Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2015-05-19:
La meg starte med å erkjenne at uten det journalistiske arbeidet BT utførte i denne saken, er jeg ikke sikker på om vi hadde hatt denne saken til behandling i dag. I den erkjennelsen ligger det ros til en meget observant og oppegående presse, men det ligger også en erkjennelse og en viss selvkritikk av manglende fokus fra eget parti på oppfølging av avtalt politikkendring på et felt som gjelder sårbare mennesker som har fått en svært krevende, ja, en verst mulig start i livet. Bakgrunnen for kontrollsaken har vært endringen gjort i Justis- og beredskapsdepartementets tildelingsbrev til Politidirektoratet for 2014 i forhold til 2013 og graden av oppfølging av denne endringen. Tildelingsbrevet ble for 2014 endret under punktet «Delmål 4.2 Rask retur av utlendinger uten lovlig opphold». Endringen ble gjort etter den innledende setningen: «Følgende prioritering skal ligge til grunn for arbeidet med tvangsreturer(…) (…) Endringen besto i at ordene «(…) som har oppholdt seg lenge i Norge uten tillatelse(…) (…) (…) «Saker som omfatter barn skal prioriteres.» Sentrale spørsmål i saken har bl.a. vært hvordan formuleringene ble forstått og implementert av underliggende etater, og hvorvidt departementet hadde grunnlag for å forstå og/eller burde ha forstått at den endrete formuleringen ikke ble videreformidlet til underliggende etater. Det mest sentrale spørsmål for komiteen har derfor vært hvorvidt statsrådens opplysninger til Stortinget har vært korrekte og fullgode og i tråd med de faktiske forhold, sett i lys av Grunnloven § 82. Saksordføreren har allerede gitt en grundig vurdering av de ulike sider ved saken, og vi i Kristelig Folkeparti deler langt på vei hans vurderinger, uten å følge hans konklusjon, slik han har valgt å gjøre det. For Kristelig Folkeparti er det særlig tre forhold som gjør saken i dag alvorlig med hensyn til Grunnloven § 82. For det første: I Stortinget 2. desember ble endringen av formuleringen i prioriteringen av statsråden omtalt som en klar politikkendring. Gjennom en serie oppslag i Bergens Tidende i desember 2014, det første den 2. desember, ble det kjent at endringen i tildelingsbrevet til Politidirektoratet for 2014 ikke var blitt fulgt opp og videreformidlet til underliggende etater. Allerede samme dag bekreftet justisministeren i Stortinget at endringen ikke var videreformidlet fra POD til underliggende etater, og han beklaget dette. Det er etter vår vurdering krevende å finne belegg for at ledelsen i Justisdepartementet gjennom 2014 foretok seg noe som helst for å sikre at politikkendringen ble forstått og implementert. Det har vært dialog mellom Justisdepartementet, POD og PU gjennom hele året uten at det kan se ut til at statsråden har etterspurt oppfølging eller konsekvenser av endringer i tildelingsbrevet, ei heller hvordan den klare politikkendringen ble forstått og fulgt opp. For det andre: I et svarbrev til komitéen 19. desember 2014 skriver statsråden at «(…) det åpnet seg returmulighet(…) (…) (…) «Oppsummert er det altså ikke en enkelthendelse eller ett spesielt forhold som endrer seg i dialogen mellom Afghanistan og Norge som gjør at det åpner seg en returmulighet også av familier, men det at dialogen samlet sett har ført til at afghanske myndigheter har akseptert slik retur.» Det var statsrådens svar i et brev til komitéen 4. mars 2015. Dette må jeg si står i en nokså grell kontrast til hva rapportene fra organisasjoner som jobber inn mot Afghanistan, har meldt. Forholdene er ikke blitt bedre, kanskje heller tvert imot. Vi har lest brev fra afghanske myndigheter til norske myndigheter som nettopp har advart mot tvangsreturer på grunn av forholdene i landet. For det tredje: I trontaledebatten 6. oktober 2014 var lengeværende barn et tema i flere innlegg og replikker. Statsråden opplyste ikke om at det var satt i verk en tiltaksplan i PU for å nå måltallene for 2014, og at dette kunne få konsekvenser for utsendingen av lengeværende barn. Statsråden opplyste heller ikke at antallet lengeværende barn som var sendt ut i september 2014, var uvanlig høyt. Det ble i brev til komiteen på et senere tidspunkt opplyst at antall barn utsendt i 2014 var høyere enn i 2013, med begrunnelsen at måltallet var økt. Men det ble i samme brev ikke opplyst at også andelen av utsendte lengeværende barn hadde økt fra 2013 til 2014. Det ble i brev til komiteen gjort kjent at POD og PU hadde hatt møte med statsråden 19. august 2014 der retur var tema. PU opplyste oss på høringen i kontroll- og konstitusjonskomiteen at de følte statsråden i dette møtet og i kommunikasjonen før og etter var meget tydelig på hvor viktig det var at måltallene skulle nås, til tross for PUs problematisering av mulighetene for å nå de høye måltallene for 2014. I etterkant av møtet ser vi at antall returer økte sterkt, og da snakker vi spesielt om september 2014. Det ble ifølge statsråden ikke ført referat fra møtet den 