trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
Representanten har stilt tilsvarende spørsmål tidligere, da som et spørsmål til skriftlig besvarelse til daværende justis- og beredskapsminister Sylvi Listhaug. Regjeringen er opptatt av at politiet har de rammebetingelser de trenger for å yte gode tjenester til befolkningen. Med nærpolitireformen har regjeringen gjort helt nødvendige og viktige valg for framtidens politi. Vi har i dag mer robuste politidistrikter og operasjonssentraler og større fagmiljøer som gir gode forutsetninger for å avdekke og bekjempe kriminalitet. Vi har etablert politikontakter for alle landets kommuner, slik at den gode, lokale forankringen og kontakten som politiet tradisjonelt har hatt med kommunale samarbeidspartnere og befolkning, kan videreutvikles. Nærpolitireformen dreier seg om mer enn organisasjonsstruktur, antall tjenestesteder og antall ansatte på et kontor. Politidistriktene iverksetter nå kvalitetstiltakene i reformen. De tar i bruk nye arbeidsverktøy, nye arbeidsmetoder og forbedrete arbeidsprosesser. De jobber målrettet med forebygging og har mål og krav innenfor straffesaksbehandlingen og responstid når alvorlige hendelser skjer. Uten en ny struktur med færre politidistrikter, færre tjenestesteder og større fagmiljøer hadde vi ikke kunnet gjennomføre de kvalitetstiltakene som er drivere for å oppnå bedre resultater. Et politi som samlet sett leverer gode polititjenester, kan ikke vurderes ut fra antall ansatte ved ett lensmannskontor. Å binde et gitt antall stillinger opp til et bestemt lensmannskontor gir ikke tilstrekkelig fleksibilitet. Det er politimesteren, i dette tilfellet i Nordland, som må disponere ressursene på en mest mulig effektiv og hensiktsmessig måte, slik at befolkningen i Hemnes kommune føler seg trygg og opplever at de har en god polititjeneste. Åpningstider ved lensmannskontorene har ikke den betydningen som det hadde før. Tilstedeværelse handler om mer enn en åpen dør og en person i politiuniform bak en skranke. De som bor på Hemnes, i Korgen, i Hattfjelldal og andre steder i Nordland, er ikke prisgitt sitt lokale lensmannskontor. Avhengig av hva saken gjelder, blir den etterforsket av spesialister i Bodø, ivaretatt av patruljer fra Mo i Rana politistasjon eller løses i dialog med politikontakten for Hemnes kommune. Det er også slik at nærpoliti kan leveres fra fysisk distanse. Digitale plattformer styrker politiets evne til å avdekke kriminalitet på nett. Jeg har reist mye i politidistriktene denne høsten. Jeg får mange tilbakemeldinger om at den nye strukturen og den nye måten å jobbe på, fungerer. Men jeg får også tilbakemeldinger om at det tar tid før de nye arbeidsmetodene er helt integrert i politiet. Vi må huske på at nye arbeidsmetoder er endringer som i stor grad gjennomføres i år, selv om Stortinget vedtok reformen for flere år siden. Ordførere gir uttrykk for at de er fornøyde. Difis tredje evalueringsrapport kommer i februar neste år. Jeg ser fram til den og vil bruke den i det videre arbeidet med å følge opp reformen.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
Politireformen gjennomføres for alle praktiske formål i år i de ulike politidistriktene. Jeg mener at vi må la politimestrene få stor fleksibilitet i å bekjempe kriminalitet. Det viktige er at politikraften er til stede for å møte den nye og ofte veldig alvorlige kriminaliteten som har utviklet seg de siste årene. En del kriminalitet som vi tidligere hadde mye av, er på vei ned, og en del annen alvorlig kriminalitet vokser sterkt. Da må politimestrene ha frihet til å omorganisere ressurser for å treffe kriminaliteten. Jeg mener det er viktig å opprettholde de vedtak Stortinget har, men nøyaktig hvor mange personer det skal være på hvert lensmannskontor, må politimestrene ha fullmakt til å bestemme.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
Politireformen er innført i år. Da tror jeg man skal ha forståelse for at det vil ta litt tid før man får alle de kvalitative effekter man ønsker seg. Det er utvilsomt sånn at politiet, alle politidistrikter, har fått tilført økte ressurser, flere politifolk, under denne regjeringen. Det kommer man ikke utenom. Jeg mener også at vi ligger ikke så aller verst an. I politiets innbyggerundersøkelse fra 2017 svarte 84 pst. i Nordland at de har svært stor eller ganske stor tillit til politiet. Det er en økning fra henholdsvis 80 pst. i 2015 og 81 pst. i 2016, og det er faktisk også litt bedre enn landsgjennomsnittet. Jeg tror man må være litt realistisk med hvor mange stående patruljer og politifolk man kan ha i hele landet. En patrulje gående på døgnbasis hele året trenger i prinsippet 18 polititjenestemenn. Det er ikke realistisk å ha det overalt. Og tilstedeværelse kan utøves på mange måter, bl.a. på nett.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
Representanten Bøhler har ved en rekke anledninger vist et stort og prisverdig engasjement i kampen mot gjengkriminalitet i Oslo. Jeg ser veldig alvorlig på det som er situasjonen i Oslo, og derfor har jeg også bedt både Oslo politidistrikt, Politidirektoratet og Riksadvokaten om å komme med forslag til bekjempelse av gjengkriminalitet. Et av forslagene som er kommet bl.a. fra Riksadvokaten, og som ligger på mitt bord, er å se på inndragningsreglene i straffesakssporet. Så det ligger på bordet mitt, det skal vi se på, og det vil bli fulgt opp. Etter at vi har sett på hva vi kan utnytte innenfor den rammen, vil vi komme tilbake til det sivilrettslige sporet.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
Også det sporet vil vi se på. Vi tror at det ligger noen muligheter for inndragning innen forbedringen av strafferettssporet, som det er viktig å utforske ordentlig og tidlig. For oss er ikke dette ett tiltak isolert, det er en større del av en helhetlig kamp mot gjengkriminalitet som begynner med ungdomsstraff, ungdomsoppfølging, ungdomsfengsel, bekjempelse av vold i nære relasjoner og styrking av ulike politiaktiviteter i Oslo øst – ikke minst – men som også medfører bevilgninger til Kripos og Økokrim, og som gjør at vi må se på ulike lover, ulike regler og ulike midler politiet har for det. Men jeg kan forsikre representanten om at vi også skal se på det sivilrettslige sporet for inndragning.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
