Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2004-10-28:
Slik Arbeiderpartiet har understreket, var det viktig og riktig at det ble en avtale i Genève. Vi må, selv om vi erkjenner at vi får noen utfordringer, huske at bilaterale avtaler mellom rike, sterke land ikke er en farbar veg å gå for å få en utjevning i levekårsutvikling i verden. I og med at denne runden har hatt som mål å sikre utviklingslandenes interesser, må verdens rikeste land finne løsninger som sikrer en slik utvikling. Næringskomiteen var i 2003 på besøk i Zambia. I byen Lusaka var vi på en bedrift hvor grønnsaker ble kuttet og pakket. Slike varer ble så sendt med fly til London to ganger pr. uke. Lønningene i Lusaka var litt penger, men hovedsakelig tok arbeiderne grønnsaker for å sikre mat til familien. Slik jeg så det, fungerte både produksjonen og behandlingen svært bra, men spørsmålet mitt er: Hvor tjente man mest penger – i Lusaka eller i London? Både bøndene og arbeiderne er mer tjent med at inntektene blir igjen i Zambia, ikke at den rike verden bare vil ha billig mat. Når representanter for fagforeningene gjennom Norsk Nærings- og Nytelsesmiddelarbeiderforbund er delaktige i slike WTO-prosesser, er det svært viktig, slik at velstandsutviklingen med arbeid og fortjeneste kommer utviklingslandene til gode. Som Thorbjørn Jagland sa i sitt innlegg, har avtalen konsekvenser for oss også. Ingen land kan fortsette med bl.a. subsidiering av eksport, selv om dette også får konsekvenser. I tall regner man med at ca. 2 000 melkebruk i Norge kan bli borte hvis den melken som i dag går til produksjon av Jarlsberg ost, må ut av markedet. I Finnmark er det igjen 112 melkebruk. Det illustrerer vel hvilket resultat det kan få hvis melken må ut av produksjon. I møte med både bøndene og Landbrukssamvirket gir de klart uttrykk for at utfordringene er store. Men det er ingen som henger med hodet, nei, de skal ta tak i dette og ønsker at forhandlingene skal være forutsigbare, ikke at forhandlingene ikke må skje. Det er derfor en svært riktig veg å gå, slik Jagland har foreslått, å holde en nasjonal politisk dugnad for å komme til enighet om hvordan virkeligheten for norsk landbruk skal bli, og om hva som må gjøres. Som Jagland sa, vil vi ha produksjon av mat i et langstrakt land, hvor vi også kan ta vare på kulturlandskapet. Vår identitet er knyttet til landskapet nettopp fordi vi bor der. En nasjonal enighet om hvordan dette skal gjøres innenfor de rammer som blir resultatet av en WTO-avtale, er vegen å gå. Da kan vi også få forutsigbare rammer, slik landbruket ønsker. Utenriksministeren peker på de betydelige problemene som er knyttet til en eventuell innføring av maksimalsatser for toll. I og med at dette nå skal avgjøres fram til desember 2005, er det svært viktig at Regjeringa fortsetter å gjøre en jobb i tråd med de synspunkter Stortinget har kommet med, og de ambisjonene landbruksministeren har gitt uttrykk for. I debatten har det kommet fram bekymring over at det er ulike politiske meninger både om WTO og landbruket vårt. Representanten Inge Lønning er opptatt av SV. Jeg skulle kanskje ønske at han var like opptatt av de tilnærmingene som representanten Morgen Høglund fra Fremskrittspartiet har i sitt innlegg i denne debatten. Jeg er imidlertid godt fornøyd med utenriksministerens redegjørelse. Den er god, og den gir grunnlag for at Regjeringa arbeider videre for å finne løsninger som både ivaretar u-landene, norsk landbruk og handel for øvrig.