Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2000-11-28:
Eg seier meg lei for at eg forrekna meg på tidspunktet. Og dette som eg har venta på i heile dag! Det er grunn til å gleda seg over budsjettforliket mellom sentrumspartia og Arbeidarpartiet. Det er i skjeringspunktet mellom sentrumspartia og Arbeidarpartiet me finn dei beste løysingane for landet, slik eg ser det. Norsk næringsliv er å finna i ein globalisert økonomi. Det betyr at me alle må læra oss til å leva i endring. Politikarane si oppgåve er ikkje å stå imot endringar, men å leggja til rette for å tola og veksa på desse endringane. Eg likar uttrykket: Skal du koma fyrst til mølla, må du symja mot straumen. Det er mykje å henta ved å vera fyrst ute med nyskaping. Det er det eg får ut av dette uttrykket. Store næringsutøvarar som verkeleg har suksess, peikar på at det er ved å liggja i front når det gjeld å handtera endringar, at dei kan ha håp om å lukkast. Det betyr at me må satsa på å auka endringskompetansen både i norsk næringsliv og i skuleverket. Men slik kompetanse åleine er ikkje nok. Me treng verkemiddel som står i høve til utfordringane. Difor må verkemiddelbruken overfor norsk næringsliv endra seg i takt med utviklinga. Det er gjennom at me tek heile landet og ressursane me rår over, i bruk, at me kan tryggja velferda vår. Ikkje minst gjeld det å ta i bruk både kvinner og menn. Mange norskforankra føretak er små i internasjonal samanheng. Difor er det viktig med sterke norske kapitalmiljø som kan sikra tilgang på eigenkapital. Det er ein tankekross at det er greitt å medverka til styrking av utanlandske selskap, men at det skal vera omstridt å leggja til rette for at privat og statleg kapital kan samarbeida om å etablera eit investeringsselskap som kan medverka til å vidareutvikla eksisterande og dynamiske næringsmiljø og ta del i større omstruktureringsprosessar. Me treng tolmodig, men også krevjande kapital til både små og store verksemder, på og utanfor børs, heime og ute. Me er heldige som har eit ressursgrunnlag i landet vårt som kan danna basis for klyngjebygging basert på marin sektor. Velferd er avhengig av at det finst busetnad og arbeidsplassar i heile landet, og at me har inntekter som kan fordelast på ein måte som sikrar ei slik utvikling. Norsk fiskeri- og havbruksnæring har potensial til å sikra ei vidareutvikling av velferdsstaten. På nokre område er me velutvikla og i verdsfronten. På andre område har me potensial, men det må utviklast og utløysast. Fellesnemnaren for å få utløyst potensialet er forsking og utvikling. Me må få fram midlar til dette formålet, og det viser også budsjettet. Eg kan nemna at det er utvikla ein strategiplan for norsk skjelnæring som strekkjer seg over fire år. Denne konkluderer med at det trengst 275 millionar offentlege kroner til forsking og utvikling. Berre denne næringa kan sikra oss eksportinntekter i milliardklassen i åra som kjem. Eigentleg dreier det seg om eit nytt oppdrettseventyr. Det er snakk om både nytenking og nybrottsarbeid. Det sikrar grunnlag for busetnad og arbeid langs kysten. Men det skal meir enn sysselsetjing til for å ta heile landet i bruk. Eg trur ikkje det er lengten etter cappuccino som er drivkrafta i flyttestraumen inn mot meir tettbygde strok. Eg trur faktisk det er tilgangen på kulturtilbod. Eg har også ved tidlegare budsjettbehandlingar teke til orde for at dei ulike rammeområda på budsjettet burde ha overført kvar på sitt område eit høveleg beløp til rammeområdet for kultur. Det trur eg framleis på. Nyskaping og omstilling, som eg tidlegare i innlegget har ivra for, treng kreativitet. Det er gjennom tilgang til t.d. musikkskulen, eller kunstskulen som det heiter no, at det vesle barnet kan få møta og utvikla sine kreative sider. Det er min påstand at satsing her vil visa seg i eit langsiktig perspektiv når me skal ha fram næringslivsaktørar som skal stå for nyskaping og omstilling. Me har ikkje råd til å la vera ei slik satsing om me skal nå målet vårt om vidare velferd i landet vårt.