trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Guri Melby (Venstre), 2021-11-18:
Det som er løftet her i dag, er et relativt stort og omfattende tema, og jeg vil bare si med en gang at jeg ikke hadde noen forhåpninger om at vi skulle komme til bunns i det i løpet av denne interpellasjonsdebatten. Men jeg synes det har vært en veldig god start på en debatt som vi helt sikkert kommer til å være nødt til å fortsette de neste fire årene også. Jeg setter pris på at statsråden møter åpensinnet og offensiv i stortingssalen, og min tolkning av statsrådens svar så langt i debatten er i hvert fall at statsråden også er åpen for å se på, sammen med Stortinget, hva vi kan gjøre for å redusere de gråsonene som gjør oss sårbare for utenlandsk etterretning. Statsråden har flere ganger i løpet av debatten pekt på nettopp dette sektorprinsippet, og det har verken vært min eller – tror jeg – andres intensjon at vi skal legge bort sektorprinsippet, men jeg tror det er litt viktig å erkjenne at det prinsippet har sine svakheter. Det er også sånn at Justis- og beredskapsdepartementet har et ganske viktig ansvar innad i regjeringen for nettopp å greie å begrense de negative sidene ved et sånt sektorprinsipp – det å sørge for at man er samordnet og koordinert, og ikke minst også det å føre tilsyn med f.eks. de øvrige departementenes sikkerhets- og beredskapsarbeid. For utfordringen som jeg mener de sakene vi har sett i Dagens Næringsliv i høst, avslører, er at det er ganske mange ulike offentlige instanser som egentlig blir satt på prøve, uten at de har den kompetansen som trengs til å håndtere det. Vi har f.eks. Kystverket, Oljedirektoratet og Fiskeridirektoratet, som ikke har som hovedformål å jobbe med dette, som jobber med å gi ulike tillatelser og godkjenninger, og som kanskje ikke har den kompetansen som trengs for å greie å håndtere dette på en god måte, og som dermed heller ikke greier å møte aktørene i næringslivet på en god måte, sånn at vi får jobbet sammen best mulig. Det i hvert fall jeg ønsker meg fra Justis- og beredskapsdepartementet, er at man er veldig tydelig på denne samordningsrollen og er tydelig når det gjelder å følge opp de ulike departementene. Jeg vil gjerne oppfordre justisministeren til også å kalle inn både næringslivet og de relevante statsrådene sammen for å finne løsninger på de utfordringene som næringslivet her skisserer for oss. Jeg kan i hvert fall for Venstres del love at vi kommer til å fortsette arbeidet med denne saken, og også følge opp med forslag til hvordan vi kan håndtere både de umiddelbare og de mer langsiktige utfordringene som vi har blitt kjent med gjennom denne saken.
Hårek Elvenes (Høyre), 2021-11-18:
Først vil jeg takke representanten for å ha tatt opp et særdeles viktig spørsmål, sett i lys av både de hybride truslene vi har vært utsatt for over lengre tid, og ikke minst den saken Dagens Næringsliv avdekte. Disse truslene møtes på bred front, det kan være uvisst hvem som står bak – om det er en stat eller aktører som opptrer på vegne av stater – de har ofte som formål å destabilisere og polarisere, og det er også elementer av ren spionasje i det. Den foregående regjeringen startet en betydelig styrking av både Etterretningstjenesten og Politiets sikkerhetstjeneste. Etterretningstjenestens budsjett ble nesten doblet i løpet av Solberg-regjeringens regjeringsperiode, og budsjettene til Politiets sikkerhetstjeneste er også betydelig styrket. Men på grunn av siloorganiseringen i staten er det en viss fare for at disse truslene kan falle mellom flere stoler. Det var derfor den foregående regjeringen opprettet et felles analyse- og etterretningssenter, der Politiets sikkerhetstjeneste og Etterretningstjenesten er lokalisert sammen for å kunne ha en mer eller mindre felles situasjonsforståelse og utveksle informasjon. Jeg hadde en forhåpning om at ministeren i sitt innlegg kanskje skulle være litt mer konkret på dette området – hvordan man skal ivareta grensesnittet mellom ansvarsområdene til Politiets sikkerhetstjeneste og Etterretningstjenesten, slik at man i totalitet er i stand til å fange opp og analysere det samlede trusselbildet. Statssikkerheten og trusler utenfra er jo Etterretningstjenestens ansvarsområde, mens PST har ansvaret for trusler innad i kongeriket. Det er i grunnen en prinsipiell og noe teoretisk framstilling av hvordan trusselbilder kan oppstå. I praksis er det langt mer sammensatt. Da er min forhåpning og mitt spørsmål til ministeren: Kan man si noe om hvordan man har tenkt å videreutvikle det felles analyse- og etterretningssenteret som den foregående regjeringen opprettet? Hvilke erfaringer har man med det, og hvilke tanker har man for å ivareta grensesnittet mellom PST og Etterretningstjenesten på en best mulig måte, slik at man kan ha et best mulig apparat til å håndtere disse svært kompliserte og sammensatte truslene?
