Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2016-06-14:
I rekken av klimasaker denne våren er dette den viktigste. Det var med stor lettelse vi kunne fastslå at det ble en enighet i Paris i fjor høst som brakte verden nærmere en målrettet kursomlegging i klimavennlig retning. Nå skal vi ratifisere avtalen, og det er ikke mindre enn historisk. Sjumilssteg er tatt på få år, og det er ikke mange år siden, relativt sett, at de første advarslene kom og vi satt fjetret og hørte på foredrag og så lysark som forklarte hvordan drivhuseffekten fungerte. Så kom de på rekke og rad: Al Gore med dokumentarfilmen «An Inconvenient Truth», klimapanelets rapporter, lavutslippsutvalg her hjemme i Norge, osv. Det er klart at alle har spilt en rolle i å skape en opinion for endring. Vi bør som politikere ta kollektiv selvkritikk for at vi har ventet for lenge med å komme i gang med handling – noen i større grad enn andre, men selvkritikk er sunt og legitimt for alle. Samtidig er det en lettelse at vi nå ser en bred politisk enighet, i alle fall om hovedtrekkene. Det ville vi ikke ha sett for bare få år siden i denne sal. På en slik dag synes jeg det er viktig å ha litt fugleperspektiv og være raus. Det er nok av politiske skjæringspunkt når vi skal gjennomføre den mest utfordrende, men også viktigste, omleggingen i moderne tid. Vi må gjøre mange ting på en gang. Ja, vi skal samarbeide med EU om store og viktige grep. Det vet vi tar tid å få på plass. Men vi må ikke sitte stille og vente. Vi ser fram til at Norge får nasjonalt fastsatte bidrag på bordet så raskt som mulig etter at forhandlingene med EU er avsluttet, og i god tid før fristen for innmelding av bidragene i 2020. Paris-avtalen innebærer at landene forplikter seg til å begrense økningen i den globale gjennomsnittstemperaturen til 2 grader over førindustrielt nivå og etterstrebe å begrense temperaturøkningene til 1,5 grader. Partene skal kommunisere et nytt utslippsbidrag hvert femte år. Nye bidrag skal alltid være mer ambisiøse enn de gamle – det er ett av de geniale grepene i avtalen. Kristelig Folkeparti var med på forliket om å knytte den norske innsatsen opp mot EU fordi det trolig vil være mest effektivt. Men det må ikke innebære at vi venter med norske tiltak. Kristelig Folkeparti fikk sammen med Senterpartiet og Miljøpartiet De Grønne i fjor vår gjennomslag for at det skal utarbeides en klimalov, for systematisk å forplikte oss til oppfølging av klimamålene. Den vil være et viktig verktøy i klimakutt innenlands. Vi vet at klimaendringene allerede rammer mange mennesker hardt, og hardest rammer de de aller fattigste. Mer tørke og uforutsigbare regntider får allerede dramatiske følger. Vi kan ikke være den generasjonen som gjorde for lite. Det vil gi en knusende historisk dom over oss – fordi vi vet at det er dramatisk å la være å handle. Det er en forventning i folket. Det er en forståelse for omlegging. Det gir oss en unik mulighet til å bruke tiltak som også på kort sikt utfordrer vår levemåte og våre vaner. Petroleumsvirksomhet har vært og er viktig for norsk økonomi, og man skrur ikke av kranene over natten. Petroleumsvirksomhet blir en vesentlig del av vår økonomi i flere tiår framover. Poenget er at det er nå vi må finne og ta i bruk alternativene. Det gjelder de nye fornybare energikildene som vi kjenner, men også å intensivere forskning på og videreutvikling av disse og å finne nye metoder vi i dag ikke kjenner. Kanskje har petroleumsalderen vært en sovepute for Norge. Det må den ikke være lenger. Det grønne skiftet er i gang, og vi må i all vår samfunnsplanlegging se til at alt trekker i samme retning. Vi har bare så vidt begynt på jobben, men vi har begynt, og det er bakstreversk ikke å holde styringsfarten. Det er det vel ingen som vil være.