Ola Elvestuen (Venstre), 2015-01-27:
Det arktiske området er blitt en stadig viktigere arena for internasjonal politikk – dette samtidig som norsk politikk i Arktis i for stor grad blir sett på som en del av den regionalt fokuserte nordområdepolitikken, og dermed mister noe av sitt internasjonale fokus. Norge trenger en arktisstrategi der Svalbard er en sentral del. Norges politikk i Arktis er basert på bærekraft og lavspenning. Dette har vært vellykket ved at Norge har hatt en synlig profil og sterk tilstedeværelse på de områder hvor spesielt stormaktene har hatt sine strategiske interesser. Skal Arktis fortsatt være preget av lavspenning, må Norges rolle som aktør ikke bare opprettholdes, men videreutvikles i takt med det internasjonale samfunns strategiske interesser. Spydspissen i Norges arktiske politikk har vært vår aktivitet på Svalbard og i Longyearbyen basert på forskning og undervisning, romvirksomhet, reiseliv og kulldrift. De tre første områdene er i vekst, mens kulldriften nå er på vei ut som den viktigste bærebjelken for en allsidig bosetting, med de utfordringer som det innebærer. Dette vil i løpet av relativt kort tid få konsekvenser for longyearbysamfunnet langt utover kulldriften isolert som virksomhet. De overordnede målene i svalbardpolitikken for Norge er en konsekvent og fast håndhevelse av suvereniteten, korrekt overholdelse av Svalbardtraktaten og kontroll med at traktaten blir etterlevd, bevaring av ro og stabilitet i området, bevaring av områdets særegne villmarksnatur og opprettholdelse av norsk samfunn på øygruppen. Det er bred politisk enighet om disse målene, som har ligget fast i lang tid. Historien har vist at en forvaltning av øygruppen etter disse målene har vært vellykket. En viktig målsetting er å sikre norsk tilstedeværelse gjennom en robust og livskraftig bosetting i Longyearbyen. I den løpende forvaltning vil det imidlertid på Svalbard – som i Norge for øvrig – gjøre seg gjeldende ulike kryssende hensyn, f.eks. når det gjelder nærings-, miljø- og verneinteresser. Svalbard har en unik natur- og kulturarv som norske myndigheter har et særskilt ansvar for å bevare. Beskyttelse av naturmiljøet er derfor en av de lange linjer i norsk svalbardpolitikk, og all næringsvirksomhet, ressursutnytting og forskning skal skje innenfor de rammer hensynet til bevaring av Svalbards naturmiljø og kulturminner setter. Samtidig er det et mål å opprettholde norske samfunn på øygruppen, og det må derfor legges til rette for aktivitet som sikrer dette. Den overordnede svalbardpolitikken gir tilstrekkelig fleksibilitet og robusthet både når det gjelder avveining av ulike hensyn, og for utviklingen for øvrig på øygruppen. Klimaendringene gir også nye muligheter for Svalbard, samtidig som saken om kulldriften gir spesielle utfordringer, siden det nettopp er en lavere kullpris internasjonalt som nå gjør at vi får en helt spesiell utfordring på Svalbard. Vi har fem store oppgaver på Svalbard. Den første er en effektiv suverenitetshåndhevelse med det det innebærer av ressursovervåking, med tilstedeværelse av kystvakt, med et fokus på sysselmannens ressurser, med et fokus på det det også innebærer av søk og redning for et veldig stort og komplisert og utsatt område. Den andre store oppgaven er bevaring av områdets særegne villmarksnatur. Svalbard har en internasjonalt viktig og verdifull natur- og kulturarv som Norge har et særskilt ansvar for å bevare. Dette ble understreket også i forrige stortingsmelding om Svalbard, der det heter at Norge har et moralsk ansvar for å bevare noen av Europas siste villmarker. Beskyttelse av naturmiljøet er en av de lange linjene i norsk svalbardpolitikk. Dette er også grunnlaget i Svalbardtraktaten, som har bestemmelser om ivaretakelse av Svalbards naturmiljø, og allerede da traktaten trådte i kraft i 1925, ble den da sterkt reduserte bestanden av svalbardrein fredet. Siden er det opprettet flere verneområder, som dekker mer enn halvparten – langt mer enn halvparten – av Svalbards landområder og territorialfarvann. I dag er bevaring av Svalbards særegne villmarksnatur et av hovedmålene for norsk svalbardpolitikk, og det er norsk politikk at miljøhensyn skal veie tyngst ved konflikt med andre interesser. Siden forrige stortingsmelding har dette blitt omsatt i praksis gjennom