Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2008-10-23:
I denne meldingen drøftes utfordringer, og det foreslås tiltak med sikte på å få en bedre språkstimulering og språkopplæring for barn, unge og voksne. Dette er en viktig melding, som heldigvis stort sett samler bred støtte. Kristelig Folkeparti er enig i at et av hovedmålene for barnehage og skole må være å utvikle gode norskferdigheter og positive holdninger til bruk av norsk språk. Når det gjelder gode norskferdigheter, må jeg bare si at personlig jobber jeg daglig med at det heter «kino» og ikke «sjino» osv. Og det er helt sikkert at det er behov for å jobbe mer med det både i skole og barnehage, ut fra de personlige erfaringene jeg har. Jeg vil også si at vi støtter et obligatorisk annet fremmedspråk i ungdomsskolen. Resten av innlegget skal jeg bruke på én spesiell gruppe, nemlig CI-opererte barns rettigheter til en talespråklig utvikling. Brennpunkt-redaksjonen i NRK belyste i vår den krevende kampen som fire år gamle CI-opererte Theo og hans foreldre har ført for å få et fullgodt skoletilbud med tilstrekkelig spesialpedagogisk hjelp. Det viste seg at hvilket tilbud man får, varierer helt etter hvilket fylke man bor i. Da vi her i Stortinget behandlet Ot.prp. nr. 40 for 2007–2008, dannet hans historie noe av bakteppet for at CI-opererte barns rettigheter faktisk ble satt på dagsordenen. Regjeringspartiene var prisverdig med på å understreke viktigheten av at det utarbeides nasjonale retningslinjer og standarder for undervisningsopplegg for barn som er CI-opererte, og at retningslinjene og standardene må sikre CI-opererte barn som skal lære tale, et tilbud på samme nivå som døve barn som skal lære tegn. Det vi imidlertid ikke fikk gjennomslag for, var å sikre barn som har behov for en talespråklig utvikling etter en CI-operasjon, like rettigheter i opplæringsloven som de som har behov for tegnspråk. Representanter for regjeringspartiene sa i debatter i media etterpå at dette ville bli ordnet når språkmeldingen ble lagt fram. Derfor er det skuffende, fra vår side, å observere at Regjeringen ikke har innfridd de forventningene den selv har skapt. Meldingen er relativt tynn når det gjelder dette temaet, og på toppen av det sier regjeringspartiene nok en gang nei til å lovfeste CI-opererte barns rettigheter på en tilstrekkelig måte. Jeg er noe usikker på om regjeringspartiene fullt ut har forstått problemstillingen når de henviser disse elevene til spesialundervisning. Her snakker vi om en ganske annen situasjon enn det barn med lese- og skrivevansker har. For disse elevene handler det om grunnleggende kommunikasjon. Målet er at barna skal bli talespråklige, og utvikling av talespråk er også det foreldrene til CI-opererte barn ønsker. CI-opererte barn vil ofte fungere som lett til moderat tunghørte, med de utfordringer et slikt kommunikasjonshandikap medfører i en opplæringssituasjon. Rikshospitalet, som foretar de fleste av disse operasjonene i Norge samt følger opp disse barna etter operasjonen, anbefaler at det fokuseres på den talespråklige utviklingen. Det vil være sentralt for å sikre god språklig kompetanse, og disse barna vil derfor ha behov for et pedagogisk tilbud hvor man utvikler hørsel og talespråk. For både tegnspråkbrukere og CI-opererte barn handler dette om den grunnleggende kommunikasjonen – ikke om hvorvidt de har lærevansker, men om de skal kunne kommunisere med andre mennesker i det daglige. Derfor handler dette om at vi trenger å få en lovfesting også for disse barna, slik at de kan klare å kommunisere i hverdagen. Vi har altfor mange eksempler på at der det er funksjonshemning i familien, må barn og foreldre drive denne kampen selv. Theos historie er ett av mange eksempler på dette – for det er jo kamp om spesialundervisningsmidler, og det er mange barn som har utfordringer. Denne gruppen trenger å få en grunnleggende kommunikasjon, og den ønsker vi veldig gjerne å få på plass. Da har jeg skjønt det slik at de forslag hvor Kristelig Folkeparti er medforslagsstiller, er tatt opp tidligere.