trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2000-11-29:
Jeg takker statsråden for svaret, som ikke kan regnes som tilfredsstillende ut fra den foreliggende sak. Hvis vi ser på søknaden, og særlig på klagen, er det forsøksfiske som like gjerne skulle stått som overskrift på denne saka, som de mer sinnrike bestemmelsene om fiskermanntallet. Jeg minner om at den lokale avdelinga av Fiskeridirektoratet har gitt en positiv tilråding av denne saka med henvisning også til saltvannsfiskeloven § 2, der det sies at fiskeridirektøren kan tillate at vitenskapelige undersøkelser og praktiske fiskeforsøk utøves uten omsyn til bestemmelsene i eller i medhold av denne loven. Ingen del av saksbehandlinga så langt som jeg er kjent med, har nærmet seg saka ut fra et forsøksfiskeaspekt. Har fiskeriministeren synspunkt på saka ut fra en slik tilnærming?
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2000-11-29:
Det er viktig å presisere at dette er en rett tilnærming. Det går tydelig fram av søknaden og klagen at det ikke vil komme til fortrengsel for aktuelle yrkesfiskere. Det er det bra redegjort for. Det er også anskueliggjort en forsøksperiode på tre år for om mulig å finne lønnsomhet i dette. Og søkeren er i en helt spesiell situasjon og er villig til å bruke private ressurser, eventuelt finne nye veier, til å skape nye arbeidsplasser. Jeg minner også om at denne forsøkstilnærminga har vært kommentert under en tidligere statsråd, Peter Angelsen i det tilfellet, der Stortinget gav departementet retningslinjer om at man etter tidligere avslag måtte nærme seg lovtolkninga på en annen måte når det gjaldt forsøksfiske. Jeg ber fiskeriministeren notere seg det.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Våtorganisk avfall, som også omfatter matavfall, er en del av det avfallet som forurenser mest når det legges på deponi. Når avfallet brytes ned, dannes klimagassen metan, og metanutslipp fra avfallsbehandling utgjør 7 pst. av Norges totale utslipp av klimagasser. I tillegg medfører deponering av organisk avfall utslipp av næringssalter til vann. Matavfall som legges på fyllinga, vil trekke til seg fugler og skadedyr og øke risikoen for spredning av smittestoffer, bl.a. til drikkevann. Dette er bakgrunnen for at fylkesmennene, i forbindelse med sin konsesjonsbehandling etter forurensningsloven, har innført strenge restriksjoner mot deponering av dette avfallet. Det skal i hovedsak ikke legges på deponi. Programmet på TV 2, som representanten Høie viser til, tok opp et sentralt spørsmål i avfallspolitikken. Hvordan kan vi klare å redusere utslippene av klimagasser og andre miljøproblemer fra avfallsbehandlingen på en måte som er samfunnsøkonomisk lønnsom? Det er svært viktig når virkemidler utformes i avfallspolitikken, at kostnadene ved aktuelle tiltak veies opp mot de samfunnsøkonomiske fordelene, herunder miljøgevinstene. For våtorganisk avfall viser både analyser og erfaring at det er betydelige miljøgevinster ved å fjerne denne type avfall fra søppelfyllingene. Det er derfor den samme praksis følges i flere andre land og at et EU-direktiv på feltet krever at alle land legger opp en strategi for å redusere deponeringen av slikt avfall. Når det, som i denne saken, fokuseres på behandlingskostnadene ved å kompostere våtorganisk avfall, er det viktig å minne om at alternativ håndtering av dette avfallet heller ikke er gratis. Forbrennings- og deponeringsanlegg krever også betydelige investeringer. Jeg vil likevel understreke at denne delen av avfallspolitikken er utfordrende. Kostnader forbundet med behandling av avfallet og anslag på miljøgevinster endres etter hvert som ny teknologi og nye beregningsmetoder utvikles. Samtidig er det viktig å understreke at matavfall ikke bare er et miljøproblem. Det inneholder viktige næringsstoffer som det er ønskelig å tilbakeføre til naturens kretsløp. For å benytte dette som innsatsvare i landbruket er det behov for produktutvikling og utvikling av markedet for avfallsbasert fôr, gjødsel og jordforbedringsmiddel. Det er bl.a. med bakgrunn i denne problematikken at vi i disse dager har etablert et eget samarbeidsprosjekt mellom miljøvernmyndighetene og landbruksmyndighetene. ORIO er et prosjekt som skal bidra til å finne gode og fremtidsrettede gjenvinningsløsninger for våtorganisk avfall og slam. Prosjektet er etablert i nært samarbeid med aktørene innen avfalls- og jordbrukssektoren.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Jeg ser det som viktig at staten bidrar med informasjon, bidrar til teknologiutvikling og bidrar for å få til bedre samarbeidsordninger mellom kommuner, private aktører og staten på dette området for stadig å forbedre de løsningene som må til for å håndtere våtorganisk avfall på en god måte. Ellers viser erfaringene at dagens kostnader ved behandling av dette avfallet i nye, avanserte komposteringsanlegg er omtrent de samme som kostnadene ved forbrenning av dette avfallet – en pris på rundt 600-800 kr pr. tonn. Det er barnesykdommer knyttet til mye av den nye teknologien, og det er mange utfordringer knyttet til det å få den bedre. Vi er godt i gang med samarbeidsprosjekter, informasjonsprosjekter og teknologiutvikling som kan bedre dette.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Jeg tar folks frykt for ulv på alvor. Det er ingen tvil om at mange mennesker i de områder av landet der ulven i dag har revirområder, føler frykt. Dette er en svært uheldig konsekvens av ulvens reetablering i Norge. Departementet er i gang med arbeid for å bedre denne situasjonen. Ulven hører naturlig hjemme i norsk fauna. Derfor må vi akseptere at en del av en liten sørskandinavisk stamme finner levesteder i vårt land. Ulv utgjør en reell fare for bufe og hunder. I de tilfeller der ulv har angrepet mennesker, har enten dyret vært sykt eller mennesker har satt ulven i en situasjon der den ikke har kunnet komme seg unna. Slike tilfeller forekommer erfaringsmessig – og heldigvis – meget sjelden. Jeg har nylig tatt initiativ til å få laget en samlet oversikt over hvilken fare ulv representerer for mennesker. Det vil bl.a. bli foretatt en studie for å kartlegge aktuell kunnskap som er relevant for norske forhold. I tillegg vil Norsk institutt for naturforskning i nær framtid legge fram en rapport som omhandler menneskers frykt for ulv. Disse forskningsrapportene vil gi oss et bedre grunnlag for det krevende arbeidet med å håndtere frykt for store rovdyr. Jeg vil også arbeide aktivt for at det skal bli gitt korrekt informasjon om ulven og dens levesett. Dette kan gjøre folk bedre i stand til selv å vurdere grunnlaget for frykt. Jeg vil også sørge for informasjon både til allmennheten og til utsatte grupper, som f.eks. jegere, om hvordan man bør opptre i møte med rovdyr i naturen. Miljøverndepartementet støtter forskningsprosjektet Rovvilt og samfunn, som skal se på forholdet mellom natur og mennesker. Departementet har videre bl.a. gitt tilsagn til et informasjonsprosjekt om store rovdyr i Stor-Elvdal kommune. Resultatet fra dette prosjektet vil kunne brukes i undervisningsøyemed også i andre deler av landet. Arbeidet rettet mot folks frykt for de store rovdyrene er ennå bare i startgropen, men vi håper og tror at frykten både for ulv og for andre store rovdyr skal reduseres i tiden framover.