nytt og moderne miljøregelverk og opprettelse, som sagt, av en rekke nye verneområder. Den kanskje største utfordringen i dag er å opprettholde longyearbysamfunnet som et livskraftig lokalsamfunn. Opprettholdelse av et livskraftig lokalsamfunn på Svalbard krever en kritisk masse. I dag bor det om lag 2 100 mennesker i Longyearbyen. Drøye 2 000 er allerede i underkant av hva som anses som tilstrekkelig grunnlag for å opprettholde et moderne samfunn på 78 grader nord. Det er viktig å beholde Longyearbyen som et familiesamfunn der man har et variert tilbud over lang tid. De økonomiske problemene i Store Norske gjør at svalbardpolitikken settes på prøve. Dette er en nasjonal utfordring, og den oppstår samtidig som betydningen av norsk næringsaktivitet og tilstedeværelse på Svalbard kanskje er viktigere enn noen gang. Den sterkt økende interessen for Arktis gjør betydningen av Norges posisjon viktigere i både et lokalt, nasjonalt og globalt perspektiv. Spørsmålet er likevel ikke om kulldriften skal avvikles, men på hvilken måte. Det er vanskelig å se for seg at vi i en verden hvor vi skal nå klimamålene, hvor vi skal nå togradersmålet, ikke får en situasjon der det er mer enn nok av kull, og vi ønsker å benytte mindre og mindre av den. Det er vanskelig å se for seg at det ikke blir en permanent situasjon med lave kullpriser, noe vi må forholde oss til og forberede oss på. Selv om det er kullreserver på Svalbard, er det sånn at med den produksjonen som nå er i Svea Nord og i Lunkefjell, vil ressursen – selv med redusert produksjon – være oppbrukt i 2023, og man må over på nye områder. Fra Venstres side kan vi ikke se at det skulle være noe grunnlag for å gå inn i de andre områdene, som er Ispallen eller Operafjellet, for å utnytte og videreutvikle driften i en situasjon hvor man må forvente en lav oljepris. Selv om man her kan gjøre noen tiltak for å få en høyere kvalitet på kullet slik at man kan bruke dette til industriformål, er det likevel sånn at det vil være en stor del som også må brukes til energiformål. Ut fra den markedssituasjonen vi står overfor og målet med internasjonal klimapolitikk, må vi forberede oss på hvordan vi skal gjennomføre en endring på Svalbard som gjør at vi opprettholder bosettingen i Longyearbyen som et variert samfunn, samtidig som vi tar inn over oss de endringene som må komme. Store Norske, som har store eiendommer på Svalbard og driver en omfattende virksomhet, vil uansett måtte være sentral i en slik omstilling. Svalbard er også viktig som en forskningsplattform. Svalbard er den mest forskningsintensive delen av Norge og også den mest internasjonale. Forskere har i flere hundre år søkt til Svalbard, som i nyere tid er blitt lett tilgjengelig kommunikasjonsmessig, og kan tilby gode levevilkår for kortere eller lengre opphold. De siste tiårene er det investert store ressurser i tung infrastruktur for forskning og overvåkning, dels fra norsk side og dels ved internasjonal innsats. I den situasjonen Svalbard er i nå, er det viktig å fortsette satsingen både på utdanning og på forskning, og også på kommunikasjons- og romsatsingen som er på Svalbard. Det kanskje viktigste punktet er å se på muligheter for Svalbard som et internasjonalt infrastrukturknutepunkt. Svalbard er blant de områder i verden som er under størst påvirkning av klimaendringer. Samtidig er områdene generelt preget av økende aktivitet. Tendensen de senere år viser at skipstrafikken i de arktiske områdene øker. En redusert isutbredelse vil føre til at området blir lettere tilgjengelig for ferdsel og annen virksomhet. For Svalbard gjelder dette særlig skipstrafikk og cruiseturisme, men også de mulighetene som ligger i å ha en flyplass og en tilgjengelighet så langt nord, som ikke finnes noe annet sted i verden. Det er viktig at Svalbard og Spitsbergen utnytter de mulighetene som er for å etablere ikke bare Longyearbyen, men også Svalbard som helhet som et knutepunkt for logistikkvirksomhet og søk og redning. For å avslutte: Vi har hatt tre bærebjelker i virksomheten på Svalbard som har vært grunnleggende viktig: turisme, kullvirksomhet, forskning og utdanning. Kull er på vei ut. Vi må gjøre mer ut av logistikkvirksomheten.(presidenten klubber)(presidenten klubber igjen) (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)