trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Jeg er helt enig med representanten Kristiansen i at dette er et viktig kystområde, hvor det er viktig å ha en god kystberedskap, og lostjenesten er en del av dette. Sentralen i Lødingen er av veldig stor betydning og kommer til å være det også i fremtiden, og jeg kan ikke se at det vil være forsvarlig, med det vi kan overskue for tiden, å foreta noen endring i dette. Dette vil også være en del av et totalsystem som må ha andre elementer. Men vi har samtidig et krav på oss, siden dette er tjenester som er betalt av næringen, til å sørge for at dette drives på en rasjonell og fornuftig måte, slik at de totale losressursene vi har, utnyttes så godt som mulig. Og jeg slipper vel å gjøre oppmerksom på at til tider kan loskapasiteten være en flaskehals.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Representanten har helt rett når han oppfatter dette som et positivt svar. Vi har behov for den kompetansen som ligger i Lødingen, og jeg kan ikke se at det foreligger grunner til å endre på dette, så langt som vi kan overskue.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Møllesvingen i Oslo ble regulert til boligformål i 1981. I september i fjor gav Oslo kommune rammetillatelse for utbygging. Utbyggingen inkluderer drenering og utfylling med planering av en dam. Søknaden er i samsvar med reguleringsplanen, og det kreves derfor ikke dispensasjon. Kommunen har gjennom undersøkelser sist på 1980-tallet påvist stor og liten salamander i dammen. Vedtaket er påklagd av Naturvernforbundet i Oslo og Akershus og ventes avgjort av fylkesmannen i løpet av mars måned. Stor og liten salamander er oppført på den norske rødlisten. Stor salamander er klassifisert som direkte truet, dvs. den strengeste kategorien, og liten salamander som sårbar. Artene er oppført på Bern-konvensjonens lister, som bl.a. innebærer forpliktelse til å frede artene og sikre deres leveområder. Bern-konvensjonens forpliktelse om å sikre leveområder betyr at lokaliteter som er viktige for å sikre artens langsiktige overlevelse i landet, ivaretas. Dette innebærer særlige tiltak for å sikre disse lokalitetene. Hovedutbredelsen av stor salamander i Norge er på Vestlandet, men også deler av Østlandet er viktige for arten. For å ivareta Norges viktigste område ble Geitaknottane naturreservat i Hordaland opprettet i 1997. Dette er også et av de viktigste enkeltområder for arten i Europa. Enkeltlokaliteter med mindre forekomster vil også ha vesentlig verdi. Det innebærer ikke automatisk vern av enhver lokalitet med forekomst av en truet eller sårbar art. Intensjonen i Bern-konvensjonen er å sikre bestandens overlevelse i landet over tid. Tiltak i enkeltlokaliteter som nasjonalt sett ikke har vesentlig betydning for artens totale overlevelse, kan derfor ikke uten videre anses å være i strid med konvensjonen. Prinsippet i plan- og bygningsloven er at det er kommunestyrene som har ansvaret for at planleggingen ikke kommer i konflikt med viktige regionale eller nasjonale interesser. Med hjemmel i plan- og bygningsloven § 27-2 kan Miljøverndepartementet av eget tiltak oppheve planen eller gjøre de endringer som finnes påkrevd dersom planen strider mot nasjonale interesser. Jeg vil nå avvente fylkesmannens behandling av klagesaken. Jeg vil imidlertid understreke at jeg er opptatt av at sårbare naturtyper ofte bygges ned bit for bit, og at summen av dette kan virke negativt for mangfoldet i norsk natur. Regjeringen vil derfor om kort tid legge fram en egen stortingsmelding om biologisk mangfold. I denne meldingen vil det bl.a. bli lagt vekt på å styrke arbeidet med kartlegging og overvåking som grunnlag for forvaltningstiltak i kommunene. Meldingen vil også klargjøre nasjonale interesser og gi føringer for det videre arbeid med å ivareta biologisk mangfold. Jeg kan også opplyse om at Regjeringen vil ta initiativ til en helhetlig gjennomgang av lovverket på dette området. Spørsmålet om automatisk vern av lokaliteter som er viktige for truede og sårbare arter, vil også bli vurdert i den forbindelse.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Når det gjelder selve saken, vil jeg altså komme tilbake til den hvis den kommer på mitt bord etter behandling hos fylkesmannen. Likevel vil jeg understreke betydningen av at kommunene i sin planlegging tar biologisk mangfold på alvor. Siden det er kommunene som har det største ansvaret for planlegging og regulering i dette landet, er det også viktig at ansvaret for vern på bakgrunn av nasjonale retningslinjer skjer gjennom den planleggingen. Dette vil være et viktig grunnlag for meg når jeg skal gå inn i saken, på samme måte som det er et viktig grunnlag for meg at vi ivaretar biologisk mangfold og også hensynet til salamanderbestanden i Norge. Min avgjørelse vil også helt klart bygge på at vi skal være i overensstemmelse med Bern-konvensjonen på dette området.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Jeg deler Odd Einar Dørums engasjement i saken, og jeg kan forsikre at jeg skal gjøre all nødvendig saksbehandling fra min side når den kommer på mitt bord.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2001-03-14:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Kulturministeren og justisministeren har på skriftlige spørsmål nr. 220 og 223 angående filmen «Sansenes rike» gitt svar som bekrefter at Klagenemnda for film og videogram sitt vedtak vil «utgjøre nyttige korrektiver i forhold til anvendelse av sømmelighetsstandarden», og sannsynligvis «vil få en indirekte innvirkning på den skjønnsmessige vurderingen av hva som skal anses som ulovlig pornografi». Mener statsråden at klagenemndas grenseflytting er ønskelig, og bør avgjørelsen være retningsgivende for framtidig vurdering?»
