Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-01-21:
I 1996 hadde offentlege innkjøp eit omfang på 186,8 milliardar kr. 186,8 milliardar kr utgjorde då 18,4 pst. av BNP for 1996 og nær sju gonger den norske fiskeeksporten i 1998, for å nytta eit område som er kjent for denne komiteen. Med eit slikt omfang seier det seg sjølv at det er svært viktig at desse innkjøpa er kostnadseffektive. Ei innsparing på 5 pst. er ikkje urealistisk. Det ville gje ei innsparing på vel 9 milliardar kr, og det er meir enn det det var usemje om i budsjetthandsaminga for inneverande år. Rapportar og analysar syner eit innsparingspotensial på opp mot 15-20 pst, så her kan ein spara store beløp på stramme offentlege budsjett utan å redusera tilboda, og kanskje til og med frigje midlar til tenester for folk. Eg opplevde sjølv dette i liten målestokk som helse- og sosial sjef då sjukeheimsstyrarane i tre nabokommunar gjekk saman om innkjøp av bleier og emballasje til varm mat for eldre. Til saman hadde dei meir kompetanse om leverandørane og om regelverket, dei var flinkare til å forhandla, og dei skulle gjera større innkjøp. Det me sparte på dette, kunne me bruka til tenester eller til å redusera matprisen. Dette er eit enkelt døme, men det illustrerer poenga i denne saka. Det har heldigvis vore aukande fokusering av dette med innkjøp i offentleg sektor dei siste åra. Men mykje står att. Ei hindring har vore eit lite einskapleg, kom plisert regelverk, eit regelverk der ein må ta omsyn til EØS-avtalen, som er gjord til norsk rett ved hjelp av ei lov og fire forskrifter. Det er eigne WTO-reglar for offentlege oppdragsgjevarar, og regelverket for statens innkjøp, REFSA, gjeld. Samla har ikkje dette vore særleg lett tilgjengeleg for t.d. sjukeheimsstyrarar eller andre. KS har rett nok utforma ein normalinstruks for dette, men dette har bare delvis vorte fylgt opp av kommunane. Regelverket har, som eg seier, vore komplisert og vanskeleg tilgjengeleg for kjøparar, men òg for seljarar og leverandørar. Difor var det nødvendig med ein gjennomgang av regelverket for å gjera det enklare, meir tilgjengeleg og lettare å føreseia. Det vil i neste omgang styrkja kostnadseffektiviteten i det offentlege, noko som vil sikra betre bruk av offentlege ressursar og betre konkurranse og rettstryggleik for dei som leverer varer og tenester. Med dette som bakgrunn vart det ved kgl. resolusjon i oktober 1995 nedsett eit offentleg utval for å greia ut dette. Utvalet la fram ei utgreiing som var samrøystes på dei fleste punkta, og høyringsinstansane var i det alt vesentlege positive. På bakgrunn av dette la Regjeringa fram for Stortinget Ot.prp. nr. 71 for 1997-98, om lov om offentlege innkjøp, datert 28. mai 1998, ein proposisjon Stortinget samrøystes slutta seg til i det alt vesentlege. Eg vil koma tilbake til dette under dei einskilde punkta, men innleiingsvis peika på at fleirtalet i dag – Arbeidarpartiet og regjeringspartia – går noko lenger enn proposisjonen når det gjeld tilbydarar som tek ansvar for lærlingar, og når det gjeld om tilbydarane gjer bruk av kontraktørar. Fleirtalet seier i sine merknader: «Fleirtalet ber derfor om at forskriftene vert ut forma slik at verksemder med lærlingar vert gitt slikt konkurranseføremon. » Og vidare: «...at ein unngår tilbydarar som nytter kontraktørar for å omgå faglege rettar og unngå dei sosiale kostnadane ved å ha eigne tilsette. » Dette er viktig for å styrkja konkurransesituasjonen for dei seriøse bedriftene – dei som, i tillegg til det heile komiteen er samd om, gjer opp for seg og kan dokumentera det med ein skatteattest, og som tek helse, miljø og tryggleik på alvor og kan dokumentera det, og så tek ansvar for fagopplæring og for at ikkje firma som unngår å ta ansvar for tilsette ved å nytta kontraktørar, får føre monar. Her er det viktig at det offentlege går føre som eit godt eksempel. Så dette er ein god dag for ei god sak: for næringslivet, som no får eit enklare regelverk å forhalda seg til for seriøse bedrifter som gjer opp for seg og tek ansvar for det