Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-03-24:
Aktivitetsnivået på norsk sokkel målt i investeringer er på et historisk høyt nivå. Selv om den siste investeringstellinga til Statistisk sentralbyrå innebærer en nedjustering av investeringsanslaget for 2009, har nivået aldri vært høyere enn hva det er akkurat nå. Og vi ser jo effekten av det for norske regioner, norske byer og norske tettsteder. Jeg synes Snøhvit og Melkøya er et godt eksempel i så måte, hvor man konstaterte at utbygginga hadde ringvirkninger for alle kommuner i Norge, bortsett fra én. Og det sier litt om hvilken utvikling vi har hatt innenfor olje- og gassvirksomheten i Norge de siste tiåra, og hva vi har bygd ut av tilhørende industri i forhold til den næringa. Så har vi en situasjon nå hvor oljeproduksjonen faller. Det skyldes først og fremst at utvinninga av olje fra norsk sokkel er inne i en mer moden fase. I Norge har vi fulgt en skrittvis utvikling av norsk sokkel der prospektive oljeressurser var blant de første ressursene som ble utviklet. De største oljeressursene på norsk sokkel er derfor allerede påvist, utbygd og delvis produsert. Vi kommer derfor ikke bort fra nettopp det faktum at norsk oljeproduksjon faller. Det er også et faktum at produksjonen faller raskere enn forventet. Den utviklinga vi nå ser, har i retning vært forventet, men vært mer enn forventet når det gjelder redusert produksjon. Samtidig ser vi en økning i gassproduksjonen, og det er også grunn til å minne om at vi totalt sett til nå trolig har produsert – jeg får vel nesten si bare – en tredjepart av det forventede totale ressursgrunnlaget. Det betyr at vi fortsatt kan forvente at mesteparten gjenstår når vi ser petroleumsressursene under ett. Det betyr at oljeproduksjon også vil skape betydelige verdier de neste tiårene. Selv om 20 år, når oljeproduksjonen er ventet å ligge på rundt halvparten av dagens nivå, vil salgsvolumene av disse oljeproduktene være over 100 milliarder kr, hvis vi legger dagens oljepris til grunn. Så vi snakker fortsatt om betydelige verdier for det norske samfunnet. Så har vi en situasjon i dag med finanskrise. Vi har en situasjon med stor usikkerhet knyttet til den økonomiske utviklinga framover. Vi har en situasjon med en relativt lav oljepris i forhold til hva vi har sett de siste par åra. Og i sum bidrar det til en styrket bekymring for aktivitetsnivået på norsk sokkel. På kort sikt vil jeg nok mene at aktivitetsnivået i stor grad styres av beslutninger som er tatt, med noen nyanser rundt det. Det er derfor rimelig grunn til å anta at det kortsiktige investeringsnivået på sokkelen vil ligge noenlunde fast for pågående prosjekter og de prosjektene for øvrig hvor kontrakter er inngått. På litt lengre sikt øker absolutt usikkerheten. Petroleumsaktiviteten på norsk sokkel er karakterisert ved store, komplekse prosjekter, prosjekter med lang levetid og betydelige investeringer. En sentral oppgave for Regjeringa er derfor å sikre det langsiktige og forutsigbare rundt rammebetingelsene for næringa. Jeg mener at det i høyeste grad er tilfellet på norsk sokkel. Jeg har selv opplevd i møter jeg har hatt med ledelsen i store internasjonale oljeselskaper, at nettopp den delen av norsk oljeforvaltning blir framhevet som det store fortrinnet, at vi har et forutsigbart regime innenfor oljepolitikken i Norge, at myndighetene er tilsnakkende og tilgjengelige – de opplever altså ikke at norske myndigheter lever i en boble uavhengig av det som skjer rundt – og at vi sånn sett selv har en tiltro til at investeringer som blir foretatt, også kan ha en forventet avskrivningstid, fordi en ikke forventer at ting snus på hodet i løpet av kort tid. Det er for meg viktig at vi framstår på den måten, ikke minst i ei internasjonal næring, og jeg er relativt trygg på at det er situasjonen rundt oljepolitikken i Norge nå. Når det gjelder ferden videre, planlegger Regjeringa å legge fram for Stortinget en forvaltningsplan for Norskehavet i løpet av våren. Det handler om noe av det som representanten Kristiansen tar opp i sin interpellasjon: rammene for verdiskaping for denne viktige delen av norsk kontinentalsokkel. Forvaltningsplanen