trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2019-12-09:
Tenk at regjeringspartiene i dag får seg til å godkjenne over 29 mrd. kr i lånegarantier for å gå videre i den helt vanvittige prosessen med å bygge Gaustad sykehus og legge ned Ullevål – mot et samlet fagmiljøs vilje, mot det store flertallet av befolkningen i Oslos vilje og kun med støtte fra to partier i bystyret. Så kan vi begynne å snakke om hva alle vi som sokner til andre sykehus i Helse Sør-Øst, synes om den vanvittige investeringen i Gaustad-prosjektet, for denne gedigne investeringen som foreløpig er planlagt å koste intet mindre enn 44 mrd. kr foreløpig, vil selvfølgelig ramme økonomisk alle andre sykehus i helseforetaket, både pasientene som trenger disse, de ansatte og lokalsamfunnene rundt. Vi snakker bl.a. om sykehus på Notodden og i Skien, i mitt Telemark, hvor de ansatte nå er svært bekymret. Og vi snakker om sykehusene i Vestfold, i Buskerud, i Oppland, i Hedmark, i Akershus, i Østfold, i Aust-Agder, i Vest-Agder og andre sykehus i Oslo, som framover vil måtte bli nedprioritert økonomisk, når man skal bygge Norges dyreste sykehus noensinne i Oslo, i kombinasjon med den voldsomme kostnaden det er å legge ned Ullevål istedenfor bare å modernisere det. Jeg fatter ikke hvordan regjeringen vil tvinge dette gjennom etter så mye protester. Men det er jo blitt et varemerke å ikke lytte til folk og dem som rammes, bare tvinge gjennom hasardiøse og ukloke avgjørelser som å tvangssammenslå fylker, slukke FM-nettet, legge ned tjenestetilbud og utdanningstilbud i distriktene eller sørge for å privatisere vekk velferdsstaten, sist sett i ambulanseflykrisen. I sistnevnte sak registrerte jeg så vidt en bitteliten innrømmelse fra helseministeren i avisen iFinnmark i går. Da sa han omsider at det Babcock nå leverer i de nordligste fylkene, ikke var godt nok. Det er selvfølgelig en stor underdrivelse, men uansett et tegn på at ministeren kanskje likevel kan komme til å legge prestisjen til side i denne saken når det er blitt så dramatisk for folks liv og helse i de berørte områdene – for prestisje er selvfølgelig ikke et godt mål å styre landet etter. Jeg vil derfor anbefale helseministeren og resten av regjeringen om også å droppe prestisjen og snu i saken om å bygge Gaustad og legge ned Ullevål – til det beste for sykehustilbudet og for alle oss som sokner til det i hele Helse Sør-Øst.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2019-12-09:
Vi må sikre god folkehelse der vi forebygger og jobber for bedre psykisk og fysisk helse i befolkningen. Helsepolitikken skal gi folk et godt liv. Tiltak som fysisk aktivitet og gratis frukt og grønt for elever er viktige prioriteringer for Senterpartiet. I tillegg vil vi ha mer til friluftsformål enn regjeringen. Senterpartiet foreslår også en større satsing til frisklivssentraler i kommunene, som bidrar til møteplasser og fremmer helse. Vi vil styrke kommuneøkonomien for at folkehelse og forebygging kan skje der folk bor, i hele landet. En av de største utfordringene vi står i, er antibiotikaresistente bakterier. De er en stor trussel mot moderne medisin. Det trengs fortsatt nasjonal satsing på tiltak for å bekjempe utbredelse av antibiotikaresistente bakterier, og Senterpartiet ønsker mer til forebygging. At vi har antibiotika og andre legemidler til behandling, er viktig beredskap. Tidlig og god hjelp er en trygghet vi som innbyggere vil ha, men ikke kan ta for gitt. Det må vi ta tak i. Likemannsarbeidet er også viktig for at alle som opplever sykdom eller har funksjonsnedsettelse, får hjelpen de trenger. Frivillige organisasjoners innsats innen helse er verdifull og gir langt større verdiskaping enn det det koster å støtte dem. Senterpartiet mener videre at regjeringen fører en politikk for sentralisering og privatisering av helsetjenester, som går ut over ambulanse, fødetilbud og flere viktige helsetjenester. Det svekker beredskap og trygghet i lokalsamfunnene. Fritt behandlingsvalg gir ikke frihet for alle. Senterpartiet vil styrke offentlige sykehus og ideelle tilbydere og garantere helsetilbudet nær folk. Spesialisthelsetilbud kan ikke bli redusert uten at kommunene har på plass det tilbudet og den kapasiteten med fastlegene og sykepleierne som trengs. Regjeringen har foreslått et stramt sykehusbudsjett for 2020. Offentlige sykehus pålegges å spare mer penger for å klare investeringer samtidig som mer penger skal gå til private helsetilbud. Derfor går vi imot lånesøknaden for nytt Oslo universitetssykehus, imot å legge ned Ullevål sykehus og imot å bruke flere titalls milliarder kroner på en løsning som fagfolk advarer kraftig imot. Oslo bystyre ber om at Gaustad-planene settes på vent til fortsatt drift av Ullevål er tilstrekkelig utredet. Sykehuset Innlandet, som trenger nye og forbedrede lokaler, må effektivisere og spare enorme summer, til tross for at de allerede er veldig effektive etter dagens mål. Her trengs Senterpartiets tillitsløft. Senterpartiet vil i budsjettet for 2020 prioritere folkehelse, akutt- og fødetilbud på sykehus, et løft for fastlegetjenesten i kommunene og en styrking av psykisk helsehjelp. Vi trenger god helse i hele landet.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2019-12-09:
Verdiene av naturressursene er fordelt ut over hele landet, og da må satsingen sørge for at vi tar hele landet i bruk. Bedrifter og arbeidsplasser rundt omkring holder landet i gang og bidrar til verdiskaping. Ingen i debatten har vært uenig i dette, men jeg vil svare ut noe av kritikken mot Senterpartiets alternativ. Nasjonalt og lokalt eierskap er en viktig del av løsningen, uten at regjeringspartiene ser ut til å ha tatt innover seg dette. I regjeringen er sympatien større for europeiske interesser enn norske. Gjennom seks år har regjeringen sentralisert arbeidsplasser, tjenestetilbud, økonomiske ressurser, makt og innflytelse. Innen offentlig sektor har regjeringen til dels foreslått og fått gjennomslag for sentraliserende reformer i kommunesektoren, sykehussektoren, høyskole- og universitetssektoren, politiet, skatteetaten og fengselsvesenet. Distriktene blir tappet for arbeidsplasser, velferdstjenester og innbyggere. Lokalbanker bør heller ha kapitalkrav som gir rammer for at verdiene kan bli skapt og forvaltet på mindre steder, framfor det regjeringen foreslår. Nærhet til beslutninger bidrar til bedre kunnskap om konsekvensene. Dette velger regjeringen å se bort fra. Kortreist, fornybar energi er et enormt konkurransefortrinn og et gode for innbyggere og næringsliv, men EUs interesser er viktigere enn norske, må vite. Avstanden mellom regjeringens og Senterpartiets inngang er altså enorm når det kommer til avgift og skatt. Der vi ønsker å åpne for mer aktivitet og ikke avgiftsbelegge