trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-17:
Stortinget vedtok de norske reglene om tildeling av vederlagsfrie kvoter i februar 2009. Basert på en helhetsvurdering på dette tidspunktet ble normert driftstid for gasskraftverket på Kårstø satt til i gjennomsnitt 2 500 timer pr. år for perioden 2008–2012. Klima- og forurensningsdirektoratet fattet 27. mars 2009 beslutning om å tildele Kårstø til sammen 1 617 340 kvoter for perioden 2008–2012. Dette utgjør 323 468 kvoter pr. år. Som følge av at den normerte driftstiden er satt relativt lavt i Norge, blir tildeling av vederlagsfrie kvoter til Kårstø lavere enn til sammenlignbare anlegg i andre europeiske land. Selv om det skulle vise seg at driften ved Kårstø skulle bli høyere enn Stortinget la til grunn i 2009, åpner kvotesystemet ikke for å øke tildelingen av vederlagsfrie kvoter etter at Klima- og forurensningsdirektoratet har tatt tildelingsbeslutningen. Representanten Solvik-Olsen gir i sitt spørsmål inntrykk av at Kårstø vil måtte stenge så snart gratiskvotene er oppbrukt. Dette er meningsløst, fordi for en rasjonell aktør, som jeg forutsetter at eierne er, vil driftsbeslutningen ved gasskraftverket ikke påvirkes av hvor mange kvoter anlegget har fått tildelt vederlagsfritt. Dersom drift på Kårstø ikke er lønnsomt i en situasjon hvor anlegget må kjøpe kvoter i markedet, vil det heller ikke være rasjonelt å drive dersom anlegget får tildelt kvoter vederlagsfritt. Årsaken er at Kårstø i en slik situasjon vil tjene mer penger på å stoppe driften og selge kvoter de har fått tildelt, vederlagsfritt. Dette viser at det er kvoteprisen, ikke tildelingen av vederlagsfrie kvoter, som avgjør driftsbeslutningen på Kårstø. Kvoteprisen i Norge er den samme som i EU. Det blir dermed misvisende å gi inntrykk av at Kårstø vil måtte stenge som følge av særnorske CO2-kostnader. Det er fullt mulig for eierne av kraftverket å kjøpe kvoter i markedet dersom de skulle ønske det. La meg til slutt legge til at det kan synes som om Fremskrittspartiet ønsker å dobbeltbelaste norske forbrukere og skattebetalere: Først går strømprisen opp, som en følge av at kvotepriseprisen øker. Det er en logisk, villet beslutning, som Fremskrittspartiet også har vært del av. Først skal da forbrukerne betale for dyrere strøm som følge av det, og dernest skal de attpåtil sende en ekstra gave til eierne av kraftverket i form av en sjekk fra skattebetalerne. Det er ikke logisk!
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-17:
Jeg vet ikke om «kvasilogikk» er et parlamentarisk uttrykk. Dette er ikke kvasilogikk! Dette er absolutt logikk, nemlig at for en kvoteeier påvirkes ikke investeringsbeslutningen på den måten Solvik-Olsen her sier, i og med at kvoten kan selges hvis man har overskudd av kvoter, og den kan kjøpes hvis man har underskudd av kvoter. Det er i prinsippet likegyldig for en investeringsbeslutning om tildelingen er gratis eller den koster noe, fordi gratiskvoter kan selges. Det er jo selve hensikten – noe jeg oppfatter at også Fremskrittspartiet ønsker – nemlig å få en flyt av kvoter i markedet for å kunne få rasjonelle, enkle og ubyråkratiske investeringsbeslutninger av aktørene. Uten å være spesialist på beslutningene som tas på Kårstø, er min oppfatning at hovedspørsmålet er prisen på gass versus prisen på elektrisitet – det er det som er hovedgrunnlaget for beslutninger om lønnsomhet.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-17:
Presidenten kan iallfall trøste seg med at jeg har hørt atskillig verre ting fra Solvik-Olsen tidligere, så jeg mister ikke nattesøvnen av dette. Det er altså fullkomment logisk for en aktør å selge kvoter for å tjene penger hvis man har for mange kvoter. Det jeg nå «senser» at Solvik-Olsen legger opp til – hvis man skal ta på alvor det som foreslås – er altså et byråkratisk system hvor staten skal trekke inn og gi ut kvoter på basis av tilfeldige svingninger i markedet, på basis av hva som akkurat nå er lønnsomt, på basis av stortingsvedtak eller regjeringsbeslutninger. Det er jo nettopp stikk i strid med selve hovedlogikken i kvotesystemet, som er at man skal få rasjonelle økonomiske beslutninger innenfor en markedsramme i et system som er ubyråkratisk og fleksibelt, og som bidrar til de riktige CO2-beslutningene – akkurat som amerikanerne løste sitt grunnleggende forurensningsproblem på 1980- og 1990-tallet ved et parallelt system hvor man «tradet» utslippskvoter.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2010-03-17:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til landbruks- og matministeren: «I Hedmark, som i resten av landet, har antall gårdsbruk samt antall dekar dyrket areal blitt sterkt redusert. I løpet av fire år har antall gårdsbruk blitt redusert med 4 419. Er dette en utvikling statsråden er fornøyd med?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2010-03-17:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg for så vidt ikke ble noe særlig klokere av, for det var liksom ikke noen løfter eller noen framdriftsplan. Det er vel riktig å si at det siste året som det ble dyrket mer areal, var i 1997 – altså det siste året med Bondevik-regjering som Fremskrittspartiet var med og støttet. Etter det har det gått nedover, og den siste fireårsperioden har arealet blitt redusert med 141 000 mål dyrket mark. Man skulle vel tro at det var ganske mye. I tillegg er det altså 4 419 færre gårdsbruk som er i drift, og det er ca. 35 000 tomme gårdsbruk. Dette har jo skjedd gjennom de siste årene spesielt, og det hjelper ikke så mye å si at det er mindre antall når det er så lite å ta av etter hvert – det blir jo færre og færre. Men jeg synes jo at landbruksministeren og Regjeringen burde sett mer på Fremskrittspartiets politikk – se på dette med skatter og avgifter, arveavgift, altså se på muligheter for hvordan man kan drive en gård, og ikke bare drive med korn og poteter, slik man drev med før, men se på muligheter ellers.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2010-03-17:
Jeg takker nok en gang for statsrådens svar. Man må se mulighetene i et gårdsbruk mer i dag enn man gjorde før. Man kan drive med mer turisme, man kan fradele hyttetomter, og man kan f.eks. drive med lafting. Det var en artikkel i Bondebladet om at man ikke fikk lov til å drive med lafting, for det er ikke det man skal gjøre på en gård. Det er så mange andre muligheter enn bare å drive med det som har vært vanlig. Jeg tror at med Fremskrittspartiets landbrukspolitikk, jordbrukspolitikk, skatte- og avgiftspolitikk etc. gis det muligheter for nye drivere til å drive på en helt annen måte, og man får lyst til å drive. Det hjelper jo f.eks. heller ikke at det nå er forbudt å dyrke opp myr, f.eks., som man drev mye med tidligere. Det har denne regjeringen vedtatt. Så sent som i dag har Fremskrittspartiet levert inn et representantforslag, hvor jeg er en av forslagsstillerne, om å få en ny debatt om rovdyrpolitikken. Jeg er spent på hva Regjeringen vil gjøre med det forslaget. Det er mange som ønsker å drive med bufe, og det er mange som ønsker å drive med jakt, men på grunn av den rovdyrpolitikken vi har i dag, er det umulig.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-03-17:
Mye av det som skjer i landbruket, skjer på tross av landbrukspolitikken, ikke på grunn av landbrukspolitikken. Økt produktivitet og reduksjon i jordbruksbedrifter har pågått kontinuerlig i mange tiår – det er en erkjennelse vi må ta inn over oss alle sammen. Kostnadsnivået er svært høyt, og man er vel kjent med de naturgitte forhold når det gjelder jordbruk i Norge. Vi har handelsrelasjoner med land som har vesentlig bedre naturvilkår og vesentlig lavere kostnadsnivå. Teknologiutviklingen desimerer arbeidskraftbehovet, planter og dyr blir mer produktive, og, som sagt, jordbrukspolitikken er en tung motstrømspolitikk innrettet på å motvirke de tunge trendene som går i alle land. Det som skjer på grunn av landbrukspolitikken, er at strukturrasjonaliseringen er vesentlig mindre i Norge enn den ellers ville ha vært hvis vi hadde hatt samme politikk som de land vi konkurrerer med, som alle har tunge virkemidler som bremsing av strukturutvikling og sentralisering som uttalt formål. Regjeringen har gjennomført et inntektsløft for næringen og styrket velferdsordningene og ikke minst styrket distrikts- og strukturprofilen. Det er det viktigste for å motvirke den utviklingen som Bredvold understreker i sitt spørsmål.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-03-17:
Det som er det avgjørende for norsk matproduksjon, er det vi kaller volumproduksjon, som er fordelt i hele landet. Regjeringens politikk er innrettet på å sikre denne volumproduksjonen i hele landet, med sterk strukturprofil for å ivareta ikke minst naturgitte forhold for å drive det landbruket vi har. Det er ingen tvil om at vi har et høyere kostnadsnivå og større utfordringer i Norge enn man har i land vi konkurrerer med når det gjelder å opprettholde matproduksjonen. Det må vi møte gjennom de ordinære virkemidlene for volumproduksjon, som skjer gjennom jordbruksavtalen. I tillegg vil jeg understreke at jeg er enig med representanten Bredvold i at vi som et supplement må satse mer på andre næringer, og på det viset utnytte de fantastiske ressursene vi har rundt omkring i bygdene. Det gjelder bygninger, tomme gårdsbruk, reiseliv, nye næringer – gjerne lafting, for min del. Poenget er at det må gjøres innenfor de lover og regler som gjelder for denne næringen. Vi satser mer på det, og det vil bli reflektert i den nye stortingsmeldingen om landbruks- og matpolitikken.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2010-03-17:
For andre onsdag på rad står statsråd Lysbakken og jeg alene igjen i salen. Sånn er det å stille det siste spørsmålet. Det spørsmålet jeg ønsker å rette til barne-, likestillings- og inkluderingsministeren, er følgende: «I 2009 og 2010 ble det satt av penger til opplæring av verger for enslige, mindreårige asylsøkere. Dette er bra, men ordningen omfatter kun verger i transittfasen, og først og fremst for barn i transitt mellom 15 og 18 år. Det betyr at enslige mindreårige asylsøkere under 15 år ikke er sikret kompetente verger. Jeg er kjent med at Norsk Folkehjelp har utarbeidet en modell for en landsdekkende vergeordning, som går på rekruttering, opplæring og oppfølging. Vil statsråden ta initiativ til en landsdekkende vergeordning?»
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2010-03-17:
Takk for svaret. Ordningen vi har i dag med omsorgssentre, er bra på mange områder. Men det er et liv også når man kommer ut av disse omsorgssentrene. Det er et liv når man skal bosettes ute i kommunene. Den vergeordningen vi har i dag, fungerer ikke optimalt etter mitt syn i forhold til mindreårige asylsøkere under 15 år. For slik ordningen er nå, er det slik at mindreårige enslige asylsøkere under 15 år som er bosatt i ordinære mottak i kommuner eller som er bosatt i kommuner, ikke er sikret kompetente verger. Dette er ofte også knyttet til den enkelte kommunes evne til å satse på vergeordninger, noe som er veldig ulikt fordelt kommunene imellom. Det er derfor en slik landsdekkende vergeordning kan være et viktig tiltak, ikke minst for å motivere kommunene til å ta imot mindreårige asylsøkere når det gjelder bosetting. Det er derfor jeg stiller dette spørsmålet. Jeg hadde håpet å få et annet svar enn det jeg fikk.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2010-03-17:
Jeg lyttet til statsrådens svar, og jeg hørte at statsråden nevnte dette lovforslaget som er på gang. Det er noe med å finne opp kruttet på nytt. Norsk Folkehjelp har lang erfaring med vergearbeid, de har ansvaret for en vergevaktordning i transittfasen i Oslo, og de har utarbeidet denne modellen for en landsdekkende vergeordning. Det som kunne være interessant, er jo at hvis Justisdepartementet går i dialog med Norsk Folkehjelp, kan det hende at dette lovforslaget også kan inkludere en organisasjon som har lang, bred og god kompetanse på dette området.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-10-21:
På vegne av representantene Torgeir Trældal, Per Roar Bredvold, Christian Tybring-Gjedde og meg selv vil jeg fremme forslag om endring av revisjonsplikt for små og mellomstore bedrifter samt endring av tidsbegrenset krav til oppbevaring av regnskapsdokumenter.