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2001-03-14:
Justiskomiteens flertall har bl.a. i forbindelse med endringen i seksuallovgivningen i juni i fjor gitt uttrykk for vilje til å verne om menneskeverdet. Mener da justisministeren at «Sansenes rike» bidrar til dette og er i overensstemmelse med det Stortinget tenker, når den presenteres slik i Drammens Tidende: «Den 25 år gamle filmen er et erotisk kammerspill som inneholder omtrent alt som gjennom tidene har fått sensuren til å reagere: Sex i mange varianter, erigert penis i bevegelse og antydninger til pedofili, homofobi og nekrofili samt lystbetont kvelning og kastrering.» For undertegnede virker det som om vi på en måte mener noe i justiskomiteen, som er med på å gi lovverket, mens de som så skal følge det opp, så å si får lov til å gjøre som de vil. Mener justisministeren at dette er riktig?
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2001-03-14:
Jeg aksepterer at det er fattet et vedtak. Problemet er bare at det vedtaket fører til at denne filmen nå vises over hele landet. Jeg personlig mener det er en sammenheng mellom liberalisering av det som vises, som på den måten er med på å legitimere det som skal være akseptable påvirkningsfaktorer i samfunnet, og på den annen side den forflatning av menneskeverdet, ja kommersialiseringen, denne bruk og kast-holdningen, som i stadig sterkere grad gjør barn og kvinner til en «rettighet» for mannfolks behov. Jeg kan ikke skjønne at justisministeren ikke kan se denne sammenhengen. Hvis det er riktig som jeg sier, betyr det da at når vi har oppnevnt en klagenemnd, mener justisministeren at det får være opp til denne klagenemnda å gjøre noe med dette? Skal vi andre sitte stille og se på en utvikling som et flertall i justiskomiteen mener ikke er ønskelig?
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Så sent som i 1998 opprettet Stortinget Klagenemnda for film og videogram. Klagenemnda behandler klager over vedtak fattet av Statens filmtilsyn. Den naturlige konsekvensen av dette er at avgjørelser truffet av klagenemnda får betydning for fremtidig praksis i Statens filmtilsyn. Når det er sagt, vil jeg poengtere at Klagenemnda for film og videogram hittil bare har behandlet én slik sak. Det er derfor nå umulig å si noe om i hvor mange saker klagenemnda vil overprøve Statens filmtilsyns vedtak. Det er derfor heller ikke i dag mulig å fastslå om dette vil føre til endringer i praksis vedrørende godkjenning av fremvisning av denne type filmer. Det følger av klagenemndas mandat at nemnda må utøve skjønn innenfor gjeldende lovgivning. Sett i historiens lys er det åpenbart at man på dette området har sett at skjønnsvurderingene over tid har flyttet seg, noe som f.eks. reflekteres også i domstolenes avgjørelser. Når Klagenemnda for film og videogram nå er gitt rollen med å behandle klager over vedtak fattet av Statens filmtilsyn, synes jeg vi får forholde oss til det, og ikke fra sak til sak mene noe om deres enkeltavgjørelser.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Mitt svar har egentlig to ledd. Det ene er at vedtaket i klagenemnda når det gjelder denne konkrete filmen, ikke gjør det mulig å fastslå noen endring, og i så fall hvilken endring i praksis dette vedtaket betyr. Klagenemnda har altså behandlet én sak som gjelder denne type filmer, og de har foretatt en helhetsvurdering av denne filmen sett i lys av den bestemmelsen den opererer i, som jeg nå ikke husker paragrafnummeret på, men som har formuleringen «strider mot sømmelighet». Det er den vurderingen, om det strider mot sømmelighet, som klagenemnda har gjort. Klagenemnda er en bredt sammensatt nemnd som man har for å prøve å gjøre vurderingen litt bredere enn det som ble gjort før, hvor vurderingen bare ble gjort av Statens filmtilsyn. Når man først har satt klagenemnda til å gjøre vurderingene, mener jeg at jeg og andre med meg skal være tilbakeholdne med å kommentere de enkelte avgjørelsene.(Presidenten klubber.) Jeg må tillegge en liten ting til, president, hvis jeg kan få lov: Klagenemnda understreker i sitt vedtak at det at de godkjenner filmen som helhet, ikke betyr at ikke enkeltsekvenser i filmen(presidenten klubber igjen) vist alene kan være i strid med straffeloven § 204. (Presidenten klubber.) (presidenten klubber igjen)
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Beklager!
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Regjeringen stod bak og Arbeiderpartiet sluttet seg til det som var flertallsavgjørelsen i Stortinget i sommer, og det gjør vi selvfølgelig fortsatt. Jeg mener at dersom klagenemnda over tid står for en utvikling i forståelsen av begrepet «sømmelighet» som storting og regjering er uenige i, må man gjøre noe med det. Men jeg mener samtidig at det ikke er grunnlag for å gripe inn på noen måte i forhold til klagenemnda etter at den har fattet ett vedtak – i én sak, som er den første saken – som vi ikke nå har mulighet til å vite om er en praksis som totalt sett er gal i forhold til forståelsen av begrepet «sømmelighet». Vi har opprettet en klagenemnd for å vurdere hva som skal ligge i «sømmelighet», og nå får vi i første omgang holde oss litt i bordkanten og akseptere at da er det også klagenemnda som vurderer det. Så får vi se over tid om vi mener at denne praksisen er uheldig, og om man da må endre loven for å stramme inn – hvis man mener at det er behov for det.