trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjell-Børge Freiberg (Fremskrittspartiet), 2020-05-12:
På vegne av representantene Bengt Rune Strifeldt, Sivert Bjørnstad, Per-Willy Amundsen og meg selv har jeg den glede å framsette forslag om innføring av rullerende gjennomsnittlig maksimal tillatt biomasse, MTB, for en mer fleksibel forvaltning av havbruksnæringen.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-12:
På vegne av representantene Karin Andersen, Freddy André Øvstegård og meg selv legger jeg fram et forslag om utsettelse av riving av Y-blokka til Oslo tingrett har behandlet saken. Dette er en sak som haster og er av svært spesiell karakter, så vi ber også om at den saken hurtigbehandles etter forretningsordenens § 39 c.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-12:
Jeg står her med svarbrevet fra utenriksministeren til komiteen, og jeg må innrømme at ved første gangs lesing av det var jeg ganske positiv, for i svarbrevet anerkjennes denne bestemmelsen i EU-domstolen som gyldig og relevant, og det er bra. Jeg opplever også at man til en viss grad strekker seg noen skritt mot det forslaget. Jeg leser følgende: «En formålsbasert tolkning av EØS-avtalen, samt lojalitetsplikten, tilsier normalt at man etterstreber en ensartet tolkning og anvendelse av reglene.» Med andre ord: Man etterstreber en norsk anvendelse også av disse reglene som blir fattet i EU. Så hva er det da som er unormalt med denne saken? Hva er det som gjør at man ikke i denne saken kan følge EU-domstolen?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-12:
Jeg spør om dette fordi jeg prøver å forstå hva som er utenriksministerens og Utenriksdepartementets forståelse. Normalt er det sånn at Norge vil strekke seg langt for å følge det som blir bestemt i EU-domstolen – slik leser jeg svarbrevet. Men så er det da et eller annet i dette som gjør at man her ikke velger å gjøre det. Jeg prøver å få tak i hva det er i dette forslaget, i EU-domstolen, som gjør at Norge, mot normalt, ikke vil følge det.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-12:
Ja, selvfølgelig skal begge parter som bryter folkeretten eller utøver menneskerettighetsbrudd, kritiseres. Det skal være en balansert kritikk mot dem som gjør dette. Selvfølgelig skal det være slik. Det skal jeg også si i mitt neste innlegg. Men tilbake til dette: Det står her at denne saken er gjenstand for vurderinger i regjeringen. Er det mulig for utenriksministeren å være noe mer konkret? Hvilke konkrete initiativer er det som nå vurderes? Og hva er det som skal til? Hva slags ny informasjon eller annen type initiativ er det som skal til for at regjeringen ønsker å gå denne veien?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-12:
Jeg tenkte å fange opp noen av de motforestillingene som har kommet opp, så jeg benytter anledningen til det. Først til Ola Elvestuen, som mener at vi i all hovedsak bør forholde oss i denne saken til forbrukernes muligheter – med andre ord ikke til en politisk kontekst, men mer til det å kunne gi forbrukerne en mulighet til å ta etiske og politiske valg. Jeg synes det er viktig, men jeg synes ikke det er tilstrekkelig. Denne saken kommer opp nettopp fordi det er en veldig alvorlig politisk kontekst knyttet til den. Det er en økende konflikt i området. Det er en aggressiv okkupasjonspolitikk. Det har vært tatt en tilnærming at det er en anneksjon av områdene. Det er menneskerettighetsbrudd fra begge sider. Senest i går fikk vi høre at Israel hadde bombet en familiebolig som en respons på at et familiemedlem hadde bistått i en terrorhandling. Familien ble med andre ord straffet. Det var en kollektiv avstraffelse. Det er en økende konflikt, og det er helt klart at EU hadde ikke tatt den diskusjonen og fattet det vedtaket hvis det hadde vært uavhengig av nettopp det. Dette handler ikke om en boikott. Toskedal nevnte ordet «boikott» åtte ganger, så vidt jeg kunne telle. Kanskje var det flere. Det er å sette opp en stråmann å si at dette er et boikottforslag. Jeg er mot boikott av Israel. Jeg mener det er helt avgjørende at et land hvor det er store folkerettslige og menneskerettslige utfordringer, skal ikke boikottes, nettopp fordi det er viktig å holde dem ansvarlig. Et land som blir isolert gjennom boikott, vil melde seg ut av verdenssamfunnet, og da er det helt umulig å holde dem ansvarlig for inngåtte internasjonale avtaler. Det er det motsatte av hva vi skal gjøre. Vi skal ikke boikotte Israel. Vi skal ha tett, nær dialog, og vi skal ha diplomatisk samarbeid med dem, men vi skal sanksjonere dem smart, slik at de oppfatter at verdenssamfunnet reagerer på det de gjør galt politisk. Så slutt å kalle dette for boikott, for det er det ikke. Jeg er mot boikott, både av Israel og andre land. Det er å sette opp en stråmann, som blir helt feil. Så brukes det mot SV mange ganger – jeg er nødt til å si det, for Ingjerd Schou og Tetzschner har sagt det flere ganger i tidligere debatter, og utenriksministeren kom også inn på det – at det er underlig at SV vil følge EU når SV er så veldig motstander av EU. Nei, det har aldri vært sånn at SV sier fy, fy til alt det EU gjør. Det er veldig mye i EU som er bra, veldig mye er bra, og vi applauderer klimatiltakene i EU og også en del av EUs utenrikspolitikk. Det er ikke derfor vi er imot EU. Det er veldig mye som er bra. Dette forslaget i EUs domstoler er veldig bra. Det er billig retorikk å bruke vår EU-motstand mot oss i denne saken, så det vil jeg også si at vi vil ha oss frabedt.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-12:
Nei da, vi skal ikke drive med telling. Jeg skal sjekke etterpå hvor mange ganger han sa «boikott». Mitt poeng er som følger: Verdenssamfunnet leter etter muligheter for å korrigere land som enten bryter folkeretten, f.eks. gjennom okkupasjon, eller helt bevisst står for grove brudd på menneskerettighetene. Det gjelder i denne saken både på den palestinske siden og for Israel. Vi må finne mekanismer for å kritisere de landene og de aktørene som gjør dette. Internasjonal folkerett og menneskerettigheter er nettopp basert på at man skal finne instrumenter for både overvåking og kritikk av hverandre. Hvis man ikke kritiserer disse bruddene og ikke overvåker hverandre, faller dette helt bort. Da blir det nesten meningsløst å ha internasjonale avtaler. Så må vi slutte å kalle dette for et boikottforslag eller et boikottlignende forslag, som representanten Tetzschner kalte det, for det handler altså ikke om det. Det handler om en merkeordning for å ivareta Genèvekonvensjonens forpliktelse(presidenten klubber) om at man ikke skal tjene penger på okkupasjon.(Presidenten klubber igjen.) (presidenten klubber) (Presidenten klubber igjen.)
