trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2017-12-04:
Kristelig Folkeparti er tilfreds med at vi har fått en budsjettenighet på ikke-sosialistisk side som løfter skolen, de sårbare barna, frivillighet og distrikt. For Kristelig Folkeparti representerer lærernormen en satsing på en skole som gir alle elever en mer rettferdig tilgang på skolens aller viktigste ressurs, som er læreren. Det er elevene, barna våre, som skal være i fokus for skolepolitikken. De skal tilegne seg kunnskap, bli faglig sterke, men de skal også dannes som mennesker, oppleve mestring og bli sett. Skal vi klare dette, må lærerne ha tid nok til hver enkelt elev, til å se, være til stede og gi hjelp og oppmuntring til den enkelte. Dette er viktig både for faglig sterke elever og de som trenger ekstra hjelp. De som kjenner utfordringene i norsk skole best, er lærerne, foreldrene og elevene, og alle disse gruppene ber om at flere lærere kan se den enkelte elev og gi mer tilpasset undervisning. Kristelig Folkeparti har lyttet til disse og har derfor kjempet på plass en lærernorm, som vil bety en stor forskjell for mange barn over hele landet. Særlig de aller minste vil ha stor nytte av at flere lærere kan bruke mer tid på hver enkelt elev, tidlig fange opp utfordringene og gi tilpasset opplæring. Så må det i tiden framover arbeides strategisk med å rekruttere nok lærere for å fylle skolene med kvalifisert personell. I avtalen er det enighet om å rette opp forslag til kutt i studieforbundenes arbeid, med 22,5 mill. kr. Dette er organisasjoner som gjør et svært viktig arbeid på mange områder. Folkehøgskolene gir et viktig tilbud til mange unge mennesker. I budsjettforliket sikres disse skolene en forutsigbar økonomi også i året som kommer. Den utvidete TT-ordningen gir blinde og rullestolbrukere en mulighet til å ta del i et mest mulig normalt liv, kunne følge opp egne barn og delta i sosiale aktiviteter som de fleste av oss andre ser på som en selvfølge. I Kristelig Folkeparti er vi glad for at ordningen gjennom budsjettforliket utvides til nye fylker i 2018. Barnas transportplan fikk et eget kapittel i NTP. En påplussing på 70 mill. kr til flere gang- og sykkelveier gjennom budsjettforliket gir flere barn en mulighet til trygge skoleveier. Utbygging av bredbånd er et viktig tiltak som øker mulighetene for å kunne bo og arbeide over hele landet. Når vi vet hvor stort engasjement i kroner og øre de offentlige bredbåndsmidlene skaper i form av nye satsinger for bredbåndsselskapene, er økningen på 80 mill. kr – en økning på vel 100 pst. i forhold til regjeringens forslag – meget vel anvendte penger for å sikre flere mennesker bedre kommunikasjonsmuligheter, uansett hvor de måtte bo.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2017-12-04:
De fleste politikere snakker varmt om familiens betydning som samfunnets viktigste byggestein. Men når prioriteringene skal gjøres, og det veies mellom familienes behov og arbeidslivets krav, blir altfor ofte familiene dem som taper – så også når statsbudsjettet skal fastsettes, og fellesskapets store pengesekk skal fordeles. Altfor ofte er det langsiktige og helhetlige perspektivet på familiepolitikken fraværende. Trygge familier er avgjørende for å oppfostre neste generasjons samfunnsborgere og arbeidstakere, og at noen i det hele tatt velger å få barn, bli foreldre, er avgjørende for vårt lands framtidige bærekraft, og omsorg kan også være et fullverdig og viktig arbeid for samfunnet. Med dette som utgangspunkt har det vært spesielt viktig for Kristelig Folkeparti å løfte de familiene som har spesielle behov på omsorgssiden. Foreldre som er i den enormt krevende situasjonen at de må se sine barn kjempe mot alvorlig sykdom, skal ikke måtte kjempe mot systemet for å kunne være hjemme og til stede for sine syke barn. Pleiepengeordningen handler nettopp om at vi som samfunn anser disse omsorgspersonene som verdige lønnsmottakere. Som foreldre til alvorlig syke barn er de uerstattelige i møte med det omsorgsbehovet som oppstår. For Kristelig Folkeparti var pleiepenger derfor en prioritert sak som vi ville ha gjennomslag for i budsjettforhandlingene. Familievern handler ganske enkelt om at det finnes et system som sikrer at noen rekker ut en hjelpende hånd til familier som sliter, enten det gjelder eskalerende konflikter mellom foreldrene, barn som er redd for en aggressiv pappa, eller barn som gruer seg til jul fordi mamma drikker for mye. Familievern og barnevern skal sikre barn en trygg oppvekst og gi hjelp til foreldre som møter utfordringer. Kristelig Folkeparti ønsker å gjøre terskelen for å søke hjelp så lav som mulig. Vi vet at skilsmisser i mange tilfeller innebærer enorm emosjonell påkjenning for barna, i tillegg til de materielle samfunnskostnadene det har. Men prisen barna betaler, er for høy til at Kristelig Folkeparti bare kan sitte stille i båten. Å investere i familievern er primært en investering i god barndom, men også en samfunnsøkonomisk investering for framtiden. Derfor løfter Kristelig Folkeparti familievernstiltak med nærmere 60 mill. kr i neste års budsjett. Det siste budsjettgjennomslaget på familiefronten jeg med stolthet vil løfte fram, er de fire ekstra månedene med tvillingforeldrepermisjon som Kristelig Folkeparti fikk kjempet gjennom. Dette er fire helt nye, friske permisjonsmåneder som gis tvillingforeldre i den mest kaotiske fasen, hvor de to nye verdensborgerne trenger mat, pleie og omsorg døgnet rundt. Målet vårt er at tvillingforeldre skal få dobbeltpermisjon hele veien, men dette må vi ta i etapper, og vi har allerede fått gode tilbakemeldinger fra tvillingforeldre som gleder seg veldig over at vi har fått dette på plass.
