Audun Otterstad (Arbeiderpartiet), 2014-04-24:
Tusen takk til representanten Kjenseth for en veldig god og viktig interpellasjon, som reiser en betimelig og viktig debatt. Det er jo skremmende at det er mye vanskeligere å snakke om å møte veggen hvis du møter deg selv, enn hvis du krasjer med en stor brande på fotballbanen eller på håndballbanen. Vi i Arbeiderpartiet er helt enig i at Stortinget må støtte opp om Norsk Psykologforenings prioritering av barn og unge. Det som er skremmende, er at det viser seg at barn og unge i dag har gjeld, bl.a. kredittkortgjeld, på opptil 1,1 mrd. kr. Det viser seg at barn og unge føler at de ikke blir sett, at de ikke får hjelp, men også at ordninger som vi i denne sal har innført for barn og unge, som helsesøsterordningen, ikke har tid til å være med og forebygge. Det er noe alvorlig galt når 90 av 180 mill. kr som skal gå til å forebygge og til å hjelpe barn og unge, brukes til noe helt annet. Da er det noe som ikke er som det skal, og det er noe mangelfullt i politikkens vesen når halvparten av pengene som skal hjelpe barn og ungdom til å stole på seg selv, være trygg og tørre å gjennomføre løpet i skolen, ikke blir brukt til det. Det er da det er på tide å tørre å si at dette ønsker man å gjøre noe med, å tørre å prioritere og å sette hardt mot hardt. I heftet Forebygging for barn og unge, om Psykologforeningens visjon og strategier, står det i punkt 1.2.5 om høykvalitetsbarnehager: «Innen 2020 skal alle barnehager ha tilgang på veiledningskompetanse, utredningskompetanse og oppfølgingskompetanse i tråd med folkehelsas mål for å ivareta og forebygge barn og unges psykiske helse.» Det hadde vært interessant å høre helseminister Høies betraktninger, om han ser sammenhengen mellom Psykologforeningens mål om høykvalitetsbarnehager og konkurranseutsettingen av barnehager i Oslo, der man reduserte krav til bemanning og kvalitet og åpnet for utbytte – i de barnehagene som ble konkurranseutsatt, riktignok, ikke i de kommunale. I Trondheim har vi styrt skuta i en litt annen retning. Der har man bl.a. etablert Barnas Stasjon, som skal være en avlastning og et ekstratilbud for alle dem som har det tøft i hverdagen, og som ikke nødvendigvis klarer å hjelpe sine barn og tilby dem noe ekstra på ettermiddagene og i helgene. Man har innført et kvalitetsprogram i barnehagene, og man stiller strenge krav til fagkompetanse ved pedagogisk ledelse. Modellkommuneprosjektet, som ble gjennomført fra 2007, og som går ut i 2014, har gjort noe viktig og har fulgt opp mye av det helseminister Høie snakket om, nemlig den samhandlingen som det er viktig at man får til når man har så mange ulike etater som opererer innenfor samme felt. Vi er jo alle ute etter én ting, og det er å hjelpe barn og unge og hjelpe alle som har det tøft. Derfor hadde det også vært fint hvis helseministeren kunne ha kommet inn på hva som skjer videre med dette prosjektet, som er av stor betydning for det forebyggende arbeidet, bl.a. i Trondheim. Til slutt vil jeg nevne et fantastisk tiltak som er opprettet i Trondheim. Det er Veien tilbake på Leistad. Der får mennesker som har hatt det tøft, lov til å komme og være i et par uker hvis de blir funnet for lette til å være på Brøset og tyngre institusjoner. Der er det slik at istedenfor å ha aktiviteten innomhus, blir en tatt med ut. Skal en på kino, skal en på Trondheim kino, en skal ikke ha en egen kinosal. En skal hjelpes tilbake til livet. Man skal ikke læres opp til å gå i en egen gymsal. Man er med dem ut og trener, og man har aktivitetene i byen der man skal leve også etter oppholdet. Det er også et spesielt tilbud for barn som sliter hjemme, og som trenger ekstra oppfølging, men som også skal lære å fungere i samfunnet for øvrig. Jeg ber helseministeren spesielt se på tiltaket på Leistad, og oppfordrer ham til å ta med det videre og få det ut i resten av landet.