Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2016-01-19:
La meg få starte med en takk til saksordfører Alexandrova for en veldig god framstilling og gjennomgang av de to meldingene som er til behandling. Vi kan vel også fastslå at det ikke er noen veldig stor politisk debatt i Norge om disse saksforholdene i dag. Slik har det jo ikke alltid vært, tidligere har det jo vært noen diskusjoner særlig om forholdene i Antarktis, men det virker som at vi har en bredere politisk enighet i dag. Norge er en polarnasjon med lange tradisjoner både i Arktis og i Antarktis. Næringsaktivitet som hvalfangst, fiske, skipsfart, forskning og polarekspedisjoner i begge polområder har vært med på å forme Norge som nasjon. De siste årene har vi i norsk og internasjonal politikk sett en stor økning i interessen for hva som skjer i Arktis. Den smeltende isen, økt maritim aktivitet og framveksten av et internasjonalt samarbeid i Arktisk råd har vært viktige faktorer for den økte oppmerksomheten om Arktis. Vi har ikke sett en tilsvarende økt nasjonal interesse for Antarktis. Jeg tror det er mange ulike årsaker til dette. For det første handler det kanskje om at det har vært etablerte samarbeidsstrukturer og internasjonale avtaler for samarbeidet i Antarktis. For det andre er Norge et arktisk land med en befolkning som bor i området, mens det er veldig langt til Antarktis, og det er dårlig med lokalbefolkning der – hvis man ser bort fra pingvinene og noen få sjeler som overvintrer. Samtidig har vi bl.a. gjennom forskning og fangst av krill notert at det også er økt internasjonal interesse for det som skjer i Antarktis, og de mulighetene som er i den regionen. Jeg har også notert meg at nye land viser interesse for å delta i fangsten av krill. Klimaforskningen og muligheten til å lese fortidens klima gjennom boring av iskjerner gir stadig ny forståelse av framtidens klima, fordi man forstår fortiden. Derfor øker også den internasjonale interessen omkring Antarktis. Men den internasjonale interessen siver også inn i Norge, i hvert fall til en viss grad. Etableringen av Troll som en helårs forskningsstasjon, med kongelig besøk ved åpningen og ved 10-årsjubileet i fjor, har bidratt til positiv oppmerksomhet rundt norsk aktivitet i Antarktis. Allikevel er det vel slik at det som skjer i Antarktis, fremdeles har mest interesse for en engere krets i det norske samfunnet. Ei heller i Stortinget debatterer vi Antarktis på jevnlig basis. Det kunne være fristende å raljere over hvor lite vi faktisk har behandlet saken i Stortinget, men la oss nøye oss med å være glad for at vi behandler en stortingsmelding i dag. Jeg mener det er uheldig at vi vier så lite oppmerksomhet til så store områder med så stort potensial, og jeg skal gjøre mitt for å bidra til at Antarktis blir synligere i den norske offentlige debatten – selv om det er et langt lerret å bleke og et tungt løft å ta for å nå gjennom. Jeg vil gi honnør for arbeidet som er gjort for å få på plass meldingen om norske interesser og politikk i Antarktis. Det er et viktig dokument, som viser hva som har skjedd, og hvor langt vi har kommet, på forbilledlig vis. I tillegg får vi en tydeliggjøring i meldingen av hvilke hensyn som ligger til grunn for den norske politikken, som også gjenspeiler kjerneverdiene i det internasjonale Antarktis-samarbeidet: fred, vitenskap og miljøvern. Meldingen peker også – i noen grad, i hvert fall – framover på hva som kan gjøres for å styrke Norges posisjon og det internasjonale samarbeidet i Antarktis. Dette vil ifølge meldingen innebære intern gjennomgang av lovgiving og opprydding i nasjonalt regelverk. Meldingen viser også at Norge har spilt og spiller en aktiv og viktig rolle i samarbeidet om Antarktis. Det er av stor betydning at Norge fremdeles deltar aktivt i det internasjonale samarbeidet og har en førende