Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2008-02-28:
Aller først vil jeg bemerke at Statens pensjonsfond er skapt gjennom store klimautslipp fra vår olje- og gassindustri, og det er jo et lite paradoks i lys av dagens etiske debatt. Jeg har lyst til å gjenta det representanten Syversen siterte fra sentralbanksjefens årstale nylig: «Når vi plasserer pensjonsfondets midler, er vi gjester i våre naboers hus. Kravene til forvaltningen av eierskapet kan derfor ikke bare tuftes på norske verdier og holdninger. Vi må ta inn over oss at andre land kan trekke andre skiller mellom politikk, etikk og forvaltning. Når vi hever pekefingeren mot et selskap, hever vi den også mot lover, reguleringer og praksis i landene der selskapet hører til og driver sin virksomhet - og vi gjør det som representanter for den norske stat.» Det er kloke ord fra sentralbanksjefen. En mer direkte advarsel mot ytterligere innstramminger i praktiseringen av retningslinjene er det ikke mulig å komme med, og det lar seg ikke tolke slik finansministeren gjorde et fattig forsøk på i sted. Sentralbanksjefen påpeker forhold som Fremskrittspartiet til nå har stått alene om å forfekte, nemlig at etikk pr. definisjon er subjektivt, og at det er en imperialistisk tankegang å utelukke selskaper fordi de ikke tilfredsstiller Norges definisjon av etikk anno 2008. Når vi i dag anser barnearbeid som uetisk, høster vi honnør hos de aller fleste. Vi ønsker ikke å bruke barn til arbeid i Norge. Barn skal gå på skole. Det er Fremskrittspartiet helt enig i. Men en slik holdning til barns hverdag er relativt ung i vårt land. Og i historisk sammenheng har Norge benyttet barnearbeid i en rekke sammenhenger. Jeg avsluttet nylig en bok om sagbrukenes historie i Norge, der det ble påpekt at brukene brukte barn helt ned i tiårsalderen helt frem til 1920-tallet. I jordbruket ble barn benyttet enda senere, det samme gjelder handelsflåten og ikke minst landets gruvedrift. Fremskrittspartiet er enig i at det ville vært best dersom barnearbeid ikke fantes, men vi er uenig i at det er Norges oppgave å fordømme land som bygger sin velstand ved å benytte de samme markedsmekanismene som har gjort Norge rikt. Ikke minst er dette galt når vi gjennom forskningsrapporter, bl.a. fra Bangladesh, har fått bekreftet at alternativet til disse barna verken er lek eller skolegang, men barneprostitusjon og tigging. Vi kan jo selv tenke oss hvordan norske politikere ville ha reagert dersom andre land skulle sette sine etiske krav til våre bedrifter. Vi ville aldri akseptert det! Videre er Regjeringens utøvelse av de etiske retningslinjene inkonsekvent. Gjennom den kalde krigen var Norge beskyttet av NATOs atomvåpenparaply. Mange mener at dette var hovedgrunnen til at Vesten vant den kalde krigen. I dag definerer alle partier, bortsett fra Fremskrittspartiet, produksjonen av komponenter til slike våpen som uetisk, og ekskluderer de bedriftene som bidro til vår sikkerhet gjennom etterkrigstiden. Dette gjelder alle verdens ledende forsvarsindustribedrifter. Men inkonsekvensen slutter ikke der. For samtidig som finansministeren definerer forsvarsbedriftene som uetiske, kjøper forsvarsministeren årlig for milliarder fra de samme bedriftene. Ja, forsvarsministeren pålegger sågar disse bedriftene å inngå industrisamarbeidsavtaler med norske bedrifter gjennom gjenkjøpsavtaler. Regjeringen hevder at det på et eller annet mystisk vis er etisk uriktig å tjene penger gjennom å investere i verdens ledende forsvarsmaterielleverandør, Lockheed Martin, mens det er etisk helt akseptabelt å kjøpe materiell fra den samme bedriften. Hvordan kan det være uetisk å investere, mens det samtidig er etisk å bidra til bedriftens inntjening? Da er det jo interessant å se på partiet SV, som ønsker å boikotte Jaffa-appelsiner fra Israel - som en etisk og moralsk handling overfor Israel. Da er det altså uetisk å kjøpe Jaffa-appelsiner. Viktig å merke seg i denne sammenheng er at bedriftene Lockheed Martin, Northrop Grumman, EADS, Honeywell og andre ikke fatter styrevedtak om å produsere komponenter til atomvåpen. Dette er oppdrag som bedriftene pålegges av sine respektive lands myndigheter, fordi det inngår i landenes sikkerhetspolitikk og deres globale ansvar. Eller for igjen å sitere sentralbanksjefen: «Når vi hever pekefingeren mot et selskap, hever vi den også mot lover, reguleringer og praksis i landene der selskapet hører til og driver sin virksomhet». Praktiseringen er også dobbeltmoralsk når det gjelder kjøp av obligasjoner. Regjeringen har valgt å utelukke kjøp fra Burma, men har ikke utelukket kjøp av obligasjoner i Saudi-Arabia, Syria, Iran, Venezuela, Sudan, Zimbabwe, Cuba, Pakistan og Kina, for å nevne noen - alle land hvor menneskerettighetsbrudd er en integrert del av landenes rettsprinsipper. Fremskrittspartiet mener at utøvelsen av de etiske retningslinjene ikke er i henhold til intensjonen. Vi er glad for at vi har sentralbanksjefens støtte i dette synet. Fremskrittspartiet ønsker at Regjeringen tar en ny gjennomgang av samtlige selskaper som er utelukket fra investeringsporteføljen.