trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-05-05:
Det er to store dype, langsiktige og globale kriser vi står overfor framover. Det er klimakrisen og det er naturkrisen. De to er nært koblet sammen, de forsterker hverandre – klimaendringene øker alvoret i naturkrisen, og måten vi bruker naturen på, bidrar til klimaendringene – men de er samtidig forskjellige og må forstås hver for seg i tillegg til sammen. 2020 er naturens år. Vi skulle ha toppmøte i Kunming – FNs naturpanel og FNs naturtoppmøte – og forslagsstillerne har ønsket å sette et helt annet fokus nettopp på tematikken rundt naturrisiko. Vi er natur, vi lever av naturen, vi bør leve med naturen, og vi lever av en lang rekke naturgoder – naturtjenester – som gjør livet på jorden mulig. Vårt moderne industrielle samfunn er ikke noe mer enn at vi rett og slett har blitt «flinkere» til å foredle og utnytte naturen. Men vi har samtidig også blitt mye flinkere til å undergrave det livsgrunnlaget som gjør fortsatt vekst og fortsatt velstand mulig. Dette er svært alvorlig og svært alarmerende. Fokuset på klima har nå over flere år vist at man langt inn i viktige næringslivskretser har skjønt at det er viktig også å tenke på klimarisiko – det man kaller økonomisk klimarisiko – både overgangsrisiko og risiko for klimaet i seg selv. Det utmerkede Klimarisikoutvalget, som la fram sin rapport for ikke så veldig lenge siden, bidro kraftig til hvordan både offentlige myndigheter og privat sektor kan tenke rundt denne økonomiske klimarisikoen. Forslagsstillerne fra Arbeiderpartiet har ønsket at vi skal gjøre det samme med naturrisiko. Vi erkjenner at det på mange måter er et enda mer komplisert spørsmål, for utslipp ett sted i verden rammer hele verden. Naturrisiko er mye mer ulikt fordelt, men desto viktigere er det at man går i front. Jeg har lyst til å si at jeg er litt overrasket over responsen fra regjeringspartiene, som mener å si at dette er vel en god idé en gang, men noen andre der ute et annet sted må utrede metodikken for oss først. Og når de har gjort det – om det er OECD, utlendinger, EU eller andre – kan vi komme og gjøre det vi også. Hva med å ta ledelse? Hva med å sette fokus selv? Hva med å gjøre noe som vil være viktig i Norge, og også gi en viss internasjonal oppmerksomhet – at noen gikk foran og utredet sin naturrisiko, men derved også bidro til den metodeutviklingen som trengs for at andre kan gjøre det samme. Med det vil jeg ta opp de forslag som Arbeiderpartiet er en del av i denne innstillingen.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-05-05:
Jeg konstaterer med tilfredshet at statsråden deler engasjementet for begrepet «naturrisiko». Det tror jeg på og er glad for. Jeg vil også slutte meg til at det er bra at et bredt flertall i komiteen har snakket det opp, men jeg fortsetter å stusse ved det som blir andre del av innlegget, nemlig at det er for tidlig å ta tak i dette i Norge, for jeg har i hvert fall alltid levd etter den forestillingen at man kan jobbe både hjemme og ute samtidig. Vi skal selvfølgelig delta i internasjonale prosesser for å utvikle metodikken, men da f.eks. Bank of England gikk helt i front med å utvikle begrepet «klimarisiko», sa jo ikke Mark Carney og Bank of England at dette kan vi ikke gjøre, for de andre har ikke gjort det først. Noen må jo sette tonen. Noen må gå i front. Jeg har vanskelig for å forstå det og vil derfor gjerne høre statsråden forklare hvorfor ikke vi kunne ha et offentlig utvalg som så på dette i norsk sammenheng, som også kunne være et innspill til både den nasjonale og den internasjonale prosessen med å utvikle metodikken for å utrede naturrisiko.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-05-05:
Det ville vært underlig å sette ned et utvalg med det formål at det ikke skulle komme fram til noe nyttig. Man kunne forsøke å sette sammen fagfolk og folk med innsikt i relevante miljøer, både klima, miljø, natur og økonomisk forskning, som faktisk kunne bidra med noe nyttig og derved si noe til oss her i Norge som også kunne inspirere de internasjonale prosessene. Men jeg vil for min del avslutte med å spørre statsråden om han er glad for at noen andre – f.eks. som Bank of England i 2015 – går foran og ikke venter til at noe allerede er skjedd, men faktisk går i spissen for å sette en ny agenda, slik at vi i hvert fall kan heie på dem som tør å gjøre det.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2020-05-05:
Verden står inne i en akutt helsekrise, den kommer vi ut av, men da må vi ta lærdom for hvordan vi kan være bedre forberedt på kriser vi vet kommer. Den store krisen verden står overfor, er miljøkrisen. Det er den globale oppvarmingen, som vi bruker mye tid på å diskutere, men det er ikke den eneste; tap av natur er den andre. Tap av natur er både et problem i seg selv, et problem for oss mennesker – fordi vi er avhengig av alt liv på jorda – og et problem for økonomien. World Economic Forum har regnet ut at ødeleggelse av natur er en større trussel enn aksjebobler, korrupsjon og terror. Vi har hatt veldig gode erfaringer, som det er sagt flere ganger i debatten, med dette glitrende klimarisikoutvalget. Selv om det foreløpig ikke er fulgt opp, er det et veldig godt grunnlag for oss all sammen å diskutere. Derfor foreslår Arbeiderpartiet, sammen med bl.a. Framtiden i våre hender at vi burde få det samme når det gjelder naturrisiko. Den eneste argumentasjonen vi hører fra regjeringspartiene, er at de mener det er for tidlig: Vi må vente – om vi i det hele tatt skal vurdere å sette ned et utvalg. Jeg frykter vel heller at det er fordi det kommer fra Arbeiderpartiet at Venstre-statsråden ikke vil ta tak i det. Han burde heller ha grepet det med begge hender og sagt: For et flott forslag, jeg skulle ønske at jeg hadde kommet på det selv. Jeg synes at behovet for dette utvalget har blitt styrket den siste uken, for i forrige uke sa lederen av Høyres programkomité og statsrådens regjeringskollega at nå skulle vi ta mindre hensyn til naturen. Hun sa at det grønne skiftet var fra en tid da vi kunne lene oss tilbake. Det har hun med rette fått mye kritikk for, og da forsvarer hun seg med å si at hun ikke snakket om klima, hun snakket om naturen. Statsråd Hofstad Helleland sier at Norge er det eneste landet i verden som har den luksusen at man kan legge vekt på natur. Det er galt på så mange måter. Natur er ingen luksus, og det er heller ikke sånn at Norge er det eneste landet i verden som tar hensyn til natur. Natur er en nødvendighet for alt liv på jorda, også for arbeidsplasser. Det er så sant som det lederen av den internasjonale fagbevegelse sier: Det finnes ingen jobber på en død planet. Jeg synes at det var et godt frampek for hva slags debatter man har i regjering og i Høyre. I Arbeiderpartiet diskuterer vi det motsatte. Vi diskuterer ikke hvordan vi skal ta mindre hensyn til naturen, vi diskuterer hvordan vi kan ta mer hensyn til natur og klima, og hvordan vi kan skape arbeidsplasser gjennom nettopp å gjøre det. Vi mener at et sånt utvalg som vi her har lansert, kunne vært et godt bidrag i en sånn diskusjon.