Ola Elvestuen (Venstre), 2020-05-12:
For å møte både samtidens og framtidens største utfordringer trenger vi mer samarbeid i verden, og vi trenger mer samarbeid i Europa. Det gjelder for oss som EØS-medlem like fullt som for Sverige, Hellas eller Spania som medlemmer av EU. Situasjonen med koronapandemien viser – helt opplagt – at det er mange land som ikke har vært godt nok forberedt, og man trenger et sterkere europeisk samarbeid. Når vi skal møte framtidige pandemier, trenger vi et sterkere europeisk samarbeid – både for å ha verdikjeder som vi kan samarbeide om, så vi ikke er like avhengig av hva som skjer i andre deler av verden, og for hvordan vi i praksis skal møte det som måtte komme. – Mer samarbeid, ikke mindre. Det andre store problemet verden står overfor, er klima- og miljøkrisen vi er midt oppe i. 2020 skulle vært superåret for klimatiltak. Det er helt avgjørende at vi nå samarbeider med Europa for å forsterke og bygge oppunder den viljen vi trenger i resten av verden for å forsterke klimamålene, men vi må også jobbe aktivt inn mot EU, som utenriksministeren var inne på, for at de skal forsterke sitt mål til 50 pst. eller 55 pst., som vi også vil være en del av. Det samarbeidet vi har, øker nå ved at vi i fjor inngikk en felles målsetting om minst 50 pst. utslippskutt innen 2030. Vi må bygge oppunder den europeiske «Green New Deal» og være en aktiv deltaker i det. Jeg er litt forundret over hvordan man ser på EØS-avtalen som et problem for Norge. Som så mange her har også jeg sittet i kommunestyrer tidligere, og der diskuterer man jo hvordan man skal nå krav når det gjelder luftforurensing, vanndirektiv, hvordan man skal håndtere avfallshåndtering – alt sammen basert på det som er felles europeiske regler. Alt sammen drives fram også for å få til bedre løsninger i Norge. Vi trenger å være en del av et internasjonalt samarbeid for å stå opp for demokratiet. I 2006 hadde jeg privilegiet å stå på Oktoberplassen i Minsk og adressere 12 000 demonstranter og snakke om frihet, i det vi da trodde var Europas siste diktatur. Det viste det seg ikke å være, og i dag er det vi som er under press som demokratier. Det å stå opp mot dem som undergraver våre systemer – Kina, Russland – samarbeide i Europa og i våre nærområder etter hvert som vi har et USA som trekker seg tilbake, er helt avgjørende framover.
Ola Elvestuen (Venstre), 2020-05-12:
Det er viktig og riktig at regjeringen har en balansert tilnærming til denne konflikten i Midtøsten, som de har både i Jeløya- og Granavolden-plattformen, at de holder fast ved målet og jobber systematisk for en tostatsløsning, er tydelig på at Israels okkupasjon av Vestbredden er i strid med folkeretten, og også jobber målrettet for å bidra til en mer demokratisk utvikling i de palestinske områdene, der det ikke har vært valg siden 2006. Jeg er helt uenig i det forrige innlegget fra forslagsstilleren om at dette forslaget er et slags ledd i en sanksjon mot Israel. Jeg mener at det i denne saken kun må handle om forbrukeres rett til å vite hvor varene de kjøper, kommer fra – noe også saksordføreren påpekte. Jeg tror det er med den tilnærmingen man kan finne fram til en løsning. I Norge er dette regulert i matinformasjonsforskriften. Men det har jo vist seg, som også denne domsavgjørelsen, eller denne prejudisielle foreleggelsen, i en fransk domstol som ba om en klargjøring fra EU-domstolen, viser, at det har vært vanskelig å finne en løsning på dette også i land i Europa. Løsninger rundt merkeordninger praktiseres ulikt på tvers av Europa. Det finnes i dag ingen åpenbar og forenlig modell for dette. Jeg håper fra Venstres side at EU-kjennelsen representantforslaget peker på, kan bidra til å få fram en slik felles europeisk løsning. Jeg legger også vekt på at utenriksministeren i sitt brev både peker på at man skal tilstrebe en ensartet tolkning og anvendelse av reglene, og at man løpende vil vurdere spørsmålet fra regjeringens side. Jeg tror at dette representantforslaget, slik det er utformet, ikke vil løse den komplekse materien det er å innføre en merkeordning. Jeg tror det er riktig av regjeringen å følge med på hvilken effekt denne domsavgjørelsen har, hvordan reaksjonene ellers i Europa vil være. Jeg tror også vi kan finne fram til en løsning for en merkeordning, men da er det viktig at det er nettopp det som diskuteres – at dette handler om forbrukeres rett til å vite hvor varene de kjøper, kommer fra, og ikke om en posisjonering i en veldig komplisert konflikt i Midtøsten.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2020-05-12:
Riksrevisjonen har gjort en undersøkelse av infrastruktur og støttefunksjoner for kampflyvåpenets operative evne, som konkluderer med alvorlig kritikk. Dette kjøpet er det største enkeltstående offentlige innkjøpet i Norge noen gang, og det har store økonomiske konsekvenser, ikke minst for Forsvaret. Beregnet levetidskostnad for kampflyene er på 276 mrd. kr, men med de feilene som er avdekket i den amerikanske riksrevisjonsrapporten, pluss dollarkursen, kan tallet bli betydelig større enn dette. Det er bakgrunnen for at Rødt har foreslått at saken må diskuteres og behandles åpent på Stortinget så langt det er forsvarlig av sikkerhetsmessige hensyn. Den amerikanske riksrevisjonens rapport, som er offentliggjort i flere runder, avdekker alvorlige mangler ved kampflyet og dets støttefunksjoner. Det kom en redegjørelse for dette i en åpen kongresshøring i USA om disse manglene. Blant de manglene er det deler som går i stykker fortere enn lovet, et vedlikeholdssystem som fungerer så dårlig at flyene ikke kan ta av, og at kanonene ikke kan klare å skyte rett. Så er spørsmålet: Hvorfor skal norske innbyggere få mindre informasjon fra våre myndigheter enn det amerikanerne får av sine? Det er jo innbyggerne