trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ingunn Gjerstad (Sosialistisk Venstreparti), 2015-03-04:
«370 000 mennesker jobber i varehandelen i dag, hvorav flertallet er kvinner. Undersøkelser viser at mange i varehandelen utsetter å få barn og stifte familie på grunn av ukurante arbeidstider. Med søndagsåpne butikker vil det bli enda vanskeligere å få kabalen med arbeidstid og fritid til å gå opp. På hvilken måte kan statsråden legge til rette for at kvinner kan kombinere familieliv og en jobb i varehandelen?»
Ingunn Gjerstad (Sosialistisk Venstreparti), 2015-03-04:
Det er mykje snakk om fridom i denne debatten. Spørsmålet er jo kven sin fridom vi skal vera mest opptekne av. Eg er som representant for Sosialistisk Venstreparti mest bekymra for fridomen til den enkelte arbeidstakar. Vi har nettopp fått ein rapport som viser at med søndagsopne butikkar vil 245 000 av dei 367 000 som jobbar innanfor varehandelen i dag, måtta belaga seg på å jobba om søndagar. Spørsmålet mitt er om ikkje det vil medføra meir søndagsarbeid for endå fleire folk. Trur likestillingsministeren vår at det vil bli behov for å oppretta søndagsopne barnehagar også når fleire i varehandelen må arbeida på søndagar?
Ingunn Gjerstad (Sosialistisk Venstreparti), 2015-03-04:
Det er riktig at det er eit fleirtal av kvinner som jobbar i varehandelen, og det er nok riktig at det er mange som ønskjer seg inn i varehandelen. Eg høyrde nyleg at det var 100 søkjarar til éin jobb på ein REMA 1000-butikk, og det viser at det er mange ungdomar som vil inn der. Spørsmålet mitt er om det er i tråd med regjeringa sin familiepolitikk at vi skal få ein situasjon i varehandelen der vi ikkje har vaksne kvinner med barn som tilsette, men berre studentar om søndagane eller godt vaksne folk som ikkje har barn. Er det ein god familiepolitikk at på eit stort område av arbeidslivet skal det ikkje vera lett for kvinner med barn å arbeida?
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2015-03-04:
«Viser til tidligere skriftlig spørsmål nr. 593(2013-2014) og skriftlig spørsmål nr. 58(2014-2015) om gebyr for å betale med kort via betalingsautomaten på mange legekontorer. Helse- og omsorgsministeren var i sine svar klar på at dette var uønsket og i strid med regelverket. Justis- og beredskapsdepartementets lovavdeling har senere konkludert med at dette likevel kan tillates. Det lønner seg med andre ord for pasienten å betale kontant framfor med kort. (2013-2014) (2014-2015) Hvordan kan statsråden bidra til at pasientene slipper å betale denne ekstra egenandelen for kortbetaling?»
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2015-03-04:
Jeg synes helseministeren her har en god plan. Jeg kunne kanskje ønske å få høre litt mer om hvilket tidsperspektiv en legger til grunn. Jeg er innforstått med at det er kommunene som har ansvaret for fastlegene, men jeg tror det vil være en stor fordel å ha en enhetlig praksis, slik at en ikke har forskjellig praksis nærmest fra kommune til kommune og fra legekontor til legekontor. Så bekymrer det meg litt at det aksepteres at en tar et transaksjonsgebyr så lenge dette åpenbart er besparende for det enkelte legekontor, og at det er mest hensiktsmessig at en benytter seg av kort framfor kontanter. Spørsmålet mitt til statsråden er: Hvilket tidsperspektiv ser han for seg for når en får konkludert her?
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2015-03-04:
Jeg har også forstått at dette reguleres i annet lovverk. Men min bekymring som generalistpolitiker er at dette også kan få en smitteeffekt. Det ser vi på flere andre områder hvor en vurderer liknende transaksjonsgebyrer. Sett opp mot at en ønsker å gå over til et kontantfritt samfunn, virker dette litt meningsløst, for å si det sånn. Min utfordring og mitt spørsmål til ministeren er om han vil snakke med sine kollegaer og også diskutere adgangen til å ta denne type gebyrer både på legekontorer og andre plasser, så vi ikke her får en smitteeffekt med skjulte egenandeler og transaksjonsgebyrer.
Bent Høie (Høyre), 2015-03-04:
Jeg vil nok en gang være tydelig på at det er Stortinget som skal fastsette hvor mye pasientene skal betale for å benytte seg av fastlegetjenester. Mitt viktigste bidrag i denne saken vil være å bringe klarhet i regelverket. Oppfølgingen av den enkelte fastlege eller fastlegekontor er en kommunal oppgave. Staten er ikke part i avtalen mellom kommune og fastlege. Det er kommunen som må vurdere om de tjenestene som fastlegene yter på deres vegne, er i tråd med gjeldende regler. Jeg er imidlertid i god dialog med både KS og Legeforeningen i denne saken. I brev til Stortinget 23. januar i år redegjorde jeg for en uttalelse fra Justis- og beredskapsdepartementet om fastlegers mulighet til å kreve gebyr fra pasienter hvis de betaler med kort. I brevet skrev jeg at fastlegen har anledning til å kreve gebyr, men at det er klare begrensninger knyttet til hvilke kostnader gebyret kan dekke. Et av selskapene som leier ut betalingsautomater til fastlegene, hevder at deres forretningsmodell med å kreve 5 kr i gebyr fra pasienter per transaksjon er i tråd med gjeldende regelverk. Jeg bestrider, som sagt, ikke at fastlegen kan kreve et transaksjonsgebyr, men jeg reagerer på gebyrets størrelse. Dette har jeg formidlet til det aktuelle selskapet, til KS og til Legeforeningen, som alle er involvert i saken. Det skal ikke være tvil om hva helsemyndighetene mener. Derfor har både Helsedirektoratet og Helseøkonomiforvaltningen lagt ut informasjon om dette på sine nettsider. Jeg har også bedt Helsedirektoratet følge opp spørsmålet om gebyrets størrelse overfor det aktuelle selskapet. Jeg ser at betalingsautomater kan være tidsbesparende for pasientene, samtidig som helsepersonellet som betjener pasientene på venteværelset, får frigitt tid. Dette kan være en mer rasjonell måte å organisere arbeidet på fastlegekontoret på. Mitt poeng er at fastlegene ikke kan skyve hele regningen for dette på pasientens egenandel, samtidig som de selv sitter igjen med gevinsten av den tiden som blir frigitt. Jeg håper at dialogen mellom Helsedirektoratet og det aktuelle selskapet vil bidra til at gebyret reduseres betydelig, eller at selskapet slutter å tilby denne modellen. Når vi vet utfallet, vil jeg vurdere om det er nødvendig med ytterligere tiltak.
