Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 2001-05-21:
Dette er den andre store strukturorganisasjonssak vi har til behandling i dag. Regjeringens forslag går bl.a. ut på at tinglysingen skal ut av domstolene, at den skal gå til Statens kartverk med basis i Kartverkets 18 fylkeskontorer, og senere en eventuell ytterligere sentralisering. Det viste seg etter hvert som vi behandlet saken, at dette ikke var aktuelt, slik at de 18 fylkeskontorene kunne bli den endelige løsningen. Videre har Regjeringen foreslått når det gjelder domstolsstrukturen, å gå fra 87 domssogn til 63 og fra 92 førsteinstansdomstoler til 65. Disse to temaene er blitt de store underveis, det er dem det har vært diskusjon om. Det har vært en enorm henvendelsesmengde både fra organisasjoner, kommuner, regionråd osv. Det er også noen andre mer forvaltningsmessige felt som er omtalt i meldingen, og felles for alle de områdene er at det er full enighet om den måten Regjeringen ønsker å håndtere disse spørsmålene på. Derfor er det unødvendig for meg å kommentere disse nærmere nå her i dag. Så til tinglysingen. Behandlingen nå viser at det for øyeblikket ikke er flertall for å gå for Regjeringens forslag om å legge den til Statens kartverk. Men jeg er glad for at Arbeiderpartiet har med seg Høyre på å si at tinglysingen ikke hører til domstolens kjerneoppgaver. Domstolens primæroppgave er og blir dømmende virksomhet. Dette igjen vil si at tinglysingen dreier seg om en type myndighetsutøvelse som nødvendigvis ikke trengs løses ved domstolene, og at det ikke er noen direkte sammenheng mellom tinglysingsoppgavene og domstolens andre oppgaver. Sammen med Høyre slår vi fast at tinglysingen i framtiden tas ut av domstolene, og vi ber om at departementet utreder nærmere de ulike løsningsalternativene som fins, konkretiserer disse, og at resultatet av disse vurderingene legges fram for Stortinget så snart som mulig. I 1994-95 var det ca. 300 personer som arbeidet med tinglysing i norske domstoler. Norsk Eiendomsinformasjon AS ble engasjert for å modernisere dette arbeidet. Resultatet av dette er blitt meget bra. Tjenesten er i dag rask, sikker og god, og det trengs i dag 195 årsverk ved de forskjellige domstolene til å utføre dette arbeidet. Ved å utnytte de teknologiske mulighetene videre – tinglysingen er en oppgave som bl.a. ligger vel til rette for anvendelse av elektronisk dokumentutveksling – antas det at det er mulig å utføre dette arbeidet med i underkant av 50 årsverk. Denne effektiviseringen, som også er en del av moderniseringen av offentlig sektor, vil være umulig å ta ut hvis tinglysingen fortsatt skal ligge under de enkelte førsteinstansdomstolene. Etter Regjeringens modell vil vi få engangsinvesteringer på ca. 30 mill. kr for omleggingen av tinglysingen. De foreslåtte strukturendringene og omstillingskostnadene er beregnet til ca. 24 mill. kr. Når disse eventuelt er gjennomført, vil vi imidlertid få vesentlig reduserte driftsutgifter. Bare for tinglysingen er det beregnet en innsparing på ca. 30 – 40 mill. kr pr. år. Med tinglysingen fortsatt i domstolen knytter det seg nå naturlig nok usikkerhet til selve gjennomføringstidspunktet og til hvordan den vedtatte strukturendringen kan foretas. Lokaliseringsbehovene i meldingen er beregnet ut fra at tinglysingen er ute av domstolen, og derfor er det meget viktig at vi får den nødvendige avklaringen vedrørende tinglysingen så fort det lar seg gjøre. Et meget viktig trekk med kartverksmodellen er at kartverket er tiltenkt rollen som såkalt sentral matrikkelmyndighet og kommunene rollen som lokal matrikkelmyndighet, dvs. ansvaret for alle de forskjellige eiendomsregistre