19. august. Forklaringen om at det åpnet seg en mulighet for retur, synes først og fremst å gi mening sett i lys av den kommunikasjonen som hadde vært mellom Justisdepartementet, POD og PU. Det framstår for oss rimelig klart at måltallfokuset har trumfet det meste, og etter vår oppfatning var det fokuset på måltall som førte til den kraftige økningen av returer høsten 2014, til Nigeria og Afghanistan. Endringen i prioriteringen fra lengeværende asylbarn til barn synes ikke å ha hatt betydning for utsendelsespolitikken for andre halvår 2014. Statsråden har uttalt seg til Stortinget om saken flere ganger, uten – slik vi opplever det – å ha gitt alle de opplysninger som er nødvendig for å opplyse saken fullt og helt. Han har etter Kristelig Folkepartis syn derfor ikke gitt dekkende informasjon til Stortinget. Det synes dokumentert at det har pågått utsendelser av forholdsvis flere lengeværende barn i 2014 enn året før. Dette synes å ha skjedd som følge av et tiltakende påtrykk fra statsråden inn mot underliggende etater. Den ageringen fra statsråden er ikke i samsvar med det vi opplever han har gitt uttrykk for overfor Stortinget. Dette er etter Kristelig Folkepartis syn svært alvorlig og sterkt kritikkverdig. Sett fra Kristelig Folkepartis ståsted kan det virke som om statsråden har uttalt seg til Stortinget flere ganger, uten å gi alle de opplysninger som er nødvendig og tilstrekkelig for å opplyse saken på en sånn måte at Stortinget kan danne seg et fullt ut dekkende bilde av sakens realiteter. Jeg må derfor fastslå at statsråden ikke har gitt fyllestgjørende informasjon til Stortinget og vil videre understreke at statsråden også har et selvstendig ansvar for å opplyse om den usikkerhet som opplysninger en gir Stortinget, kan være beheftet med. Jeg viser bl.a. til Innst. S nr. 210 for 2002–2003 og 4.6, om regjeringens opplysningsplikt overfor Stortinget. Som jeg allerede har understreket, er Kristelig Folkeparti av den mening at de utsendelser av lengeværende barn som ble gjennomført i 2014, og spesielt i andre halvår, ikke synes å være i samsvar med den politikkendring statsråden har gitt uttrykk for i Stortinget. Dette er etter vår oppfatning svært alvorlig og sterkt kritikkverdig. Samtidig er vi i Kristelig Folkeparti av den oppfatning at det ikke uten videre kan dokumenteres at statsråden hadde kjennskap til noen annen informasjon enn den han formidlet til Stortinget på det aktuelle tidspunktet. Vi mener derfor at statsråden ikke påviselig har formidlet informasjon som han visste ikke var korrekt. Det er grunn til å anta at statsråden i sin orientering til Stortinget meddelte det han på det tidspunktet kjente til, og han kjente ikke på det tidspunktet til tallene bl.a. fra september. Det betyr at hans mangelfulle orientering ikke framstår for oss som en bevisst handling mot bedre vitende. Samtidig vil jeg hevde at det er kritikkverdig at en statsråd gjennom et helt år, med jevnlige dialogmøter med politietaten, ikke på noe tidspunkt har hatt fokus på hvordan det som defineres som en klar politikkendring, ble fulgt opp i praksis. Det er urovekkende og kritikkverdig at statsråden uten videre går ut fra at politikkendringen har skjedd med bakgrunn i endringen i tildelingsbrevet som ble sendt ut i januar, uten å undersøke om dette stemmer med realitetene. Kristelig Folkeparti registrerer statsrådens uttalelse i Stortingets møte 2. desember 2014, hvor han beklager at prioriteringsendringen i tildelingsbrevet ikke var fulgt opp av POD og dets underliggende etat. Vi har også merket oss statsrådens uttalelse til komiteen i høringen 6. februar 2015, hvor han understreket at det er behov for «å følge opp nye styringssignaler bedre og forsikre seg om at disse faktisk er oppfattet». Vi har videre merket oss at statsråden under høringen uttalte at « saken har gitt grunnlag for læring og forbedring av rutiner og styring på feltet». Fra Kristelig Folkepartis side har vi registrert at statsråden her til en viss grad synes å erkjenne at det har vært vesentlige mangler og svakheter ved håndteringen knyttet til helt sentrale sider av den politiske styringen av denne saken. Vår konklusjon i dag er derfor at vi i Kristelig Folkeparti slår fast at statsråd Anundsen i denne saken har informert Stortinget på en måte som er svært alvorlig og sterkt kritikkverdig. Det synes likevel ikke for oss som om statsråden bevisst har gitt Stortinget annen informasjon enn hva han trodde var korrekt på det tidspunktet den ble gitt. For Kristelig Folkeparti leder dette mot den sterkeste kritikken man kan framføre, før mistillit. Dette understreker det store alvoret denne saken har for oss som parti. På vegne av Kristelig Folkeparti og Miljøpartiet De Grønne fremmer jeg derfor følgende forslag: «Stortinget mener det er svært alvorlig og sterkt kritikkverdig at justis- og beredskapsminister Anders Anundsen ikke har gitt dekkende informasjon til Stortinget i saken om utsendelse av lengeværende asylbarn.»