trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2009-06-11:
Den 23. april i år vedtok Stortinget at tenestedirektivet skal innlemmast i EØS-avtala. Formålet med tenestedirektivet er å forenkla handelen med tenester, fjerna unødvendige handelshindringar, gjera det enklare å etablera firma, auka forbrukarvernet ved kjøp av tenester og skapa fleire arbeidsplassar. I dag vedtek me tenestelova som ei følgd av direktivet. Det er ein samla komité som står bak innstillinga. Debatten om direktivet tok me veldig grundig den 23. april, så eg vil orientera om innstillinga og om innhaldet i lova, om gjennomføring av dei pliktene som følgjer av tenestedirektivet. Denne lova vil gjera det enklare å etablera seg og yta tenester i Noreg. I motsetning til mange andre EØS-land har Noreg eit relativt lite byråkratisk system for utanlandske firma som ønskjer å utøva tenester her. Dette betyr at dei endringane som direktivet vil føra til i norsk regelverk, er relativt avgrensa. Men det er verdt å merka seg at administrative forenklingar vil gjera det enklare for norske firma som opererer i andre land som er langt meir byråkratiske. Dei kan m.a. nytta seg av dei nasjonale kontaktpunkta som no vert etablerte. Det nasjonale kontaktpunktet her heime vil verta oppretta gjennom Altinn. Portalen skal no oppgraderast til òg å vera kontaktpunkt for utanlandske tenesteytarar. Kontaktpunktet gir bl.a. rett til informasjon om krav som gjeld for tenesteytarar, korleis ein kan kontakta ansvarleg myndigheit, og vilkår og framgangsmåte for å få tilgang til offentlege register og databasar om tenesteytarar og tenester. Vidare skal det vera informasjon om klagemoglegheit og kvar ein eventuelt kan få praktisk hjelp og annan nyttig informasjon. Eit slikt kontaktpunkt vil gjera det enkelt og oversiktleg for tenesteytarar som vil yta tenester i Noreg. Eg håpar at kontaktpunkta i dei andre EØS-landa òg gjer det enklare for norske tenesteytarar når dei vil yta tenester i andre land. Me bør kanskje ha ein link til deira kontaktpunkt frå vårt kontaktpunkt på Altinn. Det arbeidet me gjer på Altinn, vil òg gjere det betre for norske tenesteytarar. Lova omhandlar også tenesteytaranes rett til å etablera seg og mellombels grenseoverskridande tenesteyting. Det går fram at etablering ikkje kan vera eit postkassefirma. 80 pst. av all norsk handel skjer med EØS-landa. I lova vert det lagt til grunn at gjennomføringa av tenestedirektivet i norsk rett ikkje har betyding for organisering og finansiering av offentlege tenester og for moglegheitene for å løysa samfunnsmessige oppgåver gjennom offentleg sektor. Det vert òg lagt til grunn at tenestedirektivet ikkje endrar moglegheitene til å setja i verk tiltak mot sosial dumping, og at Regjeringa sin innsats på det området vil halda fram.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2009-06-11:
I betraktning av tidspunktet for behandlingen av denne saken skal jeg i korthet nevne at Regjeringen i denne saken ber om en utvidet hjemmel til å begrense behandlingen av nye oppdrettstillatelser for torsk. Dessuten ber Regjeringen om hjemmel til å kunne pålegge flytting av oppdrettsanlegg når overordnede samfunns- og næringshensyn tilsier det. Flertallet i næringskomiteen, dvs. alle partier unntatt medlemmene fra Fremskrittspartiet, ser behovet for en endring av § 6 i akvakulturloven, fordi dagens lov krever fortløpende behandling av søknader om torskeoppdrett, uten at tillatelsene nødvendigvis ses i en større sammenheng. Følgelig er det nå gitt over 500 oppdrettstillatelser for torsk med en teoretisk produksjonskapasitet på hele 300 000 tonn. En ukontrollert utvikling i tallet på oppdrettstillatelser kan lett føre til en uhensiktsmessig arealbruk med negative nærings- og miljøkonsekvenser. Av den grunn bør tildeling av nye tillatelser kunne begrenses eller stoppes i avgrensede geografiske områder, eller i tidsavgrensede perioder. Det er utvilsomt behov for en noe sterkere styring med utviklingen i denne delen av havbruksnæringen. Akvakulturloven regulerer all akvakulturvirksomhet. Både tillatelser og endringer i tillatelser er hjemlet i loven. Da er det naturlig at pålegg om flytting av oppdrettsanlegg hjemles på samme måte. Dagens lov gir ikke slik hjemmel når overordnede samfunns- og næringsmessige hensyn skulle tilsi det. Dessverre finnes det i dag anlegg med ugunstig lokalisering i forhold til utslipp, biologisk mangfold, vern av villaks eller fiskehelse. Overordnede samfunns- og næringshensyn tilsier derfor at oppdrettsanlegg bør kunne tvangsflyttes. På ett punkt er det uenighet i komiteen. Det gjelder forholdet mellom akvakulturloven og matloven. Regjeringspartiene støtter Regjeringen i at fiskehelse skal kunne inngå som ett element i en samlet vurdering av flyttepålegget. Opposisjonspartiene viser til at matloven allerede gir hjemmel til å pålegge flytting når hensynet til fiskehelse tilsier det, og at en dobbelthjemling kan skape uklare ansvarsforhold mellom to direktorater. Jeg ber for øvrig statsråden merke seg at flertallet i komiteen viser til at flytting av anlegg uvegerlig også har en kostnadsside. Som konsesjonsmyndighet har staten et klart ansvar for å vurdere alle relevante hensyn ved tildeling av oppdrettstillatelse. Dersom staten senere skulle komme til en annen konklusjon, er det etter vår mening rimelig at staten også dekker sin del av flyttekostnadene. Vi synes derfor det er rimelig at staten dekker flyttekostnadene i de tilfeller der flyttingen hovedsakelig begrunnes med miljøhensyn. Er det overveiende næringsmessige grunner til å flytte på anlegget, bør oppdretterne selv kunne dekke kostnadene. Og om samfunns- og næringsmessige hensyn vektes likt, synes en kostnadsdeling naturlig.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2009-06-11:
Det var ganske interessant å lese høringsuttalelsene i forbindelse med utkastet til denne loven, og de sterke reaksjonene som kom mot loven. Det var interessant å lese at Mattilsynet gikk imot deler av denne loven, og påpekte den dobbeltreguleringen man nå legger opp til, uten at forholdet mellom akvakulturloven og matloven er belyst. Også FHL har reagert kraftig på dette, og kostnadene ved flytting er jo også uavklart. I det hele tatt er det en lov som egentlig skaper en mer uavklart situasjon enn tilfellet var før man satte i gang med denne endringen. For oss i Fremskrittspartiet virker det som om denne loven er lite konsekvensutredet med hensyn til hvilke virkninger den vil få – man har bare mer eller mindre gått igjennom den uten av man har tatt hensyn til næringen. På denne bakgrunn kommer Fremskrittspartiet til å stemme imot lovforslaget.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2009-06-11:
Regjeringen har et ønske om at havbruksnæringen skal utvikle seg videre, og vi ønsker vekst i denne næringen. Men forutsetningen for det er at utvikling og vekst skjer innenfor miljømessig bærekraftige rammer, og de to lovendringene vi legger opp til nå, bygger opp under det. Havbruksnæringen har vokst raskt over flere år, og dagens plassering av oppdrettsanlegg er ikke ideell for å håndtere de utfordringene vi står overfor. For å oppnå en nødvendig effektivisering av lokalitetsstrukturen må også allerede klarerte lokaliteter kunne inngå i en helhetlig struktur. Loven har i dag ikke egnede redskaper til å pålegge flytting av oppdrettsanlegg selv om overordnede samfunns- og næringshensyn tilsier at det er nødvendig eller tjenlig. Regjeringen foreslår derfor å gi myndighetene adgang til å pålegge flytting av oppdrettsanlegg for å ivareta både miljøet og havbruksnæringens langsiktige interesser. Dette kan gi mer rasjonell drift som tar bedre vare på bl.a. fiskehelse og miljø. Det er kostnader knyttet til flytting. Når havbruksnæringen ønsker å vokse, og den benytter allmennhetens begrensede areal, er det rimelig at næringen dekker kostnader ved effektivisering av arealbruken. Regjeringen har imidlertid foreslått at flyttekostnadene ikke skal bæres av den enkelte oppdretteren som må flytte, men f.eks. av oppdretterne i det aktuelle fjord- eller kystområdet i fellesskap gjennom en fondsløsning. Så har jeg selvfølgelig merket meg flertallsmerknadene på dette punktet, og de skal følges opp i det videre arbeidet. Jeg mener det i framtiden er mulig å gi rom for vekst i havbruksnæringen og samtidig ta vare på miljøet. Det krever imidlertid at både myndighetene og næringen tar grep. Det gjør Regjeringen, og lovendringene er to viktige skritt i det arbeidet.
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2009-06-04:
Undertegnede forstår denne merknaden som den er formulert, slik at i deler av landet kan det være en veldig hensiktsmessig løsning å dele fra tun og selge dyrket jord til nabobruk og dermed få en boplass og kanskje en høyere verdi. Andre plasser i landet kan det være veldig hensiktsmessig å selge slike mindre eiendommer udelt, da det viser seg å være et attraktivt salgsobjekt.
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2009-06-04:
Jeg kan si at det har det definitivt ikke vært. Dette er et resultat av at rød-grønne politikere i næringskomiteen har jobbet godt sammen og fått fram forslag som peker framover.
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2009-06-04:
Fremskrittspartiet, sammen med Høyre, mener boplikten er et for kraftig inngrep i den private eiendomsretten og underbygger dette med Bygdeforsknings spørreundersøkelse om boplikt, som viser at 95 pst. av dem som bor på eiendommer med boplikt, ville ha bodd der uansett. Er ikke det en bekreftelse på at boplikt ikke føles som en innskrenking av eiendomsretten?
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2009-06-04:
Høyre, sammen med Fremskrittspartiet, mener at prisen på landbrukseiendommer skal fastsettes i markedet, og at det ikke skal være noen begrensninger på hva en landbrukseiendom skal kunne omsettes for. Myndighetene skal holde seg langt unna, markedsliberalismen skal få virke fullt ut og uforstyrret av reguleringer. Når en nå ser markedsliberalismens kollaps i land etter land verden over, er det ingen bekymring i Høyre over eventuelle konsekvenser dette kan få i forhold til eiendomsomsetningen innenfor landbruket?
Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2009-06-04:
La meg starte med å takke saksordføreren for en godt gjennomført jobb. Jeg vet at pågangen fra enkelte interessenter har vært relativt stor, og jeg synes saksordføreren har gjort en god jobb i å samle komiteens merknader. Mineralloven, slik den nå er fremlagt av komiteen, blir et viktig verktøy for å ta i bruk mer av de mineralressursene som landet er rikt på. Den nye loven innebærer en vesentlig forenkling av lovverket og er ment å øke interessen for å lete etter drivverdige mineralforekomster. Selv om Fremskrittspartiet i stor grad er enig i lovforslaget, er det likevel enkelte punkter vi ønsker å endre på. Fremskrittspartiet er opptatt av å ivareta grunneiernes interesser, og et statlig og faglig ønske om økt mineralutvinning må ikke gå på bekostning av de rettighetene. Vi foreslår derfor å stramme inn § 9, slik at grunneier skal underrettes om leteaktivitet på sin eiendom hvis dette medfører inngrep av betydning. Samtidig mener vi at varslingen om leteaktivitet skal være skriftlig. Slik lovforslaget nå foreligger, der man kan begrense varslingen til kun å være muntlig, åpnes det for mistolkninger og misforståelser, noe som kan medføre unødvendige runder i rettsapparatet om hva som faktisk er varslet. Vi frykter ikke at dette kan medføre noen stor ulempe for leter, men mener derimot at det er det minste man kan forlange når det faktisk er snakk om aktiviteter på annens eiendom. Samtidig vil vi vise til vår understrekning av at ekspropriasjon kun skal brukes unntaksvis, og at det skal ytes full økonomisk kompensasjon i de tilfeller der ekspropriasjon blir brukt. Men det som Fremskrittspartiet absolutt ikke liker ved det nye lovforslaget, er den forskjellsbehandlingen loven legger opp til. Fremskrittspartiet mener at mineralloven skal gjelde likt for hele landet og for alle befolkningsgrupper. Vi ser ikke behovet for å gi enkelte befolkningsgrupper eller områder særlige rettigheter eller reguleringer som kan gjøre mineralutvinning vanskelig å få gjennomført. Vi vil derfor stemme imot lovforslagets punkter som gir særlige rettigheter for samer eller Sametinget, og som vi har vist til i våre merknader. Dette er en oppfølging av vårt standpunkt i forbindelse med behandlingen av finnmarksloven, der vi understreket at borgere i landet skal ha de samme rettigheter og plikter. De advarslene vi den gang kom med om interessekonflikter som ville bli forsterket gjennom de særlige rettighetene som flertallet den gangen gikk inn for i finnmarksloven, har i ettertid vist seg å være berettiget. Å gi Sametinget nye særrettigheter gjennom mineralloven vil derfor bare øke mulighetene for nye konflikter og derigjennom motvirke det som var intensjonen i lovforslaget, nemlig å øke interessen for og utvinningen av mineralforekomster i Norge. Til slutt vil jeg ta opp de forslag som Fremskrittspartiet er med på i innstillingen.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2009-06-04:
Jeg synes det var ryddig av representanten Lundteigen så til de grader å slå fast et rent sosialistisk, ideologisk grunnlag for disse eiendomsbegrensningene for norske bønder. Det vi ser i forhold til det faglige, i forhold til utredning av effekt av prisregulering og boplikt, er at dette har omtrent null effekt for de jordbrukspolitiske og distriktspolitiske målsettingene. Lundteigen var inne på begrepet «selveiende bønder». Statistikken viser at 40 pst. av jordbruksarealet i Norge nå er blitt leiejord. Vi har 180 000 bruk og under 50 000 aktive bønder. Ser ikke Lundteigen – som selv er gårdbruker – at denne statistikken viser at disse eiendomsreguleringene er totalt mislykket med tanke på å sikre en positiv utvikling av landbruket?
