trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2011-05-02:
Wergeland kalte seg med god grunn den norske grunnlovens eldre bror. Ny bruk av Grotten vil kunne spille en sentral rolle under grunnlovsjubileet i 2014. Her skrev Wergeland en rekke arbeider, og her skrev han også selve Grunnlovens historie. Ingen ting kunne vært mer i Wergelands ånd enn at den norske stat nettopp i grunnlovsåret 2014 markerte Grotten som Wergelands sted og grunnlovsminne. Diskusjonen om den framtidige bruken av Grotten har gått i media mellom tilhengere av fornyet bruk av huset som æresbolig for kunstnere på den ene siden, og de som ønsker et minne- og formidlingssted for Henrik Wergeland på den andre. Grotten er et av de mest markante og best bevarte kunstnerhjem Norge eier. Wergeland tegnet selv huset og bodde der kort tid før sin død i 1845. Her skrev han flere av sine hovedverk, bl.a. «Jøden» i 1842, «Jødinden» i 1844 og «Norges Konstitutions Historie» i 1841–43, som fortsatt bevarer sine posisjoner som pionerverk. Få personer har spilt en tilsvarende rolle som Wergeland for etableringen av en norsk nasjonal bevissthet, både kulturelt og politisk. Vårt land har knapt fostret noen større lyriker, og neppe noen kulturpersonlighet med bredere virkekrets. Han var historiker, folkeopplyser, dramatiker, lyriker og ustoppelig politisk aktiv i striden for å virkeliggjøre sine demokratiske og humanitære idealer. Wergeland fikk en avgjørende betydning for etablering av den norske litteraturen. Wergelands tanker og hans omfattende kulturinnsats har fortsatt stor aktualitet. Hans hjem bør gjøres til et sted der det kan videreføres og videreutvikles i pakt med nye tiders behov. Det kan skje ved at regjeringen gjør Grotten til et sted for aktivt kulturarbeid og aktiv kulturformidling. Stedet kan dels fungere som et rent Wergeland-minne og et sted for formidlingen av arven fra Wergeland, i tråd med f.eks. Ibsenmuseet i Henrik Ibsensgate, Bjørnstjerne Bjørnsons Aulestad og Sigrid Undsets Bjerkebæk, og dels kan det fungere som et arbeidssted for kunstnere og kulturarbeidere, forfattere og komponister – altså kombinere dette til det beste for alle, slik det skjer i forbindelse med andre kunstnerhjem, f.eks. Emma og Olav Duuns hjem i Holmestrand. En fleksibel forvaltning av Grotten vil gjøre huset til en inspirasjon for skapende virksomhet av ulikt slag, uten å binde det opp til en enkelt kunstners virke. Vi snakker her om at vi binder huset i 20, 30, 40 år fram i tid. Ny bruk av Grotten kan bidra til aktiviteter, formidling med bred folkelig appell, på liknende måte som vi ser har skjedd med Litteraturhuset. Men i Grotten kan man rette formidlingen mer direkte mot ideene som står sentralt i Wergelands omfattende forfatterskap, og knytte disse opp mot saker med stor aktualitet i vår tid. Grotten kan bli et kulturelt sentrum i Norge, mens huset fortsatt ærer den skapende person som fikk det reist, og som selv bodde der. På den måten kan vi videreføre arven fra Wergeland på beste måte. Så ønsker jeg å fremme forslagene fra Fremskrittspartiet.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2011-05-02:
Det er ikke noen tvil om at det er regjeringens ansvar å bestemme hva Grotten skal brukes til, men det kan vel aldri være feil med en dialog, innspill og en diskusjon rundt det. De er jo ikke tilfeldige forslag som kommer fra Venstre, fra Fremskrittspartiet, og mange kunstnere har kommet med innspill til statsråden. Jeg tror sågar de har bedt om et møte med statsråden for å lufte sine tanker om dette. Det jeg opplever at statsråden gjør nå, er å kritisere både Venstre og Fremskrittspartiet og de ulike kunstnerne for å være lite spenstige og kreative. Men la oss få en dialog, la oss få være med i diskusjonen rundt hva huset skal inneholde. Men jeg forstår at statsråden har låst seg helt fast – dette skal jeg bestemme, basta!
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-02:
Det som er gledelig med et nytt bygg, er at folk vil få mulighet til å oppleve langt mer enn før av den kunsten vi har her i landet. Som det har vært nevnt tidligere i mange av debattene, som sjelden kommer fram, ligger 90 pst. av samlingene av de nasjonale kunstskattene våre i kjelleren på Nasjonalgalleriet. De ligger i dårlige klimatiske forhold. Det betyr at vi er redd for at de skal mugne. I tillegg har vi faglige rapporter som viser at brannsikkerheten og tyverisikkerheten i nasjonalgalleribygningen i dag er under pari, eller dårlig. Derfor er dette et spørsmål om kunstens tilgjengelighet for folk, om vi som folk skal få tilgang til det som er kunstskattene våre her i landet, og det er også et spørsmål om hvordan vi tar vare på de kunstskattene og kulturarven vår. Likevel er det flere hensyn som må tas i denne saken. Nasjonalgalleribygningen er, som andre har vært inne på, en skatt i seg selv. Det er en vernet bygning, og den må ivaretas i den formen og den konteksten den er bygget i. SV i Oslo mener at det fortsatt bør vises kunst der, og det mener jeg også. Det er et godt og viktig innspill, som jeg håper kulturministeren vil ta med seg i den videre behandlingen. Det vil være interessant å se at eldre kunstsjangre kan komme til sin rett i en bygning der de kan vises i den konteksten de ble laget i, og det kunne kanskje vært interessant å vise samtidskunst der – hva vet jeg? Det er museumsfaglige, kunstfaglige og formidlingsfaglige skjønn som må ligge til grunn for det. Så til slutt: Jeg vil at vi skal ta med oss det perspektivet i videre saker at kunst må være tilgjengelig i hele Oslo, i alle bydeler. Oslo skal være en attraktiv by å bo i, og det skal være en attraktiv by å besøke. Men, som sagt, det som er gledelig, er at vi nå skal få se mange av de kunstskattene som har vært gjemt for allmennheten.