Lene Westgaard-Halle (Høyre), 2020-05-05:
Trænarevet består av rundt 1 500 separate korallrev, hvorav noen av korallene er minst 7 000 år gamle. Det er også grunnen til at det har vært forbudt å trålfiske i området i flere år. Leteboringen som var der, varte i noen få uker. Brønnen er plugget og forlatt, og oljen som ble funnet – for de fant faktisk litt olje – var det ikke lønnsomt å hente opp. Leteboringen ble behandlet og vedtatt i 2011, da den rød-grønne regjeringen innlemmet området i TFO-ordningen. Jeg vil – som seg hør og bør, for det har jeg etter hvert lært meg at man skal gjøre – takke komiteen for en god dialog om saken. Jeg vil også få lov til å takke dem jeg har vært i dialog med lokalt, på øyene rundt, om saken – for det har vært ganske stort engasjement. For øvrig vil jeg anbefale alle å ta en tur til Træna, for dem som ikke har vært der. Det er Norges aller vakreste plass, og har dere ikke sett det, så google det nå og trykk på «bilder» på mobilen deres, så skjønner dere hvorfor – da har dere funnet stedet å besøke på norgesferien i år, i hvert fall. Trænarevet ligger et lite stykke nordvest for Træna, og Trænarevet er i dag omfattet av boretidsavgrensninger og grenser til det særlig verdifulle og sårbare området Lofoten til Tromsøflaket. Jeg forstår bekymringen til forslagsstillerne, for havet er viktig for oss i Norge. Vi har levd av og ved havet i generasjoner, og det er en del av sjelen vår og identiteten vår. Det gir oss ganske store inntekter, og derfor er vi nødt til å forvalte dette med omhu. Når det er sagt, var det ganske interessant å se hvordan Wintershall planla og gjennomførte denne boringen som vi har diskutert. Selv om dette var en ganske vanlig brønn, la de opp til en litt annerledes operasjon med et så lite fotavtrykk som mulig. Blant annet gjorde de ganske omfattende undersøkelser for å sikre at det ikke var sårbare koraller på borestedet, de designet brønnen så den minimaliserte utslipp av borekaks, og boreriggen var tett – det var altså en rigg uten utslipp i sjøen – og oljevernberedskapen var utvidet. Det er ganske gledelig å se den økende miljøbevisstheten som er i ferd med å vokse fram i oljebransjen, og mye av kompetansen vi utvikler, kan vi bruke i andre sektorer – på utslippssiden, men også på miljøsiden. Når det er sagt, kan vi likevel ikke lukke øynene for de potensielle skadene sektoren kan påføre sårbare havområder. Det er nettopp derfor vi i Stortinget har lagt opp til å se dette i en litt større sammenheng enn dette Dokument 8-forslaget legger opp til, og vi ser fram til å behandle det i forbindelse med den helhetlige planen for marine verneområder som vi forventer at kommer i løpet av 2020. Så da er det egentlig bare for oss å glede oss til det.
Lene Westgaard-Halle (Høyre), 2020-05-05:
Det er alltid mange som engasjerer seg når vi har rovdyrsaker til behandling i Stortinget, og engasjementet pleier å være ganske sterkt. Jeg må innrømme at jeg ofte sender en varm tanke til dem som forhandlet fram rovdyrforlikene i Stortinget i 2004 og 2011 – det kan ikke ha vært bare-bare. Men skal de rovdyrforlikene ha troverdighet, er det selvfølgelig en forutsetning at de følges opp, og at den todelte målsettingen som hensyntar både bestandene og beitenæringen, ligger til grunn. Jeg må innrømme at jeg har ganske stor forståelse for forslagsstillernes ønske om best mulig tellemetode for bjørn. Om tellemetoden ikke reflekterer det reelle nivået på bestanden, hvis man opplever at det er flere ulv – eller ulv … snakker man om rovdyr, pleier det å være ulv, jeg mente bjørn; det er befriende med et annet rovdyr innimellom – altså, om tellemåten ikke reflekterer det reelle nivået på bjørnebestanden, mister også forlikene og forvaltningen troverdighet. Vi må derfor alltid sørge for å bruke best tilgjengelige faglige metode. Som den nerden jeg er, og så glad som jeg er i å jobbe med rovdyr, har jeg kikket litt på de ulike metodene, som egentlig er ganske interessant. Jeg synes det mest spennende er at vi har utviklet en egen metode i Skandinavia som er tilpasset vår bjørnebestand, og den metoden vi bruker i dag, er faglig sett vurdert som den beste. Da synes jeg det er litt utfordrende, og kanskje ikke særlig hensiktsmessig, om vi som politikere skal definere oss som eksperter på bjørn, selv om jeg har sett at det finnes mange eksperter rundt omkring – på smittevern, f.eks. – og at vi da skal prøve å overstyre de faglige vurderingene av hva som er den mest treffsikre metoden for telling av bjørneynglinger. Jeg føler meg i hvert fall ikke kompetent til det, og det er derfor jeg håper vi i dag kan stå sammen om at vi fortsatt ønsker å legge de beste faglige rådene til grunn, og da avvise forslaget.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2020-05-05:
Skjult bak tekniske betegnelser, SVO-er, maritime verneområder og ytterligere fagbegrep er det sånn at denne saken for Senterpartiets del dreier seg om å ta i bruk føre-var-prinsippet, som vi har sterke formeninger om at man må bruke også når det kommer til petroleumsvirksomhet. Trænarevet og omkringliggende områder er en del av de områdene som er definert som særlig sårbare av fagmyndighetene. Det betyr at man egentlig burde ta et steg tilbake, særlig når man er i et arbeid med å definere de marine verneområdene. Jeg må si at jeg reagerer litt når statsråden viser til at det er Stortinget som håndterer naturmangfoldloven. Hvis det var sånn at Venstre ønsket å sette ned foten og mente at det var hensiktsmessig at man så på andre lovbestemmelser for lettere å kunne diskutere hvilke viktige marine ressurser, om det er sjøfugl eller om det er fisk eller om det er korallrev, man ønsker å verne, kunne regjeringen kommet til Stortinget med en endring eller en ny lov som diskuterte disse forholdene, ikke forsøke å gjemme seg bak, som statsråden gjør her, ved å vise til at det er Stortinget som har hånd om naturmangfoldloven. Det er en unnvikelse. For folkene lokalt handler dette om de verdiene som man har høstet av i generasjoner, og som man ønsker å høste av framover. For