skal legge til rette for verdiskaping, en verdiskaping som skal være basert på bærekraftig bruk av ressurser og goder i Norskehavet, og hvor vi skal videreføre arbeidet med å finne balanse mellom det å utvinne olje- og gassressursene og interessene knyttet særlig til fiskeri og miljø. Så i spørsmålet om det langsiktige rundt oljepolitikken mener jeg at det arbeidet som er gjort med hensyn til forvaltningsplanen for Barentshavet tidligere i denne perioden, og det arbeidet vi nå er midt oppe i knyttet til forvaltningsplanen for Norskehavet, er viktige elementer i det. I tillegg til å vektlegge leting som grunnlag for framtidig sokkelaktivitet er jeg opptatt av at vi skal klare å få til nye feltutbygginger og aktivitet på felt som allerede er i produksjon. I så måte har jeg, som vi også har vært litt inne på i stortingssalen før i dag, nylig mottatt en plan for utbygging og drift av bl.a. Goliat. Goliat er det første oljefeltet i Barentshavet som kan bli bygd ut, og vil føre til ringvirkninger i nord i form av økt aktivitet og flere arbeidsplasser. Jeg er nå i ferd med å ta denne saken inn i sin innspurt. Saken er nå på mitt bord, og Regjeringa skal sørge for en rask og effektiv myndighetsbehandling av disse utbyggingsplanene. Hvis vi går litt lenger fram, mener jeg det er grunn til å legge som ramme at vi vil se en oljepris som er høyere enn det vi ser i dag. Det er også rimelig grunn til å tro at kostnadsnivået, som har økt kraftig de siste åra, vil reverseres noe. Det betyr at prosjekter som det blir skjøvet på i dag, vil det være god grunn til å tro kan tas fram igjen senere under et investeringsregime, eller iallfall under forhold hvor kostnader og inntekter er annerledes enn i dag. Det vil legge grunnlag for at vi også kan gjøre funn og bygge ut i framtida. Når det gjelder de utfordringene som næringa nå opplever, mener jeg at noe av det aller viktigste som Regjeringa har gjort, er å bidra til at den økonomiske situasjonen er stabil, at vi har orden i forhold til finansmarkedene, og at de fungerer selv om den økonomiske situasjonen rundt oss er så krevende som den er. Det har vi fått mange tilbakemeldinger på, ikke minst fra leverandørindustrien, som er en viktig del av den totale oljeindustrien i Norge. Dette betyr altså at det er et spekter av områder som virker inn på hvordan oljepolitikken framover kommer til å fungere. Så vil jeg legge til at jeg oppfatter det slik at det viktigste kriteriet for å lykkes innenfor olje- og gassvirksomheten framover er kompetanse og dyktighet innenfor næringa. De framskrittene vi har gjort innenfor teknologi, innenfor det å kunne gå nye skritt framover, har vært helt avgjørende for også å kunne ha aktivitet innenfor olje- og gassektoren. Vi tar vel Ormen Lange og det som skjedde der, som en selvfølge, fordi det er på plass. Hvis en begynner å gå inn i detaljene på hva det prosjektet innebar da det ble utbygd, tror jeg vi kan la oss rive med noen hver med hensyn til hvilke teknologiske barrierer som der ble brutt. Da er jeg igjen litt tilbake til Mexicogolfen og mitt besøk der i forrige uke, hvor jeg ser hvor viktig det er å bringe norsk oljeindustri ut til nye områder, med nettopp de kodene vi har knekt hjemme i Norge, som igjen, mener jeg, bidrar til at vi får kompetanse tilbake til Norge som gjør at vi er i stand til bevege oss inn i nye teknologiske vanskeligheter og løse de utfordringene som der ligger. Så det som går på teknologi og kompetanse, mener jeg er ett av svarene i forhold til det å utvikle næringa videre. Så mener jeg samtidig at vi ved å stille strenge miljøkrav gjør næringa en tjeneste med hensyn til å skulle være i bransjen framover. Ved at Norge er i verdenstoppen her, bidrar vi også til å ligge i front. Vi bidrar til å kunne løse oppgaver i framtida som vi ellers ikke kunne ha løst, fordi vi håndterer miljøsituasjonen samtidig som vi produserer olje. CCS, som kunne vært et innlegg verdt i seg selv, er jo ett eksempel på det, hvor vi får teknologi på plass som gjør at norsk industri og norsk oljeindustri er konkurransedyktig, og er i stand til å ta de utfordringene framover som vil kreves av dem.