trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Svein Harberg (Høyre), 2012-02-15:
Det var en betryggende avslutning – selv om jeg registrerte tidligere i innlegget at statsråden sa at de skulle vurdere å se om de ville komme med endringsforslag, og hvis de ville, skulle de koble inn fagskolerådet. Jeg hadde jo håpet at fagskolerådet ble koblet inn helt fra starten av, i tenkningen omkring dette. Jeg må innrømme at formuleringen i spørsmålet nok er å ta to skritt om gangen. Det kan være en kombinasjon av utålmodighet fra undertegnede og signaler – som også statsråden har gitt oss – om at det nok er ting vi må se på. Derfor er spørsmålet formulert som at det kommer en omlegging, og at den kommer i budsjettet for 2013. For meg er det for så vidt viktig å forsterke spørsmålet – og henstillingen – om å ta fagskolerådet og fagskolemiljøene med tidlig i prosessen. For vi vet at det er mange som nå sliter med usikkerheten og har meninger om dette.
Svein Harberg (Høyre), 2012-02-15:
Da har statsråden betrygget meg og lovet at organisasjonene blir godt ivaretatt i det videre arbeidet. Jeg håper det skjer så fort som mulig. Etter kontakten med dem har jeg forstått at akkurat dette spørsmålet var de foreløpig ikke involvert i. Så refererte statsråden til en merknad som Høyre og Fremskrittspartiet ikke var med på. Det er jo fordi vi har foreslått at selve finansieringen skal tilbake til staten. Kan statsråden love at en ikke bare ser på justeringer og nåværende finansieringsordning, men også vurderer om det vil gjøre det enklere og mer forutsigbart for alle deler av fagskolene i Norge – både offentlig og privat – å ta finansieringen tilbake til staten, slik den øvrige høyere utdanningen har?
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2012-02-15:
Jeg kan forsikre representanten om at både jeg som statsråd og departementet har løpende kontakt med fagskolerådet. Jeg har vært på ganske mange møter og konferanser med dem og har ingen problemer med kommunikasjonen og med å lytte til det fagskolerådet mener. Det som det her er snakk om, er et arbeid som ble gjort i forbindelse med forvaltningsreformen. Jeg tror at både representanten og jeg vil være enig i at fylkeskommunenes ansvar for fagskolene er viktig å understøtte på alle måter, både gjennom den regionale forankringen – fagskolen er en viktig del også av fylkeskommunens ansvar for regional utvikling – og interessen for at fagskolene fungerer på en god måte. Så vil vi – i ethvert budsjett – se på både fylkeskommunenes økonomi og det som eventuelt måtte være direkte myntet på fagskolene. Men her har vi god kommunikasjon og gode prosesser, og jeg håper at fagskolene også kan bidra til at vi får et godt og variert utdanningstilbud.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2012-02-15:
Jeg håper at også de partiene som ikke var med i flertallsmerknaden, og som ser betydningen av styrkingen av fagskolene, støtter opp om det finansieringsgrunnlaget som er nå. Det er klart at alle elementer vurderes til enhver tid i disse finansieringene, men her er det usedvanlig viktig at man støtter opp under fylkeskommunenes ansvar. Økonomisk sett vet jeg jo veldig godt at fagskolerådet hadde ønsket seg mer penger, men jeg tror ikke det er så avgjørende for dem om det er staten eller fylkeskommunen som har ansvaret for de pengene. Det viktigste er at man får et godt økonomisk grunnlag for å drive fagskolene. Det er vi alle interessert i. Jeg håper vi kan få en bred oppslutning både om at det er nødvendig med en god finansiering, at vi har et godt grunnlag å finansiere det på, og at vi har bevisste eiere og drivere av fagskolene.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2012-02-15:
Dei siste ti åra har om lag 1 300–1 400 elg vorte drepne i trafikken årleg. Dette er eit tal som har halde seg relativt stabilt. Ein tredel av alle påkøyrslar av elg skjer i Hedmark. Talet på elg som blir skotne i Hedmark, er på ca. 8 000 – av desse over 3 000 i kommunane Trysil, Åmot, Elverum og Stor-Elvdal. Elgstamma er svært stor i Hedmark. Det er ein del av forklaringa på det høge talet på elg som blir drepne i trafikken. Påkøyrslar fører både til liding og død for dyra og til materielle skadar på køyretøy. Enkelte gonger er samanstøyt mellom køyretøy og elg så kraftig at det fører til alvorleg personskade og død. Statens vegvesen arbeider derfor systematisk i heile landet for å redusera talet på elgpåkøyrslar. Ein stor del av vegnettet går gjennom område med mykje elg, og det er ikkje praktisk mogleg å unngå alle elgpåkøyrslar. For å unngå slike påkøyrslar er det på dei mest utsette strekningane sett i gang særlege tiltak utover vanleg skilting av fare for elg. Langs nye vegstrekningar blir det sett opp viltgjerde for å hindra at elgen kjem ut i vegbanen, og det blir bygt over- og undergangar for at elgen skal kunna kryssa vegen. Statens vegvesen har gjennomført ei evaluering av dei særlege tiltaka som er gjennomførte, for å redusera talet på elgpåkøyrslar. Fjerning av trevegetasjon langs veg har vist seg å vera det mest effektive tiltaket. Dette betrar sikten langs vegen, slik at førar av køyretøy oppdagar elgen tidlegare. Føraren får då lengre tid til å senka farten, og dette reduserer risikoen for påkøyrsel. Statens vegvesen gjennomfører no slike tiltak langs fleire vegstrekningar som ei konkret oppfølging av den nasjonale trafikktryggleiksplanen. I området sør i Hedmark der det skjer mange påkøyrslar, er det gjeve løyve til vinterjakt på elg, med kvote på inntil 100 dyr. Dette, saman med vinterfôring i dei same områda, bidreg til å redusera talet på dyr som oppheld seg nær veg, særleg elg som trekkjer frå andre område på vinterstid. Gjennom pågåande arbeid på ulike arenaer vil vi auka kunnskapen om kva tiltak som kan redusera talet på viltulukker i trafikken. Det er ingen enkle løysingar på kort sikt, og moglegheitene for å oppnå gode resultat krev eit godt samarbeid mellom fleire aktørar, basert på godt dokumentert kunnskap. Eg vil likevel understreka at den enkelte trafikanten òg må bidra, f.eks. ved å senka farten i område med mykje vilt.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2012-02-15:
Fyrst ei korrigering: Det er 3 000 elg som blir skotne i tre av kommunane i Hedmark – men talet på dei som blir drepne i trafikken, er mellom 1 300 og 1 400. Det er noko lågare, men sjølvsagt altfor høgt. Vintervedlikehald har vi uavlateleg fokus på. Vi har styrkt det generelle vedlikehaldet kraftig. Vi har fått auka merksemda med omsyn til brøyting, stenging av vegar raskare enn før og tavler og varsling av ulikt slag for at trafikantane heile tida skal få vita meir om kvar det er vinterforhold. Når det gjeld dyrepåkøyrslar, er det klart at vedlikehald av veg òg betyr mykje.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2012-02-15:
Eg takkar for gode råd. Dette er ei sak som spesielt Statens vegvesen i dei berørte fylka er merksam på, og nokre av de tiltaka som Bredvold her nemner, er vi altså godt i gang med. Så er det heldigvis slik at det er ein liten del av elgpåkøyrslane som resulterer i alvorlege personskadar, i verste fall dødsfall. Men det døyr statistisk éin til to personar etter påkøyrsel av vilt, det er i underkant av 100 personar som blir påførte skadar i større eller mindre grad, og den samfunnsøkonomiske kostnaden er rekna til noko over 600 mill. kr årleg. Så dette er heilt klart eit viktig område som det er viktig å koma med tiltak i forhold til.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-02-15:
For å ha rett til dagpenger under permittering stilles det vilkår om at permitteringen skyldes mangel på arbeid eller andre forhold som arbeidsgiveren ikke kan øve innflytelse på. Det forutsettes at arbeidsgiveren ikke har hatt mulighet til å tilrettelegge arbeidet slik at permittering kan unngås. Bakgrunnen for dette kravet er at arbeidsgivere ikke uten videre skal kunne velte lønnskostnadene over på folketrygden gjennom å permittere. Dagpenger under permittering er først og fremst ment som et sikkerhetsnett ved hendelser som arbeidsgiver i liten grad kan forutse. Det er ikke meningen at virksomheter som i alminnelighet bare har arbeid deler av året, skal kunne basere driften på at ansatte kan motta dagpenger under permitteringer når virksomheten ikke har arbeid. Vanlige sesongvariasjoner må anses som forutsigbare, og permitteringer på grunn av dette gir som hovedregel ikke rett til dagpenger. På den annen side kan f.eks. unormalt strenge kuldeperioder som umuliggjør arbeidet, gi grunnlag for dagpenger. Hva som er unormalt, varierer geografisk og må vurderes konkret. Vinteren 2011–2012 presiserte Arbeids- og velferdsdirektoratet gjeldende regler for vurdering av permitteringer i forbindelse med sesongvariasjoner. Formålet var å unngå forskjellsbehandling i etatens praktisering. Overfor meg er det framhevet at presiseringen har blitt oppfattet som en innskjerping, i alle fall i de tilfeller hvor tidligere praksis ikke var i overensstemmelse med regelverket. Arbeids- og velferdsdirektoratet har allerede opplyst at de vil følge opp enkeltsaker med sikte på å sikre lik praksis, f.eks. innenfor et konsern med flere kontorer rundt om i landet. Jeg vil i tillegg be direktoratet om en bredere gjennomgang av praksis i permitteringssaker som skal sikre større forutsigbarhet for den enkelte virksomhet og lik behandling i like tilfeller. Departementet vil følge dette i dialog med Arbeids- og velferdsdirektoratet.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-02-15:
Jeg legger til grunn at representanten og jeg er enige om utgangspunktet – at Nav må gjøre en individuell vurdering. Det tror jeg vi er enige om. Så har Nav vært opptatt av å sørge for likebehandling, og det var det som ble oppfattet som en innskjerping. Nå er jeg veldig opptatt av at vi må være sikre på at det er likebehandling vi faktisk har fått, og at like tilfeller behandles likt. Det er alltid en utfordring, for det er alltid en utfordring å vite hva som er like tilfeller. Det betyr at selv om vi gjør en veldig grundig gjennomgang, vil det være tilfeller som kan framstå som like, som likevel er ulike. Men jeg tror vi kan være enige om at vi får en ordentlig og god gjennomgang – den skal jeg få i løpet av mars. Så har jeg vist ved det jeg har gjort tidligere, og for så vidt også i dialog med representanten som jeg synes har tatt opp et viktig spørsmål, at vi nettopp er opptatt av bedrifter og virksomheter som er sesongbaserte. Vi må særlig se på det.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-02-15:
Vi er helt klart enige om at permitteringsregelverket ikke skal misbrukes, og at det skal brukes der det er ment å bli brukt. Så tror jeg vi skal være klar over, gitt situasjonen i Europa, at vi står overfor stadige utfordringer knyttet til norsk arbeidsliv. Det går veldig godt med Norge, men det er ikke noe vi kan ta for gitt. Vi kan ikke utelukke at vi kommer til å få mer press knyttet til permitteringsregelverket. Det er derfor jeg er så opptatt av at vi på dette tidspunktet, før vi ser det presset øke, må sørge for at vi har gode rutiner for å sikre en likebehandling av like tilfeller. Men så er jeg også veldig opptatt av at det er slik nå at de som blir ledige i Norge, stort sett skaffer seg nytt arbeid. Vi må passe på at vi også har et godt system for hele tiden å ha gode omstillinger, og det er det som hele tiden er balansen i permitteringsregelverket: Ja, der hvor det er forbigående konjunkturnedgang, skal man sikre og holde på kompetansen, men man skal også sørge for at man ikke holder på kompetansen som man kan bruke i de delene av norsk arbeidsliv hvor vi trenger arbeidskraft.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-02-15:
Spørsmålet som representanten Eriksson tar opp, gjelder pensjonsrettigheter for dem med små stillingsstørrelser i offentlig sektor. Minstegrensen for rett til medlemskap i offentlig tjenestepensjonsordning er 14 arbeidstimer per uke og 35 pst. stilling for lærere. Den som har flere stillingsforhold under denne minstegrensen, vil kunne overstige minstegrensen dersom en legger sammen de ulike stillingsandelene. For stillinger som hører til Statens pensjonskasse, er dette forholdet løst. Her er deltidsstillinger under minstegrensen pensjonsgivende hvis de er kombinert med annen stilling med medlemskap i Statens pensjonskasse og summen av stillingene oppfyller minstegrensen. Dette gjelder uavhengig av om stillingsforholdene er hos samme arbeidsgiver eller forskjellige arbeidsgivere. Den pensjonsmessige håndteringen av kombinerte stillinger i kommunal sektor avhenger av om den ansatte har stillingene hos samme arbeidsgiver eller flere arbeidsgivere. I de tilfellene der stillingene er hos samme arbeidsgiver og til sammen overstiger minstegrensen, slås stillingsdelene sammen av arbeidsgiveren og innrapporteres til pensjonsleverandøren. Når stillingsdelene derimot er hos forskjellige arbeidsgivere, skjer det normalt ingen slik sammenslåing av stillingsdelene. Dette skyldes at den enkelte arbeidsgiver har hver sin pensjonsordning hos pensjonsleverandøren. For de tilfellene hvor en person har flere stillinger hos samme arbeidsgiver, og hvor det både er Statens pensjonskasse og en kommunal tjenestepensjonsordning som er pensjonsleverandør, er dette heller ikke noe problem. Samlet stillingsforhold vil her bli innrapportert til én av pensjonsleverandørene når summen av stillingene er over minstegrensen. Konklusjonen er at problemstillingen som representanten Eriksson tar opp, i det alt vesentlige blir håndtert til fordel for den enkelte arbeidstaker. Der hvor dette er et problem, er hvor stillingsforholdene er knyttet til to forskjellige arbeidsgivere i kommunal sektor. Etter mitt syn er denne problemstillingen en praktisk, men likevel overkommelig utfordring som arbeidsgivere og pensjonsleverandører i kommunal sektor selv bør søke å løse. Med regjeringens forslag til ny offentlig tjenestepensjon i forbindelse med tariffoppgjøret 2009 ville minstekravet for medlemskap i offentlige tjenestepensjonsordninger vært lavere enn det som er tilfellet i dag. Regjeringens opplegg ville dermed ha gjort problemstillingen Robert Eriksson tar opp, betydelig mindre.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-02-15:
Som jeg tror vi er enige om, er det et problem som begrenses til kommunesektoren og til den situasjonen. Representanten har kommet med noen eksempler. Jeg ser at det er et reelt problem for dem det gjelder, men det er også slik at disse kommunale pensjonsordningene er basert på tariffavtaler, og jeg anser at det må være partene som får sette seg ned sammen og rydde opp i hvordan man håndterer det. Når det gjelder eksemplet som det ble vist til, hvor man har samme pensjonsleverandør osv., burde partene kunne rydde opp i det forholdet.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-02-15:
Først vil jeg bare si at jeg skal ta opp det spørsmålet med den nåværende fornyings-, administrasjons- og kirkeministeren for å få tilbakemelding på akkurat den problemstillingen. Når det gjelder problemstillingen med disse 47 000, er det litt uklart for meg om man kan slutte fra det at de personene ikke har pensjonsopptjening, eller om det er personer som jobber 14 timer. Det er ikke gitt at det er noen direkte sammenheng mellom de tallene, jamfør min forklaring i innlegget. Jeg må bare gjenta mitt svar, at dette er et tariffbasert pensjonssystem. Man har to selvstendige parter som sitter med denne problemstillingen foran seg. Det er naturlig at tariffpartene setter seg ned og løser det problemet i den grad de ikke skulle ha store, uoverstigelige problemer med å gjøre det.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-02-15:
Jeg har gleden av å stille arbeidsministeren følgende spørsmål: «Mange som arbeider deltid i offentlig virksomhet, mister retten til pensjonsopptjening dersom ansettelsesforholdet er mindre enn 35 pst. eller 14 timer i uken. I en del yrker arbeider mange i flere deltidsjobber som til sammen utgjør høyere stillingsprosent. Allikevel oppnår de ikke rett til offentlig tjenestepensjon ved oppnådd pensjonsalder. Vil statsråden medvirke til at det er den samlede arbeidsinnsatsen i offentlig sektor som legges til grunn ved beregning av pensjonsrettigheter til offentlig tjenestepensjon?»
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-02-15:
Jeg takker for svaret. Jeg er også godt kjent med at man har løst dette når det gjelder Statens pensjonskasse, men jeg opplever fortsatt å få veldig mange henvendelser fra ulike hold om at man ikke har klart å løse det selv om det er en åpning for det i regelverket i kommunal sektor. For å ta et eksempel: Det gjelder en god del kulturarbeidere, for å bruke det begrepet, som jobber litt på den ene musikkskolen og har den som arbeidsgiver, så jobber man litt på en skole, og så jobber man kanskje litt på musikkskolen i nabokommunen. De står da uten pensjonsopptjening. Hvis man jobber i to nabokommuner, i små stillinger, som mange gjør, burde man da også ha sett på muligheten for å slå sammen den samlede arbeidsinnsatsen? Med tanke på at det er kommunal sektor, og at det er KLP som er pensjonsleverandøren, skulle det være problemfritt, vil jeg tro. Jeg vet ikke hvordan statsråden ser på det?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-02-15:
Ut fra de tallene jeg har fått fra KS, er det 47 000 ansatte som har stillinger på under 14 timer og ergo ikke får opptjent pensjonsrettigheter. Vi ser i mange tilfeller at de ikke får andre typer stillinger så de kan koble disse stillingene sammen for å få større stillingshjemmel, heller. Man ansetter dem i ulike vikariater, noe som gjør at de sparer de pensjonskostnadene. Jeg tok opp dette forholdet allerede den 15. mars 2006, altså for snart seks år siden. Den gang sa daværende fornyingsminister, Heidi Grande Røys, at dette var en problemstilling man skulle se på. Mitt spørsmål er: Hvor langt er man kommet fra regjeringens ståsted i å ha sett på det, og når vil man komme tilbake til Stortinget med de forholdene?