God og relevant forskning er helt avgjørende for politikkutformingen. Forskning om vold i nære relasjoner og seksuelle overgrep utgjør en betydelig del av Justis- og beredskapsdepartementets forskningsinnsats. Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress, NKVTS, ble opprettet i 2004, og senteret finansieres i hovedsak av Helse- og omsorgsdepartementet, Justis- og beredskapsdepartementet og Barne- og likestillingsdepartementet. Bakgrunnen for etableringen var et ønske om å styrke forskningen på volds-, overgreps- og traumefeltet. Senteret er én av de to forskningsinstitusjonene som gjennomfører Justis- og beredskapsdepartementets forskningsprogram om vold i nære relasjoner. Programmet har hatt en samlet kostnadsramme på 50 mill. kr over fem år og videreføres i perioden 2019–2024. Gjennom programmet er kunnskapsgrunnlaget styrket betraktelig, og utformingen av ny innsats hviler på et godt fundament. NKVTS er i dag organisert som et datterselskap under statsaksjeselskapet Unirand AS, som eies av Universitetet i Oslo. Universitetet har varslet at Unirand AS skal avvikles. Dette er bakgrunnen for at Helse- og omsorgsdepartementet, i samarbeid med Barne- og likestillingsdepartementet og Justis- og beredskapsdepartementet, nå arbeider for å finne en framtidig organisert forankring av NKVTS. I vurderingen av den framtidige organisatoriske forankringen vil hensynet til å skape stabile og hensiktsmessige rammer for et sterkt og framtidsrettet kunnskapsmiljø på volds- og traumefeltet stå sterkt. Videre må hensynet til at vold og traumatisk stress er et tverrfaglig fag- og forskningsmiljø, veie tungt. Behovet for en fortsatt bred og tverrfaglig tilnærming er viktige hensyn som må ivaretas også i en ny organisatorisk forankring.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
Justisdepartementet er involvert. Det er en arbeidsgruppe med representanter fra de tre berørte departementene som vurderer hvordan organiseringen skal skje etter at Universitetet i Oslo ga den beskjeden de ga. For oss i Justis- og beredskapsdepartementet er det viktig at kvaliteten og helheten ivaretas. Vi har på mange måter ingen prinsipper, vi har en relativt pragmatisk og udogmatisk holdning til hvor organiseringen skal ligge, men vi er opptatt av at fagmiljøet består, og at det har stabile rammevilkår framover. Justisdepartementet er i arbeidsgruppe med de andre departementene, og man prøver å lande en organisatorisk forankring.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
Folkehelseinstituttet er ett av de alternativene som vurderes. Jeg tenker det kan være greit for meg å la arbeidsgruppene få komme til en konklusjon. Det vil være en anbefaling hvor Folkehelseinstituttet og dermed også Helsedepartementet er et alternativ. Det er også muligheter for å se på andre alternativ under forskningsfeltet. Som sagt har jeg en relativt pragmatisk holdning til det. Det viktige er at miljøet består. Så venter jeg på noen faglige avklaringer, noen gode faglige råd, før vi tar våre beslutninger i dette spørsmålet.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
Kriminalomsorgen har to ungdomsenheter, Ungdomsenhet øst, avdeling av Ullersmo fengsel, og Bjørgvin fengsel, Ungdomsenheten. Ordningen med egne ungdomsenheter startet som en prøveordning i 2009 og ble i 2015 etablert som en permanent ordning ved Bjørgvin fengsel. I 2016 åpnet Ungdomsenhet øst på Eidsvoll. De to enhetene har fire plasser hver, slik at det nå er til sammen åtte plasser i ungdomsenhetene. Ungdomsenhetene er i utgangspunktet forbeholdt innsatte under 18 år, men det er åpent for at det kan vurderes fortsatt opphold på ungdomsenhetene for innsatte inntil de er 20 år. Dette kan være aktuelt i tilfeller der ungdommen har et særlig behov for oppfølging og kapasiteten ved enheten tillater det. Departementet arbeider med å se på straffereaksjoner overfor unge lovbrytere. I den forbindelse har departementet mottatt ulike innspill, som handler om hvordan vi bør reagere overfor unge som har begått alvorlig eller gjentatt kriminalitet, bl.a. er det pekt på at ungdomsstraffen ikke alltid ivaretar behovet for at alvorlig kriminalitet må få merkbare konsekvenser. Det vil fortsatt være behov for at ungdom i noen tilfeller må gjennomføre straff i fengsel. Særlig overfor unge lovbrytere er det viktig at fengselsstraffen gis et godt innhold, slik at den virker rehabiliterende og fremmer tilbakeføring til et liv uten kriminalitet.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
Ungdomskriminaliteten og den alvorlige utviklingen vi har sett i Oslo, krever en veldig helhetlig og bred tilnærming. Også i forslaget til statsbudsjett som Stortinget nå har til behandling, har regjeringen foreslått tiltak over et vidt spekter: økt styrking av barnevernet, økt styrking av konfliktrådene – som har ansvar for ungdomsoppfølging og ungdomsstraff – økt styrking av politiets tjeneste mot vold i nære relasjoner, økt styrking av Kripos og økt styrking av Økokrim. I tillegg til disse budsjettmidlene vil vi også se på ulike lover og regler. Det gjelder ikke minst hvordan ungdomsstraff og ungdomsoppfølging gjennomføres. Et av de spørsmålene vi stiller, er om det kreves for mange samtykker. Det er klart at når vi stadig vekk har gjengangere, er det viktig at politiet reagerer raskt og tydelig. Da må vi vurdere om også andre straffer enn dem vi har i dag, må tas i bruk eller utvides.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-11-28:
Jeg har merket meg forslagene fra Arbeiderpartiet i høst, jeg synes det var mange interessante og gode forslag der. Jeg kjenner dem igjen også, jeg har merket meg at Arbeiderpartiets nye opposisjonspolitikk – eller kanskje en gammel opposisjonspolitikk – består i å lese hva regjeringen har tenkt å gjøre og fremme forslag hvor man ber Stortinget fremme forslag om det regjeringen har sagt de skal gjøre. Det er også en måte å drive politikk på. Men jeg synes det var mange gode forslag.
