Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2002-12-03:
Jeg føler stor glede i dag i og med at vi har en samlet komite som nå vil endre denne loven. Da stortingsrepresentant Per Sandberg og jeg fremmet et Dokument nr. 8-forslag, som referert i innstillingen, der vi tok til orde for endringer i barneloven og tvistemålsloven, håpet vi selvfølgelig på et slikt utfall. Men det er ofte langt mellom håp og politisk resultat. Dette er ikke en politisk sak på den måten at den styres av ideologi og partipolitikk. Det er mye mer en sak som handler om sunn fornuft, om rettferdighet og om praktiske konsekvenser av at DNA-teknologien finnes. Problemet man har erkjent, er at barneloven, slik som den har vært utformet frem til i dag, ikke sikrer rettferdighet og likhet mellom mødre og fedre, fordi alle fedre som ønsker å få en bekreftelse på om de er far eller ikke, har vært prisgitt at moren samtykker i DNA-test. Moren har hatt en vetorett. Det største og viktigste problemet i denne sammenheng er at barnet ikke får vite hvem som er dets biologiske far, og at biologiske fedre ikke får vite om de er far eller ikke. Barne- og familiedepartementet har arbeidet med en gjennomgang av regelverket for fastsettelse og endring av farskap. Departementet har konkludert med det samme som Dokument nr. 8-forslaget fra Sandberg og meg. Denne gjennomgangen er nå konkretisert i Ot.prp. nr. 93 for 2001-2002. Jeg er meget glad for at dette forslaget har vært på en omfattende høring, og at det er bred enighet om de forslag som nå fremmes. Som politikere er det viktig at vi fokuserer på barnets beste. Det må være en åpenbar rett for alle barn å kjenne sitt biologiske opphav. Når det gjelder forholdet mellom de biologiske foreldrene, sørger naturen for at det er liten tvil om hvem som er barnets mor. Imidlertid har det historisk sett kunnet være tvil om farskapet. Dette har DNA-teknologien satt en klar stopper for. DNA har gitt oss muligheten til likestilling mellom menn og kvinner når det gjelder spørsmålet om hvem som er foreldre. Det finnes en rekke eksempler hvor personer under betydelig press, ved rettsavgjørelse eller ved erkjennelse er blitt idømt farskap, men som i ettertid har vist seg å være feil. Det er åpenbart at loven slik den har vært, har begrenset muligheten til å rette opp slike feil. Mange menn som har kommet i denne situasjonen, har slitt med store belastninger, psykiske problemer i tillegg til økonomiske belastninger ved bl.a. å måtte betale barnebidrag. Dette vil nå kunne rettes opp og gis noe kompensasjon for. Det er, som jeg sa, bred enighet i denne saken, bortsett fra to mindre divergenser, én fra Arbeiderpartiet og én fra SV. Når det gjelder Arbeiderpartiet, har de i og for seg et greit standpunkt, de vil ha en begrensning når det gjelder tredjemanns rett til å ta opp sak. Jeg er uenig i deres synspunkt, men det er kurant å forholde seg til. SV er jeg derimot noe mer forundret over. I en særmerknad sier partiet at man ikke mener at «loven skal ha tilbakevirkende kraft». Jeg tror at man da ikke helt har fått med seg hovedformålet i en slik lovendring. Hovedformålet med loven er jo nettopp å rette opp enkelte store feil som er gjort før DNA-teknologien ble tatt i bruk. Så her stiller jeg meg uforstående. Til slutt vil jeg nevne at proposisjonen legger opp til endrede muligheter for å erkjenne farskap før fødselen, og om disse regelendringene er det ingen uenighet. Jeg vil med dette legge frem komiteens innstilling.