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-03-22:
Jeg hadde kanskje håpt at tonen skulle vært litt annerledes på en dag som må føles litt annerledes. Men alt er perfekt, og det som folk i sektoren sier, er feil. Virkeligheten er sånn som den ser ut fra statsrådens kontor. Jeg vil likevel ta opp to spørsmål. Vi vet at fagene blir kuttet. Vi vet at – hvis vi regner med petroleumsforskninga, som er en stor del av norsk forskning – går dette omtalte feltet nedover. Vi vet at sjøl når vi får institusjoner som skal tilby bredde – som når vi får et universitet i Stavanger, som får tittelen universitet og da skal tilby bredde – blir fag som tysk, fransk, kunsthistorie, kulturvitenskap lagt ned som fag. Jeg mener at vi, i denne salen, må ha en forståelse for hvilken rolle disse fagene har for bredden. Mine to spørsmål til statsråden er da: Er vi sikre på at vi har et system som er robust nok for nye trender? For hvis man plutselig ser at det blir nye studenttrender, er det ikke bare å knipse i fingrene, og så har du et fagmiljø. Det er ikke bare å knipse i fingrene, og så har du vitenskapelig ansatte som står klar til å undervise i de fagene som vi ser det er behov for i samfunnet, og som studentene ser at de trenger i sin portefølje for å få jobb i framtida. Det er det ene spørsmålet. Det andre er: Fins det ikke noe nasjonalt ansvar for at f.eks. norsk som språk fins på universitetene en stund framover? Er det ingen som har det ansvaret? Er det sånn at alle kan legge ned nordisk og norsk som språkfag, og at Norge plutselig kan stå i den situasjonen at vi ikke har noen som har det ansvaret? Klokka gikk ikke, president, så det var litt vanskelig å vite når jeg skulle slutte.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-03-22:
Det var ikke en veldig oppløftende debatt fra regjeringspartienes side, det må jeg innrømme. Jeg som begynte dagen med å være lei meg for at vi kanskje ikke skal ha en egen statsråd på feltet, må si at jeg er lei meg for det vi bruker den egne statsråden til også i dag. For det første får jeg ikke egentlig noe svar på det som jeg mener er de store utfordringene. Klarer vi å ha finansieringssystem som tar høyde for å holde fagmiljø, sjøl om studentbølgene endrer seg? Det har jeg ikke fått noe svar på. For det andre: Har vi et nasjonalt ansvar for å ta vare på fag som vi mener at vi trenger som nasjon? Jeg mener ikke at man skal gripe inn i universitetenes autonomi, men man må ha en politikk og en strategi for å beholde den. Jeg mener at vi f.eks. må ha et norskfag. Hvem andre skal ta vare på norskfaget hvis ikke vi skal gjøre det? Det er noen slike grunnleggende ting et samfunn – et dannet samfunn – faktisk skal ha, og dette er det vårt ansvar å ha en nasjonal strategi for å beholde. En del slike fag kan vi miste. Språkfagene handler ikke bare om å ha folk som kan snakke tysk, italiensk og fransk på en god måte framover; det handler om å ha en fagkompetanse innen hele bredden av kultur, litteratur og alt det andre innenfor dette faget. Det fins mange eksempler på at vi faktisk fortsatt underviser i språk som ikke fins, altså språk som i dag ikke lenger snakkes, men det er likevel viktig å ha den kompetansen, fordi vi forholder oss historisk til tekster på disse språkene. Jeg er også bekymret over et historiefag som mer og mer handler om de siste hundre år, og som mister det som handler om mentalitetshistorie, som er like viktig å skjønne i et flerkulturelt samfunn som vi har i dag. Men jeg merker meg at gjennom debatten er alt litt snudd på hodet – med et SV og arbeiderparti som bare snakker om tall og bare slår tall i bordet, mens jeg opplever et fremskrittsparti og Høyre som snakker om viktigheten av dannelsen og at alt ikke kan måles i tall. Dette er litt omsnudd. Så når jeg hører på statsråden, og hører på Bremer, og når vi ser at alt bare kan forklares gjennom tall, er det klart at humaniora trenger en sterkere posisjon.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-03-22:
Venstre kommer ikke til å stemme mot noen av de forslagene som nå ligger foran oss. Vår eneste innvending må være at det er det laveste nivået man kan legge seg på i å beskytte personvernet, ut fra de forventningene man har gjennom EU-direktivet. Grunnen til at vi har lagt fram et eget forslag, er at vi ser at man rundt omkring i samfunnet bruker kameraovervåking i større og større grad – og på en ganske ukritisk måte. Det er lite kunnskap og lite fakta som viser oss at kameraovervåking øker sikkerheten i områder. Men for mange har dette likevel blitt en vanlig del av sikkerhetssystemet i butikker, i forretningsvirksomheter og også hos privatpersoner. Vi tror at man burde hatt en bredere debatt om hvor man ønsker å bruke kamera, og hvor man ikke bør bruke kamera. Derfor hadde vi ønsket å flytte makten når det gjelder kameraovervåking, fra de statlige myndighetene og ned til de kommunale myndighetene. Da ville man ha fått en debatt i kommunestyrene om i hvilke soner man syns det er greit å bruke kamera, og i hvilke soner man ikke syns det er greit å bruke kamera. Da ville man ha fått en debatt om hvordan man kan samarbeide om politikamera og private kamera. Da ville man ha fått en debatt om hvilke kamera det er lurt å sette opp, og hvilke som ikke er det. Med dette forslaget kunne man også ha valgt å bruke ulike virkemidler, som f.eks. avgift, for å sørge for at man ikke setter opp flere kamera enn dem man faktisk har bruk for. Hvis man besøker forretningsdrivende, f.eks. langs Karl Johan, og blir med på bakrommet, ligger det der bunker av teiper som man venter på at politiet skal komme og hente, men som politiet aldri henter. Det er veldig mange som har kamera som de trodde skulle gi sikkerhet, og det er veldig mange som har opptak av hendelser som de trodde skulle være bevis, men som ikke blir brukt i det hele tatt. Så dette er frustrerende på begge sider – det er frustrerende både for oss som opplever å bli filmet når vi ikke gjør noe galt, og for dem som opplever at de filmer når det blir gjort noe galt, men at det aldri blir brukt i rettssalen. Vi tror det hadde vært sunt for personverndebatten i hver enkelt kommune å få en debatt om i hvilke soner det er greit å bruke kamera, og i hvilke soner det ikke er greit å bruke kamera. Derfor fremmer vi dette forslaget. Jeg er kjempeglad for at Høyre støtter det, og jeg håper at dette grepet ikke nødvendigvis fører til at det blir en krangel i denne salen, men at vi kanskje får flyttet personverndebatten ned til hver enkelt kommune, noe som jeg tror hadde ført til en sunn debatt. Jeg tar dermed opp forslaget fra Venstre.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-03-22:
Jeg vil også takke interpellanten for en viktig interpellasjon om et viktig tema, som mange av våre lokalpolitikere sliter med daglig som en kjempeutfordring. Og spesielt i de fylkene som har blitt nevnt, er dette noe jeg i hvert fall vet Venstre-folk jobber mye med. Det er ett perspektiv som ikke er tatt med. Norsk jord kan ikke i et internasjonalt perspektiv alltid virke som den internasjonalt mest verdifulle jorda – i hvert fall ikke når Fremskrittspartiet forteller om antall skurtreskere med store skjærebord. Men i et perspektiv knyttet til klimautfordringene våre kan norsk jord i framtida bli mye mer verdt enn det den egentlig er i dag. Vi kan bli stilt overfor store klimaskifter. Vi kan bli stilt overfor tørkeperioder eller regnperioder som gjør at disse store landbruksarealene som Fremskrittspartiet drømmer om, og treskere med store skjærebord, plutselig blir tatt ut av drift på grunn av ulike klimaendringer. Da vil norsk jord ha mye større verdi enn det den har i dag. Jeg mener det er en del av våre internasjonale forpliktelser også å bidra til at Norge skal bidra med matproduksjon. Det er min tilnærming til dette. I en liten sidebemerkning knyttet til stedsutvikling mange steder lokalt må jeg si at når man ser på noen av disse byggeprosjektene som tar massivt med matjord, tror jeg kanskje at når det gjelder stedsutvikling og det arkitektoniske, hadde det vært bedre om man tenkte annerledes og bygde tettere når vi utvikler lokalmiljøet i Norge, og ikke alltid bruke mye areal når vi ønsker å bygge nytt. Det hadde kanskje ført til at vi hadde fått penere lokalsamfunn og kanskje arkitektonisk sett mye morsomme jobber hvis vi ikke hadde tenkt så mye på stor arealbruk, men hadde tenkt kvalitet og utviklet det vi allerede har i dag. Det er i hvert fall min observasjon etter å ha reist mye rundt i Norge. Så mener jeg at å sette seg djerve mål alltid er viktig. Men jeg mener at landbrukspolitikken nok har lidd under at denne salen har syntes det har vært morsommere å sette djerve mål enn å ta seg bryderiet med å lage effektive virkemidler. Det bærer vel dette saksområdet også preg av. Det vi i Venstre ønsker, er en sterkere lovgivning på dette området, men også å bruke virkemidler knyttet til det å pålegge folk å dyrke opp ny mark med samme verdi hvis man velger å ta dyrket mark. Det tror vi hadde vært et virkemiddel som hadde gjort at jorda hadde fått mer reell verdi knyttet til verdifastsettelse enn det den får ved dagens system og dagens markedssystem. Dette er blant de virkemidlene vi er villig til å se på for å få mer press og en mer reell prissetting på den dyrka jorda vi har i dag.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2012-03-22:
Jeg synes på min side det er synd at ikke representanten tar inn over seg de faktiske forhold som beskriver humaniora i stort. Jeg sa i mitt innlegg at det kan være nedprioriteringer innenfor de enkelte fagene, også i humaniora, men at det er nødvendige nedprioriteringer for å få plass til andre fag. Det er klart at vi alle har et overordnet ansvar for at det helt grunnleggende er på plass. Men det – la oss si – mer detaljerte ansvaret for prioriteringer og studietilbud ved den enkelte institusjon, enten det er universiteter eller høyskoler, er gjennom loven delegert til institusjonenes styrer. Jeg har respekt for at institusjonenes styrer ser det ansvaret, også for de humanistiske fag – som Skei Grande og jeg begge er enige om må være der. Men vi kommer ikke bort fra at universitetene og høyskolene selv bestemmer de fag og emner som skal tilbys, og hvordan disse er dimensjonert, i tråd med den akkrediteringen de har. Det er klart at gjennom budsjettprosessen kan staten ha stor påvirkning, og jeg har også redegjort for at vi faktisk har økt – og styrket – budsjettene til universitetene og høyskolene gjennom denne regjeringens virketid. Men myndighetene kan ikke gripe inn hver gang en institusjon tar en avgjørelse som kan synes vanskelig eller kontroversiell. Det ville være å undergrave institusjonenes ansvar og myndighet – og faglige autonomi. Men det er klart at vi følger med. Gjennom Universitets- og høyskolerådet har vi gitt både motivasjon og økonomisk stimulans til nettopp å ta vare på disse små fagene som er så utsatt, og som vi alle mener bør være der. Men i og med at universitetene er finansiert på institusjonsnivå og ikke på de enkelte fagområdene, må vi hele tiden ha en god balanse, og erkjenne de ulike delene av vårt ansvar mellom oss som overordnet myndighet, som stimulerer og inspirerer og også gir økonomisk støtte til at en helhet skal være på plass, og respekten for den enkelte institusjons egne prioriteringer. Finansieringssystemet skal selvfølgelig være et grovmasket system, som verken kan eller skal stimulere alle aktiviteter og oppgaver som institusjonene har. Derfor er det viktig at vi både har tett kontakt med institusjonene og at vi, gjennom Universitets- og høyskolerådet, kan gjøre slike tiltak som vi har gjort – nemlig å stimulere ekstra til dette som kan være enkeltelementer i det store bildet. Men humaniora i stort er ikke noe dårligere enn andre fagområder!