Bent Høie (Høyre), 2015-03-04:
Vurderingen fra Justisdepartementet kom i januar, og vi har allerede, som jeg sa i mitt første svar, igangsatt et arbeid sammen med KS og Legeforeningen og gitt tilbakemelding på vår tolkning av dette til det aktuelle selskapet. Det ligger også informasjon allerede på HELFOs og Helsedirektoratets hjemmesider om dette. Jeg håper at dette nå fører til en endring av praksis, men, som jeg sa i mitt forrige svar, det må vi også følge med på. Når det gjelder spørsmålet om å ha et transaksjonsgebyr, er det sånn at det er hjemlet i finansloven, og det er det som også er bakgrunnen for at Justisdepartementet kom til en justert versjon av det som var mitt første svar på dette til representanten. Så det som er knyttet til finansavtaleloven, er heller ikke noe som ligger under Helse- og omsorgsdepartementet.
Bent Høie (Høyre), 2015-03-04:
Spørsmål knyttet til finansavtaleloven er spørsmål som en bør ta opp med justisministeren. Det jeg er opptatt av, er at pasientene ikke opplever at det er andre enn Stortinget som bestemmer hva som skal være egenandelene i helsetjenesten. Derfor mener vi at sånn som loven er nå, kan en ta transaksjonsgebyr på samme måte som en gjør når en betaler med kort enkelte steder. Men det å la hele kostnaden knyttet til denne nye teknologiske utviklingen lempes over på pasientene, samtidig som fastlegekontoret helt klart har en fordel av frigitt tid, er en utvikling jeg mener ikke er i tråd med loven.
Bent Høie (Høyre), 2015-03-04:
Vi har høy oppslutning om barnevaksinasjonsprogrammet i Norge i dag. Utbruddene av meslinger andre steder i verden som vi har sett den siste tiden, har vist at vi er nødt til å arbeide med å opprettholde det høye nivået vi har på dekningen i Norge. Helsesystemet vårt bygger på tillit og åpenhet. Folk må ta egne valg, selvfølgelig basert på råd fra helsemyndighetene. Når det gjelder barnevaksinasjonsprogrammet, er det helsesøstrene som gjør den viktigste informasjonsjobben. Helsesøstrene møter foreldre og barn hver eneste dag, og helsestasjonene våre har bortimot 100 pst. oppslutning. Jeg tror at oppmerksomheten som denne saken har fått den siste tiden, også vil bidra til at foreldre blir mer oppmerksomme på hvilke konsekvenser det kan få hvis man ikke vaksinerer barna sine. Jeg mener at tvang ikke er veien å gå – det er min klare oppfatning. Hvis vi innfører obligatorisk barnevaksinasjon, vil vaksinasjonsskeptikere kunne si at påbudet kommer fordi argumentene for vaksinering ikke er gode nok til at folk vaksinerer barna sine frivillig. På lengre sikt kan et påbud føre til lavere oppslutning om programmet. Skeptikerne vil uansett kunne søke om fritak eller la være å møte opp til vaksinering. Barnevaksinasjon er frivillig og bør fortsatt være det i Norge. Vi trenger en åpen debatt for å opprettholde tilliten til programmet i befolkningen. I så måte er jeg glad for at representanten har stilt spørsmålet i spørretimen. Jeg tar gjerne imot forslag til hvordan vi sammen kan bidra til høyest mulig oppslutning om barnevaksinasjonsprogrammet.
Bent Høie (Høyre), 2015-03-04:
Jeg har nok den grunnleggende holdningen at det først og fremst er det å formidle kunnskap, konsekvenser og holdninger som er viktig i den type spørsmål. Så er det ikke minst viktig å basere dette på tillit, en tillit mellom helsemyndighetene og befolkningen, for det er også situasjoner der vi er nødt til å be folk om å komme og bli vaksinert – i krisesituasjoner – og det å skape den holdningen at dette er noe som staten kan tvinge på befolkningen, er jeg redd for nettopp undergraver den tilliten som vi er helt avhengige av. Vi må også få fram bedre informasjon til befolkningen om at dette ikke er noe som man gjør bare for sitt eget barn, men også i solidaritet med andre barn, f.eks. barn som har allergier, og som ikke kan vaksineres.
Bent Høie (Høyre), 2015-03-04:
Store studier med registerkobling er nå satt i gang av forskere ved Folkehelseinstituttet i bl.a. den hensikt å avdekke faktorer som gir lav eller høy vaksinasjonsdekning i ulike befolkningsgrupper. Det pågår også et kontinuerlig informasjonsarbeid med foreldrerettet informasjon på nettsider og via brosjyrer, og de viktigste brosjyrene oversettes også til en rekke språk, i tillegg til bokmål, nynorsk og samisk. Den viktigste informasjonsjobben gjøres av helsesøstrene, og mye av Folkehelseinstituttets vaksinasjonsrådgivning er beregnet på å holde helsesøstrene oppdatert på kunnskap de trenger i møte med foreldre og barn i forbindelse med vaksinasjon. Det er også slik at vi nå jobber med en egen legemiddelmelding til Stortinget. Spørsmål knyttet til utvidelse av vaksinasjonsprogrammet vil også bli berørt der, samtidig som det også alltid er et spørsmål som baserer seg på i første omgang anbefalinger fra Folkehelseinstituttet, og i neste omgang blir behandlet i budsjettproposisjonen.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2015-03-04:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «I Oslo har bare 91 prosent av 16-åringene fullført barnevaksinasjonsprogrammet. I noen grupper og områder ligger dekningen enda lavere. Det er bekymring for at vi kan få flere utbrudd av smittsomme sykdommer som meslinger. Det har også vært opp mot hundre tilfeller av tuberkulose i året i Oslo, som ikke lenger inngår i det generelle programmet. Hvordan ser statsråden på muligheten for å innføre et forsøksprosjekt med obligatorisk barnevaksinasjonsprogram i Oslo, og hvilke sykdommer bør det eventuelt vaksineres mot?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2015-03-04:
Tusen takk for svaret. Hvis man ser på de oversiktene som bl.a. Aftenposten har brakt de siste dagene, ligger Norge i nedre del av det nedre sjiktet når det gjelder vaksinasjonsdekning i europeiske og vestlige land, på 91 pst., som nevnt. Problemstillingen rundt obligatorisk program eller tilbud – som vi skal overbevise flest mulig om at de må være med på, noe jeg er helt enig med statsråden i – kan det vel være litt mer grunn til å reflektere over. Vi har f.eks. obligatorisk skole i Norge, og hvis barn blir alvorlig syke, er det selvsagt obligatorisk at de skal behandles, at ikke foreldrene kan nekte det. Man kan vel da også tenke seg at vi skal beskytte først og fremst barnet ved å ha obligatorisk vaksinasjon, og beskytte samfunnet – det som heter å gi best mulig flokkbeskyttelse – ved å ha obligatorisk vaksinasjon. Det er vel ikke så umiddelbart klart at vi ikke kan ha hensynet til barnet og hensynet til samfunnet som hovedprinsipp i dette.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2015-03-04:
Jeg takker for det svaret. Spørsmålet blir da, når statsråden ikke ønsker å gå inn på forsøk med obligatoriske ordninger – som det er i en del land som ligger atskillig høyere på dekning enn oss – hva vi ellers kan gjøre for å nå ut. Jeg tror at den andelen som ikke vaksinerer barna sine på grunn av en bevisst tenkning og filosofi rundt det å ta vaksiner, ikke nødvendigvis utgjør flertallet av dem som ikke gjør det. Det er også andre grunner, f.eks. manglende informasjon, manglende kunnskap og manglende oppfølging. Spørsmålet mitt er da hva statsråden vil gjøre alternativt for å nå bedre ut, og om det er aktuelt å utvide vaksinasjonsprogrammet, slik at bl.a. hepatitt B-vaksine tilbys til alle. I tillegg har det vært aktuelt å tilby HPV-vaksine også til guttebarn, og også når det gjelder tuberkulose, er det engstelse for at vi ikke når ut til de gruppene den vaksinen bør nå, sånn som situasjonen er nå.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-03-04:
Arbeids- og sosialdepartementet har i Prop. 39 L for 2014–2015 lagt frem forslag til endringer i arbeidsmiljøloven, herunder forslag om adgang til midlertidig ansettelse på inntil tolv måneder på generelt grunnlag. Dette kan bidra til å lette adgangen til arbeidslivet for flere av dem som i dag sliter med å komme i arbeid. Det er en del av regjeringens politikk for å inkludere flere i det ordinære arbeidslivet. I proposisjonen har departementet vurdert konsekvenser av forslaget både når det gjelder likestilling og andre forhold. Det er imidlertid ikke mulig å trekke noen klare konklusjoner om konsekvenser for likestilling i arbeidslivet, men det antas at det ikke blir store konsekvenser. Av dem som er midlertidig ansatt i dag, utgjør kvinner om lag 60 pst. De fleste er ansatt som vikarer, mange av dem i offentlig sektor. Dersom regjeringens forslag fører til flere midlertidige stillinger i privat sektor, vil det kunne føre til at andelen menn i midlertidige stillinger vil øke, i og med at menn er i flertall i privat sektor. Det er flere kvinner enn menn som har nedsatt arbeidsevne og mottar helserelaterte stønader. Dette er grupper som kan ha nytte av forslaget. Det å forsørge seg selv gjennom egen inntekt er grunnleggende for et likestilt samfunn. Regjeringens forslag er et bidrag til å nå dette målet. Høy sysselsetting blant både kvinner og menn er grunnmuren i den norske velferdsstaten. Det er viktig for regjeringen å gjøre veien inn i arbeidslivet lettere gjennom et fleksibelt og forutsigbart lovverk. Regjeringen mener det er behov for mer kunnskap om hvordan midlertidige ansettelser fungerer i det norske arbeidsmarkedet, herunder også hvordan det påvirker henholdsvis kvinner og menn. Arbeids- og sosialdepartementet har derfor inngått en flerårig forskningsavtale for å fremskaffe økt kunnskap om utviklingstrekk i arbeidslivet når det gjelder atypiske tilknytningsformer i forhold til faste ansettelser og effekter av endringer i regelverk. Arbeids- og sosialdepartementet vil følge utviklingen i bruken av midlertidige ansettelser i arbeidsmarkedet og løpende vurdere ytterligere behov for forskning og utredning.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-03-04:
Som jeg sa i svaret mitt, har man i proposisjonen vurdert konsekvenser av forslaget både når det gjelder likestilling og andre forhold. Og det at det ikke er mulig å trekke noen klare konklusjoner om konsekvensene for likestilling i arbeidslivet, betyr altså ikke at ikke utredningsarbeidet og vurderingen er gjort. Det betyr rett og slett at vurderingen er at materialet spriker i forskjellige retninger, og at det da er vanskelig å komme med en klar konklusjon. Så mitt svar er, som i det første svaret, at dette er ivaretatt av Arbeids- og sosialdepartementet i den proposisjonen som er lagt frem.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-03-04:
Jeg har på eget grunnlag ikke gått inn og foretatt en vurdering av det forskningsmaterialet som er tilgjengelig her, og veid det opp mot hverandre. Men jeg konstaterer at departementet har foretatt en vurdering av konsekvensene av forslaget. Så er det vel kanskje sånn, som det ofte er med forskning, at bevisene ikke er entydige. Det er i hvert fall slik i samfunnsforskningen at det ofte kan være vanskelig å sette to streker under svaret. Hvorvidt likestillings- og diskrimineringsombudet har et godt og solid forskningsmessig belegg for sin ganske klare og tydelige påstand, tør ikke jeg vurdere nå. Men det er slett ikke umulig at det også finnes andre perspektiver på dette, som også kan belegges med noen forskningsfunn.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-03-04:
Jeg må si meg enig i premisset til representanten Tingelstad Wøien, og det er at enkelte ting fortsatt er uklart med hensyn til oppbygningen av en ny femårig lærerutdanning, som vi tar sikte på å innføre i 2017. Dette er imidlertid forhold som vi arbeider for fullt med å klargjøre. Jeg har nylig satt ned et rammeplanutvalg som skal foreslå en oppbygning som er i tråd med strategien Lærerløftet – På lag for kunnskapsskolen. Utvalget legger frem forslaget sitt i november. Gjennom normal høring og beslutning vil mye av oppbygningen bli fastlagt, og den nye grunnskolelærerutdanningen blir en femårig integrert lærerutdanning. Selv om det er besluttet at norsk, matematikk og engelsk er masterfag som skal prioriteres, så vil lærerutdanningene selvfølgelig også bestå av de andre undervisningsfagene som vi har bestemt at grunnskolen skal inneholde. Med det mener jeg rett og slett at de nye femårige lærerutdanningene skal være flerfaglige utdanninger som møter skolens behov for lærerkompetanse. Det er helt naturlig at studentene får undervisningskompetanse i flere fag, fordi masterfordypningen bare delvis sier noe om hva utdanningen skal inneholde.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-03-04:
En femårig masterutdanning og de nye kompetansekravene som vi nå har sendt til Stortinget, vil ikke, mener jeg, i seg selv føre til et større behov for ufaglærte, men det er jo allerede i dag for mange ikke-lærerkvalifiserte som tar vikartimer og jobber i den norske skolen. Samarbeidspartiene gjorde i statsbudsjettet for 2015 et grep med tanke på det. Det ligger i dag 50 mill. kr inne i statsbudsjettet, som skal brukes i år nettopp for å kunne målrette seg inn mot de som jobber i skolen, men som ikke har lærerkvalifikasjoner. Det kan f.eks. være alt fra yrkesfaglærere som mangler yrkesfagpedagogikk, til personer som har en bachelorutdanning og jobber i skolen, men mangler pedagogikk. Jeg mener at samarbeidspartiene er godt i gang med å adressere den store utfordringen; at det er for mange som ikke er kvalifiserte lærere, som allikevel jobber i skolen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-03-04:
De praktiske og estetiske fagene, kunst og håndverk har en viktig, naturlig og selvfølgelig plass i den norske skolen. Hvis noen prøver å påstå at det er fag som er «tullefag», så tar de feil. Dette er en viktig del av den kompetansen som grunnskolen i Norge skal gi. Det er i dag fag med både praktiske elementer og teoretiske elementer, så det er ikke rene praktiske fag eller rene teorifag. Jeg er helt enig i at det er et problem at det er veldig få som har fordypning i f.eks. kunst og håndverk. Jeg er ikke fremmed for at man også, etter at vi nå innfører kompetansekrav og forsterker kompetansekravene i norsk, engelsk og matematikk, skal se på kompetansekrav for andre fag i skolen, men jeg mener at vi må gjøre én ting av gangen, og i første omgang har vi nå sagt at det viktigste, og det vi prioriterer først, er norsk, matematikk og engelsk. Så er jeg åpen for den diskusjonen, selv om det også kan skape noen praktiske problemer ute på skolene.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2015-03-04:
Mitt spørsmål går til landbruks- og matministeren: «Korleis vil statsråden utforme politikken og komande jordbruksoppgjer for å sørgja for at auka matproduksjon skjer på norske ressursar?»
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2015-03-04:
Jeg takker for svaret. Jeg fikk i går en rapport fra Spire, Utviklingsfondets ungdom. De har laget en rapport som heter Soyalandet. Her ligger det mange interessante forslag om hvordan det er mulig å øke produksjonen på norske ressurser. Nå er det ikke sånn at det er bare Spire som er opptatt av dette. Et flertall på Stortinget sa følgende i innstillingen om jordbruksoppgjøret 2014: «Komiteens flertall, medlemmene fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre, viser til at reell økt selvforsyningsgrad er avhengig av at økt matproduksjon skal være med grunnlag i norske ressurser. Dette må legges til grunn ved utformingen av landbrukspolitikken.» Mitt oppfølgingsspørsmål er: Hvordan påvirker denne merknaden arbeidet med og forberedelsene til jordbruksoppgjøret som nå skjer i departementet?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2015-03-04:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg forstår også at det er behov for kraftfôr i norsk matproduksjon. Jeg husker tilbake til jordbruksoppgjøret i fjor, det endte jo opp i Stortinget, og statsråden ble overkjørt både når det gjaldt nivå, støtte og vesentlige punkt i innretningen. Mitt oppfølgingsspørsmål går litt mer på hvordan en kan forvente det denne våren, for nå har jo Kristelig Folkeparti, Venstre, Fremskrittspartiet og Høyre vært på en type samlivskurs i Nydalen og drøftet samarbeidsformene framover. Da er mitt spørsmål: Hvordan vil statsråden legge opp årets oppgjør? Vil en få et tilbud til jordbruket som har et politisk flertall på Stortinget bak seg, eller har en tenkt å gjennomføre oppgjøret etter fjorårets modell?
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-03-04:
Regjeringen ønsker å legge til rette for økt matproduksjon. Og god utnytting av jordbruksarealet er grunnlaget for det. Det som produseres, er enten planteprodukter til mat direkte, eller fôr til dyr som gir oss husdyrprodukter. Det produseres dyrefôr på rundt 90 pst. av jordbruksarealet vårt. Når vi ser grovfôr og kraftfôr samlet, så er rundt 80 pst. av dyrefôret produsert i Norge. Samtidig har jordbruket alltid hatt behov for å importere noen fôrråvarer. Det gjelder særlig protein, for å få god kvalitet på kraftfôret. Her har vi liten norsk produksjon, særlig etter at vi forbød bruk at kjøttbeinmel i kraftfôret. Jeg er glad for at fôrutviklerne stadig kommer lenger i å lage fôrresepter som øker ytelsen og produktiviteten. Det er helt nødvendig at det arbeidet fortsetter, selv om det gir noe import. Bønder gjør det som lønner seg. Det er en sunn og naturlig drivkraft i all næringsvirksomhet. I bunn og grunn handler representanten Pollestads spørsmål om størrelsen på fôrkornproduksjonen og import av proteinråvarer. Økt husdyrproduksjon vil gi økte markedsmuligheter for bønder som produserer fôrkorn og proteinvekster. Arealproduktiviteten må økes. Det må investeres i jorda. Men jeg har ingen prinsipielle motforestillinger mot at det blir importert råvarer vi ikke klarer å produsere selv. Jeg vil også peke på at mange andre driftsmidler i sin helhet er importert, uten at jeg registrerer tilsvarende bekymring for det. Representanten Pollestad vet godt at korn- og kraftfôrpolitikken er en balansegang som er vanskelig også for jordbruket. Økt kornpris er økt inntekt for kornbøndene, men tilsvarende økt kostnad for husdyrbøndene. For å øke produksjonen er det viktig at driftige bønder får frihet til å utvikle og utnytte ressursene på bruket sitt og forbedre lønnsomheten. Derfor endret vi på tilskuddsprofilen og hevet noen tak i oppgjøret i fjor, slik at tilpasningene i større grad kan skje ut fra hva brukets ressurser gir grunnlag for. Norge er et grasland. Likevel er det storfe- og lammekjøtt vi har underdekning av. Jeg har tro på at endringene i fjorårets oppgjør vil stimulere mange til å utvide produksjonen. Da vil vi både dekke forbrukernes etterspørsel bedre og øke bruken av norske ressurser, også beiteressursene i utmarka. Jeg kan selvsagt ikke komme inn på årets jordbruksoppgjør før i mai, noe jeg regner med at representanten Pollestad har full forståelse for.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-03-04:
Det er sånn at Norge har et matkornareal, eller et matjordareal, på 3 pst. av landet, mens over 40 pst. er velegnet til beite. Det betyr at hvis vi skal utnytte de norske ressursene mer, handler det om å satse på dyreslag som kan utnytte den typen fôrressurser. Det har denne regjeringen lagt til rette for gjennom at vi har økt satsingen på sau og gjort det mer økonomisk lukrativt å satse innenfor den næringen, spesielt for dem som ønsker å satse større. Så er det sånn at noen av dyreslagene våre er kraftfôrintensive. Svin og kylling er eksempler på det. Da kan man velge om man vil importere råvarer til kraftfôret, eller om man vil importere ferdigproduserte svine- og kyllingprodukter fra utlandet. For meg er det viktig å legge til rette for at vi kan ha svine- og kyllingproduksjon i Norge, og det betyr altså at behovet for kraftfôr vil være der.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-03-04:
Det er ikke naturlig for meg å gå inn på jordbruksoppgjøret i år. Det regner jeg med at representanten Pollestad har stor respekt for, fordi det er et arbeid som nå skal pågå framover. Tallene fra Budsjettnemnda kommer først etter påske, og det er jo grunnlaget for det arbeidet som vi skal gjøre. Når det gjelder jordbruksoppgjøret i 2014, som representanten var inne på, var jeg meget godt fornøyd med de resultatene vi fikk til der. Det var en dreining i kursen som nettopp stimulerer til økt produksjon, og jeg tror at vi kommer til å se resultater av det i årene som kommer. Så rakk jeg ikke å svare på deler av det forrige spørsmålet til representanten Pollestad, det som gikk på hvordan man kan utvikle fôrbestanddeler i Norge. Der er vi helt enige om at i den grad vi kan greie å redusere importen ved å greie å ha lønnsomme produksjoner i Norge av f.eks. protein, ønsker vi det, og det er også derfor vi satser på forskning og innovasjon. Det er et eget prosjekt på Ås som heter Foods of Norway, og jeg håper at det kan gi gode resultater.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-03-04:
Det er riktig som representanten Rasmus Hansson peker på, at arbeidet med en strategi for jordvern er i gang. Vi følger også opp regjeringens politiske plattform, som sier at vi skal ta vare på god matjord, men balansere jordvernet mot storsamfunnets behov. I denne sammenhengen vil jeg understreke at vi har etablert kontakt med KS som representant for kommunesektoren, og at Landbruks- og matdepartementet i morgen arrangerer en areal- og jordvernkonferanse i Oslo, nettopp i samarbeid med KS. Matjorda kan klassifiseres på flere måter, bl.a. ut fra hva den skal brukes til. Kornproduksjonen, og særlig matkornproduksjonen, er en svært viktig produksjon for selvforsyningsevnen. Folk har i stor grad bosatt seg der det har vært og er gode jordressurser, og det er i slike områder ekspansjonspresset fra en økende befolkning ofte er størst. Det er også derfor det er i slike områder vi står overfor de vanskeligste avveiningene mellom ulike hensyn. Jordvernstrategien skal ta utgangspunkt i de utfordringene vi har når det gjelder jordvern, og foreslå tiltak for å møte disse. Jeg tar sikte på at jordvernstrategien vil bli presentert for Stortinget før sommeren.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-03-04:
Nå skal vi jobbe med jordvernstrategien, og det er også laget en rapport og en utredning fra Asplan Viak som vi selvfølgelig vil se nøye på, så det er spørsmål vi må komme tilbake til. Det som jeg synes er et stort poeng, er at kommunestrukturen i Norge heller ikke underbygger det at vi tar vare på jorda. Kjører man fra Oslo til Eidsvollsbygningen, passerer man seks kommuner, seks kommuner som kjemper om innbyggere, som kjemper om næringsvirksomhet, som kjemper om å få den veksten som er i dette området. Det mener jeg er et problem for jordvernet fordi en da ikke ser helhetlig på større areal. Jeg tror at bare vi hadde fått til den kommunereformen som vi er i gang med, på en god måte, ville det bidra positivt for jordvernet i Norge.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-03-04:
Nå mener jeg det er viktig at regjeringen får jobbet med den planen. Så skal vi komme tilbake med et forslag, og så får vi ta de diskusjonene da. Det jeg vil påpeke, er at det er mange andre ting som har gjort at presset på matjorda er sterkere. For eksempel markagrensen, som er viktig i mange av kommunene som ligger nettopp i de strøkene der en ser mye verdifull matjord, gjør at mange kommuner står igjen med ett alternativ, nemlig at de må bygge ned matjord. Her er det flere forhold som spiller inn med tanke på at vi har fått den situasjonen som er nå. Det er jo sånn at folk gjerne vil bo i sentrale strøk, de vil bo der denne gode matjorda er, og selv om vi har veldig mye areal i Norge, hjelper ikke det så lenge folk ikke ønsker å bo på de stedene der det er lettere å bygge ut. For denne regjeringen er det viktig å få til en god balanse mellom behovet for å ta vare på matjorda og samtidig hensynet til de behovene som samfunnet har, eksempelvis en utbygging av samferdselssektoren.
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-05-21:
Jeg har gleden av å legge fram forslag på vegne av stortingsrepresentantene Pål Farstad, Ketil Kjenseth og meg selv om vannkraftkonsesjon i Nedre Otta.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-05-21:
På vegne av stortingsrepresentantene Heidi Greni, Janne Sjelmo Nordås og meg sjøl vil jeg framsette forslag om tiltak for å redusere rovdyrproblemene for samisk reindrift.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-05-21:
Jeg har den glede å legge fram forslag på vegne av stortingsrepresentantene Kjersti Toppe og meg sjøl om tiltak mot overforbruk og feilbruk av reseptfrie legemidler.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-05-21:
Det er mange ganger vi hører mange ord, og dette er en av anledningene. Her er det enighet om at erfaringene er gode, og at tilbudet er populært. En er enig om at en skal ha veiledning og utdanning og læreplaner for de lærerne som her trengs, og så kommer han igjen med at kommunene må ha et visst handlingsrom. Det er det som er argumentet. På mange andre områder er det ikke noe handlingsrom. Men her – til det som har bare positive elementer, sies det fra statsrådens side at det skal være handlingsrom. Er det rett og slett fordi dette er mindre viktig? Det er det inntrykket jeg sitter igjen med. Dette er mindre viktige fag. Det er noe som prioriteres ned for at andre ting skal prioriteres opp. Si det som det er!