rolle i samarbeidet. Det er viktig for Norge som polarnasjon at vi følger utviklingen i Antarktis tett, viser aktiv interesse i utviklingen av samarbeidet og er til stede i regionen. Noen ord om meldingen om Bouvetøya: Dette er en bred framstilling og gir en god oversikt over forholdene, og det er bred støtte til behovet for en gjennomgang og oppdatering av regelverkene knyttet til det, både nasjonalt og i forhold til internasjonale posisjoner. I meldingen nevner også regjeringen at man vurderer å gjøre Bouvetøya til en del av kongeriket, men begrunnelsen er – i den grad den er til stede – noe uklar. Så kan man spørre seg om dette er et utslag av en ny norsk imperialisme, eller finnes det andre grunner? Det kunne vært greit om noen av regjeringens representanter kunne oppklare det i denne debatten. I 2009 etablerte Stortinget en delegasjon for arktisk parlamentarisk samarbeid. En av delegasjonens oppgaver er å representere Norge i det internasjonale arktiske parlamentarikersamarbeidet. I tillegg deltar delegasjonen i debatten nasjonalt og internasjonalt om utviklingen i Arktis for å fremme norske synspunkter og interesser. Delegasjonens arbeid har vist at det er klare tematiske forbindelser mellom norsk aktivitet i Arktis og Antarktis. En fellesnevner er fiskeri og bærekraftig ressursforvaltning. I nord er vårt samarbeid med Russland om forvaltningen av torsken i Barentshavet viktig og er på mange måter en suksesshistorie. Det er hevet over enhver tvil at forskningsdata for hvor stor bestanden er, er viktig for fastsettelsen av kvotene. Det samme bør gjelde når det gjelder høsting av krill i Antarktis, hvor det er viktig at Norge bidrar til at vi har et tilstrekkelig datagrunnlag for fastsettelse av kvotene. En annen fellesnevner mellom nord og sør er arbeidet i FNs sjøfartsorganisasjon, IMO, der vi nå har fått på plass en polarkode med krav til skip som ferdes i islagte farvann. I kjølvannet av dette har utviklingen av cruiseindustrien, både i Arktis og i Antarktis, eksemplifisert ved Hurtigrutens tokt til Antarktis, tatt seg opp. I tillegg har vi romindustrien, med KSAT som en viktig aktør rundt begge polområdene, og ikke minst forskning som i Norge blir styrt av Norsk polarinstitutt. Når det gjelder forskningen, er det særlig klimaforskningen som er viktig, både i Arktis og i Antarktis. Fordi denne typen forbindelser finnes, tok også den arktiske delegasjonen initiativet til et seminar den 20. mai 2015 om norske interesser i Antarktis, hvor representanter for forskning, industri og Utenriksdepartementet deltok med innledninger. Der ble disse tematiske sammenhengene godt belyst og ytterligere styrket. For å styrke Norge som polarnasjon mener jeg at Stortinget også bør øke sin oppmerksomhet omkring samarbeidet i Antarktis og norske interesser i regionen. Dette innebærer i første rekke kontakt med norske miljøer som har aktivitet i Antarktis innenfor forskning og næringsvirksomhet. Slik kontakt vil kunne skje gjennom å arrangere interne møter og seminarer i Stortinget og annet ordinært parlamentarisk arbeid. Gjennom sitt arbeid i Arktis har Stortingets arktiske delegasjon opparbeidet seg et bredt kontaktnett som vil være nyttig i arbeidet for å øke Stortingets oppmerksomhet omkring Antarktis. Stortingets arktiske delegasjon vil fortsette å ta opp saker knyttet til Antarktis, spesielt der det er tematiske forbindelser og potensielle synergier. Antarktis er et enormt kontinent, hvor Norge har betydelige interesser. Jeg mener at Stortinget bør ha en mer aktiv rolle i forvaltningen av området. I så måte er stortingsmeldingen et viktig skritt på veien. Vi får komme tilbake til hvordan vi plasserer og utformer det formelle ansvaret – men Antarktis er altfor viktig til at vi kan overlate det til den utøvende statsmakt alene. Polarhistorien er en viktig inngangsport for å gjøre