Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2014-06-10:
Norges bidrag i ISAF-operasjonen har hatt bred støtte i Stortinget. Alle partier på Stortinget unntatt ett har deltatt i regjeringer som har ledet operasjonen fra norsk side. Den brede oppslutningen skyldes viktigheten av oppdraget, og at den har vært avgjørende for å stanse at Afghanistan blir et oppmarsjområde for internasjonal terror. For Arbeiderpartiet har det også vært viktig at operasjonen har hatt et klart og tydelig FN-mandat. Jeg slutter meg til utenriksministerens og forsvarsministerens redegjørelse. Ti norske liv har gått tapt i Afghanistan. Norske politikere har vurdert dette oppdraget som så viktig for internasjonal sikkerhet at vi har vært villig til å sende norske soldater dit – med betydelig risiko for våre soldater. Når vi skal behandle videre deltakelse i Afghanistan, må vi stille det samme spørsmålet om igjen, ikke bare om det er behov for oppdraget, men om vi fortsatt er villig til å ofre norske liv i farefulle oppdrag i Afghanistan. Jeg er enig med utenriksministeren, som understreker at vår fortsatte støtte til Afghanistan er avhengig av at den nye presidenten og hans regjering følger opp sine forpliktelser i vår utviklingsavtale, at korrupsjon bekjempes, at menneskerettigheter respekteres, og – ikke minst – at kvinnenes selvfølgelige plass i samfunnet respekteres. Vi kan ikke risikere norske liv for en utvikling som går i gal retning på disse områdene. Jeg er fornøyd med at forsvarsministeren inviterer til en bred prosess om dette i høst. Om oppdraget skal være like omfattende som i dag, vil være en del av denne diskusjonen. Oppdraget i Afghanistan handler om å bygge kapasitet til antiterrorpolitiet. Det sier mye om kvaliteten på det norske forsvaret at vi har blitt satt til å utføre denne oppgaven. Det er et meget viktig oppdrag for stabiliteten og sikkerheten i Afghanistan. Antiterrorenheten er et tydelig uttrykk for afghanernes evne til å ivareta egen sikkerhet. Men om vi skal bidra til kapasitetsbygging på andre områder, må også det inn i en bred drøfting. Trenger Forsvarsdepartementet og Justisdepartementet hjelp for å styre det sentrale sikkerhets- og beredskapsarbeidet i Afghanistan? Vi må også stille spørsmål om hvor vi har best forutsetning for å gi støtte. Det har vi definitivt når det gjelder likestilling. Det må vi fokusere på hele tiden, hvis ikke vil vi oppleve tilbakeskritt i likestillingsarbeidet. Jeg ønsker en bred evaluering av vår tilstedeværelse i Afghanistan velkommen. Å ta inn erfaringer både fra dem som har deltatt på bakken, og fra dem som kan analysere dette utenfra, er viktig. Arbeiderpartiet har tatt til orde for at en offentlig utredning – NOU – etter modell av Europautredningen kan være en egnet ramme for en slik gjennomgang. Men det stiller store krav til dem som blir tildelt et slikt oppdrag, at det kan komme til å foregå mens vi fortsatt har soldater til stede. Jeg legger til grunn at regjeringa følger opp signalene om at Stortinget vil bli involvert når det gjelder både mandat og sammensetning av utvalget. Selv om det går framover i Afghanistan, synes jeg utenriksministeren gir en god beskrivelse av svakhetene i bygginga av det demokratiske Afghanistan. Korrupsjon er, ved siden av fortsatt støtte til Taliban i enkelte områder, det største hinderet. Men det er en ustabil situasjon i hele denne regionen. Terrorangrepet på flyplassen i Karachi sier mye om ustabiliteten i denne regionen. Grenseområdene til Pakistan er ustabile. Historisk har ikke de andre landene i denne regionen vært tjent med et sterkt Afghanistan. Jeg merker meg særskilt at utenriksministeren gir en grundig beskrivelse av bistandsbehovet i Afghanistan. Den afghanske regjeringa må sitte i førersetet, og vi må samarbeide med FN og andre bistandsgivere. Det er svært betryggende, synes jeg, at regjeringa bygger sin politikk på at forsvar og bistand skal være adskilt. Det var noe annet forsvarsministeren sa da hun satt i opposisjon, men etter min mening gjør hun nå en riktig vurdering. En langsiktig bistand der afghanerne selv holdes ansvarlig for framdrift, er helt avgjørende for kvaliteten på bistanden. Over ti års innsats i Afghanistan har gitt resultater for afghanernes evne til å ivareta egen sikkerhet. Norge har også forpliktet seg til å ta et betydelig ansvar de nærmeste årene for bistand og utvikling i Afghanistan, både gjennom fortsatt økonomisk bidrag for landet, slik at de selv kan ivareta egen sikkerhet, og gjennom betydelige økonomiske bidrag som kan bidra til utvikling. Nå vil et viktig ansvar ligge på den nyvalgte ledelsen i landet, på to områder, både å forvalte og å følge opp bistanden i tråd med de krav vi stiller til mottakeransvar og signering av den bilaterale sikkerhetsavtalen, som er en viktig avklaring for veien framover. I mer enn ti år har nærmere 9 000 av våre soldater vært på vakt i Afghanistan. De har drevet opplæring, de har gitt støtte, og de har stått i harde kamper. Mange har vært utsatt for store farer. Ti nordmenn har mistet livet. Innsatsen har ikke vært forgjeves. Det viktigste oppdraget er utført. Afghanistan er ikke lenger et oppmarsjområde for internasjonal terror. Norske soldater har bidratt til stabilitet og trygghet og har gjennom trening og rådgivning lagt grunnlaget for at Afghanistan kan ta ansvar for egen sikkerhet. Både utenriksministeren og forsvarsministeren understreker at første del av presidentvalget nå er gjennomført, og neste valgomgang er nå kun dager unna. Mye gjenstår, men skritt for skritt har man lyktes i å utvikle demokrati, som alternativ til tyranni og vanstyre. Jeg ser fram til at regjeringa sikrer at en nødvendig og grundig diskusjon om våre videre bidrag forankres i Stortinget, både bidrag for videre innsats for utvikling og eventuelle norske bidrag etter 2014.