Lars Sponheim (Venstre), 2000-03-23:
Daværende statsministerkandidat Jens Stoltenberg er i et intervju med VG den 13. februar gjengitt på følgende måte: «Mannen som er utpekt til Norges neste statsminister mener målet på politisk suksess er om man når de små, praktiske mål man setter seg. Det handler om å «holde bilen på veien».» Den nye regjeringens tiltredelseserklæring bærer preg av nettopp denne styringsfilosofien. Den bygger i bemerkelsesverdig grad på en videreføring av den forrige regjeringens politikk. I den grad det er noe nytt i erklæringen, er det fordi Arbeiderpartiet nå sier en del ting som andre har sagt før. Hvorfor fikk vi da dette regjeringsskiftet? Naturligvis fordi et flertall på Stortinget ønsket det. Det handler ikke om en ny politikk, men om makt til nye mennesker. Skiftet kom etter en regjeringsjakt som hadde vart over lang tid. Det ble mer og mer uutholdelig for Arbeiderpartiet og Høyre at regjeringen Bondevik ble sittende. Derfor måtte den felles. Vi husker Høyres raljering over «luftslottet» før valget i 1997. Og vi husker Jan Petersens trussel i partilederdebatten før valget i 1997 om å felle regjeringen allerede på tiltredelseserklæringen. Vi husker Arbeiderpartiets strategi om å klistre regjeringen til høyresiden og følgelig blokkere ethvert samarbeid med dem selv, med kontantstøtten som stabbestein. Og vi husker begge partienes raljering over regjeringens manglende styringsevne og dens manglende evne til «å velge side». Hensikten var åpenbar hele veien, nemlig at regjeringen Bondevik måtte bli et kortvarig og unaturlig intermesso i norsk politikk. Det tok bare lengre tid enn noen hadde forestilt seg. Politikk handler om makt, og jeg tror ikke politikkens omdømme er tjent med åpenbare forsøk på å skjule sine hensikter, slik både Arbeiderpartiet og Høyre har gjort i lang tid. Venstre gikk til valg i 1997 for å skape et alternativ til Arbeiderpartiets regjering. De siste to og et halvt år har vist at sentrumspartiene utgjør et godt og styringsdyktig regjeringsalternativ. Det er derfor med beklagelse vi ser at Arbeiderpartiet er tilbake, med Høyres hjelp. Sentrum vil fortsatt representere et regjeringsalternativ. Det er demokratisk viktig, og det er nødvendig for å flytte politikken i en sosialliberal retning, slik regjeringen Bondevik har gjort på alle viktige politikkområder for Venstre. Det er interessant og positivt at regjeringen Stoltenbergs tiltredelseserklæring på så mange områder signaliserer en videreføring av nettopp denne politikken. Det viser også at det er i det liberale rommet, i spenningsfeltet mellom en større frihet for enkeltmennesket og de nye fellesskapsløsningene, at politikken må finne sine svar. Derfor preges regjeringserklæringen av mange gode, liberale tanker. Der den nærmer seg konkret politikk, følger den sentrumsregjeringens spor. Det gjelder i de riktignok ganske diffuse signalene om fornyelse av offentlig sektor. Det gjelder utsagnene om en framtidsrettet næringspolitikk, med satsing på IT, kunnskap og forskning, der det har skjedd mye nytt de siste to årene. Stoltenberg nevnte spesielt at Norge skal være et foregangsland innenfor elektronisk handel. Det er i tråd med det som skal behandles i Stortinget i neste uke, etter en stortingsmelding fremmet av den avgåtte regjering. Det er positivt at Regjeringen ønsker å videreføre det høye tempoet den forrige regjeringen hadde på dette området, etter flere års forsømmelser. Jeg merket meg ønsket om å klargjøre skillet mellom staten som eier og kontrollør i næringsvirksomhet, en i og for seg gammel Venstre-sak. Det kan gi håp om en større prinsipiell forståelse i slike saker, og kanskje slutt på den tiden da sosialdemokrater skrøt av rolleblandingen mellom politikk, forvaltning og næringsliv. Helt trygg er jeg dog ikke, i lys av også relativt ferske erfaringer. Også innenfor distriktspolitikken og i velferds- og fordelingspolitikken skisseres videreføring av sentrumsregjeringens mål og arbeidsgrunnlag. I Europa-politikken er grunnlaget fortsatt folkeavstemningen i 1994 og EØS-avtalen. På flere politikkområder viser statsministeren med tydelighet