Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2012-08-28:
La meg først få takke for to omfattende redegjørelser. Jeg er også glad for at statsministeren beklaget. Det var helt nødvendig å gjøre. La meg også slå fast at det er én mann som har skylden for 22. juli. Det er gjerningsmannen. Det kommer vi ikke fra når vi nå i kjølvannet av disse hendelsene skal diskutere hva som gikk galt. Og det er derfor vi er her i dag: Det er for å diskutere alvoret i konklusjonene fra Gjørv-kommisjonens rapport. Det er alvorlig når kommisjonen så entydig konkluderer med at myndighetene sviktet i å beskytte innbyggerne da alvoret inntraff. Gjennom det siste året og de siste ukene har stadig nye ting blitt avdekket og nye ting avslørt, og det skjer løpende. Hemmelighold, ting som legges i skuffen, habilitetsproblemer, munnkurvukultur i store deler av statsforvaltningen – alt dette er forhold som ikke er ukjent, men som når det samlet stilles opp, som vi nå har sett gjennom en tid, blir slående og alvorlig. Men det gjelder ikke bare den sittende regjering, det gjelder også flere. Sårbarhetsutvalgets innstilling kom til regjeringen i juli 2000. Det er tolv år siden. Det var en innstilling som pekte på alvorlige mangler, og som lanserte en rekke tiltak, mange som ennå ikke er blitt fulgt opp. Jeg har sjelden vært mer enig med lederen av Sårbarhetsutvalget, tidligere statsminister Kåre Willoch, da han i Dagsrevyen i går uttalte at verdens rikeste land har råd til tiltak. Det står med andre ord ikke på penger, det handler om politisk vilje og om handlekraft. Ingen ber om lettvinte forslag. Vi ber om at det blir tatt beslutninger. Det er heller ikke sånn at fordi tiltak og forslag lanseres av andre enn regjeringen, er de per definisjon lettvinte. Mange av de tiltakene som verserer i den offentlige debatt, har vi diskutert før, det er ikke nytt, men de har vært diskutert i andre sammenhenger og utenfor en kriseforståelse. Men de har ikke blitt håndtert, de har ikke blitt fulgt opp, de har ikke blitt vedtatt, og de har ikke blitt iverksatt. Det er den ene grunnen til at Stortinget nå har et viktig arbeid foran seg gjennom kontroll- og konstitusjonskomiteens arbeid. Det handler om Stortingets kontrollfunksjon. Noen sier at dette handler om politisk spill. Det ville være mye mer alvorlig hvis Stortinget ikke gjorde jobben sin med å etterprøve og ettergå regjeringens arbeid med sikkerhet og beredskap. Nettopp derfor er det viktig at kontroll- og konstitusjonskomiteen nå ettergår alt, snur alle steiner, finner ut hvem som hadde ansvaret, og vurderer om det skal få konsekvenser, og i så fall for hvem. Men det er bare den ene siden av det arbeidet vi har foran oss. Den andre siden er selvsagt tiltakene, og det skal jeg komme tilbake til. Hvordan er det mulig at man har brukt ti år på å gjennomføre sikkerhetsprosjektet for regjeringskvartalet? Hvordan er det mulig? Det er spørsmål det er naturlig å stille seg. Hvordan er det mulig at man har brukt 14 år på å følge opp en anbefalt IKT-strategi for politiet? Jeg merket meg også at både statsministeren og justis- og beredskapsministeren nå gjennom sine redegjørelser utsatte alle viktige strukturtiltak på ubestemt tid. Det vil jeg advare mot. Mange av disse strukturtiltakene handler om hvordan vi organiserer, drifter og styrer våre nødetater. Mye av det er utredet mange ganger. Mye av det er gjennomført i våre naboland med hell og suksess. Da er det store spørsmålet hvor lenge vi nå skal fortsette med nye utredninger og nye vurderinger før vedtak fattes. Det har vært sagt og spekulert mye rundt PSTs virksomhet. Det kommer til å fortsette, rett og slett fordi Stortinget ennå ikke har nok kunnskap om den tjenestens virksomhet. Fremskrittspartiet har gjennom mange år etterlyst en egen sikkerhetskomité i Stortinget nettopp for å kunne ettergå og kontrollere den vesentlige