den alminnelige mann i gata interessert i Arktis og Antarktis. De historiene vi har hørt, har formet vår nasjonale identitet. Norske polarhelter som Nansen og Amundsen var med på å berede grunnen for et uavhengig Norge i 1905. De er en del av fortellingen om nasjonen Norge. Frammuseet viser denne historien på en flott måte, og vi kan besøke Nansens hjem på Polhøgda. Jeg mener tiden er kommet for at man også bør videreutvikle Amundsens hjem, Uranienborg, for å fortelle historien om Roald Amundsen på en enda mer levende måte. Uranienborg var Roald Amundsens hjem fra 1908 til 1928, da han omkom med flyet Latham under forsøket på å komme Italia-ekspedisjonen med general Nobile til unnsetning. Huset står uforandret slik Amundsen forlot det, og ligger vakkert til ved Bunnefjorden i Akershus. Der har vi en utfordring med å løfte fram historien om Amundsen, og jeg er sikker på at representantene fra Akershus i salen merker seg den utfordringen. Samtidig må vi ikke glemme nordmennene som deltok i den norske hvalfangsten i Antarktis og den store betydningen hvalfangsten hadde for norsk økonomi over lang tid, særlig på 1920-tallet og 1930-tallet. Det internasjonale samarbeidet i Antarktis for å ta vare på kulturminnene fra denne tiden er viktig. I dagens moderne samfunn kan vi også lære noe av de feilgrepene Norge gjorde som nasjon i hvordan vi forvaltet de fornybare ressursene vi høstet av den gangen. Selv om det finnes mange historier om helter i Antarktis fra en svunnen tid, som har bidratt til å lage nasjonalfortellingen, er det fortsatt betydelig norsk tilstedeværelse og nærvær i Antarktis. Forskning, romvirksomhet, fangst og turisme er bærere av vårt framtidige antarktiske engasjement. I 13 år har Hurtigruten brakt turister fra Sør-Amerika til Antarktishalvøya, de senere årene med ekspedisjonsskipet MS «Fram». Fra neste år tredobler selskapet gjestekapasiteten gjennom å seile også MS «Midnatsol» sørover og blir da verdens største aktør med ekspedisjonsturisme i Antarktis – innenfor rammene av miljøprotokollen som gjelder, og som forhindrer masseturisme. Antarktisk krill er en av verdens største marine biomasser. Krill er lavt i næringskjeden og inneholder omega-3-fettsyrer og proteiner i en svært gunstig form. Krillen videreutvikles til høyverdige biotekprodukter som selges som kosttilskudd, fiskefôr og dyrefôr. Mangelen på kunnskap om den totale krillbiomassen er et problem for forvaltningen av fiskeriet og skaper også problemer for dem som fangster på krillen. Det er et stort behov for mer forskning på antarktisk krill. Jeg mener at Norge, som verdens største fiskerinasjon når det gjelder krill, må ta et tydelig lederansvar for bærekraftig høsting av marine ressurser i Antarktis. Jeg mener derfor at Norge må ta ansvar for å få gjennomført en fullstendig kartlegging av krillbestanden i Antarktis, i samarbeid med andre nasjoner som har interesser og næringsaktører som opererer i området. Arbeiderpartiet vil derfor stemme for SVs forslag 1 i sak nr. 4, som nettopp handler om å ta opp et sånt forskningstokt. I lys av innledningen fra saksordføreren vil det være grunnlag for å oppfordre Høyre til også å vurdere å gjøre det samme. Med den sterke understrekingen saksordføreren ga av forholdet mellom forskning og bærekraftig forvaltning av marine ressurser, så er det behov for å gjøre det. De dataene vi har, er gamle, de er fra 2001. Antarktis er viktig for hele verden, særlig i et forskningsperspektiv og særlig i lys av de klimautfordringene vi står overfor. Men Antarktis gir også Norge muligheter til betydelig næringsvirksomhet og ytterligere verdiskaping. Forutsetningen må være at det skjer på en bærekraftig måt og innenfor forutsigbare rammer. Det forutsetter at myndighetene legger til rette for det. Det er et ansvar Arbeiderpartiet er beredt til å ta og støtte opp under.