trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Abid Raja (Venstre), 2019-06-21:
Vi må jo måles mot hva vi faktisk gjennomfører. Jeg tror det er betydelig forskjell på hva vi faktisk får til når Venstre sitter i regjering, enn da SV satt i regjering. Norge har nå meldt inn til FN at Norge har forpliktet seg til å kutte sine klimagassutslipp med 40 pst. innen 2030 målt mot 1990-nivå, og vår statsråd jobber også intenst nå for å få med EU på at disse kuttene skal økes til 55 pst. SV og Venstre er enig i mye av miljøkampen. Jeg tror ikke det er formålstjenlig at to miljøpartier borer på hverandre, det hadde heller vært mer formålstjenlig om vi heiet på hverandre. Vi har heiet på alle de ungdommene rundt omkring i landet som har gått i demonstrasjonstog. Venstre har stått sammen med dem og kommer til å fortsette å stå sammen med dem. Vi mener at vi f.eks. ikke har noen bompengekrise i Norge. Jeg mener at det vi har, er en klimakrise i verden, og den største utfordringen for oss som politikere er å gjøre noe med klimakrisen. Det er kanskje vår generasjon, og generasjonen som kommer etter oss, som vil ha den siste muligheten til å gjøre noe med det. Det kommer Venstre til å bidra til å fortsette arbeidet med i regjering.
Abid Raja (Venstre), 2019-06-21:
Representanten Moxnes kjempet hardt på landsmøtet mot at partiet skulle defineres som kommunistisk. Den kampen tapte representanten Moxnes, og partiet Rødt er definert som kommunistisk. I et liberalt samfunn som vårt skal vi være veldig glad for at vi har plass til ulike ideologier. Så heldige hadde man ikke vært i et kommunistisk system – at man hadde vært så åpne som vi heldigvis er her i Norge. Jeg vil gjerne ha et konkret svar fra representanten fra Rødt, som definerer seg som kommunistisk: Hvilken kommunistisk modell burde norsk økonomi omstilles til? Hvilket land er det representanten Moxnes vil løfte fram, og hvilken ideolog vil representanten Moxnes peke på? Han kan gjerne være konkret og nevne navnet på et land og på en ideolog som Moxnes vil at norsk økonomi skal omstilles etter og rette seg etter.
Abid Raja (Venstre), 2019-06-21:
Jeg noterte meg at representanten heller ikke ville svare på spørsmålet fra Høyre om hvordan man skaper arbeidsplasser i Norge. Jeg forstår at det er det samme mantraet om å forråde riket som ligger til grunn her, men man skulle kanskje forvente av lederen av et parti som akkurat har definert seg selv som et kommunistisk parti på landsmøtet, at man klarer å løfte fram én eller alle fall vise til én kommunistisk modell som man gjerne skulle omstilt norsk økonomi til. Men la nå det ligge. Jeg forventer egentlig ikke noe svar fra lederen av Rødt, for jeg ser at han egentlig ikke svarer på noen spørsmål. Men jeg vil komme inn på oljefondet. Det er mulig jeg husker feil her, men Rødt har hatt en politikk for hva man ønsker å gjøre med oljefondet. Er det slik at man fremdeles ønsker å legge ned oljefondet, og hvis man ønsker det, hva har man så tenkt å bruke de pengene til?
Abid Raja (Venstre), 2019-06-21:
Arbeiderpartiet går inn for å spare 3,7 mill. kr og avlyse jernbanereformen. Det skjer bare dager etter at det er blitt kjent at både Vy og SJ i konkurranse om togdrift i Midt-Norge og Nord-Norge la inn anbud som vil gjøre tilbudet bedre for de reisende, samtidig som statens kostnader reduseres kraftig – faktisk opp mot 0,5 mrd. kr i året, langt mer enn Arbeiderpartiet vil spare på å avlyse reformen. Spørsmålet vil da være: Hvorfor går Arbeiderpartiet imot å spare 0,5 mrd. kr, som kan brukes til å forbedre infrastrukturen på jernbanen, når det samtidig gir bedre tilbud til de reisende?
Abid Raja (Venstre), 2019-06-21:
Senterpartiets retorikk om hvor galt det går i landet, er vel kjent for alle som leser aviser og ser på nyhetene. Men heldigvis henger ikke denne retorikken på greip når vi ser på de faktiske forholdene. For fakta for Norge er lav arbeidsledighet, optimisme i næringslivet og rekordlavt antall kommuner på ROBEK-listen. Dette er bare noen av bevisene på at utviklingen er på rett spor i Norge, i både by og land. Kommunesektorens frie inntekter har under denne regjeringen økt med 31 mrd. kr, hele 8,8 pst. Samferdselsbudsjettet har økt med 75 pst. Spørsmålet er om Senterpartiet er villig til å innrømme det tallene viser, at det går godt i landet – rundt om i hele landet – under de borgerlige.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2019-06-21:
Til liks med Sivert Bjørnstad har eg mora meg med å lese igjennom innlegga til tidlegare finanspolitiske talspersonar i Arbeidarpartiet. Det var i eit tidlegare innlegg frå representanten Aasrud, frå då vi hadde debatt om regjeringserklæringa, at ho sa at vi har ei regjering som har sett noregsrekord i bruk av oljepengar. Det er i så fall ein rekord som har stått fram til i dag, då Arbeidarpartiet la fram sitt budsjettforslag. Med dei budsjettframlegga som nå blir lagde fram, har vi fått revidert eit budsjett, der regjeringa prioriterer å styrkje økonomien til familiane, prioriterer fleire lærarar og har innført ein lærarnorm. Så står Arbeidarpartiet her i debatten og kritiserer auka oljepengebruk samtidig som dei har ein større oljepengebruk, for så i debatten å seie at Arbeidarpartiet tek auka oljepengebruk på alvor. Då har eg lyst til å spørje representanten Aasrud: Kor er då alvoret, og kor er prioriteringane i Arbeidarpartiet sitt forslag til revidert nasjonalbudsjett?