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Saksavviklingstiden i domstolene varierer fra domstol til domstol, men de aller fleste domstolene i første instans har en saksbehandlingstid som tilfredsstiller departementets målsetting. I år 2000 hadde Senja sorenskriverembete en saksavviklingstid i straffesaker på 100 dager i gjennomsnitt, dvs. ti dager over departementets målsetting for gjennomsnittlig saksavviklingstid i denne type saker. For saker avsluttet mellom 1. januar og 28. februar i år er den gjennomsnittlige saksavviklingstiden 135 dager, eller 4½ måned i gjennomsnitt. Innenfor rammen av det vedtatte budsjettet for 2001 vil det ikke være mulig å styrke Senja sorenskriverembete uten av andre domstoler pålegges å trekke inn ressurser tilsvarende. Dette vil med andre ord fordre at dommerstillinger andre steder holdes ledig. Det må vurderes om en slik ressursoverføring er riktig i en totalsammenheng. Slike vurderinger foretar departementet fortløpende, men har foreløpig ikke besluttet en slik ressursoverføring til Senja. Dersom dommerbemanningen ved Senja skulle styrkes, må også behovet for økt rettssalskapasitet bli vurdert. Domstolen har i dag to rettssaler fordelt på tre dommere. Som følge av de tidligere nevnte begrensninger i budsjettet for 2001 vil det være viktig å fokusere på andre tiltak som kan sikre en raskere straffesaksavvikling i domstolene og i straffesakskjeden. I denne forbindelse gjør jeg oppmerksom på at det allerede er fremmet forslag til omlegging av rutinene ved forkynnelse av dommer i straffesaker. Forslaget vil innebære at dommene blir raskere rettskraftig. I tillegg er det sendt på høring forslag om å innføre fristregler for å påbegynne hovedforhandling og ankeforhandling der siktede er under 18 år eller varetektsfengslet, samt enkelte begrensninger i retten til fritt forsvarervalg. Det samme gjelder forslag om en utvidet adgang til å begrense bevisførselen i straffesaker samt forslag om at vitner skal kunne avhentes der det må antas at de ikke vil møte til hovedforhandling. Departementet legger opp til en rask oppfølging av disse spørsmål når høringsrunden er avsluttet, og den ble avsluttet 7. mars i år.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Jeg er, som representanten Nymo er vel kjent med, også svært opptatt av rask saksbehandling i straffesaker og av at domstolene skal kunne klare å holde de måltallene som er satt. For øyeblikket må jeg og domstolene like fullt forholde oss til den budsjettrammen som er vedtatt for 2001, og den – som jeg også nevnte i mitt svar – gjør det ikke mulig å styrke Senja sorenskriverembete uten at det går ytterligere på bekostning av andre domstoler. Når det gjelder spørsmålet om revidert nasjonalbudsjett, er representanten Nymo sikkert kjent med at det kan jeg ikke svare på i dag.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Jeg er lite glad for den beskrivelsen som nå gis fra de ulike domstolene om situasjonen. Jeg har lyst til å understreke at det budsjettet Stortinget vedtok i høst, innebar et budsjett som var på linje med fjorårets budsjett. Så denne utviklingen har for så vidt skjedd på tross av at man har opprettholdt nivået fra i fjor. Men jeg kan ikke nå si noe mer enn at heller ikke jeg er noe glad for situasjonen, og jeg skal følge den løpende.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Jeg tar sikte på å fremlegge en odelstingsproposisjon med oppfølging av Sjølovkomiteens forslag i NOU 1999:30 om undersøkelse av sjøulykker, slik at Stortinget kan behandle den i løpet av sesjonen 2001-2002. Jeg finner det naturlig å følge opp Sjølovkomiteens forslag om å opprette en uavhengig havarikommisjon for sjøulykker, som jeg anser som et meget interessant forslag, men behandlingen av dette spørsmålet er ikke kommet så langt at jeg har tatt endelig standpunkt til det.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Når jeg svarer at jeg ikke tar endelig standpunkt til spørsmålet om opprettelse av en uavhengig havarikommisjon, men anser det som et interessant forslag, som jeg sier, er det jo nettopp fordi verken jeg selv eller Regjeringen har ferdigbehandlet Sjølovkomiteens forslag eller høringsrunden etter det. Derfor vil jeg gjerne avvente de endelige konklusjonene på de spørsmålene representanten Bastesen reiser.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Spørsmålet om roller er jo et tema som nå drøftes på mange områder, ikke bare på dette – altså forholdet mellom eier og tilsyn, tilsyn og regulator. Disse temaene jobber Regjeringen generelt med. Jeg ser det slik at spørsmålet om plassering av en havarikommisjon kontra annen type ansvar for kystberedskap og sikkerhet må ses i den litt mer generelle sammenhengen, når spørsmålet er nettopp deling av roller.
Tor Nymo (Senterpartiet), 2001-03-14:
Jeg tillater meg å stille justisministeren følgende spørsmål: «Ifølge media opplevde Senja sorenskriverembete i fjor en økning i straffesaker og forhørsrettssaker på ca. 40 pst. Sivile saker økte med 12 pst. Hittil i år har det vært en økning på ytterligere 30 pst. Saksbehandlingstiden er oppe i 6–7 måneder. Justisdepartementets målsetting er at straffesaker skal behandles innen 3 måneder. Sorenskriveren har bedt om én dommer og ett rettslokale til, men har fått avslag. Hva kan statsråden gjøre for å avhjelpe situasjonen?»
Tor Nymo (Senterpartiet), 2001-03-14:
Som justispolitiker gjennom flere år har jeg bidratt til at fokuset har blitt rettet mot rask straffesaksavvikling. At dette har en oppdragende virkning på kriminelle og ikke minst unge lovbrytere, er det stor enighet om i det faglige miljøet. At domstolene nå har blitt en flaskehals i straffesaksavviklingen på grunn av manglende ressurser, kan ikke aksepteres. Justisministeren har også gitt uttrykk for at man har flere saker i dette året. Mitt spørsmål er: Vil statsråden sørge for at domstolene får de relativt små ressurser de ber om, f.eks. i revidert budsjett, slik at de får gjort den jobben departementet og justispolitikerne har pålagt dem?
