Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-26:
Først vil jeg takke saksordføreren og egentlig hele komiteen for det jeg synes var en veldig god prosess. Jeg tenker at behandlingen av denne langtidsplanen viser at det ikke nødvendigvis er sånn at vi er best tjent med en form for monolittisk forlik i behandlingen av disse langtidsplanene, men at det er mulig å finne flertall litt på kryss og tvers uten at det er en katastrofe. Det medførte også at det ikke var noe behov for at SV skulle bryte noen forhandling denne gangen – det har vi en viss tradisjon for, skal jeg innrømme. Denne gangen har det i stedet vært mulig å jobbe konstruktivt sammen for å finne flertall for en del ting som er viktig for mange partier i denne salen. Det gjelder ikke minst flere folk til Forsvaret, som er det aller viktigste for å bygge opp et sterkt nok nasjonalt forsvar. Vi er enige om en framskynding, som er positivt. I tillegg har vi en rød-grønn enighet om en kraftigere opptrapping de neste årene. Vi har fått avklaringer rundt helikopter dedikert til Hæren og stasjonert på Bardufoss, som SV er svært fornøyd med, og vi har også fått gjennomslag for det forslaget SV tidligere har stått alene om i Stortinget, om å sette ned en ny forsvarskommisjon, som Norge hadde etter unionsoppløsningen, etter første og annen verdenskrig, etter Vietnamkrigen og etter Murens fall. Partiene leser jo den internasjonale og sikkerhetspolitiske situasjonen forskjellig, men jeg er helt sikker på at det er bred enighet om at vi er i en tid av stor forandring. Betydningen av å kunne heve blikket og sørge for at vi får en opplyst debatt rundt dette, som grunnlag for den videre utviklingen av norsk sikkerhets- og forsvarspolitikk, er stor, og derfor er jeg veldig glad for det vedtaket. Så viser innstillingen selvfølgelig at det fortsatt er stor avstand i sikkerhetspolitikken mellom SVs syn og det som er stortingsflertallets syn. Det viktigste i SVs sikkerhetspolitikk er lav spenning i det høye nord. Vi mener det er en helt avgjørende hovedprioritering for Norge i en tid med de store endringene vi nettopp var inne på. Det gjelder det politiske og økonomiske sentrum i verden som flyttes fra det atlantiske området til stillehavsområdet, at det i økende grad settes spørsmålstegn ved NATOs framtidige relevans, økende politisk avstand – også på tross av valgresultatet i USA – mellom Europa og USA, krav fra europeiske ledere om større strategisk autonomi og autoritære krefters frammarsj i verden, i Kina og Russland selvfølgelig, men også i allierte land. Alle disse tingene endrer den verden vi skal utforme en norsk sikkerhetspolitikk for. Men det er også positive utviklingstrekk, som et tettere nordisk forsvarssamarbeid. Vi må unngå at våre nærområder blir en arena for stormaktsrivalisering. Den viktigste måten å unngå det på, er at oppgaver som er viktige for forsvar og sikkerhet i Norge, ivaretas av Norge selv og ikke av amerikanerne. Det er derfor SV er tilhenger av et sterkt nasjonalt forsvar og er villig til å bruke ressurser på å bygge et nasjonalt forsvar og bl.a. har prioritert flere folk. Det er også derfor SV vil ha tydelige omprioriteringer og foreslår en plan for å trekke ut norske soldater fra de ulike krigsoppdrag og militæroppdrag som Norge er involvert i under ledelse av USA. Det er derfor vi vil si nei til ny stasjonering av amerikanske soldater i Norge og ny uthuling av basepolitikken. Jeg vil også ta opp spørsmålet om privatisering. Det har to sider. Den ene handler om respekt for arbeidsfolk, f.eks. renholderne i Forsvaret, som har gjort en så stor innsats for Forsvaret over lang tid, men er blitt belønnet med en privatiseringspolitikk som har fått store konsekvenser, både for arbeidsfolk og etter hvert også for renholdere i Forsvaret. Derfor er det viktig å merke seg at privatiseringsdebatten har to sider. Den ene er den tradisjonelle privatiseringsmotstanden fra venstresiden, som jeg mener er svært godt begrunnet, men den andre er en beredskapsmessig side, som jeg håper at også høyresiden vil åpne øynene for. Avslutningsvis er det en stor svakhet ved denne langtidsplanen at et stort spørsmål fortsatt er helt uavklart. Det er hvordan regningen for en potensielt kjempestor kostnadssprekk for kampflyene skal dekkes inn. Den uavklarte situasjonen kaster et tvilens lys over alle økonomiske prioriteringer i denne planen, og derfor burde anskaffelsen granskes. – Med det tar jeg opp SVs forslag.