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Jeg er enig i at det i tiden som kommer, er nødvendig å bruke ressurser fra statens side på informasjonstiltak knyttet til frykt for rovdyr, og jeg tror at budsjettet for neste år skal gi oss et godt grunnlag for det når Stortinget har behandlet det. Ellers tror jeg at dialog er en nøkkel i disse informasjonsprosjektene, og det er et utgangspunkt for flere av de tiltakene som er igangsatt. Det må omhandle dem med ekspertise omkring rovdyrproblematikk, og det må ta utgangspunkt i situasjonen slik den oppleves av folk som er i nærheten av naturområder der rovdyr oppholder seg.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Kruses gate 7 og 9 er i dag ikke fredet, men regulert til spesialområde for bevaring etter plan- og bygningsloven. I Kruses gate 9 er det regulert inn et område til boligbygging. Jeg er kjent med at det foreligger et fredningsforslag fra Lille Frogner Vel hos Byantikvaren, og tilsvarende fredningsforslag er også sendt til Riksantikvaren. Det er den regionale kulturminneforvaltningen som er rette myndighet til i første omgang å ivareta kulturminnevernets interesser, og til å forberede fredningssaker for Riksantikvaren. For Oslos vedkommende er dette Byantikvaren. Et eventuelt fredningsvedtak skal fattes av Riksantikvaren. Det har fra flere ulike hold vært vurdert andre virkemidler for å sikre kulturminneverdiene i Krusesgate 7 og 9, bl.a. forslag til omregulering, avtale om bevaringsplan og forslag om ekspropriasjon. For å få fortgang i saken har Riksantikvaren nå tatt et initiativ for å få avklart hvilke alternativer som er mest aktuelle, herunder også fredning etter kulturminneloven. Jeg regner derfor med at saken nå kan finne en løsning.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Jeg vil bare gjenta at jeg oppfatter det initiativet som Riksantikvaren nå har tatt, som konstruktivt i denne saken, og vil følge nøye med på hva som blir utfallet av det. Dersom det skulle være behov for det, vil jeg så komme tilbake til ytterligere initiativ i saken.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-11-29:
Jeg har et spørsmål til miljøvernministeren: «I Våler i Østfold gir ulvefrykten seg utslag i psykiske plager i form av angst og depresjoner. Mange holder seg mest mulig innendørs, og skolebarn uteblir fra undervisning. Dette er eksempler på at ulven gir større omkostninger for samfunnet enn bøndenes tap av sau og bufe. Informasjonsarbeid har ikke gitt mindre ulvefrykt eller mindre aggresjon. Mener statsråden det bør gis utdypende informasjon rettet mot utsatte grupper, og vil de sentrale myndighetene finansiere dette?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-11-29:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er glad for at ikke hun vil bidra til at denne ulvefrykten stemples som hysteri, og at hun forstår at det ikke bare er gjerdeprosjekter og liknende tiltak som må settes inn, men at informasjonen må forsterkes. Hun listet opp en rekke prosjekter som Direktoratet for naturforvaltning vil være involvert i, så jeg regner da med at dette vil bli møtt positivt også når det gjelder økonomiske midler til denne virksomheten. Østfold fylkeskommune har behandlet saken i fylkestinget. Man forventer at det blir satt i gang storskalaprosjekter, og jeg regner med at det er en annen definisjon av en del av de tiltakene som statsråden nevnte i sin samlede oversikt.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-11-29:
Jeg har et spørsmål til landbruksministeren: «Tre ulike prisundersøkelser for matvarer har ikke brakt klarhet i hvilke ledd i matvarekjeden som har økt sine marginer, men det er enighet om at primærprodusentenes priskutt ikke har nådd frem til forbruker. Matmomsen skal reduseres til 12 pst. fra 1. juli 2001. Hvordan vil statsråden sikre at momsreduksjonen kommer forbrukerne til gode?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-11-29:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg vet at landbruksministeren er opptatt av disse spørsmålene, kanskje spesielt fordi han har gitt en del løfter på et tidligere stadium. I inneværende år har så vidt jeg vet, tre forskjellige undersøkelser brakt opp i dagen at de priskuttene som bøndene har tatt, ikke har kommet forbrukerne til gode – det er faktisk det eneste jeg har sett de er enige om. Hvilke ledd i verdikjeden som har økt sine marginer, er man uenig om. Nå skal altså momsen på matvarer reduseres fra 1. juli neste år, og da er veldig mange forbrukere opptatt av – selvfølgelig – at disse kuttene kommer forbrukerne til gode. Vi vet jo at svenskene reduserte sin moms på matvarer 1. januar 1996, og at det da var flere prosenter som ikke kom forbrukerne til gode. Vil statsråden bidra til at Konkurransetilsynet får en sentral oppgave i dette bildet, slik at man ikke kan mistenke at de forskjellige forskningsinstitusjonene som deltar, representerer særinteresser?