Ove Trellevik (Høyre), 2017-12-04:
Eg tek ordet her i kveld fordi representanten Trond Giske tidlegare i dag sakna kunnskap om kva «sosiale» reformer regjeringa hadde lagt fram for Stortinget. Det er slik at eit godt samfunn er eit samfunn som gjev moglegheiter for alle, og der alle som kan, også får anledning til å bidra i samfunnet, og ikkje minst moglegheit til å delta i samfunnet. Som politikarar har me ei plikt til å tenkja i eit generasjonsperspektiv. Difor er det også viktig at me bruker handlingsrommet me har, til å investera nettopp i framtida. Så er det slik at stort sett alle reformene til regjeringa har eit sosialt aspekt i seg, anten det gjeld Nasjonal helse- og sjukehusplan med desentralisert sjukehusstruktur, som regjeringa har fått vedteke her i Stortinget, eller om det er politireforma som sikrar fleire politi ut frå kontor til tenester blant folk flest, eller betre vegar som får folk trygt heim, eller kommunereforma som legg til rette for betre kompetanse i tenester som f.eks. barnevern og kommunehelsetenesta. I kommunereforma handlar det om å byggja sterke kommunar som kan gje gode velferdstenester og skapa sosial tryggleik og velferd til innbyggjarane i heile landet, både no og i framtida. Det er kanskje den beste sosiale reforma me har hatt på lenge, sjølv om Trond Giske ikkje ser poenget og ønskjer å reversera mykje av denne reforma. Over 150 kommunar har fatta vedtak om at dei ønskjer samanslåing, og totalt er det om lag 100 kommunar som gjer gjensidige samanslåingsvedtak. Med kommunereforma har regjeringa lagt eit grunnlag for å vidareføra ein tradisjon med sterke velferdskommunar, der kommunane har stort ansvar og stort handlingsrom, for nettopp å skapa velferd og sosial tryggleik til innbyggjarane. Stortingets vedtak i juni inneber at 121 kommunar vert slått saman til 47 nye kommunar gjennom kommunereforma, og ca. to tredjedelar av befolkninga får ny kommune. Veljarane opplever gode resultat frå regjeringa og samarbeidspartia sin politikk, og me har fått fornya tillit frå veljarane i valet. Arbeidarpartiet si vingling og reversering i dei fleste reformer var inga freisting for veljarane. Sosial velferd vert heller ikkje berekraftig med Arbeidarpartiets reverseringspolitikk. Ein jobb å gå til er kanskje det beste velferdsgodet me kan ha. Då treng me ei sterk og målretta styring. No ser me økonomisk oppgang, og over heile landet melder bedrifter om høgare produksjon. Veksten i norsk økonomi har så langt i år vore høgare enn venta, og arbeidsløysa går ned. Aktiviteten aukar i dei fleste næringar. Vi ser positivt på framtida.
Liv Kari Eskeland (Høyre), 2017-12-04:
Me bur i eit land langt mot nord, der det ikkje er openbert at ein tenkjer seg at ein har dei naturgjevne føresetnadene for å vera eit av verdas beste land å bu i. Med djupe fjordar og høge fjell er samferdselsutfordringane store. Med sno og vind må det leggjast spesielt til rette for fysiske omgjevnader. Men me har havet rikt på ressursar og fisk, olje og gass, og me har vasskraft. Me har innovative kompetansemiljø på fleire fagfelt som evnar å setja Noreg på verdskartet. Me har ein mentalitet og ein kultur for innovasjon og nytenking. Men ingenting av dette kjem av seg sjølv. Det må stimulerast og leggjast til rette for. Næringslivet må få arbeidsvilkår som gjer at det vert levedyktig og kan skapa arbeidsplassar, som er grunnlaget for velferda vår. På besøka mine hos bedrifter i valkampen var det enkelte saker som uroa meir enn andre. Skatte- og avgiftstrykket som var for stort i tider med dårleg inntening og slanke ordrebøker, var ei av sakene som gjekk att. Men òg uro kring manglande infrastruktur, som gjer at næringslivet vårt får dei same gode konkurransevilkåra, vart tydeleg kommunisert. Budsjettet som no er lagt fram, gjev oss gode svar på dei utfordringane me har, og som næringslivet etterspør. Sjølv med moderat oljepengebruk er det lagt inn satsingar som gjer at me styrer mot mål som bidreg til dei gode arbeidsplassane. Regjeringspartia har saman med Kristeleg Folkeparti og Venstre prioritert skattelette som syter for vekst og investering, men òg forsking, infrastruktur og velferd. Me har fått eit budsjettgrunnlag som stimulerer til arbeid, som syter for at me styrkjer forsvaret og beredskapen vår, som held fram med å redusera helsekøar, som tek vare på dei som treng oss, som syter for at me etter- og vidareutdannar lærarane våre for å få den beste skulen for våre barn og unge, og som gjev næringslivet innovasjonskraft og rammevilkår som gjer oss attraktive for utanlandske selskap og syter for at også norske selskap ser verdien av å ha verdiskaping lokalt. Debatten har så langt vist oss at budsjettet me har fått lagt oss føre, treffer godt. Det me har høyrt her i dag, er berre små krusingar på eit stort hav fullt av moglegheiter som budsjettet legg til rette for. Me kan gå 2018 trygt i møte. Med dette budsjettet tryggjar me velferda i dag og rustar Noreg for framtida, der omstilling og modernisering av Noreg held fram.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2017-12-04:
Senterpartiet har i sitt budsjett for 2018 foreslått et stort løft i bevilgningene til fylkesveier gjennom å sette av 1 mrd. kr til vedlikehold og fornying. I fagetatenes forslag til Nasjonal transportplan for 2018–2029 ble det vist til at det er behov for 1,5–2 mrd. kr årlig for å opprettholde standarden på fylkesveiene. Fylkesveiene våre utgjør hele 80 pst. av den samlede lengden på riks- og fylkesveinettet. 45 pst. av alle ulykker med drepte og hardt skadde skjer nettopp på fylkesveiene. Fylkeskommunene er ikke i stand til å prioritere den nødvendige satsingen på fylkesveinettet innenfor de budsjettrammene regjeringen sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre har gitt fylkene de siste årene. For 2018 foreslår regjeringen en økning i fylkeskommunenes rammer på 200 mill. kr, hvorav 100 mill. kr er satt av til kystfylkenes båt- og ferjedrift, kan vi lese ut av forslaget. Av de l00 mill. kr som gjenstår, skal altså fylkene klare å satse på videregående opplæring, kollektivtransport, tannhelse, kultur og økt vedlikehold og fornying av fylkesveinettet, samtidig som lønns- og prisveksten skal ha sitt. Det går rett og slett ikke i hop. Jeg registrerer at talspersoner for regjeringspartiene sier at regjeringen har prioritert reell vekst i bevilgningene til fylkesveiene. Jeg trenger en dokumentasjon på dette, og har i ulike sammenhenger forsøkt å finne den reelle muligheten for en slik prioritering der ute. Jeg kjenner ikke en eneste fylkespolitiker som deler den overbevisningen, uavhengig av parti. Hvorfor er