Rigmor Kofoed-Larsen (Kristelig Folkeparti), 2000-04-13:
St.meld. nr. 24 for 1999-2000 tar opp viktige utfordringer og problemstillinger som er av stor betydning for den videre utvikling av markedet for mobilkommunikasjon i Norge. Telekommunikasjon blir en stadig viktigere del av samferdselspolitikken. At hele landet har kvalitativt gode teletjenester til lavest mulig pris, er en avgjørende forutsetning for sysselsetting og næringsutvikling. Særlig viktig er dette for distriktene, der et godt IKT-tilbud vil bidra til å redusere avstandsulempene. Telekommunikasjon betyr stadig mer for folks hverdag. Norge har på operatør- og brukersiden ligget helt i forkant når det gjelder å ta i bruk mobilkommunikasjon. Som vi har hørt tidligere her, er i dag om lag 60 pst. av den norske befolkning brukere av mobiltelefon. Vi blir faktisk minnet om det med jevne mellomrom – ikke alltid like positivt. Et lite eksempel på det er når en eller annen mobiltelefon ringer her i stortingssalen, eller når en medpassasjer på toget har en svært privat, men likevel fullt hørbar telefonsamtale. Det har sine sider. Telekommunikasjonsteknologien gir oss likevel mulighet til å være tilgjengelig. Det er brukerne og ikke teknologien som må få skylden for at ikke alle vet å sette grenser, men forstyrrer andre med ringesignaler og private telefonsamtaler. Denne meldingen har to hovedtema. Det dreier seg om tilgang til eksisterende mobilnett, og det dreier seg om innføring av tredjegenerasjons system for mobilkommunikasjon. I tillegg varsles det i meldingen at Telenor nå har funnet sikre tekniske løsninger med tilstrekkelig kvalitet som gjør det mulig for Telenor å leie ut de faste linjene fra abonnent til endesentral, såkalt LLUB. Det er verdt å merke seg at det Telenor advarte departementet mot å innføre for kort tid siden, faktisk fant sin løsning da EU-kommisjonen satte krav i forbindelse med sammenslåingen av Telenor og Telia. Så til meldingens første hovedtema – tilgang til det eksisterende mobilnettet, Telenors og NetComs GSM-nett. Dessverre har vi bare to selskaper som har egne mobilnett i Norge. Det er selvsagt ikke optimalt. Flere selskaper og økt konkurranse kunne antakelig bidratt til lavere priser og utvidet tjenestetilbud til forbrukerne. På den annen side er Norge et langstrakt land, og vi er heller ikke så veldig mange innbyggere. Det meste av landet har ikke grunnlag for utbygging av mange nett. Å bygge ut for stor kapasitet er kostbart og har miljøkonsekvenser, og den regningen vil også måtte sendes til forbrukerne. For Kristelig Folkeparti er det viktigste et godt tilbud til forbruker – gode tjenester til rimelige priser i alle deler av landet. Et landsdekkende tilbud er viktigere for oss enn lavere pris i de mest attraktive delene av markedet. Det er grunnen til at vi velger å gå imot å pålegge selskapene som eier og har investert i dagens GSM-nett, å slippe til virtuelle operatører nå. Heller ikke Sverige og Danmark ser ut til å pålegge dette uten begrensninger, som det vel har vært sagt noe om her. Vi prioriterer å sikre de som investerer i et landsdekkende nett, et økonomisk incentiv til å investere. Hvis selskapene skal pålegges å slippe til andre på sine nett, vil dette skape usikkerhet med hensyn til avkastningen på de store investeringer disse selskapene har gjennomført. Vi innser at konkurransen kunne vært sterkere, at økt konkurranse kunne gitt noe lavere priser og nye tjenester. Men det finnes en tredje konsesjon som Telia nå har fått beholde. Det vil derfor bli en tredje GSM-operatør som vil bryte det duopolet som noen hevder finnes på mobilsektoren. Det vil styrke konkurransen. Dernest vil det bli gitt fire konsesjoner på UMTS. Disse konsesjonærene vil også få rett til roaming på GSM-nettet, altså avtaler om bruk av hverandres nett. Dermed vil minst fire selskap kunne tilby egne tjenester på fritt grunnlag. Jeg vil også understreke at for Kristelig Folkeparti er ikke konkurranse et mål. Konkurranse er bare et virkemiddel. Det kan det av og til virke som om noen har glemt. Så til innføring av tredje generasjons system for mobilkommunikasjon. Utviklingen på telemarkedet går raskt. Den telefonen som var ny i går, er