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-10-21:
På vegne av stortingsrepresentantene Christian Tybring-Gjedde, Per Roar Bredvold, Harald T. Nesvik og meg selv ønsker jeg å legge fram et forslag om å beskatte inntekt fra skogsforvaltning som kapitalinntekt.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2010-10-21:
Jeg har på vegne av stortingsrepresentantene Solveig Horne og meg selv gleden av å fremme forslag om opprettelse av rehabiliterings- og soningsinstitusjoner for ungdom.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2010-10-21:
Jeg vil sette fram et forslag fra representantene Lars Myraune, Tage Pettersen, Siri A. Meling, Trond Helleland og meg selv om at det opprettes et selvstendig, frittstående Veg- og vegtrafikktilsyn, som skal ha tilsynsansvar med veier, trafikanter og kjøretøyer.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2010-10-21:
Jeg er veldig enig med forrige taler i hans avsluttende kommentar. Jeg er også glad for at representanten fra Arbeiderpartiet, som nå var oppe, har forstått og lest det representantforslaget som vi har lagt fram fra Høyres side. Det er jo slik at utenlandske transportører har helt andre vilkår på norske veier enn norske har, og det har skapt en uheldig konkurransevridning som vi har tatt initiativ for å få ryddet opp i. Det er også slik at etter hvert som vi får stadig flere stoppfrie bomstasjoner, ofte med store passeringskostnader, medfører dette stort bortfall av inntekter som skal være med og finansiere veiene, noe som er ytterligere – selvfølgelig – konkurransevridende overfor norske kjøretøy og transportører som betaler sine avgifter og bompenger. Det er også slik at får vi til et registreringssystem for disse utenlandske transportørene, har vi også mye større muligheter til å forfølge dem ute på norske veier når de kjører med dekk som ikke er etter norske forhold, uten kjetting osv. Vi mener at vi her har fremmet et helhetlig og godt forslag som vil bedre konkurransesituasjonen for norske kjøretøy og er glad for – hvis jeg skal oppfatte siste arbeiderpartirepresentant slik – at Arbeiderpartiet vurderer å være med på dette.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2010-10-21:
Først må jeg si at det sikkert er mange eksempler på at partier har tatt feil gjennom årene. Statsrådens eget parti har jo f.eks. alltid vært veldig kritisk til Norges olje- og gassindustri, men de har aldri hatt noe problem med å bruke pengene derfra. Det er jo kanskje noe som man i dag, når man nyter godt av oljemilliardene, vil tenke var en gal avgjørelse. Så må jeg si at jeg er veldig glad for at statsråden vil se på denne konkrete saken. Men jeg synes samtidig at statsråden unngår den sentrale problemstillingen i litt for stor grad og ikke går inn i det som er kjernen i saken. Dette dreier seg ikke om ytringsfriheten til Direktoratet for naturforvaltning. Jeg kan bli provosert av hva direktøren i DN sier, men det er ikke spørsmålet. De sitter jo og forvalter et regelverk. Og det er til og med slik at når Direktoratet for naturforvaltning er ferdig, er den eneste appellinstansen departementet, dvs. at statsråden selv griper inn og overstyrer Direktoratet for naturforvaltning. Det er etter min mening ganske spesielt, og det betyr også at hvis departementet ikke aktivt engasjerer seg i disse sakene, har grunneiere, lokale politikere og lokale interessenter ingen appellinstans. Med dagens system er det slik at Direktoratet for naturforvaltning forutsetter at man har et aktivt departement som også går inn og styrer politisk, for i denne saken dreier det seg faktisk om det: politisk styring og politiske signaler. Den andre saken er disse – hva skal man kalle det – begrepene, eller disse konseptene, som ikke har politisk forankring. Jeg nevnte f.eks. inngrepsfrie naturområder, som ikke er forankret politisk, og som har vidtrekkende konsekvenser for vernepolitikken i Norge – men som man altså ikke har forankret i politiske forsamlinger. Det gjør at ikke bare Høyre, men f.eks. arbeiderpartipolitikere i denne sal – lederen i næringskomiteen – sier at Direktoratet for naturforvaltning blander politikk og forvaltning. Det må jo være et stort problem for statsråden hvis det er slik at Direktoratet for naturforvaltning fra de rød-grønnes egne rekker blir beskyldt for å drive politikk. Ikke minst er det et problem for legitimiteten i verneprosessene. Så har jeg bare lyst til å si én ting til slutt, og det er at man i andre områder, f.eks. Brattefjell–Vindeggen, har funnet mer pragmatiske og mer fornuftige løsninger. Nå har ikke jeg gått i detalj og sett på om det er noe med akkurat det området som tilsier at man f.eks. skal ha litt mer liberale regler for oppføring av hus, eller bygg, men det er altså slik at i dette området har man funnet mer pragmatiske løsninger. Det betyr at det er mulig, men her virker det som om behandlingen dessverre har vært ganske vilkårlig.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2010-10-21:
Jeg vil benytte anledningen til å takke for det jeg synes har vært en veldig god debatt. Normalt ville jo egentlig det å være i allianse med lokale SV-ere og representanten Lundteigen gjort meg litt ukomfortabel, men i akkurat denne situasjonen tror jeg det betyr at vi er inne på noe som er viktig og riktig. Jeg må også si at jeg tror representanten Lundteigen har rett i at dette ikke er «klassiske Høyre-folk», men det er stadig flere av dem som vurderer å bli det, hvis det fortsetter slik som det er i dag. Én ting er at Direktoratet for naturforvaltning har prosedyrer for hvordan man skal ha dialog – og de antar jeg i utgangspunktet er fulgt. Men så er det slik at veldig mye av det uenigheten står om i typiske vernesaker, er jo – hva skal man si – mindre spørsmål som ikke nødvendigvis er klare og tydelige fra Stortingets side. Da er det utrolig viktig at Direktoratet for naturforvaltning ikke bare har dialog – det er én ting – men at de faktisk tar til seg innspillene som kommer, og også forsøker å finne praktiske, konkrete løsninger. Dette er jo et eksempel – et eksempel av mange, skjønner vi på debatten – på en prosess som har gått helt feil vei. Istedenfor