Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2008-12-02:
I en verden som skriker etter energi, og hvor klimaendringene kan true mange menneskers liv, er det helt nødvendig at også vi i Norge tenker på hvordan vi bruker energien vår, og om vi kan utnytte den på en bedre måte enn det vi gjør i dag. Det er utvilsomt store muligheter til akkurat det. Vi har tradisjonelt hatt god tilgang – rikelig tilgang egentlig – på rimelig energi i flere former i dette landet. Det har vi for så vidt ennå, sett ut fra det inntektsnivået som gjelder i dette landet. Infrastrukturen vår er underbygd det samme forbruksmønsteret som vi i dag utfordrer gjennom energieffektivisering innenfor en rekke områder – og kanskje på spesielt på to områder: innenfor transportsektoren og innenfor den måten vi bruker energi på i bygningene våre. Det er et stort potensial for energieffektivisering, ikke minst blant husholdninger, bygg og på transportområdet, som det er pekt på i forslaget. Det er selvfølgelig slik at Regjeringen fokuserer på dette området. Det er jo feil det som saksordføreren nettopp sa. For å ta transportområdet først. Regjeringen har satset og satser på en avgiftsomlegging i en grønnere og mer miljøvennlig retning. Dette handler også om energieffektivisering. Regjeringen satser nå mer enn noen gang på kollektivtrafikk. Dette er også energieffektivisering. Dette forholdet vil denne regjeringen styrke i årene som kommer. Det vil være en tydelig markering av en energiomlegging innenfor transportsektoren, og det vil være en langt bedre energieffektivitet i de virkemidlene og de forslagene som kommer fra Regjeringen. Så sier statsråden i brev til komiteen: «Den mest miljøvennlige kilowattimen er den som ikke blir brukt og effektiviseringstiltak er ofte billigere enn å investere i ny produksjon.» Det er selvfølgelig helt riktig, og det slutter jeg meg til. Når det gjelder elektrisitet, er det to forhold som bør vektlegges etter min mening. Punkt 1: Tiltak for å redusere elektrisitetsbruken i enkeltbygninger samtidig som man foretar tiltak for å dempe forbruksveksten. Det er også omtalt i forslaget. Det andre forholdet er omlegging av energibruken fra høyforedlet elektrisitet til f.eks. fjernvarme når det gjelder oppvarming. Det er også inntatt i forslaget. Men er det nødvendig å gjennomføre potensialstudier for å øke tiltakslysten på disse områdene? Det er jo det som er spørsmålet. Når det gjelder tiltakene, er jo Enova et av de viktige virkemidlene som staten besitter. Jeg trenger ikke gjenta økningen og forsterkningen av Enovas muligheter nettopp innenfor dette området, som denne regjeringen har sørget for, men det er en betydelig endring – ja, det er nesten svart-hvitt fra tiden før 2005 og fram til nå og årene som kommer. Resultatene som en kan vise til gjennom Enova, kunne ha vært bedre. Med de ressursene som Enova nå rår over, innenfor de mulighetene og de temaene som er tatt opp i forslaget, er det ingen tvil om at det er mulighetenes – skal vi si – tilstedeværelse som er etablert gjennom de årene denne regjeringen har sittet. Hovedspørsmålet i denne saken blir: Hvordan oppnår man resultater? Oppnås dette gjennom nedsettelse av nye utvalg og nye, breie utredninger, eller ved å gjennomføre tiltak i tråd med det jeg har nevnt? Jeg har merket meg at i de seks sakene fra energi- og miljøkomiteen på dagsordenen i dag, foreslår opposisjonen følgende: at det nedsettes et bredt sammensatt lavenergiutvalg at det foretas en helhetlig potensialstudie for energieffektivisering innenfor de ulike samfunnssektorer at det utarbeides en helhetlig plan for CO2-håndtering at det lages en stortingsmelding om vannkraftpolitikk at det lages en stortingsmelding om nettpolitikk at det lages en stortingsmelding om kjernekraft at man nå starter en utredning om en ordning for et nasjonalt marked for grønne sertifikater Det er ikke videre ambisiøst å foreslå utredninger på utredninger og nedsettelse av utvalg. I beste fall kan opposisjonens – skal vi si – tiltakslyst i disse sakene være en betydelig byråkratisk sysselsetting uten at en nødvendigvis får tiltakene deretter. Det er langt mer krevende å foreslå tiltaksrettede politiske løsninger. Jeg er ikke i tvil om at det å videreføre den linjen som Regjeringen i dag har, er det som vil gi best resultater. Derfor tror jeg det er nødvendig nøye å opprettholde det fokus som Regjeringen har, og at en ikke forstyrrer målet med en rekke utredninger og en rekke utvalg.