Tor Nymo (Senterpartiet), 2001-03-14:
Når det nå er kommet klage fra mange dommere om den vanskelige situasjonen domstolene er i, er det fra en gruppe som har stor tillit og troverdighet, og som vi som justispolitikere ikke opplever klager. Foruten sorenskriveren i Senja ser vi – i gårsdagens Dagbladet – at en partikollega av statsråden, byrettsjustitiarius Olav T. Laake i Stavanger, gir uttrykk for at det er krise i norske domstoler. Vi har som justispolitikere også fått klare meldinger fra Dommerforeningen om at nå må vi gjøre noe. Jeg forstår og har sympati for at statsråden ikke nå kan gi uttrykk for hva som kan komme i revidert nasjonalbudsjett. Men jeg vil sterkt anmode om at man tar situasjonen på alvor, slik at domstolene ikke oppleves som en flaskehals i straffesakskjeden.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-03-14:
Jeg har følgende spørsmål til justisministeren: «Det har i den siste tiden kommet signaler om at det vurderes opprettet en felles havarikommisjon ved ulykker. Sjølovkomiteens innstilling forelå for 15 måneder siden, og denne foreslo enstemmig at det opprettes en uavhengig havarikommisjon for sjøulykker. Når kan det ventes at statsråden vil legge fram en proposisjon som oppfølging av Sjølovkomiteens innstilling, og vil statsråden i denne forbindelsen vurdere å foreslå opprettet en uavhengig sjøulykkeskommisjon?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-03-14:
Jeg takker statsråden for svaret, og konstaterer at hun er positiv til forslaget. Opprettelsen av en felles havarikommisjon bør ses i sammenheng med de spørsmål som tidligere er stilt i Stortinget vedrørende kystberedskapen. Ville det ikke være formålstjenlig at ansvaret for en slik havarikommisjon og et apparat som skal ivareta beredskapen og sikkerheten til sjøs, holdes atskilt, slik det gjøres i andre land?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-03-14:
Jeg takker igjen for svaret. Det er vel naturlig at det er en etat med den nødvendige skipstekniske og operative kompetanse som tillegges ordføreransvaret for en felles havarikommisjon, og at denne ikke bør ha ansvar innen kystberedskap mv., slik at rolleavklaring ikke blir et problem.
Laila Kaland (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Eg vil få stille følgjande spørsmål til barne- og familieministeren: «Fleire kommunar aukar no foreldrebetalinga i barnehagane. Mange foreldre er fortvila over denne utviklinga, og den vil medføre at fleire vil måtte takke nei til barnehageplassar. På kva måte kan statsråden påverke kommunane til å ta større ansvar for å få lavare barnehagesatsar?»
Laila Kaland (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Det er positive signal barne- og familieministeren både her i dag og for budsjettet for 2002 har kome med når det gjeld barnehagesatsinga. Det er rett, som statsråden seier, at foreldrebetalinga i dag er altfor høg i mange kommunar. Skilnaden på dei ulike kommunane i kva dei yter til barnehagar, er altfor stor. Barnehagane er til for barna, dei gir tryggleik og sosial tilpassing. Barna likar seg i barnehagane, og dei lærer utruleg mykje. Det har eg godt høve til å få sjå, då eg er bestemor til mange som trivst veldig godt i barnehagen. Men ein ting irriterer meg frykteleg: Når vi snakkar om barnehageutbygging, blir det heile tida sett på som eit økonomisk problem. Svært mange kommunepolitikarar seier det inneber ei økonomisk belastning å satse på barnehageutbygging. Mitt spørsmål til statsråden er: Korleis skal ein klare å endre denne haldninga?
Laila Kaland (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Eg har lyst til å kome med eit spørsmål til. Det er eit skrikande behov for å få fleire kvinner ute i kommunane til å ta jobb i omsorgssektoren og i helsesektoren. Då er det litt rart at ein del kvinner seier dei må ta barna sine ut av barnehagen fordi dei rett og slett ikkje har råd til å betale dei dyre satsane. Her meiner eg at statsråden må følgje veldig nøye med når dei statlege overføringane no skal aukast, slik at kommunane ikkje aukar foreldrebetalinga, slik at dei ikkje skjer ned på bemanninga i barnehagane, og slik at dei framleis vil gi søskenmoderasjon – for her veit eg at det er ein del kommunar som lurar seg unna. Alt dette trur eg er viktige signal i det arbeidet som statsråden no skal jobbe vidare med.
Frank Willy Larsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
«I forbindelse med handlingsplan mot kjønnslemlestelse ble det slått fast det ansvaret helsepersonell har for å varsle dersom det oppdages at jenter er omskåret. Det finnes flere yrkesgrupper som kommer i kontakt med personer på en slik måte at omskjæring kan oppdages, f.eks. tollere i forbindelse med kroppsvisitasjon. Har tollere per i dag pålegg om å varsle slike tilfeller, og hvis ikke, hva vil statsråden gjøre for at en slik rapportering skjer?»
Frank Willy Larsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Jeg takker statsråden for et grundig og gjennomtenkt svar. Jeg oppfatter det vel også dit hen at statsråden støtter meg når det gjelder intensjonen i spørsmålet mitt, nemlig at dersom noe oppdages under en kontroll, så skal det rapporteres. Når statsråden uttrykker støtte til innholdet i spørsmålet mitt, slik det nå ble gjort, kan man forestille seg at det kan komme tips til f. eks. Tollvesenet om at jenter er på vei ut av landet eller er på vei tilbake fra utlandet hvor dette inngrepet er blitt foretatt. Mener statsråden at mistanke om omskjæring kan være årsak til en kontroll?