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-05-21:
Min kollega Anne Tingelstad Wøien har beskrevet forslaget og Senterpartiets argumentasjon godt og kraftfullt. Det viser at dette er viktig for Senterpartiet. Når det her fra statsråden snakkes om at Senterpartiet er for det kommunale sjølstyret, og at det kommunale sjølstyret skal kunne føre til at utdanningssystemet skal være forskjellig fra kommune til kommune i et så essensielt fag, har statsråden ingen empiri for et sånt standpunkt. Senterpartiet står til de grader vakt rundt det som er nasjonalstaten, en felles dannelse innenfor nasjonalstaten, en felles utdanning, slik at vi får mennesker som har en felles referanse, og en felles mulighet til å fylle de oppgaver som landet trenger. Det er meget spesielt at statsråden her bruker det som argument. Men det som er kjernen i saken, er sjølsagt at fra regjeringas side er den type fag som vi her snakker om, mindre vektlagt enn andre fag. Det er jo det som ligger i bunnen. Det er en av de store feil som blir gjort i dag i norsk utdanning og arbeidsliv, at det ikke er en likeverdig holdning til alle de fag som et land trenger. Land trenger utrolig mange fag, utrolig mange erfaringer, og enhver som har skrudd og bygd og vasket, vet at alle ting har sine hemmeligheter, og trenger sine fagarbeidere. Det lærer du når du har plundret lite grann. Det vi ser her i dag, er at det blir en sånn oppmerksomhet rundt karakterer. Jeg skulle gjerne sett at statsråden nå snart kunne legge mer vekt på karakter – på å utvikle mennesker med karakter, utvikle dannelse, utvikle det myndige mennesket som tar ansvar, tenker sjøl – og at en har respekt for de ulike fag. Det jambyrdige Norge er et av våre store fortrinn. Det som utvikler seg, er et Forskjells-Norge. Som flere fra Arbeiderpartiet har vært inne på, en er nødt til å se utdanning, arbeidsliv og næringsliv i sammenheng, og det skal Senterpartiet være de fremste til å være med på. Hvis en ikke stopper den utviklinga som nå skjer i arbeidslivet med stadig større forskjeller, blir det veldig vanskelig å få ungdommer til å utdanne seg i de nødvendige fagene, enten det er renhold, transport, murer, gårdbruker, fisker eller omsorgsarbeider. Dette er et grunnleggende standpunkt. Jeg er for så vidt ikke overrasket over at regjeringa går imot det, og jeg har ingen naiv tro på at det blir noen stor endring på dette, for det må en folkelig mobilisering til om sammenhenger og bevisstgjøringer for å få til en endring. Det kommer neppe til å skje i denne perioden, men kanskje etter neste valg, hvor problemene blir enda større.
Kristin Vinje (Høyre), 2015-05-21:
Takk til salen for en engasjerende debatt om yrkesfag. Som jeg sa innledningsvis, mener jeg at Stortinget er på rett vei når det gjelder å styrke yrkesfagene. Det har vi vist i dag ved at både posisjon og opposisjon er ivrige etter å bli bedre og å gjøre mer for å styrke vår egen evne til å skaffe oss gode fagarbeidere for fremtiden. Det er vi avhengig av for å skaffe oss et konkurransedyktig næringsliv og for å legge et grunnlag for velferden i fremtiden i landet vårt. Jeg har blitt utfordret på hvorfor vi ikke støtter alle disse forslagene. Jeg har lyst til å svare at det er nettopp fordi de 33 forslagene er en smørbrødliste bestående av veldig mange forslag som allerede er vedtatt i denne salen. Det skjer ikke noe mer i praksis om man vedtar forslag om igjen. Så har det kommet tydelig frem i debatten at noen av forslagene er gode, og statsråden har selv sagt at han vil se mer på dem fremover. Det er veldig bra. Men det er altså ikke sånn at de 30 resterende forslagene som Giske omtaler, nødvendigvis må vedtas en gang til for at det eventuelt skal bli gjort noe med det. Jeg har lyst til å si at regjeringen har høye ambisjoner på vegne av yrkesfagene. Det har statsråden redegjort for, og det har vi også redegjort for i våre innlegg, hvor vi har presisert hva det er regjeringen jobber med. Det er en blanding av både oppfølging av konkrete tiltak som ble vedtatt ved behandlingen av Meld. St. 20 for 2012–2013, På rett vei, og i tillegg en hel rekke tiltak som regjeringen løfter på egen kjøl. Vi har økt lærlingtilskuddet to ganger på to år, og jeg har lyst til å si at det er et veldig viktig tiltak nettopp fordi læreplasser er viktig for at elevene skal kunne gjennomføre en yrkesfaglig utdanning. Det ble det altså ikke gjort noe med annet enn i finanskriseåret 2009, mens den rød-grønne regjeringen hadde makt. Det er heller ikke sånn som Trond Giske påstår i sin historiefortelling, at Kristin Vinje er såre fornøyd, eller at statsråden og regjeringen er såre fornøyd og tilfreds med tingenes tilstand. Nei, vi er ambisiøse. Vi har høye ambisjoner. Det sier vi, og det gjør vi, og derfor vil vi jobbe videre med å styrke yrkesfagene. Og helt til slutt har jeg lyst til å si at vi også er opptatt av å sikre god fagutdanning på høyere nivå og å videreutvikle fagskolene som utdanningsløp. Vi har mottatt en NOU, Fagskolen – et attraktivt utdanningsvalg. Der er det varslet en egen stortingsmelding om dette, som vil se på fagutdanningen utover videregående opplæring. Det ser jeg frem til.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-05-21:
Det sto i manus, president!