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-02:
Regjeringspartiene står samlet i denne saken, og representanten Gjul har redegjort godt for vårt syn. Derfor skal ikke jeg holde noe langt innlegg her, men jeg hadde lyst til å kommentere en del av de påstandene som mindretallet kommer med. For det første er det argumentet om at alle land i hele verden har legalisert boksing, unntatt Cuba, Nord-Korea og Norge – en feilaktig påstand, for det finnes også et forbud på Island, som er et land vi kanskje liker å sammenligne oss mer med enn Nord-Korea og Cuba. I tillegg har jeg lyst til å legge til at Sverige hadde et forbud fra 1970 til 2006. Det var den borgerlige regjeringen som opphevet forbudet i Sverige, men de har ganske stramme betingelser, et system med godkjenning fra kamp til kamp når det gjelder lisensiering, slik at det som representanten Korsberg særlig insinuerer, at dette er en norsk debatt og norsk tungroddhet, stemmer ikke. Dette er en stor, verdensomspennende debatt om boksing og om profesjonell boksing og farene ved det. Jeg vil legge til det som representanten Gjul sa, at World Medical Association anbefaler landene å forby boksing. Det tar vi i SV på alvor. For det andre er det argumentet om at andre typer idretter, eksempelvis sprangridning, som var oppe i en radiodebatt forleden, er like farlige. For representanten Korsberg er det kanskje ikke forskjell på en hodeskade og en skade i korsbåndet, men for de fleste andre er det knyttet stor risiko til det å få en hodeskade framfor å få en skade i beinet, f.eks. Og så er det jo en prinsipiell forskjell på hvorvidt idretten har som formål å skade en motstander eller om idrettsskaden kommer som følge av et uhell. Jeg mener opposisjonen i denne debatten bagatelliserer motstanden i det medisinske feltet, altså bagatelliserer den dokumentasjonen som er gjort på at profesjonell boksing er farlig, potensielt dødelig og kan gi langvarige hjerneskader, og at det er formålet med sporten. Jeg har også lyst til å sitere legen Lehmann, som skriver i det forrige nummeret av Tidsskrift for Den norske legeforening: «En overveldende datamengde viser at særlig proffboksing er assosiert med omfattende, alvorlige skader, og at risikoen øker med lengden av karrieren, antall nedslaginger og antall tapte kamper. Hodeslagenes dynamikk blir forklart, og ut fra faglige kriterier settes det likhetstegn mellom knockout og hjernerystelse.» Beskjeden fra det medisinske miljøet her er veldig tydelig. Så vil jeg legge til: Det ble nevnt her fra representanten Thommessen, tror jeg, at profesjonell boksing er en gren i de olympiske lekene. Det medfører heller ikke riktighet. Profesjonell boksing er ikke en OL-gren. Amatørboksing er imidlertid i programmet for de olympiske lekene. Bergens aller tøffeste jente, Cecilia Brækhus, er profesjonell bokser, og ifølge bergenske aviser slår hun også knockout på tradisjonelle kjønnsroller. Det er en knockout jeg som feminist vil støtte, men jeg er ikke villig til å ofre andres kranier – at det følger med på kjøpet.
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-02:
Ved et par sammenhenger i offentlig debatt i fjor registrerte jeg at ordet «dugnad» ble brukt som et litt gammelmodig ord som var gått ut på dato. Det er heldigvis ikke tilfelle. Frivilligheten i Norge står sterkt, og i internasjonal sammenheng utmerker nettopp Norge seg med ekstremt høy deltakelse i lag, foreninger og frivillighet av alle slag. Det er jeg stolt av. Frivillig sektor bidrar med svært store verdier i samfunnet. Mine tall er et par år gamle, men er på omtrent 113 000 frivillige årsverk og en omsetning på 61 mrd. kr. Frivillig sektors aller viktigste bidrag er imidlertid ikke kvantifiserbart. Den viktigste verdien ligger i organisasjonenes bidrag til menneskers livskvalitet gjennom medvirkning til gode møteplasser, inkludering, gode oppvekst- og nærmiljøer, opplæring, meningsdannelse og demokratibygging. Derfor har det vært viktig for SV å satse på denne sektoren, og den mest sentrale strategien i SVs og regjeringens frivillighetspolitikk er å bidra til bedre rammevilkår for sektoren. I perioden 2005–2010 har Kulturdepartementets budsjett til frivillighetsformål økt til 350 mill. kr. Vi har styrket Frifond-ordningen etter at de borgerlige kuttet i den, vi har innført momskompensasjonsordningen, som er den største satsingen på frivillighet over statsbudsjettet noensinne. Den skal trappes opp til 1,2 mrd. kr – et betydelig løft. Når man innfører nye ordninger, er det alltid en fare for at det følger byråkrati med på kjøpet. Vi har fått tydelige meldinger fra både Landsrådet for Norges barne- og ungdomsorganisasjoner, LNU, og deler av Frivillighets-Norge om at det har kommet med denne ordningen. Jeg vil bare understreke at det at vi innfører den nye ordningen, kommer jo av at vi satser. Så har vi fått litt byråkrati med på kjøpet. Derfor er jeg veldig glad for at kulturministeren har satt i gang en prosess med tanke på hvordan ordningen kan forenkles. Særlig i barne- og ungdomsfrivilligheten er det viktig med enkle systemer, slik at organisasjonene kan drive med det de skal drive med – ikke med skjemautfylling. Jeg vil også trekke fram det som andre har nevnt, nemlig fritak fra revisjonsplikten for regionale organisasjonsledd med under 5 mill. kr i driftskostnader. Nå skal vi bruke LNU og frivillighetens egne erfaringer til å gjøre de gode ordningene våre bedre.
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-02:
Jeg hadde egentlig håpet på noe mer temperatur i debatten, for jeg hadde et bra Wergeland-sitat – et «come back», president: Fornærmelser avler «kun Perler i mit Hjerte». Nå fikk jeg ikke anledning til det, men snek meg til det likevel! Spøk til side: Representanten Stokkan-Grande har redegjort greit for flertallets syn i denne saken. Det er flere hensyn som skal veies i et sånt spørsmål. Det ene er, som forslagsstillerne er inne på, allmennhetens tilgang til kulturminner, som jo Grotten er. Det andre er, som andre talere har vært inne på, kunstnernes vilkår og det å ivareta den funksjonen som Grotten har hatt i snart 100 år. Jeg har også registrert i den offentlige debatten at det har vært litt skepsis til mulighetene for å etablere et museum der knyttet til hvor mye plass det er, og om det er mulighet til å rullere og ha nye utstillinger der, som jo er helt nødvendig dersom man ønsker at folk skal komme tilbake. Da burde man ha mer enn ett tema. Ellers synes jeg i likhet med representanten Thommessen at det er flott med en kunstnerbolig i Norge med et historisk sus. Det er også som representanten Thomsen var inne på, et av de best bevarte kunstnerhjemmene i Norge, og dermed er det fint at det brukes av forfattere og kunstnere, som gir en fin ramme rundt det. Ellers håper jeg at kulturministeren tar med seg innspill fra folk og felt.