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-11-18:
La meg starte med å avlegge representanten Sandtrøen en visitt. Representanten tok opp kommuneøkonomien og arven etter den borgerlige regjeringen, og da kan det være verdt å minne om hvilket utgangspunkt vi hadde da regjeringen tok over for åtte år siden. Da var det 46 kommuner på ROBEK-listen, nå er det 17. Da hadde kommunesektoren 30 mrd. kr på bok, nå har de 70 mrd. kr på bok. Og bare i år får kommunesektoren tilført 3,2 mrd. kr i ekstra skatteinntekter som de får beholde inn i 2022. Det kommer i tillegg til de 5,9 mrd. kr som det er anslått at skatteinntektene øker med i 2021, som ikke var forutsett, og som kommunene da beholder i år, og som selvfølgelig gir dem et bedre utgangspunkt for neste år. Det er ikke riktig at byråkratiet vokste som følge av vår politikk. Det var rød-grønne kommuner, forut for kommunesammenslåinger – stort sett de største byene – som økte byråkratiet sitt, og det skal bli spennende å følge med på hvordan utviklingen i sentraladministrasjonen blir når det gjelder antall ansatte, hvis det er dette representanten er opptatt av. Så vil jeg gjerne få lov til å takke for en debatt som viser bredden og kompleksiteten i arbeidet med å nå bærekraftsmålene. Og når da statsråden poengterer at jeg er opptatt av hvem som leder hva, og hvem som svarer på hva – vel, det er nettopp derfor jeg er opptatt av hvem som svarer på hva, og hvem som leder hva. Det er viktig for arbeidet med bærekraftsmålene at det er forankret helt til topps. Også vi hadde en diskusjon om det var undertegnede eller statsministeren som skulle lede det nasjonale forumet for bærekraftsmålene, og vi falt ned på at det måtte bli statsminister Erna Solberg. At statsminister Støre da velger å si nei til dette, sier også noe om hans manglende engasjement for dette området. Og når statsministeren bestemmer at statsråd Gram skal svare på vegne av 16 statsråder når det ligger langt utenfor statsrådens konstitusjonelle ansvarsområde å gjøre det, sier det også noe om statsministerens personlige engasjement for dette. Derfor er det viktig. Skal vi lykkes med å ha lederskap fra toppen, må hver enkelt statsråd ta ansvar for sin oppgave for å bidra til at vi når målene innen 2030. Jeg er glad for at dette nasjonale forumet videreføres, og jeg ønsker statsråden lykke til med det arbeidet han nå skal gjøre. Det er mange gode grunner til at norsk forvaltning er organisert slik den er. Stort sett handler det om å kunne plassere tydelig ansvar på toppen. Men koordineringsansvaret som statsråden har, kommer til å bli særdeles viktig for at man får til nettopp de tverrfaglige, tverrdepartementale, tverrsektorielle løsningene som skal til for å nå bærekraftsmålene innen 2030. Jeg vet at statsråden selv har et engasjement for dette, men mitt forsøk nå med denne interpellasjonen handlet om å gi statsråden litt drahjelp til også å engasjere de øvrige statsrådene i dette arbeidet – sørge for at han ikke blir ensom, men at det rett og slett blir et kollegium som drar lasset. Og jeg skal gi statsråden en liten pins på vei ned, som en påminnelse om det ansvaret som nå påhviler ham som ansvarlig for koordinering av bærekraftsmålene.
Bjørn Arild Gram (Senterpartiet), 2021-11-18:
Det virker som om interpellanten på mange vis er mest opptatt av hvem det er som svarer på hva, hvem som skal lede forum, osv. Det kan være en interessant diskusjon, men den rekker bare et stykke. Det viktigste er hva vi faktisk gjør, og hva vi har tenkt å gjøre. Den nye regjeringen som har tiltrådt, har et meget godt grunnlag for å gå inn i arbeidet med bærekraftsmålene. Hurdalsplattformen trekker opp en offensiv politikk, på en rekke områder, som skal sette oss bedre i stand til å svare ut også på de områdene hvor Norge i dag har utfordringer. Det handler om sirkulærøkonomien knyttet til bl.a. næringsministerens og klima- og miljøministerens arbeid. Det handler om utvikling av velferdstjenester som gjør at vi kan forebygge utenforskap og få flere inn i arbeidslivet. Det er viktige satsinger på arbeids- og inkluderingsministerens område allerede i tilleggsnummeret til statsbudsjettet for neste år, knyttet til tiltaksplasser, varig tilrettelagt arbeid osv. – og på mitt eget område, knyttet til f.eks. boligpolitikken, som er meget viktig i flere dimensjoner, også når det gjelder å hjelpe vanskeligstilte og sikre folk bolig som en del av den grunnleggende velferden. Det som nå blir viktig, er at vi gjennom et koordinert arbeid i regjeringen og departementsfelleskapet og videre gjennom bruk av underliggende etater og det nasjonale forumet som jeg i mitt første innlegg bekreftet skal opprettes og ledes av undertegnede, kan få gjort det som kanskje er aller viktigst i arbeidet med bærekraftsmålene, nemlig å tenke på tvers av sektorer, forvaltningsnivåer og ulike samfunnsaktører. Jeg ser fram til Stortingets behandling av den meldingen som også Astrup viste til, og at vi får et godt grunnlag der, og jeg ser fram til et godt samspill med Stortinget i dette arbeidet.
Bjørn Arild Gram (Senterpartiet), 2021-11-18:
Jeg hadde tydeligvis på meg feil dressjakke i dag, så pinsen jeg hadde på den andre, fikk jeg ikke med meg hit i dag. La meg aller først få takke for interpellantens omtanke og forsøk på drahjelp. Vi får ta med oss det vi kan. Så skal jeg takke for interpellasjonen og debatten. Det som var særlig viktig for meg å slå fast i denne debatten nå, var regjeringens høye ambisjoner om å følge opp og arbeide systematisk for å nå bærekraftsmålene innen 2030. Ikke minst er det da viktig å sikre at vi har strukturene og systemene på plass for det. Det handler om å avklare ansvar i regjering. Det handler om å gi avklaring på meldingen som lå i Stortinget, om etablering av nasjonalt forum, om årlig rapportering osv. La meg så svare på noen av de spørsmålene som har kommet opp i løpet av denne debatten. Først til representanten Stokkebø, som utfordrer på arbeids- og næringsliv: Vel, la meg da i hvert fall si at regjeringen allerede i tilleggsnummeret viser betydelige satsinger for å sikre flere inkludert i arbeidslivet. Til tross for at ledigheten nå heldigvis går ned, så øker antallet tiltaksplasser med 1 000. Antallet varig tilrettelagte arbeidsplasser øker med 250. Vi styrker arbeidet for å få flere innvandrerkvinner inn i arbeid, og vi styrker bevilgningen til Nav og Arbeidstilsynet. Dette er nettopp konkret politikk for å sikre at vi kan inkludere flere i arbeidslivet. Representanten Kapur tar opp spørsmålet om løsninger for byene. Vel, hva er det regjeringen nå leverer? En kraftig styrking av kommuneøkonomien – Oslo kommunes økonomi alene styrkes med om lag en kvart milliard kroner. Vi styrker områdesatsingen i Oslo, Trondheim og Bergen. Vi varsler styrking av bidrag til byvekstpakkene. Vi styrker boligpolitikken. Det er konkret politikk for å kunne svare ut byenes viktige betydning knyttet til å nå mange bærekraftsmål. Regjeringen varsler i Hurdalsplattformen forenklet plan- og bygningslov, å sikre det lokale selvstyret i arealpolitikken, å samordne og begrense innsigelser, osv. Debatten har vist at det er svært mange politikkområder som berøres av bærekraftsarbeidet, og regjeringen vil komme tilbake til en systematisk oppfølging av dette etter hvert som Hurdalsplattformen skal følges opp og materialiseres i konkret politikk.
