Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2016-03-31:
Jeg er også en av de representantene som representerer mindretallet i salen her i dag. Jeg er en av dem som representerer mindretallet i Arbeiderpartiet i denne saken, og en av forslagsstillerne. Jeg synes representanten Christensen beskrev fortiden på en glimrende måte, med tanke på hvordan vi har kommet dit vi har kommet når det gjelder kvinners stemmerett og andre ting, derfor skal jeg ikke si det igjen. Men jeg må si at dette faktisk er en av de vanskeligste sakene jeg debatterer, ikke fordi jeg synes sakens innhold er vanskelig, men fordi det hver gang en debatterer det – om det er her, hjemme rundt familiebordet eller på Mega – blir en diskusjon om følelser. Jeg har veldig respekt og forståelse for at det er mange følelser knyttet til kongehuset og monarkiet, men det er vanskelig å diskutere saken på et prinsipielt grunnlag, som er grunnen til at jeg mener det jeg mener, og grunnen til at jeg er opptatt av saken. Jeg har stor respekt for at folk opplever at det er viktig med monarkiet for den nasjonale identiteten. Jeg har også stor respekt for at det er historiske begivenheter – annen verdenskrig eller andre begivenheter – der kongefamilien og kongehuset har betydd mye for mange. Vi har – som jeg opplever at jeg hver gang må si, representanten Jette Christensen sa det også – en fantastisk flott kongefamilie, konge og dronning, og vi har en fantastisk flott kronprinsfamilie, som mest sannsynlig skal overta tronen. Som representanten Eirin Sund vet jeg også noe om hva kongefamilien har betydd i krisetider. Jeg levde jo ikke under annen verdenskrig eller like etter den, men jeg vet noe om hva kongefamilien betydde etter 22. juli, så at de er en institusjon som betyr noe for folk, har jeg stor respekt for. At de har en sterk folkelig forankring, både ser jeg og har respekt for. Men det jeg opplever, er at det virker hemmende på debatten om en ny styreform at det raskt blir en diskusjon om personer. Skal vi komme videre, må vi løfte saken ut av sporet med diskusjon om personer, for debatten handler ikke om personer, men om hvorvidt et arvelig monarki er en egnet styreform i vår tid. Jeg mener at det ikke er det. Før eller senere vil spørsmålet om ny styreform melde seg med full tyngde. Jeg synes det er merkelig at så mange rygger unna en skikkelig utredning av alternativet, noe som kunne gjøre oss bedre forberedt på å gjøre endringer i vår statsform. Da kunne vi få en diskusjon som var reell, og som handlet om sak, og vi ville ha et godt grunnlag for f.eks. å kunne ta stilling til saken senere. Maktposisjoner kan ikke være arvelige. Det er en av de tingene som for meg er prinsipielt utrolig viktig. Vi lever i 2016. Vi er et moderne demokrati. Det er lenge siden kongelige personer fant sine ledsagere blant andre kongehus. Det synes jeg er en veldig bra utvikling, og jeg tror også at konsekvensene før eller senere må bli at en må endre statsform. Så må jeg si til representanten Skutle, som bruker uttrykk som om det er den intellektuelle eliten som driver dette fram: Jeg vil påstå at jeg er ganske intellektuell, men jeg vil nok også påstå – og mange med meg – at jeg nok ikke tilhører den intellektuelle eliten eller kommer fra den, for dette er spørsmål som blir diskutert blant rimelig vanlige folk, rundt bordene både her og der, så det er ikke en intellektuell elite som fremmer dette. Til det at folk ikke vil ha dette, og at det er en fin ordning vi har, tenker jeg med meg selv – og sier til representanten Skutle – at det er mye folk ikke vil ha, som både vi i Arbeiderpartiet, og i Høyre for den saks skyld, reiser som diskusjoner, fordi vi mener det er prinsipielt viktige diskusjoner. Jeg sover godt om natten med monarkiet og kongehuset. Moren min er rasende på meg fordi jeg driver og snakker om dette, for hun er en av dem som mener at vi har det jo så bra, alt går så fint, og kongen og dronningen er flinke folk, så la nå bare ting være som de er. Jeg ønsker ikke å ta fra noen noe, men vi lever, som jeg sa, i 2016. Vi burde utrede ulike alternativ, noe som ville være et naturlig sluttpunkt på den demokratiseringen som startet i 1814. Vi burde få et statsoverhode som er valgt av folket i valg, og der kjærligheten til kongehuset – eller kanskje redselen for hvem som eventuelt skulle bli president – ikke skulle være førende for diskusjonen. Kanskje skulle det være sånn at stortingspresidenten var den reelle presidenten, valgt av folket. Det kunne være noe jeg muligens hadde landet på etter en utredning. Helt til slutt: Vår jobb som politikere – i hvert fall vi som sitter her i salen – er å løfte prinsipielle diskusjoner og å tørre å ta diskusjonene. Det mener jeg er vår plikt. Jeg kommer sammen med andre til å bli nedstemt her i dag. Jeg kommer til å stemme for forslaget fordi det er demokratisk prinsipielt viktig. Jeg er republikaner nettopp fordi jeg tror på folkestyret og på folkevalgte, valgt av folket i valg.