Christina Nilsson Ramsøy (Senterpartiet), 2011-05-02:
Regjeringen har i lengre tid gjort det klart at et nytt nasjonalmuseum skal oppføres på Vestbanetomta i Oslo. Debatten omkring denne saken har vist at det er et veldig stort engasjement for Nasjonalmuseet, og særlig er det mange meninger knyttet til lokalisering og bruk av bygget. Denne saken har også vært diskutert i Stortinget tidligere, så jeg vil si at intensjonen i forslaget er ivaretatt. Da er det viktig å se framover og diskutere innhold. I så måte var representanten fra Høyre veldig konstruktiv i denne debatten. Nasjonalmuseet sliter med utilfredsstillende bygningsforhold. Det gjelder både sikkerhet og klima. Dagens lokaler er for små. Konsekvensen er at altfor mye av kunsten er for lite tilgjengelig for publikum. Dette er en nasjonal diskusjon og ikke bare en Oslo-debatt. Men når fokus handler så mye om lokalisering som det gjør, mer enn om hvordan vi får mest ut av kunsten, blir det jo i veldig stor grad en Oslo-debatt. Et nasjonalmuseum har ansvar for å ta godt vare på kunsten og få mest mulig ut av kunsten både for Oslos innbyggere og for tilreisende fra hele landet og utlandet. Jeg tror at når folk fra hele landet reiser inn til Oslo for å se på våre nasjonalskatter, er de mer opptatt av å få se så mye som mulig i gode og tilpassede lokaler og av hvordan denne kunsten blir ivaretatt, enn av hvor i byen og i hva slags bygg kunsten er.
Christina Nilsson Ramsøy (Senterpartiet), 2011-05-02:
Norge har hatt et forbud mot profesjonell boksing siden 1981. Hovedargumentet for denne innføringen var faren for medisinske skadevirkninger. Selv med streng medisinsk overvåking kommer man ikke bort fra at profesjonell boksing kan få alvorlige helseskadelige konsekvenser. En annen viktig prinsippforskjell som skiller profesjonell boksing fra andre sportsaktiviteter, er at en sentral del av boksingen nettopp er å få inn slag mot hoderegionen. Bekymringen for de medisinske skadevirkningene ble igjen bekreftet av Kulturdepartementet, på bakgrunn av nylig innhentede vurderinger. Det er altså ingen nye, relevante argumenter i saken. Det er med den begrunnelsen vi i Senterpartiet fortsatt ønsker en opprettholdelse av forbudet mot profesjonell boksing i Norge.
Christina Nilsson Ramsøy (Senterpartiet), 2011-05-02:
Frivillig sektor er en av samfunnets bærebjelker. Barne- og ungdomsorganisasjonene skaper engasjement og er viktige fritidstilbud over hele landet, der barn og unge kan få utvikle seg som mennesker og bli demokratiske borgere. Det å være aktiv i barne- og ungdomsorganisasjoner er en veldig god skole å gå. Der får du både frihet og myndighet til å organisere din egen fritidskultur. Men for at barn og unge skal få tid til å bruke engasjementet sitt på aktivitet og egen fritidsinteresse, er det viktig at det er gode offentlige rammevilkår. Derfor må vi ta på alvor at barne- og ungdomsorganisasjonene sier at søknader og rapportering oppfattes som veldig byråkratisk og tungrodd, og det stjeler mye tid og engasjement. Vi må samtidig huske på at byråkrati og rapportering ofte kommer sammen med nye, gode ordninger. Vår jobb er å finne en balanse mellom behovet for oversikt og behovet for forenkling. Den balansen er ikke god nok i dag. Under denne regjeringen har vi hatt en stor satsing og mye fokus på kultur- og frivillighetsfeltet. Opposisjonen er utålmodig. Men jeg vil orientere om, og gjenta nok en gang, at vi er i gang med mange av de forslagene som nevnes. Vi har allerede startet med det som blir foreslått. Vi er i gang med forenkling og kartlegging. Det jobbes nå grundig i samarbeid med barne- og ungdomsorganisasjonene gjennom Landsrådet for Norges barne- og ungdomsorganisasjoner, og det var allerede varslet i budsjettet at vi skulle sette i gang med mye av dette. Vi er ikke i mål med alt det vi har startet på, bl.a. innføring av momskompensasjonsordningen. Men så er det jo sånn at regjeringen nå har sagt at man aktivt skal lytte til de frivillige, og vi har kommet i gang med veldig mange gode endringer som skal gjøre ordningen mer brukervennlig. Ett eksempel er at regionale organisasjonsledd med under 5 mill. kr i driftskostnader er fritatt for revisjonsplikten. Dette er et eksempel på noe jeg håper vi får mye av framover, som både vil omfatte frivillighetsregistre og momskompensasjonsordningen. Mitt mål med arbeidet med forenkling er at forholdet mellom frivillig sektor og det offentlige er at vi går i retning av enklere revisjonskrav, færre dokumentasjonskrav, bedre informasjon, bedre samordning, mindre papirarbeid og mer aktivitet.