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2019-06-21:
Eg trur eg kan roe representanten Heggø med at mesteparten av kritikken av Arbeidarpartiet sitt framlegg til revidert nasjonalbudsjett nok handlar meir om eit ønske om at ein vil ha framlegg frå Arbeidarpartiet som er reelle, og der ein kan ta kritikken Arbeidarpartiet kjem med den eine månaden, på alvor og sjå at det blir følgt opp med framlegg når dei reelle prioriteringane faktisk blir gjorde. No har vi eit revidert nasjonalbudsjett der ein får gjort endringar og forbetringar i pleiepengeordninga, fleire VTA-plassar, og der ein følgjer opp dei viktige sigrane Kristeleg Folkeparti har for styrkt økonomi for barnefamiliar, som har fått eit taktskifte etter at Kristeleg Folkeparti fekk ei hand med i styringa av norsk politikk. Det viser at når vi seier at ting er alvor, så følgjer vi det opp, mens når Arbeidarpartiet med sine framlegg seier at noko er alvor, vel, då toar ein sine hender etterpå og gjer ikkje reelle endringar.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2019-06-21:
Arbeidarpartiet har tidlegare kritisert regjeringa og kalla dei grepa ein måte å auke oljepengebruken på. Når Arbeidarpartiet for berre ein månad sidan stod og sa at med det budsjettframlegget som regjeringa legg fram, kan ein setje press på krona og kanskje få ein renteauke i Noreg, er det ein kritikk som er ganske alvorleg når Arbeidarpartiet i sine framlegg ikkje leverer seriøse måtar å få ned oljepengebruken på. Det som er viktig, er at ein handlar som ein taler, og det gjer ein ved dette reviderte budsjettet. Når representanten etterlyser tiltak for å redusere dei sosiale forskjellane, tiltak for barnefamiliane og tiltak mot dei forskjellane som er, er det no plutseleg kome opp ein samla pott med fattigdomstiltak for ferie og fritid som rundar 300 mill. kr. Det er eit alvorleg løft i forhold til det nivået som Arbeidarpartiet styrte på den gongen dei faktisk prioriterte.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2019-06-21:
Jo, det er det, på begge sider av den fjorden som ligg mellom min og Sigbjørn Gjelsvik sin heimplass, er det viktige tiltak som burde ha vore sett i verk fortare for å sikre tryggleiken for folk som er avhengige av dei vegane. Difor er eg glad for at Kristeleg Folkeparti har vore med på Nasjonal transportplan, der desse rammene er styrkte, og der ein har fått heva arbeidet med å få på plass rassikring. Då følgjer ein opp. Dei endringane som blir gjorde i revidert, er nettopp berre det ein i ei budsjettrevidering skal gjere. Det er meir teknikk enn politikk.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2019-06-21:
Representanten veit veldig godt at det ikkje er lagt opp til store avgifts- og skattelettar i det reviderte nasjonalbudsjettet som vi diskuterer no. Representanten veit òg veldig godt at Kristeleg Folkeparti stemde imot endringane i arbeidsavklaringspengane, men stod inne for det som eit samla storting var einige om – at ein er nøydd til å avklare folk tidlegare fordi det ikkje er bra å vere vekke frå arbeidslivet for lenge, og at arbeidsavklaringsordninga ikkje var god nok på å hjelpe folk tilbake. Det var det eit samla storting som sa. No skal ordninga evaluerast, og då kan ein eventuelt kome tilbake til dei tiltaka som Kristeleg Folkeparti hadde som primærstandpunkt då saka gjekk i salen her for nokre år sidan. Det fekk vi ikkje fleirtal for den gongen, men Kristeleg Folkeparti står opp for dei som står i randsona av arbeidslivet. Det viser vi òg f.eks. i det reviderte budsjettframlegget som ligg føre no, når det kjem 300 nye VTA-plassar. Det er ei prioritering som vi kjem til å følgje opp.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2019-06-21:
Eg må ta opp nokre av trådane som har blitt kasta ut i debatten. Ein av dei er diskusjonen om bustøtta og endringane som blir gjorde der. Realiteten er at nokre av dei som har mista bustøtta, har det på grunn av at dei har fått auka inntektene i familien sin, og det er ein god ting. Men den reelle politikken og prioriteringa i RNB er at ein ynskjer å gje større tryggleik og føreseielegheit for barna. Difor har regjeringa føreslege ei ekstraordinær satsing på 118 mill. kr til tilskot til etablering for vanskelegstilte barnefamiliar. Det betyr at 450 vanskelegstilte barnefamiliar vil kunne bli bustadeigarar med ein kombinasjon av tilskot og startlån. Det blir sett av 66 mill. kr meir for å styrkje bustøtta frå 1. juli, og det betyr at 18 000 familiar kan få opp mot 8 000 kr meir kvart einaste år. Samtidig har ein heva grensa for dei som kvalifiserer til bustøtte, slik at om lag 1 100 husstandar blir inkluderte. Det er reelle prioriteringar. Så ser eg i budsjettinnstillinga at SV viser til at dei støttar regjeringa sitt forslag, og det må bety at der ein har snakka høgt, står ein i realiteten bak den reelle prioriteringa som regjeringa har gjort, og som eg synest er ei god prioritering. Ein del andre trådar blir ikkje følgde opp i denne debatten. Blant anna blir ikkje representanten Wang Soleim si utfordring til Senterpartiet om deira inndekning i forslaget svara ut. Representanten Slagsvold Vedum gjer seg ofte høg og mørk på at ein skal snakke med dei politikken går ut over. Eg synest det er ein god regel, men kvar er representanten Slagsvold Vedum når han blir utfordra på Senterpartiets kutt i EØS-midlane? Skal han ikkje snakke med antikorrupsjonsaktivistane i Ungarn som han føreslår å ta midlane frå? Kva med LHBT-organisasjonane i Slovenia? Skal han ikkje ha ein dialog med dei? Eller elevane på bygda i Romania som får utdanning pga. norske bidrag gjennom EØS-ordninga – dei fortener vel å bli høyrde og tekne på alvor, òg i Stortinget?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2019-06-21:
Jeg forstår at taktikken fra regjeringspartiene i denne revidert-debatten er å omdøpe midler fra ymse-posten til oljepenger. Så ut fra det som representantene Sivert Bjørnstad og Henrik Asheim sa i sine innlegg og replikkordskiftet: Betyr det at når lønnsoppgjøret i staten og landbruksoppgjøret dekkes med midler fra ymseposten, skal disse midlene legges til de 6,9 mrd. kr regjeringen tar fra oljepengene i revidert budsjett?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2019-06-21:
Det er litt overraskende at man ikke forstår at hvordan man disponerer ymseposten, ikke handler om hvor mye oljepenger man bruker. Men jeg har et annet spørsmål. I Granavolden-erklæringen sa regjeringen at den skulle vurdere å dekke utgiftene til nytt regjeringsbygg og fregatter, under streken. Det er vurdert og heldigvis lagt bort. Representanten Asheim sa at det heller ikke ville være så smart å ta 100 mrd. kr fra oljefondet, altså under streken, til å dekke bompengegjeld. Er Fremskrittspartiets finanspolitiske talsmann enig i den vurderingen?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2019-06-21:
Noe av det viktigste den økonomiske politikken skal bidra til, er et samfunn der forskjellene mellom folk er små og folks muligheter store. Det har ikke denne regjeringens økonomiske politikk gjort. Forskjellene øker. Regjeringen har prioritert skattelettelse for dem som ikke trenger det, og kutt i stønadene til dem som ikke tåler det. I sitt innlegg sa statsministeren at regjeringen holder fast ved den kursen som er staket ut. Det er ikke egnet til å berolige. Sysselsettingen øker, men det er stadig for mange som står utenfor arbeidslivet. Og veksten er ikke solid, som regjeringen hevder, den er skjør. Norske husholdninger er blant de mest forgjeldede i verden og sårbare for økende renter, noe statsministeren også pekte på. Vår økonomi er eksportavhengig. Lavere vekst hos våre handelspartnere og brexit betyr lavere vekst også hos oss. Regjeringen skriver: «Bruken av oljepenger vris i retning av investeringer i kunnskap og infrastruktur, samt vekstfremmende skattelettelser.» Men infrastrukturprogrammet som regjeringen har slått seg på brystet med gjennom seks år – det skal lukte asfalt over hele landet – er i ferd med å bryte sammen på grunn av manglende kostnadskontroll i prosjekt etter prosjekt og bompengeopprør i samferdselsministeren og finansministerens egen partigruppe. Og hvordan kan regjeringen fortsette å snakke om «vekstfremmende skattelettelser»? Det kan jo ikke belegges med fakta – det er fantasi. Også ved denne korsvei henter regjeringen mer penger i oljefondet. Det gjør norsk økonomi enda mer oljeavhengig. Det er et uttrykk for denne regjeringens manglende evne til å prioritere. Det er et nederlag for Høyre og statsministeren, som sa at de skulle gjøre norsk økonomi mindre oljeavhengig og skaffe landet flere bein å stå på. Men alt dette er først og fremt en kilde til dyp bekymring for kommende år fordi regjeringens Granavold-plattform er så fylt av fire partiers politiske kjepphester – som på mange områder strider mot hverandre – at evnen til å prioritere blir enda mindre framover. Og det er talende å høre på hvordan representanter for de ulike partiene i denne debatten legger størst vekt på enkelthetene i budsjettet som «mitt partis» gjennomslag i dette. Til slutt vil jeg si et par ord om Senterpartiets kutt i EØS-finansieringsordningen, som flere har pekt på. Én ting er at de formålene ikke får penger, men jeg mener det alvorlige er at dette er en forpliktelse Norge, med flertall i denne salen, har inngått med andre land. Mener Senterpartiet virkelig at Norge skal bli et land som løper fra inngåtte folkerettslige forpliktelser? For det er det som ligger i dette opplegget.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2019-06-21:
Jeg vil gjerne kommentere litt dette med EØS-midlene. Det er feil det representanten Sigbjørn Gjelsvik sier, at vi betaler for en handelsavtale. EØS-midlene er ikke en forutsetning for EØS, det er en frivillig ordning som man inngår avtale om for å delta i en sosial og økonomisk utjevning i Europa. Og etter hvert som økonomien i landene som mottar støtte, vokser, vil de falle ut av ordningen. Spania er et eksempel på det. Så vet vi at Senterpartiet er mot avtalen, og det – jeg hadde nær sagt – får være som det er, men Norge har inngått en avtale, ratifisert i Stortinget. Mener Senterpartiet at Norge skal bli et land som går fra avtaler ved skifte av regjeringer? Eller skal vi stå ved avtalene? Skal vi bli som Donald Trump, eller skal vi holde fast ved den tradisjonen vi alltid har hatt, at blir det regjeringsskifte, står man ved de avtalene den forrige regjeringen har gjort? Det er det viktige prinsipielle i denne debatten. At Senterpartiet hvert år i sine budsjetter har kuttet ut disse midlene, er et tegn på at man er i ferd med å reorientere seg når det gjelder å stå ved internasjonale forpliktelser. Man kan være imot de prosjektene man har avtalt, men det er ikke poenget. Poenget er: Er vi til å stole på som nasjon, eller er vi ikke?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-21:
Med denne regjeringen har det blitt mange flere fattige, og regjeringen dytter systematisk syke og arbeidsledige over i fattigdom. Bare i 2018 ble det 3 100 flere på sosialhjelp på grunn av kuttene i AAP, og i år er det mange flere. Bare fra jul til nå er det 3 100 som mister bostøtten med denne regjeringen. Det å dytte folk ut fra trygge ytelser og over på midlertidig økonomisk sosialhjelp der de i tillegg må selge verdiene sine, er ensbetydende med å gi opp folk. Bare spør dem. De får det vanskelig og kommer ikke i jobb. SV vil at ingen skal miste retten til AAP før de er ferdig avklart for jobb eller trygd. Hvorfor er ikke Fremskrittspartiet enig i at det er den riktige måten å gjøre dette på?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-21:
Det er jo ingen nyhet at Høyre og Fremskrittspartiet mener at de aller rikeste blant oss må ha store økonomiske gulrøtter for å gidde å legge to pinner i kors, mens de vanskeligstilte og sjuke må ha pisk og kutt og fattigdom for å gjøre det samme. Dette har jeg til nå tenkt at Kristelig Folkeparti og SV var ganske enige om var en dårlig politikk. Nå har man altså gjennomført kutt i arbeidsavklaringspenger for folk med dårlig helse og som er arbeidsløse. Det har kastet tusenvis av mennesker ut i fattigdom – gjennomført utrygt. Representanten la mye vekt på trygghet i innlegget sitt, og da er det behov for å spørre – for når vi bruker penger, så er det verdivalg: Hva slags verdivalg er det som ligger bak denne snuoperasjonen hos Kristelig Folkeparti når de nå er med på å kutte i tilbudet til sjuke og arbeidsledige og gi penger til landets friskeste og rikeste?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-21:
Jeg har hørt mange representanter for regjeringspartiene og regjeringen i dag som skryter av hva de har gjort på ulike områder. Det er ikke så rart, for ingen regjering har noensinne hatt så mye penger til disposisjon og brukt så mye oljepenger som denne regjeringen. Det skulle bare mangle om man ikke hadde brukt dem til noe positivt. Man kunne ikke kastet alle pengene ut av vinduet. 230 mrd. oljekroner puttes inn i budsjettet nå, klart de må brukes til noe positivt. De pengene hadde vel også andre regjeringer klart å bruke til noe positivt. I en tid med ekstremvær kutter regjeringen livsviktig rassikring og framskynder gigantmotorveier inn til Oslo, noe som øker forurensning og farlige utslipp og trykker flere biler inn i Oslo, der all trafikkvekst skulle tas med kollektiv, gange og sykkel. Utslippskuttene må bli større. På båt og ferge er det mulig raskt, men da må vi sørge for at ingen nye anbud går uten nullutslippskrav. Det har SV fremmet forslag om, og vi har lagt inn penger for å realisere det. Så hører jeg at regjeringspartiene også skryter av at de nå har ordnet opp med pleiepenger. Ja, vi har knegått regjeringspartiene og regjeringen i flere måneder for å få det til. Jeg synes faktisk det er litt skammelig å høre på at man roser seg sjøl av det man har blitt tvunget til å gjennomføre. Det skulle bare mangle om man ikke hadde hatt penger til disse familiene når de aller rikeste og friskeste får milliarder. Jeg hører noen si at man har styrket bostøtten. 3 100 færre får bostøtte nå enn det regjeringen beregnet til jul, det står i revidert nasjonalbudsjett. Flere og flere detter ut av ordningen, for nå er snittinntekten for husholdningene som får dette, 130 000 kr, og boutgiftene deres er 97 000 kr. Dette er mennesker som har fått kanskje bitte lite grann mer i bostøtte, men boutgiftene deres har økt mye mer, og inntektene deres har gått ned. Dette er svært fattige mennesker. Og det er rett og slett usant når Kristelig Folkeparti står og sier at man har styrket bostøtten, og at bostøtten øker. Tusenvis færre får det nå enn før, og de får dekket en mindre del av boutgiftene sine enn det de fikk før. Dette er å sende folk rett inn i fattigdom og utrygghet på noe av det viktigste for et menneske, nemlig hjemmet sitt. Jeg kan ikke fatte hvorfor Kristelig Folkeparti er med på disse prioriteringene, for her er områder som åpenbart går rett inn i det som burde være kjernesakene deres, både når det gjelder klima og fattigdom.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-21:
De to virkelig store utfordringene vi har, er klimagassutslipp og forskjeller. Regjeringen gjør dessverre lite med begge. Når vi vet at klimagassutslippene må kraftig ned, at vi må skape flere hundre tusen fornybare arbeidsplasser, kan vi ikke binde norsk økonomi mer og mer og mer fast til oljevirksomheten, slik regjeringen gjør. Mer oljeboring for klimaet er akkurat like hodeløst som kutt i sosiale ordninger for at flere skal klare seg bedre. Vi er nødt til å vri innsatsen og risikoavlastningen over på dem som skaper de fornybare arbeidsplassene framover. Da blir det noe å leve av. Det å ikke gjøre det er jo å gamble med dem som kommer etter oss, som både skal ha en klode å leve på og arbeid å leve av. Representanten Gudmundsen var oppe og snakket om skolepolitikk og fortalte at det var store sosiale forskjeller mellom dem som kom fra hjem der det var høy akademisk utdanning, og dem som ikke gjorde det. Det må man tenke litt på når man kutter i ytelsene til en del av de familiene som nå er hivd fra arbeidsavklaringspenger over på sosialhjelp, og man må tenke på dem som har mistet bostøtten, og som nå er så utrygge at det selvfølgelig smitter over på barna deres – det er utrygt på stedet der man bor. Jeg tror ikke det er noen god hjelp for de ungene som trenger hjelp til å kunne klare seg bedre på skolen. Jeg synes det er ganske freidig: Vi vet at andelen lærere uten formell kompetanse har økt med 40 pst. under denne regjeringen. Den økningen i antall utdannede lærere som er, har vi jammen måttet tvinge regjeringen til å gjøre. Kristelig Folkeparti har vært til god hjelp, men Høyre har jo ikke ønsket disse lærerne. Fremskrittspartiet har ikke ønsket de ekstra lærerne som de nå skryter av. Dette er ganske sært å høre på. Så til slutt til lekser: Ja, alle må øve. Øving gjør mester. Men når vi vet at hjemmelekser gjør det vanskeligere for de elevene som sliter mest på skolen, kan vi ikke fortsette med det. Da er vi nødt til å legge om systemet, slik at elevene får gjøre lekser og øve på det de trenger å øve på, på skolen, sammen med noen som kan hjelpe dem slik at de mestrer. Ikke å gjøre det er jo å øke forskjellene mellom elevene og med åpne øyne se på at de som sliter i dag, skal fortsette å slite og ha det vanskelig.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-21:
Først til representanten Hoksrud, som er villig til å gamble med framtida til ungdommene våre. Vi skal i framtida kutte klimagassutslipp, vi skal skape arbeidsplasser, og vi skal tjene penger, og da kan vi ikke fortsette på den veien vi går nå. Da blir klimaet ødelagt, og arbeidsplassene havner i utlandet. Det er dumt. Det ønsker ikke SV å være med på. Vi ønsker å ta styringen, slik at disse arbeidsplassene kommer hit, at vi kutter i klimagassutslippene, og at vi tjener penger. Til representanten Storehaug, som har vært oppe på talerstolen, og som umulig kan ha lest det som står i denne innstillingen. Jeg slår opp på «Bolig- og bomiljøtiltak», og der står det: Bostøtte nedsettes med 22 mill. kr. Ja, det er noen som får økninger, men i sum nedsettes den. Så står det: Utleieboliger nedsettes med 252 mill. kr. Dette er ingen satsing på bolig for dem som har det vanskelig.
Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2019-06-21:
Norsk økonomi går godt. Det er vekst hele landet. Ledigheten er den laveste på ti år; 30 av 30 kommuner med størst vekst i sysselsettingen det siste året er typiske distriktskommuner. Status i Trøndelag er økte investeringer i landbruket, full fart på Kværner Verdal, i havbruksnæringen og i mineralnæringen samt ny stor industrietablering av biogassproduksjon på Skogn. Skognæringen har ikke hatt bedre resultater siden 1999. Norske Skog på Skogn, Moelven Van Severen i Namsos og flere andre går for fullt. Dette står i motsetning til da Senterpartiet satt i regjering sist. Da var det krise i skognæringen, og viktig skogindustri, som f.eks. Tofte, ble lagt ned. Distrikts-Norge klaget da over at man lå i oljeskyggen. Kan representanten Gjelsvik sannsynliggjøre hvordan det vil bli skapt flere jobber i distriktene ved at Senterpartiet på Stortinget samarbeider med partier som SV, Miljøpartiet De Grønne og Rødt, som jo vil øke skattene kraftig, begrense oljenæringen, mineralnæringen og havbruksnæringen og øke avgiftene for landbruket?
Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2019-06-21:
Senterpartiet bruker mye energi på å skape et negativt narrativ med sine bekymringer om utviklingen i Distrikts-Norge, selv om realiteten er at det går for fullt. Folk er optimistiske og står på i primærnæringene og i viktige naturressursbaserte eksportnæringer, som f.eks. skognæringen. Ledigheten er rekordlav, og det mangler faktisk fagfolk i en rekke bransjer, bl.a. i Trøndelag. Tilbakemeldingen fra bedrifter og dem som jobber i de næringene jeg har nevnt, i hjørnesteinsbedrifter i mange lokalsamfunn, er: Ikke rør EØS-avtalen. Likevel vil Senterpartiet melde Norge ut. Hvorfor vil Senterpartiet sette verdiskapingen og jobbtryggheten for titusenvis av mennesker i Distrikts-Norge på spill?
Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2019-06-21:
En av gladsakene i revidert nasjonalbudsjett er at vi bevilger 1,7 mill. kr til Falstadsenteret, som i samarbeid med Arkivet i Kristiansand skal utvikle et norsk digitalt fangearkiv. Gjennom arbeidet med henholdsvis Krigsseilerregisteret og et register over utenlandske krigsgraver i Norge har de to institusjonene etablert kompetanse på personhistoriske databaser som nå skal gjenbrukes i oppbygging av en åpent tilgjengelig kunnskapsbase om menn og kvinner som satt i fangenskap under annen verdenskrig. Falstadsenteret og Arkivet opplyser at arbeidet i første omgang vil basere seg på boken Nordmenn i fangenskap 1940–1945, redigert av Kristian Ottosen. Gjennom flere tiår etter krigen ble det lagt ned et omfattende og i stor grad idealistisk arbeid for å dokumentere krigshistorien og opplysninger om nordmenn i fangenskap. Kristian Ottosen var en av dem som sto i spissen for dette arbeidet, og han var prosjektleder for etableringen av Norsk fangeregister 1940–45. Dette registeret omfatter alle norske fanger i krigsårene og deres ferd gjennom norske leire og til leire i utlandet. Første versjon kom til frigjøringsjubileet i 1995. Det ble oppdatert i 2004, og det har etter hvert også kommet en digital versjon. Ingen andre land i Europa har noe tilsvarende. Det er dette arbeidet prosjektet Norsk digitalt fangearkiv vil måtte lene seg på, og da er det viktig at de som har gjort grunnlagsarbeidet, som motstandsmann og Nacht und Nebel-fangen Kristian Ottosen, på behørig vis blir kreditert for det. Uten ham og hans nære medarbeidere hadde ikke det prosjektet vi i dag vedtar å finansiere, vært mulig å realisere. Likedan mener jeg det er både nødvendig og ønskelig at det videre arbeidet med digitalisering og offentlig tilgjengeliggjøring av alle disse fangeopplysningene skjer i tett samarbeid med både Forsvarets museer, som bl.a. annet Norges Hjemmefrontmuseum, og Riksarkivet, som sitter på det originale kildematerialet. Hensynet til håndtering av særlig sensitiv informasjon må også understrekes. Jeg er veldig glad for at vi har fått den statlige finansieringen av dette prosjektet på plass. De nasjonale freds- og menneskerettighetssentrene har en svært viktig rolle i å forvalte en svært sentral del av krigshistorien for ettertiden. Ikke minst gjør de et uvurderlig arbeid med å formidle historien til nye generasjoner. Etter hvert som tidsvitnene forsvinner, er dette oppdraget viktigere enn noen gang. Vi vil få et digitalt monument over alle de 44 000 nordmennene som satt i fangenskap under annen verdenskrig. Jeg ser fram til at det digitale fangearkivet vil være klart til 75-årsmarkeringen av frigjøringen 8. mai neste år.
Lene Westgaard-Halle (Høyre), 2019-06-21:
De av oss rundt omkring i landet som bor på gård, er bekymret. Vi ser avlinger forsvinne i enorme mengder nedbør. I fjor så vi avlinger tørke ut, vi så enorme skogområder brenne ned. Ungdommen i Senterpartiet forsøkte å sette ned foten på landsmøtet til Senterpartiet. Skogeierne har forsøkt å sette ned foten. Bondelaget og Bonde- og Småbrukarlaget har signert klimaavtale med staten. Senterpartiet sitter derimot stille i båten. Faktisk gikk Senterpartiet imot klimaavtalen med EU i denne salen for bare to dager siden. Gjelsvik nevnte ikke klima med ett ord i sitt innlegg, ikke med ett ord. Når skal Senterpartiet begynne å bry seg om klimaet?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2019-06-21:
Representanten Gjelsvik sa fra talerstolen at noen må betale festen med økt oljepengebruk. Ja, noen må betale for kreativ bokføring også. Jeg må spørre representanten Gjelsvik, som forventer at Senterpartiet kan spare 1 mrd. kr ved å kutte 350-kronersgrensen fra 1. august, noe som er umulig – det er altså ikke fysisk mulig: Ingen andre har klart å se muligheten for å spare så mye penger. Oslo Economics har regnet på i overkant av 2 mrd. kr, Menon har regnet på 4,6 mrd. kr., mens Senterpartiet forventer å måtte selge varer for 16 mrd. kr for å klare dette. Hvem er Senterpartiets kreative bokholder, som klarer å finne 1 mrd. kr av noe som er fantasi og umuligheter?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2019-06-21:
Vi har hørt om alle de gode tiltakene Senterpartiet skal bruke luftpengene på, men det er ikke mye kjærlighet i disse forslagene. Det er ansatte i Posten i distriktene, og det er distriktene som skal rammes ved at størsteparten av inntektene skal tas gjennom 350-kronersgrensen, noe som er umulig. Så ser jeg på forslag til kutt her, og jeg må spørre representanten, for man legger altså opp til å kutte 18 mill. kr for barn og familier og for barnevernstjenestene i løpet av dette halve året. Man skal si nei til å bruke over 9 mill. kr til kjøp av private barnevernstjenester. Det rammer barn som trenger disse tjenestene. Hvordan kan Senterpartiet mene at det er fornuftig å kutte i den typen tjenester?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2019-06-21:
Dette føles nesten som en debatt hvor vi er på viddene, eller i hvert fall langt fra hverandre. Det var interessant å registrere Arbeiderpartiets leder da revidert ble lagt fram. Da var det fritt for oljepengebruk og økte renteutgifter for folk flest. Nå er det slik at når man plutselig ikke får budsjettene sine til å gå opp, ja, da må man se på muligheten for å bruke litt mer oljepenger uten at det skaper inflasjon eller renteøkninger. Dette viser med all tydelighet at Arbeiderpartiet vingler fram og tilbake. Det blir litt som tåkefyrsten, som prøver å fortelle flere ting på en gang. Og det er ikke bedre med Senterpartiet. Det aller meste som skal sørge for inndekningen for det Senterpartiet skal gjøre, er helt umulig. Det er som å tro på julenissen midt i juni. Senterpartiets svar her i dag, at man skal fjerne 350-kronersgrensen fra 1. august, er fysisk umulig. Alle som leverer disse tjenestene, sier at de klarer ikke å få det til. Det er ikke sikkert de klarer å få det til 1. januar heller. Det betyr altså at det er en utfordring med den type inndekning. Dette er luftslott og luftpenger. Realiteten er i hvert fall ikke mye kjærlighet til alle dem som nå jobber i Posten, og til distriktene. Vi vil få dårligere tjenester fordi Senterpartiet ønsker å ramme distriktene på denne måten. Ansatte i Posten tar tøffe kutt allerede nå, med nedbemanning, og de får det enda tøffere i framtiden. Til representanten Sandtrøen, som skryter av næringslivet. Jeg synes det er flott å høre at folk skryter av næringslivet i denne salen. Men det er altså det samme partiet som forteller hvor fæle disse næringslivsfolkene er, som får redusert formuesbeskatningen sin, osv. Næringslivet, det er mennesker som hver eneste dag går på jobben og tenker: Hvordan skal jeg klare å få bedriften min til å gå? Hvordan kan jeg sørge for å få ansatt flere? Hvordan kan jeg skape verdier som gir inntekter og muligheter for dette samfunnet til å gi de gode velferdsordningene? Flere representanter har fra denne talerstolen i dag vært ganske negative til de menneskene som skaper disse verdiene. Jeg tror det er bra å ha en motivasjon som får folk til å ville stå på og skape verdier. Andre representanter på denne talerstolen vil helst tette igjen hullene ute i Nordsjøen, som faktisk er med og bidrar til de gode velferdsordningene vi klarer å gi innbyggerne våre. Så må jeg innom at vi faktisk gjør vanvittig mye bra med det som foreligger her nå. Jeg er veldig glad for at da saken kom til Stortinget, økte vi tilskuddet til Inn på tunet-ordningen. Det høres ikke veldig spesielt ut, men det er viktig for de menneskene som får muligheten til å jobbe på en gård, som har utfordringer i hverdagen sin – enten sykdom eller andre ting – eller demente mennesker som får muligheten til å få de gode og magiske øyeblikkene der de er sammen med dyr og mennesker på en annen måte. Dette er et tiltak vi burde ha mer av. Derfor er jeg veldig glad for at vi har fått økt dette nå, og jeg håper at vi kan få til enda mer av det i framtiden.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2019-06-21:
Jeg hørte representanten Moflag si at tilskuddsordningen var blitt borte. Ja, det stemmer at tilskuddsordningen blir borte, fordi det går inn i de ordinære tilskuddene, men det betyr altså ikke at plassene blir borte. Men når man skal være høy og mørk, burde man i hvert fall ha gjort jobben selv, og under de rød-grønne var ikke denne ordningen der i det hele tatt. Og til å begynne med, da denne regjeringen innførte ordningen, slet man faktisk med å få nok søkere. Da satt jeg selv i helse- og omsorgskomiteen, og jeg syntes det var litt trist at kommunene ikke valgte å søke og bruke de plassene som man i regjering hadde kjempet for å få gjennomslag for som dagaktivitetstilbud for demente. Men nå er det heldigvis et stort trykk. Det er mange som ønsker plass, og det vil fortsatt være muligheter der. Men det jeg var opptatt av, var at man i tillegg må sørge for å få på plass noen ekstra muligheter, og at Inn på tunet-ordningen blir styrket. Så skjønner jeg at Senterpartiet ikke vil snakke om kuttene sine, eller om hvordan man skal klare å spare inn 1 mrd. kr. Og det jeg hørte siste representant fra Senterpartiet si, var at man foreslo det i budsjettet, så derfor foreslår vi det nå også. Det er ikke realisme i det, men det er ikke så farlig, for så lenge vi foreslo det i budsjettet, kan vi bare fortsette å foreslå det nå. Jeg trodde det var slik at Senterpartiet her i denne sal fremmet forslag som var realistiske og gjennomførbare. Men det gjelder vel verken Senterpartiet eller Arbeiderpartiet, for Arbeiderpartiet også skal ta bort 350-kronersgrensen uten at det er realistisk mulig å gjennomføre. Det er spesielt å bruke den typen inndekning. Det betyr vel at man gjerne vil bruke litt mer av oljefondet – det har Fremskrittspartiet aldri hatt noen utfordringer med, men det har vært veldig stor motstand både fra Senterpartiet og ikke minst fra Arbeiderpartiet. Jeg ser til og med at Senterpartiet i merknader skriver at de er kritisk til å ta penger derfra. Så til representanten Svein Roald Hansen, som var opptatt av mangelen på kostnadskontroll på veiprosjekter: Ja, var det en tid da det virkelig var mangel på kostnadskontroll på veiprosjekter, var det da de rød-grønne styrte. De årene satt jeg i transport- og kommunikasjonskomiteen og så kostnadene bare fyke i været. For første gang ser man faktisk at kostnadene på veiprosjektene blir lavere – til glede for vanlige folk og bilister flest blir det lavere utgifter når man bygger mer vei, raskere og med høyere fartsgrense, fordi det er en regjering og en samferdselsminister som satser, som vil satse og har økt bevilgningene med 75 pst. Det viser vilje og initiativ. Som sagt: Jeg er veldig glad for det som ligger der, og den stemningen som de rød-grønne har her, er definitivt ikke den jeg oppfatter hos folk der ute. Og hvis representanten Karin Andersen skal ha penger til alle de gode tiltakene sine – mange av dem synes jeg er bra – må vi også få inn penger. Det betyr at vi må pumpe opp litt olje i Nordsjøen, for det er det som skaper mulighet for å gi gode velferdsordninger. SV vil helst skru igjen, og det gir ikke gode velferdsordninger til folk flest.
Mudassar Kapur (Høyre), 2019-06-21:
Om vi skal fortsette å være verdens beste land å bo i, er det avgjørende at vi fortsetter å styrke velferdssamfunnet. Vi må omstille oss, flere må jobbe, flere må skape jobber, og flere må utdannes. Vi må rett og slett skape før vi kan dele. SV lover sekstimers arbeidsdag, slik at vi skal kunne jobbe mindre og dermed kanskje bidra mindre til fellesskapet. SV vil innføre heldagsskole, gratis skolemat, øke bistanden – listen er lang – og representanten var selv innom mange forslag. Samtidig stemmer SV mot hundrevis av velferdsmilliarder når de går mot utbygging av nye olje- og gassfelt. Da er mitt spørsmål til representanten: Hvordan skal dette regnestykket gå opp?