Frank Willy Larsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Jeg har ingen illusjoner om at det finnes enkle løsninger på et så følsomt og vanskelig spørsmål som dette. Det kan til og med hende, som statsråden sier, at problemstillingen er marginal. Men poenget er selvfølgelig at ett tilfelle er ett tilfelle for mye. Det jeg har ønsket å belyse med dette spørsmålet, er rett og slett at et samfunn er nødt til å ta i bruk alle de virkemidlene man rår over, for å få stoppet denne praksisen. Jeg tror at det vi ser ut til å komme fram til nå, vil ha sterke allmennpreventive virkninger.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Kraftprisen har falle jamt sidan 1996. Det heng sterkt saman med at det kom mykje nedbør dei fira åra frå 1997 til 2000, og at vintrane var milde. Den gjennomsnittlege spotprisen i 2000 var på 10,3 øre/kWh. Gjennomsnittleg spotpris i perioden 1996-2000 var 14,4 øre/kWh. Gjennomsnittleg konsesjonskraftpris i same periode var 11,3 øre/kWh. Me har no hatt ein kaldare vinter, med det resultat at gjennomsnittleg spotpris i januar og februar var 19,4 øre/kWh. På bakgrunn av terminprisane kan ein venta at årsgjennomsnittet blir omtrent 18 øre/kWh. Konsesjonskraftprisen for 2001 er 11,59 øre/kWh. Den inntekta kommunane får frå konsesjonskrafta, vil variera med prisen i marknaden. Den økonomiske verknaden av konsesjonskraftordninga må ein difor sjå over fleire år. Når ein samanliknar prisen på konsesjonskraft med prisen i spotmarknaden, har konsesjonskrafta i åra 1996-2000 i gjennomsnitt gitt kommunane ein økonomisk fordel på 200 mill. kr kvart år. Bak dette ligg det store årlege variasjonar, frå ein fordel på nærmare 1 milliard kr i 1996 til eit tap på ca. 100 mill. kr i fjor. Legg ein terminprisane til grunn, kan konsesjonskrafta i år gje kommunane ein økonomisk fordel på omtrent ½ milliard kr. Kommunane kan stabilisera inntektene frå konsesjonskrafta på ulike måtar, f.eks. ved å selja krafta i terminmarknaden. Konsesjonskrafta må òg sjåast i samanheng med at kommunane har skatteinntekter frå kraftselskapa som er svært stabile frå år til år. Naturressursskatten er heilt uavhengig av endringane i kraftprisar og lønsemd. Eigedomsskatten er i liten grad påverka av låge kraftprisar, sidan det er lagt eit nedre golv på takseringsgrunnlaget. Konsesjonskraftprisen skal gjenspegla sjølvkost i kraftverka. Sjølvkostprisen inkluderer ei rimeleg avkastning på kapitalen som er investert i produksjonsutstyr. Slik har det vore sidan konsesjonslovene blei innførte. Dette inneber at kraftselskapa kan ha overskot sjølv om marknadsprisen i enkelte år er lågare enn konsesjonskraftprisen. Kraftbransjen hadde i 1999 eit overskot etter skatt på omtrent 6,1 milliardar kr. Det er ein nedgang på omtrent 17 pst. frå året før. Sjølv om overskotet er i milliardklassen, må ein hugsa på at det er svært store kapitalmengder som skal forrentast. I 1999 hadde produksjonsverka ei bokført avkastning på eigenkapitalen på 4,1 pst. Det er lågt når ein tar omsyn til den risikoen som er knytt til innteninga til produsentane.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Eg trur me må slå fast at kraftkonsesjonsordninga er ei god ordning for dei kommunane som har moglegheit til å dra nytte av den. Og eg har ikkje merka noko som helst iver for at den ordninga skal utgå. Men så er det slik at ein må sjå fleire år under eitt – enkelte år er spotmarknaden på kraft veldig låg, andre år er den nokså høg. Då blir det sjølvsagt slik at innteninga til kommunane vil variera ut frå det. Når det gjeld berekningsgrunnlaget, er det slik at ein med jamne mellomrom har endra skattereglane på dette området, seinast i inneverande år. No har me ikkje konkrete planar om på nytt å sjå gjennom desse reglane – me meiner at ein har funne den balansen som er nødvendig på dette området. Eg kan sjølvsagt på bakgrunn av dette spørsmålet nok ein gong sjå nærmare på problemstillinga, men det finst pr. i dag ingen konkrete planar om ein ny gjennomgang av denne skatten.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Som eg sa i svaret mitt, er dette ei av fleire ordningar som skal gjera at desse naturressursane òg blir utnytta til fordel for vertskommunen. Og eg vil påstå at det er tilfellet at desse ordningane –kvar for seg og samla – medverkar til at ein god del av verdiskapinga i denne bransjen får ein lokal adressat. Det er ei ordning som eg støttar opp om, og eg er glad for at det er slik. Så er det slik at ein med jamne mellomrom har gått gjennom skattereglane på dette området. No er det slik at kraftselskapa er i ein heilt ny situasjon, der dei må konkurrera med andre, både norske kraftprodusentar og ikkje minst internasjonale kraftprodusentar. Det ein har gjort, er at ein har prøvd å finna ein balanse mellom denne nye situasjonen som kraftselskapa er i, og kommunane sitt behov for ei stabil inntekt på dette området.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Stortinget har sluttet seg til målsettingen i St.meld. nr. 19 for 1999-2000, Om norsk landbruk og matproduksjon, at 10 pst. av jordbruksarealet skal være lagt om til økologisk areal i løpet av en tiårsperiode under forutsetning av positiv markedsutvikling. Det er et ambisiøst mål. Det krever stor innsats og satsing fra mange hold, også innenfor forskning og utdanning. Norges landbrukshøgskole har et nasjonalt ansvar for høyere utdanning og grunnforskning innen sine fagområder, og økologisk landbruk og agroøkologi er en naturlig del av dette. Dette fagområdet har vokst fram gradvis, fra det første innføringskurset i økologisk landbruk midt på 1980-tallet til dagens tilbud med innføringskurs, mellomkurs og hovedkurs. Dette tredelte tilbudet i økologisk landbruk har eksistert siden midten av 1990-tallet. Søkningen har vært noenlunde jevn, og det er mellom seks og ni studenter som har tatt hovedkurset hvert år. Høsten 2000 startet NLH også opp et nytt engelskspråklig masterstudium i agroøkologi i samarbeid med landbruksuniversitetene i de andre nordiske land. Interessen for økologisk landbruk er økende blant studentene. De siste årene er det i underkant av 30 studenter årlig som har tatt innføringskurset. Denne våren er det 48 studenter som har meldt seg opp