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-05-21:
Jeg takker kunnskapsministeren for innlegget. Grunnen til at disse forslagene kommer, er at vi ønsker handling på disse områdene, også der det ikke har skjedd ting. Nå er kunnskapsministeren god til å komme med forslag som er vedtatt allerede, f.eks. innenfor praksisbrev, som ble innført som prøveordning under den rød-grønne regjeringa, evaluert i 2011 og vedtatt i 2013 i forbindelse med stortingsmeldinga På rett vei. Så to år etter lanserer kunnskapsministeren at nå skal praksisbrev gjelde i alle fylker, noe som allerede var vedtatt. Eller gjennomgang av tilbudsstrukturen, som var vedtatt i forbindelse med stortingsmeldinga På rett vei – to år etter lanserer kunnskapsministeren at nå skal tilbudsstrukturen gjennomgås. Sånn kan vi fortsette lista, f.eks. rett til påbygg etter fullført fagbrev, vedtatt i forbindelse med stortingsmeldinga På rett vei – to år etter kommer kunnskapsministeren og sier at nå skal det gjennomføres. Vi kunne snakke om yrkesretting, fleksible løp osv. Mener kunnskapsministeren at det å gjennomføre vedtatte ting ca. to år etterpå er å vise handlekraft?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-05-21:
Jeg vil gjerne takke for debatten så langt og også representanten Henrik Asheim, som gjør noe jeg har savnet litt, nemlig at regjeringspartiene løfter blikket. Vår kritikk går først og fremst på at vi savner nye, store satsinger. Vi vil gjerne gi honnør for at f.eks. lærlingklausulen er innstrammet, men så langt har de nye store tiltakene vært unntaket, og i statsbudsjettet for 2015 foreslo regjeringa lite – eller faktisk et kutt – på yrkesfagområdet, før Kristelig Folkeparti og Venstre reddet det inn og fikk økt lærlingtilskuddet. Når regjeringa sier at de gjennomfører et yrkesfagløft, er det, som også representanten Giske viste, praksisbrev, tilbudsstruktur, rett til påbygging, yrkesretting – tiltak som ble vedtatt i 2013, altså nærmest et rød-grønt løft. Så er det noen av de tiltakene som vi fremmet i januar, som nå er i gang. Det er vi veldig glad for, og jeg vil gi honnør til kunnskapsministeren for det, f.eks. at det blir fleksibilitet i timefordelinga. Men vi er utålmodige. Kunnskapsministeren var bl.a. opptatt av åtte rød-grønne år, og som representanten Anne Tingelstad Wøien har vist i sine innlegg, skjedde det mye også da. Men det pågår nå en spennende debatt om framtida, og jeg vil oppfordre også kunnskapsministeren og regjeringspartiene til å melde seg på den. Vi hørte lite om hvordan regjeringa ser på noen av de nye ideene og tiltakene som blir fremmet i dag, og som er en mulighet til å utvikle ny politikk. Det hadde f.eks. vært interessant å høre om noen av tiltakene kan være en vei å gå selv om de ikke vedtas i dag, f.eks. å gi yrkesfaglærerne bedre mulighet til å videreutdanne seg innenfor programfagene. En yrkesfaglærer kan være like god til å lære bort engelsk som en allmennlærer. Eller hvordan vi kan få vekslingsmodellen til å fungere. Da trenger vi flere bedrifter til å stille opp, og da foreslår vi at de skal få økonomiske tilskudd. Eller f.eks.: Skal utdanninga være virkelighetsnær, trenger man bedre oppdatert utstyr på skolene. Vi foreslår en opptrappingsplan for det. Vi trenger arbeidslivsveiledere på flere skoler, som kan være med og koordinere og veilede. Vi vil få til bedre hospitering og bedre vekslingsmodeller. Vi foreslår et fond – et spleiselag – for å få flere læreplasser og flere lærebedrifter. Det er også en god måte å øke arbeidslivets og bedriftenes eierskap til utdanninga på. Eller f.eks. en incentivordning for å få flere elever til å bli motivert til å fullføre fagbrev. Bortsett fra at representanten Kent Gudmundsen var skeptisk til det siste, har vi hørt lite fra regjeringspartiene om disse tankene, om dette kan være en riktig vei å gå, og om det er noe man vil ta videre. Fortida er et fascinerende sted, men det er i framtida politikken ligger. Jeg håper egentlig at vi kan fortsette trenden med å se at forslag og tiltak fra den forrige stortingsmeldinga, som ble lagt fram av den rød-grønne regjeringa, eller forslag i dette representantforslaget faktisk blir virkelighet og blir gjennomført.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2015-05-21:
Jeg tar ordet for å kommentere spesielt innleggene til de to representantene fra Senterpartiet. Jeg må si det forbauser meg å høre den måten saken blir presentert på, når det er et enstemmig storting som går inn for at det skal være mulig å ha dette som valgfag i skolen. Det som Lundteigen tar opp i sitt innlegg, er rett og slett å snakke ned yrkesfagene, til de grader. Nå har vi nettopp hatt en debatt der vi har brukt to timer på å snakke opp yrkesfagene, og så går denne debatten kun ut på å snakke ned yrkesfagene. Det synes jeg er både trist og leit, for det fortjener verken denne saken eller den forrige saken. Og så til Tingelstad Wøiens innlegg, der hun var så fryktelig skuffet over begrunnelsen til flertallet: Det mener jeg det slett ikke er noen som helst grunn til å være. Hovedbegrunnelsen er rett og slett at det er den enkelte skole som skal avgjøre hvilke valgfag de vil tilby sine elever. Det er det flertallet sier. Vanligvis er Senterpartiet veldig opptatt av lokal styring, men altså ikke i denne saken. I denne saken viser det seg at lokal styring betyr ingen verdens ting. Det viser også at Senterpartiet ikke har noen som helst tillit til at lærerne i norsk skole vet hva som er best for egne elever. Fremskrittspartiet er positiv til arbeidslivsfaget og ser betydningen av dette for elevene. Vi ser også betydningen av og viktigheten av at de får muligheten til å prøve seg i ulike yrker, og at faget kan rekruttere ungdommer til yrkesfagene. Med dette håper jeg å rette opp det inntrykket som er blitt gitt av at flertallet ikke er for yrkesfagene, men kun er for akademiske fag. Det er så feil som det går an å bli, og det viser den foregående debatten.
