Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2003-03-27:
Denne debatten har i stor grad vært preget av at ingen av oss har hatt særlig lyst til å gå inn i realiteten i noen av de paragrafene som Odelstinget i dag er invitert til å ta stilling til. Det har blitt en debatt som i veldig stor grad har dreid seg om å slenge ut mer eller mindre begrunnede påstander, både om seg selv og om opposisjonen, i forhold til viljen til å gjøre noe mot alvorlig kriminalitet. Det bør lære oss én ting – og det gjelder oss alle. Det er at det ved enkelte kriminalsaker kan være et stort behov for endring både i straffeprosessen og i straffelovgivningen. Enkelte saker kan helt klart skape et slikt behov. Men slike enkeltsaker danner ofte det dårligste grunnlaget for å lage generelle regler. Og det gjør det til en særdeles vanskelig oppgave for oss alle. Det er nemlig avgjørende problemstillinger vi står overfor, og som de fleste av oss skulle ønske at man i stor grad kunne ha løst med enstemmige bestemmelser i dette hus, slik at det ikke var noen tvil om hvordan disse skulle tolkes. Med det forarbeidet – og det manglende forarbeidet – som mange av disse bestemmelsene faktisk har, er vi i Arbeiderpartiet redde for at vi har vedtatt bestemmelser som faktisk ikke vil være effektive. Det er bakgrunnen for at vi vegrer oss. I den grad justisministeren ønsker å henvise til passivitet, ved at man faktisk sier at denne jobben må man gå gjennom én gang til, denne jobben bør man sende ut på høring én gang til, denne jobben bør man ta én gang til, sier det seg vel egentlig sjøl at det skulle være det omvendte av passivitet. Passiviteten inntrer jo nå når lysene slukkes i denne salen og regjeringspartiene kan dra hjem og slå seg på brystet og si: Nå har vi gjort jobben. Det er da passiviteten i stor grad inntrer – mens Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti, og heldigvis også Senterpartiet, vel signaliserte aktivitet, fordi vi her faktisk trenger bedring i forhold til de reglene som er der. Det er ingen av de spørsmålene som er reist i dagens debatt, som er gitt reelle svar, hvor man har gått inn på de ankepunktene som man har vist til. Det er ingen grunn til å tvile på at flere av de forholdene som er pekt på i dagens debatt, skaper et grunnlag for usikkerhet. For det første: Flertallet i dag velger en annen løsning på et ganske vesentlig punkt enn det Regjeringa har foreslått. Det er i seg sjøl grunnlag for å stoppe opp og i det minste spørre: Hva er best, Regjeringas forslag eller flertallets her på huset? Og det er ikke et hvilket som helst forslag, men et forslag som er relatert opp mot spørsmålet om det har gyldighet overfor Menneskerettskonvensjonen. Skulle vi ikke stoppe opp og vurdere det? For det andre: Flertallet i huset her har valgt en løsning som Regjeringa sjøl har sagt ville kreve mer utredning. Gir det noe grunnlag for å stoppe opp? Ja, i høy grad. Det gir et grunnlag for å kreve mer aktivitet. Og endelig: Regjeringa sjøl har i brev til komiteen pekt på at man ikke er sikker på om lovverket nettopp ville virket i den aktuelle saken denne debatten har sitt utspring i. Da blir det noe patetisk å høre representantene Dybevig og Ellingsen være oppe på denne talerstol og beskylde alle oss andre for ikke å ville gjøre noen ting i forhold til disse alvorlige sakene, samtidig som vi vet at man selv går inn for en bestemmelse som man faktisk er usikker på om virker. Konklusjonen på dette må jo være at dette skaper bare uklarhet og passivitet, og jeg oppfatter det slik at det blir et svekket justisdepartement og en svekket justisminister som på mange måter kommer til kort når det gjelder viktige spørsmål i kampen mot kriminaliteten i Norge og i utlandet. Det viser seg også at i den grad vi skal vedta både nye metoder og bestemmelser som har med fundamentale rettssikkerhetsgarantier for folk flest å gjøre, er det på høyt tid at vi innleder en helt annen prosess enn den vi har sett her i dag. Det skal ikke være noen tvil om at vi fra Arbeiderpartiets side vil fortsette arbeidet med denne problemstillingen og eventuelt fremme egne forslag eller oppfordre Regjeringa til å fremme forslag, slik at man nettopp får løsninger på de problemer som jeg er helt sikker på vil oppstå når domstolen skal begynne å behandle slike konfliktsituasjoner i framtida.