gammel i morgen. De mobiltelefonene vi representanter fortsatt bruker her, har allerede fått plass på telemuseum i Finland. Der har komiteen nettopp vært. Nye tjenester dukker opp i omtrent samme omfang som trafikk og kundemengde vokser. I takt med trafikken vokser også kravet til tjenestene. Det kreves kvalitet, det kreves lave priser, og det kreves økt kapasitet. Etter hvert som såkalt WAP-internett over mobiltelefon blir vanlig, kreves det overføringslinjer med bedre kvalitet. Og vi har vel ingen grunn til å tro at ikke utviklingen vil fortsette i samme tempo – minst. Nye ønsker vil oppstå. Mange vil ønske seg samme overføringskapasitet over mobilnettet som over faste linjer. Tredje generasjons mobilsystem vil gi økt kapasitet, og vi vil satse på samme standard i Norge som i Europa for øvrig, såkalt UMTS. Det er viktig at Norge kommer raskt i gang med utviklingen av UMTS. Dette har Stortinget understreket tidligere, slik representanten fra Høyre også nevnte. Det er derfor gledelig at Bondevik-regjeringen framskyndet denne tildelingsprosessen. UMTS har vesentlig høyere kapasitet enn GSM-systemet, også i forhold til et oppgradert GSM-nett med økt kapasitet. Kapasiteten vil åpne for multimedietjenester der bilde, tekst, tale og video kan kombineres. Konsesjonene for utbygging av UMTS-nett vil bli tildelt etter anbudskonkurranse. Det vil bli lagt vekt på utbyggingshastighet og dekning. For Kristelig Folkeparti er begge deler viktig. Utbyggingshastighet er viktig for å sikre at også norske forbrukere får tilgang til gode teletjenester. Fra komiteens side har vi også presisert at vi ønsker krav til progresjon i utbyggingen gjennom konsesjonsperioden. Det vil sikre raskere utbygging. Men like viktig er det at vi på den måten kan forhindre at et selskap søker konsesjon på UMTS med den hensikt å ha konsesjonen i fem år og gjennom konsesjonen ha rett til roaming på dagens GSM-nett. Den geografiske dekningen for UMTS er kanskje det vanskeligste spørsmålet i den saken vi behandler i dag. Vi har satt minimumskravet når det gjelder dekning, til at UMTS skal være utbygd i de seks største byene samt Bodø og Tromsø i løpet av fem år. Dersom utbyggingen begrenser seg til disse åtte byene, innebærer det at store deler av landet og store deler av befolkningen ikke vil få tilgang til dette nettet. Dersom UMTS blir en suksess, er det imidlertid ikke noe som forhindrer en bredere utbygging. Dagens GSM-nett er bygd ut med dekning langt utover de kravene som ble satt i konsesjonene, fordi selskapene faktisk har funnet det lønnsomt. Konsesjonene skal tildeles etter anbudskonkurranse, og dekning skal være et av kriteriene for utvelgelse. Komiteens flertall holder åpent for at minimumskravet kan forsterkes, slik at det i utlysningen kan stilles krav om dekning utover de åtte byene. Forhåpentligvis vil vi også få flere enn fire konkurrenter, noe som vil gi konkurranse både når det gjelder utbyggingshastighet og dekningsgrad. For de delene av landet som ikke får dekning av UMTS i første omgang, vil utviklingen av GSM-nettet kunne gi mange et bedre tilbud enn i dag. Et oppgradert GSM-nett kan etter hvert gi en overføringskapasitet mer enn ti ganger dagens nett, på linje med kapasiteten i modem som er vanlig i bruk ved overføring fra datamaskiner over faste telefonlinjer i dag. Et flertall i komiteen åpner også for å vurdere tiltak som kan sikre bredere dekning for UMTS etter at konsesjonskravene er innfridd. Vi har allerede i dag et system der det offentlige kjøper tjenester, bl.a. ved offentlig kjøp av tjenester fra Posten Norge BA. I framtiden kan det bli like relevant å ta i bruk dette for teletjenester i områder der det ikke er grunnlag for utbygging på kommersiell basis. Noen få ord om frekvenser: Frekvenser er en begrenset ressurs. De som får tildelt konsesjon, får tilgang til denne ressursen og blir gitt en mulighet til å tjene penger på forvaltningen av den. Derfor finner vi det rimelig å innføre en avgift for disponering av frekvenser. Det vil være naturlig å se fastnett og mobilnett i sammenheng. Til sammen vil disse utgjøre bredbåndsnettet i Norge og bidra til å oppfylle den digitale allemannsretten som mange av oss er opptatt av.