Lars Sponheim (Venstre), 1999-03-25:
Den framlagte meldingen gir en oversikt over virksomheten de siste fire årene i en del viktige industribedrifter hvor staten har aksjer. Jeg oppfatter komiteens innstilling som i hovedsak positiv til departementets framlegg, der det særlig er gitt en redegjørelse for grunntrekkene i vår forvaltning av disse statlige eierinteressene. Det statlige eierskapet må utøves på en profesjonell måte og baseres på forretningsmessige prinsipper. Statlige selskapers alminnelige utgangspunkt skal være lønnsom drift. Ved fastsettelse av mål for avkastning og utbytte bør de samme prinsipper gjelde som i private industriselskaper. Regjeringen revurderer for tiden eierskapet i en del statlige industribedrifter og vil satse på en politikk for mer aktivt og mangfoldig eierskap. Vi vil se på om statens kapital kan gjøre en bedre jobb dersom den flyttes fra etablerte bedrifter til å bidra til nye, mer risikofylte etableringer. Aksjesalg blir et riktig og nødvendig ledd i dette. I enkelte selskaper kan staten gå helt ut, i andre kan alternativet være en delprivatisering. Salg av statlige aksjer er derfor et ledd i Regjeringens politikk. Stortinget gav i juni 1998 Regjeringen fullmakt til å selge aksjer i 1998 for inntil 500 mill. kr, under forutsetning av at nedsalget kunne skje til en akseptabel pris. Fullmakten er senere forlenget ut 1999. Her skjer det mye i vår. Statens tredjedel i Norsk Jetmotor er allerede solgt, og det er engasjert rådgivere for å vurdere en salgsstrategi for Arcus-gruppen med sikte på å kunne legge fram et forslag for Stortinget. Det er igangsatt en verdivurdering av A/S Olivin. Staten har nettopp solgt seg ned i Kreditkassen. Den norske Bank vil følge etter. Fusjonen mellom Telenor og Telia synes nær forestående. Disse er i dag eid 100 pst. av den norske og den svenske staten, og her vil nedsalg av de statlige eierandelene være en del av opplegget. Vi får en tilsvarende utvikling i Norsk Medisinaldepot. Regjeringen har en pragmatisk holdning i disse sakene. Hvert selskap vurderes med sikte på hvilke hensyn som tilsier fortsatt statlig eierskap, eventuelt hvorledes staten kan selge seg ned på en måte som er positiv for vedkommende bedrift, som kan skaffe den nye eiere som har interesse, kompetanse og kapital til å utvikle virksomheten videre, og som samtidig kan lede til at bedriften selges for en akseptabel pris. Særlig kravet om nedsalg til akseptabel pris, som Stortinget selv har fastlagt, tilsier at vi må gi oss tid til en forsvarlig vurdering av alle ledd i prosessen. Her har praksis vært å bruke både norske og utenlandske rådgivere og å behandle saken i et samarbeid med bedriftens styre. Det omfattende statlige eierskapet i Norge gjør det også viktig å være oppmerksom på at det offentlige kan komme i en dobbeltrolle som både selskapseier og den som regulerer markedet, slik det pekes på i en komitemerknad. Regjeringen tok spørsmålsstillingen opp i stortingsmeldingen om eierskap i næringslivet og vil løpende følge opp behovet for å organisere eierskapet i enkelte selskaper, slik at eier- og regulatørrollen i større grad utøves av forskjellige departementer. Jeg vil nevne at Sosial-og helsedepartementet allerede da Arcus AS ble organisert som aksjeselskap, overførte eierforvaltningen til Nærings- og handelsdepartementet. Tilsvarende vil bli gjort med statens gjenværende aksjer i Norsk Medisinaldepot. Hva gjelder Sydvaranger ASA, merker jeg meg at komiteen ikke har hatt innvendinger til at statens aksjer i dette selskapet eventuelt selges med grunnlag i det stortingsvedtaket jeg refererte til tidligere. Jeg skal naturligvis arbeide for å avvikle statens engasjement i selskapet så snart dette vil være mulig, og fortrinnsvis i 1999. Her må jeg imidlertid også vise til mitt tidligere innlegg om håndteringen av denne saken i budsjettdebatten i høst. Det er viktige forretningsmessige grunner til at avviklingsarbeidet må ta noe tid. Bergverkskonsesjon og utslippstillatelse for fortsatt gruvedrift foreligger, men selskapet ABM har ennå ikke overtatt det gruveutstyr og de anlegg det tidligere er inngått avtale om. Andre tomter og aktiva skal også omsettes, herunder halvparten av Pasvik Kraft DA, og det skal forhandles om et betydelig erstatningskrav fra Höganäs. Statens opptreden vil mangle den profesjonalitet vi har pekt på ovenfor, dersom vi selv setter oss under et tidspress i slike saker. Slik jeg ser det, har ledelsen i Sydvaranger ASA under disse forutsetninger allikevel kunnet bidra aktivt til at selskapet har kunnet gi rom for aktuell ny næringsvirksomhet i Sør-Varanger, slik at det ikke kan sies at omstillingsarbeidet hindres av den linjen som er valgt i avviklingsarbeidet. Men vi er naturligvis alle interessert i å få avsluttet avviklingsarbeidet snarest mulig. Så til slutt til spørsmålsstillingen fra representanten Myrvoll om Sulitjelma Bergverk. Det er slik at statlige myndigheter, Bergvesenet og miljømyndighetene, ikke lenger har noen krav overfor selskapet, som også er avviklet, når det gjelder opprydding. Selskapet har altså gjort opp for seg når det gjelder alle statlige krav. Men kommunen har for egen del utarbeidet en tiltaksplan for videre opprydding, slik de ser behov for det, og til den tiltaksplanen er det bevilget en sum på 2 mill. kr fra staten. Men for statens vedkommende er altså de pålegg som er gitt fra Bergvesenet og miljømyndighetene om opprydding, oppfylt.