som betaler for disse flyene, ikke vi på Stortinget. Det er også bakgrunnen for at Rødt mener at vi burde få en rapport med ugradert informasjon – som visstnok finnes, ifølge statsråden – og at den skal offentliggjøres. Det vil også være i tråd med reglene som følger av Nasjonal sikkerhetsmyndighets veileder, om at sikkerhetsgradering ikke skal gjøres i større utstrekning enn nødvendig, og at det er fullt mulig også, jf. samme veileder, å vise hvilke deler av en rapport som har hvilken gradering eller ingen gradering. Det er hensiktsmessig for å sikre at mest mulig informasjon blir tilgjengelig. Det er også presedens for dette, jf. det som skjedde i forbindelse med kontrollsaken på Stortinget om objektsikring i 2018. Tillit er noe politikere ikke kan kreve, men noe vi fortjener, og det å hemmeligholde rapporter er noe som nok undergraver tilliten, ikke minst når det gjelder en sak som har såpass stort omfang i kostnader og konsekvenser for hele forsvaret vårt. Rødt har etter oppfordring og forslag fra SV endret ordlyden i de to løse forslagene, slik at vi nå ber presidentskapet om å endre mandatet til det såkalte Harberg-utvalget, og vi håper vi kan få enstemmighet i Stortinget rundt de to forslagene i det minste.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2020-05-12:
Det er en litt absurd debatt på én måte, fordi det vi kan debattere, kommer fra USA, fra landet hvor flyene produseres, og fra den amerikanske riksrevisjonens funn, som bl.a. avslører at i 30 pst. av tiden er det ikke mulig å bruke disse ekstremt dyre kampflyene. Det skyldes, ifølge den amerikanske riksrevisjonen, både at det er mangel på reservedeler, at delene som er i flyet, for raskt går i stykker, og i tillegg at verkstedkapasiteten er altfor begrenset. Det i sum gir altså en ganske stor nedetid for disse kampflyene. Mitt spørsmål er om statsråden kan garantere at den norske regjeringen ikke hemmeligholder noe som den amerikanske riksrevisjonen allerede har offentliggjort om disse flyene.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2020-05-12:
Vi snakker vel om de samme flyene – de som er produsert av samme produsent, Lockheed Martin i USA. Det spesielle er at dette er norgeshistoriens aller dyreste innkjøp noen gang, og at vi baserer veldig mye av forsvarsevnen vår i framtiden på dette ekstremt dyre innkjøpet. Da har befolkningen, etter vårt syn, rett til å få innsyn i de mangler som er avdekket. Vi vet at mange av støttefunksjonene er felles, at programmet for deler og vedlikehold også er felles. Dette handler jo om å gi befolkningen et korrekt inntrykk av hvilken forsvarsevne vi kan forvente når vi har kjøpt inn disse flyene. Det er bakgrunnen for at vi kommer med vårt forslag. Jeg går ut fra at også de som ikke skal få kjennskap til det som er hemmelig, kan lese engelsk, så med det som bakgrunn lurer jeg på hvorfor man ikke kunne gjort det som Riksrevisjonen ba om: å få en avgradert variant av rapporten som nå er framlagt.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2020-05-12:
Statsråden sa to litt motstridende ting. Han sa for det første at vi har rigget en god prosess for å få en debatt om rapporten. Det har vært en viss debatt inne på Stortinget i hemmelige møter, men det har ikke vært noen debatt som har vært opplysende for offentligheten og for dem som betaler for dette, nemlig innbyggerne og deres skattepenger. I tillegg er det helt korrekt – det er noe som ble veldig presist sagt – lagt lokk på dette fra regjeringens side. Det jeg lurer på, som jeg gjerne vil få et ordentlig svar på – og som egentlig var det opprinnelige spørsmålet – er om det er slik at regjeringen som informasjonseier har hemmeligholdt noe som det er offentlighet om i USA. Hvis det er slik, er det litt rart å holde det hemmelig, for vi får anta at de som ikke skal ha tak i rapporten, kan engelsk og da har lest om dette i den amerikanske versjonen. Så er det slik at det er informasjon som er hemmeligholdt, som er offentliggjort i USA, eller er det ikke slik?
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2020-05-12:
Aller først har jeg nødig lyst til å frata representanten Petter Eide hans nye status som åndelig leder for Arbeiderpartiet, men det er på sin plass å minne om at Arbeiderpartiet gjorde et vedtak allerede i 2014 om at vi ønsket en merkeordning for varer fra okkupert område. Så har jeg to korte spørsmål til utenriksministeren. Det ene er rett og slett: Når kan vi forvente at regjeringen har ferdigbehandlet denne saken? Dette har jo ligget til vurdering lenge. Det andre er dette spørsmålet om balansert tilnærming. Dersom det blir slik at Norge velger en helt annen tilnærming til dette spørsmålet enn resten av Europa, mener utenriksministeren da at man har ivaretatt en balansert tilnærming – at det er det signalet Norge da sender?
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2020-05-12:
Takk til utenriksministeren for svaret. Jeg tror vi er helt enige om at det er signaleffekten overfor partene i konflikten som er poenget her, men det vil jo også være et signal overfor partene om man skulle velge en helt annen tilnærming enn resten av Europa. Så jeg følger opp med et par nye kjappe spørsmål. Det ene er det utenriksministeren nevnte i sitt innlegg om særnorske forhold. Hvilken type særnorske forhold er det egentlig hun ser for seg som skulle tilsi at vi velger en annen tilnærming enn resten av Europa? Det andre er et argument som har dukket opp både her i salen i dag og fra f.eks. utenriksministerens partifelle Tetzschner i Dagsnytt 18 i forrige uke, et argument om at man ikke ønsker en merkeordning av hensyn til palestinske arbeidere, altså at det å opprettholde grunnlaget for okkupasjonen vil være i de okkupertes interesse. Er det et standpunkt som utenriksministeren deler?