at det har skjedd en dreining i Arbeiderpartiets kurs. Det illustrerer viktigheten av det regjeringsskiftet vi fikk i 1997, ved at også Arbeiderpartiet tilpasser seg og viderefører de endringer som er gjennomført. Særlig på ett område er imidlertid forskjellene tydelige og kontrasten mellom ord og handling hos Arbeiderpartiet slående, nemlig i miljøpolitikken. Det er positivt at Regjeringen sier den vil gjøre Norge til et miljøpolitisk foregangsland, men dette står i skarp kontrast til hva Arbeiderpartiet har bidratt med så langt i denne stortingsperioden, ikke minst i den sak som førte til regjeringsskiftet. Regjeringen Stoltenberg starter sitt virke som en miljøpolitisk sinke og har en meget lang vei å gå før den kan framstå som ledelse i et foregangsland. Tidligere miljøvernminister Guro Fjellanger pekte ved flere anledninger på nettopp denne forskjellen. Mens Thorbjørn Berntsen var alene om å kjempe for miljøet i regjeringene Harlem Brundtland og Jagland, stod hele regjeringen for miljøpolitikk under Bondevik. Dette dreier seg ikke bare om saker på Miljøverndepartementets budsjett, det handler om en helhetlig tilnærming i politikken – i næringsutvikling, samferdsel, energipolitikk, forskning og undervisning osv. Gasskraftsaken handler primært om Norges bidrag til en framtidsrettet miljøpolitikk og oppfylling av våre Kyoto-forpliktelser, men også om et nyskapende næringsliv basert på kunnskap og teknologiutvikling. Det moderne Norge kan ikke bygges på gammeldagse og forurensende metoder. Stortingsflertallet står for en bakstreversk politikk, og jeg kan forsikre at Venstre vil fortsette kampen for at de forurensende gasskraftverkene aldri skal bli bygd i Norge. På viktige politikkområder var Stoltenberg taus i sin tiltredelseserklæring. Vi har fått en helt annen kultur og politikk for åpenhet og offentlighet i forvaltningen under Bondevik-regjeringen. Vil arbeiderpartiregjeringen videreføre dette? Hva skjer med personvernet og kampen for enkeltmenneskets integritet i en tid da disse verdiene utsettes for stadig nye utfordringer? Her er vi inne på viktige prinsipper der vi liberale tradisjonelt har stått mot sosialdemokratiet. Det er derfor ikke så overraskende at statsministeren ikke snakker om åpenhet og personvern. Typisk sosialdemokratisk er også erklæringens preg av at det ikke er mennesker som skaper mulighetenes Norge, men moderniserte institusjoner og treffsikre virkemidler. Sentrale spørsmål som hvordan vi utløser den kreativiteten vi trenger, hvordan vi skaper positive holdninger til det å starte og drive bedrifter, hvordan vi tar vare på demokratiet i en tid hvor samfunnet forandrer seg så fort, berøres ikke, og kan derfor ikke oppfattes som spesielt viktige for regjeringen Stoltenberg. Statsministeren preges av en teknokratisk tankegang, der det gjelder å gjøre de faglig rette tingene. Sånn sett er det logisk å ha som fremste visjon å holde bilen på veien. Spørsmålet er om Regjeringen vil velge riktig når bilen kommer til et veikryss. Statsminister Bondevik, unnskyld president,– det hjertet er fullt av, er det lett å komme ut med – statsminister Stoltenberg pekte på problemene med å få tilstrekkelig arbeidskraft til å utføre de mange viktige velferds- og fornyelsesoppgavene i Norge. Regjeringen Bondevik åpnet for en mer liberal arbeidsinnvandringspolitikk, selv om Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet lenge strittet imot. Venstre vil møte Regjeringen med en konstruktiv og saklig opposisjon, sammen med de to andre sentrumspartiene. Vi skal passe på at de positive ting som nevnes i tiltredelseserklæringen, følges opp, og vi skal sørge for at det som ikke er nevnt, likevel skal få oppmerksomhet. Én viktig fordel vil den nye regjeringen ha framfor den avgåtte: Den slipper å møte Arbeiderpartiet i opposisjon. Til slutt skal jeg få sette fram framlegg nr. 1, som skal være omdelt på plassene, på vegne av Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre, som lyder: «Stortinget ber Regjeringa fremje lovforslag om at ervervsbeskatninga av opsjonar i arbeidsforhold skal avviklast med verknad frå og med inntektsåret 2000.»