Senterpartiet har det derfor vært en diskusjon om hvordan man skulle ivareta det regelverket og de tingene som man har vært med på tidligere. Men det er viktig å understreke at også denne salen – og samfunnet for øvrig – stadig får ta del i ny kunnskap. Og den nye kunnskapen – som for så vidt ikke nødvendigvis er ny, men som er blitt forsterket gjennom det arbeidet som har vært foretatt, bl.a. de siste ti årene, med å prøve å få på plass de verneplanene som man var inne på – viser at de verdiene som Trænarevet representerer, særlig for de nærliggende områdene, altså Lofoten, Vesterålen og Senja, er særs høye. I den forbindelse ville det ha vært formålstjenlig om Stortinget synliggjorde at man legger føre-var-prinsippet til grunn, og at man derfor heller ikke kommer til å åpne for olje- og gassvirksomhet i disse områdene. Man var inne på hvilke verdier som eventuelt skal erstattes fra de selskapene som har foretatt prøveboring i området. Meg bekjent foregår det ikke aktivitet der nå, og det vil i så måte innenfor skattelovgivningen være sånn at de kostnadene som har påløpt, i stor grad allerede skal refunderes. Så det hadde vært formålstjenlig for Stortinget at man satte en fot i bakken nå og sa at det foregår et arbeid, vi ser de verdiene som ligger her, vi ser det behovet som er for å være føre var, og at Stortinget dermed ønsker å klargjøre at man ikke ønsker aktivitet i disse områdene – til det beste for fisk, fugl og framtiden.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2020-05-05:
Dette er ikke et forsøk på å forlenge debatten, men når representanten Kjenseth her påpeker det helt åpenbare, nemlig at ny kunnskap av og til gjør at man tar nye standpunkter eller vurderer forholdene annerledes, er det for så vidt akkurat de samme forholdene som statsråden var inne på når det gjelder det arbeidet som er igangsatt i forbindelse med utviklingen av marine verneplaner. Jeg tror jeg må minne representanten om at i Granavolden-plattformen står det at i revideringen av forvaltningsplanen for Barentshavet og Lofoten vil miljøfaglige råd i eller nær verdifulle og sårbare områder vektlegges. Trænarevet er i seg selv en verdi og ligger også nær et slikt område. Det hadde i den sammenhengen ikke vært så merkelig om Venstre faktisk egentlig hadde vært enig i det som Senterpartiet mener, nemlig at man ikke skal åpne for oljevirksomhet i dette området. Det har man altså grunnlag for i regjeringsplattformen, og det har man tydeligvis også ment over lang tid.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2020-05-05:
La meg fyrst, som saksordførar, takke komiteen for eit godt samarbeid i denne saka. Det er ei innstilling som er breiare, og som ein større del av stortingssalen stiller seg bak, enn i dei fleste andre rovdyrsakene vi diskuterer for tida. Forvalting av store rovdyr, under dei bjørn, byggjer på breie forlik i Stortinget. Det er både politisk og forvaltingsmessig lurt. Den todelte målsetjinga skal ein følgje opp på ein slik måte at det både blir lagt vekt på Noregs medansvar for levedyktige bestandar av store rovdyr i Skandinavia og omsynet til beitenæringa og andre som bruker dei same områda. Det er forståeleg at det oppstår debattar når folk opplever at det truleg er fleire bjørn og bjørneynglingar i eit område enn det som er det offisielle talet. Slik vil det òg vere, for all naturforvalting i Noreg må vere kunnskapsbasert. Kunnskap og innsikt, i dette tilfellet om levesettet til bjørnen, har vore viktig for å få på plass ei rettast mogleg forvalting. Frå rovdyrforliket i 2004 nytta ein dokumentasjon og teljing av ungekull som vurdering for måloppnåinga. I 2010 fekk ein på plass gjeldande modell. Han er utvikla som ein del av det skandinaviske bjørneprosjektet, og det er den modellen som blir nytta i dag, og som forskarane meiner gjev eit sannare bilde av den situasjonen som er for bjørnebestanden. Ein samla komité er samd om at forvaltinga, under det bestandsberekninga, alltid må basere seg på best tilgjengelege faglege metode. Den modellen Senterpartiet tek til orde for i forslaget, har svakheiter ved seg, og det er forståeleg nok ikkje ein samla komité som har stilt seg bak. Men som Ivar Aasen seier: Til lags åt alle kan ingen gjera. Stortingsfleirtalet legg opp til at ein ikkje skal overprøve forvaltinga på den faglege vurderinga av kva som er den beste metoden for å telje bjørneynglingar. Vi skal fortsetje ei teljing, og vi må føresetje at den sitjande regjeringa – og den til kvar tid sitjande regjeringa og forvaltinga – til kvar tid forsikrar seg om at bestands- og berekningsmetodane ein brukar, er dei best tilgjengelege. Det er avgjerande for tilliten mellom folk og forvalting. Den tilliten er ein føresetnad for ein føreseieleg rovdyrpolitikk som skal stå seg over tid, og det er med denne grunngjevinga fleirtalet i komiteen – og det består av alle unnateke Senterpartiet – går inn for å avvise dette forslaget.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-05-05:
Eg er som kjent einig med statsråden i at Stortinget ikkje bør overprøve teljemetodikken i dette eller andre spørsmål. Samtidig er det ei kjensgjerning at så seint som då energi- og miljøkomiteen var på reise til Finnmark og møtte representantar frå NIBIO Svanhovd, bekrefta dei at vi er relativt trygge på det bestandstalet vi har, som eit minimumstal på bjørnebestanden i Noreg, men at ein har mindre kontroll oppover, altså kor mykje bjørn det er reelt sett, utover den minimumsregistreringa som ein opplever at dei tala gjev gode svar på. Spørsmålet er: Er det godt nok til faktisk å drive ei effektiv forvaltning, spesielt i område som bjørnen trekkjer inn i som også er beiteprioriterte, når ein ikkje har betre oversikt enn vi trass alt har? Er det mogleg å gjere forbetringar i grunnlaget for det, sånn at ein har meir treffsikre måtar å registrere dette på for framtida?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-05-05:
Det siste kan vi nok definitivt vere einige om, og det er sikkert mange gode grunnar også for det. Realiteten er likevel at spesielt for befolkninga som bur i beiteprioriterte område som opplever store bjørneskadar, og for så vidt også i område som er reserverte eller haldne av til yngleområde for bjørn, har ein historisk sett store tap med det, og f.eks. husdyrproduksjonen i slike område har vore vesentleg endra. Då må ein vere oppteken av at vi heile tida har eit så godt kunnskapsgrunnlag som mogleg å forvalte ut frå. Eg legg til grunn at statsråden også ser behovet for at vi framover utviklar metodikken, slik at dei tiltaka som vert sette i gang i forvaltninga, er på eit så oppdatert kunnskapsgrunnlag som mogleg. Er det løpande bestillingar til at slikt skal oppdaterast, eller er det noko som statsråden eventuelt vil ta initiativ til, om det er behov for det?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2020-05-05:
I denne debatten har det så langt vært veldig mye skyving av ansvar over på fagfolk og fine ord om fag, rett og slett. Men grunnen til at vi fremmet dette forslaget, er at hvis man ser på konkrete fakta, kan jeg veldig godt forstå at folk er frustrert, for sannsynligheten for at det er mer bjørn enn det dagens telling viser, er stor. Helt konkret vil jeg vise til region 6, som er Trøndelag og Møre og Romsdal. I 2018 ble det beregnet at det var 1,8 bjørneynglinger der. Det er jo fysisk umulig at det kan være 1,8 ynglinger, men det var beregnet til det ut fra dagens metode. Samtidig, hvis man går inn på www.rovbase.no hvor det ligger offisiell dokumentasjon om rovdyr, finner man fire ulike observasjoner av ynglinger i 2018, på fire forskjellige steder i Trøndelag. Det er offisielle data som er tilgjengelig for alle. Kan statsråden forstå at folk mister tillit til forvaltningen når det er så klare motsetninger i faktagrunnlaget her?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2020-05-05:
Det blir litt for dumt, den framstillingen statsråden her prøver seg på. Det som er faktum, er at dagens tellemetode er en matematisk formel. Det man gjør, er at man beregner ut fra matematikk hvor mange ynglinger det er. Hvis man derimot baserer seg på hva som er observert ute i naturen – og da mener jeg ikke nødvendigvis visuell observasjon, det kan være ekskrementer, det kan være DNA-prøver, spor, hår, det er mange ting, og det kan du lese detaljert om på Rovbase hvis du tar deg tid til å gå inn der – da finner man at det er fire ynglinger. Men hvis man lager en matematisk beregning ut fra hypotetiske fakta, får man 1,8 ynglinger. Det er det som er utfordrende. Vi sier ikke at man skal gå tilbake til sånn det var, og beregne bjørnebestanden kun ut fra det som er observert, men vi sier at det er åpenbart at det er store svakheter i dagens telling, og at man burde vurdere å supplere det matematikktallet man får, med sikre observasjoner av ynglinger, for noe annet blir rart. Skjønner statsråden det?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2020-05-05:
Jeg må si jeg er både overrasket over debatten og veldig skuffet over Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet, som sitter her i salen og er helt stille, og som har akseptert en flertallsinnstilling som ser helt bort fra hva som er fakta. Vi prøver ikke å fremme et forslag nå for å skape uro eller noe annet. Vi fremmer et forslag fordi folk som bor i områder med mye bjørn, kommer med tilbakemelding til oss om at det er problematisk å oppleve at den reelle bestanden av bjørn ikke er i samsvar med det som er offisielle telletall. Og jeg har allerede sagt det under replikkordskiftet: Dette er helt konkret, tilgjengelig informasjon for alle. Det er telt fire ynglinger i Trøndelag i 2018, og likevel opererer man med et offisielt tall på 1,8 ynglinger. Da er det ikke rart at folk stiller spørsmål ved om dagens metode er dekkende. Så enkelt og så logisk er det egentlig. Ut fra dagens metode må man i praksis registrere sju voksne hannbjørner og sju voksne binner i Trøndelag for at man skal få registrert tre ynglinger. Og det skal man gjøre med DNA-telling som er basert på til dels frivillig innsamling av prøver, som blir sendt inn til analyse. Veldig mange av dem er ubrukelige. Hvis det f.eks. er for stort fettinnhold i avføringen til bjørn, kan det være vanskelig å lese av DNA-en. Det er all grunn til å tvile på at dagens metode er dekkende. Så er det et spørsmål om vi klarer å få hundre prosent nøyaktighet i en telling av bjørn, og svaret på det er nok nei, sånn som det er i dag. Det er f.eks. ganske stor forskjell på telling av bjørn og telling av ulv, for med ulv har vi full oversikt over bestanden til enhver tid. Vi vet ting ned på individnivå, og mange er radiomerket. Sånn er det ikke med bjørn. Vi kommer kanskje ikke til å få full oversikt, men jeg synes det er veldig spesielt at ikke stortingsflertallet i det hele tatt kan ta på alvor at folk tviler på at dagens metode er dekkende. Nå har vi i tillegg i representantforslaget vist til helt konkrete data som ligger tilgjengelig for absolutt alle, og som ikke er noe som vi har tenkt oss til, eller hørt. Dette er offisielle data som ligger på rovbase.no, som også statsråden kunne ha sett hen til, og som stortingsflertallet kunne ha sett hen til. Det er utrolig frustrerende når man igjen – og spesielt i en sak som denne, hvor det er et konkret forslag, som egentlig bare hadde bidratt til at forvaltningen hadde blitt bedre og mer riktig hvis man hadde klart å finne en litt bedre metode, og ta folk litt mer på alvor, så folk kunne ha stilt seg bak – blir anklaget for å prøve å skape uro og å betvile forskning og fakta. Det er ikke tilfellet. Jeg er veldig skuffet over at stortingsflertallet inntar den holdningen som de gjør. Jeg mener at alle hadde vært tjent med at man hadde prøvd å møte hverandre på dette og finne en bedre tellemetode.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2020-05-05:
Jeg synes det er provoserende å høre på hvordan statsråden fra Venstre og også SV, egentlig, hele tiden prøver å underslå hvor alvorlig rovdyrproblematikken er for dem som er berørt av og lever med rovdyr, hvor stor påkjenning det er å drive med beitedyr som blir tatt av rovdyr, og hvor stor den problematikken egentlig er i de områdene som er utsatt, f.eks. i ulvesona, hvor jeg kommer fra. Jeg er veldig glad for at flertallet i komiteen understreker at man er kritisk til Riksrevisjonens vurdering av om beitenæringen er livskraftig, og at man peker spesielt på at man burde advare mot å se seg blind på tall og statistikk over hvor mange sauer det er her i landet, fordi det kan kamuflere store lokale og regionale rovviltkatastrofer. – Det syntes jeg var veldig godt sagt, for det er nettopp tilfellet. Jeg synes det er ganske parodisk at statsråden igjen, det gjorde også forrige statsråd opp og i mente, står og lufter ut om at det er blitt så mange flere sauer i ulvesona. Han sier det er flere sauer på beite. Ja, det er flere sauer på innmarksbeite, men det er utmarksbeite som er det sentrale her – det er det vi snakker om. Når antall sauer som er blitt drept av ulv i ulvesona, har gått ned, er det fordi det ikke er sauer igjen på utmarksbeite. Det er ganske alvorlig. Det handler om om vi ønsker å bruke naturressursene våre til å produsere mat. Det handler om om vi ønsker livskraftige lokalsamfunn også i ulvesona, om vi ønsker at kultur og tradisjoner skal holdes i hevd, og om vi ønsker at vi skal ha god dyrevelferd, så god dyrevelferd som mulig. Det er mange ting som er problematisk med dagens rovdyrforvaltning, og én av tingene som Riksrevisjonen rettmessig peker på, er at man ikke har en effektiv nok skadefelling. Det bør man ta tak i og finne bedre løsninger på. Det kan man godt gjøre i samarbeid med dem som driver med skadefelling, f.eks. i Nord-Østerdalen, som har masse erfaring, som prøver å komme med innspill hele tiden til departementet og til Miljødirektoratet om hvordan man kan gjøre dette på en bedre måte. Da må departementet lytte til det. Så burde man kartlegge kostnader for ulveforvaltningen, helt fra bønders til statsrådens nivå. Jeg lurer på om vi hadde akseptert den galskapen vi holder på med, hvis vi hadde visst hvor dyrt det egentlig er når man summerer opp – alle som sitter på kontorjobb med dette, alle kostnadene som er knyttet til skadefelling, mislykket forsøk på skadefelling, tap av rovdyr osv. og i tillegg den menneskelige belastningen som kommer med det. I tillegg må man slutte med den verningen av genetisk viktig ulv, som går helt på tvers av rovviltforliket.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2020-05-05:
Jeg kan informere statsråden om at det vi debatterer her, er om rovviltpolitikken som gjelder i dag, fungerer, og det mener jeg ganske klart at den ikke gjør, og jeg mener også at Riksrevisjonen peker på flere grunner til at den ikke gjør det. Komiteen skriver bl.a. i sine merknader at det hadde vært interessant om Riksrevisjonen hadde vurdert dagens bestandsmål, som er innrettet som et minimums- og maksimumsmål for bestandens størrelse, når det gjelder ulv. Det har ikke Riksrevisjonen sett på. Det er et sentralt punkt, hvor det er ganske bred politisk enighet om at regjeringen ikke følger opp Stortingets vedtatte politikk, for man har en ulvebestand som er langt større enn det som Stortinget har vedtatt. Det har også vært opphavet til flere demonstrasjoner utenfor her, som vi har vært inne på tidligere i dag, nemlig demonstrasjoner for at Stortingets vedtatte politikk skal følges. Så er det klassisk at det blir en debatt om hvem som har riktig fakta. Blant annet var representanten Kjenseth inne på det, med en lang opplisting av ting som han mente var feil fakta, og som han mente var veldig synd sto i innstillingen. Jeg rakk ikke å notere alle, men jeg fikk med meg f.eks. én påstand, at det var feil at beitebruk i utmark er utradert i flere fylker. Da kan Kjenseth f.eks. lese rapporten Beitebruk i ulvesonen, som er utarbeidet av NIBIO og AgriAnalyse, hvor det står nettopp det. Jeg tror at hvis man hadde satt seg ned og sett på fakta, ville man funnet at det er godt belegg for de merknadene som står i innstillingen, og også for de meningene som Senterpartiet har i rovdyrdebatten, både her og ellers. Et annet eksempel fikk vi i forrige debatt, om bestandsmålet for bjørn, hvor vi ble beskyldt for ikke å holde oss til fakta. Det vi viste til, var at det er offentlige data som viser at det er fire ynglinger for bjørn som er observert i Trøndelag i 2018. Det kan jo tyde på at det er fire ynglinger for bjørn i Trøndelag i 2018, mens det registrerte bestandstallet er 1,8. Det stilte vi spørsmål ved, for det er jo to motstridende ting, som er viktig å kunne diskutere i forvaltningen av rovdyr. Jeg tror den avvisende linjen som spesielt Venstre i komiteen, men også regjeringspartiene legger seg på, hvor man ikke anerkjenner rovdyrproblematikken, og hvor man ikke følger den politikken som er vedtatt av Stortinget, er veldig konfliktdrivende. Så for alle som mener at man må dempe konflikten, tror jeg det første man må gjøre, er å begynne å følge opp den politikken som er vedtatt av Stortinget – f.eks. i ulvesonen, som jeg kjenner godt, gjelder det da spesielt bestandsmålet for ulv – og å slutte å trenere f.eks. uttak av ulv, eller en demokratisk forankring av ulveforvaltningen, men heller støtte opp om det rovviltforliket som er vedtatt og gjeldende.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2020-05-05:
Statsråden seier at ein lukkast bra, at det er bra med beitedyr, og at det har vorte mindre tap. Det er vel ikkje mykje som provoserer så mykje for dei som er i område der beitedyra har vorte vekk, nettopp fordi ein ofte ikkje psykisk klarer den utfordringa det er å driva med beitedyr i rovviltområde. Ei av dei store kampsakene og utfordringane som eg trur gjer at konfliktar vert auka, er at ein ikkje får lov til å ta effektive uttak, som òg Riksrevisjonen viser til, når det er skadedyr. Ein veit av erfaring at skal ein klara å ta ut skadedyr, er det førebyggjande uttak som er den store utfordringa. Eg kan koma med eit døme i Sogn og Fjordane, fylket til statsråden, i fjor, der dei ikkje fekk ta ut førebyggjande. Vil statsråden koma med tiltak som vil gjera at ein er kjappare med førebyggjande uttak?
