Lars Myraune (Høyre), 2010-04-29:
Dagens rovdyrpolitikk skal sikre en bærekraftig bestand av de enkelte rovdyrene og en fortsatt aktiv og allsidig bruk av utmarksressursene og et levende lokalsamfunn. Forvaltningen skal vektlegge hensynet til ulike interesser forskjellig i de ulike områdene. Forebyggende og konfliktdempende tiltak skal bidra til å redusere tapene av bufe og tamrein. Både kvotejakt og skadefelling skal bidra i samme retning. Erfaringene i årene som er gått siden rovdyrforliket ble inngått, viser at man ikke har klart å skape den ro rundt rovdyrproblematikken som var målet med dette. I flere kommuner som er innenfor forvaltningssonene for rovviltbestandene, er det en følelse av å ha blitt overkjørt av storsamfunnet. Bygder må betale hele prisen for å ha bærekraftige rovviltbestander. Manglende mulighet til å kunne ta ut rovdyr som oppfører seg truende eller gjør skade, gir en følelse av maktesløshet som reduserer livskvaliteten i hverdagen. Lokalsamfunn føler at de har liten innflytelse på sine livsvilkår. Det meldes om flere observerte rovdyr, flere drepte eller hardt skadete hunder og andre husdyr som følge av rovdyrangrep. Mange opplever at næringsgrunnlaget blir revet bort fra dem. Selv om det gis erstatning, er det en sterk opplevelse å se sine sauer og lam eller reinsdyrkalver bli revet i hjel år etter år. Opplevelsen av at situasjonen ikke tas på alvor forsterkes. Flere kommuner innenfor de områdene der rovviltartene forvaltes, er distrikter som legger ned et betydelig arbeid for å gjøre dem til attraktive boområder og snu flyttestrømmen. Rovdyr rundt husveggen virker truende i forhold til å trekke til seg nye innbyggere. Innflyttere som ikke er vant til å leve med rovdyr, føler usikkerhet i hverdagen. Spesielt gjelder dette barnefamilier. Rovviltforliket ble inngått i mai 2004. Hensikten med forliket var å ivareta Norges internasjonale forpliktelser til å sikre overlevelsen av de store rovdyrene, samtidig som hensynet til menneskers levevilkår og mulighetene for fortsatt å ha aktive utmarksnæringer ble bevart. Rovdyrforliket satte et bestandsmål for de store rovdyrene. Det var for bjørn 15 ynglinger, ulv 3 ynglinger, gaupe 65 ynglinger og jerv 39 ynglinger. Flere av disse rovdyrene hadde på den tiden en lavere bestand enn det som var satt som bestandsmål. Derfor var det bevisst at man tillot enkelte dyrearter å øke i antall. Etter at bestandsmålet var nådd, skulle man i henhold til forliket sette i gang virkemiddel for å holde bestanden nede. I 2009 ble det registrert mellom 81 og 92 familiegrupper av gaupe på landsbasis. Det tilsvarer mellom 477 og 543 individer, og er langt over bestandsmålet. Data fra Nasjonalt overvåkingsprogram for rovvilt gir et anslag over vinterbestanden av jerv i Norge på om lag 330 individer på landsbasis i perioden 2007–2009. I 2009 ble det registrert 53 ynglinger av jerv totalt i Norge. Dette er også langt over bestandsmålet. I region 6, som omfatter Midt-Norge, var det vinteren 2009 registrert 26,5 familiegrupper. Bestandsmålet er her på 12 ynglinger. Dette tallet har vokst hvert år fra henholdsvis 15 i 2007, 23 i 2008 og altså 26,5 i 2009. Hvorfor 0,5 har jeg ingen forklaring på, men det er vel statistikken. Dette er en kraftig økning av bestanden over tid, og det har gitt seg utslag i enormt store problemer for beitebrukere og ikke minst for den sørsamiske reindriften. Svært mange mener det er svært kritikkverdig når Miljøverndepartementet griper inn og gjør det vanskelig for den regionale rovviltnemnda å redusere forekomsten av gaupe ned mot bestandsmålet. Et viktig element i St.meld. nr. 15 for 2003–2004 og rovviltforliket på Stortinget var økt lokalt selvstyre i rovviltpolitikken og en differensiert forvaltning av de ulike rovviltartene basert på ulike soner. I dag benyttes kvotejakt som det viktigste virkemiddelet i bestandsreguleringen av gaupe. Kvotejakt på gaupe er ordinær jakt med hjemmel i viltloven. Kvoten fastsettes av rovviltnemnda i hver forvaltningsregion. I tillegg er det åpnet for lisensfelling av gaupe, som er motivert ut fra behovet for å redusere skader. I forskrift om forvaltning av rovvilt gis rovviltnemnda ansvar for å fatte vedtak om kvote for jakt på gaupe dersom bestanden ligger over det fastsatte nasjonale målet for gaupe i regionen. I samråd med sekretariatet satte rovviltnemnda i region 6 opp en jaktkvote som mest sannsynlig ville bringe bestanden ned mot bestandsmålet. Dette lokale skjønnet ble overprøvd av Miljøverndepartementet, og jaktkvotene satt ned. Rovviltnemnda i region 6 føler dette som et sterkt brudd på tilliten mellom forvaltningen og lokalsamfunnene. Når statssekretæren uttaler seg slik at hun blir oppfattet som om bestandsmålene er å betrakte som minimumsmål, er vel dette å foreta en egen fortolkning av rovdyrforliket. Undertegnede ser det som svært viktig at rovdyrforliket blir forvaltet i tråd med intensjonene og ber statsråden redegjøre for departementets offisielle syn i denne saken.