Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2020-12-08:
La meg starte med å takke utenriksministeren for en bred og god redegjørelse og for et meget godt arbeid i forbindelse med kampanjen. Kampanjen hadde jo bred støtte gjennom flere regjeringer og støtte fra alle partiene bortsett fra Fremskrittspartiet og Rødt her i Stortinget. Og som utenriksministeren sier, vil vi bli konsultert og ha mange diskusjoner om de aktuelle sakene i løpet av denne perioden. Som utenriksministeren var inne på, er vi inne i en tid da verden er preget av uro, endringer og uforutsigbarhet. Stormaktsrivaliseringen bidrar til at viktige saker i Sikkerhetsrådet i praksis vil blokkere dets evne til å fungere tilfredsstillende. Det blir ingen enkel oppgave, men det må likevel være et overordnet mål for Norge i Sikkerhetsrådet å bidra til at rådet igjen kan fungere som en arena og en beslutningstaker. Et fungerende sikkerhetsråd er nettopp det vi trenger for å få slutt på den blodige borgerkrigen i Jemen, en langvarig konflikt med svært omfattende menneskelige lidelser. Konflikten i Jemen henger sammen med spenningen mellom Saudi-Arabia og Iran. Her kan Sikkerhetsrådet spille en rolle. Det samme gjelder Israel og Palestina og – for ikke å glemme – Syria. Norges rolle i rådet er å opptre som brobygger og tilrettelegger – med en balansegang for å bygge enighet og samtidig unngå handlingslammelse. Med en Biden-administrasjon på plass fra 20. januar blir oppgaven forhåpentligvis noe enklere, men lett blir det ikke. Fred og sikkerhet sikres best gjennom et forutsigbart internasjonalt samarbeid basert på folkeretten, ikke ved den sterkestes rett. Da er det en forutsetning at FNs sikkerhetsråd faktisk fungerer etter hensikten. I Norges kampanje for å vinne plass i Sikkerhetsrådet ble fire overordnede satsingsområder trukket fram. Det var fredsdiplomati, likestilling, beskyttelse av sivile og kobling mellom klima og sikkerhet. Dette er viktige temaer. Det er et ganske omfattende saksfelt, og temaene er vel ikke så veldig kontroversielle, i hvert fall ikke de fleste steder. Det som det er naturlig å spørre utenriksministeren om, er hva det er innenfor disse områdene hun faktisk ønsker å prioritere. Når vi sitter rundt bordet, kan vel tilnærmingen kanskje endre seg litt. Skal vi oppnå reelle resultater og forbedringer, trenger vi helt konkrete, spissede initiativer og saker. Det er jo nok av retorikk i FN-systemet. Vi trenger noen veldig konkrete prioriteringer. Vi må prioritere der vi kan få varige endringer, slik bl.a. Sverige i perioden 2017–2018 prioriterte å sikre humanitær nødhjelp inn i Syria. I tillegg til disse to oppfordringene mener jeg at vi for det første må sørge for at Sikkerhetsrådet faktisk kan fungere etter hensikten. Det er det ene. Det andre er å ha en pragmatisk prioritering av helt konkrete saker. Det er det andre. For det tredje vil jeg trekke fram behovet for å kunne håndtere uventede, nye spørsmål. Da Norge satt i Sikkerhetsrådet i 2001 og 2002, opplevde vi i løpet av de 24 månedene både 11. september og opptakten til Irak-krigen. Det var veldig viktige historiske hendelser som det var vanskelig å forutse da vi drev valgkamp og kampanje på slutten av 1990-tallet. Men den gang som nå vil mye handle om Midtøsten, noe også utenriksministeren snakket om i sin redegjørelse. Sikkerhetsrådets agenda styres av hendelser, gjerne uventede hendelser, og slett ikke bare i Midtøsten, og da må vi være forberedt etter beste evne. Det er feil å si at koronapandemien er en slik uventet hendelse. Risikoen for den var jo kjent. Koblingen mellom helse og sikkerhet er kanskje ikke i utgangspunktet en kjerneoppgave for Sikkerhetsrådet, men slik Kofi Annan satte aids på dagsordenen i Sikkerhetsrådet rundt 2000, er det en vesentlig oppgave for Sikkerhetsrådet å spille en rolle f.eks. ved å sørge for at vaksiner også når konfliktrammede regioner. Vi deltar historisk lavt i mange FN-operasjoner, og vi må være forberedt på å kunne delta mer i slike operasjoner for å fremme kvaliteten. Det er naturlig at utenriksministeren også sier noe om det i sin oppsummering. Arbeidet i Sikkerhetsrådet vil etter alle solemerker bli krevende, men fra Arbeiderpartiets side mener vi at Norge bør ha selvtillit nok til å opptre som en aktør på banen og rundt møtebordet, ikke bare som en passiv tilskuer på tribunen. Jeg ser fram til videre samarbeid.