Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2009-06-19:
Statsminister Stoltenberg har gjentatte ganger uttalt at dagens rød-grønne regjering står ansvarlig for samfunnsutviklingen de siste fire årene med en flertallsregjering. Som mange talere har nevnt før meg, har denne regjeringen hatt rekordmye penger å bruke, og den har investert mye. Den har hatt et helt fenomenalt forbruk. Hva er da status etter fire år med rød-grønt styre? Jeg skal nevne noen områder: Kunnskapsnivået for elevene i grunnskolen og den videregående skolen er blant de laveste i Europa. Frafallet i videregående skole har aldri vært høyere. Vedlikeholdsetterslepet på veiene har økt. Det er satt ny rekord i innkreving av bompenger. Togtrafikken har til stadighet stoppet opp på grunn av mangel på investeringer i infrastruktur. Vi har fått 100 000 nye ikke-vestlige innvandrere, med de utfordringer det har for integreringen. Vi har aldri hatt større alvorlig kriminalitet. Vi har aldri hatt et mer misfornøyd politikorps enn vi har nå. Innenfor sosialpolitikken har aldri flere mennesker vært ute av stand til å forsørge seg selv. Aldri har flere hatt offentlige overføringer som hovedinntekt. Aldri før har så mange mennesker vært ansatt i offentlig administrasjon. Aldri har den relative andelen av folk i privat sektor vært mindre. Aldri har det vært mindre lønnsomt å jobbe. Mandag denne uken debatterte Stortinget et representantforslag fra Kristelig Folkeparti, der partiet ønsket at det skulle bli utarbeidet et mål for brutto nasjonal livskvalitet som et supplement til brutto nasjonalprodukt for å sikre bedre samsvar mellom politikken og det som gir innbyggerne høy livskvalitet. Dette mente samtlige partier var en god idé, også Fremskrittspartiet. Livskvalitet er noe annet enn å få en sjekk i posten fra staten hver eneste måned. Livskvalitet vil variere fra person til person, men visse grunnleggende faktorer må være til stede: Vi trenger alle personlig frihet. Vi trenger alle valgfrihet til å fatte beslutninger om egen velferd. Vi trenger trygghet for liv, helse og eiendom. Vi trenger samhold og tilhørighet. Vi trenger å verne om våre kulturelle tradisjoner og røtter. Vi trenger et samfunn som verner om ytringsfriheten. Vi trenger et samfunn hvor folk føler de er til nytte, og at de kan bidra. Vi trenger et samfunn hvor familien igjen blir det bærende element. På alle disse helt avgjørende områdene for livskvalitet går dessverre det norske samfunnet i gal retning. Uansett hvor mange rød-grønne milliarder som pumpes inn på ulike samfunnsområder, sitter en stadig større andel av befolkningen med en følelse av avmakt. Verken det vedtatte statsbudsjettet for 2009 eller denne revideringen tar tak i de grunnleggende utfordringene det norske samfunnet står overfor. Regjeringen forsøker å bevilge seg ut av problemene, men har samtidig oppdaget at de mest grunnleggende utfordringene i det norske samfunnet ikke lar seg løse med penger alene. Nye overføringer og bevilgninger kan sågar gjøre problemene enda vanskeligere å løse på sikt. Utfordringene vi erfarer, har en annen dimensjon. Utfordringene er til dels strukturelt organisatoriske, men de er knyttet til mindre målbare kriterier, som medmenneskelige relasjoner, fremmedgjøring og mangel på nasjonalt samhold. Regjeringen hevder den er på rett vei, men denne påstanden møter stor skepsis hos en økende andel av det norske folk. Sannheten er nemlig at svært mange nordmenn føler en stor uro for fremtiden, og de deler ikke den rød-grønne beundringen av deres egne resultater.