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2015-05-21:
Vi er alle enige om at det er viktig at alle elever får grunnleggende kunnskaper og ferdigheter innenfor basisfagene, men nå er det jo slik at noen synes språkfagene er veldig tunge og vanskelige. For en elev som har slitt med å lære seg å lese og skrive skikkelig, noe det er veldig viktig at alle lykkes med, kan det virke som en litt håpløs oppgave å skulle gå i gang med å pugge tyske verb og preposisjoner. Dette med verb og preposisjoner kan være vanskelig nok på norsk. Jeg opplever stor enighet om at arbeidslivsfaget kan være et godt alternativ for disse elevene, men det er altså ikke alle som får denne muligheten, og alternativet i dag for dem som ikke har den muligheten, er språklig fordypning i norsk, samisk eller engelsk. Mener statsråden at dette er et godt og hensiktsmessig alternativ for elever som sliter med nettopp språkfagene, og som opplever en lite motiverende skolehverdag som følge av det?
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2015-05-21:
Det har vært sagt og gjort veldig mye viktig for yrkesfagene i Stortinget gjennom mange, mange år – det vil en se hvis en går tilbake i protokoller og leser der. Det som er utfordringen, er: Hvordan greier vi å få implementert dette ute i fylkene? Det er det jeg synes virker som det mest kompliserte. Jeg har stilt noen spørsmål til statsråden skriftlig før debatten bl.a., og det henvises til hva Utdanningsdirektoratet rapporterer tilbake igjen til statsråden, og også til at fylkene sitter med den fulle oversikten. Jeg tror både statsråden og jeg og hele flertallet ønsker at fylkene skal gjøre det som vi vedtar på Stortinget, og da har jeg lyst til å stille statsråden spørsmålet: Hva vil statsråden gjøre for å få en oversikt over det som faktisk foregår i det enkelte fylket, både når det gjelder vekslingsmodeller og hospiteringsordninger osv.? Hvordan får vi et system der fylkene faktisk gjennomfører det Stortinget pålegger dem?
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2015-05-21:
Jeg synes debatten bærer preg av et stort engasjement, og jeg tror vi alle har godt av å lese Meld. St. 20 for 2012–2013, litt repeterende og med jevne mellomrom, slik at vi er klar over hva vi egentlig har vedtatt tidligere. Jeg skjønner at statsråden blir litt opprørt over kritikk for ikke å gjøre nok. Det kan jeg godt forstå, men det er også et uttrykk for at vi ønsker å få gjennomført de enstemmige vedtakene vi gjorde her i Stortinget for to år siden, raskere. Og, som representanten Giske nevnte i stad, når det gjelder dette med forskrift – må det ta to år før en forskrift blir iverksatt? Den skal iverksettes nå til høsten. Det kom ingenting i statsbudsjettet for 2015 som tilsa at fylkeskommunene skulle settes i stand til å gjennomføre vekslingsmodellen. Økt fleksibilitet i yrkesopplæringa vil kreve noen økte økonomiske muskler for fylkeskommunene. Det kom heller ingenting i revidert nasjonalbudsjett, så jeg har lyst til å utfordre statsråden på hvordan han ser at fylkeskommunene skal greie innenfor sitt eget budsjett å gjennomføre disse vekslingsmodellene som det har vært forsøk med nå, men som jeg tror det er noen fylkeskommuner som allerede driver med – noen små forsøk – på egen hånd. Jeg har lyst til å høre hva statsråden gjør med det. Jeg har lyst til å gjenta det Utdanningsdirektoratet sier, at det er 24 skoler som deltar i vekslingsmodeller i dag. Meg bekjent er det i hvert fall ni skoler med yrkesfaglige studieretninger i Oppland. Det betyr at 24 skoler er veldig, veldig lite, og jeg håper statsråden kan komme tilbake neste år og si at nå er vi oppe i et mye høyere antall. Jeg ønsker statsråden lykke til med akkurat det. Så sa representanten Gudmundsen at alt handler ikke om budsjett. Det har han helt rett i. Men fleksibiliteten handler faktisk mye om det, for vi må settes i stand til å kunne gjøre dette. En annen ting som jeg er skuffet over, er at det ikke var flertall for å fjerne ordet «sammenhengende» i opplæringsloven etter forslag fra Senterpartiet. Det er mitt svar til representanten Eldegard når det gjelder det å kunne gjøre omvalg i videregående skole. Det bør være et mål for oss at vi får flest mulig til å gjennomføre videregående skole. Om det er sammenhengende i løpet av tre år, eller om det er tre år, burde være helt uvesentlig. Vi vet at både Oppland fylkeskommune og Sør-Trøndelag fylkeskommune har gjort slike vedtak, og jeg synes at det burde vært en rett for alle. Jeg har lyst til å spørre statsråden hvordan han mener at en skal sikre at fylkeskommunene blir satt i stand til å gjennomføre vekslingsmodeller og kanskje også hospiteringsordninger på en bedre måte enn vi gjør i dag.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2015-05-21:
Først en liten kommentar. Jeg forsto at statsråden var ivrig opptatt i en samtale med Kristelig Folkeparti da jeg presiserte akkurat det avsnittet som han henviste til i innstillinga som vi ikke stiller oss bak. Representanten Nybø var inne på dette med at hvis man vil bli sivilingeniør, kan man gjerne gå i en praktisk retning. Noen vet hva de vil bli, og noen vet ikke hva de vil bli. De som vet at de ønsker å gå studiespesialiserende, bør velge 2. fremmedspråk, det tror jeg vi er enige om alle sammen. Men de som ikke ønsker eller ikke helt vet om de vil gå studiespesialiserende, de mener vi – vi bestemmer på Stortinget – skal ha fordypning i enten norsk eller engelsk. Vi sier at skolen skal gjøre dette valget, at det er viktig for dem at de får velge om de skal tilby engelsk fordypning, norsk fordypning eller arbeidslivsfaget. Jeg skjønner ikke helt logikken, og jeg vil spørre statsråden hvorfor han mener at det er viktigere å pålegge skolene å tilby fordypning i norsk og engelsk enn fordypning innenfor et arbeidslivsfag.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2015-05-21:
Vi skulle hatt en oppklaring, tror jeg, når det gjelder hva vi diskuterer når vi diskuterer valgfag. Det er 14 valgfag, vi har språklige valgfag, 2. fremmedspråk og fordypning i norsk og engelsk. I tillegg er det noen som har vært inne på faget utdanningsvalg her. Så vi har ganske mange muligheter innenfor ungdomsskolen i dag. Men jeg har lyst til å stille spørsmålet på nytt: Mener statsråden det vil øke gjennomføringa av yrkesfag å tilby dem som ønsker å gå yrkesfag, fordypning i norsk og engelsk framfor arbeidslivsfag?