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2020-05-12:
Takk igjen til utenriksministeren for svaret. Hun svarte så pass utførlig på det første spørsmålet at hun rakk ikke å svare på det andre, så jeg tar en ny replikk for å gi henne en ny sjanse. Argumentet om at det er i palestinernes egen interesse at vi unngår en slik type merkeordning, er det et argument som utenriksministeren deler?
Michael Tetzschner (Høyre), 2020-05-12:
Til det siste innlegget: Det var et skoleeksempel på proteksjonistisk tenkning som gjør alle fattigere. Det har vi lang erfaring med, for den velstanden vi har nådd, er nådd av de samfunnene som har åpnet økonomien sin for et fornuftig og rasjonelt varebytte, og hvor det er kvaliteten på produktene og den rasjonelle fremstillingen som har gjort at man har fått markedsandeler og ikke blitt stengt ute fra viktige markeder. Så hvis man innbiller seg at man kan bruke opp alle ressursene i Norge, kan man selvfølgelig føre et resonnement som det representanten Gjelsvik nettopp gjorde seg til talsmann for. Det som fikk meg til å ta ordet, var representanten Lysbakkens innlegg. Han er ofte kunnskapsrik og interessant, men her må jeg si jeg ble forvirret. Det jeg ble forvirret over, var hvilket forhold SV har til verden rundt seg – altså utenfor Norge. De snakker veldig mye om internasjonal solidaritet, og de er absolutt glade givere, stort sett uten betingelser, når det gjelder å rette opp i skjevheter i fjerntliggende områder av verden. Men å inngå mer gjensidig bebyrdende avtaler er visstnok veldig vanskelig. Vi har tidligere også hørt det i denne salen – jeg tror det var ved forrige anledning, hvor det ble gjort et utfall mot alle Bretton Woods-institusjonene som ble etablert i den første etterkrigstiden. Verdensbanken var skurker, humanitære fond var skurker – alt som smaker av internasjonal regeldannelse, som nettopp gjør at man kan selge varer til hverandre på en trygg måte. I dag fikk vi også høre at det var en kjempefordel å ha egen valuta. Hvis folk ikke husker det, så var det en tid i Europa hvor man hadde konkurranse om å svekke hverandres økonomi gjennom valutamanipulasjoner, hyppige devalueringer og å eksportere arbeidsledige til hverandre. Dette er tilbakelagt. Jeg ser at nye generasjoner tar den velstanden som vi har, for gitt, og ikke tenker over hvorfor vi har kommet dit. Så må jeg gjøre oppmerksom på Karin Andersens innlegg. Der var det for lite forpliktelser til internasjonale avtaleverk, nemlig Schengen og Dublin. Det innlegget burde hun jo holdt engasjert i Europaparlamentet, hvor så mange av hennes etter hvert mer og mer europositive kolleger nå sitter. SV er helt ute av takt, både med internasjonal sosialistbevegelse og med realitetene i verden for øvrig.
Michael Tetzschner (Høyre), 2020-05-12:
Jeg følte behov for å svare på den voldsomme moralske indignasjonen som representanten Karin Andersen la for dagen fordi vi ut fra Schengen- og Dublin-regelverket angivelig ikke gjør nok, i tillegg til de 600 mill. kr norske skattebetalere har finansiert for mottaksleirer i Hellas. Saken er nemlig den at den internasjonale flyktningretten ikke har en direkte kobling til Schengen-samarbeidet, som fortsatt er et samarbeid mellom suverene stater, og hvor det er det internasjonale flyktningregelverket som regulerer. Grunnleggende sett betyr det at de som rømmer fra krigshandlinger og forfølgelse, får opphold i det første sikre landet, og de har ikke en umiddelbar rett til å reise videre. Så det må bero på helt andre mekanismer. I mangel av at EU har utviklet det, vil det være FN-systemet og kvoteflyktningsystemet, som man kan kritisere, men som skal ta seg av det.
Michael Tetzschner (Høyre), 2020-05-12:
Jeg la merke til at representanten Aukrust hadde en visitt til undertegnede og min gode kollega Schou i forbindelse med om dette var en nyskapning i Arbeiderpartiets Midtøsten-portefølje, og så viste det seg at dette er et standpunkt de har hatt siden 2014. Det har jo fått noen av oss til å nære det håp at dårlige standpunkter – de utannonseres som kjent sjelden – forsvinner. Når dette da dukker opp etter seks år, må vi likevel si at det er en ny vri, selv om man har vært inne på lignende tanker tidligere. Det gjør det selvfølgelig ikke verre eller bedre. Jeg vil også nevne, igjen for å forebygge misforståelser, siden det ble referert til en radiodebatt – hvor representanten Marthinsen ønsket å konstruere en nyanseforskjell mellom undertegnede og utenriksministeren: Hvis man hadde hørt velvillig på den debatten, som vi selvfølgelig alltid gjør når vi hører Dagsnytt 18, ville man forstått av sammenhengen at dette ikke var en hovedbegrunnelse for det ene eller det andre, hvordan en eventuell boikottlignende sanksjon skulle virke på bedriftsnivå. Men jeg synes man, når man driver med utenrikspolitikk, skal tenke gjennom alle sider ved en sanksjon eller boikottlignende aksjon mot et annet land – også for å se om det har utilsiktede virkninger overfor nettopp de befolkningsgrupper man ellers sier man vil støtte.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2020-05-12:
For første gang har jeg opplevd at en minister skryter av å ta imot flest mulige flyktninger til Norge. Det er mulig at det har kommet tidligere fra en sosialistisk regjering, men det er iallfall første gang fra en Høyre-statsråd. Mitt spørsmål er om utenriksministeren faktisk er stolt over å ta imot 3 000 kvoteflyktninger, totalt sett 6 000 flyktninger pluss asylsøkere til Norge, og hvorvidt utenriksministeren i sitt eget nabolag blant de omgangsvennene hun har, omgås disse flyktningene til daglig og opplever de utfordringene som finnes blant folk flest. Eller er det slik at det egentlig bare er i festtaler her i stortingssalen og andre steder at man ønsker å være inkluderende – og kanskje også få noen internasjonale stillinger ute, som nordmenn bekler med glede over hele verden?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2020-05-12:
