Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2007-12-12:
Den rød-grønne regjeringen har ambisjoner for sin kulturpolitikk, og vi omsetter våre ambisjoner til praktisk handling. Vi er i rute med Kulturløftet, og det gjøres klare prioriteringer. Vi prioriterer systematisk de 15 punktene i Kulturløftet. Ett av dem er satsingen på språk, litteratur og bibliotek, hvor Regjeringen foreslår en samlet økning på 28 mill. kr. Årets nobelprisvinner i litteratur, Doris Lessing, brukte sitt nobelforedrag til å tale om verdens fattige og deres hunger etter bøker. Hun forteller om sitt besøk i Zimbabwe, hvor alle hun treffer på en skole, tigger etter bøker, og hvor en mann sier det slik: «De lærte oss å lese, men vi har ikke noe å lese i.» Hun sier videre: «For å kunne skrive, for å kunne skape litteratur, må man stå i nær forbindelse med biblioteket, med bøker, med Tradisjonen.» Doris Lessing beskriver hvorfor litteraturen er så viktig for leselysten og evnen til å tilegne seg ny kunnskap, men også som inspirasjon for nye forfattere. I kulturpolitikken er det viktig å sørge for tilgang til litteraturen gjennom bibliotek i hele landet, innkjøpsordninger for litteratur og tilrettelegging for mennesker med lesevansker, og dessuten å støtte opp om forfatterne. Kulturpolitikken var det første området der vi fikk en felles rød-grønn politikk. På mange måter banet dette veien for et videre samarbeid og en rød-grønn regjering. Vi kan fastslå at dette ikke er tilfellet på borgerlig side. På få områder står partiene lenger fra hverandre enn i kulturpolitikken. Fremskrittspartiet vil rasere Kultur-Norge ved å gjøre dramatiske kutt, mens Venstre satser aktivt på kultur. Men også internt mellom de tidligere regjeringspartiene spriker politikken i alle retninger. Høyre vil kutte kraftig i pressestøtten, mens Kristelig Folkeparti vil beholde den. Kristelig Folkeparti vil ha strenge restriksjoner i spillpolitikken, mens Venstre vil ha en liberal politikk. Opposisjonen prøver nå å gjøre kulturdebatten til et ideologisk oppgjør med den rød-grønne regjeringens kulturpolitikk. Vi tar gjerne en ideologisk debatt. Men utover svulstige ord og angrep er det vanskelig å få øye på hva som er det ideologiske alternativet til Regjeringens kulturpolitikk. Høyre kritiserer Regjeringen for maktkonsentrasjon i forbindelse med sammenslåingen av institusjonene i det nye filminstituttet. Men hvorfor i all verden støtter de da denne sammenslåingen? Også i frivillighetspolitikken blir Regjeringen beskyldt for å ha en instrumentell tilnærming og for å ønske å styre frivilligheten, noe som er direkte feil. Men hvor er den alternative politikken, og hvilke forslag i frivillighetsmeldingen er det som er instrumentelle? Flesteparten av tiltakene som er fremmet, er etter initiativ fra de frivillige organisasjonene. Vi tar gjerne en ideologisk debatt om kulturpolitikken. Men det eneste partiet som ideologisk skiller seg ut i kulturpolitikken, er Fremskrittspartiet. Nesten 900 mill. kr kutter Fremskrittspartiet i sitt kulturbudsjett. Å ha en aktiv kulturpolitikk mener Fremskrittspartiet skaper ensretting og er det samme som den politikken som føres i det lutfattige, totalitære regimet i Nord-Korea. Hva er det i den rød-grønne regjeringens kulturpolitikk som kan sammenlignes med Nord-Korea? Med Fremskrittspartiet ved roret ville vi ha fått et fattigere kulturliv, dominert av et ensidig kommersielt uttrykk. For det er ikke slik som Fremskrittspartiet ynder å tro, at ved at det kuttes i kulturbudsjettet, kan folk flest velge hva som er viktige kulturarenaer for dem. Folk flest får mindre å velge i, og i mange tilfeller ingen valgmuligheter i det hele tatt. Når det kuttes i kulturbevilgningene, er det de med store ressursene og en stor pengebinge i ryggen som bestemmer hva som er kultur for folk flest. Når Fremskrittspartiet kutter i støtten til knutepunktinstitusjonene innenfor musikkfeltet, rammer de både Notodden bluesfestival og jazzfestivalen i Molde. Når Fremskrittspartiet kutter i støtten til språk og litteratur, rammer de dem som i dag har dårligst tilgang til det skrevne ord. Det rammer Leser søker bok, tiltak for døvblinde og flerspråklig bibliotek. Når Fremskrittspartiet kutter i film, betyr det at det vil bli produsert færre norske filmer. Og når Fremskrittspartiet kutter i pressestøtten, betyr det en rasering av lokalavisene, de meningsbærende avisene og nr. 2-avisene i de store byene. Dette vil få alvorlige følger for mangfoldet og konsekvenser for ytringsfriheten, rettsikkerheten og et levende demokrati. Vi kan konkludere med at med Fremskrittspartiets kulturpolitikk går vi fra et kulturelt mangfold til et kulturelt enfold. Et kulturliv styrt av Fremskrittspartiet er kanskje ikke så ulikt det vi så i de tidligere kommunistregimene, men nå med et markedsliberalistisk ansikt. Når Kultur-Norge vet hva som er alternativet til den rød-grønne regjeringen, er det kanskje ikke så rart at de logrer for den rød-grønne regjeringens politikk.