Mudassar Kapur (Høyre), 2019-06-21:
Våre største byer er steder med mange muligheter. Her møtes folk fra hele landet og hele verden og er med på å skape både verdier og muligheter. Samtidig vet vi at det er nettopp i de store byene vi også finner de største sosiale utfordringene. En gruppe som ofte peker seg mest ut, og som er mest sårbar, er barnefamiliene. Denne regjeringen legger opp til mange gode og langsiktige tiltak for å løfte folk ut av fattigdom, og arbeid og skole er blant de viktigste verktøyene. Men vi vil mer for denne gruppen. Vi vil sørge for at flest mulig kan delta i velferdsutviklingen. Flest mulig av dem som vil, skal kunne eie sin egen bolig. Med en ekstraordinær satsing på tilskudd til vanskeligstilte familier sørger vi for at om lag 420 barnefamilier vil kunne bli boligeiere i år, med en kombinasjon av tilskudd og startlån. De siste årene har Høyre i regjering vært med på å levere en av de viktigste nysatsingene innen en sosial boligpolitikk. Vi har sørget for at byggetakten går opp og byggekostnadene ned, slik at flere boliger blir tilgjengelige i markedet. Vi har sørget for en mer målrettet startlånsordning, slik at kommunene ikke lenger må si nei til søkere som virkelig trenger hjelp. Vi har også styrket bostøtten, vi har lagt til rette for å utvikle gode og trygge bomiljøer gjennom områdesatsingene, og vi har styrket leie-til-eie-ordningene. Men i debatten om ulikhet – hva er det vi ser fra Arbeiderpartiet? Jo, de har sauset sammen over 80 forskjellige forslag, som strekker seg over alt fra bredbånd til SFO, og kaller det satsing mot fattigdom. De vil øke skatter og avgifter for folk flest og kaller det kamp mot ulikhet. De legger ikke til rette for mer boligbygging, f.eks. her i Oslo, og kaller det boligpolitikk. Vi har, sammen med våre regjeringspartnere, sørget for å trygge arbeidsplassene og skape flere jobber. Vi satser på en skole som ser den enkelte elev og bidrar til å utjevne sosiale forskjeller. Vi legger til rette for at enda flere kan eie sin egen bolig. Dette gjør vi gjennom våre budsjetter og våre reviderte budsjetter. Arbeid, skole og bolig – tre viktige bærebjelker for folk flest, tre viktige bærebjelker for vårt velferdssamfunn. Vi vet hva som er viktig, og vi gjør noe med det, mens Arbeiderpartiet nå har inntatt en artig miks av overbud, reversering og det å slå inn åpne dører.
Mudassar Kapur (Høyre), 2019-06-21:
Arbeiderpartiet forsøker i dag desperat å importere en amerikansk ulikhetsdebatt til Norge. Problemet deres er at forskjellene i Norge er små. Tall fra Finansdepartementet viser at forskjellen mellom regjeringens og Arbeiderpartiets skatteopplegg er omtrent ikke-eksisterende. Så hvis skatt er veien til å løse ulikhetene, vel, da må Arbeiderpartiet sette opp skattene sine kraftig. Hvor mye? Det kan ingen i Arbeiderpartiet svare på. Hvis høyere skatter er løsningen, ja da må Arbeiderpartiet fortelle oss hvorfor ulikhetene økte i Norge da de satt i regjering, hvorfor barnefattigdommen gikk opp da de selv satt i regjering, for da var personskatten høyere, formuesskatten høyere, selskapsskatten høyere – og vi hadde arveavgift. Arbeiderpartiets retorikk og politikk på dette feltet er – unnskyld at jeg sier det sånn – tilnærmet uinteressant, for det er en blek kopi av SV og Rødt. Jeg synes det er en mer ærlig sak å diskutere skatt og avgift med Rødt og SV, for vi vet hvor vi har dem. De har alltid ment at det skal kraftig opp, og da går det an å ha en ærlig debatt om det. Men Arbeiderpartiet har begynt å vingle i disse spørsmålene. Norge er blant de land i verden som har høyest levestandard og minst ulikhet. Vi, i regjeringspartiene, er på jobb for å sørge for at det fortsetter slik. Derfor jobber vi for at flere kommer inn i arbeidslivet – om de vil få seg en jobb, eller om de vil skape sin egen. Det er derfor vi jobber for et skolesystem som skaper og gir like muligheter til alle, uansett sosial bakgrunn. Og det er også derfor vi har satt i gang en inkluderingsdugnad som gjør at veien fra nyankommet flyktning til en integrert samfunnsengasjert og skattebetalende borger blir kortest mulig. Arbeiderpartiets svar i denne debatten er dessverre skatt, men hvor høy den skal være, er det ingen som kan si noe om.
Jan Steinar Engeli Johansen (Fremskrittspartiet), 2019-06-21:
Dagens regjering har gitt helt vanlige familier en skattelette på 11 000 kr i året. Når SV snakker, høres dette nesten ut som ingen verdens ting. SV satt selv åtte år i regjering, og da lurer jeg på følgende: Hvorfor ville ikke SV redusere skatten for helt vanlige folk da de selv satt i regjering?
Jan Steinar Engeli Johansen (Fremskrittspartiet), 2019-06-21:
Det var også mitt spørsmål, at vi måtte gi skattelette til folk flest. Mitt spørsmål gikk på SV, og at representanten for så vidt sier seg enig i Fremskrittspartiets politikk. Da SV satt i regjering og hadde muligheten til å gi skattelette til folk flest, hvorfor ville ikke SV jobbe for det da?
Jan Steinar Engeli Johansen (Fremskrittspartiet), 2019-06-21:
SV snakker ofte og igjen om viktigheten av å ha en sosial profil i skattesystemet. Siden SV stemmer for nesten samtlige forslag om innføring eller økning av eiendomsskatt lokalt, lurer jeg på om SVs leder kan forklare den sosiale profilen med eiendomsskatten, som vi vet rammer hardest dem som har minst. Kanskje kan representanten også forklare hvorfor SV ute i kommunene stemmer imot når Fremskrittspartiet foreslår bunnfradrag, som nettopp ville ha skjermet dem som har minst.
