Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-14:
De forslagene som ligger til behandling her i dag, er alle i sin helhet en del av den nasjonale helseplanen som nå ligger til behandling i helsekomiteen, så det naturlige hadde vært å ta denne debatten i forbindelse med behandlingen av Nasjonal helseplan. Jeg skal berøre bare ett av forslagene som har vært debattert, nemlig forslaget om at Stortinget skal be regjeringen om å legge ned de regionale helseforetakene. En slik beslutning vil innebære en betydelig sentralisering av organiseringen av spesialisthelsetjenesten i dette landet. Regionaliseringsprinsippet, slik spesialisthelsetjenesten er bygd opp, betyr at det legges et befolkningsperspektiv på planlegging og organisering av helsetjenesten. Det bygger på at helsetjenesten er organisert i innbyrdes nivåer i helseregionene. Det er bygd opp en arbeidsdeling i regionene for å dekke mest mulig av befolkningens behov for spesialisthelsetjenesten. Det er også bygd opp i helseregionen en intern infrastruktur for samarbeid. Det gjelder på områder som IKT, syketransport, ambulanse, innkjøpsordninger og ikke minst faglige nettverk. Og det er etter hvert bygd opp en betydelig regional planlegging og lederkompetanse. I Norge dekkes 95 pst. av befolkningens behov for spesialisthelsetjeneste i helseregioner. Det blir av og til hevdet at Norge med sine 4,5 millioner innbyggere ikke er større enn en bydel i London og derfor ikke trenger flere enn to nivåer, og kanskje noen mener bare ett. Poenget er at Norge er ikke London. Norge er et geografisk langstrakt land, større enn Italia, med store geografiske forskjeller i befolkningsgrunnlag, forskjeller i avstander, forskjeller i klima osv. Da et det grunn til å spørre seg hvordan man kan tro at utbyggingen av helsetjenesten til befolkningen i et land med så store forskjeller, med sykehusstruktur og lokalsykehusproblematikk, skal løses bedre i en sentralisert organisering, i en sentralisert sykehusadministrasjon, enn ved dagens organisering? Det vil jo bety større avstand mellom dem som styrer, og dem som blir styrt. En statlig sykehusadministrasjon, eller sykehusdirektorat, som også blir foreslått, vil ikke kunne ha den samme nærheten til de virksomhetene som skal styre som en regional administrasjon med en regional organisering. Det pågår en kritisk debatt om helseforetaksloven og loven i sin alminnelighet, en kritisk debatt om helseforetakenes legitimitet, en debatt om hvor viktige politiske beslutninger skal tas hva angår regionalpolitikken. Skal de tas i foretaksstyrene eller i Stortinget? Det er en viktig debatt. Jeg er veldig glad for at regjeringspartiene har besluttet at det skal foregå en evaluering etter ti år med helseforetaksloven. Da vil disse spørsmålene komme opp. Men det er grunn til å understreke at det ikke er nødvendig å legge ned det regionale nivået for å kunne etablere et med tydeligere og sterkere politisk styring. Det er overhodet ingen forutsetning. Da vil jeg vise til at våre naboland i Norden har en regional organisering, de bygger sin spesialisthelsetjeneste på regionaliseringsprinsippet. Det er det normale også i det øvrige Europa. Man har tre nivåer, og skulle vi avvikle den regionale dimensjonen, den regionale organiseringen, ville vi framstå som annerledeslandet i Europa.