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Jeg har lagt vekt på å gjennomføre tiltak som skal bidra til reduserte matpriser i Norge. I jordbruksoppgjøret for 2000 ble det gjennomført en reduksjon av målprisene tilsvarende 900 mill. kr. Budsjettforliket innebærer at momsen på mat skal reduseres til 12 pst. fra 1. juli 2001 som et ytterligere bidrag for å oppnå reduserte forbrukerpriser. Gjennom disse tiltakene ønsker Regjeringen å imøtekomme forbrukernes ønske om lavere matvarepriser samt å vinne tilbake grensehandelen, hvor den norske verdikjeden i dag mister store produksjonsvolumer. Det er særlig to virkemidler myndighetene rår over for å bidra til at reduksjonene kommer forbrukerne til gode: oppmerksomhet om og god dokumentasjon på hva som faktisk skjer effektiv konkurranse i markedene, slik at de prispåslag som kommer i de ulike ledd, blir minst mulig Det er en politisk forutsetning at reduksjonene i målpris og moms skal komme forbrukerne til gode. Aktørene i matvarekjeden har også uttrykt klar vilje til å bidra til at det skal skje. For å sikre dette er det fra myndighetenes side viktig å kunne dokumentere hva som skjer, og å følge med i prisutviklingen på ulike ledd i verdikjeden. Flere forskningsinstitusjoner har lagt fram undersøkelser på prisutviklingen, og arbeider nå videre bl.a. med verktøy for løpende dokumentasjon av prisdannelsen og prisutvikling på mat i ulike ledd helt fram til forbruker. Aktørene har også lovet å stille sine data til disposisjon så en slik dokumentasjon blir mulig. Jeg forutsetter at det faktisk skjer. Når det gjelder redusert momssats, innebærer det at den avgift som til slutt betales i siste ledd, blir halvert. Momsreduksjonen vil derfor virke på matprisene på tilsvarende måte som reduserte bensinavgifter vil gjøre på bensinprisen, eller for den saks skyld tobakksavgiften på tobakksprisen. Det dokumentasjonssystem som er under utvikling, tar sikte på å dekke hele det varespekteret momsreduksjonen omfatter. Gjennom effektiv konkurranse og tydelig dokumentasjon vil Regjeringen bidra til at de grep som er gjennomført, og planlegges gjennomført, faktisk gir lavere priser til forbrukerne, som forutsatt.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
La meg først kort si at vi nå jobber videre med resultatet av de undersøkelsene vi har foretatt. Vi har fått avdekket at produsentprisen har gått ned, som spørreren riktig påpeker, vi har fått avdekket at engrosprisen har gått ned, altså prisen på hele og halve slakt. Men prisen til forbruker har ikke gått ned. Det betyr at det enten er på skjæresiden eller foredlingssiden eller i varehandelen man har tatt økte marginer, og nå har vi da plukket ut det segmentet i prisdannelsen og graver oss enda videre ned. Og om presidenten tillater det, vil jeg få si, som jeg har sagt utad: Reven skal røykes ut fra dette hiet. Jeg håper det er en parlamentarisk uttrykksform. Jeg vil også svare spørreren med at vi graver videre i dette spørsmålet. For øvrig: Når det gjelder Konkurransetilsynets medvirkning, velger jeg å ta det med meg som en idé og et forslag når vi nå skal vurdere hvordan momsovervåkingen skal etableres.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Fra tid til annen dukker det opp en diskusjon om hvorvidt bruk av trevirke kanskje er hygienisk bedre enn plastmaterialet. Bakgrunnen for dette er undersøkelser hvor man har påvist at bakterier overlever kortere tid på treverk enn på plast. Resultatene tilskrives at enkelte treverk kan inneholde stoffer som er bakteriedrepende. Dette har blitt brukt av enkelte for å argumentere mot kravet om at trematerialer vanligvis ikke tillates i næringsmiddelvirksomheter. Dette kravet fremgår av flere direktiver i EØS-avtalen, og er gjennomført i bl.a. slakteriforskriften av 18. februar 1994 og fjørfekjøttforskriften av 21. mars 1995. Tilsvarende regler finnes også for fisk. Treverk har ikke de egenskapene som man ønsker av overflater i næringsmiddelvirksomheter. Det kreves at de skal være glatte og lett vaskbare. Treverk blir fort flisete, sprekkete og hakkete, spesielt i områder hvor det brukes mye vann. Kravet til overflatens beskaffenhet i virksomheter som produserer mat, er ikke særegne for EØS-området. Anbefaling om at overflatene skal være glatte og lett vaskbare, er også gitt av Codex Alimentarius, som er FN-organisasjonen som lager internasjonale standarder for matproduksjon. Gjeldende bestemmelser er dog ikke et absolutt hinder for at trevirke kan brukes i næringsmiddelindustrien. Når det gjelder siste del av spørsmålet, om hva som kan gjøres, vil jeg vise til at Regjeringen 1. juli i år startet et femårig verdiskapingsprogram for bruk og foredling av trevirke. Ett av programmets mål er å bidra til økt lønnsom verdiskaping og utvikling av nye produkter basert på tre. Arbeidsgruppen som utredet programmets form og innhold, pekte i sin rapport på at det i havbruksnæringen i tiden fremover vil bli foretatt store investeringer i både landfaste og sjøbaserte anlegg, og at det bør ligge vel til rette for at tre kan bli et sentralt materiale i de investeringer som skal gjøres, og at trebaserte produkter kan fremstå som ett av de viktigste følgeproduktene til Norges nye hovednæring. I regi av Nordic Wood, som er navnet på et forskningsprogram finansiert gjennom Nordisk Industrifond, er det igangsatt et fellesnordisk forskningsprogram som har til hensikt å dokumentere treets anvendelighet i næringsmiddelsammenheng, og da spesielt med fokus på fiskerinæringen. Deltakere i prosjektet fra norsk side er bedrifter, Fiskeriforskning i Troms og Norsk Treteknisk Institutt i Oslo. Foreløpige resultater fra praktiske forsøk viser at trevirke har lovende egenskaper til bruk i næringsmiddelindustrien. Bruk av trevirke i næringsmiddelvirksomheter må selvfølgelig være i tråd med EØS-avtalens bestemmelser. Bruk av trevirke i næringsmiddelindustrien, så vel i bygningsmasse som i innrednings- og emballasjesammenheng, vil i tiden fremover være et viktig arbeidsområde for Verdiskapingsprogrammet, da bl.a. med utgangspunkt i de resultater som fremkommer i det nevnte Nordic Wood-prosjektet.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Mitt inntrykk er at spørreren og jeg egentlig er veldig enige om det som det her spørres om. Jeg tror ikke svaret mitt må tolkes dit hen at jeg går god for en negativ beskrivelse av treets egenskaper i denne sammenhengen. I Norge har vi jo lang tradisjon for å bruke trevirke her, og vi har gode erfaringer. Men fra andre kommer det altså kritiske merknader til bruk av tre. Det er tydelig at så langt har de andres beskrivelse fått gjennomslag i regelverket, noe som gjør at vi i dag har problemer med å bruke tre i næringsmiddelindustrien. For å kunne møte det tror jeg det er viktig at vi dokumenterer at vår erfaring bør legges til grunn, og at det er innfallsporten til at vi i sterkere grad får trevirke inn i næringsmiddelindustrien. Og det er klart at greier vi det i forhold til fisk, skulle det også være uproblematisk og ønskelig at vi også greier det i forhold til den landbruksbaserte industrien.
