Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2014-05-23:
Jeg har også lyst til å rette en takk til interpellanten for å sette en veldig viktig sak på dagsordenen. Det er ikke første gang vi diskuterer tidlig innsats, men jeg tror vi må ha det på dagsordenen til enhver tid. Det er politisk og faglig opplest og vedtatt at større fokus på tidlig innsats i skolen vil kunne avverge at elevene faller fra seinere i skoleløpet, og at læringsvansker de måtte ha tidlig i skoleløpet, ikke får vokse seg større. Men det hjelper lite å enes om prinsipper og målsettinger dersom ikke disse følges opp i praktisk politikk og handling. Den rød-grønne regjeringa utvidet timetallet i grunnskolen i to omganger, i tillegg til at timetallet ble utvidet i tre omganger i perioden 2002–2005. Det har altså blitt stadig flere timer å «gjøre det på», men skolens mulighet til tidlig innsats er avhengig av mer enn antall undervisningstimer stilt til rådighet for en lærer. Det er heller ingen påviselig sammenheng mellom flere timer og høyere læringsutbytte. Når Finland gjør det svært godt i internasjonale undersøkelser, skjer dette på tross av at Finland er blant landene med færrest undervisningstimer. Altså er det ikke undervisningstida i seg sjøl som er avgjørende for læringsutbytte. For Finlands del er det åpenbart andre forhold som gir de gode resultatene. Skolens evne til å kunne innfri forventningene til en god skole er først og fremst avhengig av kvaliteten på undervisninga og det utviklingsarbeidet som skjer på den enkelte skole, og i den enkelte klasserom. Nå må vi følge opp med kvalitetssikring av innholdet i den allerede utvidede skoledagen. For Senterpartiets del er dette langt viktigere enn stadig å fylle på med flere timer. Læreren er her den viktigste innsatsfaktoren for å fremme læring. Vi er derfor glad for at regjeringa følger opp og utvider innsatsen av etter- og videreutdanninga som den rød-grønne regjeringa satte i gang. Vi er opptatt av at vi må ha lærere som har solid fagkunnskap, men som også behersker pedagogikk og variert metodikk tilpasset elevenes behov i læringssituasjonen. Derfor var endringene som ble gjort i lærerutdanninga med mer vekt på pedagogikk og elevkunnskap, veldig viktig etter vårt syn. Så er det noen som har vært inne på internasjonal forskning. Ifølge Hatties studier er kvaliteten på læreren viktigere enn gruppestørrelsen. Ja, og det er under forutsetning av at læreren gjør det samme i en stor klasse som i en liten. Men dersom man er to lærere i samme klasse eller har en gruppe med færre elever, er det større mulighet for å drive mer variert og tilpasset undervisning. Det er ikke bare jeg som har vært lærer i denne salen, skjønner jeg, jeg tror det er flere som har opplevd det. Derfor har antall elever per lærer en betydning. Interpellanten viser til et eksempel fra Dovre kommune. Det er et veldig godt eksempel synes jeg. Dovre er for øvrig en liten kommune, fortsatt styrt av Senterpartiet – en veldig engasjert senterpartiordfører. Statsråden tok etter min mening kanskje litt lett på resultatene de har fått til nå, men jeg skal gi statsråden tid og rom til å komme tilbake til saken når vi ser hvordan utviklinga i Dovre virker. For sånn er det alltid i skolen at ting tar tid før vi ser gode resultater. Dovre har over halvert behovet for spesialundervisning på kort tid nettopp fordi de har satset på å møte elevenes behov tidlig. De har ikke bare to-lærer-system, men de har kombinert det med kompetanseheving blant lærerne og flere forskningsbaserte undervisningsopplegg. Det funker. Men det har vært helt vesentlig at skoleeierne har vært villige til å sette inn ekstra midler i en periode. Det gjorde Dovre-politikerne. Det vil naturligvis bli en økonomisk pukkeleffekt i en overgangsperiode, og i Dovre fikk de ekstra ressurser av kommunen sin i ca. tre år. Fortsatt er det sånn i Dovre at de elevene som skal ha spesialundervisning, får det, men de pengene de sparer inn på spes.ped.-timer, brukes til styrking av den ordinære undervisninga og gir mulighet for to lærere i basisfag og deling av timene i de praktisk-estetiske fagene for de eldre elevene. Denne formen for omdisponering har kommunen gjort på en klok måte. En av forutsetningene for at det har lyktes, har vært tett dialog på alle fronter. PP-tjenesten sjøl har vært en krumtapp i arbeidet. Det er de som vurderer elevenes behov for spesialundervisning satt opp mot grunnbemanninga. De har også hatt tett dialog med foreldrene. Jeg er optimistisk på vegne av skolen. Jeg tror at dersom skoleeierne tar tak og klarer å få til god dialog med alle parter, kan vi klare å få ned antall timer til spesialundervisning og snu «trakta» fra sein til tidlig innsats.