å kunne finne fornuftige, praktiske løsninger, slik man har funnet i andre verneområder, f.eks. Brattefjell–Vindeggen, har man fått en prosess som har skapt sinne, aggresjon, mistillit til systemene og beskyldninger om arroganse. Det er rett og slett galt; det er uriktig at det skal være slik, og det truer også på mange måter legitimiteten til det systemet vi har. Jeg har lyst til at statsråden skal ta med seg to spørsmål. Det første dreier seg om DNs retningslinjer for dialog. Det handler om hvordan man faktisk løser konkrete problemområder. Det dreier seg ikke om vekst og vern, men det dreier seg rett og slett om hvordan man på en praktisk og fornuftig måte basert på sunn lokal fornuft skal kunne få lov til å utnytte de områdene som man allerede har. Det andre er noen refleksjoner rundt dette at departementet er siste appellinstans. Det forutsetter etter min mening et aktivt departement, rett og slett for å sørge for at politisk vilje og politisk styring blir avgjørende, ikke bare beslutningene fra forvaltningen, som ofte kan oppfattes som å være basert på skjønn. Så har jeg til slutt lyst til å hjelpe representanten Skei Grande med historiefortellingen sin. Hun kom jo ikke på noen eksempler der Venstre hadde grunn til å skamme seg. Venstres iherdige og høylytte forsvar for de brukne geværs politikk, altså nedbyggingen av det norske forsvar på 1920- og 1930-tallet, er vel ikke akkurat det stolteste øyeblikket i partiets historie.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-21:
La meg først si at å finne det feilfrie partiet er sikkert omtrent like vanskelig som å finne det feilfrie mennesket. Det ville i hvert fall vært et parti som helt sikkert ville eksistert i veldig kort tid. Når det gjelder olje- og gasspolitikken, er det meg ubekjent at SV noen gang skulle vært imot at det skal drives olje- og gassleting i Norge. Jeg skal gå så langt som til å innrømme at vi nok har vært ivrigere på å bruke noen av disse pengene enn på å tjene dem. Men det partiet som har det største problemet i olje- og gasspolitikken, er jo Høyre, som fra Kåre Willochs dager hver dag og time sa at Norge må bli mindre oljeavhengig ved å få en bredere økonomisk base. Men ved samtlige korsveier hvor det var mulig å gjøre Norge mer oljeavhengig, var Høyre på barrikadene for å gjøre oss mer oljeavhengig. Det henger ikke sammen, men det er en annen debatt. Som jeg ser det, er det to prinsipielle problemstillinger i forhold til underliggende etater, f.eks. Direktoratet for naturforvaltning. Det ene er: Skal de få lov til å ytre faglige synspunkter fra sitt ståsted, også om disse ikke nødvendigvis deles av den politiske ledelse? Mitt svar på det er: Ja. Jeg mener at alt annet er veldig farlig, og at alt annet ikke er i tråd med hva man kaller tidsånden – den åpenheten som jeg er sikker på at Røe Isaksen og jeg deler. Men det kan heller ikke bety at politisk ledelse nødvendigvis skal være enig i de ståstedene som kommer. Her mener jeg Stortinget ville vært tjent med å være mer prinsipielle, for mens Høyre og Bent Høie på en utmerket måte i dag argumenterte prinsipielt for hvorfor det var viktig at utdanningsdirektøren og helsedirektøren uttalte seg om kommunestruktur, er man på barrikadene hver gang man misliker en uttalelse eller et faglig ståsted fra Direktoratet for naturforvaltning og ønsker å sette munnkurv på det – ikke i denne interpellasjonen, men i mange andre tilfeller. Straks riksantikvaren var ute med viktige synspunkter på Bjørvika, ville Fremskrittspartiet har munnkurv. Det blir ikke prinsipielt for meg. Jeg innbyr Stortinget til en prinsipiell gjennomtenkning av om det ikke er fordelaktig at de faglige synspunktene kommer opp. Så kommer det neste spørsmålet: Betyr det at politisk ledelse ikke kan overprøve dem? Jo, selvsagt, jeg nevnte motorferdsel som et godt eksempel. Direktoratet for naturforvaltning har lagt fram, ut fra sitt faglige ståsted, et opplegg for motorferdsel i utmark som vi mener er for rigid, og som ikke samsvarer med det kompromisset vi må ha mellom vern av norsk natur og folk som bor i DistriktsNorge, funksjonshemmedes muligheter til å komme seg ut i naturen og mange andre viktige formål. Så må vi finne et kompromiss her. Riksantikvaren er et annet eksempel. Han har kommet med synspunkter på Bjørvika og på en rekke andre forhold, Bygdøy og mye annet, som ikke nødvendigvis deles av meg og regjeringen. Men jeg synes det er veldig viktig at disse synspunktene kommer fram, og det har ført til en forfriskende debatt om fortidsminner, kulturminner og det å ta vare på det gamle i Norge, som jeg tror alle egentlig har gledet seg over.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-21:
For å gå på de tre konkrete spørsmålene som ble stilt av Trine Skei Grande: Det jeg har forsøkt å framlegge i dette interpellasjonssvaret, er selvsagt det vi i dag antar er riktig kunnskap. Jeg deler helt oppfatningen av at naturen er utrolig kompleks. Hvordan de ulike faktorene i et økosystem påvirker hverandre, vet vi en del om, men vi vil få veldig mye mer kunnskap i årene framover – hvordan de mange ulike truslene mot villaksen som jeg har listet opp, vil virke sammen, om noen av dem er vesentlig viktigere enn andre, f.eks. hvilken betydning eventuelle temperaturendringer har, leveforholdene i Atlanterhavet, forsuring. Hvor stor rolle alt dette spiller, vet vi lite om, så det å innhente mye mer og bedre kunnskap er viktig. Det bør vi for øvrig også gjøre i samarbeid med andre land. Så ble det etterspurt en mer global strategi. Det tar jeg gjerne med tilbake for å få vurdert av våre fagfolk hvor mye det er å hente på det. Men det er helt sikkert at dette er en art som beveger seg over svære avstander. Det å ha en global strategi – og det vet jeg interpellanten heller ikke mener – kan ikke forhindre at vi må gjøre vårt ytterste her i Norge. Vi har et ansvar for å holde orden i eget hus, og selvfølgelig skal både Miljøverndepartement, Utenriksdepartementet og andre se på det og i hvilken grad vi kan ha noe å hente på bedre samarbeid med andre. Det er jo et tema som har betydelig internasjonal interesse. Det er ikke på så veldig mange områder