Bjørn Hernæs (Høyre), 2000-11-29:
Jeg vil gjerne få lov til å stille følgende spørsmål til landbruksministeren: «I en rapport fra Trygg mat-alliansen blir det dokumentert, med utgangspunkt i fiskerinæringen, at det ikke finnes gode grunner for myndighetenes forbud mot bruk av trevirke i næringsmiddelindustrien. Hverken Næringsmiddeltilsynet, Helsetilsynet eller Sosial- og helsedepartementet kan fortelle hva forbudet bygger på. Som kjent var bruk av tre en viktig anbefaling i skogmeldingen. Hva vil statsråden gjøre for å få tradisjonsrike og miljøvennlige treredskaper tilbake i praktisk bruk?»
Bjørn Hernæs (Høyre), 2000-11-29:
Jeg vil takke for svaret. Første delen er jo mildest talt overraskende. Her sies det jo at treverk ikke har de egenskaper man ønsker, og at treverk blir flisete, sprekkete og hakkete. Dette stemmer ikke med hva fagfolk i bransjen sier, og det stemmer ikke med hundreårgammel erfaring, som kan påvises gjennom alle de treredskaper som finnes rundt på gårdene. Neste del av svaret er imidlertid meget bra og står i skarp motstrid til den totale frakjennelse av treets egenskaper vi fikk først, så da får vi holde oss til annen del. Jeg har en tilføyelse, og det er med henvisning til dette Nordic Wood-forskningsprosjektet som spesielt går på fisk: Vil statsråden sørge for at vi i Norge får tilsvarende forskning også når det gjelder den landbruksbaserte næringsmiddelproduksjonen, slik at vi også der kan få et annet syn på bruk av tre, kanskje?
Bjørn Hernæs (Høyre), 2000-11-29:
Jeg takker for elskverdig imøtekommelse. Jeg skal være veldig kort. Jeg slutter meg helt og holdent til statsrådens beskrivelse, at vi er enige om denne saken. Jeg legger første delen av svaret dypt ned i skuffen, og baserer resten av oppfølgingen på andre delen av svaret pluss det som kom frem i mitt første tilleggsspørsmål.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2000-11-29:
Jeg vil stille følgende spørsmål til justisministeren: «Vestfold er igjen berørt av en sak som gjelder etterforskning av savnet person. Det er tidligere blitt etterspurt hvilke rutiner og arbeidsmetoder som gjelder ved slike saker. Justisdepartementet skulle gjennomgå regelverket og utrede nye retningslinjer. Hvilke retningslinjer har politikamrene nå å forholde seg til når det gjelder oppfølging av melding om savnet person?»
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2000-11-29:
Jeg takker for svaret, som var utfyllende og godt på den måten at jeg skjønner at ting gjøres, og at det er satt fortgang i å få avklart dette. For det var jo allerede gått lang tid fra mars 1996, da den arbeidsgruppen ble oppnevnt for å vurdere etterforskningspraksis både nasjonalt og internasjonalt i forbindelse med melding om savnet person. Det er flere som etterspør nettopp dette og hvordan det fungerer, for i en rettsstat forventer vi at politiet gjør det som gjøres kan, for å oppklare forsvinningssaker. Selv om det er få blant de 3 000 som ble nevnt her, er det viktig for dem det gjelder. Pårørende sitter igjen med en følelse av at de ikke har kommet til bunns i saken. Ofte må media skrive om den, eller en privat etterforsker må engasjeres. Og det kan ikke være slik at det først er da man får fortgang i det. Jeg vil spørre om hvilken status disse retningslinjene da får. Det må være viktig at disse blir satt i verk, og at også pårørende blir tatt med i dette, ikke bare at det er fine retningslinjer på papiret.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2000-11-29:
Jeg vil gjerne følge opp, for det er svært tragisk for mange hvordan de opplever dette. Jeg er glad for å høre at det nå f.eks. gjøres en grundig jobb på Curacao i forbindelse med den kjente Signe-saken. Men det er over ett år siden Signe ble borte. Når det gjelder utenlandssaker, trengs det en spesiell ekspertise, som justisministeren også var inne på, og man kan ikke forvente at hvert enkelt politikammer innehar dette. Hvordan vil det være å løfte slike saker over f.eks. i en ekspertgruppe i Kripos, slik at de som har denne ekspertisen, kan trå til med én gang, for tidsaspektet er jo viktig? Å samarbeide landene imellom er også avgjørende, slik at man ikke sitter på hver sin tue og venter på hverandre. Kanskje man har vært for forsiktig i slike saker? Hvordan vurderer justisministeren akkurat dette?
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2000-11-29:
Jeg vil stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Planleggingen for neste års russefeiring er i gang på de ulike skolene. Det er tidligere opplyst fra statsråden at det arbeides med denne saken også i departementet. Det er lagt fram forslag til planer av ressurspersoner som har lang erfaring angående russearbeid, blant annet ved Horten videregående skole. Hvordan vil departementet følge opp dette arbeidet, slik at det kan komme neste års russekull til gode?»
