Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2005-12-20:
Det er ganske betegnende at Fremskrittspartiet har en høy profil her i salen i forhold til de svake i samfunnet. I kommunestyresalen, som jeg også kjenner Fremskrittspartiet fra, har de en stikk motsatt profil. Jeg har ikke opplevd at Fremskrittspartiet i prioriteringen av bruk av knappe kommunale midler er de som står fremst i rekken når det gjelder en slik prioritering som vi ser her. Når jeg bad om ordet, var det for å fokusere på Fremskrittspartiets to ansikter. Det minst synlige, men viktigste ansiktet er Fremskrittspartiets systematiske kamp mot kollektive løsninger, som faktisk sikrer trygghet og fordeling av inntekt for dem som trenger det mest. De snakker ikke så mye om det. De sender ikke ut pressemeldinger om det. Jeg vil si de fortier det som er det minst synlige ansiktet. Det synlige ansiktet i den økonomske politikken som Fremskrittspartiet prøver å få fram, er at de skal fokusere sterkere på de små tiltakene for folk med dårlig råd. For meg virker det nærmest slik at de har dårlig samvittighet for den store økonomiske politikken og derfor må fokusere kraftfullt på de små tiltakene som skal rette opp noen av svakhetene ved egen politikk. Spesielt er det da viktig å være snill i julehøytiden. Jeg må si at det ikke er spesielt tillitvekkende, men det er tydeligvis viktig å få fokus på det. Jeg har lyst til å utfordre Fremskrittspartiet. Hvilket ansikt er mest betegnende for Fremskrittspartiets økonomiske politikk? Er det det ansiktet som systematisk går inn for å rive ned de kollektive ordningene, som sikrer en økonomisk politikk jevnt over, sikrer en anbudspolitikk som gjør at en som har en full dags arbeid, skal få trygghet for arbeid også neste år? Er det det som er det viktigste, eller er det viktigste å fokusere på de små tiltak som forsøksvis skal rette opp lite grann? Senterpartiet og den rød-grønne regjeringen håper at vi skal bli kjennetegnet på to punkter. Punkt én er trygghet for arbeid – trygghet for arbeid for de mange som blir utsatt for en urettferdig konkurranse og lever i frykt for å miste jobben sin, miste arbeidet og den faste, nødvendige inntekten, ved at vi f.eks. får en ny anbudspolitikk som gjør at de mange som utfører tjenester for det offentlige, skal ha trygghet for at folk og utstyr kan brukes også til neste år og ikke bli utsatt for en konkurransepolitikk som gjør at de på få måneders varsel ikke vet særlig mye om hva som ligger foran dem. Det andre punktet er at vi skal sette offentlig velferd i sentrum, hvor det er samsvar mellom oppgaver og finansiering. Det skal være samsvar mellom det folk forventer at kommunene skal gjøre for folk, og kommunenes økonomisk evne til å få det til. De viktige velferdstjenestene til folk i hverdagslivet kommer fra kommunene, det er de som står for det. Vi skal vise i praksis at vi prioriterer trygghet for inntekt, slik at enhver skal kunne leve av en vanlig full dags jobb. Det skal ikke være nødvendig å ha flere jobber. Det skal ikke være en slik lønnsutvikling her i landet at en må ha flere jobber for å kunne leve et vanlig, normalt liv. Den rød-grønne regjeringen skal vise i praksis at kommunestyrene kan gjøre jobben sin på en real måte, og folk skal føle at de har samfunnets bevågenhet, samme hvor de bor, hvilken stilling de har, og hvilken rolle de har ellers i samfunnet, og det er noe vi er stolt av.