Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 1999-11-26:
Stortingets behandling av statsbudsjettet for år 2000 har fått et helt annet og udramatisk forløp enn hva som var tilfellet for budsettet for i fjor. For ett år siden lå det regjeringskrise i luften fordi Arbeiderpartiets landsmøte åpnet for et budsjettsamarbeid med Høyre. Budsjettkrisen i fjor ble løst ved at fem partier var villige til å ta ansvar og bringe Stortinget – og landet – ut av en fastlåst budsjettsituasjon. Denne høsten har Arbeiderpartiet vist vilje til å gå inn i reelle forhandlinger med sentrumspartiene om neste års budsjett. Resultatet har blitt en budsjettavtale som både Arbeiderpartiet og sentrum kan si seg tilfreds med. Også den økonomiske rammen om budsjettprosessen var en helt annen for ett år siden. Turbulens i deler av verdensøkonomien, en rekordlav oljepris og ettervirkningene av et kostbart lønnsoppgjør førte i fjor til press mot den norske kronen og en sterk renteøkning. I dag kan en slå fast at norsk økonomi for lengst er friskmeldt, og tilliten til norsk økonomi er gjenvunnet. Norges Bank har senket signalrenten med 2,5 pst., kronen er sterk, Oslo Børs har styrket seg med over 30 pst. i år og sysselsettingen er fortsatt høy. Gjennom et krevende år har sentrumsregjeringen vist at den er styringsdyktig. Æren for den vellykkede stabiliseringen av norsk økonomi må selvsagt deles med flere – først og fremst de opposisjonspartier som ved ulike korsveger har vært villige til å ta medansvar for den økonomiske utviklingen, men også partene i arbeidslivet, som har bidratt til en moderat lønnsutvikling. Gjennom behandlingen av budsjettet for inneværende år, revidert nasjonalbudsjett og budsjettet for år 2000 har Regjeringen demonstrert at uavhengighetslinjen, dvs. vekslende samarbeid med opposisjonspartiene i Stortinget, er en god strategi som tjener landets interesser. Sentrumsalternativet har uten tvil styrket seg gjennom det turbulente året som har gått siden forrige finansdebatt. Det statsbudsjett for år 2000 som vil bli vedtatt i kveld med stemmene fra sentrumspartiene, Arbeiderpartiet og Steinar Bastesen, ivaretar på en god måte de prioriteringer og den profil som lå i Regjerings forslag til statsbudsjett. Budsjettavtalen med Arbeiderpartiet innebærer at de opprinnelige hovedprioriteringene ligger fast: Eldrereformen videreføres, de nye helsereformene innen kreftomsorg og psykiatri er i rute, distriktssatsingen videreføres, det satses ekstra på miljø, enøk og alternativ energi, internasjonal bistand ligger på et høyt nivå og forskningsinnsatsen styrkes. Det kan være grunn til å merke seg at hele 99,6 pst. av Regjeringens budsjett har «overlevd» budsjettforhandlingene i Stortinget denne høsten, samtidig som balansen og stramheten ikke er rokket. Opposisjonens vurderinger av budsjettavtalen mellom sentrum og Arbeiderpartiet er noe sprikende, for å si det forsiktig. Høyre hevder at budsjettavtalen innebærer at sentrumsregjeringen utøver sosialdemokratisk politikk, mens Fremskrittspartiet på sin side sier at Arbeiderpartiet gjennom budsjettavtalen nærmest har svinebundet seg til sentrumsregjeringens økonomiske politikk for det kommende år. Både sentrum og Arbeiderpartiet kan ta disse pliktøvelsene fra opposisjonen med stor ro. I sitt innlegg i går spurte Arbeiderpartiets nestleder, Hill-Marta Solberg, «hva sentrumspartiene egentlig tenker om politiske allianser framover», og hun mente at budsjettavtalen mellom sentrum og Arbeiderpartiet «kan danne grunnlag for nye allianser i norsk politikk». Det er et viktig politisk signal at Arbeiderpartiet under henvisning til budsjettavtalen ønsker å samarbeide med sentrum om de store velferdsoppgavene som skal løses de nærmeste årene. Det kan ikke tolkes på noen annen måte enn at Arbeiderpartiet nå ser seg bedre tjent med den konstruktive samarbeidsviljen partiet har demonstrert i høst, enn med den ansvarsvegring vi har sett klare tendenser til tidligere. Ikke minst med tanke på behandlingen av utjevningsmeldingen er dette et positivt signal. Når det gjelder sentrumspartienes holdning til politisk samarbeid og alliansebygging, er denne nedfelt i Voksenåserklæringen, hvor det klart sies at sentrumsregjeringen har sin parlamentariske basis i sentrumspartienes stortingsgrupper, og at sentrum «vil søke samarbeid fra sak til sak med alle de andre partigruppene i Stortinget». Den uavhengige samarbeidslinjen som sentrum har valgt i tråd med Voksenåserklæringen, har, som allerede nevnt, vist seg å være en god strategi. Erfaringene så langt gir ikke grunnlag for å forlate denne linjen. Vi ønsker med andre ord ikke å binde oss opp til andre grupperinger i Stortinget. Den avlegse og kunstige toblokkstenkningen i norsk politikk hører etter min oppfatning fortiden til.