Terje Sørvik (Arbeiderpartiet), 2021-11-18:
Bærekraftsmål 6 sier at vi skal «sikre bærekraftig vannforvaltning og tilgang til vann og gode sanitærforhold for alle». Meld. St. 40 for 2020–2021, som allerede er nevnt flere ganger tidligere i debatten, har gjennom sine handlingsplaner beskrivelser bl.a. av det norske perspektivet med utfordringer og delmål. Delmål 6.1 handler om å sørge for likeverdig tilgang til trygt drikkevann til overkommelig pris for alle. I høringene til statsbudsjettet har vår komité fått nyttig kunnskap også på dette området. Vann- og avløpssektoren er et eksempel på samfunnskritiske tjenester som allerede er under kraftig press som følge av klimaendringer. Økt fortetting i mange byer forsterker utfordringene. Kommuner og selskaper arbeider fortløpende med å tilpasse vann- og avløpstjenestene til den nye klimahverdagen. Ekstreme nedbørsmengder, flom, havnivåstigning og tørke har utløst behov for kostbare investeringer i infrastrukturen. I tillegg er mange resipienter blitt mer følsomme for tilførsel av næringsstoffer, slik at renseanlegg må bygges om for å fjerne flere av disse før det rensede vannet slippes ut. For å sikre leveranse av trygt drikkevann og forsvarlig håndtering av avløpsvannet må norske kommuner investere 332 mrd. kr i infrastruktur for vann og avløp fram mot 2040. Om lag 20 pst av behovet kommer som følge av etterslep i vedlikehold. De øvrige kostnadene fordeler seg på naturlig utskifting i den neste 20-årsperioden, myndighetskrav og klimatilpasninger. Så har vi også utfordringer med regulering av overvann. Mer ekstremnedbør kombinert med økt fortetting fører stadig hyppigere til skader på bygninger og infrastruktur. Uten forebyggende tiltak forventes i løpet av de neste 40 årene skadekostnader i størrelsesordenen 45–100 mrd. kr. Den samfunnsøkonomiske gevinsten av forebyggende tiltak er følgelig stor. Det haster å avklare ansvaret for å etablere forebyggende tiltak og hvordan de skal finansieres. Klimaendringer og behov for tilpasning vil påvirke vanlige folks økonomi og lokalsamfunns mulighet til å skape nye arbeidsplasser. Det blir viktig å jobbe målrettet og koordinert med klimatilpasningen. Jeg registrerer at representanten Astrup ser ut til å ha bekymringer for regjeringens arbeid med og koordinering av bærekraftsmålene. Da er det greit å se til Hurdalsplattformen, som er tydelig på at regjeringen ser behov for klimatilpasning og forebygging, og at en vil styrke bl.a. den samfunnsmessige beredskapen. Regjeringen vil planmessig styrke arbeidet for å forebygge mot framtidige ekstremhendelser, styrke NVEs og kommunenes mulighet til å forsere dette arbeidet, bidra med løsninger til kommunenes arbeid med å tette etterslepet på rehabilitering og bygging av vann- og avløpsløsninger, og fremme en sektorlov for vann. Regjeringens forslag til styrking av økonomien i kommunal sektor i tilleggsnummeret vil være et viktig steg på veien.
Per Olav Tyldum (Senterpartiet), 2021-11-18:
Bærekraftsmålene er en felles arbeidsplan for å utrydde fattigdom, bekjempe ulikhet og stoppe klimaendringene. Målene skal fungere som en felles global retning for land, næringsliv og sivilsamfunn. Bærekraftsmålene skal gjøre noe med årsakene til fattigdom, ulikhet og klimaendringer. Regjeringen ønsker å knytte arbeidet med bærekraftsmålene opp mot forskning, utvikling og innovasjon. Hurdalsplattformen gir god retning for at norske bedrifter skal kunne utvikle seg og hevde seg internasjonalt, slik at vi skal kunne nå de ambisiøse klimamålene som er satt. Den offentlige sektoren må også ta inn over seg utfordringen med å sikre en effektiv og bærekraftig utvikling. Digitalisering med mål om forbedring og utvikling må skje i tett samarbeid med privat sektor. Her vil det ligge store muligheter i ny kompetanse, ny virksomhet og nye vekstnæringer som vi trenger framover for å løse våre felles framtidige oppgaver. Arbeidet med bærekraftsmål, utfordringene i offentlig sektor og ny næringsvirksomhet er et avhengighetsforhold som i seg selv bør ha kraft og energi til å drive utviklingen framover. Det er et kinderegg. Derfor er jeg glad for at nettopp regjeringen, gjennom Hurdalsplattformen, støtter opp under dette samarbeidet ved å ta bort hindre og unødvendig regelverk. Lovverket skal gjennomgås grundig med mål om å identifisere og fjerne hindringer for innovasjon og digitalisering. Regjeringen vil bidra til flere vekstbedrifter med inkubatorer, næringshager og næringsklynger og med det redusere behandlingstiden for offentlige tillatelser til næringslivet. Det aller viktigste blir å sikre et godt eierskap til utfordringene i kommunene over hele landet. Det ligger store forventninger til at kommunene skal kunne bidra i de utfordringene verden står overfor. Alle kommuner bes bruke FNs bærekraftsmål i samfunns- og arealplanlegging. Derfor er det viktig at vi etablerer en god forståelse av en felles utfordring, etablerer god samhandling og gir kommunene handlingsrom og tillit.