Torbjørn Hansen (Høyre), 2009-06-04:
Det er jo fristende å trekke en parallell tilbake til en sak vi behandlet tidligere i dag, i Stortinget, om Entra Eiendom, som opererer i dette fullt ut markedsliberalistiske systemet hvor man kan sette priser fritt og handle, kjøpe og selge som man vil. Det er fri prisfastsettelse på all annen eiendom i Norge – det er full frihet til å fastsette pris på all annen næringsvirksomhet i Norge. Jeg synes det er helt utrolig at Arbeiderpartiet mener at det er skadelig i forhold til jordbruket at en kjøper og en selger av en gårdseiendom blir enige om en pris, en pris som står i forhold til driftsgrunnlag, en pris som står i forhold til boligeiendom, en pris som står i forhold til beliggenheten på gården. Denne frykten for fri prisdannelse på gårdsbruk, mekanismer som man har på alle andre områder i samfunnet, er komplett uforståelig, og jeg kan ikke se at dette er noe annet enn en ren ideologisk hang-up i forhold til et område som burde vært deregulert for lenge siden.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2009-06-04:
Det er mye man kan ta tak i i disse tiradene fra representanten Lundteigen. Jeg vil si at den politikken som vi har på dette området, er basert på kunnskapsløshet. Man har ingen faglig kunnskap om de konsekvenser som følger av prisregulering, boplikt og delingsforbudet. Det eneste vi ser av statistikken, er at dette sementerer eiendomsstrukturen. Vi har 180 000 gårdseiendommer i Norge, kun 50 000 aktive bønder, og at representanten Lundteigen mener at dette systemet er bra for norske bønder, er helt uforståelig. Tvert imot ville det være bra for aktive bønder som vil satse for framtiden, at de får muligheten til å kjøpe mer areal, og kan drive ut fra egen eiendom. Det som vi ser er konsekvensen her, er mange små bruk, man får mye leiejord og et jordbruk som i liten grad er framtidsrettet.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2009-06-04:
Da høres det jo ut som at representanten Lundteigen argumenterer med at hvis konsesjonsprisen nærmer seg markedspris, da er det en forbedring. Men da vil det jo være en mye større forbedring bare å fjerne hele prisreguleringen og sørge for at markedet setter det som er riktig pris – at selger av et bruk og kjøper av et bruk blir enige, og at staten ikke blander seg inn i det.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2009-06-04:
Når jeg hører på Inge Ryans innlegg, opplever jeg at det er gode intensjoner, det er ønske om å få lys i husene i distriktene, og at det er det som på en måte er drømmen bak disse eiendomsreguleringene, men det er jo lett å se at dette er illusjoner, som ikke er basert på fakta. Hvis man ser på forholdet til boplikten, som er det store verktøyet i denne sammenhengen, og som er et grovt inngrep mot mange, viser jo en stor undersøkelse at 20 pst. gir blaffen i boplikten. De lar bare være å oppfylle den. Men de som da faktisk bor der, ville jo bodd der uansett. Så det viser at boplikten ikke har noen effekt for hvor mange som utøver en helårsbosetting ute i distriktene. Hvordan kan man da påstå at dette er et virkemiddel som sikrer lys i husene rundt omkring i Norge?
Torbjørn Hansen (Høyre), 2009-06-04:
Jeg har to spørsmål om boplikt. Det er boplikt i landbruket fra før av. 95 pst. av dem som overholder boplikten, ville gjort det uansett, sier de i en undersøkelse som Bygdeforskning har utført, mens 20 pst. som har boplikt, har oversett den og ikke oppfylt boplikten overhodet. Det betyr at boplikten har null effekt i forhold til bosetting på denne type gårdsbruk. Kan statsråden gi oss noen resonnementer om hvilke konsekvenser en fjerning av boplikten på disse gårdsbrukene ville hatt? Det andre gjelder det som statsråden var inne på om den slektskapsparagrafen som nå blir fjernet i forhold til 0-konsesjon. Det betyr jo at boligeiendom som har vært brukt som fritidseiendom i mange år, vil bli pålagt boplikt hvis man gjennomfører et generasjonsskifte. Og det betyr i klartekst at staten tvangsselger eiendom som familien har, om man skal gjennomføre et generasjonsskifte. Ser ikke statsråden at dette er ganske urimelig for dem som blir berørt?
