Siri A. Meling (Høyre), 2010-03-11:
Norge er å regne som en stormakt når det gjelder havområder, og vi har et stort potensial for å utnytte disse for å produsere havbasert energi enten i form av vindkraft eller andre energiformer. Proposisjonen og lovforslaget som vi i dag har til behandling, omfatter både en strategi for utvikling av næringsliv og energiressurser knyttet til havbasert fornybar energi og et forslag til lov om fornybar energi til havs, nemlig havenergiloven. Dette er en sak som først og fremst kjennetegnes av stor grad av tverrpolitisk enighet, og jeg vil takke energi- og miljøkomiteens medlemmer for et godt samarbeid under behandlingsprosessen. Saken har sin bakgrunn i klimaforliket mellom regjeringspartiene og Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre fra januar 2008, hvor partene var enige om å lage en nasjonal strategi for kraftproduksjon fra havmøller og andre marine fornybare energikilder. En slik strategi skulle se på behovet for forskningsinnsats, vurdere å opprette et eget senter for forskningsdrevet innovasjon på området og finne et egnet lovverk, konsesjonssystem og ikke minst definere arealer som kan la seg benytte til energiproduksjon uten å komme i for stor konflikt med fiskeriinteresser og andre næringer samt det marine miljø. Lovforslaget er basert på Norges lange erfaring med forvaltning av vannkraftressursene, petroleumsressurser og infrastruktur for elektrisitet og gass. Forslaget innebærer en regulering av hele livsløpet til et energianlegg, dvs. både planlegging, utbygging, drift og nedstenging, og det omfatter både anlegg for fornybar energiproduksjon og anlegg for omforming og overføring av elektrisk energi til havs. Loven slår fast at retten til å utnytte de fornybare energiressurser til havs tilhører staten. Lovens virkeområde er som hovedregel havområdene utenfor grunnlinjen, men den kan også gjøres gjeldende innenfor grunnlinjen i visse tilfeller. Lovforslaget fastsetter konsesjonsplikt for å bygge, eie og drive slike anlegg. Videre er lovfremlegget basert på arealvurderinger med tilhørende prosedyre for konsekvensutredninger. Ved åpning av areal inviteres aktører til å søke konsesjon. Det åpnes for mulighet for prekvalifisering av anbydere samt krav om konsekvensutredning. For å sikre fremdrift i prosjekter vil også myndighetene ha mulighet for å sette tidsfrister for oppstart av energianlegg. Det slås videre fast i forslaget at nettinfrastrukturen til havs ikke skal belastes strømkundene på land. Konsesjonsperioden er foreslått å gjelde for inntil 30 år. Fra Høyres side ønsker vi å ha en konsesjonsperiode på inntil 50 år og fremmer forslag om dette. Bakgrunnen for at vi ønsker en lengre konsesjonsperiode, er todelt: I Storbritannia settes konsesjonsperioden til 50 år, og vi er fra Høyres side opptatt av å gi like rammebetingelser rundt Nordsjøbassenget. Videre har flere høringsinstanser gitt uttrykk for at en lengre konsesjonsperiode er å foretrekke med bakgrunn i hvor omfattende og kostnadskrevende denne type investeringer i fornybar energi faktisk er, og at dette krever en lang og forutsigbar horisont i forhold til rammebetingelsene. Det er positivt at det allerede nå er igangsatt et arbeid med å vurdere egnede arealer, og at resultatet av dette arbeidet skal presenteres i siste halvdel av 2010, og videre at det legges opp til en strategisk konsekvensutredning av disse, inkludert en høringsprosess, i 2011. Det er viktig at denne fremdriftsplanen holdes. Komiteen har i sine merknader understreket betydningen av å ta hensyn til fiskeriaktivitetene i våre havområder, og jeg vil også fra talerstolen i dag signalisere betydningen av dette. Utviklingen av havbasert fornybar energi må skje i god sameksistens med andre næringer, spesielt fiskerinæringen. Forslaget har utpekt den sørlige del av Nordsjøen som det området en regner med at det i første omgang vil være mest aktuelt med utnyttelse av havenergi, fordi området ligger nær store markeder og tilknytning til infrastruktur sannsynligvis vil være lettere. Det er verdt å merke seg at en samlet komité ber om at også den nordlige Nordsjø ses på med samme intensitet, bl.a. fordi det kan være andre vindforhold her som gjør det interessant i et helhetlig bilde av energiproduksjonen til kontinentet. Det er bra at et lovverk nå kommer på plass for å utnytte havenergiressursene også utenfor grunnlinjen. I Europa, særlig i Tyskland og Storbritannia, foreligger det store planer for utbygging av havvind – ikke bare planer, men også økonomiske tilskuddsordninger som gjør det attraktivt å investere. Faktisk regner en med et marked på mellom 700 og 900 milliarder kr som skal investeres i energiproduksjon fra havvind i de kommende årene. Dette er et marked som også norske bedrifter og kompetansemiljøer posisjonerer seg for. Statoil og Statkraft har fått konsesjon til å videreutvikle og eventuelt bygge ut et stort felt på Doggerbank i britenes tredje konsesjonsrunde, som ble offentliggjort nylig. Det er bra at disse selskapene satser ute, for det er ikke til å underslå at utbygging av havenergi i Norge har et såpass høyt kostnadsnivå i forhold til muligheter for økonomisk støtte at det ikke er realistisk å se for seg en storstilt utbygging av havenergi i Norge med det første. Derfor er det viktig å få et demonstrasjonsanlegg for norsk teknologi på plass. Til slutt vil jeg ta opp forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet om en konsesjonsperiode på 50 år.