Sveinung Stensland (Høyre), 2019-04-02:
Det er på tide å stoppe tuberkulose, og her spiller Norge en rolle. Vi kan utgjøre en forskjell, og tiden er inne for handling. Hver dag dør 4 400 mennesker av tuberkulose. Det er viktig at Norge følger opp sine internasjonale forpliktelser og bidrar til å stoppe tuberkulose. Vi har gjort det før i vårt eget land, og nettopp vår historie gir oss et eget ansvar for å ta lederskap i kampen. Vi har også forpliktet oss til dette gjennom bærekraftsmålene og gjennom Granavolden-plattformen, hvor det står at Norge skal være en global pådriver for arbeid mot antibiotikaresistens. I dag står resistent tuberkulose for en tredjedel av alle dødsfall relatert til antibiotikaresistens. Å øke støtten til Det globale fondet for bekjempelse av aids, tuberkulose og malaria og til andre som jobber med tuberkulosebekjempelse, samt å styrke forskningskapasiteten på tuberkulosemedisiner og vaksine kan være et viktig skritt mot målet. Over 10 millioner mennesker får tuberkulose hvert år, og 1,6 millioner mennesker dør helt unødvendig. BCG-vaksinen er ikke effektiv nok. Antibiotikaresistens, sammen med multiresistent tuberkulose, er blant WHOs ti største trusler mot global helse i 2019. Tuberkulose kjenner ingen landegrenser, og Norge er ikke forskånet for tuberkulose. Vi hadde nær 300 tilfeller i fjor, sågar flere multiresistente tuberkuloseinfeksjoner. Jeg vil bruke bistandsmidler til å rydde bort sykdom, på samme måte som vi nå bruker dem til å rydde havene for plast. Det er bedre å bruke bistandsmidler på noe konkret som vi vet redder liv. Sykdom driver mange ut i enda større fattigdom og gir mer migrasjon og sågar flere som knytter seg til terrorgrupper, noe vi ser bl.a. i Sahel. Den prekære helsesituasjonen i området sør for Sahara er en viktig driver for destabilisering, migrasjon og terror. Bekjempelse av tuberkulose, malaria og aids er derfor ikke bare medisinsk hjelp – det er et avgjørende bidrag til å stabilisere denne regionen. Vi ser i nyhetsbildet at det stadig er store konflikter, senest i Mali for noen uker siden, og vi vet at både Boko Haram og IS er aktive i denne regionen. Vi har uansett forpliktet oss til å gi en stor andel av statsbudsjettet til utvikling og bistand. Jeg vil stille strenge krav til at pengene hjelper, gir mennesker et bedre liv og skaper en bedre verden. Sist søndag, dvs. 24. mars, markerte vi verdens tuberkulosedag. Hvert år markerer tuberkuloserammede dagen med mye engasjement, dyrekjøpt erfaring og nye slagord en kanskje kan få oppmerksomhet med denne gangen. I år er slagordet: Stopp tuberkulosen. Men når skal vi egentlig begynne å lytte til dem som har tuberkulose? Tuberkulose er en sykdom som har eksistert lenge. Det er funnet tegn på sykdommen hos mumier i Egypt og Peru. Den ble beskrevet skriftlig allerede for 3 000 år siden, altså i den yngre steinalderen. Dessverre er det fortsatt noe steinaldersk over verdens svar på denne epidemien i dag. Hvordan har det seg at en fullt ut kurerbar bakterieinfeksjon tar livet av 1,6 millioner mennesker hvert år? Og hvorfor er tuberkulose fortsatt en av verdens ti største trusler mot global helse? Som for mye annet ligger forklaringen i manglende politisk vilje, og som for mye annet er det manglende politisk vilje fordi majoriteten av dem som rammes, er blant de fattigste i fattige land og langt fra å være en del av et kjøpesterkt marked. Når jeg tar tak i tuberkulose, er det fordi det er en av sykdommene som også rammer Norge. Jeg kunne like gjerne snakket om malaria, men malaria er vi ikke så redde for i Norge. Men nå ser vi at vi har pasienter i Norge, og vi ser en økning. Derfor er det på tide å forske mer på tuberkulose, for hvert år får over 10 millioner mennesker denne sykdommen, hvorav 1 million barn. Nesten 40 pst., dvs. 4 millioner tuberkuloserammede, har ikke tilgang på helsetjenester. De får aldri diagnose eller behandling, og de forblir smittsomme til sin siste dag. Det er vanskelig å diagnostisere tuberkulose, og det er en tøff behandling – den samme behandlingen som ble gitt i Norge på 1950-tallet. Har man resistent tuberkulose, er behandlingen enda vanskeligere, med en rekke tabletter og injeksjoner og svært mange bivirkninger, og behandlingen varer mye lenger. Av vel en halv million mennesker som utvikler resistent tuberkulose, er det bare rundt 15 pst. som blir friske. De fleste får aldri verken diagnose eller behandling. Det synes jeg ikke vi kan godta. Vi lever i en tidsalder der det meste er mulig, men vi har altså ikke klart å lage en test som lett kan påvise tuberkulose. Vi har ikke gode nok antibiotika, og vi har heller ingen vaksine. Mange tror de blir beskyttet av BCG, men den gir ikke en fullgod dekning. BCG-vaksinen er for øvrig tatt ut av det norske vaksinasjonsprogrammet og gis kun til spesielt risikoutsatte grupper. Jeg mener vi må investere i tuberkulose. Det er lett for meg å stå her og si at vi må stoppe epidemien, men det har altså verdenslederne gjort, og da kan jo jeg følge det opp. Den eneste verdenslederen jeg kjenner her i salen, er den norske utviklingsministeren, som må følge opp ambisjonene i Granavolden-plattformen. Derfor utfordrer jeg ham her i dag. Tuberkulosebekjempelse har vært alarmerende underfinansiert i mange år, i alle år. Det er altfor lite forskning. Det er altfor lite forskning på medisiner og vaksiner mot tuberkulose. Med den stadig økende resistensutviklingen vi ser, blir tuberkulosen vanskeligere å behandle. Vi risikerer faktisk ganske fort å gå tilbake i tid, der en ikke hadde noen som helst medisinsk behandling av tuberkulose utover pustehjelp. Mennesker dør hver dag, og for dem er tiden ute, men det er kanskje nå tiden er inne for at Norge skal ta et krafttak, som vi politikere sier, for bekjempelsen av tuberkulose. Derfor vil jeg i dag utfordre utviklingsministeren på følgende: Det globale fondet for bekjempelse av aids, tuberkulose og malaria skal i oktober i år holde en påfyllingskonferanse. Det er en god anledning for Norge til å bruke våre bistandsmidler til bekjempelse av tuberkulose. Både tuberkulose og resistent tuberkulose er en økende global trussel. Hvordan jobber statsråden for å følge opp deklarasjonen for høynivåmøtet om tuberkulose i FN i 2018, og hvordan sikrer utviklingsministeren at vi kan være en global pådriver for arbeidet mot antibiotikaresistens, som det står i Granavolden-plattformen?