som fins utenom grunnboken. Ved også å legge tinglysingen inn under denne hatten vil vi få all eiendomsregistrering og informasjon på én hånd, styrt gjennom de 18 fylkeskontorene med direkte kanaler ut til de 435 kommunene, dvs. et mer desentralisert system enn det vi har i dag. I kommunene kan disse oppgavene knyttes til f.eks. de offentlige servicekontorene eller til et annet kommunalt kontor der det måtte passe bedre. Innbyggerne vil her kunne få veiledning i regelverk og rutiner ved tinglysing og muntlig informasjon om grunnboken, sammen med all annen eiendomsinformasjon. De største brukerne av tinglysingstjenesten er de såkalte profesjonelle brukerne, og de vil være meget godt tjent med et system utenom domstolen, noe som både Finansnæringens Hovedorganisasjon og Sparebankforeningen gir klart uttrykk for. Domstolenes viktigste og primære oppgave er, som jeg var inne på tidligere, den dømmende virksomheten. De skal sikre borgerne den nødvendige trygghet, og ivareta den enkeltes rettssikkerhet på en betryggende måte. Domstolene må være tilgjengelige og må ha den nødvendige tillit i befolkningen, og sakene må bli avgjort innenfor rimelige og fastsatte tidsrammer. En nyskapning innenfor den foreslåtte struktur er en ny domstol som skal betjene de fem kommunene i Finnmark som utgjør forvaltningsområdet for samisk språk. En slik domstol vil bli meget viktig for utviklingen av en samisk juridisk terminologi. Det er også behov for økt kompetanse om samisk sedvane og tradisjon i domstolene. Jeg vil imidlertid understreke at denne domstolen skal være en ordinær domstol som skal betjene alle innbyggerne i de aktuelle kommunene. Justisdepartementets utgangspunkt er at domstolene bør ha minst fire dommerårsverk, hvorav en eller to dommerfullmektiger. I vårt langstrakte land er imidlertid geografien og avstandene slik at antallet små domstoler, dvs. domstoler med mindre enn fire dommerårsverk, fremdeles må være relativt høyt. Regjeringen har fått støtte av komiteens flertall for ca. det antall domstoler som er foreslått. Resultatet er blitt én domstol mer, nemlig Halden tingrett. Og det er for så vidt greit nok ut fra den kompetansen domstolen i Halden har vedrørende grensesaker. Sentrumspartiene har stort sett løst alle problemområder ved å opprettholde flere distrikter, dvs. seks flere enn i innstillingen. Går vi til dette skritt, er fort selve strukturen og hensikten med meldingen borte. Vi har mye mindre å gå på i denne meldingen enn i foregående sak. Forslaget er nemlig på fra 92 enkeltdomstoler til 65, som nå blir 66. Regjeringens utgangskriterier for hva den fremtidige domstolsstrukturen skal baseres på, er domstolenes størrelse, reisetid til domstolene, samsvar mellom domstolsstruktur og endringer i sysselsettings- og pendlingsmønsteret og dessuten en frigjøring av ressurser og tilrettelegging for fremtidige investeringer. Som tidligere nevnt er dette siste punktet nå blitt vanskeliggjort så lenge tinglysingen ligger i domstolene. I noen grad må også andre kriterier legges inn. Det er viktig at samme lensmannsdistrikt, eller politidistrikt, må kunne forholde seg til en og samme domstol. Det er også viktig at departementet følger nøye med hvis det viser seg at enkelte domstoler ikke er hensiktsmessige i forhold til de nye politidistriktene, som ble behandlet i foregående sak, slik at nødvendige justeringer eventuelt kan foretas. Så langt det er mulig, er det også riktig å legge vekt på kommunenes egne ønsker om domstolstilknytning. I tillegg til de stedene departementet selv har pekt på, har også komiteen nevnt spesielle områder der vi anbefaler departementet å følge kommunenes ønsker.