til eksamen. Dette kurset vil bli arrangert som normalt, og en stor del av disse studentene vil sannsynligvis fortsette på mellom- og hovedkursnivå. Norges landbrukshøgskole tar også sikte på å tilby både hovedkurset og de andre kursene neste studieår. Jeg er enig i at det gir et negativt signal utad når Norges landbrukshøgskole nå har avlyst et hovedkurs på et område som både er prioritert av institusjonen selv, og som har fått stor oppmerksomhet i media i diskusjonen omkring dyrehelse og matvarekvalitet den siste tiden. Avlysningen av hovedkurset i vår er ikke et resultat av en bevisst nedtrapping eller avvikling av studietilbudet ved høgskolen, men skyldes primært et midlertidig bemanningsproblem på fagområdet ved instituttet. De tre studentene som likevel har meldt seg opp i hovedkurset i vår, skal få gjennomføre eksamen, men har fått beskjed om at de må ta kurset som selvstudium og levere semesteroppgave. Det er selvsagt ikke tilfredsstillende at disse studentene skal få et så mangelfullt tilbud. Jeg har derfor tatt kontakt med NLH og bedt høgskolen vurdere hva som kan gjøres for å sikre undervisningsressurser og veiledning i denne situasjonen, eventuelt i samarbeid med andre læresteder i Norge eller Norden. Jeg regner derfor med at NLH skal løse problemet for disse studentene. Jeg har forventning om at høgskolen tar sin rolle innen høyere landbruksutdanning og -forskning alvorlig og prioriterer økologisk landbruk høyt i tiden framover. Norges landbrukshøgskole utdanner de fleste rådgivere, lærere og forskere i landbruksfag og vil være en helt sentral aktør hvis vi skal nå Regjeringens og Stortingets mål om 10 pst. økologisk jordbruksareal innen 2010.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Vi beveger oss nå kanskje inn på ansvarsområdet til min kollega, landbruksministeren. Det er vel han som har den overordnede strategien i forhold til å få økt den økologiske landbruksproduksjonen i Norge. Men utdanningsdelen og en del av det som foregår på forskningssiden, hører inn under mitt departement. Jeg registrerer med tilfredshet at Landbrukshøgskolen faktisk har en vekst i antall studenter som tar eksamen på dette området, og at det er stor interesse for feltet blant studentene. Men det er helt sikkert riktig, som representanten Tingelstad sier, at interessen må komme alt i den videregående skole, for det er jo der grunnlaget legges med hensyn til hva man ønsker å søke seg videre til. Om det kan gjøres ved at man ser på kurssammensetting eller innholdet i enkelte av de yrkesfaglige studieretningene, får vi komme tilbake til, men alle gode forslag mottas med takk. Skal vi sikre at dette blir et viktig område i fremtiden, må vi sikre rekrutteringen av kompetente fagfolk på området.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Økologisk landbruk og det å få en større produksjon av økologisk produserte matvarer og også tilgang for forbrukerne i butikkene har vært understreket av landbruksministeren flere ganger. Han har også varslet at han i forbindelse med jordbruksoppgjøret til våren ønsker å fokusere spesielt på matvaresikkerhet og økologisk produksjon av matvarer. I den forbindelse kan det helt sikkert være naturlig at han og jeg tar en runde for å diskutere hva slags konsekvenser en slik satsing vil ha for utdanningsområdet. Det regner jeg med at landbruksministeren vil komme tilbake til dersom han mener at det er et økt behov for den type kompetanse. Jeg lover i hvert fall at jeg skal stille villig opp for å bidra til å sikre at norske forbrukere får trygg, god og sikker mat.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Opptreningsinstitusjonene utgjør en liten, men meget viktig del av vårt helsevesen. Norske pasienter gis et helt nødvendig tilbud når de er ferdigbehandlet på sykehuset og skal trene seg opp etter f.eks. en hjerteoperasjon, en hofteoperasjon, et komplisert benbrudd, en kreftoperasjon osv. Disse tilbudene skal norske pasienter ha. Selv om vi har mange flotte rehabiliteringsenheter ved våre offentlige sykehus, representerer opptreningsinstitusjonene en fornuftig arbeidsdeling mellom det offentlige og en delvis privat del av helsevesenet som i alt vesentlig grad finansieres gjennom offentlige midler og pasientenes egenbetaling. Det er grunn til å tro at de aller fleste institusjonene lykkes med å forbedre kvaliteten på sine tilbud. En utfordring er å sikre et tilbud som er bedre geografisk fordelt. I dag er bildet slik at noen deler av landet har mange plasser, mens andre deler har få. Dette gir ikke våre pasienter et likeverdig tilbud. Det er behov for å utvide tilbudet der dekningen er lav og kanskje på sikt redusere antallet plasser der det er overkapasitet i dag. Men den store utfordringen nå er de økonomiske vanskene svært mange av institusjonene er i. Stortinget har i forbindelse med vedtak knyttet til rehabiliteringsmeldingen, bedt om et finansieringssystem for institusjonene som for det første sikrer institusjonene et langsiktig og godt driftsgrunnlag, og for det andre reduserer pasientenes egenandeler på områder hvor disse har vært uakseptabelt høye. Det siste ble stort sett innfridd gjennom Regjeringens budsjettforslag i år, som Stortinget sluttet seg til. Men de mange henvendelser som har vært rettet mot Stortinget gjennom mange år, og ikke minst det siste året, har vist at det ikke er balanse mellom finansieringen av driften ved institusjonene og de oppgaver disse institusjonene ønsker å påta seg. Jeg mener det er viktig at vi ikke får en ukontrollert nedlegging av gode institusjoner på grunn av økonomiske forhold. Jeg er glad for de signalene som helseministeren har gitt om den framtidige driften av institusjonene. Jeg kunne tenke meg å stille et spørsmål til statsråden: Ser statsråden noen mulighet for at institusjonene kunne få utnytte de godkjente plassene med antall døgn på årsbasis, slik at institusjonene kan ta toppene når det er behov for det? Det vil også kunne sikre institusjonene et mer stabilt økonomisk grunnlag. Bakgrunnen for spørsmålet er at pasienttallet kan svinge og ikke holde seg stabilt. Blant annet representerer ferier og høytider et tidsrom hvor en ikke kan forvente at institusjonene får utnyttet sin kapasitet 100 pst.