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2018-11-28:
Jeg har følgende spørsmål: «I forbindelse med nærpolitireformen er mange lensmannskontor nedlagt. Hemnes, Stranda og Aurland kommune anket og fikk medhold i å opprettholde lensmannskontorene sine. Resultatet ser vi nå; Stranda og Aurland beholder samme antall tjenestemenn, mens for Hemnes kommune er resultatet at det er kun én politimann igjen mot tidligere fem, og kun åpent 8 timer i uka. Mener statsråden dette ivaretar intensjonen i vedtaket om opprettholdelse av lensmannskontor i Hemnes kommune, og vil statsråden gjøre noe med dette?»
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2018-11-28:
Takk for svaret. Spørsmålet gikk egentlig på det som er resultatet, at man legger ned lensmannskontor. I dette tilfellet har man faktisk fått medhold i en anke om å opprettholde et lensmannskontor. Det man sitter igjen med i Hemnes, er egentlig tilsvarende det de har i de kommunene som har fått lagt ned lensmannskontorene sine: en politikontakt. Man har tøyd begrepet veldig langt – det mener i hvert fall jeg – ved fortsatt å kalle dette for et lensmannskontor, med én politimann og begrenset åpningstid. Statsminister Solberg sto på denne talerstolen forrige onsdag og skrøt av satsingen på politiet og målet om to politimenn per tusen innbyggere. Skulle man hatt det i Hemnes, tilsvarer det ni politifolk. Jeg forstår selvfølgelig at det ikke betyr at man skal ha to i snitt på alle lensmannskontor, og at man bruker ressurser rundt seg, men det er et ganske stort sprang fra én til ni, som var målsettingen. Er statsråden enig i at det er å tøye begrepet langt bare å ha én ansatt igjen, når man tidligere hadde fem og kanskje burde hatt ni?
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2018-11-28:
Politireformen skulle bidra til et mer synlig og tilgjengelig politi, ikke minst på den forebyggende siden. Det får vi i hvert fall ikke i Hemnes. I oktober rykket verneombudet i Nordland politidistrikt, Vegard Kristiansen, ut i NRK Nordland med følgende budskap: «Etter at nærpolitireformen ble innført opplever flere polititjenestemenn et enormt arbeidspress på grunn av mange arbeidsoppdrag og for lite ressurser.» I Bodø, som teller 50 000 innbyggere, er han bekymret for sine kolleger. I intervjuet med NRK Nordland sier han bl.a.: «Mange velger å sykmelde seg fordi de er utslitte.» Kristiansen sier at etter at nærpolitireformen ble innført, har antall oppdrag økt betydelig, uten at det er tilsatt flere politifolk. Han frykter nå for folks tillit til politiet og mener også at de i altfor stor grad må prioritere bort utrykninger på grunn av dette. Bekymrer det ikke statsråden at så mange mener politireformen ikke har gitt de resultatene man ønsker? Man svekker trygghetsfølelsen til innbyggerne, ikke bare i Hemnes. Hva vil han gjøre med det?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2018-11-28:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til justis-, beredskaps- og innvandringsministeren: «Tallene for inndragning av midler fra kriminelle var i første tertial 2018 bare på 38,7 mill. kroner, noe som var en nedgang på 69 pst. siden 2014. For å styrke denne innsatsen har det vært gjort en utredning om tiltak for bedre samarbeid mellom berørte etater, som kom i 2014, og en utredning om sivilrettslig inndragning, som ble sendt på høring med frist 15. februar 2017. Når og hvordan vil statsråden legge fram oppfølgingen av forslagene i disse utredningene for Stortinget, og hvilke tiltak vil han sette inn for å øke inndragningen av midler fra kriminelle miljøer?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2018-11-28:
Jeg takker statsråden for svaret. For å ta et eksempel: Politiet i Oslo forteller meg at når de jobber med f.eks. miljøer hvor det er stor narkotikaomsetning, kan de beslaglegge store beløp i kontanter som personer har på seg, og som åpenbart stammer fra narkotikaomsetning. Men når det er beslaglagt, får de krav fra disse personene om å levere tilbake, og det må de, for slik straffereglene om utvidet inndragning i § 68 i straffeloven er i dag, må det som hovedregel knyttes til en straff som er pådømt, og som har over seks års strafferamme. Det vil selvsagt ikke gjelde dem man beslaglegger penger fra på gata. Så det er behov for forbedringer, som statsråden er inne på, enten i selve straffelovens bestemmelser om bl.a. utvidet inndragning – hvis de skal kunne brukes bedre – eller i det sivilrettslige sporet, som denne utredningen peker på.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2018-11-28:
Jeg takker også for tilleggssvaret, og for at statsråden planlegger å følge opp forbedringer av det strafferettslige. Det er viktig. Det har vært forskjellige utspill og mye snakk om å ta dyre klokker og «bling bling» osv. fra dem som opererer i narkotikamiljøer og gjengmiljøer, og det får man ikke gjort uten endringer i det lovverket. Så det er positivt, og jeg håper at statsråden kommer relativt raskt tilbake til det. Når det gjelder spørsmålet om utredningen av sivilrettslig inndragning, legger man der opp til at det ikke skal være straff i lovens forstand, men at det skal gjenopprette situasjonen før den straffbare handlingen, f.eks. ved at en som har tjent 1 mill. kr på narkotikahandel, må levere tilbake den millionen uavhengig av selve straffesaken. Det er en lovgivning hvor de som har lagd utredningen, bygger på erfaringer fra Irland, og som bl.a. Verdensbanken anbefaler i arbeidet med slike saker. Så jeg håper statsråden også vil gå videre på det sporet.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2018-11-28:
«Det har pågått en prosess om fremtidig organisering av Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress(NKVTS) (NKVTS) Hvordan skal statsråden sikre at Justis- og beredskapsdepartementets satsinger på dette feltet blir ivaretatt gjennom et bredt faglig sammensatt kunnskapsmiljø i en fremtidig organisering?»
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2018-11-28:
Statsråden og Justisdepartementet bør ha et særskilt eierskap til arbeidet mot vold i nære relasjoner. NKVTS er en viktig kunnskapsbank for arbeidet mot vold og overgrep. Deres arbeid bidrar til å heve kvaliteten på vår samlede innsats mot vold og overgrep og er således viktig for at politiske beslutninger fattes på bakgrunn av kunnskap. Som statsråden også nevner, har departementet initiert og finansiert et eget femårig forskningsprogram, som nå er foreslått videreført i fem nye år. NKVTS har hatt en sentral rolle i dette. Gitt departementets åpenbare interesser i at vi har et godt fagmiljø knyttet til vold i nære relasjoner, kan statsråden videre redegjøre for Justisdepartementets involvering i prosessen som har pågått for å avklare en ny organisering av NKVTS?
