Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2017-04-18:
I en debatt om Norges innsats i Afghanistan er det riktig og viktig å starte med å rette en dypfølt takk til de tusenvis av norske kvinner og menn – med og uten uniform – som har tjenestegjort i Afghanistan. Den dag i dag er vi bredt representert i bistand der, og vi er også der militært i operasjonen Resolute Support. Dette er også en anledning spesielt for meg på vegne av den forrige regjeringen, og nå i Stortinget, til å minnes de norske soldatene som mistet livet, og også de sivile som er blitt drept og skadet. Den 12. september 2001 ble artikkel 5 i Atlanterhavspakten for første og hittil eneste gang tatt i bruk. Dagen før var vår viktigste allierte blitt brutalt angrepet av en terrororganisasjon med tilholdssted i det den gang Taliban-styrte Afghanistan. Her ligger opprinnelsen til vårt Afghanistan-engasjement. I årene som fulgte, har det militære og sivile nærværet vært solid forankret i vedtak i FNs sikkerhetsråd. Godal-rapporten gir en grundig gjennomgang av det norske engasjementet, militært som sivilt. Det er et godt stykke arbeid og et viktig bidrag til læring. Jeg vil her bare kort understreke at engasjementet har vært krevende for dem som har deltatt, men også for oss som har hatt politisk ansvar. Tre mål var viktige for den regjeringen jeg tjente: å hindre at Afghanistan ble en arena for internasjonal terror, i tråd med Sikkerhetsrådets mandater å støtte afghanerne i å ta ansvar for egen sikkerhet og utvikling felles opptreden med våre NATO-allierte Vi skulle ønske en annen og bedre utvikling for Afghanistan og det afghanske folk, men jeg mener at vårt valg om norsk engasjement og deltakelse har vært riktig. Så til det vi var innom i replikkordskiftet. Norge gjorde et politisk veivalg ved å skille mellom militær og sivil innsats. Det er sjelden veldig fruktbart å føre politiske debatter om igjen, men jeg synes forsvarsministeren innbyr til det når hun holder fast ved en tvetydighet i skillet mellom koordinering og integrering. Behovet for koordinering av militære og sivile bidrag er det enkelt å slutte seg til. Det gjelder både fungerende koordineringsmekanismer og tydelige retningslinjer for rollefordelingen mellom militære og sivile. Men jeg mener forsvarsministeren ikke har Stortingets flertall med seg – og det går klart fram av komiteens innstilling – når hun tar til orde for også å integrere militær og sivil innsats. Godal-utvalget skriver: «Den norske linjen med et klart skille mellom sivil og militær innsats er prinsipielt godt begrunnet i ønsket om å unngå at bistandsprosjekter rammes av væpnet strid.» Jeg vil advare mot å si at – jo, men koordinering er nødvendig. Ja, det er nødvendig, men det er veldig klart hva vi mener når vi ønsker å unngå en type integrering som gjør bistanden sårbar og det militære oppdraget uklart. Hensikten med Godal-utvalgets evaluering av Afghanistan-engasjementet har vært både å trekke nødvendige lærdommer og å bidra til en åpen og opplyst debatt om utenriks- og sikkerhetspolitikken. Omfanget og formatet kan variere, men det er naturlig å gjennomgå alle større utenlandsoperasjoner. Fra Arbeiderpartiets side deler vi ikke regjeringspartienes bekymring, slik den kommer til uttrykk i komiteens innstilling, for at det skal etableres en «praksis der nye regjeringer iverksetter evaluering av sine forgjengere». Det synes jeg er en fryktsom uttalelse. Vi bør ha ryddige prosedyrer for hvordan vi kan sikre gjennomgang av større utenlandsoperasjoner. Jeg håper vi kan gjøre det uten at vi skal snakke om behov for gransking, uten at vi skal sette etablert praksis ut av spill, men at det er helt naturlig at vi får en systematisk gjennomgang av hvordan vi planla, gjennomførte og oppsummerte operasjoner. Derfor imøteser vi et forslag fra regjeringen om hvordan vi i egnet form også kan gjennomgå erfaringen fra Libya-operasjonen i 2011. Det var en operasjon som hadde bred støtte i Stortinget, og som fant sted under veldig krevende omstendigheter da den ble satt i gang. Det gikk raskt – det måtte gå raskt – og det var riktig for Norge å delta. Men lærdommene av hva vi da erfarte, og ikke minst av hva som har skjedd, og hva som ikke har skjedd, etter at den militære operasjonen var over, vil det være nyttig å ta, og jeg håper at vi vil få en god prosedyre for det som står i god stil med hva dette hus bør kunne forvente.