Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-14:
SV tar i likhet med de andre partiene landbruks- og jordbruksoppgjøret til etterretning. Vi er ikke glade for alle de punktene man har blitt enige om, men en framforhandlet avtale mellom partene tar vi naturligvis til etterretning. Det punktet som vi er mest betenkt over, er nok punktet om å avvikle markedsreguleringa for fjørfe. Sjøl om det er en forholdsvis liten del av den totale markedsreguleringa, er vi redde for at det kan være starten på at man tenker på og ønsker å avvikle flere slike reguleringer i årene framover. Det tror vi ville være veldig skadelig for norsk landbruk. Da vi diskuterte landbruksoppgjøret i fjor, tok jeg til orde for at vi burde ha mer landbruksdebatt i Stortinget. Det er en svær budsjettpost på over 10 milliarder kr. Det er et område som det norske folk i høyeste grad er berørt av – alle sammen putter mat i munnen tre til seks ganger pr. dag. Alle sammen er opptatt av levende bygder, enten man bor i by eller bygd. Jeg syns at vi i Stortinget bruker relativt liten tid på å diskutere norsk landbrukspolitikk, og at veldig mye av det legges til landbruksforhandlingene. Men nå når fire år har gått, er det naturlig for meg, i hvert fall, som ny politiker for SV på Stortinget, å prøve å se litt inn i glasskula, og å se litt tilbake. For hvis man ser tilbake på de fire årene, har det også skjedd noe positivt innenfor norsk landbrukspolitikk, syns jeg. Jeg vil begynne med det, ta for meg tre områder der jeg syns det er en positiv utvikling. Det ene er det som landbruksministeren har betonet sterkt, det går på Landbruk Pluss – dette med at vi skal få mer mangfold, mer variasjon, mer nisjeproduksjon, mer økologisk landbruk rundt omkring. Det siste året virker det som om særlig økologisk produksjon har begynt å få noe mer fart. Sjøl om man fortsatt henger litt etter med markedsføring og salg i butikkene, har produksjonen tatt seg opp. Rundt omkring i landet ser vi at interessen for å drive med nisjeproduksjon er svært økende. Derfor er vi glad for at en samlet næringskomite faktisk har jobbet bl.a. opp mot dette å få til en ordning med mobile slakterier – slaktebiler som kjører rundt og slakter på gårdene, slik som før. Vi vet at den saken har samtlige parti i komiteen ivret for å få på plass. Vi vet også at de for tida jobber litt i motvind med å få de siste bitene på plass, men vi håper i hvert fall at Regjeringa ved landbruksministeren klarer å bidra, slik at vi også får opp det tiltaket. Jeg syns at det som har skjedd rundt dette med småskalamat, er et lyspunkt som vi skal ta med oss. Et annet lyspunkt går på dyrevelferd. Da vi behandlet dyrevelferdsmeldinga, gjorde vi en rekke gode tiltak i forhold til dyrevelferd, syns jeg. Senest nå på torsdag holdt jeg et foredrag for Norsvin om griseproduksjon. Vi gikk gjennom alle de tiltakene de har gjort de siste årene på dyrevelferd. Det er svære ting. Likeens har vi sett betydelige ting innenfor storfe. Det skjer også noe positivt på mange andre områder. Vi henger riktignok igjen på fjørfe, vi henger igjen på pels, men tross alt har vi i løpet av denne fireårsperioden fått til mange gode ting på dyrevelferd. Jeg tror at når vi skal selge norsk mat framover, er det et av de fortrinnene vi skal profilere oss på. Jeg vet det var latterliggjort av en del da vi snakket om at kyrne skulle ligge på madrass. I dag sier ni av ti bønder at kyrne har det godt på madrass. Derfor syns ikke jeg vi skal være redde for å lete etter nye områder der vi skal profilere oss på dyrevelferd. Det er et område vi kan bli desidert best på i verden. Et tredje område som jeg syns vi har lyktes på, er i forhold til å få opinionen til å se at landbruket har en rolle utover det å produsere sunn mat. Mange, f.eks. innen reiselivet, ser at de er fullstendig avhengige av et levende landbruk for at man også skal kunne drive reiseliv. Vi vet at reiseliv antakelig kan bli den viktigste næringa i mange distriktskommuner framover. Reiselivet ser at det er avhengig av velstelte gårder, at man har tatt vare på kulturlandskapet. Men det er også avhengig av at man har noe å tilby i form av spennende mat – spennende matprodukter, spennende matopplevelser og spennende historier om maten og om gården. Den dimensjonen har blitt sterkere, og gjør at jeg tror at i