Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2004-06-08:
Gjennom opprettelse av Utlendingsnemnda i 2001 foretok Stortinget en lovendring som gjorde at departementet ved politisk ledelse ikke lenger kunne instruere Utlendingsdirektoratet i utlendingssaker, slik det kunne gjøres til da. I dag kan Kommunal- og regionaldepartementet ved statsråden som kjent styre praksis i utlendingssaker bare ved å endre regelverket. Det finnes ett unntak, og det er saker der sikkerhetspolitiske og utenrikspolitiske hensyn gjør seg gjeldende. Her kan altså statsråden gripe inn. Den lovendringen Stortinget gjorde i 2001, har nå virket i tre år, og det er på tide med en ny gjennomgang av et så komplisert regelverk. Har dette virket slik vi mente og ville at det skulle gjøre, eller er det ikke blitt etter de intensjonene et flertall i Stortinget hadde? Det kan selvfølgelig være flere konklusjoner på det, og jeg skal forholde meg til det Arbeiderpartiet mener. Det var vi som la fram saken for Stortinget, og det var vi som fikk flertall for vårt syn den gangen. Men det betyr ikke at alt bare skal være som det er. Og når Arbeiderpartiet kritiseres av Fremskrittspartiet i innstillingen fordi vi mener statsråden ikke bruker det styringsrommet som dog ligger i dagens regler, må Fremskrittspartiet lese brevet fra statsråden datert 19. mai i år, der hun selv klargjør dette. Men selv om det finnes et slikt handlingsrom også i dag, mener vi likevel det er behov for endringer i dagens lov, endringer slik at departementet igjen skal kunne gi UDI generelle instrukser om lovtolkning og skjønnsutøvelse av saker som er til behandling. En slik endring vil ivareta behovet for en bedre politisk styring, og det er ønskelig sett fra vår side. Da Arbeiderpartiet gikk inn for å flytte styringen av enkeltsaker fra departementet til UNE i 2001, var dette bl.a. begrunnet i det store presset stortingspolitikere og fagstatsråden opplevde fra enkeltpersoner og grupper på asylområdet. Men selv om stortingspolitikerne og statsråden i de tre årene ikke har kunnet gripe inn i enkeltsaker, har nok presset stort sett vært til stede hele tiden. Mange enkeltsaker har likevel tilflytt oss. Det samme gjelder for grupper av mennesker som har søkt om asyl her i landet. Med et så åpent storting som det er her i landet, er det vanskelig å komme bort fra dette. Det kan ha sine fordeler og sine ulemper. For mange asylsøkere er det uvanlig å ha en så åpen vei til sentrale politikere, og det kan fort skapes et inntrykk og en forventning som ikke kan innfris. Det er uheldig. Arbeiderpartiet mener det er viktig at saksbehandlingen knyttet til enkeltsaker fortsatt skal holdes utenfor departementet og Stortinget, og går inn for det. Men samtidig er vi enig i at det er viktig at det politiske ansvaret tydeliggjøres, og at det er samsvar mellom politiske mål og praktiseringen av utlendingsloven. Med dagens praksis, hvor styringen foregår gjennom lover og forskrifter, er dette en tidkrevende prosess. På innvandrerfeltet vet vi alle at det kan skje ting fort. Da er en tidkrevende prosess med lov- og forskriftsendringer en for lang vei fram for å få til endringer. Det er ikke akseptabelt i enkelte tilfeller. Derfor er det behov for å foreta noen endringer. Arbeiderpartiet går derfor inn for den foreslåtte endringen, slik at UDI i visse tilfeller kan instrueres av statsråden. Men det er grunn til å merke seg at det ikke betyr at enkeltvedtak som er fattet av UDI, skal kunne oppheves eller settes til side, med mindre de viser seg å være ugyldige. Men en slik ny vurdering vil være retningsgivende for framtidige vedtak. Det er en viktig presisering. SV og Senterpartiet skriver i sine merknader at det kun er de positive vedtakene som skal vurderes, med andre ord: Det skal legges opp til en strammere innvandringspolitikk. Det er ikke riktig. Den instruksjonsmyndigheten statsråden nå får, vil være generell og gå på både positive og negative vedtak. Arbeiderpartiet går også inn for at det skal opprettes en stornemnd. En slik nemnd skal vurdere prinsipielle saker, vedtak fra UDI og saker der det er tendenser til ulik praksis i UNE og UDI. Det eksisterer i dag ingen slik ordning som sikrer lik praksis i UDI og UNE. Det kan føre til ulik behandling, inkonsekvente avgjørelser og gale avgjørelser, som ikke minst rammer asylsøkerne. Stornemndas funksjon vil være å skulle sikre lik behandling gjennom at vedtak i stornemnda skal være presedensskapende. Arbeiderpartiet er enig i at det ville være ufornuftig å be om full nemndbehandling av saker som åpenbart ikke har noe element av tvil i seg. Men vi mener likevel at flere saker enn i dag bør behandles i full nemnd. Og det bør være en forutsetning at klageren skal møte i nemnda, dersom det er tvil om utfallet. For øvrig mener vi at stortingsmeldingen kun tar opp noen av evalueringsrapportens forslag til forbedringer av UNE, og flertallet, Arbeiderpartiet, SV, Fremskrittspartiet og Senterpartiet, forventer at Regjeringen kommer tilbake med en oppfølging av de øvrige deler av evalueringen på en egnet måte. Arbeiderpartiet går også inn for at det opprettes en felles enhet for landkunnskap. Vi mener at rettssikkerheten fortsatt vil kunne ivaretas, ved at alle instanser som fatter vedtak, fortsatt vil etterprøve faktagrunnlaget. Disse har en utredningsplikt som innebærer at dersom de mener at det foreligger mangelfull eller feilaktig landinformasjon, kan de returnere en sak og be om utfyllende opplysninger. Så vil jeg gi en stemmeforklaring. I innstillingens forslag til vedtak II ber Stortinget Regjeringen omorganisere 48-timersprosedyren slik at Utlendingsnemnda behandler klagen til en antatt grunnløs asylsøker før asylsøkeren sendes ut. Jeg vil anbefale Arbeiderpartiets medlemmer å stemme mot II. Begrunnelsen for det er at Arbeiderpartiet har vært for å innføre 48-timersprosdyren, og mener at den har fungert bra. Det kan være grunner for at søkeren bør bli i landet til klagebehandlingen er ferdig. Men etter flere runder om hvor lang tid dette vil ta, at det vil medføre at man må sette inn ekstra ressurser, og at man vil få en forskjellsbehandling mellom de saker som behandles etter 48-timersprosedyren, og andre saker som er åpenbart grunnløse, mener vi at vi ikke kan stemme for en slik endring nå. Vi viser også til brevet fra statsråden datert 3. juni 2004. Det foregår også en harmoniseringsdebatt innenfor EU om nettopp dette spørsmålet om de antatt grunnløse asylsøkerne, der forskjellige prosedyrealternativer blir drøftet, og der det skal være en klagemulighet. Det er grunn til å avvente også dette resultatet. Det er også grunn til å avvente Regjeringens evaluering av saken, i og med at 48-timersregelen kun har fått virke siden nyttår.