jeg får så mange brev fra andre himmelstrøk som når det gjelder laks, enten det er fra Canada, USA, Island eller andre steder. Så hva vi gjør, har interesse for andre. Det er ikke bare fordi folk derfra kommer og fisker i våre vassdrag, men fordi det kan ha betydning også for dem. Når det gjelder genbank, vil jeg gjerne også konferere litt med andre, men selvsagt er det å ta vare på genressursene en veldig viktig ting. Jeg skal eventuelt komme tilbake til det i et senere svar. Så vil jeg si at slik vi i dag ser det, ligger jo nøkkelen til løsning på dette området i skjæringspunktet og kompromisset mellom oppdrettsnæringen og villaksen. Jeg oppfatter at samtlige 169 stortingsrepresentanter og samtlige regjeringsmedlemmer mener at vi både skal ha en oppdrettsnæring i Norge og ta vare på villaksen. Dermed er det hvordan vi skal finne kompromisser mellom dette, som er det egentlige spørsmålet. Som jeg sa: Oppdrettsnæringen er en svær, voksende og viktig næring for Norge, men den må også være under konstant forbedring. Jeg tror fortsatt oppdrettsnæringen har mye å lære av industrien. Industrien kom til et punkt hvor den sluttet å finne en form for unnskyldning for ikke å gjøre noe med miljøproblemene. Den begynte å bruke alle sine beste hoder, beste forskere, og gjorde det til et ledelsesproblem hver dag og time å lete etter mulighetene for miljøforbedringer i industrien. Da ble miljøproblemene i industrien i de vestlige land mer eller mindre løst. Det samme bør oppdrettsnæringen sette seg fore å gjøre.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-21:
Først vil jeg si meg enig med Trine Skei Grande i at det har vært en veldig god debatt, og en debatt hvor det helt sikkert ikke er sagt noe som noen trenger å skamme seg over om 100 år. Det ene spørsmålet jeg likevel vil stille, og som jeg tror vil være prøven om 100 år, er ikke om hva vi sa i denne debatten, men det er: Gjorde vi nok – er de tiltakene vi setter i verk i 2010, effektive nok for å få til en reduksjon i problemene for villaksen? Det er prøven om 100 år, og jeg er enig med de mange som har kommet med ulike forslag til hva mer som kan gjøres. Både Marianne Marthinsen, Snorre Serigstad Valen og Tove-Lise Torve trakk fram lukkede anlegg – Skei Grande også. Det er ikke et simsalabim som kan skje over natta, men gjennom statlige tiltak, og at næringen selv driver eksperimenter i en slik retning, bør være en viktig vei å gå. Meling, Sande og andre var inne på at det må være samspill mellom den veksten næringen får, og problemløsning. Altså først løser man problemene, og så kommer vekst. Det tror jeg er en riktig tilnærming. Men vi må ikke drive det dit hen at fordi problemene er veldig mye større i Rogaland og Hordaland, særlig, enn i andre deler av landet, skal vi så å si eksportere problemene til de andre landsdelene. Det er vesentlig mindre problemer lenger nord, men vi må ikke bygge opp en næring i disse områdene som får de samme voksesmertene som i Rogaland og Hordaland. Jeg er også veldig glad for det Grimstad sa, om at Fremskrittspartiet mener at forurenser skal betale. Det er et helt grunnleggende prinsipp i all miljøpolitikk, og det er bra det blir gjentatt her. Til slutt vil jeg si, selv om det av og til kan føles urettferdig for oppdrettsnæringen, det har jo hovedsakelig vært en debatt om oppdrettsnæringen – at jeg mener at vi må kunne si tydelig til oppdrettsnæringen: Lær av industrien. På 1970-tallet fikk man, hvis man tok opp miljøproblemer i industrien, jamt over høre at ja, men problemet er overdrevet, eller det vil gå over, eller det er for dyrt å løse, eller vi har ikke teknologi til å løse det eller noen PR-medarbeidere som kan forklare for oss hvordan vi kan si dette på en all right måte, slik at det høres fint ut. Så kom det punktet hvor industrien, individuelt og kollektivt, bestemte seg for: La oss løse problemene. La oss sette våre gode folk til å gjøre det. Vi taper økonomisk på ikke å løse det. Vi taper omdømmemessig – som jeg har sagt her – på ikke å løse det, og vi kan utvikle næring av å løse det ved å lage eksportprodukter. Det tror jeg er en måte å tenke på som oppdrettsnæringen også bør lære av – nå se på hvordan man kan ta industrien som eksempel, gå løs på alle utfordringer man står overfor, og til og med også lage en næring av å løse problemene. For hvis vi kan utvikle en næring som er globalt ledende på dette området også miljømessig, vil vi også skape eksportprodukter som andre land vil være interessert i.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-10-21:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Jeg tror vi skjønner alvoret, men vi har en stor jobb foran oss før vi kan klare å finne en løsning. Jeg må innrømme at bortsett fra mine katter, er dette den dyrearten som gir meg mest glede i livet, så jeg er villig til å kjempe hardt for å beholde den. Jeg har tre konkrete spørsmål – for det første når det gjelder det å bringe kunnskap på banen, det å ha en strategi for å finne ut hvilke ting som faktisk påvirker denne arten. Vi vet om noen trusler, men vi har ingen konkrete bevis for hvilke som utgjør den største trusselen. Det andre, som er et av innspillene som jeg har fått fra mange rundt i landet, er behovet for en mer global strategi. Vi deler denne ressursen med flere andre, og det gjelder ikke bare de landene som i dag forvalter villaksressurser, men også noen som forvalter oppdrett i det samme geografiske området, som f.eks. Canada, noe som også er en utfordring. Da utdanningskomiteen var på besøk i Chile for en og en halv periode siden, ble vi møtt av fortvilte marinbiologer som så at norske oppdrettere brukte norsk-atlantisk laks til oppdrett i Stillehavet. Det betyr at reguleringa er veldig forskjellig rundt omkring i verden, og kanskje vi kunne hatt et internasjonalt, felles initiativ for å se på hvilke faktorer som påvirker villaksen i dag. Og det tredje er dette med genbank, som jeg tror haster, og som det har vært veldig viktig å få på plass. Kan statsråden svare på spørsmålene om kunnskapsoppbygging, global regulering og genbank, som jeg mener er en av de tre faktorene som ikke er så høyt oppe i dagens debatt?