opinionen er det større aksept for at vi skal ha levende bygder og en landbrukspolitikk slik den nå er ført, enn det jeg har opplevd, hvis jeg går noen år tilbake i tid. Så var det de negative trekkene – jeg vil ta for meg tre der også. For det første må jeg si at farten på strukturutviklinga har vært formidabel. Vi har redusert antall gårdsbruk i denne fireårsperioden med rundt 12 000, tror jeg. Jeg vet at landbruksministeren sjøl sa i et møte for et halvt års tid siden at strukturutviklinga var på grensen til det anstendige. At en landbruksminister tør å balansere på grensen til det anstendige, syns jeg er modig. Hvis man er helt på den grensa, burde man flytte seg litt innover, så man ikke bikker over på den andre siden. Jeg ville i hvert fall ha gjort det hvis jeg var landbruksminister, hatt litt sikkerhetsmargin der. Men vi ser at sjøl om det har flatet litt ut det siste året, har det i løpet av denne fireårsperioden vært en kolossal nedgang i antall bruk. Hvis den utviklinga fortsetter de neste fire årene, er vi i ferd med å få en annen type landbruk i Norge. Da vil jeg over på det andre punktet jeg syns er negativt. Det er at vi på en måte er i ferd med å miste troen på småbruket. Jeg tror at er det noe Norge er skapt for, er det å ha småbruk. Hvis en ser bort fra Jæren, deler av Østlandet og de beste områdene i Trøndelag, er det stort sett småskalalandbruk og småbruk dette landet er skapt for. Hvis ikke vi tar innover oss at det er det som er vårt fortrinn, og at det må vi utvikle og satse på, tror jeg ikke norsk landbruk vil ha en lysende framtid. Næringskomiteen var i Stockholm for kort tid tilbake. Der besøkte vi bl.a. utstyrsleverandøren Alfa Laval, som leverer fjøsutstyr, melkeutstyr og diverse. De kunne fortelle oss at de nå laget utstyr til melkeanlegg for gårder med en størrelse på opptil 90 000 kyr! Det forteller oss at det er dimensjoner som i USA og andre store jordbruksland som vi aldri har sjanse til å konkurrere med. Men det vi kan konkurrere på, er smådrift. Norge er skapt for småskaladrift overalt, og det gjelder ikke minst i landbruket. Derfor syns jeg det er synd at ikke vi ser det, for skal vi ha et levende landbruk i Norge i framtida, må vi faktisk utnytte det fortrinnet som ligger i at vi har mange småbruk, at vi faktisk også er villige til å ta vare på småbrukene, og at det er lov å være deltidsbonde og jobbe i halv stilling som lærer eller frisør og samtidig dyrke jorda – at vi ser verdien i det. Mange av oss, senest representanten Hedstrøm i dag, viser til hvor flott det er i Sverige. Men de som har fartet litt på landsbygda i Sverige og sett hva som har skjedd der etter at man har fjernet de små gårdene, har nok et litt mer nyansert syn på hva som er det positive med landbruksutviklinga i Sverige, enn det f.eks. representanten Hedstrøm har. Det siste området jeg vil peke på som jeg syns er negativt, er det som har skjedd i forhold til samvirket. Det gjelder særlig det siste året. Enkelte politikere har forsøkt å rive ned samvirket, samvirket som antakelig er noe av det mest solidariske som fins, som er bygd opp møysommelig, og som gir bonden i de beste jordbruksbygdene det samme for melken som den bonden som bor i den innerste dalen eller på den ytterste øya. Den solidaritetstanken som samvirket har bygd opp gjennom mange år, tror jeg er ett av de viktigste fundamentene for at vi faktisk har klart å ha en matproduksjon og et levende landbruk gjennom såpass mange år. Derfor syns jeg det er synd å oppleve at såpass tunge og store partier som bl.a. Høyre og Fremskrittspartiet går så sterkt til angrep på samvirket, særlig det siste året. Det var noen av mine refleksjoner rundt norsk landbrukspolitikk. Men jeg er litt opptatt av at vi skal se inn i glasskula, se på hva slags landbruk vi vil ha i 2030 – om 25 år. Hvis utviklinga de neste 25 årene blir som de foregående 25 årene, blir det en annen type landbruk enn det vi har i dag. Skal vi bare akseptere at utviklinga skjer? Eller ønsker vi å ta tak i det? Det er den store utfordringa som jeg håper gjør at flere vil hive seg inn i debatten. Bør ikke vi som landbrukspolitikere og stortingspolitikere i større grad sette dagsordenen for å si hvordan vi vil at dette landbruket skal se ut i 2030? Jeg tar til slutt opp det forslag som SV har fremmet sammen med Senterpartiet.