offentlege, som får meir effektiv ressursbruk for det norske folk, som får betre og meir offentleg tilbod for dei same pengane Eg vil i det fylgjande gå gjennom dei ulike punkta i denne saka. Komiteen har merka seg at det er gjort framlegg om vesentlege endringar i lova i høve til tidlegare regelverk: Det vert innført ein føremålsparagraf. Det er teke inn grunnleggjande krav til innkjøpsprosessen. Det skal takast omsyn til miljømessige konsekvensar ved innkjøp. Reglane skal òg gjelda statlege innkjøp under terskelverdien i EØS-regelverket. Regjeringa vil setja ned ei arbeidsgruppe som skal vurdera vidare overvaking av regelverket. Det nye regelverket skal omfatta tre forskrifter og to statlege instruksar. Komiteen er glad for ei slik vesentleg forenkling av regelverket. Eit vesentleg poeng i proposisjonen og ved handsaminga i komiteen har vore om det nye regelverket òg skal omfatta kommunesektoren. Kommunesektoren er på bakgrunn av EØS-avtalen omfatta når det gjeld innkjøp over terskelverdien, som er 1 mill. kr for statlege etatar når det gjeld varer og tenester, og 40 mill. kr når det gjeld bygg- og anleggskontraktar. Det er ei målsetjing med mest mogleg likt regelverk for innkjøparar og særleg for leverandørar, men fleirtalet i komiteen, igjen Arbeidarpartiet og regjeringspartia, er samd med Regjeringa i at det vert sett i gang eit samarbeid med kommunesektoren for å få vurdert dette. KS har vore sterkt imot at dette vert gjort no, ut frå lokaldemokratiske argument. Eg kan skjøna det når det gjeld prosessen – dei vil takast med på råd – men eg vonar at dette resultatet i neste omgang vert at kommunesektoren vert inkludert. Kommunesektoren samla står for nær halvparten av dei offentlege innkjøpa, og ca. 75 pst. av dette er under terskelverdiane. Ei slik effektivisering som dette regelverket er, vil kunna frigjera milliardar av kroner til skulefritidsordninga og heimehjelps tenester i kommunesektoren. Det nye regelverket for offentlege innkjøp må ta omsyn til at det er forbod mot diskriminering på grunn av nasjonalitet kvantitative importrestriksjonar på varer restriksjonar som hindrar fri utveksling av tenester statsstøtte som vrir konkurransevilkåra Dette er teke inn i lova som grunnleggjande krav. Etter EØS-forskriftene har kvar kandidat og tilbydar som ikkje vert vald, rett til ei grunngjeving for dette. Komiteen er oppteken av at denne klageretten er reell, og trur at slik grunngjeving kan gje auka innsikt og kunnskap på dette feltet. I den lova me handsamar i dag, er det teke inn ein føremålsparagraf. Paragrafen er formulert slik: «Loven og tilhørende forskrifter skal bidra til økt verdiskapning i samfunnet ved å sikre mest mulig effektiv ressursbruk ved offentlige anskaffelser basert på forretningsmessighet og likebehandling. » Komiteen har merka seg dette, men understrekar at dette ikkje står i motsetnad til at det kan knyttast ikkje-innkjøpsfaglege vilkår til innkjøpa. I tillegg til dei vilkåra som Regjeringa gjer framlegg om, nemleg krav om skatteattest og HMS-attest, går eit fleirtal i komiteen, Arbeidarpartiet og regjeringspartia, inn for at spørsmål om leverandørane tek ansvar for lærlingar og nyttar kontraktørar, skal kunna vurderast. For oss i Arbeidarpartiet er dette viktige samfunnstenlege omsyn, og eg skal koma noko tilbake til det seinare. Det er viktig at regelverket vert godt og lett tilgjengeleg for både innkjøparar og tilbydarar. Det er òg viktig at regelverket vert handheva. Som nemnt kan saker bringast inn for EFTA sitt overvakingsorgan, ESA, og saker kan bringast inn for norske domstolar. Men dette har i liten grad skjedd. Komiteen støttar Regjeringa si uro over dette og ser positivt på at det vert sett ned eit utval for å utgreia dette nærare. Det er viktig at innkjøparar ved innkjøp tek omsyn til miljøspørsmål, og at miljøvenlege produkt vert føretrekte. Lova som me handsamar i dag, gjev instruks om at slike omsyn skal vurderast, og ein samla komite sluttar seg til dette. I denne saka er Stortinget òg utfordra til å uttala seg om visse meir prinsipielle