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-10-21:
For det første vil jeg takke for at alle partiene var med – fra flere parti inntil flere. Det er sagt mye klokt her i dag. Jeg tror ingen kommer til å skamme seg over noen av de innleggene som er holdt her, sjøl 100 år etterpå, sjøl om vi ikke vet om vi har rett på alle punktene. Jeg har lyst til å løfte noen utfordringer framover. Jeg kommer til å gjenta spørsmålet mitt når det gjelder genbank. Vi har en genbank, men har de ressurser til å ta alle de norske lakseelvene? Det virker ikke sånn i dag. Hvis statsråden kan gi meg et godt svar på det, sparer Venstre en inndekning på sitt budsjett. Vi hadde tenkt å legge på til genbanken i vårt alternativ – det var en liten lekkasje. Jeg mener det er to utfordringer i oppdrettsnæringa der jeg mener at man burde ha gått i dialog og fått en avtale om frister i forhold til målsettinga. Det gjelder både rømming og lus. At problemet med rømming er blitt redusert, handler jo både om at vi har en næring som er i ferd med å gå bort fra å være en cowboy-næring til å være en meget profesjonell næring, og at vi har forsikringsordninger som gjør at det ikke lønner seg å miste syk laks, for å si det sånn. Jeg mener at vi her – som flere har tatt til orde for, og som jeger- og fiskeforeninger har ment – må se på lukkede anlegg. Jeg mener i hvert fall at man må prøve det ut i noen områder og se om det kan gjøres økonomisk lønnsomt. Men jeg mener at man i en fortvilet situasjon både når det gjelder rømming og aller mest når det gjelder lus, burde ha inngått en avtale med næringa om noen målsettinger som man skulle klare innenfor noen frister. Det har vist seg å være klokt mange ganger, og dette er en næring som det skal gå an å gjøre avtaler med. Det er helt klart at det er to næringsinteresser som står opp mot hverandre, og vi må finne en balanse som gjør det mulig å utvikle distriktsnæringer på en normal og fornuftig måte, samtidig som vi ivaretar vårt internasjonale ansvar. Så min utfordring til statsråden på slutten av debatten er å gjøre en avtale med næringa og sørge for at vi har en genbank som kan ta vare på arven vår.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2010-10-21:
Vi ser i dag at konfliktar rundt vernesaker er størst i område der lokalkunnskap og lokal tradisjon og bruk blir overprøvde. Eg vil gå så langt at eg vil påstå at føresetnaden for eit vellykka vern er nettopp at det blir teke omsyn til lokal kunnskap både i utforminga av verneformålet og som basis for skjøtsel vidare. Svært ofte ser ein at bruk og skjøtsel gjennom mange generasjonar har gjort bygg, anlegg eller landareal så verdifulle at fellesskapet ønskjer å verne objektet for framtida. Men altfor sjeldan blir det vurdert å la objektet leve eit aktivt liv vidare utan bandleggjande vern, men med eit avklart omsyn til verdiane. Men den grunnleggjande haldninga er at vern er løysinga på det meste, ser det ut for. Det er for ofte også slik at om verneobjektet får ord på seg for å vere nettopp verneverdig, startar forfallet. Grunnen er at ein føler at disposisjonsretten er fjerna, frykt for pålegg og for at ein blir underlagd eit byråkrati ein ikkje maktar å ta opp kampen mot. Framstegspartiet stiller store spørsmål ved verneomfang og verneregime som ofte fører til eit ekstremt kostbart og uhensiktsmessig byråkrati, og med andre ord ei kostbar bremse for utvikling av livskraftige bygder og lokalsamfunn. Bandlegging og restriksjonar kjenneteiknar i altfor stor grad forvaltninga, og når DN opptrer slik dei altfor ofte gjer, skaper det konfliktar. Direktoratet for naturforvaltning trør altfor ofte, etter mi oppfatning, over grensa og driv på med politikk, jamfør eksemplet som Røe Isaksen kom med i dag. Andre eksempel er det heller ikkje vanskeleg å finne. Det styrkjer slett ikkje vernesaka. Vi finn det også innanfor rovdyrforvaltninga, der delar av Distrikts-Noreg no er i fullt opprør.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2010-10-21:
Først takk til interpellanten som tek opp ei viktig sak. Villaksstamma vår har fått aukande fokus i ei tid då vi også ser at oppdrettslaks er sterkt etterspurd, med rekordstore salstal og gode prisar. Mange meiner at det er nøye samanheng mellom oppdrettsvolum og problemet med m.a. lakselus. Nettopp lakselusa er blitt eit aukande problem mange stader. Det er gjennomført eit samordna avlusingsprosjekt, som er nemnt her tidlegare, av oppdrettsnæringa, som har redusert problemet betydeleg. Men framleis er det eit stykke igjen før ein kan seie at ein har situasjonen under full kontroll. Situasjonen er god i nord, mens utfordringane i sør derimot er større. Vidare utgjer Gyrodactylus salaris eit press mot villaksstamma, og Framstegspartiet er klar på at satsinga for å fjerne denne parasitten må aukast betydeleg. Denne sjukdommen blei som kjent innført i elvane av offentlege aktørar, og her må bokstaveleg talt forureiner betale, og det må gjerast raskt. For då å vareta dei biologiske spesialitetane og tilpassinga laksen har til dei enkelte elvane, er det viktig at genbanken har evne og ressursar til å vareta den svært viktige ressursen villaksen er. Så nokre ord om røkting av dei enkelte elvane. Det blir i dag gjort eit umåteleg viktig og godt arbeid av enkeltpersonar og elveeigarar. Dette arbeidet bør styrkjast, og der har det regionale forvaltningsnivået eit ansvar. Som vi er kjende med, blir det i dag innbetalt eit betydeleg beløp til fylkeskommunane i konsesjonsavgift, og her har m.a. fylka ei betydeleg moglegheit til å ta eit ansvar. Møre og Romsdal er eit godt døme i den samanhengen. Dei har fått tilsegn på i underkant av 20 mill. kr i konsesjonsavgift, og bestemde då at desse midlane skulle gå til førebyggjande tiltak for villaksen i vassdraga i fylket. Så nokre ord om rømming av oppdrettslaks: Store mengder fisk går tidvis tapt. Eg las nyleg om det i avisa Driva, som fortel om store mengder kiloslaks i Sunndalsfjorden, som blir fiska med sluk frå strender og kaier. Dei representerer naturlegvis ein fare for lokal villaksstamme, spesielt dersom dei etter kvart får gå opp i lokale vassdrag der dei kan vere med på å forureine biologisk. Men når det då blir foreslått å gi løyve til garnfiske, for på denne måten å ta opp mest mogleg av den rømte fisken, får ein merkeleg nok nei til det. Her er eit eksempel på uforståeleg såkalla fagleg vurdering og kva som er hensiktsmessig for å løyse eit akutt lokalt problem. Problemet er framleis ikkje løyst. La meg understreke at når det gjeld rømming frå oppdrettsanlegg, er det heilt uakseptabelt, og vi ser heldigvis at denne problemstillinga er i ferd med å bli mindre aktuell. Lat meg avslutte med at vi må leggje vinn på å få ei løysing som gjer at både havbruksnæringa og villaksnæringa kan leve vidare, nærast side om side. For den eine næringa er viktig for, som det blir sagt her, opptil 100 000 knytte til friluftsliv, og havbruk gir oss store eksportinntekter som velferdssamfunnet vårt treng.