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2020-05-05:
Utfordringa var at det gjekk altfor lang tid før dei fekk løyve til å ta ut det dyret, og dei hadde gjerne klart det viss dei hadde fått det tidsnok. Me har jo grep i dag: Me har både jakt med hund og andre ting som kan gjera dette meir effektivt, viss det er vilje til det. Når eg sa at det er provoserande – ta med alt eg sa: Eg sa det var provoserande for dei som sit der og har mista beiteområda sine fordi dei ikkje kan bruka dei lenger. Då skal det vera ei viss forståing for at dei har halde beitedyra ved lag, men dei er kanskje flytta i monaleg lag, og ein har heile dalføre i dag som er utan beitedyr, nettopp fordi det ikkje er mogleg å halda det ved lag lenger. Så eg meiner det er mykje ein her kan gjera med effektive uttak, viss ein følgjer raskare opp rovviltnemndene og vil bruka dei virkemidla som det er mogleg å få til.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2020-05-05:
Beitenæringa er noko av det sentrale for norsk matproduksjon og sjølvberging – og for busetnad i distriktet. Noreg er eit av landa i Europa med minst dyrka mark, og dermed beiteressursar, og då snakkar me om beiteressursane i utmark. Når det her vert hevda at bruken av beite ikkje har gått ned, er det snakk om bruk av innmark, som ein kan produsera andre matvarer på. Det er utmarka som er den store utfordringa. Litt av grunnen til at eg no tok ordet att, er at representanten Nævra meinte at rovviltnemndene ikkje følgjer opp vedtak. No er både SV og ministeren opptekne av å høyra på fagkompetansen. NINA vart i høyringa utfordra på om rovviltnemndene gjorde arbeidet sitt. Komiteen sende konkret spørsmål til NINA om det var noko konkret dei meinte at rovviltnemndene ikkje følgde opp og gjorde oppdraget sitt. Det fekk me altså ikkje eitt konkret døme på frå NINA. Det var eit langt brev, men utan eit konkret forslag på kva dei gjer. Då meiner eg at ein bør la rovviltnemndene gjera arbeidet sitt så lenge dei gjer det innanfor ramma. Det å la rovviltnemndene få arbeida innanfor rammene av rovviltforliket er måten å dempa konflikten på. Me treng utmarksnæringa for å oppretthalda eit aktivt landbruk og utnytta ressursane. Eg må særleg seia at eg er bekymra for reindriftsnæringa og utfordringane og tapa dei har – forskjellen på opplevd utfordring for reindriftsgjetarane, som er ute og gjer arbeidet, og arbeidet til teoretikarane. Viss ein ikkje klarer å slå saman og verta einige om realitetane, klarer me heller ikkje å koma fram til gode resultat.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2020-05-05:
Eg vil takka saksordføreren for godt arbeid og Riksrevisjonen for ein god og grundig rapport. I gode og dårlege tider har dette landet teke imot innvandrarar og flyktningar som treng hjelp og vern frå staten Noreg. Eit viktig mål når desse kjem hit, er at dei lærer seg å kjenna samfunnet vårt og får arbeid som gjer dei til sjølvhjelpne samfunnsborgarar. Staten må leggja til rette for dette heilt frå flyktningane og innvandrarane er i mottak, vert busette i kommunar der dei deltek i integreringsprogram, og til dei møter opp på eit Nav-kontor for å få hjelp til å koma i arbeid. Då må verkemidla frå dei tre ulike departementa fungera som heilskap. Det gjer dei dessverre ikkje i dag. Det viktigaste som må skje i etterkant av denne rapporten, er at Justis- og beredskapsdepartementet, Kunnskapsdepartementet og Arbeids- og sosialdepartementet saman vurdera om dei verkemidla ein i dag nyttar, er dei rette, eller om dei rett og slett må tenkja nytt. Dei må òg vurdera korleis departementa, etatane og kommunane kan samarbeida betre i heile prosessen frå mottak til arbeid. Eg vil òg trekkja fram at rapporten fortel oss at nokre kommunar får til eit betre integreringsarbeid enn andre. Det ein ser, er at det ikkje er nokon samanheng mellom storleiken på kommunane og om dei lukkast eller ikkje. Difor må dei tre departementa som skal samarbeida, henta erfaring frå dei kommunane, både små og store, som får dette til. Slik kan ein finna dei beste samarbeidsløysingane som gjev inspirasjon til nye og praktiske grep. Målet om å koma i arbeid gjeld i dag langt fleire innvandrarar og flyktningar. Rapporten peiker på at Nav sine arbeidsretta tiltak bidreg positivt, men at sysselsetjinga går ned over tid. Dette kan gje grunn til å vurdera på nytt om Nav sine arbeidsretta tiltak er dei rette. No når arbeidsløysa har vorte stor hjå mange, må måten Nav arbeider på for å få folk i arbeid, verta prioritert. Denne rapporten om korleis dagens arbeid fungerer, gjev grunnlag for å tenkja nytt. Eg vonar departementa vil gjera det.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2020-05-05:
Me har i denne salen grunnlovfesta at styresmaktene skal leggja til rette for at den samiske folkegruppa kan tryggja og utvikla samisk språk, kultur og samfunnsliv, og lovfesta at samisk og norsk er likeverdige språk. Dei samiske språka er livlinja i den samiske kulturen, og me veit at desse er trua. Særleg gjeld dette dei små samiske språka, lulesamisk og sørsamisk. Så vil eg takka saksordføraren for godt samarbeid og godt arbeid. Retten dei samiske elevane har til opplæring i og på samisk, må vera reell for at dei samiske språka skal utvikla seg som levande språk. No har Riksrevisjonen synt at denne retten ikkje vert teken i bruk mange stader i landet, og at det er mange utfordringar med kvaliteten på undervisninga. No må det gjerast noko. Eg, saman med komiteen, forventar at Riksrevisjonen sine tilrådingar vert tekne på alvor og følgde opp. Dette vert ei viktig oppgåve for både Kunnskapsdepartementet og Sametinget framover, anten undervisninga føregår på skulen eller over nettet. Mykje av samiskundervisninga er fjernundervisning, og skulen har vunne ny erfaring med nettundervisning den siste tida som ein kan nytta i arbeidet. Det er også viktig at alle partar erkjenner Sametinget sitt særskilte ansvar på området, og at Sametinget sjølv nyttar fridomen sin til å løysa dei oppgåvene Sametinget har ansvar for, på best mogleg vis. Måten arbeidet har vore arrangert