Hans Andreas Limi (Fremskrittspartiet), 2016-06-17:
La også meg innledningsvis takke saksordføreren for jobben som er gjort med revidert, og ikke minst slutte meg til det han sa innledningsvis om den tragiske situasjonen i Storbritannia, og hvor viktig det er at vi ikke går i den retningen, men at vi klarer å ha et godt politisk klima og gode debatter, hvor vi utveksler ulike synspunkter på en normal måte. Regjeringens forslag til revidert budsjett for 2016 er godt forankret i det budsjettet som ble vedtatt av Stortingets flertall i fjor høst. Situasjonen i norsk økonomi tilsier stabile og forutsigbare rammebetingelser for å stimulere til verdiskaping, investeringer i nye arbeidsplasser og sysselsettingsvekst i en situasjon hvor mange bransjer er inne i en krevende omstilling. Hovedretningen i budsjettet for 2016, med satsing på kunnskap, forskning og infrastruktur, ligger fast, samtidig som tiltakspakken blir økt til 5 mrd. kr, som målrettes med enda sterkere innsats for å kompensere for ledigheten på Sør- og Vestlandet. Samarbeidspartienes avtale i Stortinget om revidert budsjett forsterker innretningen på de prioriterte utgiftsområdene. Nå ser vi også noen positive tegn i norsk økonomi: Oljeprisen har tatt seg opp fra bunnivåene i vinter. Bedret konkurranseevne og økt offentlig etterspørsel har bidratt til større aktivitet i økonomien. Det meldes om høyere ordreinngang i april og mai, og NHOs medlemsbedrifter rapporterer bedring i markedssituasjonen og fremtidsutsiktene. Arbeiderpartiet har nylig betalt 50 000 kr for å få SSB til å utarbeide en rapport som viser at økt offentlig pengebruk er mer effektivt for å få ned ledigheten på kort sikt enn skattelettelser. Det er ikke veldig overraskende at direkte offentlig pengebruk, der staten kjøper varer og tjenester i markedet, har en raskere effekt enn lettelser i skatter og avgifter, og nettopp derfor bevilges det 5 mrd. kr til målrettede tiltak. Men det er jo ingen motsetning i dette. Vi må gjøre begge deler. Kortsiktige tiltak som demper de negative utslagene av den omstillingen som foregår i økonomien, kombinert med økte offentlige investeringer til vedlikehold og ny infrastruktur gir aktivitet og skaper arbeidsplasser. Samtidig må vi tenke langsiktig og planlegge for fremtiden. Norsk økonomi må omstilles på grunn av tidenes oljeprisfall og fordi etterspørselen etter olje kan bli lavere på lengre sikt. Både OECD og skatteutvalget har slått fast at lavere skatter står sentralt for å få til den langsiktige omstillingen vi trenger. Det sier seg selv at evnen og viljen til å investere i næringsvirksomhet blir mindre hvis det må betales høyere skatter. Dette vil igjen påvirke sysselsettingen på lang sikt. Å hevde at det er snakk om enten offentlig pengebruk eller skattelettelser, er å blande kortene. Det er ikke enten–eller, det er både–og. Men virkningene er forskjellige. Det ene virker på den akutte situasjonen, det andre fremmer langsiktig vekst og omstilling. Den brede enigheten som ble etablert i Stortinget med tilslutningen til regjeringens forslag til skattereform, bekrefter det Fremskrittspartiet alltid har hevdet, nemlig at redusert selskapsskatt og redusert formuesskatt er viktig for å skape nye arbeidsplasser. Satsing på forskning, kunnskap, utdanning og skattelettelser for å fremme investeringer i nye arbeidsplasser kan for øvrig aldri bli feil, verken på kort eller lang sikt. Norge har nå mindre vekst i det konkurranseutsatte næringslivet som leverer til oljesektoren. Derfor må det legges til rette for nye arbeidsplasser og vekst i andre konkurranseutsatte bedrifter. Det får vi ikke om vi bare flytter sysselsettingen fra oljenæringen over til offentlig sektor. Nye arbeidsplasser i privat, konkurranseutsatt sektor er også sentralt for å sikre bærekraftig finansiering og et solid grunnlag for velferd på sikt. Vi må bruke handlingsrommet i budsjettpolitikken til å gjøre det mer lønnsomt å arbeide og investere i norske arbeidsplasser – ikke til å blåse opp offentlig forbruk som fremtidige generasjoner ikke kan finansiere. Den økonomiske politikken svarer godt på utfordringene Norge opplever. Historisk lav rente gir