Anders B. Werp (Høyre), 2010-10-21:
Statsråden har i sitt svar til interpellanten, i hvert fall etter min mening, en veldig aktiv tilnærming til spørsmålet vi behandler, og det er bra, samtidig som jeg nok må få lov til å si at vi fra Høyre fortsatt er utålmodige når det gjelder dette temaet. Samtidig er vi også realistiske, fordi det er klart at dette er et komplisert og sammensatt tema, med mange fasetter og mange dimensjoner. For oss står selvfølgelig de humane hensyn i fokus, og en tilnærming til at det foreligger betydelige formelle bestemmelser som også gjør at det ikke uten videre finnes noen enkle svar og enkle løsninger. For oss dreier dette seg om mange ting, men ikke minst dreier det seg om forebygging. En ting er at ved å frigjøre plass i norske fengsler reduserer vi tiden fra dom til soning – og det er positivt. Men for oss dreier det seg også ikke minst om at vi ønsker å forhindre nettverksbygging i norske fengsler mellom norske og utenlandske kriminelle ved at utenlandske statsborgere i fengslene lærer seg norsk språk, etablerer en bekjentskapskrets som kan brukes til kriminell virksomhet, og ikke minst at det kan foregå en nær sagt toveis utveksling av fagprofesjon – kriminell fagprofesjon – som det norske samfunnet på ingen måte er tjent med. Vi er som sagt fortsatt utålmodige etter å se om man kan øke antallet soningsoverføringer, samtidig som vi altså er realistiske med hensyn til den tiden det tar når det gjelder det antallet personer som faktisk kan overføres. I den sammenheng har vi fra Høyres side allerede fremmet forslag om å se nærmere på muligheten for å etablere egne avdelinger i norske fengsler for utenlandske statsborgere, for å se om det i hvert fall kan avdempe noe på de negative effektene som jeg har pekt på, ved at det nå er felles soning for norske og utenlandske statsborgere. Som sagt: For Høyre dreier dette seg om forebygging i det store bildet, og det dreier seg også om tydelig signalbruk fra det norske samfunn overfor potensielle utenlandske kriminelle som ønsker å komme hit for å utøve sin virksomhet.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2010-10-21:
Dette er en viktig interpellasjon, og jeg tror at alle i denne salen er enige om at altfor mye gods fraktes på trailere, spesielt på smale veier. Kristelig Folkeparti vil være med på å legge bedre til rette for godstransport på sjøen ved å bedre rammebetingelsene for fraktefartøyer. Som representanten Hareide nevnte, kan en middels stor containerbåt frakte like mye som 500 lastebiler på veien. Det viser noe av potensialet i sjøtransporten både i forhold til klimaløsninger og i forhold til trygg og sikker varetransport. Likere konkurransevilkår mellom sjøtransport og veitransport er veldig viktig om vi skal få overført mer gods fra vei til sjø. Reduserte gebyrer og avgifter for sjøtransporten er således et skritt i riktig retning, og jeg er glad for de signalene som statsråden ga i sitt innlegg. En rapport fra Møreforskning viser at av hver transportkrone har bil og bane 70 pst. til egen drift, mens båten kun har 35 pst. Det sier seg selv at dette er en stor ulempe for sjøtransporten. Sjøveien langs kysten har til alle tider vært vår riksvei nr. 1. Her er det ikke køer, det er lav ulykkesrisiko, og miljøutfordringene er overkommelige. Men for at den effektivt skal tjene sitt formål, må det investeres i havner og annen infrastruktur. Helt konkret må havnestrukturen bli bedre for at en større del av innenriks godstransport skal føres over på skip. Havner utgjør en infrastruktur som alle transportører og reisende har glede av, men det er skipsfarten som tar størsteparten av regningen i form av havneavgifter. Dette medfører at skipstransport i mange sammenhenger ikke er konkurransedyktig med lastebiltransport, til tross for sine miljøfordeler. Derfor må avgiftene bli fordelt med rettferdighet. For at skipsfarten skal kunne ta en større del av innenlands godstransport, må det legges opp til bedre og mer helhetlige transportkjeder fra dør til dør. Endringer i havnestrukturen krever god planlegging, og det kreves langsiktige investeringer. For å nå målet om mer transport på skip bør det derfor i samarbeid med næringen startes pilotprosjekt med havner som er rimelige å anløpe, og som ligger sentralt i forhold til viktige befolkningskonsentrasjoner. Det er et mål for Kristelig Folkeparti å få et avgiftsregime som stimulerer til mer miljøvennlig transport av gods. Konkurransevilkårene mellom de forskjellige transportformene kan bidra til at vi kan flytte mer av godsstrømmen fra land til sjø. Til slutt: Det er også et mål med trygg transport. Derfor er det viktig å få på plass Stad skipstunnel. Representanten Langeland må se litt på ulykkesstatistikken i dette området. Han må se på hvor mange ganger trafikken blir stoppet gå grunn av uvær, og hvordan tunnelen vil bidra til å skape trygghet både for fiskere og dem som er hjemme. Det blir en annen debatt.
