Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2002-12-16:
Biskop Desmond Tutu har skrevet en bok med tittelen «Ingen fremtid uten tilgivelse». Både Nelson Mandela og Desmond Tutu har ved sine ord, sine handlinger og sitt lederskap vist beundringsverdig mot og holdning. Framtiden for Sør-Afrika ligger i disse personers tenkning, ikke i hevn og tilbakevending til det som var, bare at det nå skulle være de fargede som skulle undertrykke de hvite. Tvert imot bygges framtiden positivt ved å ha røtter i fortiden og blikket rettet framover. Fortid skal ikke glemmes eller forties, men heller ikke gjøre oss handlingslammet. Også i Sør-Afrika har det stått fram personer som har bedt om tilgivelse for apartheidsystemets grusomheter, men det har vært langt mellom disse personene. Mest iøynefallende har vært den storhet og visdom som folk som Mandela og Tutu har uttrykt. De har proklamert tilgivelse som program for å bygge en annerledes og bedre framtid. Ingen framtid uten tilgivelse. Noe av den samme tenkning bør gjøre seg gjeldende i den saken Stortinget skal gjøre vedtak i angående krigsbarna og den historie mange forteller om. Men her gjelder det som utgangspunkt at Stortinget på vegne av folket rekker ut sin hånd. Justiskomiteen har gitt en enstemmig innstilling i saken om forberedelse av et nasjonalt krigsbarnoppgjør. Vi vet at mange barn med norsk mor og tysk eller østerriksk far, såkalte krigsbarn, uforskyldt har blitt utsatt for ord og handlinger som har preget oppveksten negativt – ja, for noens del også det voksne livet. Om det går an å be om unnskyldning på vegne av noen, ber justiskomiteen gjennom sin innstilling krigsbarna om unnskyldning for den urett og den smerte de er påført gjennom livet som følge av at de var krigsbarn. Mange av krigsbarnas fortellinger om barndoms- og ungdomsopplevelser gjør sterkt inntrykk og minner oss på at vi mennesker kan være utrolig stygge mot hverandre. Justiskomiteen tar sterkt avstand fra den urett som er begått mot krigsbarna. Komiteen har også forstått intensjonen bak forslaget fra stortingsrepresentant Meltveit Kleppa om oppnevning av en krigsbarnkommisjon som må ta et moralsk, økonomisk og endelig oppgjør med den urett som mange krigsbarn har opplevd. Men komiteen går et skritt videre for å unngå at oppgjøret skyves unødvendig framover i tid. Derfor hopper vi over kommisjonen og ber Regjeringen direkte om å utrede alternative forslag til erstatningsordninger, som en kompensasjon til de krigsbarna som er påført særlige lidelser, tap og urimeligheter som følge av at de er krigsbarn. Forslag skal legges fram for Stortinget så raskt som mulig og fortrinnsvis i løpet av 2003. Dette betyr at ingen beløp er klarlagt nå, heller ikke hvilke enkeltpersoner som skal kunne få erstatning i form av penger. Komiteen understreker at det å være krigsbarn i seg selv ikke er negativt. Å ha en mor som er norsk og en far som er tysk, er ikke noe negativt. Men det er det at menneskeverdet har blitt nedverdiget, som gjør at man har kommet i en særlig situasjon. Menneskeverdet til et krigsbarn er lik enhver annens, ukrenkelig og uendelig. Mange krigsbarn har også positive opplevelser. De kan ikke vise til at de har hatt en vanskelig oppvekst på grunn av sin bakgrunn. De ønsker ikke å ha noen oppmerksomhet omkring det som ligger bak, og de ønsker heller ikke at dette skal bli en sak i familien. Det må respekteres. Vi i komiteen har også fått henvendelser fra andre personer som føler seg krenket over at krigsbarn skal få erstatning. Hva med oss, sier noen, som mistet våre fedre nettopp på grunn av krigsbarnas mor eller far – eller begge? Er det ikke slik at vi burde få erstatning? Det er ikke det vi skal ta standpunkt til i denne saken. Stortinget og samfunnet vårt har andre ordninger som i stor grad skal fange opp disse enkelthetene. Jeg tenker på billighetserstatningsordningen og andre ordninger som skal kunne komme disse til hjelp i den konkrete situasjonen de måtte være i. Men det er viktig nå for Stortinget å understreke at den urett som er begått i vårt samfunn overfor denne gruppen mennesker som vi behandler gjennom denne innstillingen her i dag, må vi rette opp. Stortinget rekker ut en hånd, uten at vi definerer innholdet i det endelige resultatet. Vi ber Regjeringen om at man i arbeidet med å utforme erstatningsordningen involverer krigsbarnas organisasjoner. Det mener vi er vesentlig, slik at det hele tiden kan være en dialog som gjør at Regjeringen ikke opererer på siden av, men i samspill med krigsbarnas organisasjoner. Vi ber også om at forskningen på krigsbarnas oppvekstforhold fortsetter. Det er mye vi kan lære og som vi kan ta avstand fra, slik at ikke en ny generasjon begår de samme urimeligheter, de samme handlinger av negativ karakter, som andre har begått før oss.