drahjelp til norsk økonomi, og en svakere kronekurs bedrer konkurranseevnen og støtter opp under næringslivets evne til omstilling. Finanspolitikken støtter opp under vekst, uten å sette kronekursen på spill. Budsjettet som ble vedtatt i fjor høst, inneholdt en rekke tiltak som letter omstillingene i økonomien og bidrar til vekst. Skattenivået er på vei ned, og i løpet av tre budsjettår reduseres skatter og avgifter med over 18 mrd. kr netto. Norsk økonomi preges av behovet for omstilling, og en vellykket omstilling i privat sektor forutsetter at det også er vilje og evne til omstilling i offentlig sektor. Derfor er regjeringens forslag til omstillingsprosesser og reformer i forvaltningen viktige bidrag til bedre ressursutnyttelse, samordning og effektivisering. Et felles mål for disse reformene bør være bedre ressursutnyttelse, høyere kvalitet og bedre resultater. Fokus på resultater og ikke bare bevilgningenes størrelse har vært lite fremtredende i norsk politikk fordi Norge i lang tid har opplevd en fantastisk høykonjunktur. Nå er situasjonen annerledes, og vi tvinges til å bli mer kritiske til offentlige ordninger og disponering av midler over offentlige budsjetter. Arbeiderpartiet forfekter sine tradisjonelle løsninger på fremtidens utfordringer. Med økte skatter og avgifter, flere offentlige tiltak og større offentlige utgifter skal landet bygges. I sitt alternative budsjett for 2016 foreslo Arbeiderpartiet å øke skatter og avgifter med ca. 10 mrd. kr, og vi ser den samme retningen i deres forslag til revidert budsjett. Det er stikk i strid med entydige signaler fra norske bedrifter, som ønsker en politikk for bedre rammebetingelser, bedre infrastruktur og styrket konkurranseevne – ikke nye, kostnadsdrivende skatter og offentlige tiltak. Arbeiderpartiet fortsetter å kritisere regjeringens bruk av avkastningen fra Statens pensjonsfond utland selv om det er klart innenfor handlingsregelen og ikke minst i tråd med intensjonen om å investere i kunnskap, forskning og vekstfremmende skattelettelser. Nå er det også introdusert et nytt begrep: Det er visstnok sparegrisen som nå blir knust. Men vi som vokste opp med en sparegris fra DnC eller tilsvarende norske banker – for de var jo stort sett norske den gangen – vet at uavhengig av grisens opprinnelse ble det ingen avkastning på de pengene som ble puttet på grisen. Den eneste tilgangen på kapitalen var enten med hammer eller med nøkkel. Penger i banken eller penger investert, derimot, gir avkastning, og det samme gjelder for SPU. Oljefondet ligger ikke i en sparegris. Det ville være veldig dumt å ha over 7 000 mrd. kr i en sparegris uten avkastning. I stedet er pengene investert i over 9 000 selskaper, obligasjoner og eiendommer over hele verden. Det gir avkastning i form av utbytte, rente- og leieinntekter. Arbeiderpartiets kritikk går på at vi tar ut mer av fondet enn vi putter inn av nye olje- og gassinntekter. Det er egentlig en helt grunnleggende kritikk av oljefondet og handlingsregelen. Hele poenget med den konstruksjonen er å skille mellom bruk og opptjening. Handlingsregelen sier at vi over tid kan bruke 4 pst. av det vi allerede har spart i fondet, helt uavhengig av de løpende oljeinntektene. Vi bruker altså renteinntektene, dvs. forventet realavkastning av pengene som er investert, og bevarer realverdien av fondet for fremtidige generasjoner. I år tar vi ut 2,8 pst. av fondet, altså lavere enn forventet realavkastning, og så putter vi på nye olje- og gassinntekter. Den norske stat går gradvis fra å være en oljestat til å bli en finansstat, og avkastningen fra SPUs plasseringer i utlandet vil i år overstige statens netto kontantstrøm fra olje og gass. Det som er avgjørende for fremtidige generasjoner, er hvordan vi forvalter kapitalen, og hvordan vi bruker avkastningen til å bygge og utvikle landet. Helt til slutt vil jeg bare gjøre oppmerksom på en liten endring i merknadsteksten på side 99, om redusert innbyggertilskudd til fylkeskommunene. Der har det ved en inkurie kommet inn et feil beløp. Det riktige beløpet i merknadsteksten skal være 90 mill. kr, ikke 81 mill. kr. Det er for øvrig riktig i forslaget til vedtak.