Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2018-05-07:
Først vil jeg takke Arbeiderpartiet for forslaget. Det å gjøre sin plikt og kreve sin rett er også sentralt for Senterpartiet, og det viktigste i denne saken er forslag nr. 5, som Senterpartiet og Arbeiderpartiet står bak, hvor det heter: «Stortinget ber regjeringen fremme en egen sak med vurdering av hvordan en rett og plikt til aktivitet for alle mottakere av økonomisk sosialhjelp kan utformes.» Dette er mennesker som økonomisk absolutt er blant de mest vanskeligstilte av oss. Det vi snakker om her, er å gjøre forbedringer. Det er Senterpartiets inngang, ikke bare som en vimpel som skal opp, men en realitet som skal gjennomføres. De som får økonomisk sosialhjelp, er mennesker som faller utenfor, og det er da viktig at de menneskene skal innenfor – enten i arbeid eller at de får uføretrygd. De menneskene dette gjelder, er mennesker som sliter. De er svært forskjellige, situasjonene er veldig ulike. Noen er det lettere å gjøre en jobb for – sammen med den det gjelder – mens andre er i en svært krevende situasjon fordi de har vært lenge i de forholdene som gjelder når de får sosialhjelp. Det er mange grunner til at en er der en er. Både egne valg som er tatt, og andres oppførsel har gjort at en har kommet i denne situasjonen. Jeg vil understreke at veldig mange av disse menneskene føler manglende respekt fra storsamfunnet, føler at en ikke er tatt alvorlig og ikke er blitt stilt krav til. Så det er en veldig krevende utfordring. Regjeringa har innført aktivitetsplikt for ungdom under 30 år, og forslaget går ut på å utrede det for alle. Jeg vil si at noen av de sentrale tiltakene for å gjennomføre dette må være å styrke kvalifiseringsprogrammet. Som representanten Lise Christoffersen sa, er forholdene i dag slik at Nav har en sentral rolle. Det kan ikke være slik at Nav kan si at i denne situasjonen kan vi ikke tilby et kvalifiseringsprogram, og dermed får en det ikke. Kvalifiseringsprogrammet må opp og fram. Det er bygd på at en skal ha en individuell vurdering, og det er bygd på et helårig opplegg, for inntil to år. Jeg vil understreke at for de menneskene det gjelder, trenger en lang tid for å få den robustheten som trengs for å komme videre. Kvalifiseringsprogrammet bygger på at en kan få betaling for å delta, på to ganger grunnbeløpet, og at det er vanlig, full jobb. De som er under 25 år, får to tredjedels stønad. Det bør være et interessant virkemiddel både for å kombinere en viss inntektsbasis og for å delta i et fellesskap og en aktivitet som gjør at en kommer lettere fram. Jeg vil også, i tillegg til kvalifiseringsprogrammet, understreke økt handlefrihet for de Nav-ansatte. Det er viktig at de Nav-ansatte har kunnskap om de menneskene det gjelder, slik at de kan få en helhetlig oppfølging. Og det er viktig at de menneskene det gjelder, har en kontaktperson hos Nav som kjenner forholdene og dermed hele tida kan gjøre kloke valg for vedkommende, sammen med vedkommende, når vi vet at situasjonen endrer seg så mye, alt etter hvilke forhold en står oppe i. Til sist vil jeg si at kommunene må settes økonomisk i stand til å gjennomføre dette opplegget med rett og plikt. Det koster mye penger, og det er krevende. Det er mange mennesker som i dag – vil jeg si – går for lut og kaldt vann, og dermed får en helt annen situasjon, og det vil bli betydelige økonomiske utgifter. Derfor er det viktig at finansieringen av kvalifiseringsprogrammet styrkes. Jeg mener regjeringa igjen må se på det systemet vi hadde tidligere, nemlig med en øremerking av kvalifiseringsprogrammet til kommunene. I 2011 kom dette inn i kommunerammen og hadde da en ramme på 1 240 mill. kr og 9 200 deltakere. I 2016 er deltakertallet nede i 5 500. Skal vi gjennomføre det som her sies, må ordningen med kvalifiseringsprogrammet opp å stå, og da koster dette mye penger, noe som betaler seg godt for samfunnet.