trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2013-05-27:
Utviklingen i medisinsk billedteknologi er blant de tydeligste eksemplene på innovasjon og fremgang i helsetjenesten. Dette har hatt stor betydning for god og riktig diagnostikk. Jeg har erfaring fra helsetjenesten selv og fikk utdannelse i den tiden da røntgen virkelig var røntgen slik Wilhelm Røntgen oppdaget den og fikk Nobelprisen for i 1901. De siste 30 årene har vi i tillegg fått ultralyd, CT, MR og PET/CT. På alle trinn i utviklingen var de første maskinene store og dyre og ble utplassert bare på et fåtall sykehus. For bare 15 år siden måtte mitt sykehus søke Sosialdepartementet om konsesjon for å få lov til å kjøpe én CT. I dag er maskinene små og mye rimeligere, og avansert diagnostikk er godt fordelt over hele landet. Billeddiagnostikken brukes mer og mer. Mens diagnostikk basert på god sykehistorie og god undersøkelse tidligere var den ypperste fagutøvelse, går utviklingen i retning av mer teknologi. Det gjøres sannsynligvis både for lite og for mye billeddiagnostikk – lite blant barn, mer midt i livet og mindre igjen hos de eldste på sykehjem. Kanskje birkebeinergruppen midt i livet trener for mye og for ofte kommer til røntgeninstituttet med dårlige knær mv. På den annen side: Fra et sykehjem kan terskelen for å reise til en røntgenavdeling være for stor. Her er vi ved interpellasjonens kjerne. Sykdom kan presentere seg annerledes hos eldre, og diagnose kan være vanskelig. Derfor er geriatri og sykehjemsmedisin egne fagområder, og billeddiagnostikk er en nødvendig del også av god sykehjemsmedisin. «Når» og «hvordan» er faglige avgjørelser, og når det er mulig, må pasienten selv få være med på å bestemme omfanget av utredningene. Men reise til en røntgenavdeling kan være en betydelig belastning. Når avansert billeddiagnostikk er nødvendig, så finnes ikke noe alternativ. Men for enklere diagnostikk vil det mange steder i landet være mulig for billeddiagnostikken å komme til pasienten. Gode eksempler finnes allerede, enten som mobile tilbud fra sykehuset eller lokalmedisinske samlokalisasjoner av sykehjem, fastlege og polikliniske tilbud fra sykehuset inklusiv billeddiagnostikk. Interpellanten har tatt opp takstsystemet som både problemet og løsningen. Etter min mening er det en forenkling. Det må begynne med fagenes spørsmål og svar. Når er det faglig best å gjøre enkel billeddiagnostikk på et sykehjem? Hvilke teknologiske løsninger finnes? Skal det være forskjellige løsninger avhengig av avstander? Bør f.eks. alle sykehjem ha røntgenapparater og telemedisinsk oppkobling for både bruk og tolkning? Basert på de faglige svarene har kommune og sykehus sammen helt klart et ansvar for å samarbeide om disse løsningene. Mange steder fungerer dette godt, og jeg viser til de konkrete eksemplene som statsråden omtalte. I volum dreier det seg om et meget begrenset antall røntgenbilder. Sykehusene kan velge å yte en slik tjeneste selv eller gjennom avtale med private røntgeninstitutter, som de allerede samarbeider med, og som gjør en stor del av polikliniske røntgentjenester i Norge.
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2013-05-27:
Jeg skal bare si noen få ord i denne debatten. Jeg er av dem som var med allerede i 2005, da vi kjempet hardt for å få en rettferdig finansiering av spesialisthelsetjenesten i Norge, i en situasjon hvor bl.a. Helse Vest var grovt underfinansiert – en situasjon som regjeringen etter hvert ryddet opp i. På tross av at dette dreide seg om store beløp, klarte vi å få dette i orden igjen. Det som er poenget, og det som er viktig for oss helsepolitisk, er selvfølgelig det at folk skal ha behandling av høy kvalitet, og helst så nært som mulig – at alle skal ha lik tilgjengelighet for behandling av høy kvalitet. Det har vært snakket mye om kvaliteten på kreftbehandlingen i Norge i dag. Jeg skal ikke gå dypere inn i det. Jeg var nær pårørende til en av dem som ikke overlevde kreften for 20 år siden, og jeg er veldig glad for å se de resultatene som er kommet opp siden. Det som jeg er skeptisk til med det forslaget som ligger her nå – ikke bare skeptisk til, men som gjør at jeg er sterkt imot det – er jo nettopp baksiden av styrking, prioritering og forkjørsrett for Radiumhospitalet: at dette også vil svekke de faglige miljøene og behandlingstilbudene i de regionale tilbudene som eksisterer. Som representanten Toppe viste til, er skepsisen på Haukeland sykehus sterk og velbegrunnet. Det er en utvikling som vi må være særdeles mye på vakt for, for jeg mener at det å sørge for et godt behandlingstilbud der hvor folk er, også er svært viktig. Med dagens teknologi og dagens kunnskapsutvikling er det ikke umulig for sykehusene å samhandle for å utvikle kompetansen også. Så ser jeg også at det er mye snakk om bygg – det er vel så mye snakk om byggenes helse som pasientenes helse i dette forslaget. Jeg har en aning om at dette forslaget også i stor grad er designet for – skal vi si – å snike i køen til helsemidlene som skal fordeles etter en ganske tøff prosess over hele landet.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2013-05-27:
Jeg skal benytte anledningen til å stille et spørsmål som jeg har lovet noen pårørende å stille. Jeg får en del henvendelser fra pårørende som opplever at deres kjære er så syke at de på dårlige dager ikke vil gå ut. Dette medfører at de ofte ikke møter til den sterkt tiltrengte behandlings- eller samtaletimen de har blitt gitt. De etterlyser mer enn en faktura for ikke å ha møtt opp. Vil statsråden gjøre noen grep for de som bor hjemme, og som trenger psykisk bistand, men som ikke greier å nyttiggjøre seg det tilbudet de faktisk blir gitt?