André Oktay Dahl (Høyre), 2010-10-21:
Jeg takker for et altoverveiende nyansert svar. Det er viktig ikke å overdrive farene, og så bygge videre på det vi faktisk får til, selv om det er ting vi ikke får til. Ellers så er Høyre – etter hvert – godt kjent med de tallene som statsråden og andre fra de rød-grønne bruker «copy & paste» på, og som omdeles i nær sagt ethvert svar på ethvert tenkelig spørsmål som har med politiet å gjøre. Vi har nok en noe ulik virkelighetsoppfatning. I hvert fall er statsrådens virkelighetsoppfatning en annen enn de meldingene som man får med hensyn til politiets ressurssituasjon. For det er altså 100 nyutdannede som ikke har fått jobb. Vi er snart i november; det var åtte jobber å søke på her i går. Neste år er det 430 nye som skal ha jobb. Pengene som bevilges i budsjettet, skal jo da salderes i forhold til IKT-satsingen. Så hvordan statsråden har tenkt å få dette til å henge i hop, og garantere alle jobb, skal bli spennende å se. At vi lanserer en egen krimplan, er altså ikke for å plage regjeringen eller kritisere regjeringen fordi vi er bekymret for at vi ikke kommer til å nå de målene som et samlet storting har i forhold til økt politibemanning. En viktig grunn er jo at forebyggende arbeid bl.a. er det som garantert først blir nedprioritert, også overfor den gruppen ungdom som jeg brukte som begrunnelse for et av spørsmålene mine i interpellasjonen. Jeg hørte statsråden i går. Han holdt en veldig bra tale under jubileumsmiddagen for Det kriminalitetsforebyggende råd. Det var en glitrende tale. Jeg håper også at den talen gir seg utslag i at politiet gis de rammer som gjør det mulig både å ansette folk og få gjennomført en høyst nødvendig IKT-oppgradering. For uten det risikerer vi at politiet ikke får drevet et reelt forebyggende arbeid, f.eks. overfor minoritetsgutter, overfor gutter med etnisk norsk bakgrunn, som er perfekte ofre for kyniske MC-bander og andre når det gjelder å være løpegutter for dem. Så stilte jeg noen konkrete spørsmål med interpellasjonen som bakgrunn, som jeg håper å få svar på, og det er: Er statsråden bekymret for at det kan skje en selvradikalisering også blant dem som er mulige rekrutter? Og hvis ikke: Hva er grunnen til at det er en stor forskjell i forhold til PSTs vurdering av muslimske ekstremister? Hva er grunnen til at politiet sier at de ikke driver nulltoleranse-arbeid, men bare tar disse tilknyttede miljøene når de har begått faktisk kriminalitet? Er det et tegn på at politiet ikke prioriterer det forebyggende arbeidet i forhold til nyrekruttering godt nok? Det er to konkrete spørsmål som jeg håper statsråden kan si noe om. Når det gjelder datalagringsdirektivet, vet statsråden veldig godt at han er avhengig av Høyres eventuelle støtte for å få flertall for det, siden ingen andre partier enn Arbeiderpartiet er for datalagring. Vi lover å ha en grundig prosess, men jeg tror ikke det er datalagring som vil avgjøre når det gjelder å forebygge at ungdom blir rekruttert inn i MC-kriminelle miljøer.
André Oktay Dahl (Høyre), 2010-10-21:
Når det gjelder statsrådens evne til å få sagt mye på kort tid, er det mulig at jeg overvurderte ham, men det tror jeg ikke. Jeg har veldig stor tro på at det går an å stille veldig mange spørsmål og få svar på dem og veldig mye mer med tanke på statsrådens kunnskapsnivå og evne til å få sagt mye på kort tid. Jeg oppfattet at han svarte på en god del. Nå er det jo sånn at når en stiller spørsmål om tiltak for å redusere antall utenlandske kriminelle i norske fengsler, ligger det implisitt ganske mange ting som det vil være naturlig å si noe om. Statsråden var iallfall innom noe av det. En ting jeg ikke fikk sagt i begrunnelsen, er at jeg synes også det er viktig at vi holder fast ved noen grunnprinsipper når det gjelder hvordan vi behandler folk. For noe av det som også gjorde inntrykk på oss som komitémedlemmer da vi besøkte fengselet i Bucuresti, var faktisk dem vi møtte der. Når man ser 14–15 år gamle gutter som står der og skjelver, uansett hva de har gjort, så gjør det et dypt inntrykk på oss som mennesker, for de har nok en bakgrunnshistorie som ikke akkurat er den aller vakreste. Så når vi skal sende folk raskest mulig ut for at de skal sone i sine hjemland, må det skje innenfor rammen av at det er mennesker vi snakker om, og ikke pakkepost. Jeg er veldig glad for at man har fått til denne avtalen med Romania. Det gjenstår å se hvor effektivt den vil fungere. Det jeg imidlertid kunne tenke meg å spørre mer om, er konkret hvilke resultater man mener at man har fått av dette arbeidet i forhold til byråkratiet, for det er i hvert fall noe veldig konkret som norske myndigheter ikke har fått gjort så mye med de siste årene, men man har satt i gang tiltak nå. Har man noen konkrete resultater å vise til, noen konkrete forventninger til hva dette skal viderebringe? Når det gjelder Latvia, vil jeg be om en kommentar til når man antar at man kan begynne å komme i en posisjon hvor man kan underskrive en avtale. Det er antakeligvis for tidlig å si noe om, men en skisse for fremdrift hadde det vært greit å få. Når det gjelder spørsmålet om EU, mener Høyre selvfølgelig at dette er et godt argument for at vi burde vært medlem av EU. For er det et område vi vet at utviklingen blir mer og mer dynamisk, er det på justisfeltet. Vi er jo med i EU via EØS. Vi er en del av byråkratiet. Vi er dessverre ikke en del av demokratiet. Det skaper utfordringer, for vi importerer kriminelle, i likhet med varer, som vi dessverre ikke får gjort noe med fordi vi ikke er en del av det justispolitiske samarbeidet. Selv om vi har mange tilslutningsavtaler og statsråden er veldig aktiv, ville det etter Høyres mening ha vært en fordel om vi umiddelbart hadde søkt om norsk EU-medlemskap. Det er en debatt som jeg ikke tror vi skal ta her. Det kommer nok til å ta noen år før vi kommer dit. Jeg synes i hvert fall dette synliggjør de utfordringene vi har på dette feltet, at det er et problem for oss at vi er nødt til å tigge og be for å få tilslutningsavtaler med EU i et veldig viktig spørsmål for Norge.