trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Nikolai Astrup (Høyre), 2011-05-18:
Takk til statsråden for svaret. Det gleder meg å høre at departementet har vært i kontakt med kommisjonen om dette spørsmålet. Det gleder meg også å høre at NVE jobber opp mot kommisjonen og sine europeiske forbundsfeller på dette området, fordi det er spesielt viktig. Det jeg er opptatt av, er at det må være avgjørende viktig for Norge at primærenergifaktor ikke blir veiledende norm, ikke bare for varmtvannsberedere, men også på andre områder hvor det kommer forordninger. Her må det være viktig at statsråden ikke bare følger opp overfor varmtvannsberederproblematikken, som jo er sentral, ikke minst fordi vi har store produsenter av varmtvannsberedere i Norge – det kan høres marginalt ut, men for OSO er det helt sikkert ikke det – men også at man i fremtiden bidrar til at primærenergifaktoren ikke favoriserer gass over elektrisitet, spesielt fordi vi jo satser mot et fornybart Europa.
Nikolai Astrup (Høyre), 2011-05-18:
Det er helt åpenbart at statsråden og jeg ikke er spesielt uenige om hva som må være målet. Så er spørsmålet i hvilken grad vi klarer å medvirke til å endre EUs politikk på dette området, og et sentralt argument for statsråden overfor EU må jo være at dette heller ikke er i EUs interesse, at det slår i hjel andre tiltak som EU er opptatt av å fremme, f.eks. EUs fornybardirektiv, hvor man på kort sikt vil bidra til reduserte klimagassutslipp i mange europeiske land ved å bruke gass fremfor elektrisitet, men på lang sikt vil man legge opp til å opprettholde store klimagassutslipp der man burde ha redusert dem. Dette er gode argumenter som jeg håper at statsråden tar med seg når han er i Brussel og argumenterer for Norges syn på dette. Dette er ikke minst viktig fordi Norge har en ambisjon om – og statsråden har jo også uttalt at vi har en ambisjon om – å spille en betydelig rolle når det gjelder produksjon av fornybar energi, også i et europeisk perspektiv.
Borghild Tenden (Venstre), 2011-04-27:
Jeg har den glede å overrekke et representantforslag fra representanten Trine Skei Grande og meg selv om å nedsette et offentlig utvalg som skal følge opp ansvarsreformen for å bedre livssituasjonen til psykisk utviklingshemmede.
Borghild Tenden (Venstre), 2011-04-27:
Venstre har over lang tid vært opptatt av kompetanseheving for lærere, som også representanten Trine Skei Grande var inne på. Nye tall viser at det er et stort antall søkere som ønsker seg videre- og etterutdanning. I fjor var søkertallet ca. 1 800 til 2 500 studieplasser. I år er det 3 700 søkere til samme antall studieplasser. Venstre er enig med Utdanningsforbundet i at det må en langt større satsing til på dette området. Nå hører jeg at statsråden sier at hun vil gjøre noe med dem som allerede er i skolen, at de skal få kompetanseheving. Men vil statsråden utvide ordningen, slik at alle lærere får en god, faglig bakgrunn?
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2011-04-27:
Eg vil på vegner av stortingsrepresentantane Robert Eriksson, Vigdis Giltun, Per Sandberg, Harald T. Nesvik, Christian Tybring-Gjedde og meg sjølv leggja fram eit forslag om skattefrådrag for handverkstenester og serviceoppdrag utførde i eigen bustad for å kjempa mot svart arbeid og å leggja til rette for auka sysselsetjing.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-04-27:
På vegne av Borghild Tenden og meg sjøl vil jeg framsette et forslag om en ny grønn skattekommisjon.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-04-27:
Noen av oss kjempet lenge for at tegnspråk skulle bli et offisielt språk. Derfor er dette ikke bare snakk om å gi et tilbud til noen elever med et handikap, men det er også snakk om kulturbærere. Statssekretæren til statsråden sa på en pressekonferanse til en gruppe foreldre ved disse skolene at det ikke er noe spesielt ved disse barna. Jo, det er noe spesielt med disse barna. Disse barna er også kulturbærere for døvespråket, og disse tegnspråkmiljøene, som det er så viktig å beholde, er også viktige kulturbærere for tegnspråkmiljøene. Så er ikke statsråden bekymret for at hun nå holder på å undergrave det vedtaket som er gjort i denne salen om at tegnspråket skal være et offisielt språk, og at vi må ha viktige kulturbærere for det språket, og at vi må ha viktige kompetanseintensjoner for det språket? Er det ikke dét hun underminerer med dette vedtaket?