Christina Nilsson Ramsøy (Senterpartiet), 2011-05-02:
Som sakens ordfører redegjorde for, har Grotten vært statens æresbolig for kunstnere siden 1922. Diskusjonen rundt den framtidige bruken av bygningen har skapt et stort engasjement, og det har kommet mange forslag til hvem som er egnet som ny beboer, men også om Grotten skal ha en annen bruk og annen funksjon enn det den har hatt fram til i dag. Flertallet i saken mener at det i hovedsak er regjeringens ansvar, og statsråden minner i sitt brev til komiteen om at det allerede eksisterer en Wergeland-utstilling på Eidsvoll, og at det er flere nye museer under planlegging i Oslo. I tillegg er det en praktisk utfordring at Grotten vil være for liten som museum, og at det foreligger en del vernehensyn. Det er med og hindrer mange spenstige og gode forslag til alternativ bruk av bygget. På bakgrunn av de opplysningene som har kommet fram tidligere fra talerstolen, men også i statsrådens brev til komiteen, støtter jeg vurderingen til flertallet i komiteen.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-05-02:
Nasjonalmuseets hovedoppgave er å formidle kunnskap om og forvalte de viktigste visuelle kunstsamlingene vi har i landet vårt. Det å forvalte ansvaret for Nasjonalmuseet forplikter oss derfor til å evne å løfte blikket og tenke helhetlig og langsiktig, og at vi som myndigheter i tide tar de nødvendige grep for å sikre at denne forvaltningen hele tiden skjer forsvarlig og med de ressursene og de materielle betingelsene som en så formidabel oppgave krever. Nå har saksordføreren gjort rede for sitt engasjement i saken, og det er greit. Vi skjønner at man har store vyer om at dette blir veldig bra, og det håper jeg også at det blir. Men nå går jo ikke debatten i dag og den som har gått tidligere, egentlig på hvorvidt dette kan bli veldig bra eller ikke. Spørsmålet i saken gjelder prosessen fram mot et nytt nasjonalmuseum og prosessen fram mot en eventuell ny bruk av det som i dag er Nasjonalgalleriet. Prosessen er heller ikke, som kjent, uvesentlig for resultatet. For en prosess for et sånt stort nasjonalt løft krever gode helhetlige vurderinger og bred politisk forankring. Dermed er det et betydelig politisk fotarbeid som skal gjøres fra en regjering for å sikre at de store ambisjonene og visjonene med et sånt prosjekt faktisk lykkes. Derfor må også regjeringen tåle den kritikken som er framført tidligere, og som gjentas i dag, når det gjelder prosessen, fordi det både svekker selve kvalitetssikringen i prosjektet og skaper – hva skal jeg si – en annen form for oppmerksomhet enn et sånt prosjekt hadde fortjent. Så langt har prosessen med etablering av et nytt bygg for Nasjonalmuseet vært preget av uro og støy, som har overskygget den entusiasmen som saksordføreren prisverdig nok ga uttrykk for. Jeg hadde, som det er vel kjent, ønsket meg en annen og bredere politisk prosess både bak etableringen av et nytt bygg for Nasjonalmuseet og når det gjelder behandlingen av spørsmålet om Nasjonalgalleriets skjebne. Så går det fram – igjen – av den innstillingen vi diskuterer i dag, at regjeringspartiene har et annet syn på det. Statsrådens svarbrev til komiteen viser også veldig tydelig det. Jeg hadde ønsket meg og mener prosjektet hadde fortjent en mye mer åpen holdning til opposisjonens mange spørsmål i saken. Så erkjenner vi da at det ikke blir en realitet så langt i prosessen, og det må vi forholde oss til. Vi ønsker å se framover, men jeg håper at flertallet tar med seg de utfordringene og det alvoret som ligger i utfordringene fra opposisjonen som her kommer, med sikte på at vi skal lykkes med det som er Nasjonalmuseets hovedoppgave, nemlig å formidle kunnskap om og forvalte de visuelle kunstsamlingene vi har i landet. Det er en formidabel oppgave. Det krever bred offentlig debatt å lykkes med det, og det krever bred politisk forankring. Så vil jeg til slutt si at Kristelig Folkeparti vil støtte forslag nr. 2, fra Høyre, i innstillingen.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-05-02:
Jeg har lyttet til slutten av debatten med stor interesse. I likhet med Høyre og Venstre har også undertegnede merket seg en positiv holdning fra statsråden, i form av at man ønsker en god prosess og ønsker å involvere Stortinget. Vi har tidligere gitt uttrykk for noe frustrasjon over prosessene knyttet til det vi diskuterer nå. Derfor har vi jo ønsket oss et signal om framdrift allerede i forbindelse med høstens budsjett. På bakgrunn av de signalene som har kommet, velger Kristelig Folkeparti og Høyre å la forslaget stå og la votere over det. Men vi tar med oss de positive signalene som har kommet, og ser fram til at statsråden så fort som mulig kommer tilbake med hensyn til framdrift i saken, og at vi får mulighet til å diskutere forvaltningen av Nasjonalgalleriet i den bredden som det fortjener. Jeg har også lyst til å si på slutten av debatten at jeg er enig med statsråden i at det ikke er noen naturlov at enhver historisk bygning skal bestå, med den bruk som den alltid har hatt. Det er ikke nødvendigvis det riktige svaret når det gjelder å forvalte de enorme verdiene som Nasjonalgalleriet og Nasjonalmuseet i dag gjør. Nasjonalgalleriets bygning – og bruk – er også en form for arv, ikke bare de kunstskattene som der vises fram. Derfor er det i seg selv et spørsmål som har store dimensjoner, og som ikke bare gjelder forvaltningen av selve innholdet. Jeg har lyttet med interesse til det som statsråden har sagt. Jeg håper at man har lyttet til de signalene som har kommet fram, hva som er ønskene fra opposisjonen. Så ser vi spent fram til fortsettelsen.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-05-02:
Jeg har merket meg statsrådens resonnementer i denne saken med stor interesse, og spesielt det siste som ble sagt om lovgivning og Norge versus utlandet, skal jeg med glede ta med meg i de kommende debattene mellom Kristelig Folkeparti og Arbeiderpartiet om ulike reguleringer innenfor bioteknologien f.eks. Det skal bli interessant. Jeg er jo glad for at statsråden har en åpen holdning til det prinsipielle knyttet til profesjonell boksing. Men når hun kommer til konklusjonen, refererer hun veldig tungt til de medisinskfaglige rådene som er gitt. Det er for så vidt greit. Men ser ikke statsråden at det ikke er de medisinskfaglige miljøene som skal gjøre de endelige, prinsipielle avveiningene av hva som skal være lov og ikke lov av helseskadelige aktiviteter? Det er nettopp en regjerings og et stortings oppgave å gjøre endelige vurderinger av hva som skal være lov i et fritt og åpent samfunn.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-05-02:
Det kommer signaler fra regjeringspartiene i debatten, og for så vidt fra statsråden, om at man ser at det er en del utfordringer på dette området, og det er jeg glad for. Rapporten fra LNU, Sårbar frivillighet, som er utgangspunktet for forslaget som vi diskuterer her, innebærer en massiv dokumentasjon av de utfordringene som er. Ikke desto mindre er det positivt at statsråden da viser til sitt svarbrev til komiteen og har satt i gang et prosjekt som har som mål å komme fram til konkrete forslag som vil forenkle barne- og ungdomsorganisasjonenes samhandling osv. Det er fint at man har satt seg det målet, og jeg skjønner at prosessen har blitt veldig omfattende, med kartlegging av støtteordninger osv. Det enkle spørsmålet blir da: Vil statsråden forplikte seg på, og faktiske levere, resultater som gir forenkling når denne prosessen har kommet i mål?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-05-02:
Jeg vil innledningsvis vise til de vurderingene som ble gitt av representanten Thommessen fra Høyre når det gjelder grasrotandelen. Kristelig Folkeparti har gjort de samme vurderingene som bakgrunn for vår stemmegivning i den saken. Så gjelder det at representanten Stokkan-Grande viste til en resultatrapport fra Landsrådet for Norges barne- og ungdomsorganisasjoner, som man mente kraftig tilbakeviste opposisjonens kritikk. Det vil jeg, med all respekt, kalle en kraftig innersving. I den rapporten som ligger til grunn for forslaget vi nå diskuterer, Sårbar frivillighet, som kom i høst, sier LNU i oppsummeringskapitlet, på side 26: «LNU er dypt skuffet over at løftene om samordning og avbyråkratisering fra to rødgrønne regjeringserklæringer og fra frivillighetsmeldingen er brutt. LNU mener at Kulturløftet ikke kan sies å være fullt ut gjennomført uten at løftene om samordning og avbyråkratisering fra Soria Moria-erklæringene og Frivillighet for alle oppfylles.» I rapporten dokumenteres kapittel for kapittel ganske grundig de konklusjonene man har endt opp med, som ligger til grunn for forslagene i saken. Blant annet vises det til et eksempel fra Nesodden Natur og Ungdom, som Andrea Åsvang startet da hun var 13 år. Hun uttaler følgende: «Hvis vi måtte fylle ut et stort skjema og registrere hver gang nye styremedlemmer ble valgt så ville det vært litt sånn… negativ holdning.» Punkt for punkt viser rapporten hvordan ordningene ikke er innrettet for at barne- og ungdomsorganisasjonene kan fungere ut fra sin egenart. Frivilligheten er ikke en av mange sektorer i samfunnet som skal tas hensyn til. Frivilligheten er selve samfunnet. Frivilligheten er det vi alle sammen lever i hver eneste dag. Rapporten har en meget treffende tittel: Sårbar frivillighet. Det er nettopp den sårbarheten vi som politikere må verne om. Jeg vil nok en gang understreke betydningen av at statsråden, basert på den tydelige dokumentasjonen som finnes, må forplikte seg på at resultatet av prosessen, som tydeligvis er blitt ganske omfattende, må bli at noen av disse konklusjonene må i hvert fall regjeringen kunne følge opp. Resultatet må bli forenkling, avbyråkratisering og dermed større frihet for organisasjonene til å drive med det de faktisk skal drive med.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-05-02:
Det var for så vidt et klargjørende innlegg fra representanten Stokkan-Grande. Men han blander sammen to forhold. Når den nevnte Andrea i Nesodden Natur og Ungdom eller andre organisasjoner rundt omkring i landet klarer å verve nye medlemmer, er ikke det nødvendigvis representanten Stokkan-Grandes, andre rød-grønne representanters eller regjeringens fortjeneste. Om engasjementet i organisasjonene øker, om de lykkes bedre og gjør en kjempejobb og flere får lyst til å være med i kampen for miljøet eller andre gode eller for den del dårlige formål, er det faktisk deres egen fortjeneste. Det er ikke dokumentasjon på at vilkårene er blitt bedre. Så skal jeg erkjenne at det også har kommet positive initiativ fra regjeringens side når det gjelder frivillighet de siste årene – det skulle bare mangle. Men det som påpekes i rapporten Sårbar frivillighet, er skritt i retning av økt byråkratisering og økende problemer. Der oppfatter jeg at vi er enige. Det er bra. Så får vi ta det derfra. Vi deles tydeligvis ved voteringen, men da må vi sette desto større håp til prosessen som statsråden har satt i gang. Jeg aksepterer at målet for prosessen faktisk er forenkling. Men så er det engang slik – det viser lang erfaring fra politikken og fra ulike sektorers verden – at når statsråder ønsker å få til noe, jobber byråkratene både bedre og raskere hvis statsråden er så tydelig at man setter en tidsfrist for når man skal være ferdig, og hva man skal levere. Med de ordene ønsker jeg statsråden lykke til med prosessen, og håper at målet blir nådd.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-05-02:
Jeg har ikke så mye å tilføye til saksordførerens utmerkede innledning og redegjørelse for flertallets syn. Jeg synes også det er flott at vi i Norge har en statlig æresbolig for fortjente kunstnere. Det er en tradisjon som er god, og som bør ivaretas. Jeg deler også flertallets oppfatning av at det bør være regjeringens ansvar å ta den endelige beslutningen om hvem som skal få den æren videre. Så er det da også et ansvar for regjeringen å sikre at den beslutningen nettopp ivaretar den tradisjonen, og sikrer at beslutningen reflekterer den spesielle og unike ordningen dette faktisk er. I den forbindelse vil jeg bare nevne: Det har kommet mange kreative forslag i den offentlige debatten om hvem som fortjener æren. Tradisjonen tilsier at det er en skapende kunstner som bor i Grotten, for nettopp da blir boligen en arena for skapende kunst, og det er med på å styrke verdien av en sånn tradisjon. Hvis det er en rent utøvende kunstner som sover og spiser der og har det som sitt hjem, men som reiser ut for å utøve sin kunst f.eks. i konserthus og andre lokaler, mister også den tradisjonen noe av sin verdi etter min mening. Det er et element som bør være med i regjeringens vurdering. Jeg har for øvrig tiltro til at man vil gjennomføre en grundig prosess og komme fram til kloke beslutninger.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-05-02:
Det er nye og hyggelige takter fra statsråden at hun skal komme med en sak til Stortinget om bruken av det gamle Nasjonalgalleriet. Det jeg syns er litt interessant i den sammenheng, er at det å bygge et nytt nasjonalmuseum har vært en bisetning eller kanskje to hovedsetninger – knapt et avsnitt – i et statsbudsjett, mens det å bestemme hva man skal gjøre med den gamle bygningen, skal være en egen sak. Det synes jeg er fint. Det jeg lurer veldig på, er hva regjeringa egentlig har vært redd for skulle komme fram hvis man med en egen stortingsmelding faktisk vedtok en så stor omorganisering av museumssektoren i Oslo. Hva har man vært redd for at den debatten skulle innebære? Hvorfor skulle det være så veldig skummelt å la Stortinget få være med på å behandle en sak ordentlig?
