Inge Lønning (Høyre), 1999-12-14:
Jeg la merke til at representanten Norvoll beklaget i sitt innlegg at det ikke er mulig å få i stand en dialog omkring privatskoler og den politikk som skal føres vis-à-vis dem. Men jeg må nok si at representanten Norvolls innlegg var den beste illustrasjon på hvorfor det ikke blir en dialog, men en slags militær trefning. For det var en ensidig kanonade av samme type som Arbeiderpartiet har holdt på med i årevis hver gang temaet privatskoler har stått på dagsordenen. Det var ikke ett eneste positivt ord å høre, det var ikke engang et nøytralt ord å høre, om noen private skoler i dette land. Det forslaget som er fremmet fra Arbeiderpartiets side, er etter mitt skjønn et forslag som ikke vil være mulig å praktisere, simpelthen fordi kriteriene for når man skal nekte å godkjenne privatskoler er så løst formulert at det ikke vil være mulig å operere med slike kriterier i henhold til prinsippet om likebehandling av søkere. Det er også helt klart at hvis dette forslaget skulle settes ut i livet, ville det ha den praktiske konsekvens at den prinsipielt begrunnede foreldreretten bare gjelder dersom foreldrene er bosatt i kommuner av en viss størrelse og med et visst folketall. Den vil ikke kunne gjelde for foreldre som er bosatt i Distrikts-Norge. Det er en forskjellsbehandling som er så åpenbar at man må nesten undre seg over at et parti som snakker om sosial likhet, har nerver til å fremsette et slikt forslag. Det burde vel være rimelig klart at privatskoleloven er en rettighetslov som i bunnen har de menneskerettslige forpliktelser som Norge har inngått internasjonalt. Disse rettighetene må med nødvendighet ha forkjørsrett fremfor de praktiske problemer som må løses når noen ønsker å ta i bruk sin lovfestede rett. Det forekommer meg nokså elementært. Man kan ikke sette til side menneskerettighetene fordi det er praktisk å sette dem til side. Det forekommer meg ganske klart at den privatskoleloven vi har, i det vesentlige er en god lov, nettopp fordi den ivaretar det prinsipielle, nemlig at foreldre som av livssynsgrunner eller av religiøs overbevisning ønsker et alternativ for sine barn, skal kunne få dette gjennomført med en rimelig økonomisk stønad fra det offentlige, og at foreldre som har et sterkt ønske om en helt annen form for pedagogikk enn den som praktiseres i den offentlige skolen, også skal ha en slik rettighet. Derfor kan Høyre heller ikke støtte det forslaget som er fremmet fra Fremskrittspartiets side i Dokument nr. 8:67, fordi dette forslaget er egnet til å utviske det prinsipielle element ved at det fjerner de kriteriene som skal sikre de menneskerettslige forpliktelsene, og isteden vil gi en lov som betyr fritt frem for alle foreldre som av en eller annen praktisk grunn måtte ønske å slå seg sammen og lage en alternativ skole. Det vil innføre en helt ny rettstilstand i Norge, som jeg for min del ikke ser noen sterke argumenter for at det er ønskelig å innføre. Det er ønskelig å beholde de prinsipielle utgangspunktene som dagens privatskolelov fastholder gjennom definisjonen av kriteriene. I komiteens innstilling om forslaget fra Fremskrittspartiet har Høyre lagt inn et eget forslag som gir en viss tilnærming til en full økonomisk likebehandling innenfor rammen av den nåværende privatskolelov, idet vi foreslår at Regjeringen bes om å legge til rette for en økning av tilskuddsprosenten fra 85 til 90 pst. i budsjettet for 2001. La meg til sist føye til at det argumentet som ble gjentatt i representanten Norvolls innlegg, at privatskolene er en slags økonomisk trussel mot den offentlige skolen i Norge, er og blir et helt ubegrunnet og meningsløst argument. Om alle privatskoler i dette land ble nedlagt i morgen, ville ikke den offentlige skolen få det ringeste bedre økonomi av den grunn. La meg også minne om at Arbeiderpartiet har inngått budsjettforlik med Regjeringen og står 100 pst. inne for alle deler av det budsjettet som ble vedtatt ved utgangen av finansdebatten.