Rauand Ismail (Miljøpartiet De Grønne), 2021-11-18:
Byer står for 70 pst. av verdens klimagassutslipp, og byene er i vekst. I 2050 vil 70 pst. av verdens befolkning bo i en by. Byene våre i Norge viser vei i klimapolitikken. Det som er problemet, er at staten ofte ikke lar dem innføre tiltak som bidrar til klimakutt. Skal vi lykkes i klimakampen, er vi nødt til å gjøre alt vi kan for at norske byer kutter utslipp. Hvis statsråden lurer på hva han kan gjøre for at byene våre skal kunne jobbe med bærekraftsmålene, har jeg laget en liten liste til ham. Han kan la storbyer innføre nullutslippssoner for biltrafikken. Han kan åpne pengesekken for karbonfangst og -lagring på Klemetsrud i Oslo. Han kan hjelpe til med å sikre den kriserammede, miljøvennlige og sosiale kollektivtransporten i storbyene. Han kan gjerne også slutte å bygge ut motorveier som ødelegger natur og øker biltrafikken og utslippene i byene. Han kan sørge for at pengene som staten bruker på energisparing, også kommer leietakere og dem med minst å rutte med til gode. Kommunalministeren har ansvaret for at naturen vår stadig og stykkevis blir bygget ned år for år. Naturvern kan ikke lenger være bevaring av småflekker i et voksende hav av skadet natur. Vi må slutte å bygge ned natur og begynne å reparere det som allerede er ødelagt. Hvis statsråden vil og tør, kan han bli den statsråden som bærer ansvaret for å sikre at naturen bevares over hele landet. Vi lykkes ikke i klimakampen hvis regjeringen er en «partypooper» som sier nei, nei og atter nei i møte med storbyenes ambisiøse klimapolitikk. Vi lykkes ikke i kampen for å bevare den umistelige naturen vår hvis regjeringen går inn for at naturen skal bygges ned, i stedet for å sikre naturen for framtidens generasjoner. Vi når aldri bærekraftsmålene våre hvis ikke ledende politikere tør å føre politikken vi trenger. Statsråden har en gyllen mulighet til å gjøre akkurat det, og han kan gjerne begynne med listen jeg har til ham.
Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2021-05-20:
Morten Wold, som er saksansvarlig i presidentskapet, har redegjort for selve saken og for flertallet i presidentskapet sitt syn når det gjelder avgradering av dette sammendraget fra EOS-utvalget. Ofte er vi i presidentskapet enige når vi kommer til Stortinget i plenum, men i dag er vi faktisk veldig uenige. Jeg representerer mindretallet i presidentskapet, som består av Nils T. Bjørke, Magne Rommetveit og meg selv, og jeg skal bare gi en kort begrunnelse for det forslaget jeg kommer til å fremme nå. Jeg har lyst til å starte med å understreke at det overhodet ikke er aktuelt å avgradere EOS-utvalgets graderte sluttrapport, men det er snakk om et sammendrag EOS-utvalget har laget med sikte på at man skulle kunne få til en avgradering. Ut fra omtale i media kan det virke som det er et kjempedokument det er snakk om å avgradere. Det er det ikke. Vi legger til grunn at det må foreligge tungtveiende hensyn for at Stortinget skal beslutte å avgradere informasjon utstedt av andre, men vi mener at sånne hensyn faktisk gjør seg gjeldende i saken om Frode Berg. Vi vil legge betydelig vekt på at EOS-utvalget, som er Stortingets eget kontrollorgan, mener at sammendraget har et innhold som kan gjøres kjent for offentligheten. Vi mener at Stortinget bør stille seg bak utvalgets vurdering. Dette er første gang i løpet av EOS-utvalgets 25-årige historie at utvalgets overordnede konklusjoner har måttet bli oversendt Stortinget i form av et gradert dokument. Vi mener derfor at denne saken er så ekstraordinær og spesiell at eventuelle konsekvenser for framtidige saker ikke kan tillegges avgjørende vekt. Vi mener at det er viktig at det kan være en åpen og demokratisk debatt om den parlamentariske kontrollen. Allmennheten har derfor en berettiget interesse av å kunne gjøre seg kjent med EOS-utvalgets hovedkonklusjoner, selv om også vi er innforstått med at det finnes informasjon i saken det er riktig å skjerme for innsyn, av nasjonale sikkerhetsinteresser. Vi fremmer derfor følgende forslag: I forbindelse med Stortingets behandling av Dokument 7:2 for 2020–2021, Særskilt melding fra EOS-utvalget om graderte opplysninger, avgraderes sammendraget av EOS-utvalgets graderte sluttrapport. Det er vårt forslag, og med det har jeg tatt det opp.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2021-05-20:
Saksansvarlig Morten Wold og Eva Kristin Hansen har begge redegjort for de ulike syn som er i presidentskapet. Presidentskapet har i denne saken lagt til rette for en grundig behandling i Stortinget. I samråd med de parlamentariske lederne, lederen for utenriks- og forsvarskomiteen og lederen for kontroll- og konstitusjonskomiteen ble det foreslått for Stortinget å opprette en særskilt komité der alle partier deltar, nettopp fordi det var viktig at alle partier kunne sette seg grundig inn i denne saken. I tillegg kan alle stortingsrepresentanter sette seg inn i dokumentene. Etter hvert vil de jo også kunne lese innstillingen fra den særskilte komiteen. Presidentskapet har vært opptatt av å legge til rette for en grundig behandling. Det tilhører sjeldenhetene at Stortinget behandler høyt gradert informasjon, men det skjer, og vi har svært gode rutiner for dette. Det er viktig. Det er enda sjeldnere at EOS-utvalget leverer en melding til Stortinget med en formulering om at de gjør særskilt oppmerksom på at Stortinget bør gjøre seg kjent med gradert informasjon. Men det er ikke første gangen; det har skjedd tidligere. Det skjedde i 2003, og da valgte Stortinget ikke å etterspørre denne informasjonen. Stortinget gjennomfører nå en fullverdig behandling av EOS-utvalgets konklusjoner, og hensynet til Stortingets kontroll med forvaltningen mener flertallet i presidentskapet ikke nødvendiggjør avgradering. Høyre mener at Stortinget ikke bør overprøve forvaltningens vurdering av behovet for gradering. Hensynet til nasjonal sikkerhet veies tyngre enn de hensyn som skulle tilsi avgradering. Opprettelsen av EOS-utvalget var jo nettopp en anerkjennelse av at man står i en krevende balansegang mellom Stortinget, befolkningen og pressens rett til informasjon, og