Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2005-03-01:
Stortinget har i denne perioden hatt mange runder om Statkraft. Det startet med St.meld. nr. 22 for 2001-2002, eierskapsmeldingen, hvor Regjeringen bl.a. sa følgende om Statkraft: «Regjeringen ønsker å legge til rette for en god strategisk utvikling for Statkraft SF, samtidig som en klar norsk forankring i selskapet opprettholdes for blant annet å sikre og utvikle kompetansemiljøet.» Så fikk vi våren 2004 en egen sak til behandling i Stortinget om statens eierskap i Statkraft, og i St.prp. nr. 53 for 2003-2004, Statens eierskap i Statkraft SF, sa Regjeringen følgende: «Regjeringen mener at Statkraft, som er Europas nest største vannkraftprodusent, skal fokusere på sin kjernekompetanse i selskapets videre utvikling. Statkraft skal være et kommersielt foretak som konkurrerer på like vilkår med andre kraftprodusenter. Regjeringen legger til grunn for statens eierstrategi at Statkraft skal konsentrere seg om å drive lønnsom produksjon og handel med fornybar energi, men med anledning til å drive virksomhet som står i naturlig tilknytning til dette.» Saken ble ferdigbehandlet i juni 2004. I forbindelse med behandlingen var bl.a. utbyttepolitikken et hett tema, og det endte med at regjeringspartiene og Fremskrittspartiet la fram følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen legge aksjelovens normalregler til grunn ved fastsettelsen av utbytte fra Statkraft SF.» Dette innebærer bl.a. at det er selskapets styre som skal fastsette utbytte, basert på en analyse av selskapets situasjon og muligheter framover. SV fremmet i den samme debatten følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen som hovedregel å sørge for at utbytte fra Statkraft i gjennomsnitt skal ligge på 50 pst. innenfor en ramme på 5 år.» Vi i Arbeiderpartiet, samt Senterpartiet, la i innstillingen til Ot.prp. nr. 63 for 2003-2004 inn et forslag om å endre statsforetaksloven § 17 og aksjeloven § 20-4 pkt. 4. Dette ville ha medført at utbytte fra Statkraft reguleres av aksjelovens normalregler. Signalene fra Stortinget kunne ikke vært tydeligere. Samtlige partier hadde på en eller annen måte fortalt Regjeringen at det nå var på tide å endre utbyttepolitikken overfor Statkraft. Knappe fire måneder etterpå la Regjeringen fram sitt forslag til budsjett for 2005, hvor de bl.a. hadde følgende formulering: Regjeringen foreslår på denne bakgrunn at «Stortingets vedtak nr. 465 for 2003-2004 om å legge aksjelovens normalregler til grunn ved fastsettelse av utbytte fra Statkraft SF oppheves» – jf. forslag til vedtak XIII. Som jeg har illustrert tidligere i mitt innlegg: Vedtaket som vi fattet i juni 2004, var et resultat av en lang og grundig behandling i næringskomiteen og i Stortinget. Allikevel forsvinner prinsippet med et pennestrøk noen måneder senere. Alle næringsdrivende i Norge og vi politikere snakker om viktigheten av å være forutsigbare, at vi fører en forutsigbar næringspolitikk. Men hva gjør Regjeringen rundt neste sving? De tverrvender og gjør stikk motsatt av det Stortinget har vedtatt. Er det rart at vi av og til får stortingsregjereri? Da vi behandlet eierskapsmeldingen, var også hovedfokuset på forutsigbarhet og en god statlig eier. Det som vi her ser fra Regjeringens side, er ikke godt eierskap. Det er håpløst for dem som er satt til daglig å lede en bedrift, når forutsigbarheten er så til de grader borte. Hvordan skal et selskap kunne legge en strategi og tenke langsiktig når de ikke selv har hånd om det finansielle grunnlaget for selskapets drift over lengre tid? Næringskomiteen besøkte Statkraft 10. februar i år, og overskriften for møtet var «Et verdiskapende Statkraft – Fokus på konkurransefortrinn og forretningsmuligheter». Vi ble presentert for et Statkraft med visjoner og planer for tiden framover, hvor stikkordene for 2005 og framover var konkurransefortrinn og forretningsmuligheter. Man ønsket anskaffelse av regulerbar og miljøvennlig kapasitet, utvikling av vindkraft og ny fornybar energi og utvikling av norske eierposisjoner. Men forutsetningene for en videre verdiskaping mente de var at selskapet har en hensiktsmessig organiseringgode kraftverk med den beste reguleringsevnenkompetanse