Jeg kan forsikre utenriksministeren om at det er mange i Fremskrittspartiet som sliter med å bo i nabolag hvor det faktisk ikke er mulig å få en normal utdannelse på barneskole eller på videregående skole, som sliter med veldig mange språk i klasserommet, som sliter med å ha et fellesskap og skape et felles godt miljø. Jeg antar at det at utenriksministeren har sittet på kafe, sikkert går bra for utenriksministeren, men det er ikke det problemstillingen dreier seg om. Utenriksministeren sier videre at hun i redegjørelsen sa 3 000. Nei, i redegjørelsen sa hun ikke det, i redegjørelsen sa hun at vi tar imot «flest kvoteflyktninger per innbygger» i Europa. Det antar jeg er å skryte av det som regjeringen foretar seg. Når det gjelder Fremskrittspartiets innsats i regjeringen, var det ett av punktene vi måtte gi oss på, som skaper stor uro i Fremskrittspartiet, og som ikke kommer til å gjenta seg – det kan jeg garantere – hvis Fremskrittspartiet skal holde sammen. Så bare for å si det til utenriksministeren: Det er ikke noe Fremskrittspartiet er stolt av; vi beklager at vi tar imot så mange kvoteflyktninger.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2020-05-12:
Det vil jeg ha meg frabedt, faktisk.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2020-05-12:
Jeg ønsker å adressere utenriksministeren direkte, rett og slett fordi man i denne salen skal diskutere politiske uenigheter, ikke person, og ikke beskylde hverandre for holdninger. Det er svært sårende, og det gjorde at jeg måtte ut av salen her i 30 minutter fordi jeg var så oppskaket over å få en slik beskyldning fra en minister på Stortingets talerstol. Det er rett og slett urimelig. Jeg vil helst ikke at utenriksministeren kommer opp og responderer på dette. Det vil jeg helst ikke. Jeg vil bare sitere hva jeg sa, og si hvordan jeg føler det. Hvis utenriksministeren ikke ønsker å akseptere at jeg føler det på den måten, og føler at hun må forsvare seg, synes jeg det er veldig, veldig svakt av utenriksministeren. Det er faktisk slik at det er mange nabolag som sliter med integrering, og det er mange nabolag der fellesskapet forvitrer. Det er steder der de har utfordringer i skolen når det gjelder språk, kultur og religion, og der de har mye kriminalitet om kveldene og nettene. Det er sannheten, og det henger sammen med en veldig stor innvandrerbefolkning og et stort antall innvandrere som kommer til dette landet. Det er ikke det at det er hver enkelt innvandrer det er noe galt med, eller – som utenriksministeren mener – at jeg har et annet forhold til innvandrere enn det hun selv har, som hever seg over alle andre. Jeg håper utenriksministeren kan ta det til etterretning, uten noe forsøk på å forsvare seg, men jeg ser at hun sitter og skriver, så det er vel det hun ønsker.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2020-05-12:
Helse er i utgangspunktet eit nasjonalt ansvar i EU, men pandemiar kjenner som kjent ingen grenser, og EU har jo gjort forsøk på å prøve å samordne seg. Dei har ikkje takla koronapandemien på ein spesielt god måte. Noreg har langt betre resultat, sjølv om det absolutt òg er manglar i vår beredskap. Slike kriser vil oppstå igjen – eller liknande kriser: militære kriser, matmangel, sjukdom på dyr eller sjukdom på menneske i ulike variantar. Ser statsråden kor viktig nasjonal beredskap er, og vil ho arbeide for at regjeringa, i staden for å stole blindt på internasjonal handel, vil støtte nasjonale beredskapslager for t.d. mat, medisinar og smittevernutstyr?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2020-05-12:
I dette tilfellet trur eg det er ganske mange ting som kan gjerast betre. Senterpartiet har ikkje eit ynske om at EU skal gjere meir, men me ser at dei har teke til seg makt på stadig fleire område der dei i utgangspunktet ikkje var meint å ha det. Det gjeld ikkje minst EØS-avtalen, der ein ser at område som eigentleg skulle haldast utanfor EØS-avtalen, òg eigentleg vert snikne inn bakvegen. Regjeringa har jo for vane, som eg sa i innlegget mitt, å ta godt i når ein snakkar om kor viktig EU og EØS er, jf. det eg sa i innlegget mitt om kor stor den norske eksporten til EU var i 2018. Så kanskje eg skal følgje opp med eit spørsmål til utanriksministeren om ho er samd i beskrivinga mi, og om ein kanskje burde vere litt meir edrueleg når ein snakkar om betydinga EØS-avtalen har for Noreg.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-12:
Jeg synes kanskje utenriksministeren gikk litt lett forbi spørsmålet om eurosonen i redegjørelsen sin. Vi står jo oppe i det som kan bli en veldig alvorlig situasjon for Den økonomiske og monetære union, hvor man får en voldsom gjeldsoppbygging i de søreuropeiske landene samtidig som de mangler de pengepolitiske virkemidlene som må til for å komme seg ut av krisen, og det mangler en solidaritet i EU knyttet til om andre euroland som over tid har tjent mer på den felles valutaen, er villige til å stille opp rundt en eller annen form for felles garantimekanisme for gjeldsopptak. Hvis en ser noen år tilbake, var utenriksministerens parti ivrig tilhenger av at Norge burde være med i Den økonomiske og monetære union og innføre euro som valuta. Da er det jeg lurer på: Er utenriksministeren glad eller lei seg for at Høyre ikke fikk gjennomslag for det?