sider ved forskriftene til lova. Eit framlegg til forskrifter har vore ute på høyring. Eg vil her avgrensa meg til å omtala dei spørsmåla som komiteen har uttalt seg om, men innleiingsvis syna til at komiteen peikar på at det er viktig at forskriftene vert utarbeidde i samarbeid med partane i arbeidslivet og aktuelle bransjeorganisasjonar. Komiteen ser òg svært positivt på at dei einskilde næringar utarbeider godkjenningsordningar, slik ein har gjort i reingjeringsbransjen. Reingjeringsbransjen har truleg vore ein av dei «skitnaste » bransjane i dette landet i tydinga at her har vore mange useriøse aktørar. Prosjektet «Ren utvikling » har betra dette, sjølv om det enno står ein del att. Komiteen ser det som viktig å finna ein god balanse mellom reint innkjøpsfaglege omsyn og omsyn av meir samfunnstenleg karakter. Komiteen støttar som sagt Regjeringa sitt framlegg om skatteattest og HMS-attest for tilbydarar ut frå det synet at ein ved kjøp av varer og tenester korkje direkte eller indirekte må gjeva føremoner til tilbydarar som ikkje gjer opp for seg i samfunnet. Komiteen er samd med Regjeringa i at det bør vera ei felles beløpsgrense for desse områda. Regjeringa gjer framlegg om at denne grensa vert heva frå 150 000 kr til 250 000 kr. NHO og LO meiner at grensa framleis bør vera på 150 000 kr. Komiteen har etter ei samla vurdering kome til at grensa bør setjast til 200 000 kr, som nokolunde tilsvarar prisstiginga. Det som kanskje ikkje går klart nok fram av innstillinga, er kva grensa for direkte innkjøp skal vera. Komiteen har meint at denne grensa òg skal vera på 200 000 kr. Så til spørsmålet «ja til lærlingar, nei til kontraktørar ». Eg er glad for det konstruktive samarbeidet me har hatt med regjeringspartia i dette spørsmålet, og for at me har kome fram til ei løysing som alle partar kan leva med. Det er viktig å støtta dei seriøse bedriftene, dei som gjer opp for seg i samfunnet og tek samfunnsmessig ansvar, med å gje dei konkurranseføremoner som tilbydarar. Eit mindretal i utvalet som utgreidde saka, gjekk inn for ein såkalla lærlingklausul. I proposisjonen heiter det at departementet i utgangspunktet er samd med mindretalet i at det er ei offentleg oppgåve å sikra fullgod fagopplæring i Noreg, med tilstrekkeleg mange læreplassar. Departementet peikar på at det kan vera vanskeleg for små verksemder å ta dette ansvaret, men eg vil peika på at me har systemet med opplæringskontor og opplærings ringar som òg er tilpassa små verksemder. Fleirtalet i komiteen, Arbeidarpartiet og regjeringspartia, ser det som viktig at tilbydarar som tek ansvar for opplæring og nye fagarbeid arar, får ein konkurranseføremon og ikkje ei ulempe, og ber om at forskriftene vert utforma slik at verksemder med lærlingar vert gjevne slik konkurranseføremon. Er så dette ein lærlingklausul? Fleirtalet sine premissar er i alle fall klare. For oss er det ikkje viktig kva ein kallar det. Me vil tilrå statsråden å trekkja vekslar på den erfaringa som er gjord med lærlingklausul, og me kjenner oss sikre på at dette vert godt ivareteke i eit tett samarbeid med partane i arbeidslivet. Så til spørsmålet om kontraktørar. Her syner fleirtalet til at Regjeringa meiner det er særs viktig at det offentlege går føre i kampen mot ulovleg og uheldig kontraktørverksemd og i kampen mot svart arbeid. Fleirtalet ser at det kan vera vanskeleg å definera kontraktøromgrepet eintydig og peikar på det positive i at mange driv einmannsføretak. Fleirtalet ber om at forskriftene vert utforma slik at «ein unngår tilbydarar som nytter kontraktørar for å omgå faglege rettar og unngå dei sosiale kostnadane ved å ha eigne tilsette ». Òg her vil eit samarbeid med partane vera fornuftig. Det same vil det vera å trekkja vekslar på dei erfaringane som er gjorde tidlegare. Dette vil andre frå Arbeidarpartiet koma noko tilbake til. Til slutt vil eg tilrå Odelstinget å røysta for ei lov som legg til rette for meir effektiv ressursbruk i det offentlege, og for å prioritera dei tilbydarane som gjer opp for seg og tek samfunnsmessig ansvar.