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2012-03-22:
Det er selvfølgelig ikke slik at regjeringspartiene ikke ser verdien av å styrke både humanistiske fag og samfunnsfag. Denne statsråden har gjentatte ganger vært på denne talerstol og snakket om nødvendigheten av både dannelsesaspektet i våre høyere utdanningsinstitusjoner og nødvendigheten av at institusjonene tar sitt samfunnsansvar på alvor. Men det er jo litt merkelig når interpellanten ikke i det hele tatt vil ta tallene inn over seg. Altså: Man kan kritisere oss i regjeringen for at vi er opptatt av tall, men når tallene forteller oss at situasjonen ikke er så gal – det har faktisk vært en økning, det er mange flere studenter, vi scorer godt i forhold til de nordiske land, nettopp på de humanistiske fag – så blir jeg forundret over denne måten å diskutere på. Det er ikke særlig konstruktivt å kritisere for noe som blir så ensidig oppfattet. Jeg har en liten kommentar til Bente Thorsens innlegg. Jeg syntes det var et interessant innlegg, for jeg er helt enig i at her må humaniora-fagene og alle som har med dem å gjøre, selv forstå hvor viktig det er at man dokumenterer nødvendigheten av at det fortsatt satses – for det er for mye diskusjon internt, som ikke utenverdenen forstår så mye av. Men jeg vil samtidig replisere til representanten at når hun etterlyser forskningsmidler til noe annet enn det som kan måles i kroner og øre, så minner jeg alle i salen om den satsingen på fri prosjektstøtte vi har gjort i årets budsjett, altså forskerstyrt forskning, som faktisk er på 100 mill. kr, i utgangspunktet, fra regjeringens side, og kvittert ut med 100 mill. kr ekstra – i tillegg – fra universitetenes side. Dette er altså 200 mill. kr mer enn i fjor til fri prosjektstøtte. Det er vel et tydelig nok signal om at dette er forskning som vi synes er viktig. Så til Skei Grandes to spørsmål: Jeg svarer ja på begge spørsmålene. Ja, vi har et finansieringssystem som også følger opp svingninger. Men jeg er heller ikke fremmed for at på et eller annet tidspunkt må våre systemer evalueres, og vi må følge nøye med og se om vi følger opp, og vi må følge med i alle de utfordringene som er der. Også ja på spørsmålet om vi har et nasjonalt ansvar: Selvfølgelig har vi et nasjonalt ansvar, men jeg er så freidig å inkludere våre universiteter og høyskoler i det nasjonale ansvaret. De er statlige, nasjonale, autonome institusjoner – våre fremste kunnskapsinstitusjoner – som skal gjøre de nødvendige prioriteringene innenfor både forskning og utdanning, men som også skal synliggjøre sitt samfunnsansvar. De gjør en god jobb, det skal de ha honnør for. Vi må støtte opp om dette. Både storting og regjering har selvfølgelig – sammen med dem – et ansvar for å sørge for at vi har en god utvikling for de humanistiske fag, at vi utdanner gode folk og at vi har god forskning på området.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2012-03-22:
Først vil jeg takke interpellanten, som har tatt opp et svært viktig spørsmål. På sitt beste gjør humanistiske fag oss i stand til å forstå både vår fortid og samtid, de bidrar til å fremme kritisk tenkning til makt og myndigheter og til dypere innsikt i språk, kultur og verdier. Det ligger i humanioras natur at kjappe, markedsrettede forskningsresultater er vanskelig å få til. Humanioras styrke ligger i det langsiktige perspektivet. Innen økonomi, jus og realfag kan man i større grad enn innen akademia produsere kommersiell forskning der nytteverdien er enkel å få øye på. Slik er det ikke innen humaniora. Det kan derfor ikke bare legges kortsiktige og overfladiske nytteperspektiver til grunn i forskningspolitikken. Fra oldtidens Hellas, via opplysningstiden til vår tid har prinsippene om hvordan forskning skal utføres, utviklet seg. Sentralt i dagens humanistiske, demokratiske tradisjon er vektleggingen av den frie forskningen. Akademia skal ikke være et kritikkløst verktøy for styresmaktene. Langsiktighet, forutsigbarhet og frihet for de akademiske institusjonene er en av pilarene i et fritt samfunn, og en forutsetning for dette er at institusjonene har et økonomisk handlingsrom. Det er verdt å minne om at Fremskrittspartiet, sammen med de andre borgerlige partiene, gikk inn for å styrke basisfinansieringen i UH-sektoren. Men her vil jeg som utdanningspolitiker samtidig komme med en oppfordring til humaniorafagenes talsmenn, som har en stor utfordring. Som redaktør i forskning.no, Nina Kristiansen, har vært inne på: Humanistene må bli flinkere til å selge seg selv, til å fortelle hvorfor humaniora er nyttig. I en artikkel i forskning.no skrev hun den 11. januar 2011: «De tre dekanene som var rause med forklaringer og er pratsomme mot budsjettkutt, ble svært så tause når de ble bedt om å komme opp med forskningsresultater fra humaniora – fra eget fakultet, fra Norge eller verden – i året som gikk. De fikk god frist til å sende inn forslag. Under mildt press kom Einar Lie med en nominasjon. Dekanene i Trondheim og Bergen hørte jeg aldri noe mer fra. Kanskje de syntes henvendelsen var for absurd eller for vanskelig.» Dette er trist og uheldig for humaniora. Tenk på den betydningen språkfagene egentlig har i dagens globaliserte samfunn, eller kulturforståelse eller hvor viktig det er å ha kunnskap om fortiden, om ideologi og filosofi i dagens situasjon med mørke skyer i horisonten og krise både i USA og i Europa. Her har humaniora en rolle å spille, og den rollen må humanistene selv bli flinkere til å formulere, slik at også vi politikere på Stortinget og i regjeringen i større grad får øynene opp for at humaniora er viktig og trenger ressurser. Fremskrittspartiet ser verdien i de humanistiske fagene og vil gjerne ha en mer aktiv dialog med aktørene innen humaniora. Dette forutsetter vilje til dialog og nytenkning hos begge parter – både fra humanistene og fra oss politikere. På den måten kan vi sammen styrke hele Utdannings- og Forsknings-Norge – og det er viktig.