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-14:
Det er et viktig spørsmål som reises i interpellasjonen fra representanten Woie Duesund. Opptreningsinstitusjonene er veldig viktige for mange enkeltmennesker, men institusjonene er selvfølgelig også viktige for samfunnet. Det er en kjent sak at mange mennesker som kunne ha utført viktige oppgaver i samfunnet dersom nødvendig opptrening var gjennomført, går over på trygd. Jeg vil derfor gjerne be om statsrådens vurdering når det gjelder å bruke trygden til å kjøpe behandlingsplasser. Det andre spørsmålet som jeg gjerne kunne ha tenkt meg å få et svar på, gjelder antallet opptreningssentre i landet. I Budsjett-innst. S. nr. 11 for 2000-2001 forutsetter komiteen at en sikrer en best mulig geografisk fordeling av institusjonsplassene, og komiteen uttalte følgende: «Komiteen er kjent med at det arbeides med å etablere flere opptreningssenter i Aust-Agder i samarbeid mellom Lillesand kommune, Bygland kommune, Norske Kvinners Sanitetsforening og Bygland Opptreningssenter AS. Senteret vil bl.a. arbeide aktivt i samarbeid med arbeidskontor, trygdekontor, forsikringsselskap og private og offentlige bedrifter for bl.a. å tilby oppfølging i forhold til personer som er i ferd med å gå over i langtidssykemeldinger og/eller uføresituasjon.» Nå svarte statsråden at søknaden ikke var ferdigbehandlet i departementet. Men når omtrent kan en forvente et svar når det gjelder opptreningssenter i Aust-Agder? I tillegg kan jeg opplyse at det også arbeides aktivt i Risør og visstnok i Arendal for å etablere et opptreningssenter. Da blir det store spørsmålet: Hvordan vil nyetableringer bli sortert og prioritert? Vil f.eks. Aust-Agder, som ikke har et opptreningssenter, bli prioritert? Et spørsmål som en del andre også har vært inne på, er: Er det utarbeidet noen modell for driftsvilkår og økonomi når det gjelder kvalitet og forutsigbarhet for slike opptreningssentre?
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2001-03-14:
Flere har i debatten både gitt interpellanten honnør og reist spørsmål til statsråden om når man kan forvente å få svar. Statsråden gav uttrykk for at det var en institusjon som hadde gjort innsigelser, som skulle få snarlig svar. Med konkret henvisning til Nord-Norges Kurbad gav statsråden uttrykk for at man nå hadde fått nødvendig materiale, men vurderingen var ikke avsluttet. Det er godt at Stortinget har sagt at man ikke kan akseptere for høye egenandeler, men omleggingen av systemet har jo ført til at institusjoner som har prøvd å holde lave egenandeler, ikke får så høy kompensasjon, fordi de tidligere ikke har brukt egenandelene til å skaffe balanse i budsjettet. Representanten Ballo har klart og tydelig beskrevet hvor urimelig det kan oppleves med forskjell i satsene, ikke minst ved å vise til satsen for Nord-Norges Kurbad. Kan statsråden fortelle når man regner med at vurderingen vil bli avsluttet, slik at Nord-Norges Kurbad kan få et svar, og at folk i denne landsdelen kan få vite om denne helt nødvendige institusjonen kan opprettholdes eller ikke? De trenger et snarlig svar. Når kan de få et snarlig svar?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-02-27:
Jeg forslår Kjell Engebretsen og Oddbjørg Ausdal Starrfelt.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-02-27:
På vegne av representanten Kristin Halvorsen og meg selv tillater jeg meg å legge fram et forslag om norske initiativ for å motvirke skadelige effekter av internasjonal kapitalmobilitet.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-02-27:
Jeg må nesten vise til mitt innlegg nettopp nå når det gjelder hvor mange år. Vi føler at vi har en løpende forpliktelse til å vurdere innholdet i de rapportene som kommer, og følge de råd og anbefalinger som der ligger. Vi kommer ikke politisk til å ta et særskilt standpunkt som så å si bare er bygd på politiske vurderinger. Vi må se på det faktiske innholdet i det som kommer av rapporter, og så trekke våre konklusjoner. Og derfor er det ikke noen gitt å gi en politisk betinget dato/frist på akkurat det spørsmålet. Når det gjelder offisiell norsk holdning både i Europarådet og ellers, viser jeg igjen til innlegget. Vi tror ikke det er mulig å få samtlige land i verden – og ganske mange har våpen med utarmet uran, og det er ikke bare NATO-land – til å vedta et forbud mot sine egne våpen. Det tror vi faktisk ikke vil føre fram. Derimot tror vi at en praksis som bygger på innholdet i det jeg har lagt fram som en norsk linje, har en mulighet til å nå fram. Det tror jeg er en realistisk vurdering av den situasjonen i forhold til de land både i og utenfor NATO som sitter på denne type våpen. Det kan det være forskjellige vurderinger av, men det bygger på min beste informasjon for tiden. Når det gjelder spørsmålet om hvorfor vi ikke gikk nærmere inn på miljøsiden ved dette, var det fordi min redegjørelse var fokusert på helsefare for soldater, sivilt personell, befal og andre som var utsatt for denne type påkjenninger. Og det er riktig, som representanten Rise sier, at jeg gav klart uttrykk for at utarmet uran deponert i lungene vil kunne utgjøre en trussel og innebære en reell risiko for utvikling av kreft lang tid etter eksponering. Alt som knytter seg til natur/miljø og krig, herunder utarmet uran og kjemiske stoffer, lå utenfor rammen av redegjørelsen, men er selvsagt et stort og viktig tema.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-02-27:
Jeg vil i prinsippet absolutt si ja til det, og vi har gjennom flere aktiviteter i Forsvaret oppfølging av personell som har tjenestegjort i internasjonale operasjoner fra lang tid tilbake. Jeg viser til det engasjement som Stortinget gjennom forsvarskomiteen i en årrekke har vist når det gjelder Bærheia, med en oppfølging av våre krigsveteraner, etter hvert også våre FN-veteraner og andre, og med den tilgang på medisinsk personell som bør være en del av det tilbudet. Det kan godt være at dette bør komme inn i enda mer systematiske former, for komiteens leder har helt rett i at det ikke er alt man avdekker etter ett år heller. I så måte skal jeg gjerne gjøre meg kjent med rutinene utover dette, slik at vi kan føle oss noenlunde forvisset om at vi her har en oppfølging også av langtidsvirkninger og skader, som alle vet er et stort og komplisert felt. Man kan bli syk mange år etterpå av mange ting, men i den grad det relaterer seg til aktive stridserfaringer, har selvsagt Forsvaret et ansvar for oppfølgingen.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-02-27:
Jeg setter pris på innlegg fra alle representanter ved navn Halvorsen, som jeg setter pris på innlegg fra alle i denne forsamling. Spørsmålet var: Hvor lang tid vil undersøkelsene vare? Å gi et svar på det ville være politisk å bestemme seg for noe som jo vitterlig skal ha et medisinsk og vitenskapelig grunnlag. Vi må kontinuerlig kunne vurdere det i lys av de innspill vi får. Jeg for min del legger altså stor vekt på den sammenfattende undersøkelsen fra Verdens Helseorganisasjon, men sikkert også fra andre i tiden som kommer, og det er etter min oppfatning ikke mulig å gi et politisk datostempel på det. Jeg håper ingen andre politikere heller gjør det, for det tyder på at man politisk har bestemt seg for noe som kanskje ikke er medisinsk fundert. Så spurte representanten Halvorsen: Er det ikke ekstremt, utrolig pinlig, og rødmer ikke statsråden fra tærne og opp? Vel, nå er vi påkledd i denne forsamling så det lar seg ikke helt avsløre hvordan dette er. Vi er selvsagt opptatt av at samtlige NATO-land skal befinne seg på det samme informasjonsnivå når det gjelder alle disse spørsmålene. Men føre var-prinsippet som vi ellers bekjenner oss til, også i denne saken, har gjort at også vi lenge før forsvarsstaben i USA kom med sine advarsler, advarte våre soldater mot en bestemt type oppførsel ut fra erfaringen i betent stridsmiljø. Man beveger seg altså ikke inn i ting man ikke fullt ut vet hva er. Men jeg er helt enig med representanten i at vi selvsagt bør sørge for at alle i alliansen og ellers er mest mulig oppdatert hele veien på disse spørsmålene, og jeg har selv vist til at informasjonsflyten i et par spesielle sammenhenger ikke har vært tilfredsstillende. Det holder jeg selvfølgelig fast på. Jeg stiller meg spørrende til bruken av klasebomber holdt opp mot formålet i Irak, og regner med at dersom presserapportene er riktige, er dette en sak som Utenriksdepartementet vil håndtere videre.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-02-27:
Jeg fastholder at jeg stiller meg spørrende til bruken dersom bruken skal stå i sammenheng med det oppgitte formål, og dersom presseoppslagene om dette er riktige. Og det er for så vidt det samme som representanten Halvorsen nå spør meg om, og jeg kan bekrefte at jeg stiller meg spørrende til det. Men oppfølgingen av denne saken ligger naturlig i Utenriksdepartementet. Våpenbruk bør stå i et forhold til det man er ute etter, og det er åpenbart ikke å ramme enkeltpersoner i sivilbefolkningen, men strategiske og viktige installasjoner.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2001-02-27:
President! Jeg trodde jeg skulle ha ordet.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2001-02-27:
Jeg trodde at vi skulle ha innlegg før Fremskrittspartiet.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2001-02-27:
Det er riktig oppsummert fra statsrådens side at Kristelig Folkeparti stort sett er fornøyd med den måten Regjeringen har håndtert denne saken på. Det er greit nok at man nå sier at så lenge saken er til undersøkelse, så skal man ikke bruke utarmet uran. Men jeg synes jo det ville være interessant å få et ordentlig svar på hva ordet «midlertidig» betyr: Altså hvor mange år – eller hvor går grensen for hva som er midlertidig? Og når regner man disse undersøkelsene for å være avsluttet? Så har jeg lyst til å peke på det som har skjedd i Europarådets parlamentariske forsamling. Der er det behandlet en rapport, hvor det bl.a. er konkludert med at man vil oppfordre medlemslandene til å innføre forbud mot bruk av utarmet uran, og jeg lurer på hva Norge skal si når denne rapporten kommer opp i Ministerkomiteen. Hvordan vil Regjeringen instruere vår ambassadør i Strasbourg til å følge opp denne saken i Ministerkomiteen? Det ville det være interessant å vite. Når jeg sier at vi stort sett er fornøyd, går det på at jeg synes at redegjørelsen var mangelfull når det gjaldt det som går på fødselsskader, skader på kromosomer, som faktisk er påvist når man får støv fra utarmet uran inn i det økologiske kretsløp. Da spiller det ikke så stor rolle om man ikke har klart å påvise vitenskapelig forekomster av kreft, men en omtale av miljøskadene var totalt utelatt i redegjørelsen fra Godal. Så jeg vil gjerne ha en forklaring på hvorfor dette med miljøskader ikke var omtalt i redegjørelsen.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2001-02-27:
Replikkordskiftet så langt har avklart ett forhold, nemlig at lysten fra enkelte opposisjonspartier til å svinge litt kraftig pisk over statsråden ble halt inn igjen av representanten Rise, som i sitt innlegg gikk nokså langt ut, for så å rette seg inn mot midten igjen og si seg fornøyd. Noe annet ville også ha vært oppsiktsvekkende, i og med at det sittende statsråd gjør, er å følge opp nøyaktig det to foregående statsråder har gjort, og som utenriksminister Vollebæk også har stått for. Og at statsråden har god grunn til å være fornøyd med dagen og sin redegjørelse, er nokså klart. Til og med representant nr. 1, hr. Halvorsen, har jo gitt statsråden sin uforbeholdne støtte. Når det gjelder oppfølgingen av personell, har statsråden i redegjørelsen vist til at det er en helseoppfølging ved start på tjeneste, det skal som vanlig være en ved avslutning, og man skal ha en sjekk ett år etter. Men nå er det jo slik at en god del av virkningene for soldater i felt, ofte kommer lang tid etterpå. Og mitt spørsmål blir: Vil statsråden – for på en mer aktiv måte å følge opp langtidsvirkninger av f.eks. resultater av dette og å se mer på andre effekter av det å ha vært i stridsmiljø over lang tid – ta initiativ til et mer robust system for å fange opp eventuelle langtidseffekter av det å tjenestegjøre i internasjonale operasjoner? Vil det være mulig å tilnærme seg det i tiden som kommer?