Harald Victor Hove (Høyre), 2000-04-04:
Det har etter hvert blitt en lang debatt, og med lengden og omfanget av den kunne man for så vidt forstå at man kunne etterlyse innlegg og synspunkter også fra de to partiene som ikke er representert i kontroll- og konstitusjonskomiteen. I det at man ikke er representert, ligger også at arbeidet må følges utenfra, og det er ikke uten videre slik at det er undertegnede som har hatt hovedansvaret for det. Jeg hadde tenkt å si at jeg i det vesentlige sluttet meg til det Johan J. Jakobsen sa på vegne av Senterpartiet. Nå er det det forholdet i denne saken at Senterpartiet i faser av saken har hatt et mye nærmere forhold til saken enn det Venstre av naturlige grunner har hatt. Og jeg får vel da si det slik at jeg slutter meg til det vesentligste av det Johan J. Jakobsen har sagt så langt gjelder vurderinger og spørsmål knyttet til forhold i dag, og så tillater jeg meg å hoppe av når det gjelder det som mer har karakter av historieskriving og mer har karakter av å ha en fortid i saken, som også går på å være mer direkte aktør i den. Det kan jeg naturlig nok ikke ha noe forhold til. Når man leser komiteinnstillingen, må man av den slutte at det i komiteen faktisk er fire ulike standpunkter. For det første har man den største fraksjonen, Arbeiderpartiet, som mener at komiteen skal arbeide videre med saken på det grunnlag som foreligger, med sikte på å avslutte saken, så vidt jeg skjønner, i løpet av våren. Den fraksjonen slutter, så vidt jeg forstår, SV seg til, dog med den særposisjon at SV mener at man allerede pr. i dag kan konkludere med en relativt alvorlig kritikk mot daværende samferdselsminister, i alle fall for en del av saksforholdet. Så har vi Fremskrittspartiet, som så vidt jeg skjønner, er i den situasjon at de mener man kan konkludere med at man bør gå mer direkte på det forberedende arbeid med sikte på en protokollkomite for å vurdere riksrettspørsmål. Og endelig har vi Kristelig Folkeparti og Høyre, som med subsidiær tilslutning fra Fremskrittspartiet – om tilslutningen er subsidiær eller prinsipal er det kanskje litt vanskelig å se av merknadene, men det er mindre viktig, i alle fall tilslutning fra Fremskrittspartiet – sier at man ønsker en granskingskommisjon for derigjennom å få et bedre faktisk grunnlag for de vurderinger som Stortinget, i så fall ved Odelstinget, må gjøre i forhold til hele saksforholdet. Jeg syns at i en situasjon hvor det er så mange ulike vurderinger og standpunkter i kontroll- og konstitusjonskomiteen, er det på mange måter veldig nærliggende og etter mitt skjønn fornuftig av partier som ikke er direkte med i dette arbeidet, å ønske en bedre klarlegging av situasjonen og de faktiske forhold. Så er det helt riktig som representanten Kristin Halvorsen har understreket, at det er Stortinget som bl.a. skal vurdere om opplysningsplikten i forhold til Stortinget er overtrådt. Det er uten videre riktig. Og når selve den vurderingen skal gjøres, er det begrenset hvilken hjelp man vil kunne ha av en granskingskommisjon, men det er samtidig viktig at en rekke faktiske forhold så godt som mulig er avklart som et grunnlag for vurderingen. Og det er dette faktiske grunnlag Venstre mener kan utredes på en bedre måte, og vi slutter oss derfor til den store fraksjonen i komiteen som mener at dette kan utredes på en bedre måte før Stortinget skal treffe den endelige avgjørelsen. Det er riktig at denne saken har vært undergitt en lang saksbehandling, både før vedtaket ble truffet i 1992 og nå i forbindelse med kontrollbehandlingen av saken. Nå er det vel slik at det forhold at vi i sin tid har hatt en lang behandlingstid for hovedsaken, kanskje gjør det naturlig at også kontrollsaken kan komme til å få et visst omfang og ta sin tid. Jeg syns ikke det nødvendigvis er noe særlig misforhold mellom det å ønske bedre avklaring av det faktiske grunnlaget for en vurdering og det å bruke et knapt år til for å få gjennomført kontrollsaken. Så vil jeg minne om at vi for Venstres del er i den situasjon av vi var utenfor Stortinget i periodene 1985-93. Det gjør at vi altså mangler – i denne sammenheng har jeg mest lyst å si plagsomme – forhold til alle de prosesser som var knyttet til selve vedtaket i 1992, den forutgående avgjørelsen i 1988 og alle de ting som er knyttet opp rundt det. Når jeg hører deler av debatten i dag, er det en av de få ganger jeg vil antyde at jeg nesten kunne være glad for at Venstre ikke var tilstede på Stortinget i de to periodene. Jeg kan garantere at det ikke er en alminnelig glede, men at det akkurat i forhold til denne saken nesten kunne være et spørsmål om å gi uttrykk for det. Så har man vært opptatt av spørsmålet før og etter 1988 i forhold til Mydske-utvalget. Til det er det å si at når kontrollkomiteen finner at det er forhold som ikke er behandlet av Mydske-utvalget som det kan være grunn til å gå nærmere inn på, ville det forundre meg om man i forbindelse med en kontroll ikke skulle tillate seg å åpne for kontroll i et videre perspektiv enn det som eventuelt har vært vurdert og gransket på forhånd. Avslutningsvis: Jeg syns kanskje denne debatten har litt preg av at man i forhold til kontroll av saken blir overopptatt av hvilke standpunkter man på det tidspunkt – og da snakker jeg om 1992 og for så vidt forut for det – hadde til innholdet i saken. Det er faktisk en kontrollsak vi behandler, og der burde kanskje alle parter og partier ha en viss evne til å heve seg over de standpunkter man tok til realiteten på et tidligere tidspunkt, og nettopp vurdere saken ut fra et kontrollaspekt.