Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-04-01:
Vi ser i dag en økende arbeidsledighet, og det betyr at det blir stadig vanskeligere å komme inn i det permanente arbeidslivet, ikke minst for dem som er funksjonshemmede, og som kanskje er avhengige av en tilrettelagt arbeidsplass og et tilrettelagt arbeid. Vi må ha et inkluderende arbeidsliv. Det sier bl.a. intensjonsavtalen fra høsten 2001. Det sies også i Manneråk-utvalgets utredning: Fra bruker til borger. Det er dette vi som forslagsstillere har prøvd å følge opp for å tilrettelegge for og gi bedre muligheter for funksjonshemmede arbeidstakere. Derfor ønsker vi å oppheve bedriftenes egenandel på ½ G på hjelpemidler ved tilrettelegging av arbeidsplasser. Vi er redde for at denne halve G som bedriften eventuelt må finansiere – når det viser seg at arbeidstakere som er tatt inn, trenger det – blir en barriere for å ansette funksjonshemmede arbeidstakere, ikke minst i konkurranse med ikke-funksjonshemmede arbeidstakere og i det tøffe arbeidsmarkedet man ser nå i forhold til å få seg en permanent arbeidsplass. Vi er veldig glade for at en samlet komite støtter det forslaget som vi har lagt fram. Vi vet også at det hilses velkommen fra brukerorganisasjonene, og at en håper at dette skal tre i kraft så snart som mulig. Vi er klar over at etter at dette forslaget ble innlevert våren 2002, kom Regjeringen med et forslag i statsbudsjettet for 2003, der denne egenandelen på ½ G ble opphevet for såkalte IA-bedrifter. Men alle bedrifter er ikke IA-bedrifter, selv om en ønsker at flere skal knytte seg til avtalen, jf. intensjonsavtalen om et mer inkluderende arbeidsliv. Vi mener at de bedrifter som har muligheten til å ta inn funksjonshemmede arbeidstakere, skal gjøre det uansett om de er IA-bedrifter eller ikke, og vi synes at dette haster. Ikke minst i forhold til den utviklingen vi nå ser på arbeidsmarkedet, er vi veldig bekymret for at funksjonshemmede arbeidstakere blir de som taper først i kampen om permanent og ordentlig tilrettelagt arbeid. Det er ille at folk som ønsker å fortsette i eller gå inn i lønnet arbeid, kanskje ikke skal få anledning til det, og i stedet skyves ut og blir stønadsmottakere, som koster samfunnet mye, mye mer enn ½ G, som det her er forslag om at storsamfunnet og staten skal finansiere. Som sagt er vi som forslagsstillere glade for at en samlet komite har sluttet seg til intensjonen i forslaget, men vi er bekymret over at flertallet kommer med et forslag som egentlig ikke har noen tidsangivelse. Representanten Hildeng viste til at statsråden har sagt at dette vil man komme tilbake til i budsjettet for 2004. Jeg synes det er for løst fastslått i forbindelse med saksbehandlingen, og det er ingen slik tidsangivelse i flertallets forslag. Jeg håper at flere av dem som står bak flertallsforslaget, kan presisere at det er snakk om statsbudsjettet for 2004, ellers finner jeg liten grunn til å ha full tillit til at Regjeringen vil komme tilbake da. Jeg håper i hvert fall at regjeringspartiene kan bekrefte at det er snakk om statsbudsjettet for 2004. Vi ønsker, ikke minst på grunn av den situasjonen som er på arbeidsmarkedet akkurat nå, at dette skal kunne gjøres gjeldende fra revidert nasjonalbudsjett i vår, og at vi skal kunne få dette på plass som en statlig finansiering for alle bedrifter, slik at det kan bli et mer inkluderende arbeidsliv og arbeidstilbud også for funksjonshemmede. Jeg er enig med representanten Nesvik når han sier at her er det ikke spørsmål om å bruke lang tid på å utrede noe, her er det spørsmål om vilje til å sette i gang ordningen så snart som mulig, til beste for en gruppe som nok føler utstøtingen fra arbeidslivet sterkere enn de andre gruppene som er arbeidssøkende i dag.