Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2014-12-05:
For Arbeiderpartiet er et samfunn med små forskjeller og store muligheter for den enkelte et mål. Dessverre ser vi at denne kvaliteten utfordres. De med minst skal gi, slik at de med mest kan få. Det tas i feil retning. I vårt budsjettforslag har vi valgt å fokusere på de verdiene vi mener er viktige for folks framtid. Vi satser på friluftsliv, natur og gode opplevelser. Vi legger inn en betydelig satsing på tiltak mot flom og skred og på klimatilpasning for mer trygghet. Vi satser mer på skog, skogvern og skogplanting. Vi vil ivareta naturmangfoldet. Vi foretar en betydelig styrking av miljøteknologiordningen, og vi vil bistå de gode ideene som kan skapes. Vi satser mer på klimateknologi og avlaster bedriftenes risiko. Vi satser på utslippsreduksjoner i bilparken og vil gjøre klimariktige valg enklere. Vi satser på kollektivtransport i storbyene og styrker mobiliteten. Vi satser mer på verdiskaping og energiproduksjon i en grønn framtid, og vi vil gjerne forstå mer av kunnskapens mange muligheter i en oljesektor som kunnskapsmessig vil være avgjørende for vår vei inn i lavutslippssamfunnet. Vi har på mange områder fått fram mange sammenfallende interesser gjennom komitébehandlingen, og jeg vil også takke komiteen for konstruktivt samarbeid i en tid jeg tror de fleste har opplevd som krevende. Men jeg vil også benytte anledningen til å understreke at regjeringen med sitt opprinnelige budsjettforslag er de som står lengst vekk fra komitéinnstillingen. Regjeringen har valgt å plassere seg som et ytterpunkt i den nasjonale energi-, miljø- og klimadebatten. Det er spesielt, og vi har sett at det er svært krevende. Vi har dessverre merket oss at begrepet «næringsnøytralitet» igjen er i bruk – det i en tid da lavkonjunkturen preger den petroleumsrelaterte delen av norsk næringsliv. Regjeringen har tatt et aktivt valg om å være passive, et valg som ikke akkurat får vår tilslutning. Når vi nå går inn i julefeiringen, er det mange i norsk leverandørindustri som er bekymret for framtiden og for jobbene sine. Arbeiderpartiet er også bekymret for situasjonen i petroleumssektoren. Det kommer også til uttrykk gjennom vår behandling av budsjettet. Ut fra den situasjonen er det grunn til å stille spørsmål ved om oppsigelser og eventuelle permitteringer kan gå på bekostning av nødvendig vedlikehold og sikkerhet. Vi ber derfor regjeringen være særlig oppmerksom på dette. Vi mener videre at det kan være hensiktsmessig i en framtid at Oljedirektoratet gis muligheter for å tilegne seg en bredere kompetanse – for å kunne ta flere oppgaver og bl.a. følge opp kontraktsløpene som skjer på norsk sokkel. Vi tror dette kan være viktig både for norsk oljeserviceindustri og for å redusere kostnadsbildet på norsk sokkel. Johan Sverdrup-utbyggingen er den største investeringen som skal foretas på norsk sokkel på kanskje mange tiår. Oppdragsporteføljen som følge av denne enkeltinvesteringen er helt avgjørende for norsk leverandørindustri. I tillegg vil det i denne stortingsperioden tas flere viktige investeringsbeslutninger. Standardisering av kontrakter er ett av flere viktige virkemidler som underbygger konkurransen, men samtidig reduserer kostnadsnivået på norsk sokkel. Et annet forhold er at man i en lavkonjunkturfase burde klare å opprettholde et høyt vedlikeholdsnivå for å utnytte en situasjon med mindre prispress. Dessverre ser vi ikke spor av slike beskrivelser i budsjettet eller i flertallets føringer i innstillingen. Arbeiderpartiet mener at man nå må få opp en debatt om hvordan man kan utnytte kunnskapene i petroleumssektoren til videre aktivitet, men også hvordan man kan konvertere den fantastiske kunnskapen over på andre områder. Vi har et forslag som støttes av Senterpartiet og SV, hvor vi ber regjeringen gjennomgå situasjonen for norsk leverandørindustri, og hvor formålet er nettopp å belyse det jeg nå sa. Det forundrer meg at regjeringspartiene ikke går inn i et slikt forslag, et forslag som kan være med og belyse muligheter og satsingsområder for den største og viktigste næringen i Norge. Ja, forstå det den som kan. Jeg vil invitere til et bredt samarbeid nettopp for å stå