Karin Yrvin (Arbeiderpartiet), 2013-05-27:
Noe av det viktigste når en blir syk, er å få hjelp. Men for mange kan veien til psykolog være lang. En vet ikke hvordan en skal få kontakt med psykolog, og det kan være vanskelig å få time. Særlig kan det gjelde der det er lettest å gjøre noe, nemlig for dem som har lettere depresjoner og angst. Mange mennesker kjemper daglig mot depresjoner. De klarer å fungere, få ser dem, men det koster dem mye å gå på jobb. Mange kjenner på sterk uro og indre angst og kan ha store vansker med å sove, selv om de framstår som rolige, ressurssterke og dyktige på utsiden. Dette reduserer livskvaliteten betraktelig og hindrer optimal fungering. Mange kan kjenne på flere av disse symptomene og mene at det ikke kan være så ille, siden de ytre sett fungerer like bra som befolkningen for øvrig. De kan få det bedre med hjelp, men det er viktig at hjelpen er nær, og at det er lav terskel. Det er bevilget 10 mill. kr til et kommunalt forankret pilotprosjekt som heter Rask psykisk helsehjelp. Målet med pilotprosjektet er å prøve ut en modell for å gjøre behandling for angst og depresjon lettere tilgjengelig i befolkningen. Det ble i 2012 utviklet en opplæringspakke i kognitiv terapi tilpasset Rask psykisk helsehjelp, og det er lyst ut tilskuddsmidler til kommuner som ønsker å starte opp et slikt tilbud. Det er gøy å se hvordan tilbudene nå sprer seg i disse kommunene. Prosjektet skal baseres på kognitiv terapi og veiledet selvhjelp basert på kognitiv terapi. Kognitiv terapi handler om å endre tankemønstre som ikke er bra for en. Det skal endre automatiserte tanker. Rask psykisk helsehjelp skal være et kommunalt lavterskeltilbud for mennesker med lettere og moderate angst- og depresjonsvansker. Det skal være gratis for brukerne, gi direkte hjelp uten henvisning og gis av kompetent personell. Metoden har dokumentert positiv effekt på mild og moderat angst og depresjon. Dette er eksempel på et lavterskeltilbud som har mye for seg, og som bør videreutvikles. Det kan føre til bedre livskvalitet for mange.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2013-05-27:
Jeg takker statsråden for svaret og for at han viser et stort engasjement for dette viktige feltet. Han viser til at regjeringen allerede har gjort grep som gir grunn til optimisme og tro på at det blir økt satsing på dette, og – som statsråden sier – at man ønsker å signalisere økt bruk av nye metoder. Det er også viktig å få fram Den kulturelle spaserstokkens betydning. En av tidligere kulturminister Trond Giskes favorittfortellinger var eksempelet om da Den kulturelle spaserstokken besøkte institusjoner, der ansatte rapporterte om en rekke gjenglemte rullatorer da konserten var ferdig. Folk hadde vært oppstemt og nesten glemt at de hadde behov for hjelpemidler. Dette er selvfølgelig satt på spissen, men det har stor virkning. Jeg kunne gjerne tenke meg at vi i denne debatten belyser hvordan vi kan videreutvikle Den kulturelle spaserstokken til i enda større grad å utløse aktivitet hos de eldre, sånn at en kan se en mer varig virkning av den store satsingen vi har fra statlig hold. Så er jeg også veldig glad for at statsråden nevner Levanger spesielt. Vi er jo stolte av det arbeidet som gjøres, av at regjeringen har sett det, og av at man så til de grader ser den enorme kraften som kan ligge i dette arbeidet – at man har lagt opp til at Levanger kommune blir tildelt ansvaret for å være et nasjonalt kompetansesenter innen kultur, helse og omsorg, og at det skal gjøres sammen med Høgskolen i Nord-Trøndelag, HUNT forskningssenter, Nord-Trøndelag fylkeskommune og Helse Nord-Trøndelag og – i tillegg – lege og musikkterapeut Audun Myskja. Vi er stolte av at man ikke bare signaliserer dette, men av at man også evner, gjennom revidert nasjonalbudsjett, å prioritere dette med å bevilge 2 mill. kr til oppstart. Jeg kunne gjerne ha tenkt meg å høre hvordan statsråden kan tenke seg å være med og bidra til denne oppstarten, og hvilket tidsperspektiv man ser for seg. Videre er jeg glad for at kulturministeren har signalisert at hun ønsker å bidra i debatten. Jeg ønsker gjerne at vi får en debatt rundt de frivilliges muligheter til å være med og bidra til en verdig eldreomsorg. Vi vet at det er mange som ønsker å bidra, vi vet at det finnes store krefter i lokalsamfunnene som ønsker å bidra, og vi vet at det har en stor effekt når barn, unge og frivillige er rundt omkring på institusjonene og – ikke minst – er sammen med de eldre, men også bidrar til at det blir en mer verdig og trygg eldreomsorg. Så jeg ser fram til en videre debatt om det.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2013-05-27:
Jeg takker salen for en god debatt, hvor temaet blir belyst fra mange ulike innfallsvinkler. Etter å ha hørt representanten Kåre Simensens innlegg om spillepolitikk får jeg en tanke om at vi godt kan oppfordre eldre til heller å danne en bridgeklubb enn å spille nettpoker. Det er sosialt, det er noe som holder hjernen i gang, og etter røykeloven er det vel også bra for folkehelsa å spille bridge! Flere har belyst kulturens betydning for folks helse, både fysisk og psykisk, og jeg er glad for at flere ser det perspektivet. Når vi vet hvor viktig dette er for folks liv, er det – i hvert fall for meg som sosialdemokrat – viktig at vi sørger for å spre dette til så mange som mulig, sånn at flest mulig får muligheten til å delta, til å oppleve, til å mestre. Oppfordringen må være til utmeislingen av framtidens kulturpolitikk – at man i enda større grad sørger for et lokalt kulturløft, at man satser på frivilligheten og slipper frivilligheten løs, at man utløser de kreftene som bor i hver enkelt som ønsker å bidra i lokalsamfunnet sitt, at man ser på om midlene til Kulturrådet kanskje også kan innrettes mot perspektivet kultur/helse, og at man videreutvikler ordningen med Den kulturelle spaserstokken. Jeg er enig med representanten Tove Karoline Knutsen i at her er det et potensial både til å nå flere og ikke minst til å aktivisere flere eldre. Så er jeg enig med statsråd Jonas Gahr Støre i at mange av de eksemplene vi ser – mennesker som får muligheten til å få en engangsopplevelse eller en langtidsvirkning – er veldig gripende. Vi har sett video av en hardt Parkinson-rammet eldre mann som bare ved å bruke en metronom, en taktmåler, etter kort tid går som en 40-åring. Man tror ikke sine egne øyne. Vi har hørt eksempler på eldre demente som man før måtte ha tre personer til å legge om natten på grunn av uro, frykt og redsel, og der man – ved å synge sammen med den demente – nå bare trenger å være én person. Det øker verdigheten, og det er viktig for pasienten og de pårørende, men også for de ansatte, at de også ser at de kan bidra med noe til andre mennesker, og at de også føler en mestring. Derfor blir det et viktig ansvar for det nye nasjonale kompetansesenteret å sørge for at de gode eksemplene får en god spredning. Jeg er veldig glad for signalene fra statsråden når det gjelder erfaring og erfaringsutveksling, for dette arbeidet må ikke bare være avhengig av ildsjelene. Det er viktig å spre de gode eksemplene og å finne mekanismer for å spre dette og implementere det i andre institusjoner. Takk for debatten.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2013-05-27:
Jeg vil også takke representanten for å ta opp et viktig spørsmål og å bevege seg inn på et område som jeg forstår kan være vanskelig å bevege seg inn på, for dette er en profesjon som man før ikke har diskutert alternativer til. Vi har frivilligheten i kommunene, vi har frivilligheten lokalt, og dette er kanskje noe av det viktigste vi har innenfor akkurat dette området rundt omkring i landet. Vi har lokale teatergrupper, vi har lokale sangkor som bidrar innenfor dette området. Kulturen gir en merverdi til kommunen, og den skaper en trivsel i kommunen som vi må ta vare på. Men jeg tror det er viktig at Stortinget ser sin begrensning og lar kommunen utvikle dette tilbudet, som alle er enige om er så viktig. Man har sett at kultur har merverdi rundt omkring i landet, og man ønsker nå å spre den. Når det gjelder behandling med kultur, snakker vi ikke bare om eldre; vi ser syke barn under omsorg som også drar nytte av dette. Vi ser psykisk syke ungdommer som får behandling med musikk – de får øve på musikk, de får synge i kor, de får en mestringsfølelse innen musikk som de ikke har hatt tidligere. Ja, man har sågar sett at det har vært positivt å behandle ungdom som bor på institusjon, med kultur og musikk. Alle har vært innom eldre som bor på institusjon, men vi skal ikke glemme eldre som bor hjemme. Dette er en gruppe det kan være vanskelig å få ut, og som det også er vanskelig å få i tale. Jeg tror at dette kan være et godt tiltak nettopp for dem, men da må vi også gi kommunene en mulighet for dette. Musikk som terapeutisk hjelpemiddel er det vi egentlig snakker om – og bare på godt! Kultur skal være et supplement til helsevesenet og til behandling, men når man ser at det samme er blitt brukt på danske soldater i Afghanistan – musikk i lydputene deres ble brukt som et hjelpemiddel – skjønner man at her er det store muligheter. Så jeg håper at denne debatten og det temaet vi nå tar opp, ikke blir en slags profesjonskamp, at det kun er én gruppe som kan behandle, men at vi kan bevege oss lenger ut for å finne alle muligheter for å få folk friske. Vi må tørre å bevege oss. Vi vet også at det finnes terapeuter rundt omkring i landet som ikke er utdannet innen helsevesenet, men som kan være med og bidra nettopp innenfor det området vi nå har diskutert. Så igjen: Tusen takk til representanten for å ta opp dette temaet. Jeg håper vi tør å bevege oss lenger enn det vi har gjort til i dag.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2013-05-27:
Det var interessant og positivt at statsråden i sitt innlegg la så stor vekt på dette med regionale reindriftsfora som skal på plass. Regjeringen sier i selve proposisjonen følgende: «Departementet vil ta initiativ til at dette er etablert innen endringene trer i kraft.» Det er snakk om organer uten beslutningsmyndighet, men som har en viktig konsultativ funksjon. Vi er kommet opp i en situasjon der det på en måte er en tillitskrise mellom Sametinget på den ene siden og staten på den andre. Kan statsråden si noe om hvordan en ser for seg framdriften i dette, hvordan en kan få en god dialog med etablering av fora? Så står det, som punkt fem i lovforslaget: «Loven gjelder fra den tid Kongen bestemmer.» Når tror statsråden at disse konsultative organene kan være på plass, slik at loven kan tre i kraft?
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2013-05-27:
I innlegget mitt leste jeg opp en del av den for så vidt ramsalte kritikken som har kommet fra Riksrevisjonen når det gjelder departementets manglende retningslinjer for utarbeidelse av bruksregler i samsvar med reindriftsloven og reduksjonsplaner. Når departementet først kommer på banen, er det for å gi et pålegg til Reindriftsstyret om nødvendige tiltak for forholdsmessig reduksjon som et tvangstiltak etter reindriftsloven. Er statsråden enig i at denne sendrektigheten kan ha bidratt til å øke konfliktnivået mellom reindriftsnæringen og statlige myndigheter?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2013-05-27:
Norsk landbruk kjennetegnes av en miljømessig bærekraftig produksjon og trygg mat. Norske forbrukere har høy tillit til norskproduserte matvarer, og en økende befolkning medfører et behov for økt matproduksjon. Antall foretak som søkte om produksjonstilskudd i 2012, sank med 853 fra året før, noe som er en nedgang på hele 1,9 pst. På denne bakgrunn er det viktig å legge til rette for at de organisasjonsformer som bøndene selv ønsker og velger, får en naturlig plass i landbruket. Fremskrittspartiet mener at en samdrift består av ellers selvstendige bruk, og at samdriftsformen er den utveien mange bønder – også på mindre bruk – ser for å kunne fortsette sin drift. Fordelen er at hvis man er flere i hop, får man lettere avløsning – man kan bytte på. Jeg tror det er viktig for bøndene i dag at de har de samme rettighetene og mulighetene som andre til å komme seg unna i helger og helligdager for å kunne være sammen med familien. Samdriftsformen er en forutsetning for en fortsatt variert bruksstruktur, og er ikke til hinder for en variert bruksstruktur. Det er viktig. I dag har vi 1 510 samdrifter, inkludert 4 130 landbrukseiendommer med kvote, og om lag 465 millioner liter melk. Det er en betydelig andel av den årlige kumelkproduksjonen på vel 1 500 millioner liter melk årlig. Jeg mener dette understreker samdriftenes betydning for norsk melkeproduksjon og landbrukspolitikk, og det er det ekstremt viktig å legge til rette for. Forskjellsbehandlingen mellom enkeltbruk og samdrifter, som regjeringen har vedtatt, stimulerer ikke til økt matproduksjon, men er en årsak til at selvforsyningsgraden på landbaserte matprodukter i dag er godt under 50 pst., noe som er i strid med det et enstemmig storting gikk inn for i forbindelse med landbruksmeldingen. Da var alle enige om at man burde få opp matproduksjonen. Tiden er overmoden for en ny landbrukspolitikk som kan legge grunnlag for en robust norsk matproduksjon. Det er veldig viktig at man i størst mulig grad bør skille næringspolitiske og distriktspolitiske hensyn i landbrukspolitikken, og sørge for å gi bonden næringsfriheten tilbake gjennom en fullverdig eiendomsrett og retten til å styre egen matproduksjon. Konkurranse er den viktigste forutsetningen for et godt entreprenørmiljø, og derfor må de etablerte ordningene som hindrer dette, avvikles, herunder bl.a. begrensninger knyttet til organisering og drift av matproduksjonen samt begrensninger for å oppnå økt volumproduksjon. Skal man lykkes, er det nødvendig å fjerne kvotebegrensninger og konsesjonsgrenser for produksjon for både enkeltbruk og samdrifter. Jeg vil ta opp forslagene som Fremskrittspartiet – alene eller sammen med Høyre – har i innstillingen.
