Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2001-06-12:
Jeg vil begynne med å fortelle ei historie fra den bygda mora mi kommer fra. Det er ei bygd som ligger ved kysten i Nord-Norge, og der er det slik at når man får tak i god fisk, gjelder det å hive seg i og steike fiskekaker. For et eldre ektepar hadde det blitt slik ei helg at det hadde kommet så mye fisk at kona hadde blitt stående og steike fiskekaker hele natt til søndag, så mannen måtte gå aleine til gudstjeneste. Da han kom heim, ville kona høre hva presten hadde snakket om. Mannen var av den ikke altfor snakkesalige typen, men da kona hadde spurt ham noen ganger om hva det var presten hadde snakket om, kom det et kort svar fra mannen: Presten snakket om synden. Jaha, det var jo interessant, syntes kona, men ikke veldig presist. Og etter å ha spurt et par ganger om hva presten mente om synden, så fikk hun jo svar. Hva presten mente om synden? Han var mot den! Nå har jeg sittet snart fire år i utdanningskomiteen og deltatt i debatter, og stort sett har det vært slående hvordan partiet Høyre, og spesielt hovedtalspersonen Inge Lønning, har brukt masse ord på å snakke om hva alle andre, og spesielt Arbeiderpartiet, mener, mens det svært ofte har vært vanskelig å finne ut hva Høyre egentlig står for. Slik er det også i denne saken. Representanten Lønning har vært sterk i sin kritikk av meldinga, men når man leser innstillinga, er det svært vanskelig å finne ut hva Høyre egentlig mener. Heldigvis for de velgerne som har lyst til virkelig å sette seg inn i dette, har Høyre hatt et eget utvalg i sving, et slags alternativt Mjøs-utvalg. Her kan man f.eks. se at Høyre mener at ikke bare særlovselskap er en aktuell modell, men at også AS kan være en egnet organisasjonsmodell for høyere utdanningsinstitusjoner. Her kan man se at Høyre primært ønsker et samfunn med lavere skatt og med større lønnsforskjeller, at man vil avskaffe prinsippet om at høyere grunnutdanning skal være gratis, og tvert imot innføre studieavgifter. Høyre vil også ha fullstendig likestilling mellom private og offentlige institusjoner, men uten å problematisere de konsekvensene dette vil få for høgskolene i distriktene. Det mest interessante er likevel synet på studiefinansieringen. For hva er det Høyre egentlig vil? Jo, det står helt klart: «Utvalget vil ikke foreslå å øke stipendandelen.» Og videre: «Stipendandelen bør derfor bli liggende på 30 prosent.» Tydeligere kan det ikke sies. Samtidig vil Høyre øke kostnadsnormen. Økt kostnadsnorm, men samme stipend betyr i klartekst at den samlede gjelda etter endt utdanning vil øke hvis man studerer like lenge. Videre skriver Høyre at stipendandelen på 30 pst. bør avkortes hvis studentene bruker mer enn normert tid på å komme seg gjennom studiet. Den viktigste forskjellen på Arbeiderpartiets konverteringsmodell og Høyres modell er at Arbeiderpartiet vil gi studentene over 1 000 kr mer pr. måned i stipend. Vi vil øke stipendandelen til nesten 40 pst. Men ikke nok med det. Høyre mener at de studentene som blir mer enn ett år forsinket, i tillegg skal få gjelda si ytterligere økt ved at renta skal begynne å løpe. For dem som er opptatt av ei bedre studiefinansiering, kan det derfor ikke være tvil: Arbeiderpartiets forslag er mye bedre enn Høyres forslag, og i motsetning til Høyre og sentrumspartiene og de løftene som de kom med for fire år siden, skal vi følge opp løftene våre. Så vil jeg bare si én ting til dem som sier at vi går i kompaniskap med Fremskrittspartiet, og la meg prøve å si det så tydelig jeg kan: Forslaget om å øke kostnadsnormen til 80 000 kr og å øke stipendandelen til om lag 39 pst., er Arbeiderpartiets forslag. Så støtter Fremskrittspartiet oss, og da har vi fått flertall for ei styrking av studiefinansieringa som vi er svært stolte over. Til slutt vil jeg si noen ord om fredsutdanning. Jeg er svært glad for at en enstemmig komite går inn for at det skal opprettes et senter for fredsutdanning ved Universitetet i Tromsø. Etablering av et slikt senter vil ha nasjonal betydning. Jeg mener det er viktig at arbeidet med oppretting av et slikt senter skjer i samspill med de andre fagmiljøene, og at det også kan utløse en ekstra støtte til Universitetet i Tromsø over statsbudsjettet.