innen vanndisponeringhandelserfaring med god risikohåndteringstrategiske eierposisjoner Dette var forutsetninger som de mente at de allerede hadde og var godt fornøyd med, men de manglet følgende: forutsigbarhet med hensyn til utbyttegasstilgang og kompetanse innenfor dette området Det siste skal vi ikke diskutere i dag, men det er altså utbyttepolitikken som nå igjen er i sentrum. Når vi er ute og diskuterer næringspolitikk, sier vi ofte at vi skal satse på det vi er gode på, og det som er naturlige ressurser her i landet. Kraftproduksjon er et av de områdene. Det er vi gode på, og det har vi naturlige ressurser til. Men satser vi der vi kan? Nei, det gjør vi ikke. Statkraft skal konkurrere på lik linje med andre kraftprodusenter, sier Regjeringen. Hvordan står det så til med de andre konkurrentene? Vattenfall i Sverige utbetalte et utbytte på ca. 25 pst. i 2003, Fortum i Finland et utbytte på ca. 45 pst., E 2 i Danmark et utbytte på ca. 35 pst. og E.ON i Tyskland et utbytte på litt under 30 pst., mens Statkraft i Norge altså utbetaler et utbytte på ca. 95 pst. Dette er vel ikke å konkurrere på like vilkår! Så sier statsråd Brende når han nå hører på meg: Men så har flertallet i Stortinget tilført Statkraft penger. Ja, det er riktig, og det er et resultat av den kraftige utbyttepolitikken. Men så sier Høyre-siden videre: Men Arbeiderpartiet har også brukt Statkrafts utbytte som saldering. Ja, det er også riktig, om ikke så høyt som de andre de siste årene. Og det var regjeringen Stoltenberg som første gang fremmet et forslag om å regulere utbyttepolitikken. I mitt innlegg har jeg brukt tid på å se på tidligere behandlinger i Stortinget når det gjelder Statkraft, dette fordi det Dokument nr. 8-forslaget vi i dag behandler, er et resultat av at Regjeringen neglisjerer og setter til side tidligere vedtak. Selv om vi har skiftet statsråd i Nærings- og handelsdepartementet siden vi behandlet St.prp. nr. 53 for 2003-2004, Statens eierskap i Statkraft SF, kommer de to fra samme parti, og de var også den gang i samme regjering, om enn i andre ministerposter. Vi burde derfor kunne stole på at de følger opp Stortingets vedtak. Årsaken til de mange debattene omkring statlig eierskap i Stortinget er ganske innlysende. Det går et skille mellom regjeringspartiene og opposisjonen på dette området. Det dreier seg ikke bare om utbyttepolitikken, men også om andre sider ved statlig eierskap. Men det som alle burde være enige om, er at de statlig eide bedriftene skal være gode og sterke bedrifter og med en eier som er forutsigbar og vil noe med selskapet. For Statkraft sin del, som opererer i kraftmarkedet, er det viktig med en finansiell styrke. Kraftmarkedet er preget av store prismessige svingninger, og energibransjen er svært kapitalkrevende. Evnen til å betale gjeld vil være avgjørende for utviklingen av selskapet. «Kredittrating» er et ord som går igjen når dette diskuteres. I dag er Statkrafts kredittrating ikke god nok, den er på nivå BBB, mens selskapets ledelse har lagt til grunn et nivå på A. De mener det er nødvendig for å sikre en god framtidig utvikling av selskapet. En god kredittrating er viktig også for at de skal kunne ha en tilfredsstillende adgang til lånemarkedene og konkurransedyktige betingelser på låneopptak. Det er et kvalitetsstempel som muliggjør inngåelse av langsiktige kontrakter, og det gir et begrenset behov for garantistillelse knyttet til krafthandel. Det er mye mer en kunne ha sagt i denne saken, men bare kort en liten visitt til SV, som igjen overrasker oss med å gå sammen med Høyre-siden i denne saken. SV, som ved behandlingen av St.prp. nr. 53 for 2003-2004 fremmet forslag om at utbytte som hovedregel skulle være 50 pst., går nå sammen med Høyre og Kristelig Folkeparti ikke bare i vedtaket, men også stort sett i argumentasjonen. Det er ikke første gang vi ser at SV bruker statlige bedrifter i en hestehandel med regjeringspartiene, men jeg må si, uten at jeg kjenner avtalen, at det er overraskende at de igjen har gått på en avtale hvor de tydeligvis skal få noe igjen i forbindelse med revidert budsjett. De må ha en veldig tillit til den sittende regjeringens næringspolitikk, og det er trist å registrere.