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2013-05-27:
Matproduksjonen i norsk landbruk har gått ned. I dag kan vi produsere under 50 pst. av maten selv. Av alle som lever 100 pst. av landbruk, som altså får 100 pst. av sin inntekt som bonde, er det kun 6 pst. igjen. Prosenttallet har gått ned fra 14 pst. til 6 pst. på to år. Med den rød-grønne regjeringen har vi et totalt ras. Vi har ras når det gjelder antallet som utøver landbruksyrket. Det er også stor nedgang i matproduksjonen, til tross for at man i Stortinget i forbindelse med landbruksmeldingen var enig om at her ønsket man å gjøre noe mer, og få opp matproduksjonen. Det er rigide regler, bl.a. for samdriftene, som reguleres. Mitt spørsmål til statsråd Slagsvold Vedum er: Kan han forklare meg hvorfor tre personer i en samdrift som hver kan ta med seg inn 412 000 liter, ikke kan få lov til å gjøre nettopp det – for å kunne drive lønnsomt – istedenfor at man har et kvotetak?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2013-05-27:
Man viser til landbruksmeldingen. Det gjorde representanten fra Høyre, og det gjorde jeg også i mitt innlegg. Man sier der at man skal ha likebehandling mellom brukene. Man sier også at man skal ha mer matproduksjon. På mitt forrige spørsmål svarte ministeren at man ikke har redusert matproduksjonen, man har bare blitt flere mennesker. Det viser jo at da må man tilpasse. Hvis man mener at det blir flere mennesker, men at man ikke klarer å holde oppe matproduksjonen, er det jo en systemfeil. Da må det bli helt rett sånn som Fremskrittspartiet hevder i merknadene, at vi må likebehandle dem. Vi ser at Tine nå roper varsku om en mulig ny smørkrise. Da blir spørsmålet til statsråden: Er det bedre å gå ut og importere det smøret som vi trenger fra utlandet, enn å gi våre egne bønder muligheten til å gjøre det selv, tjene mer penger og få en bedre hverdag?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2013-05-27:
Jeg har det siste halvannet året blitt kontaktet av flere reindriftssamer som er innforstått med at reintallet må ned for å få en reduksjon i antallet rein. De får da et problem i sidaene. Jeg har et eksempel: Hvis man har 1 000 rein i en sida, og så har man en aktør som er advokat i Oslo, man har en aktør som er soldat i Afghanistan, og man kan ha en aktør som kanskje sitter på et sykehjem fordi man er nådd den alderen. Da blir problemstillingen til reindriftseierne: Hvis de skal ned i antall rein og blir tatt på den totale rammen, har man ikke nok rein for dem som driver i sidaene, til å leve og drive bærekraftig. Mitt spørsmål til statsråden blir: Vil man vurdere en lovendring hvor man sier at de som får konsesjon i sidaene, faktisk skal være aktive drivere?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2013-05-27:
Jeg har et spørsmål til statsråden. Det han sier, er at man har sanksjoner. Da er mitt spørsmål til statsråden, som jeg håper han svarer på: Når brukte dere de sanksjonene? Så vidt jeg vet fra opplysninger jeg har fått, er det ikke brukt noen sanksjoner ennå for å slå ned på det. Da er spørsmålet: Når er det brukt – og hvis det eventuelt ikke er brukt, hvorfor ikke? Så sier man også man er veldig opptatt av at man vil ha en enighet med Sametinget. Men nå har jo Sametinget hele tiden hevdet at de ikke vil gå inn i dette med reintall – de vil altså ikke være en del av det. Da lurer jeg på: Hvordan skal du ha en dialog med en part som Sametinget, som selv har sagt at de ikke vil være del av det? Skal du tvinge dem til å prate med deg?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2013-05-27:
Jeg utfordrer statsråden på nytt. Jeg stilte spørsmål: Har det vært brukt sanksjoner – i så fall hvor? Dersom det ikke har vært brukt sanksjoner – hvorfor ikke? Dette har nå pågått i åtte–tolv år. Man har hele tiden hevdet at man skal bruke sanksjoner for å få det ned, og statsråd Slagsvold Vedum har gått ut og sagt at det er over 30 000 rein som må tas ned for at det skal være bærekraftig, og for at man skal kunne ha en måte å drive på, at ikke alt blir ørken. Så jeg spør statsråden på nytt. Kan han være snill og svare på mine spørsmål?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2013-05-27:
Jeg vil stille et spørsmål til statsråden. Hvert år i fire år har vi gått inn med forslag som går på ID-merking av rein. Begrunnelsen er at man har en del konflikter der oppe ved at man merker ørene ved å skjære i dem. Det har også en del med dyrevelferd å gjøre. Man hevder også at noen tar det som ikke tilhører dem, og bruker sitt eget øremerke, som gjør at vi har konflikter der oppe. Så har vi også dette med tap av rein. Det er mye enklere å kunne finne ut ved elektronisk øremerking. Reinpolitiet sier også at det vil være lettere i deres hverdag for å få en enklere kontroll. Spørsmålet til statsråden er: Er dette noe statsråden vurderer å iverksette, sånn at vi får en bedre hverdag for reindriftsutøverne og en bedre kontroll med systemet?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2013-05-27:
I mitt hovedinnlegg gikk jeg igjennom hva Riksrevisjonen har kritisert, bl.a. det som gjelder reduksjon av reintallet. Jeg hadde under replikkordskiftet et oppfølgingsspørsmål til statsråden, hvor jeg bl.a. gikk inn på dette med ID-merking av rein. Det er bevist at man i dag har liten oversikt over hvem som eier hvilken rein. Man er plaget med at man jager store flokker inn i små flokker, slik man gjorde i Ville vesten på 1800-tallet, noe som skaper store konflikter, og som faktisk også politiet har advart mot. Lensmannen i Kautokeino har faktisk vurdert å ta inn skytevåpen på grunn av konfliktene. Jeg synes det er litt merkelig at når Riksrevisjonen kritiserer at man ikke klarer å iverksette tiltak, og når man da kommer med forslag om å ID-merke – noe som gjør det ganske mye enklere å følge reinsdyrene ved at man, som representanten fra Høyre snakket om, kan GPS-merke dem og følge flokken – så forstår jeg ikke hvorfor man ikke går inn i dette. Dette vil også være til hjelp mot tapene. Man har altså et tap på nesten 250 dyr per dag i Finnmark. Denne måten vil gjøre det lettere å dokumentere om dette er reelle tap eller ikke. Riksrevisjonen er også kritisk til dette med tap som skyldes rovvilt. Som jeg sa: Det er kun 6 pst. av tapet som må dokumenteres, og resten får man utbetalt. I 2010 budsjetterte man med 55 mill. kr til erstatning for tap av rein grunnet fredet rovvilt, og man brukte 66 mill. kr. I 2011 budsjetterte man med 63 mill. kr, og man brukte 76 mill. kr. Man bruker store beløp over det budsjetterte. Dette laget Riksrevisjonen også en rapport om for fire år siden, og her er vi i dag. Man kan sette rapportene etter hverandre, men ingenting skjer. Man klarer ikke å utføre den kontrollen man skal – man klarer ikke å iverksette. Jeg måtte stille statsråden spørsmålet to ganger, om det var iverksatt tiltak for å straffe dette. Han svarer: Nå skal man starte, nå skal man starte. Det samme svarte forgjengeren, Lars Peder Brekk, meg for fire år siden: Nå skal vi starte. Vi skal se på det. Nå er vi i 2013, og jeg er inne i min siste periode, men jeg tror at jeg antagelig hadde fått det samme svaret i 2018, 2019 og 2020 hvis jeg hadde sittet noen perioder til, og det ikke blir et regjeringsskifte. Det er på tide at man begynner å gjøre ting for å få orden på næringen, for å få en økologisk og bærekraftig virksomhet og forhindrer at man lager en ørken av hele Finnmark. Det er en ny regjering som kan berge Finnmark.
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2013-05-27:
Jeg fikk faktisk svar på det jeg spurte om, for det statsråden sier, er at de vedtok et lovverk og så en plan. Jeg trodde – med all respekt – at det kanskje var en lur ting å vedta en plan og så lage et lovverk ut ifra hvor man vil. Men dette sier noe om hvorfor det ikke har skjedd noe i løpet av alle disse årene: Men har vedtatt et lovverk uten å ha en plan med det. Jeg har et siste spørsmål til statsråden. Han har ikke svart meg direkte på spørsmålet, så jeg har stilt det to ganger, om han kunne bekrefte at de hadde hatt noen sanksjoner mot dette. Men hvis vi kommer til 1. august – da sitter du antagelig ennå og styrer – og tallene fortsatt ikke er redusert ned mot målene, vil du da vente på en rettslig konflikt, noe som Riksrevisjonen sier at man ikke er nødt til, for man kan iverksette, eller vil vi se tiltak ved at man bruker de mulighetene man har til å straffe dem, etter det regelverket som er laget i denne salen?
Torgeir Dahl (Høyre), 2013-05-27:
Jeg viser til Meld. St. 9 for 2011–2012, Landbruks- og matpolitikken, Velkommen til bords. Få bransjer i Norge er så avhengige av politikeres rammebetingelser som landbruket. Det er derfor positivt at stortingsmeldingen fremhever et hovedprinsipp for både kvotereguleringsregelverk og annet regelverk, et likebehandlingsprinsipp uavhengig av organisasjonsform. Jeg siterer fra landbruksmeldingen: «Departementet vil derfor arbeide videre med sikte på felles/likt kvotetak for samdrifter og enkeltbruk og annen harmonisering av regelverket, som avvikling av særskilt antalls- og avstandsbegrensning for samdrifter.» Det er på dette grunnlaget Høyre har fremmet saken, for fortsatt er det en betydelig kvotediskriminering av samdrifter. Øvre melkeproduksjonstak for enkeltbruk er i dag 412 000 liter, for samdrifter er produksjonstaket 773 000 liter. For tre deltakere betyr dette i gjennomsnitt 257 000 liter per deltaker. Denne diskrimineringen av samdrift må opphøre. Særskilte kvotetak og antalls- og avstandsreguleringer bør opphøre. I tillegg foreslår Høyre at forbudet mot å leie kvoter fjernes snarest mulig. Høyre mener det må legges til rette for at bøndene selv skal kunne bestemme sin organisasjonsform. En samdrift består av selvstendige bruk. Samdriftsformen er den utveien mange bønder har valgt for å kunne fortsette sin drift. 4 130 landbrukseiendommer har gått inn i 1 510 samdrifter med en melkekvote på 465 millioner liter. Denne kvoten utgjør ca. en tredjedel av den årlige kumelkproduksjonen på 1,5 mrd. liter. Dette viser samdriftens betydning for norsk landbruk. Høyre har ikke foreslått at samdrifter skal ha gunstigere tilskuddsordninger enn enkeltbruk, og forslagsstillerne mener ikke at produksjonstaket for samdrifter skal fjernes i sin helhet, mens enkeltbruk fremdeles skal ha et produksjonstak. Et likebehandlingsprinsipp tilsier at tre deltakere i samdrift skal kunne operere med et kvotetak tilsvarende det for enkeltbruk ganger tre, dvs. 1 236 000 liter kumelk per år. Dagens kvotetak er 773 000 liter. Norsk landbruk har behov for en forenkling av dagens stivbente regelstyring. Oppmykingen kan starte med at diskrimineringen av samdrifter opphører.
