Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2002-11-07:
En viktig faktor for at det norske samfunn skal lykkes i å møte de fremtidige utfordringer for både næringsliv og forvaltning, vil være evnen til å utvikle og ta i bruk ny kunnskap. Ikke minst i dagens situasjon må dette ha vår oppmerksomhet i forhold til problemer på arbeidsmarkedet og behov for utvikling og nyskaping. Saken vi behandler i dag, om retten til oppfinnelser som er gjort av arbeidstakere, er en oppfølging av en tidligere understreking fra Stortinget om nødvendigheten av å satse på større grad av kommersialisering av forskningsresultater ved universiteter og høgskoler. Hensikten med lovforslaget er å øke den næringsmessige utnyttelsen av oppfinnelser i forskning ved universiteter og høgskoler, men uten å true institusjonenes tradisjonelle oppgaver, som fri forskning og høyere utdanning. Som saksordfører er jeg glad for at det er enstemmig tilslutning til forslaget, med noen nyanser i merknader fra Fremskrittspartiet, om enn ikke helt så klare. Ved endringer i lov om universiteter og høgskoler i vår ble institusjonene pålagt større ansvar for anvendelse av vitenskapens metoder og resultater og samarbeid med samfunns- og arbeidsliv. Institusjonene må spille en mer aktiv rolle for at forskningsresultater i større grad anvendes slik at det kommer samfunnet til gode. Her er det selvsagt ikke bare aktuelt med patentrettigheter, men også andre forhold som f.eks. kapitalinnsats i neste omgang. Undersøkelser viser at forskningsresultater frembrakt ved universiteter og høgskoler har uutnyttede muligheter for bruk i næringsliv og verdiskaping. Arbeidet for å sikre bedre samfunnsmessig gevinst av oppfinnelser krever bl.a. et tettere samarbeid mellom forskningsmiljøer og næringsliv, organisatorisk tilrettelegging i institusjonene og økonomiske insentiver for forsker og institusjon. Økt satsing på næringsmessig utnyttelse av oppfinnelser må imidlertid ikke svekke grunnforskningen ved universiteter og høgskoler. Grunnbevilgningene til forskning må ikke reduseres ut fra forventninger om økt egeninntjening fra ervervsmessig utnyttelse av forskningsresultater. Jeg vil samtidig understreke det viktige prinsipp at forskeren og fagmiljøene selv skal bestemme hva det skal forskes på, hvilke metoder som skal benyttes og hvordan resultatene skal presenteres. Videre vil jeg understreke prinsippet om at forskeren har retten til offentliggjøring av forskningsresultater – den frie publiseringsretten. Komiteen slutter seg til forslaget om at universiteter og høgskoler får anledning til å overta retten til næringsmessig utnyttelse av patenterbare oppfinnelser gjort av ansatte ved institusjonen. Det gjøres ved at «lærerunntaket» i arbeidstakeroppfinnelsesloven oppheves. Loven blir altså gjort gjeldende for universiteter og høgskoler på samme måte som for øvrig offentlig og privat virksomhet, slik som i de fleste andre land. Forskerens mulighet for åpen spredning av kunnskap må imidlertid, som foreslått, sikres ved en lovfesting av retten til fritt å publisere sine forskningsresultater innen ett år etter at institusjonen er varslet om oppfinnelsen, selv når dette kan hindre institusjonen i å unytte en oppfinnelse næringsmessig. Forslagene vil kunne sikre et større engasjement hos institusjonene for å utnytte forskningsresultater kommersielt, men også større ansvar for å organisere et apparat som kan sikre forskernes og institusjonenes rettigheter og sørge for at oppfinnelser blir patentert og formidlet til næringslivet. Publiseringsretten gir forskerne valgmulighet når det gjelder om en oppfinnelse skal patenteres og utnyttes næringsmessig eller ikke, og eventuelt et bedre hjelpeapparat i forhold til støtte og veiledning hvis patentering er aktuelt. Forsker og institusjon bør i all hovedsak ha felles interesser og kunne samarbeide for å få til både publisering og patentering, selv om institusjonen nå får førsteretten til å utnytte oppfinnelsen næringsmessig. Når det gjelder fordeling, er komiteen enig i at eventuelle verdier fra oppfinnelser skal fordeles mellom forsker og institusjon. Bernt-utvalgets forslag om en fordeling mellom institusjon/forskningsmiljø og forsker med henholdsvis 2/3 og 1/3 på hver har fått bred støtte i høringsrunden. Departementet mener at en slik fordelingsnøkkel er et godt utgangspunkt, men at den ikke bør lovfestes som en særordning for denne sektoren i forhold til andre arbeidstakere. Komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Fremskrittspartiet og representanten Simonsen, slutter seg til dette og mener at en retningslinje om en fordeling med 2/3 til institusjon/forskningsmiljø og 1/3 til forsker virker som et rimelig utgangspunkt hvor ikke annet er avtalt. Departementet må legge dette til grunn i den videre oppfølging. Men jeg vil understreke at her er det også muligheter til å lage andre avtaler, noe en kanskje ikke får inntrykk av i merknaden fra Fremskrittspartiet. Institusjonene bør selv avgjøre hvordan de vil organisere apparatet som skal sikre rettigheter til oppfinnelser og formidling til næringslivet. Det er uansett viktig at institusjonene bygger opp intern kompetanse for å ivareta institusjonens og forskernes interesser. Det vil her dreie seg om kostnader ved etablering av et innovasjonsapparat, og vi ber departementet, i samarbeid med institusjonene, kartlegge behovet og følge opp dette i kommende budsjettframlegg for Stortinget. Samtidig ber vi òg departementet evaluere denne ordningen etter tre år og gi en tilbakemelding til Stortinget på en egnet måte. Det er mitt håp – og jeg tror også hele komiteen håper det – at de endringer vi gjør i dag, vil bidra til å øke muligheten for større utnyttelse av forskningsresultater ved universiteter og høgskoler, til samfunnets beste. Så til slutt et område som ikke er omtalt i forslaget, men som komiteen har tatt opp: Endringene gjelder bare oppfinnelser som er patenterbare, men også forskningsresultater som ikke skal patenteres, kan ha et kommersielt potensial. Eksempler på resultater som faller utenfor loven, kan være fremgangsmåter som er nødvendige for å fremstille et produkt, og dataprogrammer. Her vil åndsverkloven dekke noe og regulere deler av slike nyskapninger, men vi har valgt å poengtere også dette forholdet i sammenheng med patenter når det gjelder næringsmessig utnyttelse av forskningsresultater. Komiteen viser til at universitetene og høgskolene får et spesielt ansvar for å utbre forståelse for og sikre anvendelse av vitenskapens resultater. Vi vil derfor understreke at dette ansvaret også omfatter resultater som ikke skal patenteres, men som likevel kan kommersialiseres. Det er viktig at institusjonene, når de velger organisasjonsform for innovasjonsarbeidet, også legger til rette for at forskningsresultater som ikke trenger patentering, kan bli ivaretatt på en god måte.