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-04-27:
Statsråden kunne egentlig blitt stående, fordi Venstre er opptatt av at statsråden parkerte en veldig viktig prosess i forrige uke. I denne salen har man gjentatte ganger i alle skoledebatter man har hatt, ment at læreren og lærerens kompetanse er viktigst. Det er faktisk ingen ting som er så viktig i norsk skole som det å ha kloke, gode lærere som kan fagene sine, som er utdannet i fagene sine, og som brenner for fagene sine. Derfor var Venstre veldig positiv til det høringsnotatet som regjeringa sendte ut, der de ønsker å sette faglige krav – i hvert fall begynne med noen fag – til lærerne. Men så, etter en prosess, bestemte regjeringa seg antakeligvis for at dette var for dyrt, dette var for vanskelig, eller dette var for krevende for regjeringa, enda de har sittet med makta i ganske mange år. Så mine spørsmål til statsråden er: Hvorfor parkerer hun det viktigste vi kan gjøre for å få norsk skole bedre, nemlig å lage krav til at lærere skal kunne de fagene de faktisk underviser i, og ha fagkompetanse i dem? Hvorfor lager man ikke store og djerve mål for hvordan skolen kan være formidler av den type kompetanse? Hvorfor setter man ikke krav i lovverket til dette? Denne regjeringa setter gjerne krav til andre ting i lovverket. De lovfester gjerne ting som vi har diskutert mange ganger her. Man lovfester f.eks. en leksehjelpordning uten faglærte. Man lovfester også andre ting som jeg ikke skal nevne, for da blir statsråden vippet av pinnen. Man lovfester ting som man vet at ikke nødvendigvis er avgjørende for barns kompetanse, men man velger å parkere det viktigste grepet for barns kompetanse, nemlig kloke lærere.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-04-27:
Det er interessant å høre statsråden argumentere. Tidligere er det bare administrasjonen som har forklart utad hvorfor dette er blitt utsatt. Det kunne være fint om statsråden nå setter en frist for når dette skal innføres i norsk skole, og når loven kommer. Det skal hun gjerne få anledning til å svare meg på nå. Det andre, som kanskje er det mest underlige argumentet, som ble framført fra administrativt hold i departementet, er at dette kommer til å føre til mindre rekruttering av lærere. Jeg tror snarere at det å sette større krav og å øke statusen til læreryrket, til å være den type kunnskapsformidler i samfunnet, faktisk kommer til å føre til at flere ønsker å være lærere. Så det argumentet syns jeg statsråden skal parkere med én gang og avvise det som i det hele tatt gyldig, for det viser seg at i alle de land der man setter større krav til det å være lærer, er det lettere å rekruttere lærere, og det er lettere å få gode lærere.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-04-27:
Jeg vil gjerne stille spørsmål til landbruks- og matministeren. Den 13. april i år la det såkalte Matkjedeutvalget fram sin innstilling om maktforholdene innenfor matvarekjeden. I den forbindelse var det helt åpenbart knyttet store forventninger til hvilke tiltak man ville iverksette for at forbrukerne i Norge skulle få lavere priser. Men man så også fram til én gang for alle å få se hvor marginene i matvarekjeden ble tatt ut. Så har det jo blitt en betydelig etterfølgende debatt, ikke en debatt om hva som står i NOU-en som Matkjedeutvalget har kommet med, men snarere om hva dette utvalget ikke har tatt for seg, og ikke minst hva som ikke står i NOU-en. I den forbindelse vil jeg sitere fra side 65 i NOU 2011:4 Mat, makt og avmakt: «Tidligere undersøkelser har vist at fullgode marginstudier som identifiserer prisoverveltningen eller pristransmisjonen mellom de ulike leddene i verdikjeden er vanskelig å gjennomføre.» Men samtidig sier man: «Slike studier er ofte en forutsetning for å kunne gi fullgode svar på hvordan verdiskapningen i verdikjeden for mat fordeles.» Det er ikke gjort noen slike studier i denne NOU-en. Man har heller ikke tatt for seg resultatet av tidligere studier. Videre: Man har heller ikke grepet fatt i de store samvirkeorganisasjonene og regulatorene, som Tine, Nortura og Felleskjøpet. Det ser heller ikke ut til at det er noen vilje til å gå inn og se på hvordan vi kan få ned matvareprisene. Mitt spørsmål til statsråden er følgende: Ønsker han å få ned matvareprisene, og vil han også gripe fatt i de store samvirkekjedene?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-04-27:
Jeg merket meg at statsråden ikke svarte på spørsmålet som jeg stilte ham. Mitt spørsmål var følgende: Vil statsråden sørge for at man også foretar en gjennomgang av disse regulatorene, samvirkeorganisasjonene, som bl.a. sitter med betydelig markedsmakt? Videre: VG Nett kan i dag bl.a. opplyse om besøkstallene bare nå i påsken knyttet til valfarting og handel i Sverige, dvs. tapte inntekter for norsk detaljvarehandel. Bare i påskeuka var det 472 000 besøkende fra Norge for å handle i Sverige. De tre største sentrene der, i Svinesund, i Charlottenberg og i Töcksfors, omsatte for 264 mill. kr i den påskeuka. Dette er tapte næringsmiddelarbeidsplasser i Norge. Da er spørsmålet mitt til statsråden: Når vil statsråden gripe fatt i denne problemstillingen, slik at vi kan få lavere priser og dermed økt sysselsetting i næringsmiddelindustrien i Norge?
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2011-04-27:
Det var en viktig hending at Matkjedeutvalget la fram sin innstilling, en innstilling som er omfattet av stor interesse, og som også har parallelliteter internasjonalt. Den samme diskusjon foregår i dag internasjonalt – om hvordan matpriser utvikler seg, hvem som tar vare på verdiene og utnytter verdiskapingen i matkjeden, og, ikke minst, hvor makten ligger. Utvalget, som tidligere statsråd Einar Steensnæs ledet, ble nedsatt for å vurdere styrkeforholdene i verdikjeden for mat. Det betyr at de har sett på alle ledd, også samvirkebedriftene. Utvalget har funnet at det har skjedd en kraftig endring i styrkeforholdene i favør av paraplykjedene i handelen. Derfor fokuserer utvalget på handel i vurderingen av de forslag som er framkommet, og i de forslag til tiltak som de har redegjort for. Utvalgets undersøkelser viser at dagligvarehandelen vokser og leverer gode resultater. Det er for så vidt veldig bra i seg selv. Man utvider oppover i verdikjeden og går inn på nye forretningsområder som kan være svært utfordrende, bl.a. innenfor eiendom, annen varehandel, industri osv. Så vet vi også at store leverandører til dagligvarekjeden kan ha makt i kjeden gjennom å styre merkevarer – og på det viset påvirke. Det som er utfordringen her, er at det er mange små leverandører som faller utenfor, som ikke får plass. Det er altså fire portvoktere, fire personer, som bestemmer hva slags mat vi får på butikkdisken vår. Denne utfordringen er det utvalget tar tak i. Det er også slik at de har sett på alle ledd i verdikjeden. Jeg er opptatt av at det resultatet vi får i denne utredningen, skal gi bedre kvalitet, bedre tilbud og – forhåpentligvis – lavere priser i butikken.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2011-04-27:
Jeg vil understreke at det utvalget som har vært ledet av Einar Steensnæs, har sett på maktforholdene i hele verdikjeden, også når det gjelder samvirkebedrifter og andre store leverandører. De har trukket sine konklusjoner ut fra hvordan makten har forandret seg de siste årene. Derfor er det store fokuset satt på dagligvarekjedene. Vi vil selvsagt vurdere de forslag som utvalget kommer med. Det vil være en stor offentlig høring av utvalgets forslag, og så får vi komme tilbake til en oppfølging av tiltakene. Når det gjelder grensehandelen, er det et fenomen som finnes på alle grenser mellom land der det er forskjellig lønns- og prisnivå, og der det er lønnsomt å handle varene på den andre siden av grensen. Nordmenn handler altså i Sverige, svenskene handler i Danmark, danskene i Tyskland, osv. osv. Det er også slik at denne handlingen avgjøres av både særnorske avgifter, avgiftsnivå og lønnsnivå, som påvirker prisene i Norge.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2011-04-27:
Jeg legger merke til at Fremskrittspartiet og representanten Trældal vil fortsette å «hakke». Det er greit å grave i utfordringer, men «hakking» er kanskje ikke det rette begrepet her. Det som er poenget, er at vi har høye nominelle priser på matvarer i Norge. Det har vi fordi det koster noe å opprettholde norsk matproduksjon. Relativt sett er det også slik at vi bruker svært lite av inntekten vår på mat – mellom 10 og 11 pst. Det er noe av den laveste andelen i Europa. Det må også hensyntas i denne sammenhengen. Det jobbes nå med å forberede jordbruksavtaleforhandlingene. Jeg vil selvsagt ikke komme inn på det i denne diskusjonen, vi får avvente det krav som organisasjonene kommer med. Vi har ved siste jordbruksoppgjør endret premissene for tollsatsene gjennom at det gis mulighet for å innføre prosenttoll på melk. Det gjør at vi i større grad har mulighet til å utnytte markedsmulighetene i Norge, noe som er viktig også for landbruket i framtiden.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2011-04-27:
Det som uomtvistelig ligger som en av konklusjonene fra Matkjedeutvalget, er at de har vurdert prisnivået på mat i Norge. Vi vet at det koster noe å ha et importvern, vi vet at det koster noe å ha en matproduksjon som gjør at vi produserer mat i hele landet. Det fører til høyere priser. Men så har Matkjedeutvalget funnet at uavhengig av særnorske tiltak, særnorsk politikk og særnorsk avgiftsnivå er det fortsatt slik at prisene på mat og på andre produkter i Norge som dagligvarekjedene selger til sine kunder, er høyere. Jeg er opptatt av at vi skal få utnyttet konkurransemulighetene i hele verdikjeden, også konkurransen i sisteleddet, for å få lavere priser. Hvorvidt det blir en stortingsmelding, får vi komme tilbake til. Det vi har sagt, er at vi skal ha denne NOU-en ut på offentlig høring. Vi håper å få den avsluttet innen november, på samme tid som også EU leverer resultatene av de samme undersøkelsene som skjer i Norge.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2011-04-27:
Jeg har sagt i alle sammenhenger i forbindelse med framleggelsen av Matkjedeutvalgets innstilling at det er ulike forhold som påvirker prisene. Det er helt åpenbart at vår særnorske politikk – avgiftspolitikk, landbrukspolitikk, importvern – påvirker matprisene i dette landet og gjør at de blir høyere. Men det som også er helt klart, er at matvarekjedene har et ansvar, og det ansvaret må matvarekjedene tåle å ta. Jeg har vært veldig opptatt av å ansvarliggjøre matvarekjedenes samfunnsansvar, for jeg mener at de har et ansvar for å få norske produkter inn i butikkene. Det vi opplever, er at de fire kjedene opptrer som portvoktere, som hindrer at små produsenter får sine produkter inn i kjedene og inn i butikkene, slik at vi som forbrukere kan få mulighet til et større mangfold. Jeg jobber videre for å øke mangfoldet. Jeg jobber videre for at vi skal ha god konkurranse i matvarekjedene, men jeg jobber også videre for å sikre at vi har landbruk i hele landet, og da må vi tåle å betale det som det koster.
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2011-04-27:
Jeg vil fortsette å hakke på det som den forrige representanten hakket på, for som vanlig får vi ikke de svarene vi ber om. Ved landbruksoppgjøret pumper man inn milliarder i regulatoren Tine, bl.a. for å få ned melkeprisen. Vi har i dag verdens dyreste melk. Vi har en melkepris som er dobbelt så høy som i andre land, og vi er på topp på alle måter. Det man gjorde i fjor, var å gå fra vanlig kronebeløp til prosenttoll, som gjorde at forbrukerne fikk en ekstremt dyr melk. Dette rammer spesielt småbarnsfamilier. Men nå ser vi at det kommer lekkasjer som går på at man skal gjøre det samme med ost. Det vi risikerer nå, er å få en tollprosent på melk på over 430. Vi kan risikere å få en tollprosent på ost på mellom 400 og 600, noe som vil gi forbrukerne ekstremt mye dyrere ost, og som vil gjøre at vi kommer til å invadere Sverige mye mer. Kan statsråden garantere at ikke småbarnsfamiliene i norske hjem må betale for den feilslåtte sosiale politikken?