over en lav sko, er regjeringen rask med å innføre næringsfiendtlige avgifter over natta. At regjeringspartiene ikke ser forskjellen på å skatte av et overskudd og å avgiftsbelegge all aktivitet, er ille. Regjeringen har i denne perioden gitt distriktsnæringer, som landbruket, transportnæringer og fiskerinæringer, målrettede skatteskjerpelser. Landbruksministeren står for Norges første næringsforbud og nedlegging av pelsdyrnæringen – en næring som har bidratt til en enorm verdiskaping og utnytting av avfall. Senterpartiet vil heller ha redusert elavgift til landbruket, fritak for trafikkforsikringsavgift for traktorer, økte avskrivninger for driftsmidler og en rekke andre tiltak som bidrar til å styrke norsk næringsliv i hele landet – 10 mrd. kr i et grønt investeringsselskap, satsing på skognæringen og den maritime næringen, og satsing på forskning- og klimafond i landbruket er også viktig for verdiskaping i en av de viktigste landbaserte næringene. Reduserte avgifter kommer alle og hele landet til gode – for arbeidsplasser og verdiskaping nær folk.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2019-12-09:
Jeg besøkte Kirkenes sykehus i forrige uke. Vi møtte ansatte og ledelse der. Sykehuset er helt nytt, men er fortsatt ikke ferdig. Det vil nok gå med betydelige summer for å få sykehuset helt ferdig. Avstandene i Finnmark er enorme, f.eks. mellom Kirkenes og Hammerfest sykehus er det ca. 50 mil. Det er omtrent like langt som fra Oslo til Trondheim – det er faktisk litt lenger. Når det da ofte er veldig dårlig vær, og veier er stengt, flyplasser er stengt, kan man ikke frakte pasienter. Man må utføre jobben der de er. Planer er lagt, men de lar seg ikke gjennomføre. I dag er sykehuset på nivå én når det gjelder intensivbehandling. Sykehuset er bemannet for dette. Når været tilsier at man ikke kan flytte pasienter etter en plan, må man bruke seg selv uforholdsmessig mye. Det har ført til at mange av de ansatte nå er helt nedkjørt. De ansatte gjør en fantastisk jobb, og Kirkenes sykehus har et veldig godt omdømme. De ansatte mener at det bør være en bemanning med ca. 12 flere på intensivavdelingen. Det er viktig å få til en fullgod behandling på nivå to. Det er ca. 80 mil mellom Kirkenes og Tromsø, det er det neste alternativet for å sende pasienter. Også der kan det være vanskelig å få inn pasienter, spesielt hvis de er kritisk syke. Jeg ser jeg har lite tid igjen, men jeg ønsker at Stortinget støtter forslag nr. 37, slik at vi får en fullgod behandling på Kirkenes sykehus.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2019-12-09:
Jeg hadde egentlig tenkt å spørre litt om det samme, men jeg synes egentlig vi har fått et svar. Det jeg allikevel vil gå inn på, er den kompensasjonen for CO 2 -avgift som statsråden nevnte. Hvordan skal det gjøres, og hvordan har statsråden tenkt å differensiere?
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2019-12-09:
Fiskerinæringen skaper store verdier. Fisken eies av det norske folk i fellesskap. For at eierskapet skal realiseres i praksis, må nye generasjoner slippe til i næringen. Det er ikke tilfellet dersom rekruttene stoppes av rådyre kvoter og konsesjoner, slik som nå. Ressursene må forvaltes av departement og direktorat i henhold til norsk lov. Det er tvilsomt om fiskeriforvaltningen gjør det, noe som vil bli belyst av Riksrevisjonen i en rapport som ventelig vil bli sluppet 15. mai 2020. Senterpartiets synspunkt er klart: Dersom fiskeriforvaltningen følger loven, vil fiskeriene sikre verdiskaping og arbeidsplasser i lokalsamfunn langs hele kysten. Regjeringens budsjettforslag vil føre til sentralisering av fiskeriene. Vi vil derfor i vårt forslag til budsjett reversere regjeringens kutt og innføre tiltak for å styrke fiskeriene og fiskeindustrien. Senterpartiet mener regjeringens forslag til statsbudsjett vil ramme dem som har sitt virke på sjøen, ved at de stadig fremmer forslag om å kutte velferdstilbud, noe som nok kanskje mest rammer den minste flåten, som lander mest fisk som går til best betalende anvendelse, og som ofte mangler gode nok fasiliteter om bord. Dagens regjering svekker også virkningen av fiskerfradraget og kutter i næringstiltak som har betydning for fiskernes arbeidshverdag. Senterpartiet vil beholde tilskudd til fiskernes velferdsstasjoner og øke fiskerfradraget. Hvert år tas det opp betydelige mengder fisk via det såkalte turistfisket. Senterpartiet vil legge til rette for et turistfiske, men vel å merke et som legger igjen verdier lokalt, og som opptrer innenfor gjeldende og nytt regelverk, som innskjerper vilkårene for næringen. Derfor må næringsfiske skjult som turistfiske stoppes. Dette fisket ødelegger for norske interesser og lokale arbeidsplasser. Senterpartiet foreslår å skjerpe kontrollen med dette fisket ved at det settes av midler til spesielle turistfiskekontrollører som utstasjoneres i de fiskeværene som har størst fiskeripress.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2019-12-09:
Fiskeriministeren fortalte meg i en pause at han ville komme med gode ordninger som vil gjøre at vi får kontroll med det ukontrollerte turistfisket, som nå har vart en stund. Forslaget vil bli lest med interesse. Senterpartiet vil at staten skal bidra mer til at unge rekrutter kan investere i den minste kystflåten, f.eks. med lån, stønadslån og tilskudd, gjerne i regi av Innovasjon Norge. Vi foreslår derfor å øke tilskuddet til å skifte ut og modernisere sjarkflåten, fartøy under 15 meter. Dette vil kunne gi en enda mer klimavennlig og moderne kystflåte. Senterpartiet vil flytte landinger og produksjon av fisk hjem til Norge – ett tiltak er å utvikle et program for økt automatisering i fiskeindustrien. Også dette kan administreres av Innovasjon Norge. Vi vil videre styrke føringstilskuddet. Føringstilskuddet muliggjør å ha mottaksstasjoner for fisk langs hele kysten. Tilskuddet er utrolig viktig for å opprettholde fiskeriaktivitet for den minste fiskeflåten, som desidert har den beste kvalitetsfisken. Regjeringen har flere ganger forsøkt å kutte ordningen, men dette er blitt stoppet i Stortinget. Dette skaper usikkerhet i berørte kystsamfunn. Til slutt vil Senterpartiet også foreslå en betydelig satsing på fiskerihavner og farleder. Mange samfunn sliter virkelig nå på grunn av regjeringens manglende handling på området. Ta f.eks. Mehamn, hvor hurtigruta ikke kan snu fordi det mangler mudring i havnen. Fiskebåter kan i mange havner ikke komme til kai fordi havnen er grodd igjen. Dette skaper lite bolyst. Helt til slutt: Senterpartiet vil videreføre redusert sats av CO 2 -avgift for fiskeriene. Vi kan ikke følge regjeringens forslag om heller å gi næringen en kompensasjon. Vi frykter dette vil gi uønskede effekter på både kort og lang sikt.