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-05-02:
Jeg må bare gjenta at jeg stilte et spørsmål i replikkvekslingen som handlet om hva man var redd for at debatten ville bidra med. Det merker jeg meg at jeg ikke fikk noe svar på. Men ettersom presidenten ifølge forretningsordenen ennå ikke har lov til å påpeke at statsråden ikke svarte, må jeg bruke min anledning til å gjøre det. Jeg håper for øvrig at presidenten snart får den myndigheten i forretningsordenen. Det andre poenget er det samme som Olemic Thommessen løftet. Dette er et bygg som er sentralt plassert i hovedstaden vår. Men det er ikke bare et bygg – det er faktisk sånn at staten har okkupert flere kvartaler i dette området, som det nå er veldig uvisst hva skal brukes til. Hvis statstråden har all verdens tid til å finne ut det, ligger det en forbannelse over Tullinløkka, som gjerne kan vare inn i mange statsråders liv hvis vi ikke får noen avklaring på det. Så jeg håper at dette er en prosess der man ikke tar seg lengre tid enn det man må. Men jeg håper jo også at Stortinget kanskje – i all ærbødighet, president – får lov til å være med på å diskutere det også, ettersom det er veldig viktig at dette er en sak som ikke Stortinget skulle få lov til å være med og diskutere eller ha mening om før regjeringen konkluderte. Så er det sånn, som statsråden refererte i sitt replikksvar til meg, at Venstre hele tida har ment at det har hastet med å finne avklaring på Nasjonalgalleriets utfordringer både når det gjelder klima, arbeidsforhold og lagring. Det vi har vært kritisk til, er prosessen. Jeg mener at prosessen faktisk ikke er parlamentet verdig. Det partiet som nå står her, har faktisk vært med på å innføre parlamentarismen, og det betyr at du skal ha «go» i denne sal for de tingene du gjør, i hvert fall ikke prøve å unnslå en debatt i parlamentet. For det andre mener jeg at det er viktig at man bryr seg om hovedstaden, som man opererer i, og har en god dialog og kjører gode prosesser, men at man også har noen meninger om hvor man skal bringe denne hovedstaden. Når staten via andre vedtak klarer å okkupere en så stor del av byens sentrum, må man i hvert fall ha et ønske om å ha en framdrift for hva man skal bruke de to kvartalene til.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-05-02:
Det er mer en faktaopplysning. Når man dytter Bondevik-regjeringa foran seg når det gjelder vedtak, må vi komme med en liten faktaopplysning om at hele den prosessen var knyttet til en utvikling på Tullinløkka. Det ble faktisk fattet vedtak i denne saken som førte til at man kjøpte opp det kvartalet som ligger ved siden av. Mange institusjoner syns faktisk i dag at det er vanskelig å forholde seg til Statsbygg, som har kjøpt opp deres lokaler, uten at de vet hvilke framtidsutsikter de har i de samme lokalene der de har drevet næringsdrift i mange, mange år. Så det at man sier at det er vedtaket om romplanlegging som er det endelige vedtaket i Stortinget, er jo under forutsetning av en helt annen tomt, men med ivaretakelse av det gamle museet som en del av det nye museet, altså en helt annen forutsetning. Dette kan ikke stå uimotsagt her fra talerstolen. Det var en helt annen forutsetning for det vedtaket som lå i den saken.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-05-02:
Jeg og statsråden har en historie, som statsråden sa, om å oppleve den såkalte medlemsjuksskandalen. Jeg var sjøl anmeldt for grovt bedrageri, men jeg satt her og så Kjell Opseth gå opp på talerstolen og si unnskyld. Så det var ikke bare organisasjonenes feil. Det var også et behov for det politiske Norge å ha ryggen fri. Jeg tror jo at det blir enklere å kontrollere dess færre regler man har, dess færre indikatorer man har, dess enklere regelverk man har. Så den forenklingsprosessen som statsråden varsler, er det veldig godt at man setter i gang med. Nå ville ikke statsråden forplikte seg på at det kom til å bli en forenkling. Da er spørsmålet mitt om statsråden vil forplikte seg på en framdrift for å få til en forenkling. Til den prosessen statsråden har satt i gang med LNU nå: Når regner statsråden med at den er finansiert? Når begynner vi å se noen resultater av den prosessen?
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-05-02:
Kan jeg ta en replikk til, president?
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-05-02:
Takk. Er det sånn at statsråden ikke vil forplikte seg på at det skal skje en forenkling, og ikke vil forplikte seg på når forenklingen skal skje? Da lurer jeg på: Hvorfor har statsråden i det hele tatt denne prosessen hvis målet verken er forenkling eller en tidsfrist?
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-05-02:
Ettersom jeg har jobbet med disse regelverkene i noen år av mitt liv, må jeg si at av og til blir politikere så opptatt av millimeterrettferdighet at det blir meterurettferdighet. Man blir så opptatt av å måle organisasjoner opp mot hverandre at man ikke er i stand til å ta de store grepene. Av og til må man også være villig til å smøre systemet hvis man skal ta de store grepene, og jeg ønsker virkelig statsråden lykke til med å prøve å få gjort noe med disse forenklingene. Det er en stor jobb, og det er viktig at man ikke skjeler så mye til de millimeterurettferdighetene som kan opptre når vi ser at det er store problemer i byråkratiet. Så må jeg si til Stokkan-Grande: Unge Venstre har tredoblet seg de siste årene. Det er ikke på grunn av denne regjeringa – eller kanskje det er det? Det er i hvert fall ikke på grunn av denne regjeringas frivillighetspolitikk, men det er mulig at andre deler av denne regjeringas politikk har ført til at Unge Venstre har tredoblet seg på noen år. Men jeg tror det er farlig hvis vi politikere skal ta æren for det som nå skjer i mange ungdomsorganisasjoner. For jeg tror at det som skjer, er en trend som handler om at ungdom er mye mer aktive og bryr seg mye mer enn hva de tidligere har gjort, og jeg tror at vi gjennom vårt skolesystem klarer å utdanne mange som har lyst til å være med og påvirke livet sitt og livet til folk rundt seg. Jeg tror også at det er visse ungdomsopprør som får andre utfall i dag enn under 1970-tallets ungdomsopprør, og at man også får organisert mye motstand mot systemet på den måten, som jeg syns er bra. Men jeg tror ikke vi politikere skal ta æren for at det faktisk skjer. For til slutt å komme tilbake til den såkalte medlemsjuksskandalen: Jeg tror kanskje det er det som har leget seg litt nå; redselen for å skrive opp nye medlemmer på listen, man ville være bombesikker på at alle kvitteringer lå i riktig bunke før man turte å levere medlemslisten, holder på å slippe litt taket i organisasjonene. Vi «gamlisene» som holdt på med det, har på en måte dødd ut. Under medlemsjuksskandalen sa en av de tillitsvalgte i SU at hvis vi skulle fulgt alle reglene, hadde vi aldri få tid til å planlegge væpnet revolusjon. Det kan man jo si er en fordel også! Men det er faktisk slik at det regelverket vi har i dag, er med på å undergrave mye av den aktiviteten vi har, og hvis vi ikke får til en forenkling, vil vi ikke klare å bygge videre på den veksten vi har i dag.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-05-02:
Ja, gjerne!