dette så viktig? Jo, det er viktig fordi både næringslivet her i landet og folk generelt er avhengige av et fylkesveinett som er trygt å kjøre på, og som gir muligheter for effektive transporttjenester. Fylkesveinettet er avgjørende for næringstransporten og dermed en betingelse for de eksportrettede bedriftene som vi ellers liker å smykke oss med i dette landet. Fiskeriene er blitt viktigere og viktigere blant våre eksportnæringer. Dette er en framtidsnæring som vil øke i betydning også framover. Ikke minst fra denne næringen hører vi stadig sterkere advarsler om en dårlig standard som forsinker leveransene, utsetter transportørene for farlige situasjoner og ikke minst reduserer inntektene til vår felles velferd. I Senterpartiet lytter vi når det fremmes stadig sterkere advarsler mot tiltakende forfall på fylkesveiene, og legger reelle penger på bordet. Vi er dessverre blitt stående alene i vår satsing. Mangel på bevilgninger til fylkesveiene er bare en del av regjeringens og stortingsflertallets manglende vilje til å satse på utvikling av næringslivet i hele landet. De store kuttene i bevilgningene til bredbånd og til regionale utviklingsmidler kommer i tillegg. Det blir vanskeligere å satse på næringsvirksomhet og nye arbeidsplasser utenfor de store byene. Viljen til å satse på hele Norge svikter – først fra regjeringens side og deretter fra Venstre og Kristelig Folkeparti, viser budsjettavtalen som er framforhandlet. Det er jeg på vegne av næringslivet svært skuffet over.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2017-12-04:
Jeg og Senterpartiet merket oss at statsministeren tidligere i høst, i en ellers ganske tannløs trontaledebatt, la vekt på at vi må utvikle et bærekraftig velferdssamfunn, og at det i dette også ligger at vi må lykkes med integrering av innvandrergruppene. Det er jeg enig i. Vi får færre flyktninger til landet, men vi har mange som fortsatt sitter i mottak, i påvente av bosetting. Enda flere er nylig bosatt i en kommune og deltar i introduksjonsprogram, både for å lære seg norsk og for å lære seg samfunnsfag, som grunnlag for å komme inn i det norske arbeids- og samfunnslivet. Vi har en regjering som fokuserer sterkt på kravene om at innvandrere må integrere seg i det norske samfunnet og ta ansvar for sitt eget og familiens liv ved å finne sin plass i arbeidslivet. Jeg tror ikke noen i denne salen nødvendigvis er uenig i de målene, men jeg tror ikke på at regjeringens politikk legger godt nok til rette for at disse målene skal nås. Integrering i skole og arbeidsliv er avgjørende for at vi skal lykkes med å skape et bærekraftig velferdssamfunn. Vi ser også at barn og voksne som tar del i idrett og i annet lokalt organisasjonsliv, jf. brunost og vafler, knytter kontakter og utvikler vennskap som er til stor hjelp for dem i integreringsprosessen. Senterpartiet har i sitt budsjettforslag for 2018 økt bevilgningene til bl.a. opplæring i norsk og samfunnsfag i mottakene våre, og vi har fjernet et lite gjennomtenkt kuttforslag i regjeringens budsjett, hvor det ikke lenger var funnet plass til frivillighetskoordinator i mottakene. Når man hører den debatten som har pågått her i dag, hvor mange har understreket det viktige arbeidet frivilligheten gjør, er det synd at man ikke klarte å finne rom for en frivillighetskoordinator, nettopp for å styrke det gode arbeidet for å sikre en god integrering. Det har Senterpartiet gjort. Vi reagerer videre på at mange av landets kommuner nå er tatt ut av listen over kommuner som bes om å bosette flyktninger. Begrunnelsen er at en skal prioritere bosetting i større kommuner. Det må altså være minimum 5 000 innbyggere for å kvalifisere til å bosette flyktninger. Mange små kommuner har – noe som er godt kjent – lyktes med integreringen av bosatte flyktninger og ikke minst med å tilby dem arbeidsmuligheter. Det er derfor uforståelig at små kommuner som ønsker å videreføre bosettingsarbeidet fordi de har bygd opp et velfungerende apparat og har lyktes i arbeidet sitt, nå skal bli fjernet fra listen IMDi skal henvende seg til med anmodning om å ta imot nye flyktninger. Jeg mener at kommunene som bes om bosetting av flyktninger, må velges ut fra de resultater de har oppnådd, og ikke ut fra kommunestørrelse alene. Norge har hatt en velfungerende bosettingspolitikk for flyktninger. Vi har i stor grad unngått en utvikling med gettofisering og etablering av parallelle samfunn, som en del andre land sliter med. Vi må derfor videreføre en bosettingspolitikk som gir flyktningene mulighet til å bli en del av det norske samfunnet, og integrert i framtidige trygge lokalmiljøer.
Eilev Bekjorden (Fremskrittspartiet), 2017-12-04:
For en som er opptatt av Forsvarets ve og vel, er budsjettforslaget god lesing. Det er svært gledelig at regjeringen er godt i gang med å gjenreise Norges forsvarsevne, for etter 1990 har vi sett en kraftig og dramatisk nedbygging av Forsvaret. Det som en gang var et troverdig forsvar, ble redusert til nesten ingenting. Det var derfor svært nødvendig å snu den negative utviklingen og få startet gjenreisingen. Regjeringens forslag til budsjett for 2018 er en klar og tydelig oppfølging av langtidsplanen. Landmaktproposisjonen er heldigvis også godt politisk forankret ved et bredt politisk forlik mellom Arbeiderpartiet, Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti. Dette gir nødvendig forutsigbarhet for satsingene framover. Dette er helt i tråd med Fremskrittspartiets mål om å gjenopprette forsvarsevnen. Så gjør jeg et stort politisk sprang over til samferdsel. Den historisk store satsingen på samferdsel fortsetter. Denne regjeringen har prioritert samferdsel og økt rammene med over 60 pst. siden den overtok. Med Fremskrittsparti-statsråd Solvik-Olsen i spissen blir det bygd nye veier i stor skala. Og det blir ikke bare bygd nytt, det blir også brukt midler på vedlikehold. Det er absolutt nødvendig. Etter flere tiår der forfallet eller vedlikeholdsetterslepet har fått lov til bare å øke og øke, klarer denne regjeringen å redusere forfallet. For en som har vært med lenge i fylkespolitikken, er det store forfallet på fylkesveinettet en kjent sak. Det er lett å kjenne seg igjen i den frustrasjonen som et stadig økende vedlikeholdsetterslep skaper rundt om i det ganske land. Opprusting av vei og jernbane er bra for hele landet og ikke minst for distriktene. Det å gjøre det enklere, raskere og tryggere å forflytte folk, varer og tjenester bidrar til å øke og også beholde verdiskapingen i distriktene. Det er også med på å opprettholde bosettingen i distriktene. En god samferdselspolitikk er en god distriktspolitikk.