Torgeir Dahl (Høyre), 2013-05-27:
Da jeg hørte statsråd Vedum tale i sted, begynte jeg å lure på om vi her ser en politikkendring. Jeg vil bruke anledningen til å sitere fra Meld. St. 9 for 2011–2012, Landbruks- og matpolitikken, for der står det åpent – det trodde jeg var regjeringens dokument – at departementet er opptatt av at man skal ha en likebehandling av samdrifter og enkeltvedtak. Jeg siterer fra meldingen: «Departementet vil derfor arbeide videre med sikte på felles/likt kvotetak for samdrifter og enkeltbruk og annen harmonisering av regelverket, som avvikling av særskilt antalls- og avstandsbegrensning for samdrifter.» Det er faktisk det som var Høyres forslag, det er en slags oppfølging av landbruksmeldingen. Jeg lurer på om det er slik at statsråden har endret oppfatning siden den meldingen ble lagt frem?
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2013-05-27:
Reindriftsnæring er ei viktig næring både økonomisk og kulturelt, og det er derfor viktig å leggje grunnlag for ei reindrift som er økonomisk, kulturelt og økologisk berekraftig. Proposisjonen som blir behandla i dag, handlar om endringar i reindriftslova og forvaltingsregimet for reindrifta. Som det går fram av proposisjonen, er dette ei sak som har ei lang forhistorie, og det har kome fram ulike syn i forarbeidet til lovendringa. Regjeringa foreslår å avvikle områdestyra og overføre oppgåvene til fylkesmannsembetet. Formålet er å effektivisere og forenkle forvaltinga av reindrifta og få på plass ein tydelegare forvaltingsstruktur. Dette kan også bidra til at reindriftsforvaltinga blir del av eit større fagleg miljø. Reindriftsstyret, med dagens system for oppnemning, vil bli ført vidare som i dag. Reindriftsstyret blir klageorgan for vedtak etter reindriftslova fatta av Fylkesmannen. Den samiske medverknaden i den offentlege forvaltinga av reindrifta er viktig for suksessen til den omlegginga som no er foreslått. Det blir også lagt opp til at reindriftsforvaltinga i Alta held fram som før under namnet Statens reindriftsforvaltning. Landbruks- og matdepartementet vil også invitere Sametinget og Norske Reindriftssamers Landsforbund til å vere med og utvikle rammene for samisk og reindriftsfagleg medverknad i dei nye reglane for forvaltinga. Departementet ser det som heilt avgjerande at det saman med Sametinget og Norske Reindriftssamers Landsforbund blir utvikla gode rutinar for samisk og reindriftsfagleg medverknad i ei ny, regional forvalting. Som ordførar for saka var inne på, trur vi det er eit godt grep å leggje til rette for at Sametinget og Norske Reindriftsamers Landsforbund blir aktivt trekte med i den vidare prosessen for å finne gode samarbeidsrelasjonar som kan gje omlegginga som no er gjort, god forankring og god legitimitet blant dei som blir berørte av omlegginga.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2013-05-27:
Som eg sa i den førre saka, er reindrifta ei viktig næring både økonomisk og kulturelt, og det er ei næring som er avhengig av optimal bruk av beiteressursane. Forhandlingane om reindriftsavtalen blei gjennomførte i samsvar med dei overordna måla som er trekte opp for denne næringa, og som vi har diskutert før her i dag. Det er positivt at partane kom fram til semje om ein avtale. Det inneber økonomiske tiltak i reindriftsnæringa på 109,5 mill. kr, noko som er ein auke på 5 mill. kr i forhold til gjeldande avtale. Samisk reindrift bidreg til levande landbruk i heile landet gjennom beitebruk i fjellområde og utmark, og ho har potensial for auka verdiskaping. Vi har faktisk reindrift i 140 kommunar og på eit areal som dekkjer 40 pst. av landarealet i Noreg. Reinkjøtt er ei delikatesse, noko av det mest eksklusive kjøttet som Noreg har å by på. Desse tala viser at dette er ei viktig næring, og ei næring som har potensial for ei positiv vidareutvikling. Noreg og Sverige har vore utan ein konvensjon om grenseoverskridande reindrift sidan 2005, noko som er svært uheldig. Dette fører til at norske reindriftsdistrikt er hindra frå å beite i Sverige. Det er derfor positivt at partane i reindriftsavtalen er samde om å omdisponere 1,6 mill. kr til fôring og andre tiltak for å sikre driftsgrunnlaget for dei som blir ramma av mangelen på ein slik konvensjon. Hovudformålet med avtalen som er inngått, er å leggje til rette for auka slakting og omsetnad av reinkjøtt. Det vil betre både den økonomiske og den økologiske berekrafta til næringa. For å følgje utviklinga på dette området er det semje om å etablere eit nytt rapporteringssystem for slakteri- og vidareforedlingsbedriftene. På denne måten kan vi få ei oversikt over om ambisjonane i avtalen blir følgde opp slik at vi kan få den oversikta etter kvart og ikke berre i ettertid. Det er også semje om å vidareføre reinprogrammet, som særleg er retta inn mot vidareutvikling av etablerte reinkjøttbedrifter. Det er også eit viktig tiltak for å få opp omsetninga og få fram den gode kvaliteten og det store potensialet som ligg i den fine råvara som reinkjøttet er. Dei to siste åra har det blitt slakta færre rein enn tidlegare år, trass i at marknadssituasjonen har vore i betring. Dette er ei utvikling som vi skal snu om vi skal skape ei god utvikling for næringa.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2013-05-27:
Proposisjon 89 L om endringer i reindriftsloven innebærer en avvikling av ordningen med områdestyrer og overføring av områdestyrenes oppgaver til fylkesmannsembetene. Senterpartiet støtter denne endringen, og vi mener at dette vil være en fornuftig endring av reindriftsloven. Jeg vil i denne sammenheng vise til at det er en særskilt utfordring innenfor dagens forvaltningssystem at reindriftsforvaltningen er en forholdsvis liten forvaltning uten tilknytning til annen offentlig forvaltning. Over tid har en sett at dette kan skape problemer med hensyn til bl.a. habilitet og kompetanseoppbygging. Hensikten med de endringene som nå gjøres, er å få en mer oversiktlig og effektiv forvaltning, som kan inngå i et bredere faglig miljø, og som samlet sett gir kompetansemessige gevinster. Overføringen av områdestyrets myndighet til fylkesmennene forutsettes å skje parallelt med en administrativ overføring av områdekontorene til fylkesmennene. Fylkesmannen vil dermed bli den statlige, regionale fagmyndigheten i den offentlige forvaltningen av reindriften, jf. også Fylkesmannens