Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2008-05-23:
Det er tverrpolitisk enighet om at stønad til bil er et viktig tiltak for at funksjonshemmede skal kunne delta i samfunnet på lik linje med alle andre. For de aller fleste som har fått innvilget en slik bil, er dette deres eneste mulighet til å komme seg ut for å handle, gå til legen eller besøke slekt og venner. Det er en kjent sak at jo eldre bilen blir, jo oftere må den til reparasjon og service for en kortere eller lengre periode. I tillegg til at dette gir store kostnader, gir det også den enkelte betydelige problemer i form av ikke å kunne komme seg ut og ved at man i stor grad blir avhengig av andres velvilje og hjelp. Fremskrittspartiet har, i likhet med brukernes organisasjoner, fått en rekke henvendelser om at en levetid på elleve år utgjør et stort problem, med innskrenkninger i deltagelse for brukerne av disse bilene. For et par uker siden var jeg i et møte med Dansk Handicap Forbund. Jeg spurte der om deres regler for tilpassede biler, og ble fortalt om deres tilskuddsordninger, som generelt var bedre enn de ordningene vi har. Det som vakte størst interesse hos meg, var at den enkelte fikk ny bil hvert sjette år. Jeg gjentar: hvert sjette år. Da jeg fortalte at Fremskrittspartiet nå hadde fremmet forslag om å senke gjenbyttetiden fra elleve til åtte år, lo de. De trodde jeg fleipet. Etter å ha spurt meg for tre ganger om dette virkelig var sant, sa de at bilen ofte var brukernes eneste mulighet til å komme seg ut for å kunne delta i samfunnet på best mulig måte, og at det derfor var helt avgjørende at de hadde en bil som til enhver tid virket, og uten at utgiftene ble uforholdsmessig høye. Det var ikke vanskelig å være enig i dette resonnementet. Jeg konstaterer at Fremskrittspartiet er det eneste partiet i denne sal som støtter alle dem som hver eneste dag sliter med en gammel bil som gjør at deltagelse i samfunnet blir umulig. Det prates varmt om inkludering, like muligheter og deltagelse, men når politikken skal formes, blir dessverre intet eller lite gjort. Jeg vil samtidig benytte anledningen til å si at regelverket rundt denne bilordningen generelt innehar svært mange andre problemstillinger. Tildelingsreglene har huller, noe som jeg vil komme tilbake til i mitt spørsmål til statsråden. Avskrivningsreglene har jeg tidligere tatt opp med statsråden. Statsråden har fulgt opp med å innføre en liten bedring av dem, men de er fortsatt ikke gode nok. Til slutt har jeg et eksempel som jeg har hentet fra medlemsbladet til Norges Handikapforbund Øst. Jeg vil sitere fra en artikkel i bladet: «Jeg er innvilget HC-bil siden 1964. På grunn av den og de etter hvert ganske mange HC-biler jeg har hatt, kunne jeg begynne i arbeid, og jeg har vært i arbeid i alle år siden. Men jeg slutter ikke å forundres; poliomyelitt er en varig skade, jeg er rullestolbruker, har vært til utallige utredninger, det finnes «bøttevis» med journaler og opplysninger på meg i NAV-systemet. Men likevel, hver gang jeg skal søke på bil, starter vi tilsynelatende på nytt igjen, med nye utredninger. NAV må være en fantastisk bedrift med svært optimistiske ansatte. Selv med en permanent sykdom som er progredierende, tror NAV-ansatte at tidligere opplysninger ikke lenger er relevante. De MÅ undersøke om jeg har blitt friskere - om det har oppstått et mirakel.» Dette er bare et utdrag av en større artikkel som jeg vil anbefale komiteen og statsråden å lese. Jeg håper også at denne problemstillingen blir fulgt opp når bilstønadsordningen skal gjennomgås. Til alle dem som i dag sitter inne i sine hjem uten mulighet for å komme seg ut fordi de har en gammel bil som er utslitt, er det ikke noen god dag i dag. De må fortsatt vente til bilen er elleve år gammel, selv om dette kanskje er tre år til. Jeg tar hermed opp det forslaget som ligger i saken.