Mari Holm Lønseth (Høyre), 2017-12-04:
Det er kommunene som har ansvaret for grunnleggende velferdstjenester som barnehage, skole og eldreomsorg. Derfor trenger vi sterke kommuner som gir oss gode tjenester, og som legger til rette for god næringsutvikling i kommunene. Regjeringen leverer sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre for femte gang et budsjett med satsing på en sterk kommuneøkonomi. For 2018 legges det opp til en vekst i kommunenes frie inntekter som gir kommunene gode forutsetninger for å gi gode tjenester til innbyggerne sine. Kommunene har fått en sterkere realvekst i sine frie inntekter med Høyre i regjering enn hva de fikk under den rød-grønne regjeringen. Kommunesektoren hadde i 2016 det sterkeste driftsresultatet på ti år. Vi bevilger mer penger til fylkesveier. Aldri før har det vært færre kommuner på ROBEK-listen. Det går bra i Kommune-Norge. Det skapes nye jobber over hele landet, arbeidsledigheten går ned, og veksten går opp. Derfor er det også ganske forståelig at folk ikke trodde på Arbeiderpartiet og Senterpartiet da de i valgkampen fåfengt prøvde å tegne et dystert bilde av Kommune-Norge. En viktig oppgave for kommunene er å sørge for at vanskeligstilte skaffer seg en bolig. Bolig er en av grunnpilarene i livet vårt. Uten tak over hodet er det ganske vanskelig å fungere i andre sammenhenger. Antallet bostedsløse i Norge er nå rekordlavt, og nedgangen er størst blant barn. Det har ikke kommet av seg selv. Regjeringen har målrettet både bostøtten og Startlån-ordningen, slik at de som trenger det aller mest, også får mest. Vi har bl.a. rettet opp feilene som hang igjen fra Arbeiderpartiet, slik at bostøtten nå prisjusteres. Vi har styrket ordningene for lavinntektsfamilier, slik at barn ikke skal vokse opp i fattigdom. Barns inntekt regnes f.eks. ikke lenger med ved beregning av bostøtte, og taket på boutgifter for større husstander har økt. Det er mye som er gjort i den siste fireårsperioden som skal sørge for at flere skal kunne skaffe seg en bolig. Men her må vi sammen med kommunene sørge for fortsatt å føre en aktiv sosial boligpolitikk, som også har fungert de siste fire årene. Vi vil prioritere leie-til-eie-modellen, som gjør at flere vanskeligstilte kan få muligheten til å kjøpe sin egen bolig. Det vil bygge opp under eierlinjen og la enda flere oppleve stoltheten ved å eie sin egen bolig, bygge gode bomiljøer, og sist, men ikke minst vil det også føre til at færre barn vokser opp i fattigdom.
Jonny Finstad (Høyre), 2017-12-04:
Et godt samfunn er et samfunn som gir muligheter for alle. Et godt samfunn må også være et bærekraftig velferdssamfunn. Regjeringen har tatt grep for å ruste landet vårt for en ny tid ved bl.a. å ha levert tidenes mest ambisiøse Nasjonal transportplan. Vi skal altså bruke 1 000 mrd. kr over de neste tolv årene. I det framlagte 2018-budsjettet fortsetter den store satsingen, med ytterligere påplussinger på budsjettet. I valgkampen og i alternativ Nasjonal transportplan lovet Arbeiderpartiet mange milliarder mer enn regjeringen. Nå, derimot, foreslår ikke Arbeiderpartiet i sitt alternative budsjett å bruke én krone mer på veibygging enn regjeringspartiene. De bryter samferdselsløftene til befolkningen. Konkret foreslo Arbeiderpartiet i sin alternative NTP 5,1 mrd. kr mer i første periode til framskynding av totalt 27 prosjekter, med en totalramme på 55 mrd. kr. Dette var i seg selv veldig oppsiktsvekkende, og det er skapt mange falske forhåpninger i mange lokalsamfunn. Høyre påpekte denne manglende realismen i valgkampen. Arbeiderpartiets alternative budsjett gir oss rett. De bryter sine samferdselsløfter. Dette er enda et eksempel på linjeskiftet i Arbeiderpartiet. Under denne regjeringen og i samarbeid med Venstre og Kristelig Folkeparti ser vi at vedlikeholdsetterslepet går ned, nye forbindelser ferdigstilles, nye planlegges, og nye prosjekter gjennomføres. Satsingen på samferdsel har faktisk økt med 60 pst. siden 2013. Så vi ser at selv om Arbeiderpartiet øker skattene for norskeide virksomheter og folk flest med over 8 mrd. kr, klarer de ikke å prioritere valgløftene som de hadde for noen få måneder siden.
Nancy P. Anti (Senterpartiet), 2017-12-04:
I lys av prinsippet om likeverd og likeens behandling er veien ennå lang å gå for de samiske næringene og utvikling av språk og samfunn. Det er på tross av at det er fastslått at landet er tuftet på to folk: det norske og det samiske. Vi har et samisk nasjonalteater, Beaivváš, som har sin virksomhet i lokaler som er helseskadelige for de ansatte. Vi har Saemien Sijte, det sørsamiske kultursenteret, der man i 30 år har kjempet for å komme seg ut av en simpel brakkerigg. Vi har den samiske kulturarven i form av gamle gjenstander som ble frastjålet oss, og der det i dag ennå ikke finnes midler og ikke fasiliteter til å tilbakeføre disse kulturskattene. Det er nedslående å se at det fortsatt ikke kommer bevilgninger til sentrale institusjonsbygg på tross av store lovnader. Tiden er nå overmoden for å ta et løft for de samiske institusjonene og gi dem arbeidsforhold for utvikling av både samisk kultur og samisk samfunnsliv. Videre vil jeg rette fokuset mot den strukturelle diskrimineringen som er av en samisk næring, ved at sentrale spørsmål som fremmes, ikke løftes opp til behandling. Her vil jeg vise til det årlige kravet fra reindriftsnæringen om likebehandling med tanke på skatt og avgifter, og en full anerkjennelse som næring. Saken var nedfelt allerede i Sundvolden-erklæringen, og sist høst gikk regjeringspartiene høyt ut med lovnader om at dette nå var omtrent i boks. Men av budsjettforslaget ser vi for det første at saken er innskrenket nå til kun å gjelde engangsavgift for snøscooter, og for det andre at saken ikke er kommet særlig lenger enn for fire siden. Engangsavgiften er en god, men akk så sped, begynnelse. Selv der er det ennå uavklart både hva gjelder faktisk innhold, hva gjelder begrensninger og hva gjelder framdrift. Næringen fremmer her et helt rimelig krav. Det er et krav om anerkjennelse og et krav om likebehandling med andre lignende næringer. Reindriften som næring er fortsatt stilt overfor et overformynderi med tanke på behovet for driftsmidler, husvære og utstyr. Det vil være helt på sin plass nå å foreta en grundig gjennomgang av reindriftens økonomiske næringsvilkår. Det er gledelig at Senterpartiet sentralt nå har nedsatt et reindriftsfaglig utvalg nettopp for å prioritere sånne saker. Det er i likestillingens og likeverdets navn.
