Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-06-16:
Utenriksministeren vier det aller meste av sin redegjørelse til problemene med terrorisme i den ekstremt konfliktfylte situasjonen i Midtøsten og Afghanistan. I denne sammenheng burde han kanskje også tatt med det internasjonale samfunnets problemer med å håndtere den betente situasjonen i Kosovo. Selvsagt er det viktig å fokusere på konflikter i verden som er kommet helt ut av kontroll. Det er bra at Norge kan spille en positiv rolle når det gjelder demping av slike konflikter, men Kystpartiet synes det er minst like viktig at Norge fokuserer på hvordan man skal forebygge konflikter og hindre at begrensede konflikter opptrappes. I dette arbeidet vil vi kunne finne flere av svarene på hva som er årsaken til den internasjonale terrorisme. Utenriksdepartementet burde kunne engasjere seg mer aktivt her enn i praktisk politikk, og stimulere til forskning. En viktig årsak til konflikter er skjev fordeling av makt og ressurser. Derfor bør de enkelte land sikres kontrollen over sine egne ressurser. Dermed bedrer man muligheten for å utjevne ulikheter innad i landet og skape grunnlag for reelt folkestyre. Kystpartiet ønsker et internasjonalt samarbeid mellom selvstendige og folkestyrte nasjonalstater. Utenriksministeren nevner EUs nabolandspolitikk som et viktig virkemiddel for å øke stabiliteten og utvikle Midtøsten-regionen. Økt handel, reformer og modernisering i dette området er helt nødvendig. Man må ta det for gitt at Norge bør ha den samme tilnærmingen til Midtøsten som EU. Norge bør tvert imot være på vakt overfor EUs rolle som økonomisk stormakt. Det er ikke folket og realverdiene som det blir fokusert på. Kystpartiet ser med økende uro på at EU endrer sin politikk overfor u-land. Tidligere svært gunstige bistandsavtaler erstattes i stigende grad med avtaler som innebærer motytelser fra EU-landene, som f.eks. markedsadgang, liberalisering av kapitalmarkedet osv. Dessuten kjøper EU fiskekvoter i fattige afrikanske land og i de økonomiske sonene. For å hjelpe disse landene med å bygge opp sin egen fiskeindustri og sin egen industri kan Norge, som har de beste forutsetninger, gi disse landene hjelp til selvhjelp. Jeg er vel en av de få, kanskje den eneste, som har arbeidet i et utviklingsland. Jeg har vært to år i Somalia og drevet fiske for Verdensbanken. Å lære befolkningen i utviklingsland å fiske er mye bedre enn å gi dem nødhjelp. Ved at de fisker, kan de få mat. Men vi gir altså nødhjelp. Jeg tror ikke at hjulet er oppfunnet i fiskerinæringen i Somalia ennå. De drog garna på rekka da jeg var der, og jeg tror de gjør det i dag. Og garnkorten, som går rundt, var ikke oppfunnet, den var ikke i bruk hos fiskerne. Kanskje det er for lite penger i å selge garnkorter? Kanskje det er derfor de ikke blir brukt og man i utviklingsland fremdeles drar garna på rekka. Etter hvert bør Norge styrke arbeidet med å bygge opp allianser mellom selvstendige og folkestyrte stater som kjemper for felles interesser i WTO og FN. Kystpartiet vil fortsatt arbeide for et likeverdig regionalt samarbeid mellom vestnordiske land, bl.a. for å sikre kontroll over de store ressursene vi har i Norskehavet. Vi er en stormakt i Norskehavet - enn så lenge. Spørsmålet er jo: Er det politikerne som skal bestemme, eller er det private? Dette samarbeidet bør kunne bli en modell for regionalt samarbeid i andre deler av verden, og det kunne utgjøre et klart alternativ til EU-modellen, som skaper sentralisering av makt og byråkratisering, demokratiproblemer og imperialisme. Spørsmålet er: Hvem skal eie naturressursene som jeg snakket om? Er det private som skal eie dem, eller er det vi politikere som skal bestemme over dem? Jeg må også ta opp et annet spørsmål, og det gjelder forskjellen på realkapital og penger. Realkapital er naturressursene og de verdiene vi har i landet. Penger har vi ingen kontroll over. Nå prøver denne regjeringen å selge realkapital og gjøre det om til penger. De selger bit for bit og gjør det om i penger, og fratar politikerne den reelle kontrollen over realverdiene, som er naturressursene. Dette skjer i dag - privatisering, heter det visst. Kan Regjeringen virkelig mene at det er den som har penger, som skal få mest ut av naturressursene, og som skal eie de naturressursene, og at man skal frata dette huset eiendomsretten til og den politiske kontrollen over dem? Kystpartiet er imot at Norge skal selges bit for bit.