Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2009-04-28:
Jeg vil være så frimodig å si at vi er i en nasjonsbyggingsfase i Norge. Norge er for alvor i ferd med å bli et multietnisk samfunn. Gjestearbeiderne fra 1960- og 1970-tallet har etterkommere som nå er ungdom fra Tøyen, Kvæfjord og Lillesand. De er en ufravikelig del av vårt samfunn, men min ærbødige påstand er at vi ennå ikke er helt innforstått med dette faktum. Vår daglige debatt, vårt tonefall, vår ordbruk og ikke minst vår dype skepsis til å ta strukturelle grep for å gjøre samfunnet mer tilpasset dagens virkelighet stikker dypt. Jeg husker at jeg i forrige stortingsperiode fremmet et representantforsalg sammen med min kollega Karin Andersen, hvor vi bad om at man så på gravferdsrutiner og -regler i Norge for å legge til rette for at andre enn kristne borgere skulle føle seg hjemme. Kun SVs representanter og representanten Jan Simonsen støttet forslaget om å se på hvilke tilbud f.eks. hinduer, muslimer og bahaier burde ha knyttet til en vanskelig livsperiode. Vi har lagt bak oss en krevende debatt om hvorvidt muslimske kvinner kan være politibetjenter samtidig med at de bruker skaut. Mange har vært kritiske til at Forsvaret og Tollvesenet har tillatt at soldater og betjenter kan bruke religiøst betingete plagg som skaut og turban. Dette krever at vi fortsetter med debatten og prøver å løfte den til et nivå som det flerkulturelle Norge og det flerkulturelle samfunnet fortjener. Vi er, som sagt, i en nasjonsbyggingsfase hvor vi aktivt må jobbe for at alle borgere, uansett religion, kultur, rase, hudfarge og legning, føler seg hjemme i Norge. Og SV er den første til å ta denne utfordringen. Politiet er en viktig etat og samfunnsinstitusjon. Det er svært viktig at etaten blir attraktiv for alle borgere. Det vil tjene politiet og samfunnet for øvrig. Det er ikke vanskelig å forstå at når landet vårt nå har 10 pst. borgere med annen etnisk bakgrunn enn flertallet, trenger vi en politietat som gjenspeiler det. En politietat hvor norskpakistanere, norskindere og norsksomaliere er medarbeidere, vil ha en kompetanse som er sårt tiltrengt i det samme samfunn de skal tjene. Politibetjenter med minoritetsbakgrunn vil dra med seg minoritetsspråk, kulturforståelse og livserfaring som nettopp en borger med minoritetsbakgrunn har med seg. Dette vil være en styrke for etaten. Etaten vil lettere kunne gjøre sin jobb – både forebyggende og etterforskningsmessig. En politibetjent med somalisk bakgrunn, med språkkompetanse i både swahili, arabisk og norsk, vil ha et fortrinn når det skal jobbes forebyggende i Skjervøy. Det vil gi lokalbefolkningen et løft. Kriminalitet kjenner som kjent ingen grenser – verken språklige, religiøse, etniske eller geografiske. For å forebygge kriminalitet trengs det et sterkt lokalpoliti. På Fjell i Drammen eller Furuset i Oslo vil det utvilsomt være lettere for barn og ungdom med minoritetsbakgrunn å komme i kontakt med en de etnisk og språkmessig kan identifisere seg med. Over landegrenser er det også viktig at vi har et politi hvor folk kjenner andre kulturer, religioner, kodekser osv. Vi vet at ungdom med minoritetsbakgrunn har langt mindre tillit til politiet enn ungdom med majoritetsbakgrunn. Det kan være mange årsaker til det. Men utfordringen ligger der. SV mener helt klart at dersom politiet gjenspeiler samfunnets sammensetning, vil tilliten til politiet øke. Det vil også bidra til at beskyldningen om diskriminering fra politietaten på grunn av hudfarge, rase osv. vil avta. For når du blir dårlig behandlet av