Gisle Meininger Saudland (Fremskrittspartiet), 2017-12-04:
Det ser ut til at vi til neste år også får et godt budsjett. Det må jo smerte opposisjonspartiene – som gamblet i valgkampen sin på høy arbeidsledighet, lav oljepris, høye utslipp og en utrygg økonomi – at regjeringen styrer landet mot ny optimisme. Vi kan se en rød tråd – eller rettere sagt en blå tråd for vår del – i våre budsjetter, nemlig lavere skatter og avgifter for folk flest. Det har vært en skatte- og avgiftslettelse på nesten 25 mrd. kr siden 2013. Vi faser ut maskinskatten for å øke bedriftenes lønnsomhet og sikre norske arbeidsplasser. Avbyråkratiserings- og effektiviseringsreformen fortsetter og frigjør 1,7 mrd. kr i 2018. De samlede bilavgiftene går ned, utslipp fra bil går ned, og la meg presentere dagens gladmelding: Gjennomsnittlig CO 2 -utslipp for nye biler solgt i november var 81 gram per km. I 2006 var tallet nesten 180 gram per km. Neste «fun fact» er at mesteparten av den reduksjonen har kommet etter 2013. Vi vet hvilket parti som kom i regjering i 2013. Det viser at de riktige incentivene fungerer. Det er ikke slik at man kan forby seg ut av alt, eller trenger å sende milliardregning til vanlige folk for å velge klimavennlig. Det grønne skiftet dreier seg ikke om å la være å reise på ferie, å dusje i kaldt vann og andre kjipe ting. Norge er på rett vei, og vi må slutte å snakke ned Norges viktige klimainnsats. Mange sier at man må la være å bygge vei for å redde klimaet. Men hva er poenget med å la være å bygge vei hvis bilen som snart kjører på veien, er utslippsfri likevel? Er motivet da å redusere utslipp eller å underbygge sine egne bilfordommer? I mitt hjemfylke, Vest-Agder, ville en slik snuoperasjon vært katastrofal. Nå kommer det ny firefelts motorvei fra Kristiansand til Stavanger i regi av selskapet Nye Veier. Norges Lastebileier-Forbund hadde en test i august i år, hvor de fant ut at 35 km ny motorvei fjernet nesten 3 500 tonn CO 2 årlig i forhold til om man hadde kjørt den gamle veien – fordi forbruket gikk ned. Hvis man i utgangspunktet liker verken bil, vei eller lastebil, er det leit at et slikt regnestykke ikke smaker godt for klimapartiene selv om det smaker godt for klimaet. Jeg skal avslutte der jeg startet, med å rose et godt budsjett som opprettholder et bærekraftig velferdssamfunn, som viderefører de store løftene, som f.eks. Nasjonal transportplan, som omstiller til lavutslippssamfunnet uten pisk, som skaper vekst og arbeidsplasser og tar Norge i riktig retning.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2017-12-04:
Petter Eide fra SV polemiserer over kriminalpolitikken til Høyre og Fremskrittspartiet og kaller budsjettet «tough on crime». Jeg skal smake litt på begrepet, men jeg er ikke sikker på at jeg er enig. Men ett er sikkert: Det er ikke løsningen å ta i kriminalitet med silkehansker, slik SV legger opp til. Vi har levert et budsjett der politiet er budsjettvinnere, men alt lar seg ikke løse ved hjelp av penger. Det har skjedd store endringer i kriminaliteten, og det krever omstilling. Etter at nærpolitireformen ble vedtatt i 2015, har politi- og lensmannsetaten påbegynt denne omstillingen, noe som er krevende for etatene, men helt nødvendig. Reformen er dessuten mye mer enn en strukturreform. Kultur, holdninger og ledelse er en viktig del av reformen – og ikke minst kvalitet. Det er satt i gang en rekke tiltak for å styrke kultur, holdninger og ledelse i politiet, og ifølge underveisrapporten fra Difi som kom nå nylig, er reformarbeidet på rett vei. Politiet har tatt inn over seg at de må jobbe på andre måter, og her ser vi allerede at metoden politiarbeid-på-stedet gir bedre kvalitet på politiarbeidet. Gjennom digitale hjelpemidler kan kontoret nå flyttes ut på hjul. Jeg var nylig på besøk ved lensmannskontoret på Oppdal, og de var veldig fornøyd med denne måten å arbeide på. I tillegg arbeides det med ytringsklimaet, som innebærer at politiet skal lære av feil, og det skal være trygt å si fra i etaten. Man skal bidra til debatt og dialog. Så satses det veldig mye på ledelse og styring. Her kan det nevnes at nasjonal ledergruppe er etablert. Støtte til ledergruppe i distriktene og program for førstelinjeledere er etablert. Difi-rapporten viser også at kommunene er fornøyd med samarbeidet med politiet. I Malvik i Trøndelag, der lensmannskontoret ble slått sammen med Værnes, rapporteres det at det aldri har vært mer synlig politi ute. Det nytter altså å flytte politiet fra kontoret og ut i bilene. Jeg må også snakke litt om pengene som er bevilget. Under omstillingen har det vært nødvendig å sette av penger spesifikt for reformen, og der er det satt av 565 mill. kr. 2018-budsjettet følger også opp på dette området, og det settes av penger spesifikt for reformen. Vi er opptatt av å oppnå målet om to politifolk per tusen innbyggere innen 2020, og vi er på god vei til å få til dette. Det har vært en økning av rene politistillinger på 1 000 årsverk totalt, og politi- og lensmannsetaten har blitt styrket med 2 000 flere kolleger totalt. Dette er et godt budsjett for framtidens politi.