Åsunn Lyngedal (Arbeiderpartiet), 2019-06-21:
Det har lenge vært tverrpolitisk enighet om at det er et mål å flytte gods fra vei til sjø. Det er også en god norsk tradisjon at man ønsker å ha stabile rammevilkår for næringslivet. I min kontakt i det siste med næringslivet og deres organisasjoner uttrykkes det en uro fordi regjeringen er uforutsigbar. De endrer rammevilkår på kort varsel. I 2017 fikk vi en ordning fra regjeringen der næringslivet kunne søke støtte for å flytte gods fra vei til sjø. I RNB i 2019 – og merk: i revidert budsjett – fjernes denne ordningen, helt uten forvarsel. Og næringslivet spør: Hvor ble den av, hva skjedde, hvorfor skjedde dette? Kommuner og regioner som jobber for å få færre vogntog på veiene sine og skape et godt miljø for dem som bor der, spør. Klimautslippene går ikke akkurat ned, SSB har akkurat sagt at de går opp. Er det ikke lenger et mål for Venstre i regjering å flytte gods fra vei til sjø?
Åsunn Lyngedal (Arbeiderpartiet), 2019-06-21:
Jeg merker meg at man nå har gått over fra vei til kjøl til vei til bane. Jeg er veldig glad for vei til bane, Arbeiderpartiet opprettholder også vei til kjøl i sitt forslag. Vi har et stolt rettsvesen i landet vårt, men det er noen ting som går feil vei. ABE-kuttene passer ikke så veldig godt der man ikke har unødvendig byråkrati, der det bare er folk, og man må nedbemanne når man får ABE-kutt. Det er køer i rettsvesenet vårt. Folk står og venter på å få avgjørelsene sine. Det gis strafferabatter til mange, i økende grad fordi sakene blir gamle. Det er et utvalg som ser på domstolstruktur, og som senere skal se på oppgaver og kvalitet – litt bakvendt, det minner egentlig litt om regionreformen. Domstoladministrasjonen sier hvert år hva de trenger for å opprettholde det viktige rettsvesenet vårt, men de får ikke det fra regjeringen. Men Arbeiderpartiet legger inn mer, også i revidert. Hva betyr det for folk flest, etter representantens mening, når domstolene opplever at de ikke får løst sine oppgaver?
Åsunn Lyngedal (Arbeiderpartiet), 2019-06-21:
Arbeiderpartiet er opptatt av å bruke de midlene som er nødvendig for å skape vår felles trygghet. Vi så og ser nødvendigheten av å omstille politiet til dagens og morgensdagens kriminalitetsbilde og stilte oss derfor i sin tid bak politireformen. Den er imidlertid ikke gjennomført slik vi ville ha gjort det, og noe av det viktigste er at reformen er underfinansiert. Vi foreslår derfor i revidert nasjonalbudsjett å omprioritere, slik at politidistriktene vil få 50 mill. kr mer enn det regjeringen gir i sin revisjon. Arbeiderpartiet er opptatt av samfunnssikkerhet og trygghet, også i nordområdene. Vi har gjentatte ganger utfordret regjeringen på at Sysselmannens viktigste kapasitet i arbeidet for sikkerhet i havområdene rundt Svalbard, MS «Polarsyssel», sikres helårlig drift. Erfaringene fra fiskebåten «Northguider»s havari i romjulen 2018 dokumenterer behovet for beredskap gjennom hele vinteren. På bakgrunn av det forventer Arbeiderpartiet at regjeringen i statsbudsjettet for 2020 bevilger tilstrekkelige midler og sikrer helårsdrift for MS «Polarsyssel». Arbeiderpartiet er glad for at forsvarsministeren har avklart så tydelig at Forsvarets aktiviteter i Bodø i framtiden ikke skal være til hinder for utviklingen av prosjektet «Ny by – ny flyplass» og reguleringsplanen som nå ligger til sluttbehandling i Bodø kommune. Det er viktig for Bodøs utvikling. Det er et paradoks at Finland legger bedre til rette for eksport av fersk fisk fra nord gjennom at de holder sine grensestasjoner døgnåpne. Det gjelder både i Troms og i Finnmark. Den mest brukte grensestasjonen i Nord-Norge driftes dessverre av Norge. Jeg sier dessverre fordi vi ikke tar oss råd til å holde den døgnåpen. Det medfører at vogntog fulle av fersk fisk står langt til fjells, der det ikke er noe servicetilbud, og venter på at tollen skal åpne og de kan få stempelet sitt på tollpapiret. Det er uverdig for dem som står der, og for næringslivet. Staten må ta sin rolle som tilrettelegger alvorlig og holde stasjonen døgnåpen. Arbeiderpartiet mener også at det er viktig for vår felles trygghet at domstolene styrkes. ABE-reformen passer dårlig for domstolene, for de har ikke unødig byråkrati, de har personell, og kuttene fører til nedbemanning. Det skjer i en tid da straffesakskjeden er under stort press og køene blir lengre. Strukturendringer må ikke tvinges fram gjennom sultefôring av våre domstoler. Til det er de for viktige for oss som rettsstat. Vi bevilger derfor mer til domstolene enn det regjeringen gjør.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-21:
Under tiden med Venstre i regjering eller som støttehjul for regjeringen har klimapolitikken vært dynket i palmeolje det ene året og gitt økte utslipp av klimagasser det andre året. Olje- og energiministeren skrøt i januar av rekordmange tildelinger til oljeindustrien, og på toppen av det hele har regjeringens elendige klimapolitikk utløst den største klimastreiken noensinne blant norske skoleelever. Så mitt enkle spørsmål er: Hvordan i all verden klarer representanten Raja å få seg til å stå her i Stortinget og skryte av regjeringens klimapolitikk?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2019-06-21:
Slik eg kjenner representant Storehaug, har vi oppigjennom vore veldig einige om at det er trist når forskjellane aukar og vert større. Eg klarte ikkje å få med meg at det var nemnt noko om det i innlegget til representanten. Men det eg vil spørja representanten Storehaug om, er: Kan han forklara meg at viss ein bruker ein del av ymseposten til tiltak for barnefamiliar, slik som Arbeidarpartiet gjer i sitt alternative budsjett, så er det auka oljepengebruk, men når ein bruker det på landbruksoppgjeret, slik som regjeringa gjer, og som vi òg er einige om er viktig, er det ikkje auka oljepengebruk?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2019-06-21:
Representanten svarte i det heile ikkje på spørsmålet mitt. Når Arbeidarpartiet bruker av ymseposten til barnefamiliar, så er det bruk av oljepengar – auka oljepengebruk – men når regjeringa bruker av posten til landbruksoppgjeret, så er det ikkje oljepengebruk. Kan representanten forklara meg forskjellen?