Svein Flåtten (Høyre), 2011-04-27:
I Aftenposten i oktober i fjor mente statsråd Brekk at maten var for billig. Nå har vi fått et matkjedeutvalg, og et av hovedfunnene er at maten er for dyr. Det er uklart for meg hva statsråd Brekk nå egentlig mener om matprisene. Det eneste som er klart, er at han har sagt at han skal presentere en stortingsmelding om dette. Da er spørsmålet mitt: Hvis statsråden skal presentere en melding for Stortinget, og et av hovedfunnene til utvalget er at maten er for dyr, vil statsråd Brekk sørge for at Stortinget får en helhetlig gjennomgang av matens gang, helt fra produksjon og ut i butikkene, for å se på hva det er som forårsaker de høye prisene, eller vil han ikke? Det vi nå har fått fra utvalget, er bare en delvis gjennomgang.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2011-04-27:
Jeg ønsker å minne statsråden om noe han sa i Debatten den 14. april på Litteraturhuset. På spørsmål fra programlederen om hvem som har skylden for de høye matprisene og det lave utvalget, svarte statsråden at det var matkjedene som måtte ta sitt ansvar, og at det var deres skyld at situasjonen er som den er. Står statsråden fremdeles inne for at matkjedene har skylden for at utvalget er dårlig og prisene høye? Og hvilke konsekvenser mener han dette bør få for matkjedene?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-04-27:
Med denne regjeringen tar ting ofte fryktelig lang tid. Det er nå knappe to måneder igjen av dette skoleåret, og det er altså to skoleår siden den rød-grønne regjeringen la fram stortingsmeldingen Utdanningslinja. Det betyr nå at et nytt kull elever forlater Vg2 yrkesfag uten sikkerhet for å få læreplass. Høsten 2010 ble 2 500 ungdommer stående uten læreplass. Det tilbudet de da ofte får, er et teoritungt tredje påbygningsår som leder til studiekompetanse. Det er svært lite motiverende for elever som vil ta fagbrev, og – kanskje ikke overraskende – er det her vi har det aller største frafallet i videregående opplæring – ca. 50 pst. av elevene faller fra. Nå står nye tusen yrkesfagelever i fare for ikke å få læreplass, for to år etter fremleggelsen av Utdanningslinja er fortsatt ikke det som ble pekt på som nøkkeltiltak for å rekruttere lærlingplasser, på plass – dette til tross for at regjeringen sier at de vil gi yrkesfagene et løft. Mitt spørsmål til kunnskapsministeren er da som følger: Hvor blir det av denne samfunnskontrakten mellom utdanningsmyndighetene og partene i arbeidslivet? Og hvor blir det av forpliktende måltall for inntak av lærlinger i statlige virksomheter som skal kunne bidra til å sikre at de yrkesfagelevene som ønsker det, får læreplass og får fullført yrkesutdanningen sin?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-04-27:
Jeg hører at statsråden sier at det er «kraft» i tiltakene. Det hjalp i hvert fall ikke de 2 500 elevene som ikke fikk lærlingplass i fjor høst. Bare for å ta noen eksempler: I Finnmark, som er det fylket som sliter med størst frafall, var det altså 38 pst. av elevene som ikke fikk lærlingplass. I Troms var det 25 pst., i Hedmark var det 30 pst., og i Aust-Agder var det 29 pst. av elevene som ikke fikk lærlingplass. Her er det at frafallet er rekordstort. Jeg hører at statsråden beskriver indikatorer og systemer, men jeg savner fokusering på eleven. Jeg savner også at man setter mer makt bak kravene om at det skal bli flere statlige lærlingplasser. Jeg savner også denne samfunnskontrakten som ennå ikke er på plass – to år etter at stortingsmeldingen kom. Jeg utfordrer igjen statsråden: Når vil samfunnskontrakten foreligge? Og hvilke strakstiltak vil myndighetene sette inn denne høsten?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-04-27:
Denne saken fremstår også som en sak hvor det tydeligvis er viktigere å få ryddet opp i systemer enn det er å ta hensyn til de enkeltelevene som dette angår. Det har vært en uhyre arrogant prosess fram til denne stortingsmeldingen, hvor de som virkelig er berørt, ikke har fått kommet til orde og ikke er blitt lyttet til. Så jeg ønsker at statsråden skal svare Stortinget og forklare hvordan det kan sannsynliggjøres at det å bryte opp fagmiljøer i dag og smøre dem tynt utover kommuner som skal ha en og annen elev i fremtiden, skal kunne bidra til et bedre tilbud for de elevene som er berørt av det nedleggelsesforslaget som regjeringen nå har lagt fram for Stortinget.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-04-27:
Det var vel egentlig ikke så mye som overrasket meg i svaret fra statsråden. Jeg vil snarere si at det var svært så forutsigbart. Men jeg er altså ikke enig i statsrådens konklusjon om det som lå under, at det snarere kunne være karakterene som gjorde at elevene i ungdomsskolen lot seg så til de grader demotivere. Demotiveringer tror jeg faktisk skyldes den skyhøye andelen av spesialundervisning og mangel på mestring, elever som har gått fra 1. klasse uten å få den hjelpen de trenger, og som virkelig møter veggen i alle fag når de kommer til ungdomstrinnet, fordi de ikke har de grunnleggende ferdighetene på plass når de forlater barnetrinnet. Jeg har heller aldri sett noen forskning, og det har heldigvis ikke vært gjort noe eksperiment heller, rundt en karakterfri ungdomsskole. For jeg er helt overbevist om at karakterer faktisk bidrar til at elever skjerper seg. Så har jeg lyst til å si at i deler av innlegget til statsråden kunne det nesten høres ut som om vi skulle bytte ut dagens skriftlige vurdering med karakterer. Jeg var veldig nøye på å understreke at det skulle være som et supplement. Statsråden var også opptatt av at elevene burde vite hvor man sto faglig, altså hva slags faglig nivå man har. Det handler ikke om rangering, men det handler om en tydelig tilbakemelding som eleven selv, og foreldrene også kanskje, lettere kan forholde seg til, sammen med kommentarer. For alle som har vært i nærheten av skolen, og jeg er lærer selv, vet at det er ikke så lett å skrive disse lange kommentarene – man skal etterpå sitte og lese og prøve å bli klok på hvor man faktisk befinner seg, i den ene eller andre enden av en skala. Det er kombinasjonen av karakteren og kommentaren som skal være det som i sum gir en bedre tilbakemelding til elevene. Vi ser jo til Finland på så mange områder. Også her er det jo kanskje grunn til å se til Finland, når man ser på hvordan de bruker kombinasjonen av tallkarakterer og skriftlige vurderinger. Jeg vet ikke hvordan statsråden leser OECD, men jeg har sett hva OECD har uttalt, og jeg konstaterer altså at OECD tar til orde for at elevene, før de kommer til ungdomstrinnet, bør introduseres for og bli kjent med hvordan karakterer og karaktersystemet faktisk virker. Hvis de virkelig mener noe med å lette overgangen og forberede elevene best mulig på ungdomstrinnet, er jeg helt overbevist om at også et innslag av karakterer det siste året ville være en fornuftig ting å introdusere.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-04-27:
Dette utviklet seg vel til en karakterdebatt i rimelig tradisjonelle spor. Men jeg har prøvd å lytte. Jeg har hørt at de rød-grønne som har vært oppe her, ikke vil ha karakterer som supplement, men jeg har ikke hørt hvordan de i så fall selv vil bidra til å gjøre dagens vurderingskultur sterkere og tydeligere. Representanten Anna Ljunggren gjorde det til et poeng at karaktergivning skulle stjele tid fra elevene. Det er jo det vi skal få mer tid til. Vi ønsker at lærerne skal bruke mer tid til å evaluere elevene, gi dem tilbakemeldinger og sørge for at de faglig sett får den inputen som skal til for å motivere dem, og som skal sørge for at de skal sette seg nye mål og strekke seg for å øke den kunnskapen de trenger for å komme seg videre. Statsråden har gjort det til en vane å gjengi Høyres forslag sterkt fortegnet og sterkt karikert, men det tror jeg faktisk i lengden bare vil falle tilbake på henne selv. Det er usaklig, det er useriøst, og sånn høres det også ut mange ganger når statsråden argumenterer. Tallkarakterer for småbarn, sier statsråden her som et eksempel. Jeg minner om at det vi snakker om, er elever i 11–12–13-årsalderen. Det er ikke akkurat det vi forbinder med småbarn. Vi har et betydelig forbedringspotensial i norsk skole når det gjelder evalueringskultur. Vi kan se til erfaringene fra andre land. Jeg nevnte Sverige som eksempel, og jeg nevnte Finland som eksempel. Vi trenger mange faktorer som kan bidra til å motivere elevene. Enten det nå er poengsummer elevene driver og sammenligner seg med, som er dagens form for tilbakemelding på barnetrinnet, eller om det er en karakter på de øverste trinnene, tror jeg faktisk kan gå ut på ett. Så har jeg lyst til å si at jeg synes det er en logisk brist i den rød-grønne argumentasjonen, for hvis karakterene virkelig er så meningsløse, at de fungerer så dårlig når du kommer til ungdomstrinnet, så burde man tatt konsekvensen av det og faktisk foreslått den karakterfrie skolen innført. Men det gjør man ikke, så det må bety at man faktisk mener at karakterene har en funksjon. Så burde statsråden si ja og ikke nei til Oslo, men følgeevaluere det. Jeg minner også om at det forsøket som det ble søkt om fra Oslo for tre år siden, faktisk hadde full oppslutning fra de skolene som den gang var involvert, inkludert lærerne. Det nytter ikke å fremstille det som om lærerne ikke var med på den søknaden og støttet den. Aller sist vil jeg bare si at Anna Ljunggren trenger ikke å engste seg for at Høyre i smug skal innføre karakterer på barnetrinnet. Det skal vi gjøre i full åpenhet den dagen vi kommer i regjering.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-27:
Det er nå en helt annen kraft i arbeidet mot frafallet i videregående opplæring enn det har vært på mange år, og det er fordi jeg har invitert fylkene til å være med på et systematisk samarbeid, ikke minst fordi de har tatt veldig godt imot det, fordi mange av fylkene har jobbet med dette selv – litt hver for seg – men uten en systematisk måte å utveksle erfaringer på og sette seg mål. Vi har nå gjennom «Ny GIV»-prosjektet to underordnede prosjekter. Det ene er Overgangsprosjektet, og det andre er Oppfølgingsprosjektet, og det tredje er at vi har et eget indikatorsett som gjør at vi skal kunne måle hvordan vi oppnår resultater. Arbeidet med en ny samfunnskontrakt, som altså er en kontrakt mellom partene i arbeidslivet og myndighetene for å skaffe nok lærlingplasser, er også i gang. Men arbeidsgiversiden har henvendt seg til meg fordi de har ønsket at den utredningen vi har når det gjelder rett til lærlingplass – og som jeg venter på skal komme – avlyses, fordi de frykter en konklusjon på den som de ikke vil akseptere. En slik framgangsmåte synes ikke jeg er et konstruktivt utgangspunkt for dialog, og det er heller ikke det som er meningen med den utredningen. Vi er imidlertid enige om at vi skal samarbeide om flere lærlingplasser for neste skoleår. Jeg har nå hatt møter med i hvert fall to tredjedeler av fylkene, og mitt inntrykk er at de er i gang langt tidligere enn før med å skaffe lærlingplasser. Jeg har også tatt opp samme type problemstilling med KS, fordi mange på helse og sosial sier at de mangler kommuner som vil ta imot lærlinger. I tillegg har regjeringen bestemt at vi skal sette oss helt klare mål for å øke antall lærlingplasser i de statlige virksomhetene som vi har direkte ansvar for, med 10 pst.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-27:
Jeg regner med at representanten Aspaker mener – som meg – at det ikke er akseptabelt at enkelte organisasjoner i samfunnet presser igjennom politiske beslutninger om å avlyse en utredning som det er et flertall i Stortinget for at man skal gjøre. Så den har jeg tenkt å gjennomføre! Hvis det er slik at arbeidsgiverorganisasjonene ønsker en annen type dialog med oss om lærlingplasser for neste år mens dette utredningsarbeidet gjøres ferdig, vil vi gjerne det. Den dialogen pågår. Det som er avgjørende viktig da, er at fylkene er tidlig ute, og de er langt tidligere ute i år enn de har vært tidligere når det gjelder å skaffe lærlingplasser. Jeg er helt enig i at vi må sørge for at de som velger yrkesfag, og som ønsker å gjennomføre den utdanningen med en lærlingplass, får det. Det er nettopp derfor vi utreder retten til en lærlingplass – nettopp for å styrke deres rettigheter. Vi har et høyt trykk på arbeidet med å få flere lærlingplasser. Jeg håper å få til en konstruktiv dialog med arbeidsgiversiden, som er helt avhengig av folk med fagbrev i framtiden.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-27:
Det er nettopp dette som vil være en del av diskusjonen om lovfesting av rett til lærlingplass – hvordan man alternativt kan realisere det. Representanten Harberg har helt rett i at påbyggingsåret er det strieste året en elev i videregående skole kan ta. Det er veldig mye teoretisk kunnskap som skal tas igjen i forhold til det man ikke har hatt undervisning i mens man gikk på yrkesfag, og det er veldig mange som stryker. Så ser jeg at en del fylker har utvidet retten til videregående opplæring for ungdom. En del ungdom tar påbygging fordi de ikke tør å la muligheten til å få studiekompetanse gå fra seg. Jeg ønsker å oppsummere erfaringene fra de fylkene, fordi jeg tror at flere kan kombinere en yrkesfagopplæring med studiekompetanse hvis retten til påbygging blir bedre.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-27:
Nei, jeg tror ikke det er presset kommuneøkonomi som gjør at mange kommuner ikke tar inn lærlinger. Jeg mener det er en skandale at en del kommuner ikke ser sitt eget beste når det gjelder å sørge for at de rekrutterer kompetent arbeidskraft for framtiden. Når veldig mange av dem som ønsker å ta fagbrev i helse og sosial, ikke får lærlingplass i kommunene, er ikke det fordi kommunene mangler penger. Det er fordi de ikke tenker langsiktig nok med tanke på hvordan de skal løse eldreomsorgen framover. Norge har den beste lærlingtilskuddsordningen i verden, nesten. Vi har 105 000 kr i tilskudd per lærling, pluss 10 pst. påslag som kan brukes til skreddersøm rundt enkeltlærlinger, hvis det er noen spesielle behov. Det er en meget god ordning. Jeg tror noe av hovedproblemet vi har når det gjelder lærlinger, nok er at en del arbeidsgivere ikke ser hvor store problemer de kommer til å ha med å rekruttere folk med fagbrev, enten det er innenfor helse og omsorg eller på mange andre områder i samfunnet. Dette gjør norsk arbeidsliv meget sårbart, og en veldig viktig del av kampen for flere lærlingplasser er å se at arbeidsgiver selv har egeninteresse i å få det til.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-27:
Jeg har ikke behov for å skylde på noen. Vi har tatt et helt annet grep på dette enn det som er gjort på veldig mange år. Jeg er ekstremt opptatt av at statusen for yrkesfag må opp, at vi rekrutterer flere ungdommer til å ta yrkesfag, at næringsliv og også andre skjønner hvor avgjørende viktig det er at vi har dyktige fagarbeidere i dette landet. Jeg tror utrolig mange mennesker tenker at når vi har et kunnskapssamfunn, da kan stort sett folk som har høyere utdanning og universitetsutdanning, gjøre alle jobbene. Det kan de ikke! Norge kan klappe sammen hvis vi ikke får rekruttert flere fagarbeidere. Da er mitt utgangspunkt at det må næringslivet selv også se. Samfunnskontrakten er ikke avlyst, men jeg kan ikke gjøre noe med at arbeidsgiverorganisasjonene ikke har lyst til å delta i denne dialogen, fordi de er imot en utredning som jeg har bestilt. Vi kan ikke drive et demokrati på en slik måte at man avlyser utredninger fordi noen protesterer mot det. Det regner jeg med at Dagrun Eriksen også er enig i. Så jeg regner med at vi får fullt trøkk på dette. Uansett må vi samarbeide om lærlingplasser for neste skoleår, for det er det som haster mest nå. Og det gjør vi heldigvis.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-27:
Det er helt opplagt behov for både å rydde opp i misforståelser og informere bedre når det gjelder situasjonen for døveskolene. Jeg skulle ønske at ikke Dagrun Eriksen eller andre stortingsrepresentanter ga inntrykk av at det er elever som skal fratas sin rett eller få et dårligere tilbud. Det som er utfordringen når det gjelder de statlige døveskolene, som det altså har vært fire stykker av, er at antall elever ved disse skolene er halvert i løpet av en seksårsperiode. Det er 69 elever på disse skolene nå, og mellom 14 og 21 elever per skole. Derfor er det et forvitringsscenario i forhold til kompetansemiljøene ved disse skolene å fortsette slik som i dag. Det er bakgrunnen for at Midtlyng-utvalget har foreslått at vi skulle avvikle de statlige døveskolene, men ikke at vi skulle avvikle tilbudet til barn og ungdom som har hørselsproblemer, eller forringe tegnspråkmiljøet, som jo er avgjørende viktig for disse elevene. Derfor har vi foreslått i den meldingen som ligger til behandling i Stortinget, at vi skal opprettholde den døveskolen med lengst tradisjoner i Norge, altså Møller skole i Trondheim, at vi skal sørge for at vi har et sterkt tegnspråkmiljø der, at vi samarbeider med de kommunale døveskolene ellers slik at vi sikrer gode tilbud til elevene – for det er mange som ønsker deltidstilbud. Da er det én problemstilling igjen, og det er diskusjonen rundt Hunstad skole i Bergen, der vi ikke har klart å finne en løsning. Men jeg tror jo at vi også i Bergen klarer å finne en løsning når vi har gjort det i de andre storbyene når det gjelder tilbudet til de døve elevene, og at vi skal få til et godt tilbud til dem.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-27:
Jeg skulle veldig gjerne ønske at ikke Dagrun Eriksen ga inntrykk av at det er noen som ikke forstår at døve elever har spesielle utfordringer. Men det er faktisk slik at foreldre velger andre løsninger for døve barn i dag enn de gjorde tidligere. Tidligere sendte man døve barn på internatskoler. De bodde langt hjemmefra over lang tid. Nå ønsker foreldrene at de i utgangspunktet skal gå på nærskolen, men ha mulighet til deltidsopphold, lære godt tegnspråk og ha gode miljøer. Så kan det være noen barn eller ungdommer som i perioder ønsker å være heltidselever ved døveskoler. Men problemet er at det å vedta at dagens statlige døveskoler skal fortsette som i dag, er ikke et alternativ, for de bygges langsomt ned. Det blir nesten ikke elever igjen der. Nå har vi 14 elever på internat på ungdomstrinnet på døveskoler. Dette kommer langsomt til å forvitre. Derfor er det viktig å ha det statlige tilbudet som vi har i Trondheim, og samarbeide godt med kommunene slik at det finnes alternativer der.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-27:
Selvsagt skal disse barna høres, og deres foreldre skal høres. De er meget aktive overfor Stortinget, og de har absolutt latt seg høre tidligere i departementet, fordi det har vært kjent lenge at Midtlyng-utvalget foreslo å nedlegge de statlige døveskolene – ikke fordi de hadde et ønske om å oppløse et godt miljø, men fordi det stadig ble færre elever. Når antallet halveres i løpet av en seksårsperiode, vil det på mange av disse skolene være svært få elever framover. Det er bakgrunnen for at vi har gått ut og sagt at vi ønsker å avvikle heltidstilbudet ved tre av de fire skolene fra 2013/2014, fordi det skal være forutsigbarhet for foreldre og elever i forhold til hva de framtidig orienterer seg mot. Vi skal altså både sørge for at vi har et kompetansemiljø, og vi skal sørge for at vi har én statlig døveskole der elever kan få opphold. Det er faktisk ingen av de berørte i Bergen som er så opptatt av at Hunstad skole i seg selv skal opprettholdes, men de ønsker selvfølgelig å sikre et tilbud til døve barn i Bergen, og det skal vi få til.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-27:
Vi har en rekke gode kommunale tilbud til døve barn og ungdommer i dag, og det er slik at i de tre statlige døveskolene som vi foreslår avviklet, er det et godt samarbeid med kommunene. Det er i Bergen hovedutfordringen er. Det er ikke noe rart at barn og ungdom og deres foreldre, som har spesielle utfordringer sånn som hørselshemmede har, ønsker å bevare det miljøet de hadde. Men å vedta å fortsette de statlige døveskolene er ikke å bevare det miljøet de hadde, for det forvitres langsomt, og når antallet elever halveres i løpet av en seksårsperiode, finnes ikke det alternativet at vi bare kan vedta at de skal opprettholdes med det antallet elever de har per i dag. Da må vi sørge for at den kompetansen vi trenger når det gjelder tegnspråk, videreføres. Det gjør den i Trondheim. Men vi sørger for at det er gode kvalitetsalternativer i samarbeid med kommunene, som har ansvar for alle barn – også hørselshemmede barn.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-27:
Hva gjør vi når antall barn som er heltidselever ved døveskoler, halveres i løpet av en seksårsperiode, og foreldrene velger at barna skal gå på nærmiljøskoler, men ofte med opphold på døveskoler for at man skal sikre kompetanse og utvikling av tegnspråk osv.? Da ser vi for oss følgende scenario: at det er en utvikling som kan fortsette. Det betyr at de 69 elevene som i dag går på statlige døveskoler, blir færre i framtiden. Det betyr at det ikke er mulig å opprettholde det kompetansemiljøet på de skolene, sånn som det blir foreslått, og det er derfor Midtlyng-utvalget har foreslått å avvikle dem som statlige døveskoler. Så har vi kommunale døveskoler, som også tar imot barn fra andre kommuner – andre enn sine egne innbyggere. De må vi sørge for er gode kompetansemiljøer. I tillegg må vi sørge for at vi har et sterkt kompetansemiljø når det gjelder tilbud til døve barn i Trondheim. Det skal vi sørge for at fortsetter og styrke det.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-27:
Nei, det er det ikke. Jeg er helt enig med representanten Skei Grande i at tegnspråk er kultur. Tegnspråk handler om å bevare en kompetanse og et miljø. Men utgangspunktet i denne saken har altså ikke vært noe annet enn at vi ser at de statlige døveskolene vi har i dag, ikke langsomt, men raskt får færre elever. Derfor forvitrer disse kompetansemiljøene av den utviklingen vi ser og av de valgene foreldrene i utgangspunktet har tatt. Da må vi sørge for at vi har ett skikkelig sterkt tegnspråkmiljø i statens regi, og det er dét vi har lagt opp til skal være ved A.C. Møller i Trondheim, som har hatt et tilbud til døve fra 1825. Så må vi sørge for at de barna som har vært ved de andre statlige døveskolene, får et tilbud på kommunale døveskoler, og det har vi altså klart alle andre steder enn i Bergen. Jeg er helt sikker på at vi klarer å få det til i Bergen også.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-27:
Da kan jeg glede – lyse opp i tilværelsen – representanten Skei Grande med at dette forslaget er ikke parkert. Vi ønsker kompetansekrav for lærere. Problemet gjelder ikke de nyansatte lærerne, for der har vi innført kompetansekrav, men det gjelder de lærerne som allerede jobber i skolen. Og i forbindelse med høringsrunden har vi fått noen motforestillinger som det er viktig at vi går nøye gjennom. Det er det vi gjør nå. Det er derfor vi ikke fremmet dette forslaget før påske slik at Stortinget skulle ha mulighet til å behandle de andre lovendringene i god tid, men vi kommer tilbake til dette spørsmålet. Forslaget har fått støtte fra mange hold, og det er viktig å være opptatt av at vi får til en bedre formell kompetanse blant norske lærere, men det har fått betydelig motbør fra KS, fra Skolenes Landsforbund og fra privatskoleorganisasjonene. Deres hovedargumenter dreier seg om at dette i veldig stor grad vil være en papirbestemmelse fordi det ikke vil være mulig å innfri de kompetansekravene som de da ønsker for de lærerne som i dag er ansatt i skolen, innenfor et visst tidsrom. Vi synes det har vært motforestillinger som det er grunn til å se litt nærmere på, men vi har ikke parkert. Vi er rett og slett ikke ferdig med oppsummeringen av høringsrunden på dette spørsmålet, og vi kommer tilbake til det.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-27:
Jeg finner ikke det som Trine Skei Grande viser til om rekruttering, men det kan jo tenkes at det har vært noen av de motforestillingene som har kommet fra høringsinstansene. På generell basis vil jeg si at jeg er enig med Trine Skei Grande i at der man er tydelig på hva slags kompetanse lærerne skal ha, bidrar man til å øke statusen til læreryrket, og det i seg selv kan gjøre at vi rekrutterer, i hvert fall på sikt, bedre. En av de utfordringene vi har i norsk skoleverk, når læreren er den viktigste personen i skolen – og elevene er viktige – er samspillet mellom elever og lærere. Gode lærere er det beste suksesskriteriet for å lykkes, og det er selvsagt et mål at statusen, respekten for lærernes arbeid, skal opp. Og vi har jo langt på vei klart å lykkes i det, for nå ser vi at omdømmet til lærerne er på vei opp, og rekrutteringen til lærerutdanningen er også kraftig styrket i løpet av de tre siste årene.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-27:
Jeg synes det er veldig interessant å se at økningen når det gjelder det tilbudet om videreutdanning som vi har, har vært så kraftig, og det er ikke minst fordi vi har lagt om systemet med hensyn til muligheten for å søke – lærerne kan søke direkte selv. Men det vi jo ikke er sikre på, er om alle kommunene som har lærere som har søkt, vil stille opp med sin andel av det som skal til. Det vi i hvert fall kan slå fast, er, etter at vi la om det systemet, at lærerne selv er interessert i å ta videreutdanning, og vi har også klart å få til antakelig et bedre desentralisert system, slik at det praktisk er mulig også for lærerne å benytte seg av dette. Dette er jo voksne folk med familier, og det er litt vanskelig å reise langt av gårde. Det kan også hende at vi f.eks. har bedre nettbaserte løsninger. Det jeg i første omgang er mest spent på, er om summen av de lærerne som søker, og de kommunene som nå stiller opp med sin andel her, gjør at vi fyller de 2 500 plassene som vi har. Klarer vi å få til det, er det meget gledelig. Og så har vi en avtale(presidenten klubber) med partene som har bestemt rammene for dette. De oppsummeres(presidenten klubber) selvfølgelig når vi er ferdig med den perioden. (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-27:
Jeg tror jeg sier det sånn at jeg tar med meg de synspunktene som har kommet fram i dag i spørsmålet om hvordan vi skal behandle høringsforslaget om kompetansekrav, og så kommer jeg tilbake til konklusjonen, for vi har ikke konkludert i dette spørsmålet ennå. Hvis jeg slutter nå, har jeg litt tid til gode.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-27:
Vi har hele veien en såkalt følgegruppe som følger gjennomføringen av den nye lærerutdanningen, slik at vi ikke skal komme i en situasjon der man gjennomfører en reform, lar den virke i ti år og så finner ut at den har betydelige svakheter som gjør at man må foreta svære kullkastinger av det man allerede har gjennomført. Vi må hele veien sikre at vi justerer underveis, hvis det er nødvendig. Så langt har ikke den diskusjonen vært reist med stor – hva skal man si – begrunnelse i forbindelse med lærerutdanningen for 1.–7. Det har vært rimelig enighet om at den ulike vektleggingen på faglig fordypning fra 1.–7. og 5.–10. har vært riktig. Men vi følger med på det spørsmålet videre framover.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-27:
Vi skal få rikelig anledning til å komme tilbake til diskusjonen om hva som motiverer til læring, for det er et hovedtema i meldingen om ungdomsskolen. Det finnes veldig mye god, interessant forskning som vi kan gjøre oss bedre nytte av i nettopp de spørsmålene. Å få tydelige tilbakemeldinger, få krevende og realistiske mål som er mulig å oppnå, men der man må strekke seg litt, er en del av en motiverende måte å jobbe på i skolen. Men da er det mest avgjørende at man får vite hva man skal jobbe med, på hvilken måte man skal jobbe, at man kjenner sine egne læringsstrategier, og at man får veiledning underveis med hensyn til hvordan man skal nå dem. Tallkarakterer til små barn gir ikke den slags veiledning. Så enkelt er det. Det finnes ikke noen faglig dekning for at det gir informasjon som er interessant. Jeg har gått gjennom en del vurderinger som lærere har gjort, for det er blitt jobbet systematisk med det, men vi har veldig mye å gå på fremdeles i forhold til å gi tydelige tilbakemeldinger og vurderinger. Men jeg må si jeg er ganske imponert over hvordan lærere har gitt tilbakemeldinger til elevene slik at det blir veldig klart for dem hva deres sterke og svake sider er, og det blir overkommelig i forhold til å sette seg noen nye mål og nå dem. Da jobber man godt som lærer, fordi da klarer man også å motivere til å strekke seg videre. Den endelige rapporten fra OECD i forbindelse med dette er ikke ferdig enda. Vi har vært i dialog med OECD under hele prosessen med ungdomstrinnsmeldingen, og det gis ikke noen anbefaling om å innføre karakterer i barneskolen i den rapporten som OECD gir til oss. Jeg er forundret over at det bidraget som Høyre i veldig mange sammenhenger først og fremst gir, er hvordan ytre faktorer kan bidra til å motivere. Jeg tror noe av det viktigste når det gjelder motivasjon i ungdomsskolen, og vi kommer tilbake til det, er læreglede og lærelyst. Når Elisabeth Aspaker i går, på radioen, tar til orde for at 6-åringer skal gi lærere tallkarakterer for at de skal bli bedre, så forundrer det meg at man i 2011 mener at det er en konstruktiv måte å jobbe på i norsk skole. Det forundrer meg at den store saken for Høyre – nå har jeg lest igjennom et par programmer som skal behandles neste helg på Høyres landsmøte – er å innføre tallkarakterer for 10-åringer. Det eneste Høyre har å bidra med i diskusjonen om utdanning – med fynd og klem – er hvordan man kan klare å få flere ytre(presidenten klubber) motivasjoner, og ikke den indre motivasjonen i skolen. Jeg er helt sikker på at indre(presidenten klubber igjen) motivasjon gir langt bedre læring. (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-27:
Jeg synes kanskje noe av debatten har vært preget av at man hører det man vil høre i andres innlegg. Det er ingen av de rød-grønne i denne diskusjonen som har sagt at ikke vurdering er viktig. Vi har hatt en særlig innsats når det gjelder vurdering. Vi igangsatte i 2010 en fireårig satsing på Vurdering for læring – det er en oppfølging av prosjektet Bedre vurderingspraksis, som ble avsluttet i 2009 – fordi norsk skole har hatt en svak vurderingspraksis. En svak vurderingspraksis betyr at man får diffuse og uklare tilbakemeldinger, og at elevene ikke vet hva de skal jobbe med for å mestre bedre. Og det er demotiverende i tillegg. Noe av det vi vet motiverer, er at man får noen utfordringer som gjør at man må strekke seg litt ekstra, enten det er elever som sliter med ulike fag og oppgaver på skolen, eller det er elever som løser dem på null komma niks. Alle trenger den typen utfordringer. Hoveddiskusjonen i denne karakterdebatten dreier seg ikke om hvorvidt karakterer skal innføres for å gi elevene tydelige tilbakemeldinger eller ikke, men det dreier seg om at karakterer gir for utydelige tilbakemeldinger og for liten beskjed og til dels ingen beskjed for mange elever om hva man faktisk skal jobbe med for å komme seg videre. Vi vet fra forskning hva det er som gjør at man kan lære mer og utvikle seg videre: at man forstår hva som forventes at man får tilbakemeldinger om kvaliteten på det man presterer at man får klare råd om hvordan man kan forbedre seg at man er i stand til å vurdere sin egen innsats og sin egen utvikling Dette vet vi er det som skal til for å vokse. Å ha tallkarakterer i ungdomsskolen handler ikke nødvendigvis om å gi tilbakemeldinger for at man skal forbedre seg, det handler om å ordne køen til videregående opplæring, fordi mange ønsker et karakterbasert opptak til videregående opplæring. Så er det en del påstander i debatten. Det er klart at når Svein Harberg har tvillinger, kan han sammenligne hvordan to unger får tilbakemeldinger. Men med en såpass dårlig vurderingskultur er det jo like trolig at tvillingene hadde fått samme treeren eller samme fireren eller samme femmeren, fordi vurderingskulturen i utgangspunktet er dårlig, og dermed gir det dårlig informasjon. Dermed er det også sånn at verken livet, arbeidslivet eller læringslivet er en quiz. Vi trenger mer innsikt.