Frida Melvær (Høyre), 2017-12-04:
Alt i Sundvolden-erklæringa slo regjeringspartia fast at dei ville «modernisere og forsterke den sivile kriseberedskapen i Sivilforsvaret». Erfaringa har synt oss at vi har behov for ein operativ ressurs med organiserte, godt utrusta og trena avdelingar som kan hjelpe i eit spekter av ulike hendingar, og som kan opptre som ei forsterking for andre beredskapsetatar. Sivilforsvaret har dei seinare åra i aukande grad vorte kontakta av nødetatar, fylkesmenn og kommunar om bistand i krevjande beredskapssituasjonar. Fleire delar av landet vårt har vorte råka av omfattande naturhendingar knytte til m.a. ekstremvêr, flaumar og ras. I tillegg har dei hjelpt til ved større brannar og leiteaksjonar, og ikkje minst erfarte vi at Sivilforsvaret si rolle under flyktningkrisa i 2015 var veldig viktig. Sivilforsvaret har over tid hatt utfordringar med at dei tenestepliktige søkjer fritak med bakgrunn i økonomisk tap som følgje av tenesta. Mange tenestepliktige som har gjennomført grunnkurs, har av same grunn vegra seg for å ta oppdrag som befal. Med dette som bakteppe har Sivilforsvaret i dag ikkje eit tilstrekkeleg tal befal i sine avdelingar. Tenesteplikta er fundamentet for Sivilforsvaret si verksemd, og tenestepliktige har krav på økonomisk godtgjersle for innsatsen. Den noverande godtgjersleordninga tilfredsstiller ikkje dei grunnleggjande prinsippa som tenestepliktige bør ha, og påfører som sagt mange ei økonomisk byrde. I tillegg har det vore ulik praktisering av godtgjersle mellom Heimevernet, politiet og Sivilforsvaret på same type oppdrag. Dette har vore ein uheldig praksis som no vert retta opp, ved at det i budsjettet for 2018 er føreslått ei auka løyving på 9,4 mill. kr til ny godtgjersleordning for Sivilforsvaret. Over tid har Sivilforsvaret i tillegg opparbeidd eit vesentleg materielletterslep, og store delar av utstyret har vore prega av høg alder og stor slitasje. For å vareta samfunnsoppdraget på ein tilfredsstillande måte må Sivilforsvaret ha tilstrekkeleg og relevant materiell. Det har vorte løyvd over 30 mill. kr til dette formålet i åra 2014–2017, og for 2018 forsterkar vi løyvingane ytterlegare med nye 13,3 mill. kr. Eg er glad for at dei samla budsjettløyvingane dei seinare åra har gjeve oss eit sterkare og meir moderne sivilforsvar og gjennom det ein styrkt beredskap over heile landet. Alle som har stått i tøffe og krevjande beredskapssituasjonar, veit kor viktig det er at alt fungerer den dagen krisa inntreffer. Det er difor veldig gledeleg at Sivilforsvaret vert ytterlegare styrkt i budsjettet for 2018.
Kristian Tonning Riise (Høyre), 2017-12-04:
Mange representanter, særlig fra Arbeiderpartiet, har under dagens finansdebatt vært opptatt av å sammenlikne innsatsen til denne og den forrige regjeringen når det gjelder arbeid og velferd. Særlig tilkjennega representanten Giske ved starten av denne debatten en utilslørt nostalgi for tilværelsen under den rød-grønne regjeringen. Når det først inviteres til en slik sammenlikning, er det en øvelse jeg mer enn gjerne deltar i, særlig når det er snakk om evnen til å skape norske arbeidsplasser generelt og for unge spesielt. Representanten Giske påsto tidligere i dag at det ble skapt 360 000 arbeidsplasser med Arbeiderpartiet i regjering. En ting er at oljeprisen på det tidspunktet var rekordhøy, mer interessant er det at antall unge som sto helt utenfor arbeidslivet, likevel økte i samme tidsrom – fra 47 000 i 2008 til 70 000 i 2013. Da er spørsmålet: Hvordan var det mulig å skape 360 000 arbeidsplasser samtidig som 23 000 flere unge falt utenfor? Svaret på det er at hele sysselsettingsveksten i denne perioden tilfalt utenlandsk arbeidskraft. Dette var vurderingen til tidligere sjeføkonom i LO, Stein Reegård, som i 2014 også fortalte at det var spesielt ungdom og yngre menn som var blitt presset ut av arbeidsmarkedet med denne politikken. I tillegg til arven fra de rød-grønne, med lavere vekst og økende arbeidsledighet, har regjeringen Solberg opplevd et historisk oljeprisfall, hvor 50 000 jobber forsvant. Likevel har ikke antall unge utenfor arbeidslivet økt i særlig grad de siste årene. Det skyldes at denne regjeringen har sørget for å gi unge en ny sjanse gjennom å satse på målrettede tiltak. Vi iverksatte en ny nasjonal ungdomsinnsats i 2017 og har styrket bevilgningen med 70 mill. kr neste år – totalt 100 mill. kr i budsjettet for 2018. Men arbeidet mot ungdomsledighet handler vel så mye om å stille krav som forhindrer lediggang, passivitet og frafall. Derfor har vi innført aktivitetsplikt for unge sosialhjelpsmottakere, slik at unge mennesker som kan jobbe, får et meningsfylt tilbud og kommer seg ut i arbeid eller utdanning. Vi har innført en fraværsgrense, som så langt har sørget for at det udokumenterte fraværet i videregående skole har stupt med mer enn 40 pst. for dager og 25 pst. for timer, og vi har innført en generell adgang til midlertidige ansettelser, som vil gi flere ungdommer som ellers ville hatt problemer med å få jobb, en mulighet til å prøve seg. Vi har mye igjen å gjøre, men denne regjeringen skjemmes på ingen måte av sammenlikning med den forrige. Jeg vil hevde snarere tvert imot, og foreløpig ser det også ut som om velgerne er enig i den analysen.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2017-12-04:
Norge har vært gjennom noen tøffe år. Vi har hatt en kraftig reduksjon i oljeprisen, som spesielt rammet Sør- og Vestlandet, gjennom økt arbeidsledighet. Men også resten av landet ble rammet av manglende inntekter. Regjeringen har styrt landet støtt gjennom disse tidene, og vi ser nå at politikken virker. Aktiviteten øker, og ledigheten faller. Norge skal omstille, og i næringslivet skal det satses på en større bredde. Men vår olje- og gassektor kommer til å være den ledende næringen i Norge i mange tiår framover, og det skal vi være veldig glad for, for mye av denne omstillingen er knyttet til store kostnader. Disse kostnadene skal også finansieres, og jeg ser ikke annet enn at også de som er imot olje- og gassnæringen, bruker de samme inntektene fra den samme bransjen til å dekke de samme kostnadene. Det er viktig ikke å glemme vår viktigste næring, som jeg får inntrykk av at enkelte gjør når de snakker om omstilling og det grønne skiftet. Vi skal fortsette vår satsing på olje- og gassektoren, gi bransjen den forutsigbarheten som er nødvendig gjennom tilgang til letearealer, og beholde dagens skatteregime. Dette er ikke tidspunktet for omlegging eller for å eksperimentere med endrede rammevilkår. Mange i denne salen snakker om behovet for omstilling, men det er færre som snakker om hva som skal omstilles. Ja, «reformpause» bruker enkelte i samme setning som «behovet for omstilling». Norge kan her bidra på mange fronter. Vi har teknologi, vi har kompetanse, og vi har kapital. I disse miljøtider kan vi som nasjon bruke vår teknologi til å gi mindre utslipp. Vi kan bruke vår kompetanse til å velge de miljøvennlige løsningene, og vi kan bruke av vår kapital til å legge til rette for at næringslivet sammen med staten kan utvikle og bruke de beste løsningene. Mange vil redusere utslipp i Norge gjennom redusert aktivitet, men sannheten er at jo mindre aktiviteten er i Norge, jo større blir utslippene globalt. Det er en stor glede nå å få fjernet eiendomsskatten på verk og bruk, den såkalte maskinskatten. Dette innebærer reduserte utgifter og bedre forutsigbarhet for mange bedrifter. Det vil øke lønnsomheten, bidra til nye investeringer og nye arbeidsplasser. Vi må tiltrekke oss nye næringer, og datalagringssentre blir av mange snakket om som en av disse næringene. Da må vi legge til rette for at det kan skje. Det er omstilling. Vi bygger ikke framtiden på gårsdagens løsninger. En kommer ikke først ved å gå i andres fotspor.
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2017-12-04:
Denne debatten og egentlig starten på hele denne stortingsperioden har vist at Arbeiderpartiet og Senterpartiet har forlatt rollen sin som ansvarlige partier. Det som gjerne er merkevaren til partier som har en ansvarlig politikk, er at de holder en stø kurs, og at de har en langsiktig og forutsigbar politikk, og det er lite ved Arbeiderpartiets og Senterpartiets politikk som kan kjennetegnes ved det nå om dagen. I hele denne valgkampen som vi har vært igjennom, snakket Arbeiderpartiet på inn- og utpust om viktigheten av høyere skatter. De malte opp det ene skremmebildet etter det andre om hvor galt det kunne gå her i landet hvis folk fikk beholde litt mer av sine egne penger. Men det som de undervurderte totalt, er at velgerne husker sist de rød-grønne satt i regjering, de husker at skattene gikk opp, og de husker at det ikke ble noe mer velferd av det, men at helsekøene ble lengre. Skatteletter gir positive synergieffekter, det gir optimisme, og det gir vekst. Vi har vist at det går an å satse både på skatteletter til vanlige folk og på mer velferd. Vi har fått flere lærere, vi har fått flere helsesøstre, det har blitt bedre kommuneøkonomi, vi får mer vei, og vi får kortere helsekøer med regjeringens politikk. At folk får beholde litt mer av sine egne penger, blir litt raskere friske, kommer raskere i jobb, sparer skatteutgifter og bidrar med skatteinntekter, er positivt for Norge. Det er oppskriften på en vellykket politikk. Arbeiderpartiet har etter valget langt på vei innrømmet at de tok feil i sin strategi, de har innrømmet at de ikke klarte å forklare hvorfor de skulle øke skattene, men like fullt fortsetter de nå å øke skattene, uten grunn. Da må vi bare konkludere med at Arbeiderpartiet har som mål i seg selv å øke skattene. Det er en egen ideologi for Arbeiderpartiet å la vanlige folk beholde mindre av sine egne penger. Et annet godt eksempel på Arbeiderpartiets og Senterpartiets vingling er at de i valgkampen lovte ikke å myke opp innvandringspolitikken. De skulle føre en streng og ansvarlig politikk. Men allerede før Stortinget hadde åpnet, var de på banen med nye forslag for å se på hvordan de kunne få flere grunnløse asylsøkere til å få varig opphold i Norge. Jeg tror faktisk det er slik at velgerne ikke ønsker seg tilbake til høyere skatter, lengre helsekøer, dårligere kommuneøkonomi og en ukontrollert innvandringspolitikk.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2017-12-04:
For fjerde året på rad gjennomfører Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen flate kutt i offentlig sektor, kutt pakket inn som avbyråkratisering og effektivisering. Siden 2015 har regjeringen kommet med en kuttpakke, men mengden av byråkratisering og effektivisering har vært mindre forutsigbar. Det er kanskje fordi det endelige prosentkuttet ikke egentlig er resultatet av et strategisk definert behov for å effektivisere, men har i stedet tjent som inndekning for nye formål som støttepartiene til regjeringen har fått forhandlet inn. Det har blitt en litt trist juletradisjon at effektiviseringskutt skjerpes inn i det endelige budsjettforliket. For 2018 har regjeringskameratene blitt enige om at innsparingskravet skal økes fra 0,5 til 0,7 pst., en slags omvendt julegave. Regjeringens logikk synes å være at tar du den, så tar du den. Det er enkelt å si for den som ikke kjenner børa på nakken. Men ta universitets- og høyskolesektoren som eksempel: Med dette forliket får sektoren et oppsamlet kutt på nærmere 900 mill. kr. Neste år bikker det 1 mrd. kr hvis regjeringen får fortsette. Som tidligere lokalpolitiker har jeg vært borti denne måten å styre på. Vi gikk bort fra det i Nesodden. Jeg opplevde det som en dårlig, svak styringsform, fordi de folkevalgte unnlot å ta ansvaret sitt. De dyttet byrdene nedover i systemet. Politisk ledelse er jo å ta de vanskelige valgene. Politikk er å prioritere. Det kan i seg selv være vanskelig å overskue konsekvensene av flate kutt, særlig når de kommer sent i prosessen og varierer i omfang. Men det bør være rimelig klart for de fleste at innsparinger som pålegges alle virksomheter, uansett hvor effektivt de driver, og som gjennomføres år etter år, i siste instans går ut over både tjenestetilbud, lokal handlefrihet og motivasjon. Arbeiderpartiet er skeptisk til å bruke universiteter og høyskoler som salderingspost for å få budsjettene til å gå opp. Det er verken særlig klokt eller langsiktig. Ytterligere kutt vil kunne svekke studie- og forskningskvaliteten, og vi støtter ikke det. Det å reformere – reformare betyr å forme på ny: I Arbeiderpartiet ser vi ingen gjennomtenkt plan bak disse flate kuttene. Vi mener at Stortinget må ta en overordnet diskusjon om effekten av den såkalte avbyråkratiserings- og effektiviseringsreformen.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2017-12-04:
Det er mange mollstemte innlegg her i dag fra opposisjonen, og vi hørte kanskje det mest mollstemte fra arbeiderpartirepresentanten Masud Gharahkhani litt tidligere i kveld. Jeg håper jeg kan flytte inntrykket over til dur ved å oppsummere regjeringens og budsjettforlikets satsing på frivillighet og kultur. 2018 blir et godt år for det frivillige kor- og korpsmiljøet. Musikkorpsene styrkes. Kor får 10,6 mill. kr til aktivitetsmidler. Vi tredobler tilskuddet til Foreningen norske kordirigenter. Krafttak for sang får 5,2 mill. kr fra spillemiddeloverskuddet. Og amatørteatrene får 5 mill. kr til ny ordning for oppsetning, utstyr og prosjekter hvor spesielt barn og unge er med. Ja, dette lyder som musikk i mine ører og burde klinge godt for alle som elsker korsang og korpsmusikk. Jeg synes også jeg hørte SV si at kulturen er sultefôret i Norge – ganske drøyt når de statlige overføringene til idrett, kultur og frivillighet aldri har vært høyere enn nå. Bevilgningene har økt med 22 pst. fra vi tok over i 2013. På samme tid har også overføringene fra spilleoverskuddet økt kraftig, fra 2,7 mrd. kr i 2013 til 4 mrd. kr i 2017. I Høyre er vi krystallklare på at vi skal fortsette å sikre gode og forutsigbare ordninger for frivilligheten. Der er også momskompensasjonen en viktig ordning, en ordning som har økt til fordeling med 475 mill. kr siden 2013, en stor økning som betyr mye for mange lag og foreninger, også klubben i mitt hjerte, der jeg steker mye vafler. Da Eidsvold Turn kjøpte inn nye vaffeljern i 2010, fikk vi bare igjen 35 øre av hver krone som vi betalte i moms. Men da vi kjøpte nye vaffeljern i 2016, fikk vi tilbake 76 øre av hver krone vi hadde betalt i moms. Den unge frivilligheten er også viktig for regjeringen. Derfor har vi sørget for at herreløs arv tilfaller barn og unge i frivillige organisasjoner istedenfor staten. I 2018 utgjør det 24,5 mill. kr til ung frivillighet. Samlet over statsbudsjettet neste år er det over 11 mrd. i overføringer til frivilligheten. Vi kan trygt si at det er rom for å skape mye viktig frivillighet i dette landet. Så kan vi også være stolte over et rikt og mangfoldig kulturliv i Norge, med en sterk statlig grunnfinansiering. Men så er det også sånn at kultursektoren står overfor mange nye utfordringer som følge av et mer globalisert og digitalisert samfunn. Derfor er regjeringens satsing på Kreativt Norge viktig, et strategisk utviklingsarbeid som skal gjøre at vi skal lære mer av de kunstnerne, bedriftene og institusjonene som har lyktes med å utvikle sine virksomhetsområder, som har nådd nye målgrupper og engasjert et større publikum. Det er vårt ansvar å gi kulturen flere økonomiske bein å stå på.
Tage Pettersen (Høyre), 2017-12-04:
Denne høsten fikk de fire ikke-sosialistiske partiene fornyet tillit av velgerne. Det forteller i hvert fall meg at velgerne ville se mer av den politikken regjeringen har levert de siste fire årene, og det er nettopp den politikken som videreføres i budsjettet for neste år. Arbeiderpartiets Gharahkhani holdt et flammende innlegg tidligere i kveld der hans ønskede etterlattinntrykk var at regjeringen ikke vil frivilligheten vel. Representanten lagde et nummer av at kulturministeren kun er opptatt av vafler og brunost, men han glemte da at nettopp vafler og brunost er et av de viktigste bidragene for norsk frivillighet. Kulturministeren har tatt til orde for åpenhet og innsyn rundt økonomien i norsk idretts øverste nivå. Dette er et arbeid hun har utført med en særdeles klar stemme, men hvor opposisjonen har vært overaskende taus helt til den selv så hvor alvorlig situasjonen faktisk var. Parallelt med dette er bevilgningene til toppen av norsk idrett redusert og kraftig styrket til lokal aktivitet for barn og bredde. Dette er et viktig grep for at de tusenvis av frivillige der ute som steker vafler hver eneste dag, skal være trygge på at de inntektene dette gir, nettopp går til aktivitet for deres lokale medlemmer. Regjeringen er opptatt av frivilligheten og styrker samspillet med frivillig sektor og legger til rette for mer frivillighet – på frivillighetens egne premisser. En god momskompensasjonsordning videreføres og styrkes etter budsjettavtalen med Venstre og Kristelig Folkeparti. Dette er åpenbart den aller viktigste ordningen for frivillig sektor, og posten er økt med 475 mill. kr siden 2013 til over 1,4 mrd. kr neste år. Tilskuddet til merverdiavgiftskompensasjon ved bygging av idrettsanlegg er et annet viktig tiltak for frivilligheten. Ordningen økes til historisk høye 185 mill. kr neste år. Dette er 15 mill. kr over nivået for godkjente søknader på ordningen inneværende år og en økning på 120 mill. kr siden 2013. Regjeringen styrker også gaveforsterkningsordningen til 70 mill. kr for 2018. Det vil kunne utløse totalt 350 mill. kr i private gaver og gaveforsterkningstilskudd. Dette er en ordning Arbeiderpartiet er imot. Det å hevde at regjeringen ikke vil frivilligheten vel, faller på sin egen urimelighet. At partier i opposisjonen vil gi mer til det meste, er langt fra hva de samme partiene sto for da de satt i regjering. Jeg tror at frivilligheten selv er i stand til å vurdere om det er den praktiske politikken eller de fagre løftene som veier tyngst.