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2000-11-29:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er glad for at man fortsetter å tenke i de baner som det ble gitt uttrykk for i mitt spørsmål tidligere. Statsråden sa i finansdebatten at man hadde gått over fra prat til handling. Her er muligheten til å bevise dette. Jeg har tidligere etterspurt det, og nå er vi halvveis i skoleåret. Russetiden er jo en del av skoletiden for mange skoleungdommer, og det sitter kreative personer – bl.a. på Horten videregående skole – som har planer og som trenger penger for å realisere disse og for å komme kommersialiseringen i møte, noe som også var nevnt fra statsrådens side i det skriftlige svaret. Det kunne f.eks. tas kontakt med Familiedepartementet om en ressurspakke. Jeg vil spørre om når tiltak kan settes i verk slik at vi kan unngå slike oppslag som vi bl.a. så i aviser sist mai om at russeformannen må beklage russens opptreden.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Jeg kan bekrefte, som representanten Skarbøvik oppsummerte det, at det er satt fortgang i å følge opp de forslagene som den nevnte arbeidsgruppen kom med i 1997. Det redegjorde jeg for i mitt svar. Det som er tanken, er at det som gis av retningslinjer, vil være i form av rundskriv. Og i så fall er det rett og slett en instruks som er bindende for dem som mottar den. Riksadvokatens prioriteringsrundskriv er en instruks til påtalemyndigheten i politidistriktene og dermed bindende for dem. Når det gjelder den delen som går på å innarbeide ting i politiets saksbehandlingssystem, er også det effektivt, for det betyr at når man sitter som polititjenestemann og arbeider på skjermen, kommer de rutiner man er nødt til å følge i forbindelse med registrering i de nødvendige skjemaene, automatisk opp på skjermen. Jeg tror at når vi får orden på disse tingene, vil det være betryggende. For øvrig er jeg helt enig med representanten Skarbøvik i at de pårørende må holdes løpende informert.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Nettopp behovet for spesiell ekspertise er grunnen til at man arbeider med sikte på å legge ansvaret for utenlandssaker til ett politidistrikt. Jeg må minne om at Kripos i dag ikke er en del av påtalemyndigheten, så man vil alltid også måtte ha påtalemyndigheten involvert i en etterforskning. Derfor er det viktig å legge ansvaret til ett politidistrikt. Kripos er basert på et bistandskonsept, slik at Kripos trår til når det bes om hjelp. Kripos har også en posisjon i alt internasjonalt samarbeid, så det er helt nødvendig at Kripos bringes inn i internasjonale saker. Men nettopp retningslinjer og opplegget for koblingen mellom det politidistrikt som antakelig vil få ansvaret for disse sakene, og Kripos, er en av grunnene til at Riksadvokaten og Kripos nå er i kontakt for å avklare hvordan vi kan gjøre dette mest mulig effektivt for fremtiden.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Jeg ser betydningen av at alle innsatte i norske fengsler gis anledning til å utøve egen religion, og at de gis tilgang til sjelesørger. Dette er et grunnleggende prinsipp som er nedfelt i gjeldende fengselslov, og gjenspeiles for øvrig i St.meld. nr. 27 for 1997-98 om kriminalomsorgen og i forslaget til ny straffegjennomføringslov. I de større anstaltene ligger det til fengselsprestenes ansvarsområde å koordinere samarbeidet mellom prester og forstandere fra andre trossamfunn enn Den norske kirke. Dette synes i praksis å fungere tilfredsstillende, og Justisdepartementet har ikke mottatt noen klager på at noen trosretninger blir utelukket. Ansvaret for fengselspresttjenesten i norske fengsler lå tidligere under Justisdepartement, men ble fra 1. januar 2000 overført til Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet. Jeg vil derfor ta spørsmålet opp med kirke-, utdannings- og forskningsministeren. Jeg vil imidlertid opplyse om at fengselsdirektørene ved den enkelte anstalt til enhver tid har full anledning til å prioritere sine driftsmidler brukt på tiltak som fremmer utenlandske innsattes anledning til styrket religionsutøvelse, f.eks. ved å invitere inn representanter fra andre trossamfunn når behovet oppstår.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Jeg har lært at det er uhøflig ikke å svare. Jeg er jo ikke uenig i noe av det representanten Marthinsen sier om at det er viktig å kunne bruke sin tro i et arbeid for rehabilitering, og at det derfor er viktig at man uansett trosretning kan få slik tilgang, også når man er i fengsel. Så når mitt svar er å ta dette opp med Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet, er det fordi fengselspresttjenesten nå ligger under kirke-, utdannings- og forskningsministeren. Også budsjettmidlene er der. Derfor må det være et samarbeid med dette departementet for eventuelt å omdisponere midler, hvis det er det som er den beste løsningen.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Økende narkotikamisbruk blant unge synes dessverre å ha blitt en alvorlig trend over det meste av verden – så også i Norge. Politiets innsats mot narkotikakriminalitet må derfor gis høy prioritet både hva angår forebyggende arbeid og straffesaksbehandling. Dette blir tydelig kommunisert i Justisdepartementets styringsdokumenter til politidistriktene og på andre måter samt fra Rikadvokaten. De sentrale mål er retningsgivende for politimestrenes planlegging. Det forutsettes imidlertid at målene konkretiseres lokalt, og at man i tillegg fastsetter mål med bakgrunn i lokale forhold. Denne planleggingen i henhold til sentrale prioriteringer er gjort i Arendal politidistrikts virksomhetsplan for år 2001, som spesifikt og omfattende omhandler bekjempelse av narkotikaproblemer. Politidistriktet har i større grad enn tidligere integrert den generelle narkotikabekjempelsen i den ordinære ordenstjenesten. Dette har medført en meget positiv effekt som synliggjøres bl.a. gjennom økning av antall narkotikabeslag og anmeldelser for overtredelse av narkotikalovgivningen i politidistriktet. Da narkotikakriminaliteten sjelden blir anmeldt av andre enn kontrollinstansene selv, gjenspeiler statistikken relativt godt politiets og tollvesenets ressursbruk overfor denne kriminalitetsformen. I tillegg har distriktet i sin virksomhetsplan økt fokus på at den