Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2021-04-26:
Vi startet faktisk pandemiåret 2020 med lav ledighet, og jeg husker bedrifter over hele landet som meldte at deres største hinder for vekst var mangel på kompetent arbeidskraft. Dette endret seg dramatisk etter 12. mars, da inngripende tiltak på grunn av pandemien førte til den høyeste registrerte ledigheten i Norge siden annen verdenskrig. Det ble registrert inn hele 416 000 søknader om dagpenger i perioden mellom 12. mars og slutten av april i fjor. Men så så vi over sommeren at ledighetstallene gikk raskt nedover, i takt med at de mest inngripende tiltakene ble rullet tilbake. Vi forventer selvfølgelig det samme når vi nå etter hvert forhåpentligvis skal åpne opp, flere blir vaksinert og smitten går tilbake. Arbeidsledigheten har falt kraftig siden i fjor vår, men er fortsatt klart høyere enn før pandemien. Det er nå registrert nesten 212 000 personer som arbeidssøkere hos Nav. Selv om mange trolig vil kunne vende raskt tilbake arbeid når smittesituasjonen bedrer seg, vet vi at personer som har vært fraværende fra arbeid i lang tid, vil kunne ha utfordringer med å komme i jobb. Det er derfor en risiko for at pandemien kan påvirke arbeidsmarkedet også på lengre sikt. Dette kommer i tillegg til de mange som sto utenfor arbeidslivet allerede før pandemien. Ifølge Navs årsrapport for 2019 hadde likevel virkemidlene som fulgte med regjeringens inkluderingsdugnad, begynt å virke. Dette viktige arbeidet må fortsette. Altfor mange står utenfor arbeidslivet, og særlig når vi også vet at det er god helse i det å gå på jobb, må flere løftes opp og inn i arbeidslivet. Derfor vil jeg utfordre statsråden på tre områder jeg mener vi må fokusere på framover: unge uføre, behovet for kompetanse i arbeidsmarkedstiltak og langsiktige virkninger av dagens ordninger. De siste årene har det blitt langt flere unge uføre, og dette gir grunn til bekymring. Noe av grunnen vet vi er at flere barn nå vokser opp med diagnoser og funksjonsnedsettelser som tidligere var dødelige, men det forklarer på langt nær alt. Før jul fikk vi en rapport som viste at av dem mellom 25 og 29 år som får innvilget uføretrygd, hadde 70 pst. en psykisk lidelse. I tillegg vet vi at unge uføre ofte kommer fra familier med lavere inntekt, at deres skoleresultater er dårligere, og at tilknytningen til arbeidslivet er svakere enn for jevnaldrende. Vi har gjort mye, men det er åpenbart at det må gjøres mer. Forskning viser at psykisk uhelse ofte kan kombineres med arbeid, og at arbeid har en positiv effekt på helsen, både den fysiske og mentale. Det å ha en jobb bidrar for de fleste til økt tilhørighet, mestring og personlig utvikling. Nav har i økende grad tatt i bruk metodikken med individuell jobbstøtte, som gir individuell oppfølging, langvarig støtte og selvbestemmelse for flere målgrupper. Det er bra, men kan vi gjøre mer? Virkningen av korona i arbeidsmarkedet vil fortsette lenge etter at siste vaksinen er satt, og vi må unngå at koronakrisen blir en utenforskapskrise. Hvordan kan vi sikre at særlig unge ikke skyves ut, men hjelpes inn i arbeidsmarkedet? Personer med lav eller ingen formell utdanning er særlig sårbare i den situasjonen vi nå står i. Utdanning og kompetanse er og vil være nøkkelen til arbeidsmarkedet. Nå er ikke utdanning som sådan arbeidsministerens område, men vi vet jo at mange av dem som faller utenfor, mangler grunnleggende kompetanse, og da må vi også ha virkemidler for å få dem gjennom et løp for