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2018-11-28:
Jeg takker for svaret og har ett siste spørsmål: Kan statsråden redegjøre for hva han anser som gode faglige argumenter for eventuelt å vurdere en organisering under Folkehelseinstituttet?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-11-28:
«På Sørlandet har flere barn utøvd svært alvorlig vold, også med dødelig utgang. I dag fungerer Bjørgvin og Eidsvoll ungdomsenheter som gode tiltak for disse. Avisen Fædrelandsvennen har hatt flere oppslag om behovet for oppfølging av barn som har fått så strenge dommer at de skal sone videre som voksne. Kuttene i kriminalomsorgen har vært enorme under denne regjeringen, og rehabiliteringsarbeidet er forsømt. Har statsråden en plan for hvordan unge skal følges opp i voksenfengslene, eller vil han lage en?»
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-11-28:
I Arbeiderpartiets kriminalpolitiske historie er det mange tiltak rettet mot ungdomskriminalitet, og statsråden nevnte noen. Det er bl.a. tiltak mot ungdomsgjenger, ungdomsstraff og straff i narkotikadomstol – for å nevne noe. Ungdomskriminaliteten gikk ned, i hvert fall fra rundt 2009. Etter fem år med høyreregjering øker den dramatisk i Oslo. Bak disse tallene finner vi fortvilte ofre og foreldre som i mange tilfeller får livet og livskvaliteten ødelagt for kort eller lang tid. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at ikke ungdom kommer ut mer kriminelle enn de var da de ble satt inn?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-11-28:
Statsråden svarer med en bred vifte av tiltak, og det er riktig at de ungdomskriminelle har stor variasjon både i kriminalitet, i type kriminalitet, i alder og i bakgrunn. Derfor er det viktig at en får en bred tiltaksvifte mot disse. Det er noe av bakgrunnen for at Arbeiderpartiet nå i høst har fremmet forslaget om gjengkriminalitet, som er et forslag rettet mot en spesiell type ungdomskriminelle. Det er også bakgrunnen for at vi i budsjettet har avsatt 10 mill. kr som oppstartsmidler for å øke antall plasser i ungdomsenhetene og tette glippsonene. Det er altså to viktige, konkrete forslag. Jeg forstår at statsråden har mange områder å bruke penger på – jeg kan bare nevne terrorsikring, politi og domstolene, som alle er underfinansiert – men jeg spør allikevel: Synes statsråden at disse tiltakene som Arbeiderpartiet leverer, er gode tiltak? Kan justisministeren garantere at kriminalomsorgen styrkes med stillinger til ungdommer i 2020-budsjettet?
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2018-11-15:
Jeg vil på vegne av meg selv få lov til å framsette et representantforslag om lov mot moderne slaveri.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-15:
Jeg vil få lov til å legge fram et representantforslag på vegne av Audun Lysbakken, Kari Elisabeth Kaski og meg selv om en ny og tydelig norsk politikk overfor Saudi-Arabia.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-15:
Dette er en veldig viktig og interessant sak. Tenner angår jo oss alle – vi har alle tenner, og vi har alle vært hos tannlegen. Samtidig har saken en veldig viktig prinsipiell side, og det er kanskje den jeg er mest opptatt av. Vi er enig i intensjonen i saken. Vi mener at man skal styrke det offentliges rolle i norsk tannhelse. Vi har lagt inn i vårt alternative budsjett nærmere 800 mill. kr til styrking av det offentlige tannhelsesystemet. Vi mener også at ingen skal betale mer enn 2 500 kr for et tannlegebesøk. Vi støtter også selvfølgelig Arbeiderpartiets intensjon her – å styrke det forebyggende og gjøre noe med den sosiale og økonomiske ulikheten som dagens system handler om. Men dette handler ikke bare om økonomi, om statlige kostnader og om refusjonsordninger; det handler også om det prinsipielle og om helsebegrepet, så å si. Hvorfor skal det være slik at en knekt finger får en dekket gjennom det offentlige, men ikke en knekt tann, og at fastlegen kan fjerne en vorte, men at en må betale for rotfylling? Hvorfor skal det være slik at en kan få dekket behandling for en mental tilstand, en depresjon, men ikke for plombering av en tann? Hvor går grensen mellom det offentlige og det private, og hvor går grensen for hva det offentlige skal engasjere seg i? Det er kanskje den viktigste debatten i dette. Systemet i Norge når det gjelder helse, er at vi har et prinsipp om at fellesskapet skal ta ansvar for folks helse. Det er en slags dugnadsordning. Jeg betaler skatt for at du skal få en god helse, og jeg aksepterer også at mine skattepenger går til din helseskade, selv om den er selvforskyldt. Så ser jeg at flertallet ikke støtter forslaget fra Arbeiderpartiet om å utvide det offentliges rolle. Selv om representanten Stensland uttrykker enighet, greier ikke jeg å se av innstillingen at han er enig i at man må ha et videre tannhelsesystem som skal være på lik linje med det øvrige helsesystemet. Det reflekteres ikke i innstillingen. Jeg leser av innstillingen at flertallet avviser – så å si – at tenner skal være en del av den offentlige helse, men uten at det gis en prinsipiell begrunnelse for hvorfor en knekt finger skal være dekket av det offentlige, men ikke en knekt tann. Dette blir en litt utenfor-kroppen-opplevelse: Hvorfor er det slik at en representant for et regjeringsparti ikke definerer tenner som en del av kroppen, og nærmest lager dette litt kunstige skillet? Så vil jeg bare for ordens skyld orientere om at det er en bitte liten feil i innstillingen. SV støtter forslagene nr. 5–8.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-15:
Takk til statsråden. Jeg hører at han kommer forslagsstillerne noe i møte med å se på nye muligheter for å anvende det offentlige tjenestetilbudet innenfor tannhelse. Men jeg får fortsatt ikke tak i den prinsipielle begrunnelsen for hvorfor man skal ivareta en tradisjonell ordning med at tenner i hovedsak ikke skal være en del av det offentlige helsetilbudet. Dette er i dag bare i begrenset grad. Så jeg vil veldig gjerne at statsråden prøver å forklare logikken i at dårlige tenner må folk betale selv, mens en knekt finger får du dekket behandlingen av.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-15:
På vegne av representantene Une Bastholm, Bjørnar Moxnes og meg sjøl vil jeg sette fram et forslag om en foreldelsesfrist for tilbakekall av statsborgerskap.