Torbjørn Hansen (Høyre), 2009-06-04:
Bare et kort innlegg fra Høyre om det denne saken faktisk handler om. Som det framgår av innstillingen, støtter Høyre at antall medlemmer i Omsetningsrådet blir redusert. Det er opplagt at et råd som består av 19 medlemmer, er lite effektivt, og Høyre er positiv til en modernisering av rådet. Men Høyre mener, i motsetning til regjeringspartiene, at det er viktig at det er balanse i sammensetningen av Omsetningsrådet. Regjeringen har foreslått et svært ubalansert opplegg, hvor sju av elleve medlemmer er fra jordbruket. Forbrukerhensyn er relativt fraværende. Det er kanskje ikke overraskende at Senterpartiet går inn for en slik vindskjev ordning, men jeg hadde kanskje trodd at de andre regjeringspartiene ville bringe dette ned på et mer moderat plan. Høyre, Framskrittspartiet og Venstre foreslår ulike varianter av et mer balansert opplegg for sammensetning av rådet. Høyres opplegg innebærer fortsatt en betydelig representasjon fra næringen og fra samvirkeforetakene: én representant fra Landbruks- og matdepartementet, én fra Norges Bondelag, én fra Norsk Bonde- og Småbrukarlag, én fra Tine, én fra Nortura og én fra Norske Felleskjøp. Dermed er det seks representanter fra landbruket, samvirkeindustrien og Landbruks- og matdepartementet. I tillegg vil Høyre ha ytterligere fem medlemmer: én fra Konkurransetilsynet, én fra privat kjøttindustri, én fra ikke-samvirkebasert næringsmiddelindustri, én fra Norges Frukt og Grønnsaksgrossisters Forbund og Norkorn og én fra HSH og Coop. Med Høyres opplegg vil Regjeringen stå på vippen mellom landbrukets organisasjoner, private aktører og konkurransemyndighetene. Et slikt balansert opplegg synes jeg også at de rød-grønne partiene burde kunne se nærmere på. Jeg vil med dette ta opp Høyres forslag i innstillingen.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2009-06-04:
Minerallova utgjer ei vesentleg forenkling av regelverket. Det er Kristeleg Folkeparti positiv til. For Kristeleg Folkeparti er det avgjerande at den nye lova skapar føreseielege og gode rammevilkår for norsk industri, og at ho medverkar til modernisering av regelverket. Kristeleg Folkeparti legg òg vekt på at det gjennom forslaget vert stimulert til auka aktivitet for næringa. Noreg er eit land med store mineralske ressursar og med lang erfaring og høg kompetanse innanfor gruveverksemd. Utvinning og foredling av industrimineral er ei næring i vekst. Sjølv om det norske fastlandet har store mineralressursar, er det betydeleg lågare leiteaktivitet i Noreg enn i andre nordiske land. Kristeleg Folkeparti er oppteke av å leggja til rette for nye moglegheiter for industriverksemd. Mineralutvinning er ein viktig nisje, og norske mineralressursar representerer eit stort potensial for industrielle moglegheiter i Fastlands-Noreg, ikkje minst i distrikta. Under høyringa vart det gjeve fleire positive tilbakemeldingar til endringane som er føreslegne i minerallova. Samstundes har Kristeleg Folkeparti merka seg at Noregs Skogeigarforbund hadde synspunkt der viktigheita av at grunneigar kan ha kontroll med forvaltinga av eigne ressursar, vart understreka. Noregs Skogeigarforbund peikar også på at grunneigarar skal varslast i samband med leiting, og at bergindustribedrifter bør inngå avtalar med grunneigarar før dei kan setja i gang undersøkingar og utvinning. Dette støttar Kristeleg Folkeparti. Eg vil elles visa til at departementet vurderer ulike ordningar for å sikra finansiering av opprydding både i samband med undersøkings- og driftsfasen og ved avslutning av verksemd. Kristeleg Folkeparti støttar Norsk Bergindustri, som i si høyringsfråsegn viser til at det er viktig at dette vert vareteke på ein god måte. Me ser at det kan vera vanskeleg å stilla tilstrekkeleg sikkerheit i oppstartsfasen. Difor ber Kristeleg Folkeparti Regjeringa om å vurdera ein kombinasjon av bankgaranti og oppbygging av eit fond til dette formålet.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2009-06-04:
Kristeleg Folkeparti er uroa for fråflyttinga frå gardsbruk her i landet. Utan buplikt er me overtydde om at det vil opna seg ein marknad for at landbrukseigedomar vert store fritidseigedomar for kapitalsterke investorar som berre vert buande i korte periodar, som i feriar og liknande. Det er ikkje dette Kristeleg Folkeparti oppfattar som levande bygder eller som ein framtidsretta landbrukspolitikk. Ei undersøking frå i fjor stadfestar at buplikta gjev meir stabil busetjing. Ni av ti søkjer aldri om fritak frå buplikta, og blant desse er det over 90 pst. sannsynlegheit for at dei bur på garden i over 40 år etter innflytting. Har gardbrukaren søkt om fritak, er sannsynlegheita mykje større for at garden vert fråflytta etter at fritaksperioden er over. Kristeleg Folkeparti meiner i likskap med Bondelaget at det framleis bør vera lengre buplikt ved odelsløysing. Me meiner denne bør vera ti år, framfor fem år ved anna overdraging. Kristeleg Folkeparti føreslår difor eit nytt andre punktum i konsesjonslova § 5 andre ledd, som seier: «Ved odelsløsning må erververen bebo eiendommen i minst 10 år.» Kristeleg Folkeparti har merka seg forslaget om å oppheva odelslova § 29. Dette kan medverka til at andre som har rett på odel, ikkje får varsel når kommunen pålegg eigaren å søkja konsesjon. For det offentlege fører dette til mindre arbeid, men for den som har rett på odel, kan det føra til rettstap. Kristeleg Folkeparti meiner difor at dei som har rett på odel, må få varsel i ein slik situasjon. Me føreslår difor ein ny § 29 i odelslova som seier: «Ved overdragelse av odelseiendom skal kommunen varsle de øvrige odelsberettigede.» Kristeleg Folkeparti støttar opphevinga av § 78, slik at det vert full likestilling mellom kvinner og menn, også når det gjeld menn som er fødde før 1965. Samstundes er det ein del menn som er fødde før 1965, og som har eldre systrer, men som har førebudd seg på å overta foreldra sin landbrukseigedom. Desse har gjerne teke landbruksutdaning og busett seg på eller i nærleiken av eigedomen. For dei som har busett seg på eigedomen, har kommunar i nokre tilfelle nekta frådeling av tomt til dei oppførte husa. Dersom det ikkje vert sett i verk særskilde tiltak, kan konsekvensane for desse personane verta store og negative, ikkje minst økonomisk. Eg er skuffa over at regjeringspartia ikkje støttar Kristeleg Folkeparti sitt forslag på dette punktet, om å tilby desse mennene særskilde tiltak og ei kompensasjonsordning for det tapet som dei lir. Til slutt vil eg fremja Kristeleg Folkeparti sine forslag som går fram av innstillinga.