ordinære uniformerte ordensstyrken i størregrad skal bli del av den forebyggende innsatsen mot narkotika. De fire nåværende «særskilte narkotikastillingene» som er plassert ved Arendal politistasjon, arbeider distriktsovergripende. En flytting av ansvaret for kontroll med brukermiljøene og den forebyggende innsatsen mer over til den uniformerte styrken, gir disse «spesialetterforskerne» mulighet til i større grad å prioritere innsatsen mot de mer alvorlige narkotikaforbrytelsene. Arendal politidistrikt ble for øvrig tilført tre nye stillinger over revidert nasjonalbudsjett i inneværende år. Justisdepartementet legger stor vekt på det forebyggende arbeidet når det gjelder ungdom og narkotika. Hovedstrategien er på den ene siden en aktiv innsats for å hindre at nye grupper unge rekrutteres til disse miljøene, og på den annen side at narkotikakriminalitet, ofte kriminalitet i organiserte former, også forfølges med effektive virkemidler for å ramme bakmennene. Politiet har nå fått vesentlig bedre verktøy i arbeidet med å bekjempe slik kriminalitet. Jeg nevner her kort nye regler om etterforskningsmetoder og endrede regler for bedre å ramme det økonomiske utbyttet fra slike kriminelle handlinger. Jeg forventer også at samordningen av de totale ressurser i kriminalitetsbekjempelsen kan bli bedre også gjennom oppstarten av Politidirektoratet 1. januar 2001.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Det er korrekt som representanten Andersen sier, at narkotikamisbruket i Norge er økende, og at vi har nye stoffer. Alt tyder på at det er mer organisert kriminalitet og langt flere anmeldelser knyttet til narkotika enn før. Som jeg også sa i mitt første svar, er det ut fra antallet saker vanskelig å si noe om hvordan økningen i narkotikamisbruket er, nettopp fordi man ikke avdekker noe særlig narkotika uten at politiet selv gjør det. Ofte er det også sånn at jo mer ressurser politiet setter inn, jo flere anmeldelser og flere oppklaringer får de. Når politiet gjør en innsats, ser det med en gang ut som om det er mye mer slik kriminalitet enn det var før, enda det kanskje er fordi de rett og slett har høyere innsats på området. Og det er jo noe av det som har skjedd i Arendal. Men det er ikke tvil om at Arendal har et høyere antall registrerte narkotikaforbrytelser pr. 1 000 innbyggere enn landsgjennomsnittet. Jeg er ikke imot noen forslag som kan bidra til å få bedre bukt med narkotikakriminaliteten, men før jeg hopper på forslaget om en uavhengig og bredt sammensatt narkotikakommisjon, er jeg avhengig av å diskutere innholdet nærmere og hva som skal være formålet.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Utfordringene når det gjelder narkotikakriminalitet, er ikke noe som har oppstått de siste ukene, for å si det sånn. Derfor har Justisdepartementet og politiet kontinuerlig arbeidet med det man kan klare av tiltak for å demme opp for narkotikakriminaliteten. Både nye etterforskningsmetoder og nye hjemler for inndragning er eksempler på det. Et annet eksempel er opprettelsen av Rådet for organisert kriminalitet, som er formelt opprettet og så vidt i gang, og som også vil være knyttet til det nye politidirektoratet. Også opprettelsen av Politidirektoratet er i seg selv egentlig begrunnet i en bedre kamp mot bl.a. organisert kriminalitet hvor narkotika er et viktig virkemiddel. Så det er ikke sånn at jeg i dag har et nytt tiltak som jeg skal presentere. I så fall hadde jeg kommet med det allerede for flere uker siden. Men det er en kontinuerlig oppmerksomhet og kamp mot narkotikakriminalitet, og alle forslag som er gode, som kan bidra videre, tas imot med takk.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2000-11-29:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Ledelsen ved Ullersmo landsfengsel har i brev 3. mars 2000 lagt fram for departementet et forslag om å knytte til seg en fast imam for blant annet bedre å ivareta muslimenes behov for religionsutøvelse. I nytt brev 30. oktober 2000 informeres departementet om at fengslet har kvalifisert og aktuell søker til en slik stilling. Vil statsråden, eventuelt i samarbeid med kirke-, utdannings- og forskningsministeren, imøtekomme fengslets behov allerede inneværende år, slik at ordningen kan iverksettes snarest mulig?»
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2000-11-29:
Det er ikke første gang at noen gjør det, president. Men navnet skjemmer ingen. Jeg skjønte i hvert fall at jeg fikk ordet.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2000-11-29:
Takk. Jeg takker statsråden for svaret, som vel bare inneholdt ett punkt som kunne tolkes i retning av noe som kunne være positivt, og det er at statsråden vil ta dette opp med kirke-, utdannings- og forskningsministeren. Utover det var det ikke noe svar på det jeg spurte om. Jeg vil gjerne understreke at dette ikke bare handler om å ivareta utøvelse av religion og tilgang på sjelesørger. I denne sammenhengen er det en annen side som er svært viktig sett fra kriminalomsorgens ståsted, nemlig å bedre muligheten for rehabilitering av den innsatte til et kriminalitetsfritt liv. Og det sier fengselspresten i et brev datert 29. august dette året. Jeg regner med at statsråden er kjent med innholdet i dette brevet, som gir uttrykk for at ved at man får en regelmessig oppfølging av en imam, vil også justismyndigheten kunne sikre seg et bedre forhold til den innsatte.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2000-11-29:
Jeg ville bare ganske kort understreke at jeg synes det er viktig når justisministeren tar den kontakten med kirkeministeren i denne sammenhengen, at ministeren da peker på ikke bare utøvelsen av religion, men også den justispolitiske siden som denne saken har ved seg. Det synes jeg vil være veldig viktig for å få fram det som er vesentlig med tanke på utøvelse av religionen og rehabilitering av den innsatte.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-11-29:
Jeg skal få be om å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Arendal politidistrikt har en høyst alarmerende utvikling hva ungdom og narkotikamisbruk angår. Arendal politikammer har i dag et narkoavsnitt bestående av 4 personer på heltid. I forhold til narkotikasituasjonen er disse personellressursene langt fra tilstrekkelige. En minimum utvidelse av narkoavsnittet fra 4 til 6 stillinger vil være svært viktig for politiets muligheter til å bekjempe det betydelige og raskt økende stoffproblemet som Arendal har. Hvordan vurderer statsråden denne situasjonen?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-11-29:
Jeg takker statsråden for det svar hun gav, og oppfatter det dit hen at hun har forståelse for den urovekkende narkosituasjonen som er i Arendal, og de problemer politiet der står overfor. Det er en hovedoverskrift i dagens Agderposten at Arendal «flommer over av narkotika.» Lederen for narkotikaavsnittet uttaler i dag at det går gale veien, pilene peker rett til himmels, og narkotika er blitt et problem av dimensjoner i denne byen. Norge har i dag i forhold til folketallet flest overdosedødsfall i Europa. Heroinmisbruket er fordoblet i løpet av ti år, antall narkosaker er femdoblet i løpet av ti år, og heroinprisene har falt til en tredjedel av det de var for noen få år siden. Og stadig flere unge mennesker flørter nå med stoff. Situasjonen er nå ute av kontroll, og jeg håper at statsråden ikke motsetter seg at det opprettes f.eks. en egen uavhengig narkokommisjon som kan gå bredt gjennom norsk narkotikapolitikk og analysere alle sider for å komme frem til en bedre forståelse hos politikerne av dette omfattende problemet.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-11-29:
Jeg takker for det svaret. Jeg hadde jo helst sett når det gjaldt Arendal, at statsråden hadde fulgt dette noe mer konkret opp og sagt at hun skulle gjøre hva hun kunne for å hjelpe, siden hun tross alt hadde forståelse for at det var alvorlige saker vedrørende narkotika i Arendal. Vi har yngre brukere, nye stoffer, flere brukere, billigere stoffer og økt tilgjengelighet, som ikke minst er en stor fare. Statsråden nevnte også i sitt svar at internasjonale narkotikasyndikater bidrar til at stoff kommer i store menger inn til Norge, og prisene faller. Det øker tilgjengeligheten. Jeg vil gjerne til slutt få et svar på følgende: Har statsråden tenkt å foreta seg noe spesielt når det gjelder å demme opp for flommen av narkotika til Norge? Det er faktisk litt der et av de store problemene ligger, med lave priser og stor tilgjengelighet.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Jeg deler representanten Kvassheims synspunkter og kan love at vi skal komme tilbake igjen med en skikkelig gjennomgang av dette.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Jeg har lyst til å gi Kristelig Folkeparti honnør for den endringen de har foretatt i familiepolitikken nå de siste ukene. Vi er kjent med at det har vært en partibehandling av nytt program i Kristelig Folkeparti, og det kjenner det norske folk nå innholdet i. Der ser vi faktisk ganske nye tanker fra Kristelig Folkeparti, som ikke har stått på den politiske dagsorden i den grad som de har gjort nå de siste ukene. Det har med respekt å melde kanskje ikke vært nettopp Kristelig Folkeparti som har snakket farsrolle og fars deltakelse i barnas liv etter et samlivsbrudd. De har i hvert fall ikke vært så veldig høyt på banen i den offentlige debatten og tilkjennegitt sine synspunkter på den måten som en faktisk har hatt full mulighet til. Men jeg er meget glad for de signalene vi ser fra Kristelig Folkeparti, og mener at det kan borge for gode løsninger i Stortinget når vi legger fram de konkrete forslagene.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Jeg må bare si at jeg er meget glad for den holdningen som Kristelig Folkeparti tar til disse spørsmålene, og ser ikke noen grunn til å gå inn i en krangel med representanten Molvær Grimstad om dette. Jeg imøteser med glede behandlingen av både barnelov og bidragsreglene etter dette!
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Hvis representanten Molvær Grimstad lyttet til mitt ganske så grundige svar– om jeg tør å si det – hørte hun at jeg ganske klart gav uttrykk for hva min grunnholdning til dette var. Det er ingen tvil om at det forebyggende arbeidet er viktig og helt nødvendig, og jeg mener at det er viktig at vi som samfunn setter inn ressurser før skaden er oppstått. Gjennom en målretting av tilskudd og en samordning av samlivstiltakene og foreldreveiledningen var vår oppfatning at vi klarte nettopp å opprettholde et godt tilbud til disse gruppene. Vi har forstått det slik at sentrumspartiene bifaller en slik målsetting og en slik samordning, men at en ønsker et noe større beløp avsatt til dette enn hva vi har gjort i vårt forslag. Da kan en vel bare vise til det en ble enig om i budsjettforliket, og som medfører noe mer romslige rammer.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Jeg tror representanten Valle og jeg er enige om at barnehage er et viktig tilbud til barn. Vi er nok også enige om at vi trenger flere barnehager, slik at alle som ønsker det, kan få barnehageplass, at barnehagen har et godt kvalitativt og faglig innhold som både ivaretar omsorg og pedagogikk, at barnehagen er fleksibel, og at kostnadene er overkommelige for folk flest. Stortinget har i forbindelse med behandling av St.meld. nr. 27 for 1999-2000, Barnehage til beste for barn og foreldre, besluttet at målet om full dekning av barnehageplasser skal være nådd i 2003. I Regjeringens budsjettforslag for 2001 legger vi opp til at det skal bygges 6 000 nye plasser neste år. I tillegg til å bygge nye barnehageplasser må eksisterende barnehager utnyttes på en langt bedre måte. Det er derfor viktig at alle barnehageeiere, offentlige og private, utviser «stor kreativitet», for å bruke representanten Valles egne ord. Jeg har ingen opplysninger om at Bergen bryter bestemmelsene i lov og forskrifter som skal sikre kvaliteten for barna i barnehagen. Lov om barnehager regulerer krav til bemanning. Barnehageloven slår fast at pedagogiske ledere skal ha utdanning som førskolelærere, og at bemanningen i barnehagen som en helhet «må være tilstrekkelig til at personalet kan drive en tilfredsstillende pedagogisk virksomhet.» I forskriften til loven heter det at «det skal være én pedagogisk leder pr. 14-18 barn når barna er over tre år og én pedagogisk leder pr. 7-9 barn når barna er under tre år og barnas daglige oppholdstid er over seks timer.» Det innebærer at et økt inntak av barn ikke uten videre forringer kvaliteten, forutsatt at lovens bestemmelser følges. Bestemmelsene i Lov om barnehager er viktig for å sikre barna en god barnehage. Det er kommunens plikt å føre tilsyn med at bestemmelsene i loven følges. I forbindelse med behandlingen av stortingsmeldingen om barnehager gav Stortinget sin tilslutning til en treårig kvalitetssatsing i barnehagesektoren i perioden 2001-2003. Vi har formulert tre hovedinnsatsområder: barnehage til alle barn, tilgjengelige barnehager og et kompetent personale. Gjennom denne innsatsen ønsker vi å styrke og videreutvikle kommunens ansvar som barnehagemyndighet for derigjennom å styrke kvaliteten i barnehagen. I utformingen av den gode barnehage, og for å nå målet om tilbud til alle som ønsker det, forutsetter jeg at kommunene og de private barnehageeierne skaffer tilbud til flere barn, og at de systematisk arbeider for å opprettholde og videreutvikle kvaliteten til beste for barna.