Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 1999-05-25:
Helseministerens redegjørelse om folkehelsen gav et godt grunnlag for en helsepolitisk debatt her i Stortinget. Helsesituasjonen ved tusenårsskiftet må grovt sett sies å være bra. I løpet av det siste århundret har forventet levealder ved fødsel steget kraftig, med en økning for kvinner på over 24 år og på 21 år for menn. En fjerdedel av denne økningen kan forklares med nedgang i spedbarnsdødeligheten. Denne utviklingen har også en positiv trend nå på 1990-tallet, der vi har en videre sterk reduksjon når det gjelder krybbedød. I helseundersøkelsen som ble gjort midt på 1990-tallet, vurderte åtte av ti sin egen helse som god eller meget god. Samtidig svarte sju av ti at de hadde sykdommer eller lidelser av mer varig natur. En slik registrering kan synes motstridende, men avspeiler nok mer – som også helseministeren var inne på – det faktum at en del sykdoms- og funksjonsplager ikke betraktes som helseproblemer, og at folks oppfatning av helse dreier seg om langt mer enn fravær av sykdom. Det betyr ikke at Norge er uten store utfordringer og problemer innenfor det helsepolitiske området. Helsepolitikk er et vidt område, og statsråd Høybråten skal ha ros for at han har evne og vilje til å se helhet. Jeg har tidligere ved en slik anledning og i en slik debatt som dette tatt til orde for at vi i Stortinget burde hatt en generaldebatt der vi satte mennesket i sentrum og debatterte helhet og sammenheng når det gjelder samfunnsutvikling, særlig med hensyn til trivsel, helse og miljø. Jeg tror samtlige av Stortingets fagkomiteer og deres medlemmer kunne hatt stor nytte av en slik generaldebatt, og kanskje kunne det – i hvert fall for en tid – ha gitt flere helhetsløsninger og mindre sektortenkning. Helseministeren tok selv til orde for en overordnet debatt om verdi- og strategivalg der en kan få rettet søkelyset på viktige dilemmaer og verdivalg innen helsefeltet. Her står utfordringene i rekke og rad: teknologiens muligheter og helsetjenestens begrensninger, faren for et sorteringssamfunn, økonomiske beregningshensyn framfor trivselsmessige prioriteringer og næringslivskreftenes sterke påvirkning. Det er derfor gledelig at Regjeringen vil legge fram en stortingsmelding om sentrale verdispørsmål i helsetjenesten. En slik melding kan skape den debatt – og den bredde i debatten – vi trenger for å være rustet til en enda bedre helseutvikling i det kommende århundret. Det er som kjent slik at en aldri skal si aldri, eller være for skråsikker om framtiden. Innenfor helsesektoren går utviklingen nå så raskt at det er grunn til forsiktighet ikke bare med å spå, men også i forhold til å slippe løs for alt det nye som kommer, uten den kritiske vurdering som nettopp ligger i en etisk og verdimessig vurdering. Forskere hevder nå overfor den seriøse britiske avisen The Sunday Times at man på midten av det neste århundret vil kunne forlenge livet med gjennomsnittlig 50 år. Dette skal kunne gjøres ved hjelp av genteknikk, kloning av organer og manipulering med hormoner. Konsekvensene av en slik utvikling må jeg la ligge nå, på grunn av den tilmålte tiden jeg har, men jeg må virkelig si at det påkaller en debatt om etikk og verdier. Dagens helsepolitiske utfordringer slik de oppleves for den enkelte, er preget av kapasitetssituasjonen i forhold til behov og etterspørsel. Dette er et viktig og alvorlig område innen helsepolitikken, men må ikke bli overskyggende for spørsmål som etikk, kvalitet og en bedret helsetilstand gjennom samfunnsutforming og livsførsel. De sosiale og økonomiske forskjellene vi har i vårt samfunn, er fortsatt grunnleggende årsaker til ulike helsetilstander. Fysiske, psykososiale og materielle forhold påvirker vår helse. Derfor er det viktig og nødvendig å sette helse- og trivselsaspektet høyere opp på dagsordenen i hele samfunnsdebatten. Et viktig steg i den retning blir Regjeringens melding om utjevning av levekår. Positivt er det også at Regjeringen vil se nærmere på den helseforskjellen som er mellom kjønnene i Norge, og at en fokuserer på dette gjennom bedre datagrunnlag og analyser, for å få bedre kunnskap og forståelse når det gjelder sammenhengen mellom kvinners og menns levekår og helse. Helseministeren var svært opptatt av forebygging, og både samfunnets og den enkeltes muligheter og ansvar i den forbindelse. Reduksjon av røyking og rusbruk er viktige områder i en slik sammenheng, og igjen må vi fokusere nærmere på årsaken til den utviklingen vi ser i dag. Vi må i sterkere grad enn det vi til nå har klart, gi ikke minst barn og ungdom en livssituasjon og en holdning til sitt eget liv og sin egen livsfunksjon som ikke inkluderer virkelighetsflukt gjennom rusbruk på en slik måte at det er helseskadende og livsfarlig. Kosthold og fysisk aktivitet er også viktige forhold for en god helse. Et bedre tilrettelagt samfunn hvor det er tid og muligheter for fysisk aktivitet, er det derfor viktig at vi tar hensyn til i vår samfunnsplanlegging. Kostholdet preges mer og mer av mat som er tilsatt stoffer vi vet er skadelige, men vi kjenner ennå ikke de langsiktige virkningene fullt ut. Det er derfor viktig at vi har og fortsatt utvikler en restriktiv og streng holdning til ulike tilsettingsstoffer, genmodifisert mat og bestråling av matvarer. Helseministeren påpekte utfordringen ved å se helse og helsepolitikk i en større helhet. Jeg vil støtte dette og understreke at bl.a. psykisk helse og psykososiale problemer må få sterkere oppmerksomhet i framtiden. Viktig er det også at det samhandles helt fra det globale nivå og til det lokale. Internasjonale avtaler og fellesprogram er viktig, samtidig som kunnskap og bevisstgjøring lokalt kan bidra til bedre tjenester og føre var-tiltak. Det gleder meg, til slutt, å si at helseministeren pekte på et område som jeg har snakket varmt for, nemlig helsestasjoners plass og rolle i forebyggende og helsefremmende arbeid.