tilsvarende rolle på landbruksområdet og for øvrig også på miljøområdet. Kontorene blir lokalisert der de er i dag. Reindriftsforvaltningen i Alta forutsettes opprettholdt som før. Den har nå skiftet navn til Statens reindriftsforvaltning. Når det gjelder Reindriftsstyret, er dette på linje med områdestyrene et kollegialt organ hvor Landbruks- og matdepartementet i dag oppnevner fire medlemmer og Sametinget tre medlemmer. Landbruks- og matdepartementet vil fortsatt ha det overordnede faglige ansvaret for den offentlige forvaltningen av reindriften. Samisk medvirkning og reindriftsfaglig kunnskap vil også være viktig i en ny forvaltningsmodell. Det har flere av talerne her henvist til. Jeg viser for øvrig til at departementet har sagt at de vil invitere Sametinget og Norske Reindriftssamers Landsforbund til å være med og utvikle rammene for samisk og reindriftsfaglig medvirkning i en ny regional forvaltning. Det er ikke er oppnådd enighet med Sametinget gjennom konsultasjonsordningen om de endringer som nå gjøres, og Sametinget har bedt om at saken utsettes til høsten 2013 for å få tid til å gjennomføre nye konsultasjoner. I likhet med resten av komiteen støtter imidlertid Senterpartiet at det nå må fattes en beslutning om hvordan statens forvaltning av reindriften skal organiseres, og vi støtter de endringer i reindriftsloven som er foreslått i proposisjonen.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-05-27:
Først: Det er viktig at man er litt nøye med fakta når man skal stille spørsmål. Produksjonen i norsk landbruk har ikke gått ned, men det har blitt flere folk i Norge. Derfor har vi et større marked å produsere til. Produksjonen i norsk landbruk er ganske stabil, men vi legger opp til en politikk der vi skal øke produksjonen. Vi la i fjor fram en landbruks- og matmelding, der vi hadde et ambisiøst mål om å øke matproduksjonen med ca. 1 pst. hvert år. I årets jordbruksoppgjør legger vi opp til en produksjonsøkning på 0,75 pst. Skal vi klare å få til dette, er det ikke kun de administrative endringene – som Torgeir Trældal tar til orde for – som er svaret. Svaret er at det skal være lønnsomt å produsere mat i Norge. Og skal det være lønnsomt å produsere mat i dette kalde, våte og bratte landet, må vi både ha budsjettmidler og ha mulighet til markedsinntekter – ikke det som Fremskrittspartiet tar til orde for.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-05-27:
Vår langsiktige målsetning er å ha et mest mulig likt regelverk. Om du produserer 400 000 liter melk som en enkeltprodusent, eller om du produserer 400 000 liter melk i en samdrift, burde rammevilkårene være mest mulig like. I dag er det sånn at rammevilkårene for en samdrift er litt bedre enn det er for et enkeltbruk gjennom tilskuddssystemet. Vi har en veldig tett dialog hele tiden med landbruket om hvordan vi skal utforme landbrukspolitikken, og vi mener fortsatt det er rett å ha litt bedre tilskuddsordninger for samdrifter enn vi har for enkeltbruk. Det vil være interessant å høre om Høyre er motstander av det, om de mener at vi burde gått fortere fram, og at vi burde hatt dårligere tilskuddsordninger for samdrifter enn det vi har i dag. Vi mener ikke det. Vi mener at det er riktig at vi fortsatt skal ha bedre tilskuddsordninger for samdrifter enn for enkeltbruk, selv om vi har en langsiktig målsetning om at det skal være mest mulig likt.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-05-27:
Svaret på det er jo opplagt. Svaret er at regjeringen ønsker at norske bønder skal tjene penger på å produsere melk sånn at vi skal være mest mulig selvforsynte – også med smør. Måten å få det til på, er at det skal være lønnsomt å produsere melk i Norge. Det å produsere melk i Norge er mye mer krevende enn det er å produsere melk i f.eks. Danmark. Da må vi bruke en del virkemidler i Norge som gjør at det er lønnsomt. Det er der jeg mener at Fremskrittspartiet har en logisk brist, for de snakker om større og større enheter. Det er ingen som vil være i større enheter hvis det ikke er lønnsomt å produsere melk. Skal det være lønnsomt i Norge, hvor vi har en kortere vekstsesong og mer ulendt terreng, må vi både bruke budsjettmidler – Fremskrittspartiet har varslet kutt på 6 mrd. kr., en skal bare ta det over noen år – og ha et tollvern som gjør at man kan ta en høyere markedspris i Norge enn man kan ta i f.eks. Frankrike. Hvis vi ikke har muligheter til det, vil vi ikke ha melkeproduksjon i Norge – i veldig, veldig lite omfang i så fall, til konsummelk i de store byene.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-05-27:
Når det gjelder spørsmålet til Torgeir Trældal, har det vært et langsiktig arbeid for å klare å ta tak i den felles utfordringen vi ser med et for høyt antall rein i forhold til beitegrunnlaget. I forrige stortingsperiode vedtok vi en reindriftslov som gjorde at vi fikk nye virkemidler for å ta tak i problemet og kunne også sette makt bak virkemidlene hvis vi ønsket det. Vi kommer ikke til å ta initiativ til noen nye lovendringer eller nye regelverksendringer nå. Vi er opptatt av å følge opp det lovverket som Stortinget selv vedtok i 2007–2008, og sette det i verk. Jeg tror det viktigste er at vi nå tverrpolitisk står sammen om en felles målsetting om å få en mer økonomisk, økologisk og bærekraftig reindrift. Da må reindriftstallet ned, og det er det vi ønsker å følge opp. Derfor ønsker vi ikke å ta inn den typen nye elementer i den diskusjonen.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-05-27:
Jeg skal være forsiktig med å gi en tydelig definisjon på tre linjer på det. Det som er viktig, er at vi i nesten all politikk har ulike politiske målsettinger. Når det gjelder reindriften, har vi jo en målsetting om at det skal være økonomisk bærekraftig å drive med det. Det ser vi at er en utfordring nå. Vi sier at vi har en målsetting om at det skal være økologisk bærekraftig, og det henger jo sammen med det økonomiske. Når vi får et stort press på ressursene, blir økologien dårligere, og økonomien også dårlig. Når det gjelder den kulturelle bærekraften, vet vi jo alle at reindriften og det ene urfolket vi har i Norge, er svært tett koblet sammen. Når vi da utformer reindriftspolitikken, må vi ta hensyn til de tradisjoner, den historie og det unike i at vi har et urfolk i Norge. Det vil være mange ulike hensyn som man må ta som en del av den totale reindriftspolitikken, men til sjuende og sist er også reindriften en næring, og den må behandles som en næring.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-05-27:
Jeg opplever representanten Reitens spørsmål slik at han har respekt for den situasjonen som nå er for mange av dem som er i reindriften. Det økonomiske utkommet for mange som driver med rein i dag, er for lavt, og det er krevende. Når de ser de forslagene som er her, kan det oppleves dramatisk for enkeltutøvere. Det som er hovedutfordringen vår som myndighet, er jo at det som kan framstå rasjonelt for én, i sum blir feil – altså det som man definerer som «allmenningens tragedie». Den ordningen som Reiten spør om, er delvis et resultat av den prosessen vi har hatt med Sametinget, der ikke vi kom helt i mål – men altså: Man gir og tar. Et konstruktivt utkomme av det er at vi skal prøve å ha denne typen regionale fora. Jeg skal vel være forsiktig nå med å gi et konkret svar på det, men vi må jo prøve å få det på plass så fort som mulig, og jeg håper at vi kan ha en tett og god dialog med Sametinget, så vi får det på plass – for alle ville være best mulig tjent med dialog når vi skal følge opp de vedtakene som Stortinget gjør.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-05-27:
Er det noe debatten om norsk reindrift har vært mye preget av, er det store og sterke ord, men lite handling. Jeg opplevde representanten Frank Bakke-Jensens innlegg nå som et innlegg med store og sterke ord – han prøver å gjøre polemikk ut av en viktig og krevende problemstilling. Den rød-grønne regjeringens politikk på dette området er at vi har lagt en vei for å få reindriften på en riktigere retning. Vi har tro på at vi skal gjøre det sammen med Sametinget og Norske Reindriftsamers Landsforbund, NRL, for det er sammen med Sametinget og NRL at vi kan få det til. Men så har vi sett at det er nødvendig også å få på plass et nytt lovverk. Vi gjorde det med den nye reindriftsloven i 2007, og vi gjør det nå i dag med en ny forvaltningsmodell der vi også har mulighet til å bruke sanksjoner når det trengs. Når det gjelder hvordan vi skal definere kulturell bærekraft, mener jeg at vi skal gjøre det sammen med Sametinget og NRL – diskutere det. Men det er umulig å diskutere norsk reindrift hvis man ikke tar hensyn til at det er et urfolk vi snakker om, og at reindriften er sterkt knyttet sammen med den livsformen det folket har hatt i generasjoner. Så ønsker ikke jeg å komme med en lettvint definisjon over bordet for på en måte å kunne score politiske poeng på det. Vi har i veldig mange saker i Norge, og ikke minst i spørsmål som gjelder urfolk, ulike målsettinger, og så er det avveininger. Den beste måten vi skal klare å få ned reintallet på, er at vi har sanksjoner som denne regjeringen gjennomfører, samtidig som vi har en tett dialog, og at vi har respekt for at reindriften står overfor noen spesielle utfordringer også kulturelt. Hvis vi ikke har den respekten, vil konfliktnivået bli enda høyere. Vi trenger ikke et høyere konfliktnivå – vi trenger handlekraft og dialoger.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-05-27:
Til representanten Trældal: Jeg brukte jo en stor del av innleggene mine, både det første og det andre, til nettopp å beskrive den veien vi nå har lagt opp, med at vi fikk på plass en ny reindriftslov i forrige stortingsperiode, og vi har nå et reindriftsstyre som fatter vedtak – og prosessen går sin gang. Men det må jo være en prosess, det må jo være en forutsigbarhet. Norge er et land basert på lovstyre. Vi oppfølger de vedtakene som Stortinget har gjort. Det er det reindriftsforvaltningen nå gjør. Nå har vi gitt virkemidlene. Vi har sett at de virkemidlene man har hatt før, ikke har vært gode nok, og nå har man tydelige virkemidler. Det har selvfølgelig også ført til større uro, for man ser nå at man mener alvor med det man har sagt. For liksom å legge godsida til – som er litt klokt, og som vi gjør i Prøysen-land – hørte jeg Frank Bakke-Jensen i det første innlegget sitt si at Høyre var fornøyd med at man begynte å se handling innenfor reindriftspolitikken – at det skjer både handling og tiltak, og at det går rett vei. Så får vi tillate oss at det er en uenighet om hvor viktig det er at en har med uttrykket «kulturell bærekraft». Men jeg mener at det er viktig, for det er en dimensjon vi er helt avhengig av. Skal man lykkes med reindriftspolitikken, mener jeg vi må ha respekt for at det er en helt særegen kultur, og at det er et urfolk, med de utfordringer det gir.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-05-27:
Til representanten Trældal: Jeg gjentar igjen at det ikke er noen «quick fix», men gjennom det lovarbeidet det rød-grønne flertallet gjorde her i forrige stortingsperiode, er det nå opp til meg – gjennom lovverk og en prosess. Nå er vi midt inne i den prosessen, og det har blitt fattet vedtak denne vinteren som har skapt reaksjoner. Nå skal den prosessen følges opp. Da får vi håpe at mest mulig løser seg, og så får vi se hvilke sanksjoner som er nødvendige i etterkant.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-05-27:
Svaret på det er veldig enkelt: Jeg ønsker ikke å endre dagens system.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-05-27:
Det spørsmålet må jeg gå dypere inn i før jeg kan gi et eksakt svar. Men det er sånn innenfor landbruk, som er en annen del av mitt ansvarsområde, at man har avgrensninger f.eks. i forhold til firehjulinger på hvor mange man kan utgiftsføre på grunn av driften. Jeg kan ikke gi et presist svar på det, men jeg tar med meg innspillet.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-05-27:
Jeg mener at det som har skjedd når det gjelder det forvaltningsmessige og det lovmessige i forhold til reindriften de senere år, har vært av det gode. Men det har vært konfliktfylt, for Stortinget ga i forrige stortingsperiode nye virkemidler, som gjør at man også kan bruke mer makt hvis man ønsker å gjennomføre tiltak for å redusere reintallet. Det er den prosessen vi er inne i nå. Det som jeg som statsråd gjorde gjennom mitt departement tidligere i år, var nettopp å understreke den plikten man har etter reindriftsloven til å gjennomføre den prosessen vi nå er inne i, og som er helt nødvendig skal vi klare å få en økonomisk og økologisk mer bærekraftig næring. Jeg mener det er rett det som nå skjer.