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-05-02:
President! Vi vil stemme for forslag nr. 2.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-05-02:
Nei.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-05-02:
Ja.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-05-02:
Jeg har aldri på noe som helst slags tidspunkt sagt at bygget er uegnet for kunst. Noen har jo ønsket å etablere skulpturer der. Opprinnelig skulle bygningen huse skulpturer. Jeg har ikke på noe som helst slags tidspunkt, eller på prinsipielt grunnlag, avvist at det skal være kunst der. Det jeg sier, er at våre nasjonalskatter, som krever den aller beste behandling knyttet til klimatiltak, tyverisikring og brannsikring, ikke er egnet til å være i denne bygningen dersom vi skal ta vare på dem for framtiden. Men jeg merker meg jo også at Fremskrittspartiet har hatt ulike standpunkter i denne saken. Første gang saken var oppe, sa Fremskrittspartiet at de ikke ønsket noe arbeid med et nytt nasjonalmuseum. Nå aner jeg at det er et slags mellomstandpunkt, hvor man ønsker i både i pose og sekk: både en bygning på Vestbanen og å ta vare på det gamle museet.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-05-02:
Det er jo flere historiske bygninger i Oslo som kan brukes til andre formål. Det ene er jo det gamle Norges Bank-bygget hvor Museet for samtidskunst er i dag. Jeg vil tro at det er like interessant for Stortinget å diskutere dette bygget, eventuelt framtidig bruk av det. Det samme gjelder Historisk museum, som også er et fantastisk praktbygg og liten diskusjon om. Det kan også være interessant å trekke Stortinget med i denne diskusjonen, akkurat som at det gamle Nasjonalgalleriet også kan være interessant i en sånn sammenheng. Når det gjelder tidspress i denne saken, har vi ikke det. Vi regner med en utflytting fra det gamle Nasjonalgalleriet 2016–2017. Deretter må vi ha en oppussing, slik at jeg vil ikke love noen rask sak til Stortinget fra regjeringen på dette tidspunkt. Vi har god tid til å få en skikkelig prosess, også med Oslo kommune, om hvordan vi skal bruke denne og andre bygninger i Oslo.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-05-02:
Jeg vil understreke at jeg ikke på noe som helst tidspunkt har lovet en egen melding til Stortinget om det framtidige Nasjonalgalleriet, men vi vil i egnet form komme tilbake med framtidig bruk av denne og andre bygninger i hovedstaden. Den kritikken vi mottok fra opposisjonen høsten 2007, deriblant fra Venstre, var som følger: Etter mange utsettelser og til dels kummerlige forhold i eksisterende bygningsmasse er det åpenbart at det å komme i gang med de bygningsmessige forhold er av stor betydning for institusjonenes videre utvikling. Den gangen uttrykte altså Venstre stor bekymring for at arbeidet gikk for tregt. Så signaliserte vi høsten 2008 i hvilken retning vi gikk. Og så vidt jeg ser, ønsket ikke Venstre å fremme noe alternativ til det som var regjeringens holdning den gangen når det gjaldt en samlokalisering på Vestbanen. Så kom det endelig en sak for Stortinget i revidert våren 2009. Da gikk altså Venstre imot dette. Så vi har valgt å redegjøre for Stortinget på alle mulige måter i denne saken.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-05-02:
Det har vært mye diskusjon om denne saken. Jeg synes denne diskusjonen er interessant. Det skal jo vanskelig gjøres å beskylde meg og regjeringen for ikke å ønske å diskutere denne saken. Det vi har forholdt oss til i denne saken når det gjelder å framlegge den for Stortinget, er helt vanlige prosedyrer, som ble presentert av Bondevik II-regjeringen i budsjettproposisjonen for 2005. Der heter det at det skal gjennomføres konsekvensutredning, plan og designkonkurranse og forprosjekter før Stortinget vil få seg forelagt nødvendig beslutningsgrunnlag. Og det er jo der vi er i prosessen. Stortinget vil få denne saken til endelig behandling, men da må jo vi gjøre jobben vår i forkant, med all den forprosjekteringen og de konsekvensutredninger som Stortinget krever. Det vil vi også gjøre. Nei, vi har ikke all verdens tid når det gjelder Nasjonalgalleriet, men jeg vil ikke forplikte meg til noen som helst slags tidsplan på det nåværende tidspunkt. Det vil være uheldig, også med tanke på dem vi skal samarbeide med. Det er, som representanten Olemic Thommessen var inne på, veldig mange bygninger det er snakk om i Oslo sentrum. Men at vi skal involvere Stortinget i dette arbeidet, er på det rene, og jeg har tatt signalet om at man ikke ønsker at denne bygningen skal stå lenge tom.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-05-02:
Jeg kan bekrefte at regjeringen i egnet form ønsker å komme tilbake til Stortinget når det gjelder denne saken og andre byggesaker. Men tidspunkt kan jeg ikke komme med noen lovnader om på det nåværende tidspunkt. Det vil også være naturlig å diskutere denne saken med Oslo kommune før man eventuelt kommer med signaler i statsbudsjettet. Vi har jo ofte blitt kritisert for å komme med den type signaler i budsjettsammenheng og ikke i egne saker, slik at jeg kan ikke love at vi vil komme tilbake med en tidsplan for dette i statsbudsjettet.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-05-02:
Jeg er enig med dem som sier at det er en debatt med prinsipielle elementer, men det er også en debatt hvor vi må ta hensyn til råd fra den medisinske ekspertisen. Først vil jeg bare benytte anledningen til å oppklare et par misforståelser. Olemic Thommessen påstår at profesjonell boksing er OL-gren. Det er det ikke. Amatørboksing inngår imidlertid i programmet for de olympiske leker. Så blir det også hevdet at norske proffboksere får oppfølging fra Olympiatoppen. Det stemmer heller ikke. Det foregår ikke noen systematisk oppfølging av norske proffboksere fra Olympiatoppens side. Noen har imidlertid vært innom for trening og Cecilia Brækhus har vært inne til et par konsultasjoner ved ernæringsavdelingen og tilsvarende ved helseavdelingen. Men Olympiatoppens helseavdeling er åpen for alle dersom de har ledig kapasitet. Det er heller ikke slik at dette er den eneste idretten – som Korsberg var inne på – som er omfattet av lovregulering. Det er lov om organisert kampaktivitet som tillater knockout, som ble vedtatt 15. juni 2001. Denne har en egen godkjenningsnemnd. Den består av tre medlemmer, og nemndas leder er jurist. Denne nemnda har også godkjent amatørboksing, kickboksing, karate og taekwondo – dette er blant de idrettene som er godkjent i denne nemnda. Så dette er ikke den eneste idretten som har en godkjenningsordning eller en egen lov. Denne loven ble vedtatt i 1981. Hovedargumentet den gangen var de medisinske skadevirkningene. Da var det mange ganger behandling av denne loven, og diskusjon om dette i Stortinget. Til grunn for vurderingen den gangen lå det utelukkende medisinskfaglige vurderinger. Derfor vil jeg bare understreke at regjeringens holdning i denne saken ikke bygger på hva slags type idrett man liker eller misliker. Det ligger en medisinsk vurdering til grunn for denne saken. Departementet mottok i 1998 en rapport fra Norsk idrettsmedisinsk forening, og dette var altså ikke en vurdering som sa noe om hvorvidt dette var skadelig eller ikke. Men det var en vurdering hvor Norsk idrettsmedisinsk forening gikk sterkt imot å oppheve forbudet mot profesjonell boksing. Vi har nå også gjennomgått den nye fagekspertisen på området, og den viser at det ikke er vesentlig ny kunnskap. Jeg vil imidlertid understreke at for meg dreier dette seg ikke om noen prinsipiell holdning. Dersom det framkommer nye fakta som er vesentlige i denne saken, mener jeg det er grunnlag for å gjenoppta denne diskusjonen. Dette forbudet er ikke et forbud som skal stå, dersom det ikke er medisinske grunner for det. Derfor må vi hele tiden ha en diskusjon om denne saken, og jeg ser at det også er ulike vurderinger av hvorvidt skadevirkningene er mindre i Europa enn i en del andre land. Så ja, dette standpunktet har en prinsipiell side, men det har også en høyst reell side for mitt vedkommende – om det er framkommet nye medisinske fakta som tilsier at det er grunnlag for å oppheve forbudet. Det må vi hele tiden ha en diskusjon om.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-05-02:
En vurdering av proffboksing er ikke planlagt i den forestående idrettsmeldingen, heller ikke en medisinsk vurdering av skadevirkningene innenfor samtlige idrettsgrener i Norge. Men jeg mener allikevel at dette skal vi hele tiden ha en kontinuerlig diskusjon om. Det er slik at det medisinske grunnlaget er sterkt nok til å opprettholde forbudet. Dersom det ikke er det, bør vi forandre standpunkt.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-05-02:
For ikke lenge siden var jeg til stede og lanserte at vi gir momskompensasjon for et anlegg for amatørboksere, slik at jeg vil understreke veldig sterkt at vi gjennom flere ordninger over Kulturdepartementets budsjett, over tippemidlene, finansierer amatørboksingsanlegg. Det er profesjonell boksing det er et forbud mot i Norge, og det er ikke det eneste området. Tvert imot er dette i samsvar med hvordan vi praktiserer norsk lov på alle andre områder, unntatt noen få, at det man gjør i utlandet, er underlagt utenlandsk jurisdiksjon, mens norske lovgivere konsentrerer seg om det som skjer i Norge. Det er altså ikke sånn at hvis man kjører i 200 km/t på motorveien i Tyskland, blir man straffet for det når man kommer hjem til Norge. I Norge gjelder norsk lov, og på mange områder er det slik at det er lov til å følge loven i et annet land uten å bli straffet for det i Norge. Men vi må hele tiden ha diskusjon om hvordan vi også følger opp proffboksere medisinsk i Norge.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-05-02:
Ja, det er riktig, som representanten sier, at det er lovgiverne som skal gjøre den endelige vurderingen. Men i denne saken synes jeg det er vanskelig å se bort fra så entydige medisinske råd som vi får.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-05-02:
Jeg vil understreke at det ikke bare eksisterer en lov om forbud mot profesjonell boksing i Norge – vi har også en lov om organisert kampaktivitet som tillater knockout. Det er en norsk lov. Det er altså ikke riktig, som representanten Korsberg sier, at vi kun har en lov hva gjelder boksing. Vi har også lov om andre kampsporter som tillater knockout. Hvorvidt vi skal behandle skader innenfor ulike idrettsgrener i idrettsmeldingen, har vi ikke tatt stilling til på det nåværende tidspunkt.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-05-02:
Det viktigste frivilligheten kan gjøre for å unngå privatisering, er å si nei til Fremskrittspartiets forslag om …
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-05-02:
Det viktigste barne- og ungdomsorganisasjonene kan gjøre for å unngå byråkratisering, er å si nei til Fremskrittspartiets forslag når det gjelder at alle organisasjoner må ha momsregnskap for å motta full momsrefusjon. Det vil være veldig, veldig ødeleggende. Så bør de også spille inn i det samarbeidet vi har satt i verk med LNU, hvordan vi kan bidra til forenkling. Det har vi hele tiden en dialog omkring. Men det er altså ikke slik at de frivillige organisasjonene tegner et så negativt bilde som det Fremskrittspartiet her er opptatt av å tegne. Vi ser også at barne- og ungdomsfrivilligheten øker, den synker ikke.