André N. Skjelstad (Venstre), 2018-11-15:
På vegne av representantene Norunn Tveiten Benestad, Kari Kjønaas Kjos, Torhild Bransdal og meg selv vil jeg sette fram et forslag om endring av inndelingsloven § 17 og ber om så rask behandling som mulig.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-11-15:
På vegner av Siv Mossleth og meg sjølv vil eg fremja eit forslag om å sikra kvinner rett til erstatning etter alvorlege fødselsskadar.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-11-15:
At Noreg er landet med høgast dødelegheit av føflekkreft, og at føflekkreft er den kreftforma som aukar mest, må vi ta på alvor. Andre land har klart å snu denne utviklinga med bevisste strategiar, og i enkelte land er solarium forbode. Solarium er klassifisert som mogleg kreftframkallande, og at vi ikkje har gjort meir i Noreg for å hindra at barn og unge utset seg for ein slik helserisiko, synest eg ikkje er noko å vera stolt av. Ei undersøking i regi av Kreftforeningen viste at nesten åtte av ti var under 18 år første gongen dei brukte solarium – åtte av ti – og nesten alle var kundar i eit ubetent studio. Det var i 2012 at den raud-grøne regjeringa innførte 18-årsgrense for solarium og beteningskrav. Den blå-blå regjeringa tok dette vekk då dei kom til makta i 2013. Aldersgrensa rørte dei ikkje, sjølv om dei i 2012 òg var kraftig imot ho. No ser vi at handhevinga av dei nye krava ikkje er følgde opp. Det er denne regjeringas ansvar. Krav om kunnskapsprøve, alderskontroll og åtvaringsplakatar vert ikkje handheva. Det viser at det å ta bort kravet om betening var feil. Difor er Senterpartiet no like opptatt av at dagens handhevingsregime, altså dagens regelverk, må styrkjast og følgjast opp, og at vi ikkje berre set krav til strengare reguleringar. Vi føreslår å revurdera og handheva dagens reguleringar, og vi støttar at det vert vurdert eit reklameforbod. I dei to siste merknadene i innstillinga er det feil at Senterpartiet ikkje står inne. Det handlar om at det må satsast på informasjon om, førebygging av og tidleg oppdaging av hudkreft, å intensivera innsatsen for å førebyggja hudkreft, og informasjonskampanje om faren ved solarium og anna soling. Dette er vi sjølvsagt einige i. Det er bra at Arbeidarpartiet vil stemma subsidiært for Senterpartiet og Kristeleg Folkeparti sitt forslag slik at det kanskje kan få fleirtal. Eg synest det er uforståeleg at ikkje fleire støttar forslaget frå Arbeidarpartiet og Senterpartiet i innstillinga om å styrkja patologitilbodet, for meiner vi noko med tidleg diagnose, må vi òg fjerna flaskehalsane, og det er patologitilbodet. Ein annan ting er at ein treng fleire hudlegar dersom ein skal lykkast med ein strategi for å førebyggja føflekkreft og få så tidleg diagnose som mogleg. Eg vil ta opp forslaget i innstillinga frå Senterpartiet og Kristeleg Folkeparti.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-11-15:
I forslaget til hudkreftstrategi som Statens strålevern har sendt ut, har dei som mål å kutta 25 pst. av hudkrefttilfella innan 2040, og dei føreslår eit reklameforbod. Dei samanliknar reklame for solarium med reklame for tobakk og alkohol. Dei meiner at eit forbod vil ha god effekt og synest ikkje det skal vera lov å reklamera for eit kreftframkallande produkt. Som for tobakk og alkohol vil dei ikkje tillata reklame for noko som kan skada oss. No høyrde vi at Framstegspartiets representant her i dag var veldig tydeleg på at Framstegspartiet ikkje er for eit reklameforbod. Vil folkehelseministeren vurdera eit reklameforbod for noko som er kreftframkallande?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-11-15:
Takk for svaret, men eg vil spørja igjen om reklameforbod. Sidan Framstegspartiets representant var så tydeleg på at det ikkje kom på tale, vil eg berre høyra folkehelseministeren seia: Ja, eg vil som folkehelseminister vurdera reklameforbod som ein del av den strategien.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-11-15:
Representanten Bruun-Gundersen ville ha svar på korleis eg kunne seia at solarium var kreftframkallande. Verdas helseorganisasjon sitt kreftforskingsinstitutt klassifiserer solarium som gir frå seg UV-stråling, som kreftframkallande for menneske, og det er det øvste kreftfarenivået. Det kom fram i 2010. Eg veit ikkje om Framstegspartiet veit meir enn desse. Eg held meg til det. Dessutan har Statens strålevern òg sagt når dei anbefaler reklameforbod, at dei meiner det er feil å reklamera for noko som kan vera kreftframkallande. Til dette med at hudlegar viser folk til solarium: Eg er tilfeldigvis gift med ein hudlege, og eg trur ikkje han er heilt einig i det. Dei får lysbehandling – det er andre strålar. Eg vert litt forskrekka når eg høyrer sånt vert sagt frå denne talarstolen. Ein må vita kva ein snakkar om i denne saka.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-11-15:
Regjeringa føreslår i denne proposisjonen å fjerna påbodet i lova om at sjukehus skal vera offentleg godkjende. Samtidig vert det føreslått i forskrift å gi departementet tilgang til å stilla krav om godkjenning av verksemder og tenester i spesialisthelsetenesta. I tillegg vert det føreslått i forskrift å utvida tilgangen til å stilla krav om godkjenning til å omfatta alle verksemder, ikkje berre helseinstitusjonar. I Noreg har det vore ein lang tradisjon for å setja krav om at sjukehus skal vera offentleg godkjende. Ei avvikling har vore greidd ut og vurdert fleire gonger tidlegare. Regjeringa meiner at dagens ordning ikkje fungerer etter hensikta, og viser bl.a. til at innføringa av helseføretakslova gjer at staten no kan styra dei offentlege sjukehusa gjennom eigarstyringa si. Fleirtalet av høyringsinstansane støttar lovendringa. Det gjer òg fleirtalet i komiteen. Eg føreset at dei partia som støttar innstillinga, gjer greie for det i innlegga sine. I innstillinga går Senterpartiet og SV imot forslaget. Senterpartiet