på så langt, må ikkje verta ein hemsko for å finna nye løysingar. Det er grunn til å spørja om det er vel mange ulike aktørar som arbeider på eit så lite fagområde som samiskundervisning er. Retten til opplæring i og på samisk må vera levande i alle delar av landet for at samisk og norsk skal opplevast som likeverdige språk. Det må vera overordna måten arbeidet vert organisert og gjennomført på framover. Eg har lyst til å fortelja ei lita historie frå då eg var på eit jubileum på Samisk høgskole i Kautokeino. Det var ei som fortalde at då ho vaks opp, meinte foreldra at ho kom til å klara seg best dersom ho ikkje fekk læra samisk. Ho lærte ikkje samisk og tenkte ikkje så mykje på det. Så opplevde ho å få ein far som vart senil i ung alder, og som gløymde det norske språket. Då kunne ho ikkje kommunisera med faren sin før ho sette i gang og lærte seg lulesamisk, slik at ho kunne snakka med faren att. Det seier litt om kor viktig det er å kunna læra morsmålet sitt.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2020-05-05:
Det kunne vore freistande å fylgja opp det som representanten Andersen tok opp. Ein ser at Sametinget har midlar ståande som dei ikkje har klart å nytta. Har ministeren tenkt om det er andre måtar ein kan samarbeida med Sametinget på, for å få dette inn på eit spor der ein klarar å utnytta desse ressursane på ein betre måte? Når det gjeld så sårbare og små språk som dette, er det viktig å bruka alle midlar for å klara å lyfta og sikra den undervisninga.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2020-05-05:
Eg vil fyrst takka saksordføraren for eit godt arbeid. Eg kan slutta meg til det som han la fram. Det er, for det aller meste, ein samla komité i denne saka. Eg har lyst å ta opp utfordringane med bemanning i helseføretaka. Det er tydeleg at det er store utfordringar med å rekruttera, mobilisera og behalda sjukepleiarar, jordmødrer og spesialsjukepleiarar. Det er dei som står i fyrste linje for å ta vare på folkehelsa, og som no er blant dei heltane som me set vår lit til for å koma igjennom koronakrisa. I Senterpartiet har me vore opptekne av bemanninga i sjukehusa over lang tid. No kan alle sjå at dette er samfunnskritiske funksjonar. Rapporten syner at det er mangel på personell i spesialisthelsetenesta. Framskrivingar tyder på at ein treng i underkant av 30 pst. fleire årsverk i spesialisthelsetenesta fram mot 2030 og 40 pst. fleire fram mot 2040. Det var før koronakrisa. Eg vil trekkja fram at for å løysa utfordringane med bemanning i helseføretaka må det utdannast fleire helsearbeidarar, og me må behalda dei me har. Denne rapporten viser klart at hadde helseføretaka gjeve sjukepleiarane tilbod om fulle stillingar og gode fagmiljø, hadde fleire vorte verande i yrket. Det er helseføretaka si oppgåve å ha planar og styring som sikrar naudsynt grunnbemanning i alle einingar, og å leggja til rette for fleire heiltidsstillingar. Når ein samla komité her stiller seg bak råda frå Riksrevisjonen, er det ei klar melding om at ny styring av helseføretaka må på plass når Noreg skal finna vegen ut av koronakrisa. Me veit no kva som er kritisk for å halda samfunnet i gang – bemanninga i helseføretaka er det.
Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2020-05-05:
Forvaltning av rovdyr er et krevende område. Fra Stortingets side har vi slått fast at vi har en todelt målsetting – at vi skal ha bærekraftige rovdyrstammer samtidig som vi skal ha en beitenæring som faktisk er livskraftig. Ingen er i tvil om at det er utfordrende å forvalte en sånn todelt målsetting. Derfor vil jeg fra Arbeiderpartiets side si at vi synes det er bra at Riksrevisjonen har tatt tak i forvaltningen og gått gjennom den, samtidig som det hadde vært en fordel med en bredere gjennomgang, noe også saksordføreren var inne på. Konfliktnivået i disse spørsmålene er ganske høyt. Det kan være et godt bilde på at det er vanskelig med brede forlik som skal ivareta ulike hensyn, men sånn er det. Riksrevisjonen har gjort en del funn – som at bestandsmålet er delvis nådd, men at vi har høy rovviltbelastning i enkelte områder, at soneforvaltningen ikke fungerer helt etter forutsetningene, at reindriftsnæringen bærer en særlig stor bør, og at skadefelling er lite effektivt. Ikke minst viser undersøkelsen at Klima- og miljødepartementet og rovviltnemndene er veldig uenige om tolkningen av store deler av regelverket og rovviltforliket. Det siste er krevende. I Midt-Norge og i Nordland har det vært særlig stor uenighet som går mange år tilbake i tid. Flertallet i komiteen er ganske tydelig på at det er viktig at prinsippet om at nemndene skal kunne vedta sine planer, følges, og at departementet bør respektere de vedtakene som blir gjort. Dette handler også om tillit. Det kan virke som om tilliten blir stadig skjørere, noe som gjør det vanskeligere å nå målsettingen vi har. Da komiteen hadde høring, fikk vi se spennet i diskusjonen rundt rovviltpolitikken. Det er ikke den diskusjonen vi skal ha her i dag, men nettopp fordi det er så mye uro rundt rovviltforvaltningen, kunne Riksrevisjonen gjerne gått gjennom et større spekter av problemstillinger, og det ligger også i merknadene fra komiteens flertall. I høringen fikk vi klare tilbakemeldinger om at Riksrevisjonen også burde sett på flere ting, som andre samfunnsinteresser enn beitedyr, samtidig som beitenæringen var tydelig på at Riksrevisjonen burde gått grundig inn i utfordringene den har, og også sett mer på bestandsmålene. Flertallet går så langt i merknadene at man er særlig kritisk til vurderingen som er gjort av hvor livskraftig beitenæringen i Norge er. Det som uansett blir viktig framover nå, er at regjeringen rydder opp i det Riksrevisjonen har påpekt, og følger opp anbefalingene som blir gitt – som å sikre effektiv skadefelling og ta en skikkelig vurdering rundt fordelingen av de nasjonale bestandsmålene mellom forvaltningsområdene. Helt til slutt vil jeg særlig understreke anbefalingen om å få sørget for avklaringer mellom rovviltnemndene og miljømyndighetene. Vi kan ikke ha de pågående konfliktene vi har i dag.
