Sylvi Graham (Høyre), 2013-12-09:
Komitélederen åpnet debatten i dag med å sitere Nelson Mandelas rosende ord om Norge. Jeg synes det var et dårlig valg av den store mannens mange fantastiske sitater. Norsk selvgodhet trenger ikke Mandelas hjelp, verden trenger iallfall ikke norsk selvskryt. Verden trenger at vi stiller våre ressurser til stadig rådighet. Det budsjettet som skal vedtas i dag, og som Solhjell nettopp kalte i hovedsak et godt budsjett, vil gi Utenriksdepartementet, Norad og utviklingsaktørene de ressurser som må til for på en god måte å ivareta de oppgaver som Stortinget og regjeringen har satt seg som mål innen området: målet om at utviklingspolitikken skal bidra til økt demokratisering, realisering av menneskerettighetene og at folk skal kunne arbeide seg varig ut av fattigdom, som i det gamle ordtaket om at det ikke vil være langvarig hjelp å gi folk en fisk, de må lære å fiske. I det lys er jeg glad for at vi med dette budsjettet øker kapitaltilskuddet til Norfund. Investeringer og vekst i næringslivet gir jobber og utvikling. I budsjettforslaget økes Norges bevilgning til Verdensbanken, Det internasjonale utviklingsfondet. Dette er nettopp fondet for de fattigste landene og er både den mest effektive og viktigste multilaterale kanalen for bistand til de 80 fattigste landene i verden. Det er, og skal være, et høyt nivå på norsk internasjonal bistand. Ja, nivået i dette budsjettet er på over 1 mrd. kr mer enn vår bistand var i saldert budsjett for 2013 – om lag 1 prosentandel av BNI, fordi et godt budsjettforslag ble enda bedre her forleden. Det er verdt å merke seg at andelen vi har brukt til bistand i fem av de siste syv årene har vært under 1 pst. – uten at de rød-grønne har hylt opp, som nå, av den grunn. Jeg er særlig glad for at utdanningsbistanden, som var blitt redusert gjennom de to siste stortingsperiodene, nå har blitt et tydelig satsingsområde innenfor norsk utviklingspolitikk, og for at regjeringen nå har som mål at Norge skal ta internasjonalt lederskap i kampen for å styrke jenters utdanning. Dette synes, både i styrkingen av midler til UNICEF og til Global Partnership for Education. Denne regjeringen har med dette budsjettforslaget tydelig vist hvilken retning vi heretter vil gå når det gjelder jenters utdanning. Vi har økt Norges bidrag til GPE med 20 pst. – det er en tydelig beskjed. Det er det første skrittet for å følge opp Sundvolden-erklæringen, som sier at regjeringen skal prioritere jenters utdanning i fattige land, og ta en global lederrolle i arbeidet med utdanning for alle. Hele 10 pst. av verdens barn har ikke et skoletilbud, melder UNICEF. Det er grunn til å se dette i sammenheng med konfliktområdene i verden og vår humanitære bistand, for 50 pst. av de barna som ikke går på skole i verden i dag, bor i konfliktområder. En annen dimensjon som også ligger Høyres hjerte nær, er kvaliteten i skolen, både her hjemme selvfølgelig, men også i et verdensperspektiv. Dessverre er det slik at det i dag er flere barn som går på skole og ikke lærer nok, enn det er barn som ikke går på skole. 250 millioner barn kan i dag verken lese eller skrive når de begynner i fjerde klasse. Det er overveldende bevis for at jenters utdanning og helse er de viktigste enkeltfaktorene for oppnåelse av også andre utviklingsmål. I Afrika sør for Sahara anslås barnedødeligheten å kunne vært redusert med inntil 40 pst. dersom mødrene deres hadde hatt videregående skolegang. Å satse på kvinner – både på helse og på utdanning er lurt for verdens barn. Det gir positive ringvirkninger. Jenter med utdanning får barn senere i livet. Det er også mer sannsynlig at barn av mødre med skolegang, får gå på skole. Og utdanning av jenter er også avgjørende for kvinners deltakelse i politikk og samfunnsliv. Jeg er også glad for at Norge har vært så tydelig i vår støtte til sikkerhetsresolusjon 1325, og derfor anerkjent viktigheten av kvinners deltakelse i fredsoperasjoner og fredsprosesser for å sikre en varig og bærekraftig fred. Fremover er det også viktig at vi er like tydelige når det gjelder å målbære funksjonshemmedes rettigheter – ikke bare her hjemme med tilgjengeliggjøring og tilrettelegging, men som et tverrgående tema på alle områder innenfor bistand. Rettigheter for funksjonshemmede er menneskerettigheter. Også på dette området må Norge bli et foregangsland, både med våre stemmer og med våre handlinger. Mangel på respekt for menneskerettigheter rammer marginale grupper hardest og forsterker ulikheter. Noen trenger litt mer for å få like mye!