Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2007-10-04:
Takk for det. Av og til er det mer informasjon å hente i det som ikke står i en trontale, enn i det som faktisk står der. I debatten om den rød-grønne regjeringas første budsjett høsten 2005 sa Øystein Djupedal: «Vi vil gjennom våre år i regjering følge opp Stortingets målsetting om 3 pst. av BNP når det gjelder videre opptrapping av bevilgningene til forskning.» På spørsmål fra Høyre til statsråd Djupedal i forbindelse med framleggelsen av revidert nasjonalbudsjett i mai i år spurte vi om den vedtatte tverrpolitiske målsettingen om at 3 pst. av BNP skal gå til forskningsformål innen 2010, står fast. Statsråden svarte: «Regjeringen har ikke gått inn for noen endring i disse målene.» Gjennom sommeren har det derimot blitt skapt betydelig usikkerhet fra statstrådens side når det gjelder om målene står fast eller om de er skjøvet fram i tid, fra 2010 til 2020. Når Regjeringa ikke benytter den anledningen trontalen gir til å gi et tydelig signal om at målet om 3 pst. av BNP til forskningsinnsats står fast, er det veldig nærliggende å tolke det som at denne enstemmig vedtatte målsettingen har blitt ofret av den rød-grønne regjeringa. Regjeringas første setning i trontalen er at Norge er mulighetenes land. Det er riktig, hvis man faktisk utnytter dem. Vi lever i eksepsjonelt gode tider, og vi har muligheter til å investere for framtida som tidligere generasjoner knapt kunne forestille seg og bare kan misunne oss. Men vi står i fare for at framtidas generasjoner vil se tilbake på oss og lure på hvorfor vi ikke grep alle de mulighetene vi hadde. Når dagens politikere skal møte historiens dom, kan vi ikke skjule oss bak at vi ikke visste bedre. For vi vet utmerket godt at det er viktig å investere i framtida når vi har økonomisk rom for det. Vi vet utmerket godt at det haster, fordi det tar lang tid å høste fruktene av investeringer i forskning som vi gjør i dag. Vi vet også utmerket godt at knapt noen investering er viktigere for framtidas velferd og velstand enn investering i høyere utdanning og forskning. I Dagbladet den 12. oktober 2006 sa statsråd Djupedal: «Når det gjelder forskning er dette budsjettet et hvileskjær.» Historiens dom over politikere som må ta hvileskjær før de har kommet i gang med jobben blir neppe nådig. Da er det en fattig trøst for oss andre at vi sa fra og fremmet alternative forslag der også framtidige generasjoner blir tilgodesett, fordi sviket mot framtidas generasjoner uansett blir trumfet gjennom av den rød-grønne flertallsregjeringa. Men enda mer forunderlig er det at en regjering med historisk økonomisk handlingsrom fant det fornuftig å gjennomføre dramatiske kutt i overføringene til universiteter og høyskoler. Regjeringa fant heller ikke grunn til å bevilge penger til stipendiater. Det betyr at Norge nå ligger langt etter opptrappingsplanene. Regjeringa kan altså være på vei bort fra det enstemmig vedtatte ambisiøse og nødvendige målet om at 3 pst. av norsk BNP skal gå til forskningsformål innen 2010. Jeg går uten videre ut fra at Regjeringa i budsjettet for 2008 har lært av de to foregående budsjettene. Jeg ville se det som utenkelig at Regjeringa skulle sløse bort den muligheten de nok en gang har til å legge til rette for gode investeringer for framtida. Jeg regner også med som et minimum at de tilbakefører hele kuttet på 275 mill. kr til universiteter og høyskoler. Men det er ikke der debatten ligger nå. Debatten handler om at Regjeringa skal satse, ikke bare plastre de sår den sjøl har skapt. I et intervju med Mandag Morgen den 1. oktober 2007 sier Øystein Djupedal: «Universiteter og høyskoler har ikke hatt en vanskeligere økonomisk situasjon i år enn tidligere.» Men de som er ansatte, studenter og forskere ved de institusjonene, opplever en helt annen virkelighet. De opplever dårligere studiekvalitet, mindre tid til forskning og ansettelsesstopp. Det betyr også at det kuttet har medført at den kvalitetsreformen som ble innført i høyere utdanning, ikke lenger er fullfinansiert. Det var den. Høyre forventer selvfølgelig at hvileskjæret til statsråd Djupedal har hatt effekt, og at det dermed er en sektor som har hatt en svært uthvilt statsråd til å kjempe for seg i budsjettkonferansene. For det må jo være slik at når man har hatt et hvileskjær, skal det bety at man tar igjen mer enn det tapte, når man da kommer på banen igjen. Høyre kommer i alle fall til å fortsette den satsingen vi har hatt både i regjering og i opposisjon på forskning og høyere utdanning. Hvis Regjeringa mener alvor med at Norge skal være en kunnskapsnasjon, holder det ikke å si at økt forskningsinnsats er et mål for Regjeringa. At Norge er mulighetenes samfunn, er både en forpliktende og en historisk mulighet som ikke må skusles bort av en visjonsløs og ambisjonsfattig regjering.