det beskyttelsesbehovet som knytter seg til informasjon som EOS-tjenestene besitter. Så har EOS-utvalget blitt evaluert, i 2016, bl.a. I dette arbeidet ble det også drøftet om det er problematisk at EOS-utvalget må forholde seg til tjenestenes syn på gradering og avgradering. Men det er altså et grunnleggende prinsipp, både nasjonalt og internasjonalt, at den instansen som har eierskap til informasjonen, også beslutter om informasjonen kan deles med andre. I evalueringen av EOS-utvalget finner jeg ingen merknader fra Arbeiderpartiet knyttet til dette hensynet, og heller ingen merknader som viser at Stortinget burde rigge seg på noen annen måte med denne type saker og denne type kontroll. Vi har rigget oss for dette. Vi gjennomfører en fullverdig kontroll. EOS-utvalget gjør det. Stortinget gjør det. Men vårt veldig tydelige prinsipp i denne saken er at vi ikke bør overprøve den vurderingen som informasjonseieren sitter på. Det er også slik at EOS-utvalgets innsynsrett er drøftet i Stortinget flere ganger de siste årene, bl.a. ganske inngående i innstillingen til EOS-kontrolloven i 2017. Vi setter opp systemer for å håndtere slike krevende situasjoner. Så er det vår oppgave å følge dem når vi må ta i bruk dette regelverket, og det er det flertallet i presidentskapet og flertallet i Stortinget nå ønsker å følge.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2021-05-20:
Jeg har ikke behov for å bruke sterke uttrykk i denne saken, men jeg har behov for å peke på at jeg synes det er litt merkelig at det virker som om at denne debatten går i det sporet at Stortinget ikke får gjort kontrollen som Stortinget skal gjøre. Det vil jeg sterkt understreke at ikke er riktig. Det hviler et stort ansvar på oss 169 folkevalgte i salen. Det er i denne type saker vi har en særlig viktig kontrolloppgave på bakgrunn av det EOS-utvalget leverer til Stortinget. Jeg merker meg også at i debatten er det veldig ulike innfallsvinkler på det man kan kalle den rød-grønne side i politikken. Dersom det etter valget skulle bli et rød-grønt flertall, virker det på meg som om SV mener at kompetansen om avgradering skal ligge hos EOS-utvalget. Det var kanskje også Arbeiderpartiet delvis inne på i sitt innlegg. Så virker det som om Rødt mener man ikke kan kontrollere de hemmelige tjenestene uten at alt er offentlig, og da får vi bare vente på at det kommer endringer på dette. Stortinget har diskutert disse spørsmålene mange ganger. Stortinget har evaluert EOS-loven og EOS-utvalget. Stortinget har diskutert dette. Jeg har ikke registrert andre merknader enn SVs merknader i behandlingen i 2017, hvor SV var opptatt av denne begrensningen som jo foreligger knyttet til EOS-utvalgets innsyn i saker med særlig sensitiv informasjon. Arbeiderpartiet var ikke på SVs linje i den saken. Så har lederen i den særskilte komité et litt overraskende oppspill mot meg og presidentskapets flertall. Det er slik at når den særskilte komité enstemmig ber presidentskapet om å sende et brev til departementet hvor de ber dem vurdere avgradering, gjør presidentskapet det. Så foretar departementet den vurderingen og gir sin tilbakemelding som presidentskapet sender tilbake til den særskilte komité. Det er først når denne saken kommer til behandling hvor et flertall i komiteen ber om avgradering, at presidentskapet behandler dette. Vi er selvfølgelig kjent med innholdet i saken, også innholdet i sammendraget, og fatter selvfølgelig våre beslutninger på bakgrunn av det. Jeg vil advare mot at vi gjør dette til en diskusjon om at Stortinget først kan kontrollere når alt er offentlig. Det vil være et brudd på den regel vi er enige om.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2021-05-20:
Jeg vil kort få lov til å gjøre rede for Senterpartiets syn i saken. Vi er en del av det mindretallet som ønsker at en her skal kunne avgradere det sammendraget EOS-utvalget har utarbeidet, og hensikten er nettopp en størst mulig grad av åpenhet. EOS-utvalget har tjent oss godt. Det var en ganske vanskelig periode den gangen da EOS-utvalget ble opprettet. Diskusjonen i etterkant av Lund-kommisjonen og etterretningstjenestenes virksomhet knyttet til det som kom fram under Lund-kommisjonen, ga oss nye kontrollverktøy gjennom EOS-utvalget, og de har fungert godt. De har gjort en god jobb opp igjennom årene. De har sjelden utfordret forholdet til de hemmelige tjenestene eller regjeringen, utover det som var riktig og naturlig. Det har ikke vært et organ som på noen måte har virket utfordrende. De har gjort en grundig og god jobb, og det hører til sjeldenhetene at de også er så tydelige som de har vært i denne saken, om at en her for Stortingets del også burde kunne gjøre seg kjent med det sammendraget som etter deres mening burde være avgradert. Egentlig er det litt oppsiktsvekkende at EOS-utvalget går til det skrittet. Når EOS-utvalget gjør det, er det også viktig for Stortinget å lytte til det. Da synes jeg det er viktig at en også her er veldig tydelig og klar – som representanten Hansen også var – på at dette ikke er et spørsmål om avgradering av dokumentene i saken, men et spørsmål om avgradering av det sammendraget EOS-utvalget har utarbeidet nettopp med sikte på det. Det finnes sikkert argumenter for og imot, og en har forsøkt å tilrettelegge den parlamentariske behandlingen så godt det er mulig, men Senterpartiet og jeg er ikke i tvil om at den parlamentariske behandlingen ville ha vært bedre og mer dekkende dersom en også hadde fulgt den anbefalingen som kom fra EOS-utvalget i denne saken. Den måten vi legger opp behandlingen på, kan aldri være så dekkende, så grundig og så åpen som det kunne ha vært hvis vi også hadde fått åpenhet om det sammendraget som er anbefalt avgradert. Senterpartiet anser dette som en helt ekstraordinær situasjon og har derfor valgt å gå inn i det mindretallet som ønsker en åpenhet om det sammendraget.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2021-05-20:
Jeg må si at jeg er litt overrasket over tonen i denne debatten – jeg er virkelig det. Det er en vanskelig sak på mange måter, og det finnes argumenter både for og imot, men jeg må si at det at stortingspresidenten velger en retorikk om de rød-grønne partiene og deres holdninger til saken, er pussig i en slik sak. To av hennes samarbeidspartnere har ikke engang tatt ordet i denne debatten. La oss iallfall være forskånet for den typen argumentasjon når vi skal diskutere en så vanskelig og viktig sak. Så må jeg si at sikkerhetsloven er viktig. Det er en viktig ramme om det arbeidet vi foretar oss. Men det må ikke bli slik at sikkerhetsloven i seg sjøl kan amputere diskusjoner om Stortingets kontrollfunksjon, hvordan det skal håndteres, og hvilke debatter det skal bidra til. Så jeg synes en skal være forsiktig med måten en bruker sikkerhetsloven på. Vi etablerte kontrollfunksjoner fra Stortingets side når det gjelder sikkerhetstjenestene, og det kan ikke amputeres ved å si at sikkerhetsloven trumfer diskusjonen om hvordan en skal forholde seg til den kontrollen. Det tredje som jeg har lyst til å kommentere, er at det er ingen her som har bedt om at alt skal offentliggjøres, som også for så vidt stortingspresidenten sa i sitt innlegg. Det mindretallet her sier, etter en vanskelig avveining, er at en bør lytte til Stortingets eget kontrollorgan, som for en sjelden gangs skyld har bedt om at et sammendrag av en rapport skal avgraderes.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-20:
Jeg reagerer på den måten Stortingets president forsøker på en uredelig måte – vil jeg si – å gjengi hva opposisjonens partier har sagt og mener i denne saken. Det er ingen av partiene som har i det minste antydet at vi skal flytte den lovmessige kompetansen i strid med sikkerhetsloven fra informasjonseier og til EOS-utvalget. Nei, men det er viktig for oss å lytte til de anbefalingene Stortingets kontrollorganer gir. Det er bare ett av de mange argumentene – noen av dem kan gjengis her fra talerstolen, andre kan ikke – for hvorfor partiene på Stortinget vurderer det sånn at vi bør lytte til de rådene. Jeg reagerer på det om Stortinget får gjøre jobben eller ikke. Det vises til de prosessene som er satt i gang, den særskilt komité, at alle Stortingets representanter får muligheten til å lese sakens dokumenter. Men det må jo være klart at den demokratiske kontrollen lider under hemmelighold. En skal ha et rimelig snevert syn på demokrati hvis en mener at så lenge kun Stortingets 169 representanter kan ha en åpen og opplyst samtale, er det demokratiske hensynet ivaretatt. Jeg tror ikke at et sånt syn på demokratiet forsvares av de borgerlige partiene i andre sammenhenger. Tvert imot, det ser jeg på som et ganske tydelig brudd på en demokratisk tradisjon. Så blir det sagt at Stortinget gjennom å stemme for et forslag om å endre loven for å avgradere dette sammendraget overprøver regjeringen. Det er sånn at i denne maktfordelingen er det Stortinget som er øverst. Stortinget er i sin fulle rett til å avgradere dokumenter. Det er de spillereglene vi har. Så skal det gjøres svært sjeldent. Da har vi foretatt en grundig behandling av denne saken og kommet fram til at det er verdt å lytte til EOS-utvalget. Det handler også om hvordan vi stiller Stortingets kontrollfunksjon i framtiden, den autoriteten Stortingets kontrollfunksjon har, den autoriteten våre kontrollorganer har i møte med tjenestene.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-20:
Rasisme er gift for samfunnet vårt. Det skaper eksklusjon, det holder folk vekk, og det bygger opp under motsetninger mellom folk. Vi ser en rekke eksempler på hvordan rasisme rammer bredt i Norge i dag. Vi ser at personer med minoritetsklingende navn har 25 pst. mindre sjanse for å bli kalt inn til jobbintervju enn andre. Vi ser særlig i leiemarkedet at mange med minoritetsbakgrunn opplever å komme bakerst i køen. Vi ser i utelivet at personer med minoritetsbakgrunn nektes adgang. Og vi ser, ikke minst, en situasjon hvor politiet oftere stanser personer med minoritetsutseende på gaten. Det som er viktig å si, er at alle disse eksemplene på ekskludering og diskriminering ikke nødvendigvis er rasistisk motiverte handlinger, eller rasistisk motiverte systemer, rasistisk motiverte lover. Nei, det er strukturer i samfunnet vårt som får det resultatet at folk opplever utestengelse og diskriminering. Forskningen er helt tydelig og klinkende klar i Norge på at det også her finnes slik strukturell rasisme – overordnede strukturer som gir ulikhet og utestengelse som resultat. Derfor er det viktig å anerkjenne den rasismen som mange opplever fra høyeste hold, og ikke minst få den kunnskapen som trengs for å analysere, avdekke og legge til rette for de tiltakene som best kan hindre og forebygge denne formen for rasisme. Derfor har SV levert dette representantforslaget, hvor vi tar til orde nettopp for mer forskning, hvor vi tar til orde for en egen kommisjon som skal bestille ny forskning, undersøke dette og komme tilbake med tiltak. Dette er en debatt som dessverre har blitt veldig polarisert. Debatten etter at SV la fram forslagene, har bare bevist behovet for forslagene. Her trenger vi å samle oss om en felles kunnskap, en felles situasjonsbeskrivelse, slik at vi endelig kan komme videre og ta fatt i alle de tiltakene vi er nødt til å gjøre for å bekjempe rasisme. Jeg tar til slutt opp SVs forslag.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-20:
Det ropes etter mer forskning både på rasisme generelt, men særlig på disse rasistiske strukturene og mer usynlige formene for rasisme i Norge. Jeg vil si med en gang at det er gledelig at regjeringen har bevilget noe penger til forskning på rasisme, men beskjeden fra de fagfolkene som jobber med dette, er at det er altfor lite. Derfor er det skuffende at regjeringen, som vanligvis sier de er veldig opptatt av å føre en kunnskapsbasert politikk og stadig ber om forskning for å underbygge standpunkter, i dag, i dette representantforslaget, sier nei til akkurat et forslag om å be regjeringen se til at det frambringes mer forskning på rasisme, og særlig strukturell rasisme. Hva er årsaken til det?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-20:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er gledelig å høre at regjeringen vil se på de konkrete forslagene som statsråden refererte, og som representantforslaget tar til orde for, og det er flere forskjellige måter å løse dette på: et senter, et eget forskningsprogram, eller bare å be om at det settes av mer penger til forskning på temaet. Så det vil Stortinget gjerne se resultatene av framover. Jeg vil stille et spørsmål til, for høyreradikale konspirasjonsteorier er noe som vokser fram og rammer minoriteter. I går var jeg så langt unna å åpne champagneflasken, og det er lenge siden sist, for da framsto det, i hvert fall i en time eller to, som at regjeringen endelig gikk inn for å ikke lenger gi støtte til hatbloggen HRS. Det viste seg å være feil. Mitt spørsmål er: Mener statsråden at HRS bidrar til å spre konspirasjonsteorier som rammer minoriteter?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-20:
Barne- og ungdomsfrivilligheten er demokratibygging i praksis. Det handler om vanlige barn og unge som går sammen og selv identifiserer et eller annet behov som de løser i fellesskap, gjennom å organisere seg etter de demokratiske spillereglene. På den måten er også barne- og ungdomsfrivilligheten en skole i demokrati som mange representanter i denne salen helt sikkert kan skrive under på at har fått store, viktige konsekvenser for dem i deres senere liv. Barne- og ungdomsfrivilligheten representerer også viktige stemmer i den politiske debatten rundt omkring lokalt og nasjonalt. De representerer noe som vi må lytte til. Derfor er det vanskelig å overdrive viktigheten av akkurat barne- og ungdomsfrivilligheten. Det er også sånn at denne delen av frivilligheten skaper fellesskap, den skaper arenaer som gir mening for mange, den skaper inkludering. Veldig ofte er det sånn at barne- og ungdomsfrivilligheten er en veldig rimelig måte å engasjere seg på. Mens man ser høye kostnader for å delta i andre typer fritidstilbud, er det langt lavere terskler for å delta i barne- og ungdomsfrivilligheten. Men under det siste årets pandemi har nettopp de arenaene for fellesskap, for samling, for det å utveksle ideer og bli kjent i disse organisasjonene, som vi vet er så viktig, blitt rammet. Nå er det erstattet av møter over Zoom og Teams. Jeg tror nok, igjen, jeg kan snakke på vegne av mange representanter i salen når jeg sier at det gir en helt annen inspirasjon, for å si det sånn, i forhold til det å kunne møtes fysisk med dem man deler meninger og ideer med. Derfor er det så utrolig viktig å hindre at denne pandemien fører til en tapt generasjon for ungdomsengasjementet, og derfor fremmer SV flere forslag i dag. Det handler om ikke bare den situasjonen vi er i nå, men særlig den gjenåpningen vi er i gang med, at de 50 000 tapte medlemskapene vi har lest om, skal rettes opp i. Derfor er det så viktig å gi økt grunnstøtte, sånn at ikke de 50 000 tapte medlemskapene også betyr tapte økonomiske muskler for organisasjonene i årene som kommer. Derfor er det så viktig å gi barne- og ungdomsorganisasjonene tilgang på skolene, sånn at man kan rekruttere, og derfor er det så viktig å lytte til det bl.a. LNU sier. Jeg er glad for at komiteen enstemmig slutter seg til i alle fall ett forslag i saken, og vi imøteser hva den dialogen skal føre fram til.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-20:
Jeg har selv opplevd hvor store forskjeller det er rundt omkring i landet, egentlig fra skole til skole, når det gjelder tilgangen for barne- og ungdomsfrivilligheten til å kunne få lov til å være på skolens område og informere om arbeid man gjør. Det kan jeg trygt si har vært en problemstilling lenge. Derfor er jeg veldig interessert i å høre hva statsråden gjør seg av tanker når et samlet storting nå anmoder regjeringen om å gå i dialog med KS. Hva slags konkret dialog kan det være, som gjør at denne kjente problemstillingen som har gått over mange, mange år, kanskje endelig kan utbedres noe? Hvor tydelig vil statsråden være i sine krav til kommunene om nettopp den demokratiske tilgangen som barne- og ungdomsorganisasjonene burde ha på f.eks. skoler rundt omkring i hele landet?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-20:
Jeg takker statsråden for svaret og kan understreke at det gjelder både det å få tilgang til skolen som et sted å være på kvelder og i helger, og også det å få tilgang til skolen mens det er elever der, for å kunne rekruttere. Det blir jo ekstremt viktig når man nå ser 50 000 tapte medlemskap. Statsråden kan gjerne også kommentere det. Jeg ønsker i tillegg å stille et spørsmål, for med de 50 000 tapte medlemskapene kan man jo risikere at barne- og ungdomsfrivilligheten står igjen med svakere muskler i tiden som kommer, også for å drive ny rekruttering. Det henger sammen med økonomi og styrken i lokallag rundt omkring i mange lokale lag og foreninger. Regjeringen ga økt grunnstøtte til barne- og ungdomsfrivilligheten i 2020, i revidert nasjonalbudsjett, men den ble altså kuttet vekk i årets statsbudsjett. Derfor vil jeg spørre statsråden om hvorfor det skjedde, og om det vil bli rettet opp i kommende budsjettprosesser.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-20:
Vold mot kvinner og vold i nære relasjoner er et omfattende og strukturelt samfunnsproblem. Fra 1992 til 2017 har over 100 000 mennesker oppholdt seg på et av landets krisesentre. Om lag 1 av 20 barn og unge vokser opp under forhold preget av vold, og det anslås av volden som rammer i nære relasjoner, koster samfunnet mellom 4,5 mrd. kr og 6 mrd. kr årlig. Vi ser at kvinner i større grad enn menn blir utsatt for grov vold, omfattende kontroll, trusler, seksuell vold og ikke minst partnerdrap. I tillegg til de dypt rørende og sterke personlige konsekvensene som disse tallene handler om, handler også vold mot kvinner om manglende likestilling, om maktujevnhet mellom kvinner og menn og om alvorlig begrensning av kvinners frihet. Derfor er krisesentrene et kritisk viktig tilbud. Krisesentrene må og skal etter loven være et lavterskeltilbud, men voldsutsatte møter likevel en stengt dør. Voldsutsatte opplever å måtte reise i timevis for å komme til sitt nærmeste krisesentertilbud, og voldsutsatte