en politibetjent med majoritetsbakgrunn, kan du mistolke og tro at denne dårlige behandlingen får du fordi du har svart hudfarge. Men dersom politibetjenten har samme hudfarge som deg selv, må fokuset heller ligge på hvordan politiet som fagetat kan bli bedre. Politietaten er som alle andre arbeidsplasser og gjenspeiler samfunnet når det gjelder holdninger. Å rekruttere ungdom med minoritetsbakgrunn vil kunne bidra til å bygge ned eventuelle fordommer i etaten. Jeg har alltid ment at vi aldri må senke kompetansekravene for å integrere minoritetene i samfunnet. Det står jeg fast ved. De må oppfylle kompetansekravene slik de foreligger. Men så er spørsmålet: Hva er kompetanse? Hvordan utvikles kravene i forhold til behovene? Trengte norsk politi for f.eks. 30 år siden å forstå hvordan det norsksomaliske familiesystemet fungerer? Eller trengte politiet for 30 år siden spesiell språkkompetanse for å kunne forstå språket til en varetektsfange? Svaret er innlysende. I dag er samfunnet annerledes sammensatt enn for 30 år siden. Da må vi vektlegge kompetansen norske borgere i dag representerer, i lys av våre samtidsbehov. De faglige kompetansekravene må uansett ligge fast. Justiskomiteen besøkte forleden Nord-Trøndelag politikammer. Vi vet at distriktene sliter med å få rekruttert politifolk. Jeg spurte politikammeret hvordan de driver rekrutteringsarbeid. Svaret var at de satser meget aktivt på lokal ungdom. De reiser rundt til videregående skoler og markedsfører seg selv som en god etat og arbeidsplass. Gjennom dette klarer de å få motivert lokal ungdom til å ta politiutdanning. Resultatet er at når disse ungdommene er ferdig med sin utdanning, kommer flere av dem hjem til lokalsamfunnet som politibetjenter. Dette tjener alle på. Dette er et eksempel til etterfølgelse – også når det gjelder rekruttering av ungdom med minoritetsbakgrunn. Politiet må aktivt gå til de lokalmiljøene hvor ungdom med minoritetsbakgrunn befinner seg – det være seg skoler, biblioteker, templer eller moskeer. Det må aktiv markedsføring til for å rekruttere ungdom med minoritetsbakgrunn til politiet. Slike dialogmøter vil også kunne bedre tilliten til politiet generelt. Mange av minoritetsungdommene kommer fra land hvor man har opplevelser med politiet som man drar med seg i møte med det norske politiet. Et samarbeid mellom flyktningkonsulenten og det lokale politiet kan være viktig for å endre på dette synet. For eksempel kan flyktningene ha omvisning på politistasjonen, det bør gjennomføres dialogmøter osv. Jeg vet at det er flere steder hvor et slikt samarbeid er gjennomført, bl.a. i Egersund. Dette er gode tiltak som bør utvides til flere steder i landet. Vi vet at politiet har en del medarbeidere med minoritetsbakgrunn. De er gode rollemodeller for ungdom med minoritetsbakgrunn. Derfor må disse medarbeiderne brukes aktivt. Oslo er landets innvandrerhovedstad. Groruddalen er Norge i miniatyr. En del bydeler i Groruddalen har ganske høy andel ungdom med minoritetsbakgrunn. Dette kan være en meget god rekrutteringsplass for politiet, men da må ungdom se politiet her i sin hverdag. En politihøyskole i Groruddalen kan bidra til at langt flere ungdommer med minoritetsbakgrunn enn i dag blir trukket til etaten. Jeg vet at Politihøgskolen i Oslo fokuserer på å rekruttere flere politistudenter med minoritetsbakgrunn. Det er positivt, men utviklingen går tregt. SV og jeg er utålmodige. Min utfordring til statsråden er derfor: Hva mener statsråden kan gjøres for å rekruttere flere personer med etnisk minoritetsbakgrunn til politiet?