utdanning. Hvilke tiltak kan vi bidra med her? I samarbeid med partene i arbeidslivet er det utviklet en ny lønnsstøtteordning som skal stimulere foretak til å ta permitterte arbeidstakere raskere tilbake til arbeid. De kan dermed forberede seg på gjenåpning av virksomheten, selv om inntektene ikke er der ennå. Det vil forhåpentligvis motvirke at ledigheten fester seg på et høyt nivå. Men er dette nok? Arbeidsmarkedstiltak er selvsagt sentrale virkemidler for å få flere arbeidsledige over i jobb. For å unngå at arbeidsledigheten blir varig høyere, ble antall tiltaksplasser økt betydelig i år, og Nav har også fått økte bevilgninger for bl.a. å styrke oppfølgingen av langtidsledige. Men både forskning og erfaring viser at de som har vært langtidspermittert, ofte også dessverre blir langtidsledige. Det er også en av grunnene til at jeg har vært bekymret for mange av de utvidelsene av støtteordninger og permitteringsordninger som Stortinget har vedtatt. Selvsagt skal vi bidra med tiltak så lenge det er nødvendig, men Stortinget vedtok bl.a. utvidelser til 1. oktober, som jo er flere måneder etter at man tror at den voksne befolkningen vil være ferdigvaksinert. Arbeidsmarkedstiltak kan ikke erstatte et faktisk arbeidsmarked, vi er helt avhengig av at privat næringsliv kommer opp å stå igjen når smitteverntiltakene rulles tilbake. Som tidligere næringsminister trenger statsråden neppe en påminnelse om at det er norsk næringsliv som skal skape de arbeidsplassene vi vil at folk skal inkluderes inn i. Samtidig har vi også under pandemien sett hvor avhengig vi er av verden rundt oss, ikke bare for eksport av olje, fisk, teknologi og tjenester. Vi har opplevd vekst i hele landet fordi verden har kommet til oss. Visit Norway anslo at vi tidligere hadde besøk av rundt 400 000 kinesiske turister i Norge årlig. Når skobutikken i den lille bygda Flå i Hallingdal solgte 250 par sko i uken, var ikke det fordi de 1 100 innbyggerne slet ut usedvanlig mange sko, men fordi kinesiske turistbusser stoppet i bygda. Det kommer ikke til å komme 400 000 kinesiske turister til Norge i år, neppe heller neste år. Og det finnes ingen norske krisepakker som kan kompensere for et langvarig fall i et globalt marked som det vil ta tid å hente seg inn igjen fra. Det er å kaste blår i øynene på arbeidstakere og bedriftseiere å late som om alt vil bli som før bare krisepakkene er store nok og varer lenge nok. Jeg frykter derimot at langvarige krisepakker kan forlenge krisen gjennom å hindre nødvendig omstilling og hemme ny vekst og nye arbeidsplasser. Vi vet jo også at langvarige permitteringer og forhøyete satser kan gi uheldige innlåsingseffekter. Derfor hadde det også vært fint å høre arbeidsministerens refleksjoner om nettopp effekten av de mange midlertidige ordningene som har vært innført. Tall fra Nav viser altså nå at 212 000 personer er helt ledige, delvis ledige og arbeidssøkere på tiltak hos Nav. Selv om regjeringen har lagt fram en rekke krisetiltak for næringslivet, er situasjonen fortsatt svært krevende. Nær alle permitterte kommer fra privat sektor. Erfaringsmessig vet vi at kriser i arbeidsmarkedet øker sjansen for at flere blir stående langvarig eller permanent utenfor arbeidslivet. De langsiktige konsekvensene av den pågående ledighetskrisen kan bli store. For å unngå økte forskjeller i samfunnet er det viktig at vi klarer å få flest mulig tilbake i jobb. Da er mitt spørsmål til statsråden nettopp det: Hva vil statsråden gjøre for å hindre at ledigheten biter seg fast?