opplever å sitte igjen med en betydelig økonomisk regning etter opphold på krisesenter. Mange steder er ikke krisesenteret et lavterskeltilbud. Det å beskytte mot vold og overgrep er et kritisk tilbud, og da er Stortinget nødt til å tenke på: Kan vi da godta så store forskjeller i tilbudet? Det er den erkjennelsen SV har kommet til etter endringen av finansiering og overføring til kommunene. Basert på den refleksjonen har vi fremmet disse forslagene. Vi fremmer forslag om – sånn som det var i det krisesentrene selv sier var den beste tiden for dem – at staten skal finansiere 80 pst. av krisesentertilbudet. Det er viktig når det er store forskjeller i økonomiske rammer – fra 1,4 mill. kr for det minste til 23 mill. kr for det største. Derfor foreslår vi krav til nærhet, sånn at man ikke må reise i mange timer for å komme til sitt nærmeste tilbud. Derfor foreslår vi krav til døgnbemanning, sånn at man ikke møter en stengt dør når krisen først har inntruffet. Og ikke minst: Derfor foreslår vi at man skal ta vekk egenandelene. Med det tar jeg opp SVs forslag. Jeg vil ikke minst si at jeg er veldig glad for at komiteen i hvert fall har samlet seg om det ene elementet i dette representantforslaget.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-20:
En del av problemstillingen SV reiste med dette representantforslaget, er de erfaringene vi har fått høre fra konkrete mennesker som har opplevd å sitte igjen med en ganske betydelig regning etter et opphold på krisesenter, og hvordan det skaper en barriere i en allerede veldig vanskelig situasjon. Det er ekstremt krevende å ta det valget å bryte ut, rømme fra familien og oppsøke et krisesenter. Derfor er vi veldig glad for at komiteen har blitt samstemt rundt det å be regjeringen gjennomgå loven med sikte på å gjøre endringer slik at man ikke skal kunne ta betalt for i hvert fall matdelen av det. Jeg lurer på om statsråden kan si noe om hvordan han vil følge opp den anmodningen fra en enstemmig komité, og om lovendringer vil være aktuelt.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-20:
Jeg er enig i statsrådens beskrivelse av at rundt omkring på de aller fleste krisesentre løses både dette og andre av de utfordringene vi peker på i representantforslaget, på en god måte. Likevel ser vi at mange steder i landet er ikke krisesentertilbudet et lavterskeltilbud, sånn det skal være etter loven. Det å sitte igjen med en regning etterpå er en del av det, men det er en rekke andre problemer også. Derfor vil jeg spørre statsråden om han og regjeringen syns det er greit at det er opptil fem timers reisevei for å kunne oppsøke et krisesenter. Er det virkelig et lavterskeltilbud da?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-20:
Jeg takker for svaret. Krisesentrene i Norge har en spesiell historie. Det har vært en krisesenterbevegelse som i stor grad på ideelt grunnlag har opprettet krisesentre rundt omkring i landet, og så har dette blitt overtatt som en del av den offentlige politikken senere. Men de siste årene – jeg tror også statsråden er enig i det – har fra myndighetenes side dette med å forebygge, men også hjelpe dem som er rammet av vold i nære relasjoner, vært et kritisk tilbud. Da har vi tradisjon for i Norge at på så viktige tilbud godtar vi i mindre grad store kvalitetsforskjeller. Derfor vil jeg også spørre statsråden om han synes det er greit at enkelte personer som rammes av vold og overgrep, møter en lukket dør når de først kommer fram til krisesentre, fordi det ikke er krav om heldøgnsbemanning.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2021-05-20:
Hvis man har en litt dårlig sak, er det ikke uvanlig å tillegge andre representanter ting de ikke mener, for så å polemisere mot den typen stråmenn. Det er ikke ukjent når det kommer til representanten Tetzschner, men det er mer uvant fra presidenten. I dag bruker man den typen argumentasjon fra den kanten for å skulle begrunne og forsvare et hemmelighold som det er vanskelig å stå inne for med rak rygg. Som tidligere nevnt av andre fra talerstolen: Ingen har foreslått at alt skal bli offentlig. Men sammendraget, som utvalget sier kan bli offentlig, er vi for at skal bli offentlig. Så er den saken lagt død, og vi kan legge vekk den stråmannen i resten av debatten, får vi håpe. Så er det synd at det har blitt en politisert avgjørelse, ved at regjeringspartiene og Fremskrittspartiet som satt i regjering da saken pågikk, av politiske bekvemmelighetsårsaker slår ring rundt det hemmeligholdet som departementet og statsråden går inn for. Det er forståelig at det gjøres, for det er en pinlig sak for regjeringen – og det er en vanskelig sak. Så alle kan forstå at det er bekvemmelig at man fra Stortingets side – ved regjeringspartiene og Fremskrittspartiet – går inn for å hemmeligholde. Men det er ikke noe mer – skal vi si – ærerikt over det av den grunn. Vi burde stå opp for viktige prinsipper om åpenhet, når det er forsvarlig, for å sikre den demokratiske kontrollen med de hemmelige tjenester, som ikke kan avgrenses til at 169 mennesker får lese rapporten. Det som er synd, er at dette hemmeligholdet, som presidenten, Tetzschner og andre forsvarer med stråmenn, står i veien for at vi får en nødvendig offentlig debatt, og ikke minst at vi kan få gjenreist tilliten til de hemmelige tjenestene. Når langt mer enn det som står i sammendraget, for lengst er offentlig kjent – for lengst skrevet spaltemetere om i alle landets største aviser og ikke minst NRK – og alle er klar over dette, vil et hemmelighold av debatten kunne stå i veien for at folk får tilbake tilliten til tjenestene, som kan ha blitt svekket som følge av det som framstår som, basert på offentlig tilgjengelig informasjon, komplett amatørisme i alle ledd. Det er det alvorlige med regjeringspartiene og Fremskrittspartiets hemmelighold – at det står i veien for den gjenreisingen av tilliten, og ikke minst står i veien for å få en reell demokratisk kontroll, ut over den de har som sitter i denne salen. Høyre burde skjønne at dette omfatter flere enn de som sitter på Stortinget – også befolkningens mulighet til å kunne delta i denne debatten.