Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-01-09:
Representanten Anundsen er en allsidig representant, og ved sitt innlegg har han i grunnen brettet ut langt mer enn en debatt om skole. Han har brettet ut en debatt om hvorvidt vi skal ha kommuner, og hvordan vi skal ha kommuner. Derfor vil jeg starte med å gjøre rede for Venstres prinsipielle syn på kommuner. Venstre er mot kommuner som er rene statsfilialer, og vi er mot kommuner som i praksis er ribbet for så mange oppgaver at de til slutt blir en slags utvidet velforening. Vi er ideologisk for kommuner som er sterke, og det kommer vi til å vise på forskjellig vis gjennom det knappe året fram til valget. Men det betyr også at vi ikke er tilhengere av å velge øremerkingsveien. Hvis øremerking i den nåværende situasjon hadde vært gjennomført på omtrent hvert eneste område hvor det hadde vært aktuelt, ville jo ikke det ha løst et eneste av de problemene som representanten Anundsen tok opp i dag. Så er vi også for – vi som er glad i offentlig sektor – at det når det gjelder den offentlige sektoren, skal være en form for kritisk utfordring, slik at den blir god i å organisere seg. La meg ta en del selvkritikk. Da Venstre var med på å løfte fram det som nå heter Kunnskapsløftet – som har fått bred tilslutning, og som gjennomføres med stor styrke – var vi antakelig ikke bevisste nok på hvor nødvendig det var å skape bevissthet hos lokale skoleeiere, altså kommunene, om hvor viktig det var å være gode skoleeiere. Jeg tror vi må si det! Det ble en veldig konsentrasjon, med rette, omkring hvilke ferdigheter elevene skulle ha. Vi ser jo hvordan man har lagt vekt på å definere ferdighetene, måle ferdighetene. For eksempel i Oslo-skolen har man jo hatt en fantastisk resultatforbedring i løpet av de siste sju–åtte årene – og det i en by som nå har 40 pst. språklige minoriteter. Men vi ser også i et fylke som Sogn og Fjordane – hvor man ikke har 40 pst. språklige minoriteter, og hvor man ikke har like mange penger som i Oslo – at man ved et ultragodt samarbeid mellom Utdanningsforbundet, Kommunenes Sentralforbund og Høgskolen i Sogndal skaper et trykk og en systematikk rundt skolering av rektorer og lærere med de midlene man har, noe som igjen skaper gode resultater. Det å lære av hva det vil si å bli kvalitetsbevisst, er viktigere enn noen gang. Som én av tre partnere i Bondevik II-regjeringen, vil jeg si – og jeg er sikker på at mine kolleger i andre partier fra den tiden vil være enig i det – at vi ikke var bevisste nok på å se hvor viktig det var med de gode lokale, aktive skoleeierne. Derfor har Venstre gjennom hele denne stortingsperioden, og også tidligere, sagt at vi er nødt til å gjenreise en debatt om skolens innhold lokalt. Da får vi også debatten om mange av de spørsmålene som var representanten Anundsens anliggende. Hvor gode er vi til å se de enkelte elevene? Hvor gode er vi til å organisere dette? Det er min erfaring at mange av de debattene får man ikke til. Men noen steder har man fått det til, og der har man f.eks. kommet på den gode tanke at det er en gripende dum idé å tro at man skal ha én rektor for seks skoler. Man har altså kommet fram til at det er godt å ha kompetanse på hver skole for å lede en god skole, på samme måte som en skal ha en god kompetanse i en kommune for å drive en god skole. Jeg har tidligere nevnt et eksempel fra Halden Arbeiderblad – det var en kaotisk debatt, men den endte med den felles erkjennelsen at det å avsette en rektor ved en skole, en faglig leder, en god leder, var en veldig dårlig løsning. Selv i en trang tid fant de ut at det var noen grep som var riktigere enn andre. Venstre tror på å få denne debatten tilbake. Den er faktisk hjemlet i den avtalen som er gjort mellom Kommunenes Sentralforbund og utdanningsorganisasjonene, hvor det står at man skal ha en debatt før man fastsetter arbeidstidsbestemmelser og arbeidstidsavtaler lokalt, eller fastsetter mål for skolen. Og «mål for skolen» oversatt til en annen type språk i det norske språk, betyr at en skal bli enig om hva en vil med skolen. Og det å få en slik debatt, en temadag om skolens faglige innhold, er jeg sikker på vil gjøre at man blir bedre. Og så er det slik at noen steder hvor man seigt og systematisk har bestemt seg for at det blir bedre i skolen hvis man har klare læringsmål, har klare forventninger om hvordan de målene skal måles, satser på å styrke lærerne, satser på å styrke skoleledelsen – man satser på å styrke skoleledelsen også på kommuneplan, som f.eks. i denne store byen Oslo med 40 pst. språklige minoriteter – får man gode resultater. Det er ikke slik at det offentlige ikke kan levere gode resultater. De kan gjøre det, men det må utfordres. Venstre velger å ta den debatten ut fra den oppfatningen vi har av kommuner. Vi vil altså ha kommuner som er reelle og sterke, og vi vil ha lokalpolitikere som kan fungere på den måten. Representanten Anundsen skal ha ros for å ha trukket opp til en ganske bredspektret debatt, hvor vi får alle disse skillelinjene på bordet. Så skal jeg ikke gå inn på debatten om hvem som var best eller dårligst i overgangen mellom to regjeringer. Jeg skal bare nøye meg med å si at den som er best til å ta opp det jeg nå har formulert, nemlig på nytt å reise en lokal debatt om skolen, vil ha nøkkelen i sin hånd til hvorvidt skolen skal være en god skole og en skole som prioriteres. Det nytter å mobilisere folk. Venstre tror på det, og vi skal bidra til det som skoleparti nasjonalt og lokalt.