Steinar Ness (Senterpartiet), 2019-12-09:
Eg skal ikkje skulde helseministeren eller andre talarar frå regjeringspartia for verken dårleg hørsel, dårleg syn eller dårleg leseforståing. Derimot verkar det som helseministeren og regjeringspartia byggjer sin politikk på å snakke mest med godt overbetalte direktørar og styreleiarar. I tillegg stengjer sterk systemtru og ideologiske skylappar for viktig kunnskap. Livet har i alle fall lært underteikna at ei svært vesentleg kjelde til informasjon er dei som gjer jobben i fyrstelinetenesta. Gjennom å snakke med dei får ein den mest usminka sanninga om korleis ting er i praksis. Tal og prosentar kan presenterast og brukast på så mange vis. Det veit vi alle. Mitt råd er at ein bør snakke meir med kommunelegar, sjukepleiarar, ambulansearbeidarar, flygarar og tilsette i samarbeidande etatar som politi og brann og redning, for å finne ut korleis beredskapen er i praksis, korleis kvardagen er med akutte hendingar der det står om minutt for å kunne redde liv. Folk i Finnmark, og i Nord-Norge, er dessverre ikkje åleine om å føle at tryggleiken er i spel, sjølv om det nett no er mest dramatisk der. Når hundrevis av menneske i Larvik slår ring om ambulansen sin, er det bl.a. fordi dei føler seg lurte av regjeringspartia i den såkalla nærpolitireforma. Når deltids brannfolk trugar med å slutte, er det fordi dei har erfart i praksis at politiet kjem seinare enn før, om dei i det heile tatt kjem. Desse deltidsbrannfolka vil ikkje stå åleine med alt ansvar fordi statens folk ikkje rekk fram når noko skjer. Når fylkeslegen på Vestlandet åtvarar mot tragiske hendingar innan psykiatri på grunn av mangel på verkemiddel, vert dette avvist av helseministeren. Det er tryggjande. Men det hadde vore endå meir tryggjande om helseministeren snakka med dei i politi og helsevesen som opplever kvardagen meir krevjande samansett enn han ser ut på statsråden sitt papir på statsråden sitt kontor. For kort tid sidan vart ein person i Sogn og Fjordane på nattetid køyrd 25 mil for å verte sett i arresten i Bergen. Bilturen tok seks timar, tre ulike politipatruljar, tre legevaktsentralar og ein ambulanse var involvert. Politisjefen i Sogn og Fjordane seier det er eit godt døme på utfordringane vi står overfor, og eg kan leggje til: etter nærpolitireforma. Alt dette er ikkje helseministeren sitt ansvar. Men det er no eingong slik at alt heng saman med alt, og det er regjeringa sitt ansvar å syte for at staten sine folk kjem og kan vere med og gjere jobben dei skal når akutte hendingar skjer.
Silje Hjemdal (Fremskrittspartiet), 2019-12-09:
For Fremskrittspartiet har det vært veldig viktig å styrke tilbudet innen psykisk helse. Det har vært en av de store satsingene for helsepolitikken med nettopp Fremskrittspartiet i regjering. Arbeidet er fulgt opp på en rekke måter, bl.a. gjennom økte bevilgninger til kommunenes psykiske helsearbeid. Skolehelsetjenesten er styrket med over 1,3 mrd. kr fra 2013 til 2019, og vi har lagt til rette for flere psykologer i kommunene. Det er nødvendig å komme inn tidlig for å kunne bidra til å løfte enkeltmennesker, slik at de kan få rask hjelp. For Fremskrittspartiet er forebyggende og tidig innsats svært viktig. For å lykkes med arbeidet med psykisk helse er vi helt avhengig av at enkeltindivider blir sett, og at de blir lyttet til. Derfor er økte bevilgninger innenfor dette feltet helt nødvendig. God psykisk helse er viktig for god livskvalitet, for å mestre hverdagen, skole og jobb. Terskelen for å få hjelp skal være lav, og hjelpen må være tilgjengelig i den enkeltes nærmiljø. Det er likevel én ting jeg har lyst til å trekke frem fra talerstolen i dag: samarbeidet mellom helsetjeneste og barnevern. Det er veldig viktig. Barn og unge som er under barnevernets omsorg kan ha både fysiske og psykiske helseplager. Noen av dem som har problemer, er også knyttet til rus. Å sikre barn i barnevernet et godt helsetilbud er høyt prioritert i Fremskrittspartiet. Barn og unge med tiltak i barnevernet har nøyaktig de samme rettighetene til helsehjelp som andre barn. Likevel vet vi at samarbeidet mellom barnevern og helse fortsatt ikke er godt nok, dessverre. Barn og ungdom i barnevernet får ikke kartlagt sine behov for helsehjelp – ikke alltid tilstrekkelig, i hvert fall. Får man ikke kartlagt behovet for hjelp, får man heller ikke nødvendig og riktig behandling, og det har det vært veldig viktig for Fremskrittspartiet og denne regjeringen å gjøre noe med. Sist uke åpnet statsråd Ropstad Lunde behandlingssenter. Det illustrer veldig godt hva regjeringen ønsker å få til med dette: Vi vil styrke det forpliktende samarbeidet og den faglige forståelsen mellom ansatte i helsesektoren og barnevernet. Hvorfor? Jo, fordi vi ønsker f.eks. tjenester som gir barn og unge den hjelpen de trenger der de er, og som ser barn og unges helhetlige behov for omsorg og helsehjelp. Dette er bare litt av det som skjer, og jeg gleder meg til fortsettelsen av dette viktige arbeidet.