best mulig rustet når aktiviteten igjen tiltar. Så på tross av regjeringspartienes avvisende holdning vil jeg utfordre olje- og energiministeren nettopp på dette. Vil olje- og energiministeren på eget initiativ gjennomgå situasjonen, beskrive kompetansen, lete etter muligheter og begrensninger i sektoren og legge fram en sak om dette i tilknytning til revidert statsbudsjett? I Arbeiderpartiet jobber vi for å finne mulighetene. Én av dem er en sterkere satsing på fornybar energi. La meg først si at jeg synes det er positivt at regjeringen har lagt opp til meravskrivninger på vindkraft. Jeg synes derimot det er mindre positivt at man ikke nå har konkludert med hvor stor avskrivningssatsen skal være, og likeledes at vannkraften ikke er inkludert. En meravskrivning på 40 pst. de fire første årene for all sertifikatkraft vil etter vår vurdering være riktig de årene som er igjen av sertifikatperioden. Kraftkrise var hovedtema for noen ganske få år siden i disse budsjettdebattene. Situasjonen har snudd – vi går mot et betydelig nordisk kraftoverskudd i årene framover. I den forbindelse er det viktig at vi klarer å fokusere på de industrielle mulighetene som følger av dette. Viktig da er forutsigbarhet for CO2-kompensasjonsordningen, at vi får på plass en enhetlig og likeverdig modell for å beregne nettariffen for kraftforedlende industri, og at vi gjør et prinsippvedtak om redusert elavgift for grønne datalagringssentre. I klimapolitikken bygger vi på det som har fungert. Vi tar det videre i vårt budsjettforslag. Mye er gjort, men jeg tror alle erkjenner at ikke nok er gjort. Klimatoppmøtet i Paris i 2015 blir viktig for vår felles framtid. Gjennom mange år har Norge bygd seg opp en rolle som en sterk pådriver med sterke stemmer i internasjonale forhandlinger om klima. Vi skal snart ta stilling til Norges klimamål for 2030. Jeg vil uttrykke uro og bekymring for om regjeringen faktisk har forstått alvoret i det faktum at de utgjør et ytterpunkt i norsk klimadebatt. Jeg vil understreke at regjeringen nok mangler ryggdekning i Stortinget hvis de ikke på en betryggende måte inkluderer Stortinget når klimamålene for 2030 skal fastsettes. Politikkens vesen er å innfri de forventninger man skaper. Under trontaledebatten i år valgte regjeringen å fokusere på klima. Det var bra. Det gjorde at mange forventet et budsjett med en tydelig klimaprofil. Klimaordene fra trontaledebatten forsvant som dugg for solen i det øyeblikket finansministeren entret Stortingets talerstol. Det skapte selvfølgelig reaksjoner. Zero var blant dem som uttrykte det tydeligst: «Manglende klimalederskap fra statsminister Solberg», skrev de i sin pressemelding. I et forsøk på å parere kritikken sa statsminister Erna Solberg: «Det er tøffere å stå på for klimaet i en regjering hvor noen ikke er så opptatt av det.» Ja, det er utvilsomt riktig, men det er en mager trøst. Et svært dårlig klimabudsjett er blitt bedre ved hjelp av Venstre og Kristelig Folkeparti. Jeg vil gi honnør for den jobben og den tålmodigheten de har utvist, men jeg tror alle ser at et samarbeid sentrum–venstre knyttet til klimainnsatsen ville gitt et langt bedre resultat. Realiteten er at regjeringen aldri vil legge fram et statsbudsjett hvor klima gis tilstrekkelig prioritet. Klimaprofilen må initieres fra Stortinget. Det har denne høsten til de grader vist. Norsk klimapolitikk, spesielt med dagens regjering, hadde derfor vært tjent med et nytt bredt forlik i Stortinget, slik at man unngikk omkamp etter omkamp i budsjett etter budsjett. For vi har jo til det kjedsommelige hørt klima- og miljøministeren si at regjeringen vil forsterke klimaforliket. Det er tomme ord – uten innhold. Klimaforliket er uendret, og det ser ut som regjeringen vegrer seg mot å komme til Stortinget og invitere til et nytt. Skal Norge nå sine mål – innen klima eller på andre områder – må vi bygge videre på et samfunn med små forskjeller og store muligheter. Vi må vektlegge framtidsperspektivet, enten det gjelder energiressursene våre, naturen, miljøet eller klimaet. Denne budsjetthøsten har gitt meg liten grunn til å tro at disse verdiene kan ivaretas av en regjering som representerer og praktiserer politikkens ytterpunkt.