Erling Sande (Senterpartiet), 2009-06-04:
Frå Frostatingslova kjenner vi omgrepet «med lov skal landet byggjast» – og regulerast, siviliserast og strukturerast, og frå fjellova veit vi at det er viktig at lovene vi lagar, skal vere i samsvar med tida og tilhøva. Alt dette peikar fram mot dagens tekst. Denne nye minerallova syter for eit viktig, betra og meir føreseieleg rammeverk for ei gammal, spennande og framtidsretta norsk næring. Lova avløyser fem tidlegare lover, på eit vis som nettopp speglar av tida og tilhøva, men dette spegelbiletet peikar samstundes framover, og det er positivt og progressivt. Denne saka har teke si tid. I tilrådinga frå komiteen står det at meir enn 15 år har gått, og det høyrer òg med til soga at Stortinget hadde eit tidlegare framlegg til handsaming heilt på tampen av Bondevik I-regjeringa si styringstid. Dinest trekte Stoltenberg I-regjeringa saka. Den gong då var stortingsgruppene til sentrumsregjeringa skeptisk til lovframlegget frå si eiga regjering. Kvifor det? Jau, eit viktig ankepunkt var at interessene til andre grunneigarar enn staten var stemoderleg handsama. Senterpartiet er både tilfreds og nøgd med at det ikkje lenger er sakleg grunnlag for ein slik kritikk. Vi har fått ei lov som tek omsyn til deira interesser, på same tid som utvida leiterett opnar opp og legg gunnlaget for fleire funn, større verdiskaping og meir aktivitet, ikkje minst i Distrikts-Noreg, der minerala har markert ein geografisk tendens til å finnast. Lat meg òg nytte høvet til å streke under at slik leiting, drift og ikkje minst opprydding må skje på skånsamt vis både når det gjeld natur og omgjevnader elles. Det er ikkje minst både viktig og framtidsretta at departementet skal vurdere ulike ordningar for å sikre finansiering av opprydding ved avslutning av drift og verksemd. Driftspause, driftskvile og mellombels driftsstans kjem inn i biletet her, og Senterpartiet er nøgd med at minerallova inneheld klåre reglar for nettopp dette. Disse reglane er òg pragmatiske, dei tek omsyn til både samfunnsmessig forsvarleg forvalting og gjev rom for næringa til å tilpasse seg marknadstilhøva. Avslutningsvis vil eg seie at leiting etter mineral har vore viktig og er viktig for landet no og i framtida. Så må vi leggje til at det er sterke og gode fagmiljø, mange års erfaring og bokstavleg talt djup geologisk kunnskap m.m. som har gjort det lettare å finne minerala etter kvart. Det er viktig då at ein har ei lov som samsvarar med den tida vi lever i, og dei tilhøva som eg her har skissert.
André N. Skjelstad (Venstre), 2009-06-04:
Først må jeg rette opp en feil på side 17 i innstillingen, der Venstre ved en inkurie har falt ut av en merknad om aktivitetsplikt for tiltakshavere både ved drift på statens og på grunneiers mineraler. Venstre støtter flertallet i at driften «skal igangsettes innen fem år etter at driftskonsesjon er gitt, og driften kan ikke innstilles i mer enn ett år uten tillatelse», og at en «gjennom bestemmelsene om driftshvile sikrer en samfunnsmessig forsvarlig forvaltning av bruk av mineralressursene i samsvar med prinsippet om en bærekraftig utvikling og verdiskaping, samtidig som næringen gis rom for å tilpasse seg markedsforholdene». Den merknaden skulle Venstre ha støttet. Det gjorde vi ikke på grunn av en inkurie. Dette er en interessant sak, antakelig spesielt både for meg og ikke minst for ordføreren for saken. Begge kommer vi fra tidligere store gruvekommuner, så vi har jo på mange måter fulgt den utviklingen over tid, selv om saksordføreren antakelig har fulgt utviklingen med gruvedrift i sin kommune lenger enn det jeg har gjort. Venstre mener uansett at det er svært viktig at vi har fått på plass en ny minerallov, og vi mener at Regjeringen har gjort et godt arbeid med utarbeidelsen av loven, som er en betydelig forenkling av tidligere regelverk. Men noen få bemerkninger til loven som den foreligger: For Venstre er det viktig at grunneiere skal ha kontroll med hvordan forvaltningen av egne ressurser blir utført. Grunneiere må varsles i forbindelse med leting, og bergindustribedrifter må inngå skriftlige avtaler med grunneierne før de kan sette i gang undersøkelse og utvinning av betydning. Venstre mener, som de andre opposisjonspartiene, at man snarlig må finne en løsning på hvordan man skal finansiere opprydding i forbindelse med undersøkelser og driftsfaser og ved avslutning av virksomhet og utvinning av mineraler. Vi har i dag mange nedlagte gruvevirksomheter hvor det fremdeles gjenstår et betydelig oppryddingsarbeid. Det er avfall fra gruvevirksomheter som kan være miljøskadelige, og som i dag utgjør en betydelig miljøtrussel. Dette kan vi unngå for framtiden. Venstre ber derfor Regjeringen støtte en løsning med en kombinasjon av bankgaranti og oppbygging av fond for opprydding. Avslutningsvis vil jeg bemerke at vi som kommer fra slike gruvekommuner, nok også har sett at opprydding i en del sammenhenger har tatt litt lang tid, så behovet er absolutt til stede.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-06-04:
Til det siste: Det er vanskelig å være enig i at en rett innebærer at eiendom tilhører det samiske folk. Hele intensjonen bak finnmarksloven, og også hele intensjonen som ligger i dette lovkonseptet, er jo nettopp at de som har rettigheter opparbeidet over tid, skal få nyttiggjøre seg rettighetene. Det er jo slik at det bare er på ett område hvor Fremskrittspartiet ikke aksepterer eiendomsrett og rettigheter som folk har opparbeidet seg, og det måtte jo være i Finnmark. Tar man et norgeskart og ser hvordan eiendommene fordeler seg i Norge, vil man se at den private eiendomsretten har vunnet igjennom gjennom hevd og alders tids bruk overalt ellers i Norge, men ikke i Finnmark. Finnmarkseiendommen skulle bøte på det, slik at det samiske folk også fikk ta del i en del av eierrettighetene. Dette lovforslaget bygger veldig god opp under det. Så formoder jeg også at det ikke er slik at man alltid er enig med Sametinget i forhold til hva slags folkerettslig forståelse man har, og jeg formoder da at Fremskrittspartiet ikke mener at dette forslaget er i strid med ILO-konvensjonen. Snarere tvert imot: Vi mener det er klart innenfor, ut fra hva som er Regjeringas vurdering av det.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-06-04:
Jeg skal svare så langt jeg rekker, for det er omfattende spørsmål. Når det gjelder det første spørsmålet, er det åpenbart at når Sametinget og noen andre utenfor Regjeringa og utenfor de politiske partiene hevder at lovforslaget skulle være i strid med f.eks. ILO-konvensjonen, betyr ikke det at Regjeringa nødvendigvis er enig i det. Vi har lagt fram et forslag som vi mener absolutt er innenfor de folkerettslige forpliktelser som Norge har påtatt seg. Jeg mener og vil hevde at Norge har gått veldig langt i å anerkjenne de rettigheter som det samiske folk har. Så er det jo slik at både finnmarksloven og også arbeidet med Samerettsutvalget II har gått i retning av at man skal bort fra begreper som «samiske områder», men at man skal identifisere rettigheter knyttet til bl.a. alders tids bruk. Sånn sett handler det jo egentlig om at samer og andre får de rettighetene som alle andre har fått i Norge. I så måte mener jeg at finnmarksloven er en god konstruksjon, og jeg håper også at Samerettsutvalget II og oppfølgingen av det vil bibringe det samme gode resultat.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2009-06-04:
Jeg merket meg at statsråden i innlegget sitt kom inn på problematikken rundt Sametinget og de forpliktelsene Norge har i så måte – det kjenner jo statsråden meget godt til fra tidligere. Men jeg registrerer jo også at Sametinget mener at denne loven strider mot folkerettens regler om urfolk og minoriteter. Sametinget er altså heller ikke enig med Regjeringen her, og jeg kunne tenke meg å utfordre statsråden på akkurat det området. I tillegg vil jeg utfordre statsråden på at Sametinget mener at retten til land og vann i de samiske områdene tilhører det samiske folket. Er statsråden enig i det?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2009-06-04:
Jeg kan bare gjenta den første delen av spørsmålet siden statsråden ikke svarte på det. I tillegg skal han få en ny utfordring. Hvorledes definerer statsråden det som går på samiske områder, som Sametinget er veldig opptatt av? Jeg vil gjerne høre statsrådens definisjon av det, men svar gjerne først på den første delen av spørsmålet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-06-04:
Jeg er glad for at vi er enige om at det er et betydelig ideologisk skille mellom Høyre og Fremskrittspartiet på den ene side og regjeringspartiene på den annen side. For Senterpartiet er det en lang tradisjon. Det er en tradisjon som har sin basis i det gamle Venstre rundt 1910 og konsesjonslovene, videre i lovverket med jordloven i 1928, jordloven i 1955, konsesjonsloven i 1974 og nå endringene i 2009. Senterpartiet har hele tida stått på en konsekvent linje, som jeg her beskriver. Det er ikke noe nytt. Jordbruket i Norge har utviklet seg i positiv retning med denne holdningen, i motsetning til i de land som ikke har plikter knyttet til eiendomsretten. Det er et eksperiment som Fremskrittspartiet står for, som vi heldigvis har unngått i Norge – og det er med stor glede jeg kan se at det vil bli slik framover også.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-06-04:
Det er ganske oppsiktsvekkende at en representant for Høyre, som i andre sammenhenger definerer seg som konservativ, ønsker å legge til rette for en eiendomsrettspolitikk med en så radikal eiendomsreform at eiendomsstruktur og bruksstruktur blir det samme i en tid hvor det økonomiske fundamentet forsvinner for de mange – som følge av Høyres ideologi. Det som Senterpartiet står for, er sjølsagt prisregulering basert på bruksverdi på arealene, kostnadsverdi på bygningene og at man kan legge til en boverdi som er større enn den som i dag er på 500 000, slik at man dermed kan få en høyere pris på enkelte eiendommer, noe som vil gjøre det lettere for yngre folk å overta ved at den eldre garde da kan kjøpe seg et hus et annet sted, og dermed få en fin avslutning på sin yrkeskarriere.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-06-04:
Det viktigste i den replikken var poenget om at Senterpartiet står for en sosialistisk politikk. Det er ganske spesielt å høre at Fremskrittspartiet ikke har lest sin Marx såpass godt at man vet at sosialisme i sin egentlige forstand innebærer det motsatte av privat eiendomsrett, nemlig statlig eiendomsrett – offentlig eiendomsrett. Senterpartiet er den fremste forsvarer av privat eiendomsrett – en type privat eiendomsrett som har bred forståelse ute i samfunnet, og som kan videreutvikles, i motsetning til den eiendomsrett som vi har sett lenger sør i Europa, eller i USA. Der er det store konflikter knyttet til eiendomsretten, fordi folk ikke finner fellesskapet til den. I Norge står familiebruket for en eiendomsrettstradisjon som er langsiktig og fornuftig.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-06-04:
Som jeg sa i innlegget, står Fremskrittspartiet for en sjeldent ekstremistisk politikk i eiendomsrettsspørsmål. Det er pengene som skal bestemme alt, ingen andre ting avgjør hvem som skal eie landbruksarealene. Regjeringspartiene legger opp til to justeringer. Det er boverdien i prisvurderingene, at det legges mer vekt på boverdi – som er klokt – og en legger opp til at Regjeringa skal se nærmere på jordloven § 12 om delingsforbudet, sånn at det i særlige tilfeller kan legges vekt på andre hensyn enn det som er tilfellet i dag. Det jeg ønsker svar på, er: Noe av det viktigste som Regjeringa gjør, er å stramme kraftig inn i den personlige boplikten. Det er vel det som Fremskrittspartiets talsperson her legger mest vekt på når han sier at det er ikke noen liberalisering fra regjeringspartienes side, det er tvert imot en innstramming av den viktigste plikten, nemlig den personlige boplikten, og det er for Fremskrittspartiet en stor byrde å måtte erkjenne.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-06-04:
På vegne av regjeringspartiene er jeg veldig stolt av innstramminga i den personlige boplikten. Jeg er veldig stolt av at det nå er lagt til rette for et system som er det motsatte av dyneløfting. Det er folkeregistrering i den enkelte kommune, og det er helt sentralt i et spørsmål hvor det altså er et knapt gode som skal fordeles – et knapt gode som det er utrolig mange tusener av ungdommer som vil overta. De ungdommene ønsker at det skal være plikter, slik at en dermed kan vise at en ønsker å yte noe tilbake. Men mitt spørsmål er knyttet til det ekstremistiske, og spørsmålet går konkret på: Hvilke partier i Det norske storting har noen gang fremmet forslag om at en skal oppheve både odelsloven, jordloven og konsesjonsloven? Hvilke partier er det som har vært så ekstremistiske noen gang i Det norske storting?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-06-04:
Jeg gikk tilbake og refererte det Adler-Falsenske grunnlovsutkastet. Jeg kunne referert odelsloven, som er forankret i Grunnloven. Når da representanten fra Høyre kommer med «gammelsosialistisk arvegods», er den beste karakteristikken min av det: historieløst. Det er riktig at Regjeringa legger opp til priskontroll – takk og pris – bruksverdi på jord, kostnadsverdi på bygninger, og at boverdi kan tillegges mer vekt – flott. Partiet Høyre legger opp til at en skal styrke inntektspotensialet ved frasalg. I beste fall er vel det engangsinntekter, men det er jo Høyres måte å løse inntektsproblemet i jordbruket på. Spørsmålet mitt går på at Høyre sier at en skal styrke bøndene. Når eiendommer skal selges, er det et valg mellom en bonde og en som har penger, en som har penger som ikke vil bo og ikke vil drive. Kalles den som ikke vil bo og ikke vil drive, for en bonde?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-06-04:
Prisspørsmålet er i odelsloven forankret i åsetesretten og skal sikre at den som overtar en odelseiendom, skal få inntekt av sitt arbeid. Det som nå er diskusjonen, er konsesjonslovens prisbestemmelser. Så refereres det til små bruk. Regjeringa har sagt, og komiteen har sagt, at en skal legge vekt på bruksverdi på jord og kostnadsverdi på bygninger, og at en skal legge mer vekt på boverdien. Dermed kan mindre eiendommer få en høyere boverdi og dermed bli solgt til en høyere konsesjonspris. Det vil øke utbudet og gi mulighet for ungdom. Er ikke dette en forbedring?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-06-04:
Jeg er veldig glad for det som ble sagt om at vi måtte legge økt vekt på nytenkende og motiverte mennesker som skal overta gårdsbruk. Det gir jeg min fulle støtte. I alt mitt arbeid har jeg jobbet for det, og det har også Senterpartiet gjort. Når det imidlertid blir sagt at posisjoner ikke skal gå i arv, og at det ikke er arv og genetikk som skal avgjøre menneskers framtid, er det en grov fordreining, for det er et fritt valg å overta en odelseiendom eller ikke. Det er ingen plikt. Til overmål er det sånn at alle mennesker i Norge, enten de er etniske nordmenn eller ikke, kan erververe odel. Det er et flott system som ikke ekskluderer noen. Jeg hadde satt veldig pris på en grunnleggende debatt om odelsloven, om hvordan vi skulle ivareta fordelene som ligger i odelsloven, hvor ett av instituttene er å overlevere garden i bedre stand enn da en overtok. Men spørsmålet mitt er: Det ble sagt at vestlige land for lengst har fjernet odelsretten. Hvilke land er det som har fjernet odelsretten?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-06-04:
Det står da vitterlig i innstillinga at Venstre går inn for boplikt, kommunal boplikt endog, men det er kanskje feil forstått? Det er riktig at mange forfattere har skrevet om jord og boforhold på gårdsbruk og det som der er, og slik vil det sikkert være framover, for det er noe sjarmerende og fascinerende over det som inspirerer mange unge mennesker. Men jeg vil følge opp spørsmålet mitt om de landene som har fjernet odelsretten. Så vidt jeg vet, er det ikke andre land i Europa som har hatt eller har odelsrett, så det er ingen land som har fjernet odelsretten. Når vi i Norge har hatt en odelsrett, har vi gjennom den sikret en langsiktig forvaltning av landbrukseiendommer, vi har sikret spredning av eiendommer, som er en viktig forutsetning for et demokrati og for fordeling av makt. Jeg forstår ikke at det gamle Venstre, som var en varm forsvarer av det systemet, nå skal få en videreføring av sin politikk i det norske storting som minner meg mer om høyrepolitikk.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-06-04:
Jeg vil understreke det statsråden sa, at det vi opplever her i dag, er en grei diskusjon på et ideologisk grunnlag. Det er svært stor forskjell mellom Fremskrittspartiet og Høyre på den ene siden og regjeringspartiene på den andre siden i eiendomsrettspolitikken. Regjeringspartiene står på en trygg nasjonal tradisjon, som har vist seg å fungere svært bra, og som har ført til at vi har fått en spredning av makt gjennom en spredning av eiendomsrett. Vi har ungdom fra ulike samfunnslag som har fått det privilegium det er å overta en gårdseiendom. Vi har fått en forvaltning av våre naturressurser som i forhold til andre land er bedre, fordi vi har en eiendomsforståelse som inviterer til å samspille eiendomsrett og eiendomsplikter. Og vi har en tradisjon hvor pengeplassering er underordnet når det gjelder kjøp av eiendom og det å forvalte eiendommen aktivt gjennom bosetting og drift. Og takk for det. Det som er saken, er at boplikt virker. Det har vært mange eksempler på at regelverket brytes. Derfor har Regjeringa nå kommet med et enklere regelverk, men et mer kraftfullt og lettere oppfølgbart regelverk. Bondevik II-regjeringa, med en landbruksminister fra Venstre, underminerte, undergravde, bopliktregelverket, og vi fikk forskjellsbehandling, noe som nå heldigvis er rettet opp. Partiet Høyre har i disse spørsmålene sin forankring i ferielivet og ferielivsidentiteten, som representanten Gitmark snakket om. Det er greit, det er Høyres valg. Regjeringspartiene står i den tradisjonen at det er identitet knyttet til å bruke jorda. «Buandi», den som bor på og driver eiendommen, er for oss forbildet. Til slutt: Det ble fra Høyres side sagt at en av de fremste forskerne i Norge på disse spørsmålene var professor Normann Aanesland, min tidligere professor på Landbrukshøgskolen. Jeg syns nok kanskje det er å dra min kjære professor noe langt, når jeg veit ganske godt hvorfor han ble så sterkt engasjert i disse spørsmålene. Det var mer personlige forhold enn professorgjerningen som dannet grunnlaget for den ballasten som har fulgt professoren siden lovendringa om boplikt i 1974.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2009-06-04:
Representanten Lundteigen tar som vanlig full sats på hoppkanten, og lander med et brak! I innlegget sitt sa representanten Lundteigen at denne saken viser godt partienes ideologiske syn på eiendomsretten. Det er jeg helt enig i. Dette er en sak hvor det går et betydelig skille mellom venstrepartiene på den ene siden og Høyre og Fremskrittspartiet på den andre når det gjelder respekten for eiendomsretten. Derfor er det beklagelig at Senterpartiet er blitt et gjennomsyret sosialistisk parti, som gjennom lovverket skal frata bonden all form for eiendomsrett. Hvordan vil representanten Lundteigen bidra til at også Senterpartiet blir et parti som styrker bondens eiendomsrett?