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2020-05-12:
Det var Petter Eide som sa at jeg hadde brukt ordet «boikott» åtte ganger, og da måtte jeg finne manuset mitt og lese. Jeg kan berolige Petter Eide med at jeg kan ha brukt det fire ganger, så omtrent halvparten er et utgangspunkt. Den første gangen jeg nevnte det, var det fordi det blir begrunnet med at BDS-bevegelsen står bak mye. Det betyr jo «boycott», «divestment» og «sanctions». Og så brukte jeg ordet tre ganger etterpå i forlengelsen av det. Det var min begrunnelse for å være med, og det angrer jeg ikke på, fordi det var opprinnelig et ønske om å boikotte Israel totalt – så gikk ikke det. Så ville man boikotte varer fra Israel – så gikk ikke det. Nå er det altså merkingen, det er ikke snakk om boikott. Men representanten Eide pyntet på sin innledning og sa at det bare var merking denne gangen, så hvorfor kunne ikke Stortinget være med på det? Men når jeg leser forslag nr. 3, fra SV og Arbeiderpartiet, er det i sosialistisk ånd å innføre både kontrollmekanismer og sanksjoner.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2020-05-12:
Vi skulle egentlig hatt en interpellasjon også litt senere i dag om menneskerettighetssituasjonen i verden i dag, og jeg hadde også tenkt å si en del om det. For det er helt riktig at vi ser en utvikling som går i negativ retning i mange land, og vi ser også at den utviklingen kommer nærmere oss. Det betyr at europeiske land har en god del utfordringer – dem har vi vært inne på her. Men vi ser også at vi i mange tilfeller kan samarbeide godt med europeiske land for å fremme denne type saker. Vi jobber tett sammen i Norden med dette. Det ser vi har en virkning både i Europa og overfor andre land. Vi deltar også aktivt i flere av de debattene EU reiser om dette, der vi har tilgang. Det at vi jobber mye med menneskerettighetsspørsmål i en europeisk kontekst, er viktig for oss, for det er helt riktig som representanten Huitfeldt sier, at akkurat på det feltet, i likhet med mange andre felt, opplever vi at vi står sterkere sammen når vi fremmer de samme synpunktene som f.eks. andre europeiske land. Tilfellet Ungarn og Polen er veldig tydelige eksempler på det.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2020-05-12:
Her var det som vanlig mye forskjellig, men la meg begynne der representanten Tybring-Gjedde begynte. Jeg omtalte i min redegjørelse et faktum, nemlig at Norge tar imot ca. 3 000 kvoteflyktninger i året. Det er en politikk også Fremskrittspartiet har vært med på i regjering, og jeg har ikke opplevd at det har vært et problem for Fremskrittspartiet før nå. Men det er også delte meninger i Fremskrittspartiet om dette, har jeg etter hvert forstått. Så mener jeg at det er viktig at et land som Norge bidrar til å hjelpe når vi kan – og det kan vi. Men vi setter samtidig klare begrensninger på antallet, og vi er opptatt av en aktiv returpolitikk, sånn at det er de som har behov for beskyttelse, som får komme til Norge. Så kan jeg ikke annet enn å registrere at representanten Tybring-Gjedde og jeg bor i helt forskjellige bydeler. Jeg bor i bydel Gamle Oslo, som er en av de bydelene som har størst grad av minoritetsbefolkning. Jeg har ingen problemer med å bo i den bydelen – der har jeg bodd i over 20 år, og jeg trives veldig godt med det nærmiljøet jeg har. Representanten Tybring-Gjedde bor jo vest i byen og har sannsynligvis ikke like mange med minoritetsbakgrunn rundt seg.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2020-05-12:
Fremskrittspartiet satt jo i regjering i seks år og tok imot det samme antall kvoteflyktninger, men det er en debatt jeg skal la ligge. Den får Fremskrittspartiet ta internt. Det at Norge tar imot flest kvoteflyktninger per innbygger, er et faktum. Det syns jeg det er greit å opplyse om i redegjørelsen. Og så er det ikke slik at jeg opplever min bydel først og fremst ved at jeg sitter på kafé. Det er slik at jeg går rundt i mitt nærmiljø, jeg snakker med mine naboer, jeg har kontakt med mennesker som bor i bydelen, og det er også mange med minoritetsbakgrunn på den skolen som ligger rett over gata for der jeg bor. Og det går faktisk helt fint, men det kan være fordi jeg har en litt annen innstilling til mennesker som kommer fra et annet sted, enn det representanten Tybring-Gjedde nå legger for dagen. Det fokuset representanten Tybring-Gjedde har, er …
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2020-05-12:
Jeg foreslår vel kanskje at representanten blir stående til jeg er ferdig med å svare. Det problemfokuset representanten har, syns jeg kom tydelig fram i det han sa i sitt andre spørsmål. Det er et fokus jeg ikke har. Jeg underkjenner ikke at det fins utfordringer, men jeg mener samtidig at det er viktig at Norge bidrar til å hjelpe der det er mulig.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2020-05-12:
Av og til er det litt vanskelig å forstå kritikken fra Senterpartiet, for på den ene sida går den på at EU ikke har gjort nok, men på den andre sida er det jo fra et parti som vil at EU skal gjøre mindre. Dermed kan det være litt vanskelig å få grep om hvor kritikken egentlig skal treffe. Jeg mener at EU har hatt en god respons da en kom i gang. Det tok litt tid, og det sa jeg også noe om i min redegjørelse. Og det er jo primært, som representanten sier, fordi helsepolitikken er nasjonal. Men EU har også bidratt gjennom å samordne mye av politikken, slik at man f.eks. har vært i en situasjon hvor man gjør felles innkjøp av smittevernutstyr og medisiner. Vi fikk en felles samordnet politikk på dette med eksportforbud, slik at et land som Norge, og andre, ikke måtte forholde seg til politikk fra 27 forskjellige stater på dette området, som var i ferd med å utvikle seg. Da tok EU grep. Ikke minst har vi sett at solidariteten når det gjelder økonomiske pakker, også nå har blitt stadfestet. Det mener jeg er viktige sider ved det EU har gjort – og så er det alltid ting som kan gjøres bedre.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2020-05-12:
Jeg mener at jeg legger for dagen en edruelig måte å se på betydningen av EØS-avtalen for Norge på. Vi har per i dag, før Storbritannia går ut, tilgang til et hjemmemarked på 500 millioner mennesker, og det er på like vilkår som EU-land. Det har enorm betydning for norsk økonomi i dag, og det kommer til å ha det også i framtida, spesielt når alle land skal forsøke å komme seg økonomisk etter den krisa vi står oppe i. Vi utførte i 2019 varer til EU til en verdi av 306 mrd. kr, eller 65 pst. av samlet fastlandseksport, og med olje og gass er det 78,7 pst. Det er jo ikke sånn at vi ikke regner med olje og gass i andre sammenhenger der vi eksporterer, som f.eks. til Storbritannia, hvor gasseksporten utgjør en betydelig andel. Dette er inntekter for Norge. Denne eksporten betyr mye for norsk økonomi, og det at vi har de mulighetene vi har og den tilgangen til det indre marked, er etter min oppfatning helt avgjørende for utvikling av norsk økonomi. Det har det vært de siste 25 årene, og det kommer det også til å være – minst – de 25 neste.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2020-05-12:
For det første mener jeg at premisset i Lysbakkens spørsmål, nemlig at det f.eks. ikke finnes europeisk solidaritet, eller at man nå kommer til å være i en situasjon der europeiske land ikke vil ta vare på hverandre, er feil. Jeg mener at de siste diskusjonene og vedtakene som har vært om bl.a. krisepakker, er viktige. Så er det helt riktig som representanten Lysbakken sier, at det er svært mange land i Europa – i hele verden, vil jeg si – som kommer til å slite med betydelige gjeldsutfordringer, men selvfølgelig også med redusert og negativ vekst og vil ha utfordringer med komme seg opp igjen. Da er nettopp handel en av de viktigste tingene som kan bidra til å få økonomien på fote igjen. Så er ikke diskusjonen om vi skal være med i euroen eller ikke, spesielt aktuell. Jeg konstaterer bare at det nære europeiske samarbeidet, som også blant enkelte land har blitt nærmere på grunn av euroen, er noe som også tjener Norge, fordi vi har den tilgangen vi har til et Europa som vi er opptatt av skal ha økonomisk vekst. Det er bra for Norge.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2020-05-12:
Jeg må si at det er noe underlig at en representant går opp på talerstolen og sier at i denne sal skal det foregå debatt. Det første som skjedde, var at representanten gikk midt under min svarreplikk. Det andre var at representanten ba meg om ikke å ta ordet for å svare på det han sa. Og det tredje var at når jeg da skulle gi det svaret, forlot han salen igjen. Det er vel ikke akkurat forenlig med debatt. Det var ikke jeg som brakte spørsmålet om flyktninger på banen, det var det representanten Christian Tybring-Gjedde som gjorde, ved å gjengi fra redegjørelsen min noe som for så vidt ikke sto der, det var en faktuell opplysning om at Norge er det landet i Europa som tar imot flest kvoteflyktninger per capita. At det er noe representanten Christian Tybring-Gjedde er uenig i, har jeg ingen problemer med. Men i replikkene fortsatte han med både å beskylde meg og andre for enten å skulle heve oss over andre eller ikke vite hvordan det var å bo i nabolag med en andel minoritetsbefolkning. Jeg bor i et nabolag med mange minoriteter. Jeg bor rett over gata for en skole med mange minoritetsbarn. Det går helt fint. Jeg sa samtidig, uten at representanten Tybring-Gjedde fikk det med seg, for da var han så rasende at han allerede hadde forlatt talerstolen, at det ikke er uten utfordringer. Jeg sa heller ikke noe annet enn at jeg mener at Christian Tybring-Gjedde åpenbart har en annen innfallsvinkel til mennesker med en annen bakgrunn – fordi han utelukkende hadde et problemfokus i den replikken han reiste. Så kan ikke jeg gjøre annet enn å ta til etterretning at representanten Tybring-Gjedde ikke ønsket å høre mitt første svar, ikke ønsket at jeg skulle svare på det han beskyldte meg for, og heller ikke ønsket å være til stede i salen da det svaret kom. Jeg mener faktisk at denne salen er til for en moden, god og voksen politisk debatt. Da kan man ikke storme ned fra talerstolen når man får et svar man ikke liker. Da kan man ikke be en statsråd om ikke å svare på et personangrep. Jeg legger vel til grunn at de holdningene ikke deles av andre i salen enn den ene representanten.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2020-05-12:
For det første er jo dette en del av de vurderingene regjeringa gjør. Jeg kan ikke nå si når vi er ferdig med den vurderingen, men som representanten Ola Elvestuen også var inne på, er det jo foreløpig ikke noen ensartet praksis i EU heller rundt dette, og det tror jeg nok heller ikke vi kan forvente å få i nærmeste framtid. Men dette er som sagt deler av vårt vurderingsgrunnlag, og det er også andre ting som inngår i det. Så synes jeg det er interessant å legge merke til at daværende komitéleder Anniken Huitfeldt i VG i juli 2014 skrev at hun vedgikk at dette ikke var noen enkel sak, og at så lenge det pågikk seriøse forsøk på å få til politiske forhandlinger om en tostatsløsning, hadde den forrige regjeringa unnlatt å fremme et slikt forslag. Det mener jeg er et uttrykk for nettopp den kompleksiteten saken reiser. Det er jo ikke det å være balansert overfor EU som er spørsmålet her, det er å være balansert overfor partene.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2020-05-12:
Jeg tror det er greit å spole tilbake til det som er utgangspunktet for denne diskusjonen, og det handler i bunn og grunn om hvordan vi skal forholde oss med den rollen vi har, og som vi har hatt i lang, lang tid etter Oslo-avtalen. Målsettingen for det engasjementet er at vi skal bidra til å få partene tilbake til forhandlingsbordet. Det er noe som jeg og regjeringa mener er et vektig argument for at vi kan se på et særnorsk forhold, at vi har en helt unik rolle sammenlignet med andre land, f.eks. EU-land. Vi har forvaltet den rollen gjennom vekslende regjeringer på en slik måte at vi kan fortsette å spille en rolle og trekke ting i positiv retning i det som er en utrolig kompleks, langvarig og ødeleggende konflikt. I nettopp det perspektivet er det mulig å legge vekt på særnorske forhold i det som normalt sett ville være et ønske om å ha en så ensartet tilnærming som mulig.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2020-05-12:
Det er ingen tvil om at det er mange palestinere som har arbeid i disse områdene. Det er det ikke noen tvil om. Vårt hovedargument har dreid seg om den rollen vi spiller – det at vi opptrer på en balansert måte, det at vi oppfattes av partene å kunne spille en rolle og ha en positiv innvirkning på det som er en usedvanlig fastlåst konflikt. Det er blant de tingene vi selvfølgelig kommer til å legge mye vekt på når vi gjør våre vurderinger.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2020-05-12:
Som jeg har gjentatt i et par av svarene, er denne saken til vurdering i regjeringa, og det framkommer også i svarbrevet. Den første delen av det avsnittet som representanten Eide nå leste opp, fortjener også å høre med til setningen: «Praksis fra EU-domstolen etter 2. mai 1992 er ikke formelt bindende for Norge i henhold til EØS-avtalen, men slik senere praksis vil likevel tillegges stor vekt.» Det står først i avsnittet. Som jeg svarte på spørsmålet fra Marianne Marthinsen, er det jo nettopp vår rolle i å forsøke å få partene tilbake til forhandlingsbordet, forsøke å holde en fredsprosess gående, som etter vår oppfatning også er et mulig særnorsk hensyn som kan rettferdiggjøre at man da ikke følger det som heller ikke vil være bindende for Norge rent juridisk sett.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2020-05-12:
For det første er det jo, med referanse til den forrige debatten vi hadde, alltid rørende å høre SV snakke for at vi skal følge flere av EU-domstolens beslutninger. Men la nå det være, det er en annen diskusjon og en annen debatt. Jeg skal nå prøve en tredje gang å forklare hva jeg mener med særnorske forhold. Det er bl.a. den rollen vi har i å bidra til en framforhandlet tostatsløsning – en rolle som vekslende regjeringer har tatt på seg, som Norge har stått ved i svært lang tid, og som jeg mener er viktig, fordi det ikke er mange som per nå klarer å spille en konstruktiv rolle i det som er en veldig fastlåst konflikt. Man kan jo snu det på hodet og spørre om representanten Eide mener at Norge ikke skal ha en sånn rolle, for når vi har en sånn rolle, følger det også noe med det. Det betyr at vi har en veldig god dialog med begge parter. Det er et sterkt ønske fra begge parter om at vi skal opprettholde rollen som leder av giverlandsgruppa, og vi mener at det er den beste muligheten vi har per nå til å bygge institusjoner som på sikt kan gjøre en tostatsløsning mulig.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2020-05-12:
På samme måte som i den regjeringa SV satt i, fra 2005 til 2013, blir det også i denne regjeringa gjort vurderinger. Da SV satt i regjering, var den vurderingen som ble gjort, at man unnlot å fremme et sånt forslag fordi man mente det var gode grunner til å være varsom. Det er det fortsatt. Det er også en av årsakene til at vi nå med bakgrunn i den prejudisielle kjennelsen som kom fra EU-domstolen, skal gjøre vår vurdering. Men argumentene som Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet brukte den gangen for å la være å gå inn på en merkeordning, er også gyldige i dag. Og jeg nevner det bare for å trekke fram den kompleksiteten som saken reiser.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2020-05-12:
Jeg tror det kan være greit med noen nyanser i dette bildet. Representanten Åsmund Aukrust var opptatt av at han mente det var helt uforståelig at regjeringa hadde inntatt det standpunktet at vi nå gjennomfører en vurdering av dette, og ikke hadde sagt ja til merking. Da er det fristende å spørre tilbake om hva som gjorde at Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet med flertall i åtte år ikke innførte en merkeordning – hvis det var sånn at dette var det eneste eller det riktigste og beste virkemiddelet for å håndtere denne situasjonen. Jeg la også merke til at det var en forskyvning i argumentasjonen fra Marianne Marthinsens saksordførerinnlegg, der dette var et forbrukerspørsmål, til Åsmund Aukrusts innlegg, der dette ble symbolpolitikk eller symbolspørsmål. Det er ingen tvil om at Norge, gjennom vekslende regjeringer, har gitt begge parter kritikk for kritikkverdige forhold, enten det har vært okkupasjon eller menneskerettighetsbrudd. Noe av det som gir vår kritikk tyngde, er nettopp at vi har den relasjonen vi har til begge parter, at vi spiller den rollen vi gjør, at begge parter ønsker at vi skal spille den rollen, og ikke minst at vi gjennom AHLC og det som skjer mellom AHLC-møtene, bidrar til å løse konkrete problemstillinger og utfordringer. Jeg har også gitt begge parter ros for at de i situasjonen vi nå er i med pandemien, har klart å samarbeide godt for å hindre smittespredning. Det mener jeg det er viktig å gi partene ros for, når de evner å samarbeide om denne typen viktige spørsmål. I Midtøsten-sammenheng kan man alltid si at de neste tre månedene blir avgjørende. Det tror jeg mange både i og utenfor denne sal har hørt. Men det er en realitet også denne gangen. Det vi nå ser, er at de partene som kan ha positiv innflytelse, eller de landene som kan ha positiv innflytelse på partene, de som kan bidra til et godt resultat for både israelere og palestinere, nå bør bruke den tiden effektivt. Det gjør Norge, og vårt mål er som sagt å få partene tilbake til forhandlingsbordet for å bidra til en tostatsløsning, som er den eneste farbare vei og bærekraftige løsning på denne veldig langtrukne og veldig komplekse konflikten.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2020-05-12:
Jeg har ikke noe stort ønske om å forlenge debatten, men jeg føler at det er viktig med en liten visitt til det siste innlegget til representanten Aukrust. Han sier at man i dag ikke kan diskutere grep man lot være å ta for seks år siden. Jo, det mener jeg faktisk at man kan, for det er noe med styrken i framføringen av kritikken mot regjeringspartiene i denne saken fordi vi har den til vurdering. Representanten Anniken Huitfeldt skrev i 2014 om kompleksiteten i saken, at det ikke er noen enkel sak. Det som overrasker meg, er at ikke representanten Aukrust eller andre representanter fra Arbeiderpartiet og SV i dag erkjenner den samme kompleksiteten som man åpenbart så da. Og ikke bare det: Den gangen tok man aktivt et valg om å unnlate å fremme en merkeordning, nettopp fordi det var så komplisert. Akkurat de samme argumentene er jo der i dag. Når vi gjør vurderinger i regjeringa, er det klart at det er blant de tingene vi vurderer. Vi vurderer hvordan det vil påvirke mulighetene til å nå det jeg oppfatter det er full enighet om her i salen, nemlig en tostatsløsning. Vi vil selvfølgelig også vurdere om det er Norges rolle å være i spissen for saker som på både palestinsk og israelsk side kan oppfattes som tunge symbolsaker, eller om vår rolle er en annen. Alle disse vurderingene og disse refleksjonene gjør vi, men jeg syns det er veldig rart at ikke representanten Aukrust kan erkjenne – og anerkjenne – at de samme komplekse vurderingene og det samme som gjorde at Arbeiderpartiet aktivt unnlot å fremme en merkeordning da de satt i regjering, også er til stede i dag. Så konstaterer jeg at det nå for tredje gang på to og et halvt år er et forslag som blir nedstemt, og at det kun er Arbeiderpartiet og SV, eventuelt med støtte fra Rødt, som nå kommer til å stemme for forslaget.