meiner at dagens føresegn ikkje bør avviklast, men endrast. Vi meiner ho må endrast slik at det også gjeld andre verksemder, og ikkje berre avgrensa det til dei som tilbyr døgnbehandling. Vi er bekymra for at den moglegheita i lovverket som framleis skal vera til stades for å krevja godkjenning, vil verta svekt når vilkåret for dette vert endra. Ein skal ikkje lenger kunna ta godkjenning i bruk ut frå samfunnsmessige og faglege omsyn. Vi fryktar at bortfall av krav til godkjenning kan føra til auke i talet på private aktørar som konkurrerer om økonomiske midlar, slik bl.a. Helse Bergen skriv i høyringsuttala si. Også innføring av fritt behandlingsval tilseier at godkjenningsordninga vert viktig å føra vidare. Godkjenningsordninga er eit særleg verkemiddel for å sikra rettferdig fordeling av helsetenester, geografisk fordeling og offentlege helsetenester sin tilgang til personell. I saka skriv departementet: «Så lenge det utdannes tilstrekkelig antall leger og annet helsepersonell, vil(…) andre personellmessige tiltak være det som har betydning for om det offentlige skal få det helsepersonellet det har behov for.» (…) Men vi veit jo at vi allereie i dag har ein konkurranse om helsepersonell. Det er knapt om helsepersonell i Noreg. Eg fremjar Senterpartiet og Sosialistisk Venstrepartis forslag i saka. Vi stiller oss tvilande når grunngjevinga for å ta det vekk er at det er andre måtar der ein sikrar at det er forsvarleg. Samtidig skal ein ha ei forskrift, nettopp av omsyn til pasientsikkerheit og kvalitet.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-11-15:
Helse Bergen skriv i høyringsutsegna si at dei fryktar at bortfall av godkjenningsordninga vil føra til ein auke i private aktørar som vil konkurrera om økonomiske ressursar. Det er òg ein del høyringsinstansar som reagerer på at vilkåret om samfunnsmessige eller faglege omsyn er tatt bort i det som skal verta det nye vilkåret for å forskriftsfesta ei moglegheit til å setja eit slikt godkjenningskrav. I proposisjonen skriv regjeringa at så lenge det vert utdanna tilstrekkeleg med legar og anna helsepersonell, vil det vera andre tiltak som har betydning for om det offentlege skal få helsepersonellet det har behov for. Er det slik at statsråden er heilt trygg på at når ein fjernar denne plikta til godkjenning, vil det ikkje ha nokon konsekvensar for kva moglegheiter det offentlege har til å rekruttera helsepersonellet dei har behov for?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-11-15:
Eg registrerer at statsråden meiner det ikkje er behov for det no. Eg tenkjer at det er ganske mange helseføretak, bl.a. i nord, som har store rekrutteringsutfordringar i dag. Men det er positivt at han ikkje lukkar døra for behovet for ei godkjenningsordning som skal vera obligatorisk. Eg har eit spørsmål, for slik eg forstår forskrifta når det gjeld moglegheita for å setja godkjenningskrav – kva tid ser statsråden for seg at det skal slå inn? I kva for omstende er det ho kan brukast? Eg vurderer at dette vert veldig usikkert, og at ein kan oppleva det som eit system det kan vera vanskeleg å ha med å gjera. Eg fryktar òg at dette kjem til å verta ei forskrift som eigentleg aldri får nokon konsekvens, når ein har gått vekk frå den regelen som har vore til no.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-11-15:
Senterpartiet støttar representantforslaget frå Arbeidarpartiet om ei sak om styrking av norsk tannhelse for å utjamna sosiale ulikheiter, som skal omhandla både førebyggjande tenester, refusjonsordningane og betre hjelp til dei som i dag ikkje har økonomisk moglegheit til å få gjennomført nødvendig tannbehandling i offentleg regi. Eg er opptatt av dei gruppene som i dag har rett til tannbehandling, som dei eldre. Berre 23 pst. av eldre heimebuande med heimesjukepleie som har ein rett, vert undersøkt og behandla. Det er altfor dårleg. Så vi kan iallfall begynna med dei gruppene som har ein rett i dag, slik at dei får det tilbodet som dei har krav på. Eg vil ta opp to andre forhold. Det eine er forslaget vårt, som iallfall har fått støtte frå Arbeidarpartiet i innstillinga, om å fremja tiltak for å redusera antibiotikaresistens i norsk tannhelseteneste og tiltak for å hindra ei utvikling med auka bruk av tannbehandling i land med høg risiko for spreiing av resistente bakteriar. Eg kunne håpa at det var fleire parti som såg verdien av det forslaget, for dette er noko som aukar og aukar. Vi veit at tannturisme er noko som er i tida. Det vert kalla for ei vekstnisje, og vi ser marknadsføring både på nett og i aviser. Det er tannreisearrangørar som bestiller alt, ordnar alt frå flybillett til hotell og bestilling hos tannlege. Det som dei kjem tilbake til Noreg med, er gjerne antibiotikaresistente bakteriar og komplikasjonar som det offentlege her må ta. Det andre eg vil ta opp, er dei regionale kompetansesentra, som vi også har eit forslag saman med Arbeidarpartiet om, som eg meiner burde kunne få fleirtal. Vi ber om ein gjennomgang av korleis sentra fungerer, og om formålet om desentraliserte tenester og styrking av det fylkeskommunale ansvaret for at befolkninga skal få lik tilgang til spesialisthelseteneste over heile landet, vert ivaretatt. For eksempel skal Tannhelsetjenestens kompetansesenter Øst vareta desentraliserte tannhelsetenester for Hedmark, Oppland og Østfold. Det senteret ligg på Majorstua. Det er noko som ikkje rimar. Kompetansesenteret som skal sørgja for desentraliserte spesialisttannhelsetenester for Sogn og Fjordane og Hordaland, ligg rett ved sida av Universitetet i Bergen. Det er noko med plasseringa av nokon av desse kompetansesentra. Nokon fungerer bra, men ikkje alle. Vi må også sjå på finansieringa, for finansieringa har vorte dobla sidan 2014, mens ein kuttar i andre tilbod. Så eg håpar at fleire kan vurdera dei forslaga, og at vi kan få ein slik gjennomgang.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-11-15:
I innlegget mitt tok eg opp dei regionale kompestansesentera, dei odontologiske kompetansesentera, og vårt forslag om å få ein gjennomgang av desse sentera for å sjå om dei oppnår målsetjinga om bl.a. desentraliserte spesialisttannhelsetenester. Eg viser til at senteret som skal sørve Oppland, Hedmark og Østfold, ligg på Majorstuen. I Hordaland og Sogn og Fjordane ligg senteret rett ved sida av det odontologiske instituttet. Eg ser òg av svar på spørsmål som eg har sendt Stortinget, at midlane har vorte dobla sidan 2014, og at halvparten går til forsking, altså i konkurranse med universiteta – kan det sjå ut som – på dei plassane der dei ligg tett i tett. Spørsmålet mitt er: Vil statsråden sjå positivt på at det skal gjerast ein gjennomgang av denne ordninga?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-11-15:
Takk for svaret. Eg har eit oppfølgingsspørsmål, det handlar om der dei er plasserte i byar. Eg tenkjer at når formålet skal vera å få desentralisert tenestene, synest eg det er ganske urimeleg at Hedmark og Oppland skal til Majorstuen for å få sine desentralisere spesialisthelsetenester. Viss ein ser vekk frå det andre som gjeld kompetansesentera, og ser på akkurat plasseringa: Kan ikkje statsråden sjå at det kan verka urimeleg på nokon av plassane eg har nemnt?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-11-15:
I innlegget sitt sa statsråden at han ikkje såg det som nødvendig å fremja ei eiga stortingsmelding om prehospitale tenester, som det no ser ut til å verta fleirtal for – viss vedtaket vert som i innstillinga. Så har eg ei smerteleg erfaring med at er det noko som statsråden og regjeringa ikkje likar, fremjar ein berre ikkje dei forslaga, sjølv om dei er vedtatt, f.eks. vedtaket om å redusera ISF i helseføretaka frå 50 pst. til 40 pst. Det vert berre ikkje gjennomført fordi regjeringa er ueinig. Spørsmålet mitt er: Når det vert fleirtal for ei stortingsmelding, vil statsråden fremja ei stortingsmelding om prehospitale tenester?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-11-15:
I denne saka er vi nok grunnleggjande ueinige med Arbeidarpartiet og regjeringa. Vi meiner at ein kan lovfesta eller forskriftsfesta responstida i ambulansen, på same måte som i brannvesenet. Det handlar om akutthjelp. Det at vi ikkje har nok kunnskap om responstida i dag, kan eg ikkje forstå. Vi har hatt eit akuttutval som iallfall peiker på responstidene 8, 12 og 25 minutt. Til det at det ikkje hastar like mykje: Sjølvsagt gjer det ikkje det. Det vi snakkar om lovfesting av, er dei raude oppdraga, det er akutthjelp. Andre ambulanseoppdrag vil kunna ta lengre tid. Det er akutthjelp når det hastar for liv og helse, det er da vi skal ha responstid som er forskriftsfesta, for viss ikkje vert tenesta sentralisert. Det er kanskje rett å seia at ho ikkje vert nedbygd totalt sett, for det vert fleire ambulansebilar, men tenesta vert sentralisert. Det er på ein måte eit paradoks at vi skal få ei ambulanseteneste med betre kvalitet og ein legevakt med betre kvalitet, men dei skal fjernast frå distrikta. Da får vi auka sosiale forskjellar i Noreg, og det kan ikkje Senterpartiet vera med på. Når det gjeld Vest-Finnmark og anbodet i båtambulansen der, har vi igjen eit forslag om å setja krav til verksemdsoverdraging. Dette anbodet vart kansellert av føretaket sjølv. Vi stilte helseministeren eit spørsmål om dette i spørjetimen, og han forsvarte det. Ein kan jo stilla spørsmål ved kva som skjer i helseføretaka i anbod i ambulansetenesta. Det er ganske spesielt. Vi har no eit forslag om å setja krav til både marinteknisk kvalitet og verksemdsoverdraging. Dersom vårt forslag fell, forslag nr. 5, vil vi i neste omgang støtta forslag nr. 1, frå Arbeidarpartiet. I tillegg vil vi støtta forslaget frå Raudt om ein tidsfrist for når saka om luftambulanse kjem til Stortinget. Så vil eg heilt til slutt seia at vi i Senterpartiet har akuttberedskap som den største prioriteten i helsebudsjettet, og har 500 mill. kr til ambulanse, fødetilbod og lokalsjukehus, fordi vi ser at her er det no veldig store utfordringar.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-11-15:
Eg får høyra at eg er dyr i drift og plagar regjeringa, men det skal eg fortsetja med. Til kritikken om at vi ikkje har eit budsjett: Det skal vi koma tilbake til, for eg vil ta avstand frå det som vart sagt. At ein tør å snakka om kven som ikkje har finansiering – når statsråden står her og seier at akutthjelpa og kommunen skal ta over ansvaret som ambulansen mange plassar har i dag, utan at kommunane skal få eitt øre, for dette må helseføretaka og kommunane finna ut av i fellesskap: Det meiner eg er ansvarsfråskriving, og det er difor vi i statsbudsjettet har prioritert ein auke til akkurat dette. Dei endringane vi ser i ambulansen, er ikkje fagleg funderte. Ein kan lesa det alle plassar: Det er økonomiske innsparingar som gjer at dei må kutta ut ambulansen – mens ein står her og snakkar som om dette er ein fagleg ønskt utvikling. Det handlar om økonomi, difor prøver vi å gjera noko med det òg.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-11-15:
Dette er nok ei sak som handlar om sentralisering av helsetilbod. Vi er i denne saka med på eit forslag om å be regjeringa styrkja rehabiliteringstilbodet til pasientar med kols i både kommunar og helseføretak og sikra at helseføretaka ikkje reduserer tilbodet sitt før tilsvarande er bygt opp i kommunane. Vi er òg med på eit forslag om å be regjeringa retta opp i dei geografiske og regionale forskjellane i pasientane sin tilgang til spesialisert rehabilitering, og eit forslag om å be regjeringa sikra at dei 16 sengeplassane på rehabiliteringsavdeling 2 Øst i Egersund vert haldne oppe. Dette er eit forslag som både omhandlar rehabiliteringstilbodet generelt, tilbodet for kolspasientar spesielt, og som òg tar spesielt stilling til nedlegginga av rehabiliteringsavdelinga i Egersund. Det er eit stort, overordna problem at det vert kutta i rehabiliteringsfeltet, spesielt på sjukehus, og det før tilsvarande tilbod er bygde opp i kommunane. Ingen er ueinig i at meir rehabilitering kan skje i kommunane, men det er ein systemfeil når det systematisk skjer at helseføretaka kuttar tilbodet sitt før det er bygt opp i kommunane, og utan at det følgjer pengar med. I denne saka er det òg kjent at det var ei medverkande årsak til nedlegginga – behovet for å finansiera nytt sjukehus i Stavanger. Resultatet der skal betrast med 200 mill. kr. Dei kan spara 12 mill. kr på å leggja ned denne avdelinga. Igjen: Nedlegginga av dette tilbodet er ikkje fagleg fundert. Fyrst og fremst er dette eit resultat av økonomi, og det er ikkje drive fram for å sikra det faglege i pasienttilbodet. Så vil eg koma med ei stemmeforklaring. Vi vil stemma subsidiært for forslag nr. 3, frå Arbeidarpartiet og Kristeleg Folkeparti, da eg antar at forslaget vårt, nr. 4, fell. Til slutt vil eg da fremja forslag nr. 4, frå Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-11-15:
Det ser ut som det ikkje er fleirtal for forslaget frå Senterpartiet om å halde oppe dei 16 sengeplassane på rehabiliteringsavdelinga 2 Øst i Egersund. Men det blir fleirtal for følgjande forslag viss vi stemmer subsidiært for det: «Stortinget ber regjeringen sørge for at kommunene i regionen får mulighet til å bygge opp nødvendig kompetanse og kapasitet til å ta over ansvaret for den aktuelle pasientgruppen dersom beslutningen om å legge ned rehabiliteringsavdelingen 2 Øst i Eigersund opprettholdes.» Spørsmålet mitt til statsråden er: Kva vil dette vedtaket ha å seia? Vil det føra til nye tiltak utover det som statsråden allereie har beskrive i svaret til komiteen som ligg ved innstillinga?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-11-15:
Det har vore fleire rapportar, både frå Riksrevisjonen om samhandlingsreforma og frå Helsedirektoratet, som viser at det skjer ei nedbygging av rehabiliteringsfeltet utan at kommunane får bygd opp eit tilbod før dette skjer. Og det skjer ikkje berre i Rogaland, bl.a. i Innlandet har dei litt av den same problematikken. Spørsmålet mitt er: Statsråden verkar så roleg – er ikkje statsråden bekymra for rehabiliteringsfeltet når så mange nasjonale rapportar viser at her er det ikkje samanheng?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-11-15:
Ein siste replikk: Når statsråden seier at han opplever at det er godt samarbeid mellom kommunane og helseføretaket, kan han kanskje lesa innstillinga og dei høyringsfråsegnene som har kome i saka ikkje berre frå Eigersund, men frå fylkesordføraren og frå KS, som fortel ei heilt anna historie. Det har ikkje vore noko godt samarbeid mellom kommunar og helseføretak i denne saka. Då vil eg spørja statsråden kven han har snakka med sidan han har ei slik oppfatning av tilstanden.
Erlend Larsen (Høyre), 2018-11-15:
Denne saken begynte som et representantforslag fra Ingvild Kjerkol, Elise Bjørnebekk-Waagen, Tore Hagebakken, Tellef Inge Mørland og Tuva Moflag. De etterlyste tiltak for å redusere forekomsten og dødeligheten av føflekkreft. De senere årene har det vært en markert økning i antall tilfeller av føflekkreft. Denne kreftformen øker mest i Norge, og vi har den høyeste dødeligheten av denne kreftformen i Europa. Norge er blant de landene i verden hvor – relativt sett – flest innbyggere får føflekkreft. Det er med andre ord gode grunner til å være særlig oppmerksom på denne kreftformen. Endrede solingsvaner er kanskje den viktigste årsaken til økningen. Vi har fått mer fritid og ferie. Det er moderne med solbrun hud. Stadig flere reiser på ferieturer til steder med sterk sol, hvor målet er å få flest mulig timer på solsengen, noe som absolutt kan friste på en gråværsdag som i dag. Samtidig er dette en kreftform med lav dødelighet dersom kreften oppdages tidlig. Dette er også en kreftform som vi kan forebygge ved å bruke solkrem og ved å skjerme huden mot overdreven soling og overdreven bruk av solarium. Solkrem hører til for å filtrere bort de farlige ultrafiolette strålene. Opp mot 90 pst. av hudkrefttilfellene har sammenheng med ultrafiolett stråling fra sol og solarium. Men det er heller ikke sunt for kroppen å unngå soling, så her gjelder regelen: For mye og for lite skjemmer alt. Dersom hudkreft påvises og behandles tidlig, er den enkel og billig å behandle. Utsiktene til å bli frisk er svært gode, også for føflekkreft. Likevel er dødeligheten når det gjelder føflekkreft, stigende, noe som i hovedsak skyldes at personer med føflekkreft kommer for sent til lege. De overordnede målene for folkehelsepolitikken i Norge sier at vi skal være blant de tre landene i verden som har høyest levealder, at befolkningen skal oppleve flere leveår med god helse, trivsel og reduserte sosiale helseforskjeller, og at det skal skapes et samfunn som fremmer helse i hele befolkningen. Komiteen deler bekymringen over utviklingen av føflekkreft i Norge. Denne utviklingen ønsker komiteen å snu. Det er fullt mulig å redusere antall krefttilfeller gjennom god informasjon, styrket kunnskap om faresignalene for hudkreft og andre tiltak. Når komiteen nå har delt seg og ikke står bak en felles tilråding, er årsaken at Helse- og omsorgsdepartementet ved statsråd Åse Michaelsen har varslet at en egen strategi for forebygging av hudkreft skal ferdigstilles i løpet av 2018. Statens strålevern leder arbeidet med strategien, og de samarbeider med bl.a. Helsedirektoratet, Folkehelseinstituttet og Kreftregisteret. I tillegg har de knyttet til seg en bredt sammensatt referansegruppe med aktører fra berørte fagetater og frivillige organisasjoner. Mindretallet mener at representantforslaget er godt, men at «Strategi for forebygging av hudkreft», som skal ferdigstilles i løpet av 2018, tar i seg intensjonen i forslaget og flertallets tilråding.