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2009-06-04:
Det er bare å konstatere at representanten Lundteigen nå fremstår som en av Stortingets fremste sosialister. I regionreformen og i denne saken blir nå fylkeslandbruksstyrene fjernet. Og fylkeslandbruksstyrene har hatt en viktig rolle i å ivareta skjønnsmessige vurderinger fra folkevalgte. Nå blir det fylkesmannen – altså byråkratene – som ene og alene skal styre lovverket og også dette med innsigelsesbruken. Hvordan mener representanten Lundteigen dette er med på å styrke folkevalgtes innflytelse?
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2009-06-04:
Regjeringspartiene har en flertallsmerknad som går på delingsforbudet i jordloven § 12. Representanten Lundteigen var også inne på den merknaden, og han sa at dette bare skulle praktiseres i tilfeller der det arronderingsmessig lå til rette for en bedre struktur. Det står det ingenting om i denne merknaden. Jeg forstod representanten Haugen dit hen at flertallet legger til grunn at det her kan skje en betydelig liberalisering i forhold til fradeling av tun og jordvei for salg av jord til andre bønder som ønsker å utvide sin virksomhet. Hvordan er denne merknaden å forstå?
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2009-06-04:
Jeg oppfatter dette som en betydelig liberalisering av jordloven § 12. Det vil bli interessant når Regjeringen kommer tilbake til Stortinget med denne saken. Det som er underlig her, er at regjeringspartiene ikke fremmet dette i forbindelse med lovarbeidet. Det finner jeg svært merkelig. Jeg vil anta at det har vært press fra velgergrupper som har sagt: Hør på Fremskrittspartiet, de har mye fornuftig å komme med! Man har da hatt et press på seg for å bidra til liberalisering av praktiseringen rundt jordloven § 12. Da vil jeg bare spørre representanten Haugen om dette påtrykket har vært så stort som undertegnede tror det har vært.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2009-06-04:
Næringskomiteen har i løpet av denne stortingsperioden, som nå nærmer seg slutten, hatt veldig mange debatter rundt de problemstillingene som denne saken er knyttet til. Vi har hatt saker knyttet både til odelsloven, til jordloven og til konsesjonsloven. Resultatet av de debattene har vært at regjeringspartiene og de to landbruksministrene som har vært fra Senterpartiet i denne stortingsperioden, har gitt negative tilbakemeldinger på det å bidra til noen form for liberalisering og forenkeling av dette lovverket. I de debattene har det blitt vist til at de skal komme med en revisjon av lovverket i løpet av perioden. Så får vi denne saken. Det blir i media fremstilt fra regjeringspartiene slik at dette bidrar til en liberalisering av lovverket. Det vil jeg ta sterkt avstand fra. Man har i stor grad bidratt til en ytterligere innstramning av lovverket rundt eiendomslovene i jordbruket. Fremskrittspartiets oppfatning er, som jeg har sagt ganske mange ganger, at dette lovverket er med på å begrense utviklingsmulighetene i landbruket. Landbruket i dag er noe helt annet enn landbruket var da disse lovene ble innført i Norge. I dag har ungdommen som vokser opp på landbygda og på gårdsbruk, alle muligheter til å velge seg bort fra landbruket hvis de ønsker det. Det å ha odelsrett til en landbrukseiendom føles i mange tilfeller som en tung byrde å bære og en tung forpliktelse å føre videre. Det kan også bidra til at yngre søsken som har mer interesse for og bedre forutsetninger for å drive landbruk, ikke slipper til. Lovverket bidrar også til at vi nesten ikke har utbud på markedet av drivverdige landbrukseiendommer. Odelsloven bidrar til sitt ved at fjernere slektninger kommer og tar eiendommer på odel. Konsesjonsloven bidrar på sin måte ved at prisene på landbrukseiendom holdes nede, helt stikk i strid med hva som er vanlig på eiendomsmarkedet. Det bidrar til at eiere av landbrukseiendommer ikke ser seg tjent med å selge fordi man ikke får betalt for de verdiene som eiendommen representerer. Fremskrittspartiet ønsker å gjenreise eiendomsretten i landbruket. Vi ønsker at landbruket skal få de samme spillereglene som annen type eiendomsmarked. Det tror vi vil slå positivt ut for landbruket, for eiendomsretten og for dem som i dag har sin formue plassert i landbrukseiendommer. Flertallet har en merknad hvor de ber om at man ser på praktiseringen av jordloven § 12. Det er vanskelig å forstå denne merknaden som noe annet enn at man kommer opposisjonen i møte ved at man nå, i tolvte time, har snudd i forhold til den holdningen man viser tidligere i innstillingen, og som man har vist i andre saker som vi har behandlet i denne perioden. Det som er merkelig, er at man ikke benytter anledningen når vi først har denne saken til behandling, for det hører med til sjeldenhetene at vi får den typen revisjon av dette lovverket som det vi har hatt nå. Vi ønsker heller ikke at fylkeslandbruksstyrene skal legges ned. Fylkeslandbruksstyrene ivaretar, så lenge vi har dette lovverket, det folkevalgte skjønnet, og det er det viktig å styrke, ikke svekke. Jeg tar opp de forslag som Fremskrittspartiet står bak.