André Oktay Dahl (Høyre), 2012-03-22:
Det må jeg si! Dette innlegget var nesten som det skulle vært holdt av en opposisjonspolitiker. Det var ikke en antydning engang til å ta på alvor den situasjonen av meldinger som politiansatte, politimestre og befolkningen kommer med. 8 ½ minutt ble brukt på å forklare hvorfor Bondevik-regjeringen og Høyre har ansvaret for at en flertallsregjering, med mer penger til fordeling enn noen gang, ikke har en bedre politidekning enn den har. Jeg må virkelig si at det er en viss mismatch når storfraksjonsleder Bøhler i VG i dag uttaler at situasjonen er bekymringsfull, og at man må få oversikten over politidekningen i de ulike politidistriktene. Follo politidistrikt – en blank per tusen. Det må jo bety at budsjettene skal bli doblet innen sju år for Follo politidistrikt. Politibåter selges for å finansiere politibiler. Vi får meldinger spesielt fra politimestre som snart skal gå av, for de tør å si sannheten. De sier faktisk også utad det de sier på interne møter, at situasjonen er bekymringsfull, og man tviler på at man kommer til å nå de målene som Stortinget har satt. Så må jeg også si at det kan være en fordel for en statsråd å høre på noe av begrunnelsen som gis i salen, ikke bare lese opp svar. Det var faktisk en antydning til selverkjennelse fra min side av at vi har et felles politisk ansvar, og at opptrappingen kom for sent i gang. Vi har et rekordhøyt opptak nå, men vi sliter også med at det er et for stort frafall på Politihøgskolen – folk søker seg til andre yrker. Så jeg må ærlig talt si at etter snart sju år i regjering har man faktisk ansvaret for den situasjonen man er i. Hvis dette er holdningen justisministeren har til hva som er den reelle situasjonen i politietaten når det gjelder å bekjempe kriminalitet, vil jeg på Høyres vegne si at jeg er svært bekymret. For det er «urovekkende», for å sitere Jan Bøhlers ord i VG i dag, noe som står i direkte motstrid til det statsråden her presenterte.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-03-22:
Jeg er opptatt, som interpellanten, av å sikre borgerne en god polititjeneste. Jeg er også, som interpellanten, opptatt av at det å gi borgerne trygghet er helt sentralt. Derfor er jeg også opptatt av at vi beskriver virkeligheten, ståstedet vi nå har, på en riktig måte. Med de premissene som var lagt inn i interpellasjonen, så jeg det riktig å korrigere på de punktene hvor jeg ikke ser samsvar mellom virkeligheten og de premissene som var beskrevet. Jeg er også veldig glad for at interpellanten nå så sterkt bekrefter at han har tro på den satsingen som Arbeiderpartiet har gjort på Politihøgskolen. Jeg merket meg at så presist opplyst har jeg ikke hørt Høyres politikk når det gjelder å styrke politiet, før. Jeg merker meg at planen om å øke med 2 000 tjenestemenn, regnet fra 2009 til 2016, bygger på at man faktisk ser at denne regjeringen leverer og også vil levere et høyt tall når det gjelder studentopptak neste år. Det er denne regjeringen som vil legge grunnlaget for at man faktisk har det nødvendige antallet studenter ved utgangen av 2016. Det var veldig interessant at det er regjeringens fundament som ligger til grunn for de planer Høyre nå har presentert. Det gir faktisk godt grunnlag for å diskutere hvordan vi løser de felles utfordringene framover. Det siste jeg vil si, er at når interpellanten bruker så mye tid for å beskrive den norske og nordiske modellen, overrasker det meg desto mer at svaret fra Høyre så entydig har vært skattelette, og hvordan også interpellanten løp så lett over hvordan Høyre i posisjon gjorde bevilgningene til justissektoren så begrenset at den daværende justisminister faktisk har valgt å gå ut offentlig med hvordan han følte det var å sitte som justisminister i den regjeringen.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-03-22:
Jeg vil også takke interpellanten for interpellasjonen. For meg er det ingen overraskelse at vi er noe uenige om historieskrivingen. Jeg er desto mer glad for at vi synes å dele bildet av hva som er noe av utfordringene framover, og at Høyre da tar utgangspunkt i den prioriteringen av utdanning som denne regjeringen også har gjort. Det synes jeg var viktig og godt å høre. Det er slik at med de opptakene på 720 studenter, som vi nå fra høsten av vil ha inne i alle tre klassene, er også utdanningskapasiteten sprengt. Så vi må faktisk planlegge for hvordan vi også skal ta tak i de utfordringene som jeg opplevde at Ropstad fra Kristelig Folkeparti adresserte, nemlig at selv om vi følger opp planen i «Politiet mot 2020», må vi stille oss spørsmålet: Er det nok? Til spørsmålet fra Sandberg er de tallene jeg refererte når det gjelder veksten i politiårsverkene fra utgangen av 2008 til 2011, så vidt jeg forstår, tatt ut av lønns- og personalsystemet i politiet. Nå er det også slik at FAD teller stillinger i ulike sektorer, inklusiv politiet, slik at det tallet som representerer økningen fra 1. oktober 2005 til 1. oktober 2011, er tatt ut av disse personalsystemene som FAD har. Jeg tror vi vil ha gode drøftelser framover om hva som vil være den beste måten å møte utfordringene og løse oppgavene på. Spesialkomiteen ga regjeringen – og ikke minst justisministeren – veldig gode anvisninger gjennom de 14 vedtakene som ble gjort når det gjelder prioritering av beredskap og tilhørende tiltak i både politi- og justissektoren for øvrig. Jeg er helt sikker på at vi vil få gode diskusjoner også om hvordan man skal bruke teknologien mest mulig effektivt. Det er derfor jeg er opptatt av å komme tilbake til Stortinget etter at konseptvalgutredningen er gjennomført for straffesakssystemet. Dette er et av de store, tunge systemene som vil være helt sentralt for effektivt politiarbeid framover.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-03-22:
Hvordan sikre en god balanse i straffesakskjeden har kontinuerlig fokus i Justisdepartementet – dette å vite at vi satser på riktig balanse mellom å styrke politiet, styrke domstolene og kriminalomsorgen, slik at man ikke utvikler unødige flaskehalser, er helt sentralt. Jeg tror bruk av analyser vil bli anvendt i stadig sterkere grad, men hvor det likevel ikke er mulig å avhjelpe alt med tanke på virkeligheten, distrikt for distrikt, og ut fra de faglige ressursene man har. Det er det også viktig å ta med seg. Jeg er opptatt av å synliggjøre effektiviseringsgevinster. Jeg ser det likevel som svært sentralt at effektiviseringsgevinster også blir benyttet til å utvikle bedre kvalitet på løsningene, så dette handler ikke bare om å spare inn kroner, men hvordan man også kan styrke kvaliteten. Vi jobber nå med sikte på å synliggjøre hvordan det jobbes med dette på en best mulig måte i den kommende meldingen om resultatreformen. Vi skal også følge opp evalueringene og ikke minst 22. juli-kommisjonen i kjølvannet av 22. juli og vil også kunne komme tilbake til denne type temaer der. Når det gjelder kriminalomsorgen, må jeg korrigere. Kriminalomsorgen viser nå at soningskøene er på vei ned, slik at vi ikke har et galt bilde av situasjonen der. Jeg tror noe av poenget er at vi har tatt i bruk alternative soningsformer, og at vi hele tiden jobber med å sikre at et godt innhold i soningen står sentralt. Den innsatsen de frivillige representerer, tror jeg er svært viktig. Etter å ha besøkt Slidreøya, som er en åpen anstalt, bare for et par dager siden, har jeg møtt det første fengselet med en egen venneforening og en egen frivillig innsats som har gitt de innsatte bedre soningsforhold på en måte som det står stor respekt av.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-03-22:
Jeg vil også takke for en god debatt. En idédugnad er viktig, spesielt på denne sektoren, og jeg føler at det har kommet mange innspill gjennom debatten. Jeg tror dessverre at jeg må skuffe representanten Sandberg når det gjelder spørsmål om jeg har brakt en nyhet. Jeg brukte FAD-tall når det gjaldt den historiske økningen fra 2005, men når det gjelder prognoser for politidekning og hva som skal til for å komme opp i en dekning på 2,0, har jeg tatt utgangspunkt i gjennomgangen per utgangen av 2011, basert på den befolkningsprognosen som eksisterte da. Da er tallet politiutdannet personell oppgitt å være 8 071 – og det er den politidekningen dere kjenner som drøye 1,6. Når det gjelder hvilke effektiviseringsløsninger som det er mulig å ta i bruk, og hvordan vi sikrer både kvalitativt gode løsninger og effektiv pengebruk, vil vi altså komme tilbake til dette på ulike måter. Jeg er sikker på at vi også kan ta en diskusjon om utvalgte områder i resultatreformmeldingen som kan være nyttig for dette. Interpellanten pekte på samordningsgevinster gjennom f.eks. større innkjøpsløsninger. Jeg synes det er et av de områdene som, som et eksempel, fortjener økt oppmerksomhet. Jeg er også, som interpellanten, opptatt av å ha det brede perspektivet – altså justissektoren og kanskje også utover det – når det gjelder IKT-løsninger. Vi må ha økt fokus på både IKT-sikkerhet og -systemer som kan lette oppgaveløsningen i de ulike delene av vår sektor, ikke bare når det gjelder politiet. Det er slik at køen nå ikke øker i kriminalomsorgen, men det trengs fokus på dette hver eneste dag. Vi skal sikre nok varetektsplasser, og vi skal også sikre at de alternative soningsformene brukes både etter hensikten og i et riktig omfang. Dette får vi tid til å komme tilbake til ved flere anledninger.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-03-22:
Jeg synes det er interessant at representanten Werp setter søkelys på dette. Dette er jo et krevende saksfelt, som det ble påpekt. Det er sammensatt, og det er viktig at vi finner balanserte løsninger mellom både foreldreansvaret, hensynet til barnet og samfunnets verktøy for å ivareta barns beste. Dette er et saksfelt som flere av mine kollegaer også er interessert i, og jeg tar med meg ønsket fra Høyre og vil ved en passende anledning også komme tilbake til om det er virkemidler utover det som er foreslått i dag.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-03-22:
Jeg er glad for den enigheten som nå demonstreres rundt at vi trenger et bedre vern rundt barnet når det gjelder barnebortføring. Vi ser også at dette er krevende spørsmål som krever andre løsninger i dag enn hva vi så for oss var tilstrekkelig for noen år siden. Vi jobber med sikte på å dyktiggjøre justissektoren på hvordan vi sikrer barn og barns rettigheter bedre på en rekke områder. Det er derfor jeg heller ikke utelukker at det kan være aktuelt å gå ytterligere steg på dette området. Men jeg må få lov til å komme tilbake til det på et senere tidspunkt.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-03-22:
Regjeringen er svært opptatt av tiltak som kan virke i en vanskelig situasjon for den det gjelder. Jeg gikk gjennom hvilke innsatser som allerede er på gang, og hvilke forbedringer som derfor er gjort, som jeg tror er noe som kan hjelpe dem det gjelder. Om vi nå isteden satte oss ned og foretok en fullstendig gjennomgang, for så i etterkant av det å vurdere hvilke tiltak som eventuelt kunne virke, er jeg redd for at vi lot ytterligere tid gå til spille i en situasjon som er viktig å adressere praktisk for å kunne bidra til å løse problemene som enkeltpersoner har kommet i.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-03-22:
Dette er noe av bakgrunnen for at jeg understreket den frarådningsplikten som ligger hos finansinstitusjonene, i kombinasjon også med flere forebyggende tiltak. Jeg tror det er viktig med både kunnskap og holdninger knyttet til det å ha orden i egen økonomi. Når jeg likevel også trakk fram at det å ha en fast inntekt faktisk er et viktig grunnlag for å kunne ta opp kreditt for mange folk, er det med kunnskap om at stilte man andre og strengere krav til både kapital og kapitalobjekter, er det noe som først og fremst ville kunne ramme alminnelige folk. Det er kanskje noe mer krevende å skjønne for en representant fra Høyre at det er viktig for alle å forholde seg til. Men jeg oppfatter at det likevel er stor enighet om innholdet i hva som er nødvendig å gjøre, og jeg håper at de tiltak som nå er iverksatt,(presidenten klubber) er til beste for dem som har en god del gjeld. (presidenten klubber)
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-03-22:
Jeg tror det derfor er et fellesanliggende for både representanten Røe Isaksen og regjeringen å sikre at frarådningsplikten er håndtert best mulig. Det ville forbause meg om det ikke er et sterkt forbedringspotensial med tanke på hva som er tilfellet i dag. Dette må likevel skje i en kombinasjon med, som sagt, forebyggende og holdningsskapende tiltak. Jeg trenger ikke å repetere meg selv, men dette er sentralt. Nettopp når det gjelder kredittkortselskapene, synes jeg det er svært viktig at vi holder under oppsikt hvordan denne frarådningsplikten håndteres. Det er – nå må jeg ta fram igjen papirene – i finansavtaleloven denne frarådningsplikten er inntatt, og vi må sørge for at den virker.