Silje Hjemdal (Fremskrittspartiet), 2019-12-09:
Ventetiden på rusbehandling er nesten halvert siden Fremskrittspartiet kom i regjering. Gjennom å ha innført fritt behandlingsvalg også innenfor rusbehandling, har man sørget for både redusert ventetid og økt valgfrihet for presidenten, nei beklager – for pasienten. Den enkelte rusavhengige skal få god hjelp og skikkelig behandling. De som ønsker hjelp til et liv i rusfrihet, skal også få et styrket hjelpetilbud og oppfølging til nettopp å klare det. Derfor fortsetter regjeringen å styrke rusomsorgen, spesielt rehabilitering og ettervern samt forsterking av kampen mot overdosedødsfall. I 2014 gjeninnførte regjeringen øremerkede midler til kommunalt rusarbeid for å sikre at kommunene fortsatt prioriterer dette arbeidet – til sammen en ordning på rundt 480 mill. kr i 2019. I tillegg er det lagt fram en femårig nasjonal strategi mot overdoser. Jeg husker veldig godt et prosjekt vi hadde i Bergen, med nalokson nesespray. I 2019 er det utplassert i 35 kommuner. Nalokson nesespray er nå også utplassert i f.eks. fengsler, i politibiler og hos vektertjenester. Det er ingen tvil om at dette redder liv. Regjeringen har i sin nye politiske plattform lagt vekt på mangfoldig rusbehandling, både gjennom videreføring av opptrappingsplanen for rusfeltet, utvidelse og styrking av LAR-behandling samt oppstart av en ny rusreform. For meg er det likevel viktig fra talerstolen i dag å understreke målet om at de som ønsker seg et liv i rusfrihet, også skal få styrket hjelp og oppfølging til det. For noen år siden hadde jeg med meg finansminister Siv Jensen til et unikt prosjekt i Bergen – det vi kaller heroinvaksinen, som er en langtidsvirkende naltreksoninjeksjon som kan gis til pasienter som sliter med opiatavhengighet. Hovedfunnene med behandlingen er at langtidsvirkende naltrekson gir en betydelig reduksjon i bruk av andre rusmidler. Det er ikke vanedannende, og det gir ikke abstinenser. Naltrekson er heller ikke ment å gis som livslang behandling, slik annen LAR-medisin er, men at man kan ha et klart hode for å komme ut av det sporet man er i. Jeg har møtt mange mennesker som er i dette prosjektet. Jeg har lest om dem, senest sist uke i Bergens Tidende. Jeg håper virkelig at dette er noe kan komme inn i LAR, når de nasjonale retningslinjene revideres.
Steinar Karlstrøm (Arbeiderpartiet), 2019-12-09:
Nordlys melder om åtte uønskede hendelser i Helse Nord som følge av flymangel. Operatøren til luftambulansen har måttet sette fem av elleve fly på bakken, og dette er på toppen av de problemene som Babcock allerede har hatt. Avisene er tapetsert med innlegg fra kommuneleger, og vi har i flere år nå hatt en folkeaksjon for å beholde ambulansetjenesten, for å beholde flyambulansen. Tilliten til helsetjenesten er dalende i nord. Trygghet for innbyggere som bor i områder uten sykehus, er avhengig av at ambulansetjenesten fungerer. Ofte teller minutter. Jeg har selv erfaring med bruk av flyambulanse ved akutt sykdom i familien. Heldigvis gikk det bra – ambulanseflyet fikk pasienten til universitetssykehuset i løpet av 45 minutter. Folk i nord er forbanna og redd – redd for bli syke. Nå står vinteren for tur, med stengte veier, og behovet for fly er i høyeste grad til stede. Nok er nok. Befolkningen krever handling, og det må skje i dag.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-09:
Det er godt med finnmarkinger på talerstolen her. Jeg skal ikke snakke om Kirkenes sykehus, selv om det er fristende. Jeg skal snakke om planene som ligger for sykehuset i Oslo. I dette budsjettet ber regjeringen Stortinget godkjenne lånesøknad for nye Oslo universitetssykehus på Aker og Gaustad. Vi snakker om en investering på mellom 40 og 60 mrd. kr. Jeg tror det er verdt å minne om hvor mye penger det faktisk er, for selv om det er budsjettider, må vi ikke bli fartsblinde på milliarder. Dette er Norges største sykehusutbygging noen gang, og det hefter stor usikkerhet rundt de kostnadene. Anslaget for endelig investeringskostnad har så langt økt betydelig på kort tid. En forutsetning i prosjektet er stor effektiviseringsgrad i forkant av utbyggingen og høye mål om gevinstrealisering i etterkant. Erfaring fra andre, tilsvarende sykehusfunksjoner, som Sykehuset Østfold, viser at dette ikke er realistisk. Egentlig burde det vært stor jubel for planene. Vi skal investere så mye penger for bedre sykehus i Oslo-regionen, for alle er jo enig i at det trengs store investeringer og økt kapasitet ved sykehusene her i Oslo. Likevel er protestene mot planene som nå ligger på bordet, store, og det må gjøre inntrykk når ansatte og fagmiljø kommer med så mange og sterke innvendinger. Det er svært kritikkverdig at regjeringen ber oss på Stortinget ta ansvaret for å godkjenne en lånesøknad for et prosjekt som er av et så stort omfang at det vil binde ressurser og være bestemmende for hvordan sykehustilbudet til kommende generasjoner vil fungere både i Oslo og i regionen for øvrig, uten at vi får et konkret og helhetlig prosjekt på bordet. Hvis det viser seg at investeringsbudsjettet er for lavt, eller effektiviseringskravene for høye, noe som slett ikke er umulig, risikerer vi at denne utbyggingen går ut over budsjettene til drift og nødvendige investeringer i andre deler av Helse Sør-Øst. Det er vi som sitter med ansvaret til syvende og sist, ikke direktørene og styret i Helse Sør-Øst, som ber oss om å godkjenne denne søknaden, og som helseminister Bent Høie skyver foran seg. Selvsagt er framtidig sykehusstruktur og framtidig finansiering av sykehusene et politisk ansvar, og det er et ansvar som statsråd Høie og regjeringspartiene ikke tar. SV går i dette budsjettet imot å godkjenne lånesøknaden. Jeg mener vi må få en konkret sak med hele prosjektet til Stortinget, et prosjekt som både helsefaglig, juridisk, tomtemessig og økonomisk vil holde mål.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2019-12-09:
Det er et aspekt ved verdens og Norges helsesituasjon som er mye diskutert ute i internasjonale fagmiljøer, men som i liten grad har vært diskutert i salen her, og det er forholdet mellom klimaendringer og helse. Nå pågår det et større klimatoppmøte i Madrid. I den forbindelse har Verdens helseorganisasjon lagt fram en ny rapport i en serie tiltak fra deres side for å trekke oppmerksomhet mot dette. Et av forslagene de går inn for, er at man skal utvikle målrettede nasjonale planer for å møte klimarelaterte helseutfordringer i årene som kommer. Man har lenge snakket om planetens helse, men det man i økende grad også ser dokumentasjon på, er en sammenheng mellom klimaendringer og menneskers helse – at det er en direkte sammenheng. Man ser f.eks. at smittsomme sykdommer som zikavirus, denguefeber og malaria er observert så langt nord som i Frankrike, og de beveger seg nordover i retning av oss. Ekstreme værhendelser, som flom, tørke, varmeperioder og skogbrann, både vil ha direkte helseeffekter idet man blir rammet av dem, og kan skape indirekte effekter, som f.eks. når flom fører til oversvømmelse av ferskvannskilder så vannet blir ubrukelig for mennesker, osv. Man ser altså at sykdommer sprer seg til befolkninger som ikke er vant til dem og ikke har immunitet, motstandsdyktighet brytes ned, og at ekstreme værhendelser svekker responssystemenes, helsevesenet og nødetatenes, evne til å reagere. Dette er allerede et akutt fenomen i mange land. Leger uten grenser er blant dem som har påpekt at dette er noe de opplever der de opererer, men vi hører også fra f.eks. Legeforeningen, i en rapport fra The Lancet og fra Verdens helseorganisasjon at dette er ting som også vil angå oss. Det ville være interessant å høre om regjeringen har gjort seg noen tanker om dette, og hva man mener å gjøre med det – om man f.eks. ønsker å utvikle egne nasjonale helsetiltak for å møte de nye utfordringene. I verste fall kan man altså se at en generelt positiv utvikling når det gjelder global helse, kan bli snudd på grunn av klimaendringene, og jeg mener det er bedre at man begynner å ta tak i det før det har rammet oss, enn når krisen er et faktum og det er for sent å tenke på respons.
Turid Kristensen (Høyre), 2019-12-09:
I dette budsjettet sikrer vi at Oslo endelig kan komme i gang med bygging av nye sykehus på Aker og på Rikshospitalet. Dette haster om vi skal sikre Oslos innbyggere et godt helsetilbud i framtiden, for sånn situasjonen er i dag, har byen noen av Norges dårligste sykehusbygg. Det er på tide at vi kommer i gang med byggingen av nye. Oslo trenger nye sykehus. Det eneste som er sikkert, er at nye runder garantert vil gi enda flere forsinkelser, og det vil gå ut over pasientene. Men det er ikke bare Oslos innbyggere dette vil gå ut over. Vi trenger også et nytt sykehus på Aker fordi vi har en veldig stor befolkningsvekst i Akershus. Det er derfor oppsiktsvekkende at Senterpartiet fjerner hele lånebevilgningen i sitt alternative budsjett. Uavhengig av diskusjonen om plassering på Gaustad eller Ullevål betyr Senterpartiets kutt at det heller ikke blir noe nytt sykehus på Aker. At Senterpartiet kutter Oslo, er ikke noe nytt, men å kutte Aker sykehus vil gå ut over alle som har Ahus i Lørenskog som sitt lokalsykehus, og det betyr at kuttet også går ut over alle som bor på Romerike og i Follo. Ahus ble bygget for å betjene 340 000 innbyggere. I dag sokner det mer enn 530 000 innbyggere til Ahus, og i 2035 forventes det at Ahus vil være lokalsykehus for 690 000 innbyggere. At Senterpartiet setter dette i spill, er helt uforståelig. Prosjektet for nye sykehus i Oslo innebærer at kapasiteten på Ahus skal bygges opp trinnvis. På den måten kan faktisk Ahus gradvis overta befolkningsansvar for Oslo-befolkningen som i dag sokner til Ahus, fra Ahus. Akershus er i vekst, og for å ivareta befolkningen og nok kapasitet i Akershus trenger vi rett og slett et nytt Aker sykehus i Oslo. Det er pasientene og også de ansatte ved sykehuset som betaler prisen og bærer omkostningene, ved at sykehuset er så overfylt som det er. At Senterpartiet med vitende og vilje kutter et nytt stort akuttsykehus på Aker fra sitt budsjett, har dermed store konsekvenser også for andre enn Oslos innbyggere. For å sikre gode helsetjenester i årene framover for hele Østlandet er det derfor godt at det vedtas å bygge nye sykehus.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2019-12-09:
Jeg vil gjerne komme tilbake til noe som begynner å interessere meg mer og mer etter hvert som tiden går, nemlig hva jeg har å se frem til når jeg eventuelt blir enda eldre og enda skrøpeligere enn jeg allerede er. Jeg er vel aldersmessig den her som er nærmest det å kunne komme på sykehjem, ikke som pårørende – som jeg har vært – men som beboer. Da er det en ting jeg synes er skremmende med venstresidens tenkning, nemlig at når jeg eventuelt kommer på et sykehjem fordi jeg er fysisk dårlig, men relativt oppegående i toppen – hvis jeg da blir misfornøyd, har jeg mistet enhver rett til å velge bort det sykehjemmet jeg er på, for å komme til et annet som jeg tror er bedre. Gjennom et langt liv har jeg og alle i denne forsamlingen valgt. Hvis vi er misfornøyd med REMA, går vi til Kiwi. Er vi misfornøyd der, går vi til MENY. Vi velger bort leverandører som ikke har gode tilbud, som ikke er serviceinnstilt, eller som vi ikke er fornøyd med – på alle områder. Men når vi blir eldre, eventuelt kommer på sykehjem og er fysisk skrøpelige, mister vi retten til å velge fritt. Vi vil fjerne muligheten, sier Arbeiderpartiet, til at slike som meg kan si at hvis ikke det går bedre her nå og jeg får dusje i hvert fall fire ganger i uken og ikke bare én, flytter jeg til konkurrenten 1 km unna, slik jeg kan gjøre her i Oslo, og så får de 800 000 kr som dette sykehjemmet får fra Oslo kommune, gå til konkurrenten. Kanskje kunne vi også ønske velkommen flere som etablerte sykehjem? Slik jeg ser det, kunne særlig hotellnæringen drevet med sykehjem. De har alt, bortsatt fra den medisinske hjelpen. De kan alt, bortsett fra den medisinske hjelpen, og de er serviceinnstilt. Når det gjelder hotellbransjen, vet vi at det som regel er ledige rom. President, nå blir jeg litt forvirret, for klokken viser ikke hvor mye taletid jeg har igjen.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2019-12-09:
Det får ikke jeg sett, så da ber jeg om tid nok til å avslutte. Jeg kunne ønske meg å se, i både VG og Aftenposten, en annonse: Ledig plass på Rica-kjedens sykehjem, vi anmoder pårørende som snart får behov for dette for sine eldre, om å komme og besøke oss. Hvorfor i all verden kan vi ikke ha overkapasitet på sykehjemsplasser, slik at sykehjemsoperatørene slåss om oss som kunder, istedenfor som nå i Arbeiderparti-styrte Oslo, hvor vi må stå med luen i hånden og ta til takke med det det passer de ledende politikere i byen å tilby oss?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2019-12-09:
Jeg ble veldig glad da jeg hørte statsråd Listhaug tidligere i debatten i dag si at vi eldre er en ressurs og ikke bare en belastning. Det er helt riktig at de aller fleste er en ressurs og ikke en belastning, selv om noen er det, i hvert fall når det gjelder økonomi. Når jeg leser avisen, og særlig Dagens Næringsliv, hender det at jeg ser på stilling-ledig-annonser. Det er jo sjelden noe som egentlig passer, men forleden dag var det faktisk en stilling ledig som så veldig interessant ut. Det sto at man skulle se på Visindi. Jeg gikk inn på Visindi og leste. Jeg hadde alle kvalifikasjonene, og jeg hadde alt det som skulle til for den jobben, men så var det én ting til som sto der – aldersgrense 70 år. Da tenkte jeg: Er det en nedre aldersgrense for eldreombudet? Nei da, det var en øvre aldersgrense på 70 år, så jeg er altfor gammel til å søke. Da tenkte jeg at det kanskje er på tide at vi ser litt på aldersgrensene – når vi eldre er en ressurs – og at man ikke blokkerer oss fra å kunne være med i arbeidslivet. Jeg gikk også inn og så på det som sto henvist til i de samme opplysningene – at man måtte se på lov om aldersgrenser for offentlige tjenestemenn. Der står det i § 2: «Den alminnelige aldersgrense er 70 år.» Det er ikke en nedre grense for visse jobber, som eldreombud, men en øvre grense. Mitt første spørsmål til statsråd Listhaug er om hun kunne tenke seg å se på den loven. Det har jo lyktes denne regjeringen og dette flertallet å øke grensen i arbeidsmiljøloven for når man kan si opp folk på grunn av alder. Den er økt fra 70 år til 72 år. Fremskrittspartiet vil ha den til 75 år. Personlig vil jeg ha den helt vekk. Det hadde vært interessant om hun kunne tenke seg å se på og vurdere om vi kanskje kan gjøre noe med det, slik at man også i det offentlige kan fortsette litt lenger enn til 70 år. Jeg har som tidligere pårørende til en mor på sykehjem i mange år også etterlyst noe, så det er mitt neste spørsmål til statsråd Listhaug. På veldig mange områder har vi organisasjoner eller foreninger for brukere. Vi har det i skolene, det er mange barnehager som har foreldreforening, men i sykehjemmene har man ikke det. Kunne det ikke være en idé å vurdere – utrede – om det kunne være fornuftig, også sett fra dem som driver sykehjemmene, å ha en forening av pårørende til dem som er beboere, og som eventuelt er demente, slik at man hadde noen å kunne kommunisere nye ideer, nye tanker med, også for å kanalisere eventuelle forslag til forbedringer? Og til det som det står om i avisen – der ville en kanskje også kunne kanalisere klager på eventuell dårlig oppførsel, for det er jo en del ting som nå påstås ikke å være bra. I dag har man ingen å kommunisere med, og derfor synes jeg det ville være en god idé kanskje å få en utredning av behovet for og ønskeligheten av å ha pårørendeforeninger ved alle sykehjemmene i landet.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2019-12-09:
Som alle vet, er helse helt avgjørende for folks livskvalitet. For Arbeiderpartiet er likeverdige tilbud i hele landet helt avgjørende om vi skal klare å innfri dette. Vi har full forståelse for det som skjer i nord, men vi vet også, vi som kommer fra Vestlandet, at vi i flere år måtte kjempe for å få vår rettmessige andel. Det er viktig i det arbeidet som pågår framover – vi har fått mange innspill når det gjelder utfordringene her i Oslo – å sikre at man også i framtiden har likeverdig finansiering uansett hvilket helseforetak det gjelder, og kompensere der det er lange avstander. Da jeg satt i helsekomiteen, lærte jeg at 80 pst. av helsetilbudet blir gitt i kommunene. Da er det gledelig at ALIS og kommunelege Tande, som jeg vil framheve, i Masfjorden kommune, en av de minste kommunene i Hordaland, fremmet et forslag om hvordan man praktisk kunne fornye opplæringen innenfor fastlegeordningen, som virkelig har vist seg å bli en suksess både i distriktene og ikke minst i byene, som nå også mangler fastleger. Et av de områdene jeg har jobbet mest med, er psykisk helse, og spesielt for barn og unge. Vi har en økt forekomst. Jeg besøkte BUP i Helse Bergen, og de har gjort en fantastisk jobb med å identifisere de tolv behandlingsmetodene som er mest evidensbasert. Jeg håper at man kan overføre dette til andre deler av landet, for det er også her viktig at vi har likeverdige tilbud rundt om i hele landet. De har også fått på plass ny forskning på intensivbehandling av angst og også på bruk av VR-briller i psykosebehandlingen. Mange har utfordret meg: Nytter det innenfor psykiatri? Ja, det nytter, både behandlingen og også det at man i større grad skal legge til rette for klinikknær forskning nettopp for å utvikle nye metoder rettet inn mot en pasientgruppe som har store utfordringer. En ting som overrasket meg, er at det meste av behandlingstilbudet innenfor barnepsykiatri er innenfor det offentlige. Allikevel har noen valgt å lage private spesialistordninger innenfor dette området. De har mistet to av sine beste barnepsykiatere, som har gått over til å bli privatspesialister. Det samme skjer innenfor psykologi. Det er helt avgjørende om vi skal gi likeverdige tilbud, at vi sikrer at vi i alle fall har nok tilbud innenfor det offentlige, slik at alle barn og unge får likeverdige tilbud.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2019-12-09:
Det var lesarinnlegga frå representanten Kjerkol om eldreomsorg som fekk meg til å ta ordet i helsedebatten i dag. Der brukte ho heimkommunen min som eit eksempel, og ho skreiv: «Det var så lite vellykket at Ap, sammen med Høyre, nå tar tilbake omsorgstjenestene i Austevoll for å sikre trygghet og høy kvalitet i tjenestene.» La meg berre slå fast at grunnen til at ein rekommunaliserte i heimkommunen min, ikkje er at det har vore gjeve eit lite vellukka tilbod, det er på grunn av ideologi frå Arbeidarpartiet si side. Hadde det vore lite vellykka, kvifor hadde då rådmannen i kommunen føreslått å ha ein ny runde med konkurranse? Jo, fordi han ser at det er det som skaper best kvalitet. Erfaringane etter seks år som me har, er at det har vore stabilt og føreseieleg i desse seks åra. Det har vore fleire aktivitetar på sjukeheimen – fleire aktivitørar enn då kommunen dreiv tenestene. Det har vore valfridom i tilbodet: Ein kan velja kva ein skal ha til middag, og ein kan velja kva ein skal ha av tilbod, på ein heilt annan måte enn før. Bebuarane er meir fornøgde, viser undersøkingar. Sjukefråværet har gått dramatisk ned med ein privat aktør som tek vare på dei tilsette på ein annan måte. I tillegg har kommunen hatt økonomisk kontroll, noko som gjer at ein kan driva kommunen utan eigedomsskatt. Eg synest Arbeidarpartiet er dristig som bruker dette som eksempel på at det er lite vellykka, i alle fall når me ser på kva som no vil bli tilbodet til dei eldre i denne kommunen. Representanten Hagen snakka om at han ønskte nok sjukeheimsplassar, slik at han kunne velja. Då kan ein i alle fall ikkje reisa til denne kommunen, som Arbeidarpartiet no styrer, for deira grep er å tvangsrekommunalisera og kutta talet på sjukeheimsplassar med åtte. Det blir fleire eldre som har behov for sjukeheimsplass, enn det er sjukeheimsplassar ledig 1. juni. Då fungerer i alle fall ikkje den modellen som representanten Hagen og eg ønskjer oss, at det skal vera nok sjukeheimsplassar, noko som gjer at dei som har behov, kan velja. Ikkje nok med at ein kuttar i sjukeheimsplassar ved å redusera talet dramatisk, ein reduserer òg talet på tilsette dramatisk. Det blir ni årsverk mindre. Då kan ein godt spørja Arbeidarpartiet, som både har gjort dette lokalt og no brukar det nasjonalt som eit eksempel: Korleis blir det større tryggleik og betre kvalitet? Korleis skal dei åtte som i dag har sjukeheimsplass, men som kommunen ikkje har plass til 1. juni, føla tryggleik? Og korleis skal folk oppleva ein betre kvalitet av at det blir ni årsverk mindre til eldreomsorg i framtida enn det det er i dag? Eg synest Arbeidarpartiet skal slutta berre å tenkja ideologi og heller begynna å tenkja på dei eldre, som treng ei varm og god eldreomsorg. Då bør ein ikkje øydeleggja det som fungerer i landet.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2019-12-09:
Beredskap er statens grunnoppgave. Kjerneoppgaven til staten er å sikre din og min trygghet – innbyggernes trygghet. Luftambulansen er et offentlig ansvar, som politi, brann og ambulanse. Det som er litt paradoksalt når man begynner å se på tallene til de ulike beredskapsetatene, er at det er den kommunale, nære beredskapsetaten brannvesenet som tar flere og flere av de akutte oppdragene. Hvis man ser på et snitt fra 2016 til i dag, tok brannvesenet i 2016 under 50 pst. av oppdragene – de var først på skadestedet – men i dag er de først på nesten 55 pst. av oppdragene. Mange lokalsamfunn rundt omkring i Norge opplever at politiet kommer senere, og at ambulansen kommer senere, men at det er det lokale, nære – det som regjeringen ofte har latterliggjort lite grann, det lille, det lite robuste – som gjør jobben som staten skulle gjort, enten det er politiberedskapen eller ambulanseberedskapen. I dag har vi diskutert ambulanse – og luftambulansen – som er et hundre prosent offentlig ansvar, selv om det er en privat aktør som er satt til å gjøre jobben. Allerede for to år siden ble det i Stortinget advart om det som nå er i ferd med å skje. Marit Arnstad, som er parlamentarisk leder i Senterpartiet, tok det opp. Hun utfordret statsråd Bent Høie og spurte: Har man kontroll, er det trygt, er de godt nok gjennomtenkt, de prosessene som nå skjer, eller er de det ikke? Dessverre viste det seg at det var statsråd Bent Høie som tok feil, og Senterpartiets parlamentariske leder som hadde rett. Ingenting hadde vært bedre enn om det var så trygt og godt som Bent Høie har forsikret Stortinget om gang etter gang. I siste uke av valgkampen i høst valgte Bent Høie å gå ut og si at Senterpartiet drev med skremselspropaganda. Det er ingen krise i luftambulansen i Norge, alt er på stell – ifølge Bent Høie da. Men når vi ser dagens oppslag i media, har Helse Nord satt krisestab. Forrige gang man gjorde det, var da det var askesky. Hvis det er Bent Høies standard for hva han mener er på stell, står det dårlig til. Problemet i denne diskusjonen er at det går ut over tryggheten og beredskapen – for pasienter, for dem som jobber, om det er sykepleiere, leger eller piloter – og alle som har snakket med folk som jobber i den tjenesten, har fått uromeldinger tilbake. Statsråd Høie sa i Politisk kvarter i dag at han ikke ville redegjøre nå. Det kan jeg skjønne, for krisen er akutt, og man må rydde opp. Men da er i hvert fall min klare oppfordring og henstilling til Høie at han med en gang han mener det ikke er krise lenger, kommer til Stortinget og redegjør – gjør grundig rede for hva det er som faktisk skjer – og at han nå i første omgang skaper trygghet.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2019-12-09:
Vi har en helseminister som gang etter gang har forsikret om at til tross for at Babcock ikke klarer å gjennomføre oppdraget de har, er beredskapen bra. Han sa senest i dag tidlig i Politisk kvarter at den var på over 100 pst. Det er statsråden som snakker sånn. Men når en ansvarlig uttaler seg til media, administrerende direktør Lars Vorland i Helse Nord, sier han: «Det mest utfordrende er usikkerheten både vi og befolkningen føler». Ofte sier man i maktposisjon at befolkningen kjenner en uro, men at uroen er ubegrunnet. Men her vektlegger de ansvarlige for beredskapen at de selv kjenner på den samme uroen. Hvis man leser videre i samme sak, som er fra VG, sier den ansvarlige for ambulansetjenesten, Øyvind Juul, at det ikke er tvil om at det er blitt lengre transporttid, og at han er usikker på hvilke helsemessige konsekvenser det har hatt ennå. Det vil han ikke være tydelig på. De to mest ansvarlige, de som har det operative ansvaret, sier rett ut at de kjenner en stor usikkerhet og uro rundt det som skjer, men når man har hørt statsråd Bent Høie, virker det som om han har vært mer opptatt av det politiske spillet enn av beredskapen til folk, spesielt i de nordligste fylkene. Dette skjer med en regjering som har tre statsråder som snakker om at de skal ha ansvaret for beredskap – en beredskapsminister som ingen skjønner hva driver med, en folkehelseminister og en helseminister. De burde begynne å jobbe med de konkrete sakene og lytte til folk og til fagmiljøene. Det som er så forferdelig ille med denne saken, er at det er blitt advart mot dette i to år. Noen av talspersonene har sagt at det er en akutt krise, men det er en varslet krise. Det er blitt advart mot det gang etter gang etter gang. Senterpartiet tok det opp svært aktivt i sommer, og hva var statsrådens tilbakemelding da? La meg sitere fra Dagsavisen: «Senterpartiet har skapt uro om beredskapen i nord for å sanke stemmer.» Det var Bent Høies tilbakemeldinger i sommer da vi tok opp at det kunne skje akutte ting i norsk luftambulanse i løpet av vinteren – og så skjedde det. Det er på tide at statsråd Bent Høie legger bort valgkampretorikken – nå går han av som nestleder i Høyre snart – og begynner å ta ansvaret som statsråd. Den mest grunnleggende oppgaven vi har som stat, er å sikre din og min trygghet. Da er det på tide å legge bort retorikk, slagord og fordømmelse av andre partier og se hvordan vi kan avhjelpe situasjonen for dem som står i den akutte krisen som vi nå ser i en svært viktig landsdel. Der har det vært uro i to år. De trenger ro, de trenger trygghet. Jeg mener Senterpartiets svar om at vi på sikt skal bort fra et anbudssystem og over til statliggjøring, er det eneste rette.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2019-12-09:
Det er en krise vi står i. Dessverre er den ikke akutt. Det er en varslet krise, og statsråd Høie har ikke tatt den krisen på alvor. I sommer sa statsråd Høie: «Jeg kan ikke se at Senterpartiet har noe annet motiv med krisepratet enn å prøve å skaffe seg noen ekstra stemmer i Nord-Norge.» Og overskriften er: «Ingen luftambulansekrise». Dessverre er det en luftambulansekrise, og det har vært en luftambulansekrise, og Bent Høie har glemt å lytte til dem som jobber i tjenesten hver dag. Vi har lyttet og sett dette nå i to år. Så skjer dette, og så går det så mye prestisje i det at man ikke er villig til å gjøre grep. Vi har sagt at vi ikke vil tvinge fram en redegjørelse nå i dag, fordi vi vil at man skal kunne få gjøre jobben, men den må komme raskt. Da bør også regjeringspartiene egentlig støtte vårt forslag nr. 36, der vi ber om å få gjennomført en uavhengig gransking av hele prosessen rundt luftambulansetilbudet. Regjeringen bør ikke frykte kunnskap, de heller.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-12-09:
Med dette statsbudsjettet legger regjeringen og regjeringspartiene opp til en nedlegging av landets største akuttsykehus. Det er til sterke protester fra fagmiljøet og til sterke protester fra både innbyggerne i Oslo og flertallet i bystyret i Oslo en går inn for å legge ned Ullevål sykehus. Til representanten Stensland, som er hovedtalsperson for Høyre i denne saken: Da jeg hørte innlegget hans og replikkvekslingen tidligere i dag, kunne jeg få inntrykk av at folk i Oslo ikke skjønte sitt eget beste, og at traumemiljøet på Ullevål, som advarer mot å bli splittet, ikke skjønner sitt eget beste. Sju av ti i Oslo sier at de er imot dette. Et flertall i det nye bystyret i Oslo er imot dette. Senest i november sa representanten Bruun-Gundersen at det var kommet nye opplysninger som gjorde at Fremskrittspartiet nå kunne være for. Representanten Bruun-Gundersen burde lytte til sine egne fremste helsepolitikere i Oslo. I forrige måned gikk Aina Stenersen ut og sa: «De utrolig flotte fagmiljøene som helseministeren ikke har lyttet til, skal vi løfte frem.» Hun sto sammen med tre av fire regjeringspartier og flertallet i Oslo bystyre og krevde at denne galskapen måtte stoppes. Vi må ta vare på Ullevål sykehus. Vi må sørge for en utbygging av Aker, få det som lokalsykehus for hele Groruddalen, og så må vi skrinlegge planene om den gigantiske utbyggingen på Gaustad, som både faglig og økonomisk er bygd på leirføtter. En har sørget for å kjøre igjennom et prosjekt, den største sykehusinvesteringen i Norge noensinne, uten tilstrekkelige økonomiske vurderinger, uten tilstrekkelige konsekvensanalyser. En kjører det igjennom som et prestisjeprosjekt til sterke advarsler fra dem det berører, også oss som representerer områdene rundt Oslo. Det som skjer, er for det første at det å få Aker som et lokalsykehus for hele Groruddalen blir skjøvet ut i det uvisse med regjeringens modell. I tillegg blir helt nødvendige sykehusinvesteringer andre steder i Helse Sør-Øst, eksempelvis på Ahus, innenfor både kreftbehandling og psykiatri, skjøvet ut i det uvisse. Derfor er det svært uklokt, det som nå skjer.