Nils Aage Jegstad (Høyre), 2014-12-18:
Først vil jeg berømme representanten Jan Bøhler for en viktig interpellasjon, og for at han stadig setter søkelys på hovedstadens spesielle utfordringer. Jeg er også glad for statsrådens svar, som jo summerer opp de mulighetene som allerede finnes for å gjøre noe med problemene. Den lokale forurensingssituasjonen i våre største byer krever tiltak på både kort og lang sikt. Det mest effektive, kortsiktige tiltaket vil være av typen helt eller delvis kjøreforbud i de verste periodene. Jeg vil imidlertid også påpeke at vi i langt større grad enn i dag må ta i bruk ITS-systemer for å sørge for at trafikken på hovedveiene inn og ut av byen flyter. På kort sikt forventes det at økt bruk av biodiesel vil være med på å redusere utslippene. Den samme virkningen har selvfølgelig også økt innslag av miljøvennlige biler. Det er derfor gledelig at vi gjennom statsbudsjettet 2015 gjør det billigere å bruke miljøvennlig drivstoff, men også å kjøpe miljøvennlige biler. Det finnes selvfølgelig andre økonomiske virkemidler som køprising, differensierte avgifter i bomringen avhengig av hvor mye bilene slipper ut, osv. Når jeg er litt skeptisk til den type tiltak, er det fordi det ikke finnes reelle alternativer for varetransport og persontransport i stort omfang. Varene må fram til butikken før butikken åpner, og folk skal på jobb. Det finnes heller ikke reelle omkjøringsmuligheter for gjennomgående biltrafikk. Økte avgifter i denne sammenheng vil antakelig bare gjøre det dyrere å kjøre uten å gi den ønskede virkningen. Et grønt skifte, hvor det blir lukrativt å fornye bilparken oftere, må være en bedre vei å gå, selv om det selvfølgelig tar noe tid før en vil få skiftet ut hele bilparken. Vi bør imidlertid sette oss djerve mål for at alle nye biler skal være utslippsfrie. Noe av hovedutfordringen i Oslo-regionen er kapasitetsproblemene i kollektivtransporten og framkommelighet på veiene for næringstransport. Det må løses gjennom investeringer i kapasitetssterk infrastruktur som tog og T-bane, men også ved et veisystem som gir bussene økt framkommelighet. Investeringsbehovet i hovedstadsregionen vil fortsatt være stort i årene som kommer, ikke minst på grunn av den sterke veksten. De store talls lov gjør at behovene øker nominelt sett mer her enn i andre deler av landet. Akkurat det kan det være vanskelig å få forståelse for i andre deler av landet. Det er imidlertid slik at skal vi lykkes med å redusere utslippene for transportsektoren, må vi angripe problemet der den aller største transporten finnes og utfordringene er størst. Kortsiktige løsninger er nødvendig, men vi må allerede i dag stake ut den langsiktige kursen for hvordan vi vil at samfunnet skal se ut om 40–50 år. Hvilke visjoner tør vi ha, og hvordan kan vi realisere dem? Jeg tror at skal vi nå målene, er det nødvendig å se på flere tiltak. For det første vil jeg nevne smart planlegging. Vi kan redusere økningen i det totale transportbehovet ved å lokalisere arbeidsplassene og boligområdene nærmere hverandre. Det vil gjøre det mer attraktivt å gå og sykle til jobben. Ved å fortette rundt eksisterende knutepunkt kan vi legge grunnlaget for bedre kollektivtransport. Vi kan legge nye arbeidsplasser i randsonen i bo- og arbeidsmarkedet og på den måten bidra til å utnytte motstrømskapasiteten som allerede finnes. For det andre kan vi få mer gods over på bane. Her dreier det seg om å bedre jernbanens konkurranseevne med mer effektive terminaler, herunder realisering av planene om en moderne Alnabru-terminal, hente igjen vedlikeholdsetterslepet på jernbanen, som nå er på 17,5 mrd. kr, og sørge for økt kapasitet på sporene ved å bygge ut nye spor. For det tredje: nullutslippsbiler. I et 40–50-årsperspektiv vil bilparken være klimavennlig. For det fjerde kan vi få på plass en landsdekkende finansiering av drift av kollektivtransport. Det er problematisk når det at flere reiser kollektivt, blir et økonomisk problem. Det bør være en mulighet, og det bør være belønningsordninger for det. Da tror jeg vi er inne på det som representanten Marit Arnstad også konkluderte med: Det må være mulig å se på problemstillinger på tvers av forvaltningsnivåene. Det er positivt at regjeringen da tør å løfte de store byenes særlige problemer.