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Det er ingen tvil om at barnehagesektoren i Norge kan bli langt bedre. Jeg mener at Stortinget gjennom sin behandling av stortingsmeldingen for kort tid siden nettopp har lagt et viktig grunnlag og gitt et politisk verktøy som vi fra Regjeringens side er nødt til å følge opp. Og da vil det være viktig at kommunene og private barnehageeiere følger dette opp. Det er også riktig som representanten Ågot Valle sier, at OECD har påpekt at det er noen punkt vi kan bli bedre på. Og jeg har den ambisjonen at vi skal klare å få til et løft for denne sektoren. Det er også riktig å si at vi i Norge har tilsynsmyndigheter som skal påse at barnehageloven følges. Og da er det viktig at tilsynsmyndighetene, når de oppdager ulovlige eller uforsvarlige forhold i en barnehage, må la dette få en konsekvens, og at det må komme et pålegg. Men for å kunne ha muligheten til å reagere er man jo helt avhengig av at fylkesmannen blir opplyst om ulovlige forhold.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Det er ingen tvil om at en dårlig kommuneøkonomi blir avgjørende uansett hvilket felt vi snakker om, men det er jo heller ingen tvil om at denne regjeringen faktisk har lagt inn ganske høye beløp til kommunesektoren, noe den forrige regjeringen ikke i samme grad gjorde. Så er det selvfølgelig en diskusjon om hvorvidt dette beløpet er høyt nok overfor kommunesektoren. Jeg har lyst til å peke på det Stortinget har sagt i sin innstilling til barnehagemeldingen, og det er nettopp at de statlige midlene skal være øremerket fram til denne sektoren er fullt utbygd. Det har et flertall av partiene på Stortinget gitt sin tilslutning til. Det Stortinget også har bedt om, er å få tilbake en egen sak når vi kommer til 2003, for på den måten å få muligheten til å gjøre en ny vurdering av eventuelle virkemidler. Og jeg må si at jeg støtter fullt ut det synspunkt som Stortinget her har gitt uttrykk for. Det vil være uaktuelt å fjerne denne øremerkingen før sektoren er fullt utbygd, og det er for så vidt det Stortinget har sagt.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2000-11-29:
Eg tillèt meg å stille følgjande spørsmål: «Når eit samlivsbrot er eit faktum, og det er born inne i bildet, veit vi at det er viktig å få til gode avtaler som også ivaretek barnet. Buforhold og økonomi, herunder bidragsmessige og stønadsmessige forhold, kan i praksis spele ei rolle i foreldra si oppfatning av kva for løysing som bør veljast. Kva vil statsråden gjere for å sikre at born får best mogeleg kontakt med begge foreldra etter samlivsbrot?»
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2000-11-29:
Eg vil takke statsråden for svaret. Eg er einig i veldig mykje av det som ho skisserte i svaret sitt. Dette er krevjande utfordringar, og det er viktig med ein revisjon av barnelova. Det synest Kristeleg Folkeparti er viktig. Vi har gått ganske djupt inn i denne problemstillinga. Eg var ganske overraska då eg las intervju med barne- og familieministeren i «Tidskriftet 2 foreldre» nr. 1, 2. juni 2000. Der blir ho spurd om dette temaet når det gjeld modernisering av norsk barnelov, og fekk spørsmål om det er nokon skiljelinjer som går mellom partigrupperingar, t.d. når det gjeld denne problemstillinga. Der svarar statsråden følgjande: «Når det gjelder partipolitiske skillelinjer, går dette i stor grad mellom KrF og de andre partiene. KrF har fokusert på kjernefamilien og tar ikke innover seg dagens virkelighet. Ingen av oss ønsker seg skilsmisse, men det finnes. Se på hvor mange barn som lever sammen med bare en av foreldrene sine. Det er en virkelighet vi ikke kan vedstå oss utad.»(Presidenten klubbar.) (Presidenten klubbar.) – Lenger kjem eg ikkje.(Presidenten klubbar.) Eg er eigenleg sjokkert over at ein statsråd uttalar seg på denne måten. (Presidenten klubbar.)
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2000-11-29:
Det er riktig at det har vore mykje debatt og fokus omkring Kristeleg Folkeparti sine forslag den siste tida, men det er ikkje nytt at vi er opptatt av barns situasjon etter skilsmisse. Då barnelova sist blei behandla, trur eg faktisk at Arbeidarpartiet og Kristeleg Folkeparti stod i lag om dei endringane som då skjedde. Då vi sat i regjering, hadde den dåverande barne- og familieministeren ein gjennomgang av bidragsreglane, også med den målsettinga at det skulle verke konfliktdempande og meir rettferdig. Så vi har vore opptatt av barns situasjon og fars situasjon også tidlegare, men Arbeidarpartiet har hatt ein tendens til å vilje framstille oss som eit parti som ikkje har vore opptatt av det. Det vil eg på det sterkaste tilbakevise.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2000-11-29:
Det er alltid vanskeleg å avgrense tida når vi har ein debatt om familiepolitikk, men eg tillèt meg å stille eit nytt spørsmål til barne- og familieministeren: «Samlivsbrot vedkjem mange born. Over halvparten av ektepara som blei skilde i 1999, hadde born under 18 år. Totalt dreidde det seg om 9 000 born. I tillegg kjem dei borna som hadde sambuande foreldre. På denne bakgrunnen synest behovet for samlivstiltak stort. Det synest som om det er blitt meir allment akseptert å søke hjelp også for problem som dreier seg om familiens indre liv, før problema har blitt for store. Kva vil statsråden gjere for å imøtekomme behovet for å førebygge og gi hjelp når problema oppstår?»