Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-04-13:
Som saksordfører Hernæs var inne på, har forsvarskomiteen tidligere i dag, under sak nr. 1 om tilpasning av Forsvaret til deltagelse i internasjonale operasjoner, diskutert hvordan vi i framtiden skal rekruttere folk til fredsbevarende operasjoner i FNs tjeneste og til andre oppdrag der norske soldater og norsk personell skal ut. Men denne saken gjelder dem som allerede har gjort en innsats, som står på bar bakke, og som har vært med i operasjoner før 1990. Det er ikke et fåtall, det er tusenvis av norske menn og kvinner som har bidratt i et slikt viktig arbeid for landet. Og jeg må si at det er et tankekors at ikke alvoret har gått opp for justiskomiteens medlemmer når det gjelder hvilke forhold mange av disse personene har levd under etter at de kom hjem igjen etter endt tjeneste. Flere av dem har sågar tatt sitt eget liv. Flere av dem stanger mot systemet, de når aldri fram på grunn av det regelverket som vi har. Nobels fredspris ble jo gitt til FNs fredsbevarende styrker i 1988. Det var liksom for å gi et hedersbevis og synliggjøre at det internasjonale samfunnet og Nobelkomiteen satte pris på det arbeidet som ble gjort. Vet presidenten hva som skjedde? Disse personene måtte til og med selv betale for den medalje de fikk. Etter at denne saken ble tatt opp i Stortinget, har vi fått en rekke henvendelser fra folk som har vært i tjeneste ute for Norge. Og det er ikke enkelttilfeller vi snakker om. Det er hjerteskjærende informasjon vi får av dem som har vært der, som har kommet hjem igjen, og som ikke har møtt forståelse for det de har vært gjennom. Det tar vi i Fremskrittspartiet på alvor, og vi vil på en helt annen måte enn flertallet – for vi har satt oss inn i og virkelig gjort noe med dette – rette opp den uretten som er blitt gjort overfor norske borgere som har kjempet for freden på verdensbasis. Og hvordan skal rekrutteringen bli i framtida når en i et sivilisert land og i et demokrati som Norge ikke klarer å gjøre opp for den uretten som er blitt gjort mot disse personene fra 1978 – ja enda tidligere – og fram til 1990? Det som har skjedd etter 1990, gir et håp for dem som er i en vanskelig situasjon i dag, men det hjelper ikke dem som har vært i tjeneste, og som var de første som reiste ut. Vi vet at i de operasjonene som Norge har vært med på, er 42 norske menneskeliv gått tapt. Det er menneskeliv som har gått tapt. I tillegg er det de senskadene og de problemene som folk har fått når de har kommet hjem. Jeg må si det er dårlig behandling av folk som har gjort en innsats for Norge. Statsråd Kosmo så det da han var forsvarsminister. Han hadde en dialog med organisasjonene på en seriøs og skikkelig måte. FN-veteranenes landsforbund hjalp ham til å komme i gang, så de tidligere soldatene fikk et langt bedre samhold og en langt bedre oppbakking enn det de hadde fått før. Men det arbeidet er stoppet opp. Og når det arbeidet er stoppet opp, må vi sette det i gang igjen, og da nytter det ikke å skjule seg bak paragrafer og at regelverket fungerer – i hvert fall etter 1. januar 1990. På Fremskrittspartiets vegne må jeg i likhet med alle de tusenvis som har tjenestegjort, i likhet med LO, i likhet med alle aktører som har satt seg inn i den situasjonen som norsk personell og norske styrker har levd under i utlandet og ikke har fått den hjelpen de har krav på, si at det er en skuffende innstilling som justiskomiteen kommer med. Vi tar det til etterretning. Vi gir oss ikke. President, vi kommer igjen. Jeg tar opp Fremskrittspartiets forslag som er tatt inn i innstillingen.