delen av sikkerhets- og beredskapsarbeidet som pågår. En viktig del av det er PSTs virksomhet. Ja, vi vet at budsjettene er økt. Ja, det er kommet åpnere trusselvurderinger. Men vi vet ikke om den tjenesten er dimensjonert for sine oppgaver. Vi vet ikke om den tjenesten har nok ressurser til å utføre arbeidet sitt. Det er kunnskap Stortinget må ha hvis vi også skal kunne gjøre jobben vår hva gjelder å vedta budsjettrammer for alle styrende etater i dette landet. Vi trenger gode ledere, god kultur og gode holdninger foran penger og ressurser, sa statsministeren. Nei, vi trenger begge deler. For det hjelper lite med god ledelse, god kultur og gode holdninger hvis man ikke har de nødvendige ressursene til å iverksette tiltak hvis hendelser inntreffer. Det hjelper lite å ha utstyr hvis man ikke kan bruke det, men det hjelper ikke å kunne bruke utstyr hvis man ikke har det. Derfor blir dette også et spørsmål om bevilgninger, og det blir et spørsmål om hvor lang tid vi skal bruke på å fatte de nødvendige vedtak. Fremskrittspartiet vil peke på noen forhold som vi mener regjeringen bør følge opp, og det er ikke lettvinte tiltak. Det ene vi vil be om, er at regjeringen legger frem en egen budsjettproposisjon i forbindelse med statsbudsjettet for 2013 som samler alle forhold og tiltak knyttet til sikkerhet og beredskap for 2013. Det vil gjøre det enklere å gå inn i dette arbeidet, og jeg håper at regjeringen vil følge det opp. Vi er selvsagt også opptatt av at myndigheter og relevante beredskapsenheter skal ha tydelige kriserutiner og være trent for å håndtere det som til enhver tid er det gjeldende trusselbildet. Det er heller ikke et lettvint forslag. Det er et forslag som tar tid, men det er viktig at vi etterlyser det. Det å kreve en umiddelbar etablering av en døgnkontinuerlig politihelikopterberedskap er ikke lettvint. Det handler om politisk vilje til å prioritere noe vi lenge har etterlyst. Vi er opptatt av at det blir innført et eget budsjett, og at det blir konkrete planer for opptapping av IKT-investeringer til politiet, herunder investeringer i mobile pc-er i tjenestebiler, og et forslag om å fjerne avgifter på politiets utrykningskjøretøyer og sikkerhetsutstyr. Det er ingen grunn til at Finansdepartementet skal tjene penger på at politiet tar helt nødvendige investeringer. Det er heller ikke et lettvint forslag. Fremskrittspartiet etterlyser også at man reduserer antallet politidistrikt og operasjonssentraler, etablerer beredskapssentra, ikke bare ett i hovedstadsområdet. Det er viktig. Men det er like viktig å skape den nødvendige sikkerhet og beredskap i andre deler av landet, slik at responstiden også kan gå ned der. Det gjelder selvsagt også tilgangen på en fullverdig helikopterberedskap i andre deler av landet. Det er ikke lettvint å fremme forslag om at alle nyutdannede som har bestått Politihøgskolen, skal sikres jobb. Det vil skape forutsigbarhet for alle dem som søker seg til denne viktige tjenesten, og det vil bidra til en viktig rekruttering og til å besette vakante stillinger i overskuelig fremtid. Det er viktig å finne effektive bistandsløsninger for politiet fra Forsvarets, Heimevernets og Sivilforsvarets ressurser. Det er med andre ord en rekke tiltak fra regjeringens side Fremskrittspartiet allerede nå kan si at vi etterlyser med utålmodighet. Men det er ikke lettvint. Vi har den siste tiden fått et innblikk i hvordan regjeringen faktisk styrer landet. Det fremstår tidvis både som passivt og beslutningsvegrende, og det er naturlig å spørre seg om det ikke er behov for en gjennomgang også av andre sektorer enn den vi nå diskuterer. Jeg vil avslutte med å si at jeg merket meg invitasjonen fra statsministeren om et samarbeid med Stortinget. Den invitasjonen tar vi gjerne imot. Men jeg vil understreke at vi er utålmodige og forventer handlekraft og politisk ledelse.