Bente Stein Mathisen (Høyre), 2020-05-05:
Først vil jeg rette en stor takk til saksordføreren for et godt samarbeid. I pressemeldingen i forbindelse med presentasjonen av rapporten sa Riksrevisjonen at rovviltforvaltningen er preget av for svak styring. Det ble vist til uenighet mellom rovviltnemndene og miljømyndighetene når det gjelder hvordan soner prioritert for rovvilt og beitedyr skal utformes og plasseres. Det har lenge vært en del uro og uenighet rundt rovdyrforvaltningen og rovviltsonene. Dette kom også tydelig frem under høringen vi hadde i forbindelse med behandlingen av saken. Som det allerede er nevnt her, mener flertallet i komiteen at Riksrevisjonen har valgt en litt snever inngang når de har vurdert norsk rovviltforvaltning. Det hadde vært ønskelig med en bredere vurdering av om rovviltforvaltningen oppfyller de rammene, målene og styringssignalene som Stortinget har lagt til grunn for rovviltpolitikken. Riksrevisjonen kunne også ha gått mer inn på hva som bidrar til at rovviltforvaltningen har så høyt konfliktnivå. Konfliktene dreier seg mye om tolkninger av bestandsmålene for ulv og jerv, spesielt når dette ses i sammenheng med naturmangfoldloven. Høyre er tydelig på at de bestandsmålene som Stortinget har vedtatt, må overholdes, og at det må få konsekvenser for uttak av rovdyr der bestandsmålet er overoppfylt, særlig i prioriterte beiteområder. I høringen ble det invitert bredt: representanter fra beitenæringen, kompetansemiljøer innen rovviltforvaltning og naturforskning, rovviltnemnder, naturvernforbundene, NOAH – for dyrs rettigheter og departementet, ved klima- og miljøministeren. Konfliktene rundt bestandsmålene kom tydelig frem i høringen. Det var ulik tolkning av Stortingets vedtak og todelte mål om bærekraftige rovviltbestander og en livskraftig beitenæring. Representanten fra NINA, som står for Norsk institutt for naturforskning, sa følgende: «Den store overordnede utfordringen er at Stortingets beslutning er krevende å gjennomføre, rett og slett fordi vi har med ville dyr å gjøre, og ville dyr har behov for store områder og forholder seg ikke til politiske vedtak og soner.» Representanten fra Bondelaget mente at beitenæring i praksis er utradert i ynglesonene for bjørn og ulv. Områdene «ligner mer og mer på et reservat», med økning av flere rovdyr, og Hedmark ble brukt som eksempel, med femten ynglinger av jerv det siste året, mens bestandsmålet er fem. Beitenæring i disse områdene er så å si umulig. Høyre er opptatt av at Stortingets vedtak og todelte mål om bærekraftige rovviltbestander og en livskraftig beitenæring blir fulgt opp. Det innebærer rask felling av skadedyr i beiteprioriterte områder. Målet må være å få redusert konfliktene og å ha tillit til forvaltningen og dem som skal sørge for at de politiske vedtakene blir gjennomført. Det må legges vekt på regional forvaltning og respekt for eiendomsretten og livskvaliteten for enkeltmennesker og lokalsamfunn. Det må jobbes med tilliten mellom forvaltning og næring. I høringen sa statsråden at han vil følge opp rapporten og innspill som er kommet, og det lover bra.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2020-05-05:
Jeg vil i likhet med foregående talere takke komiteen for et godt samarbeid og saksordføreren for et godt innlegg. Det er vel rett å si at det er ingen sak som engasjerer og setter så mange følelser i sving som rovdyrpolitikken. Det har også flere saker tidligere i dag vist. Dette er saker som engasjerer, der flere ting står opp mot hverandre. Det er vel heller ingen tvil om hvor Fremskrittspartiet står i rovdyrpolitikken. Derfor er det tydelig at vi stiller oss bak komitéflertallets merknader i denne saken. I likhet med foregående talere er jeg enig i at Riksrevisjonen kunne vært mye bredere i sin vurdering for å få dette på plass. Det er Stortingets vedtak og regjeringens oppfølging av dette vedtaket som Riksrevisjonen har gått gjennom. Beitebruk er viktig for kulturlandskapet og det biologiske mangfoldet. Beitenæringen er også en sentral del av norsk matproduksjon og selvberging. Rovviltbestanden truer ofte beitenæringen i enkelte områder av Norge. Konflikten man står i, dreier seg mye om tolkning. Derfor er det så viktig at Stortingets vedtak blir fulgt opp. Som representanten Eva Kristin Hansen var inne på, har vi rovviltnemndene, som skal stå fritt til å vedta forvaltningsplanen for rovvilt. Det må opprettholdes. Jeg mener det er viktig å få understreket at departementet her må ha respekt for de vedtakene som rovviltnemndene gjør. Det kan ikke være slik at Klima- og miljødepartementet skal kunne ha et generelt høve til å overprøve nemndene. Hvis det skjer, vil det også øke mistilliten på dette feltet. Det er derfor viktig for oss i denne saken, selv om Riksrevisjonen kunne vært bredere i sin vurdering, at Stortingets vedtak blir opprettholdt, og at departementet følger opp dette, slik at vi kan klare å få til et bærekraftig mangfold, med både en god beitenæring og å ha den rovdyrbestanden som skal være, men som ikke truer den matproduksjonen som er viktig i Norge.