trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2005-03-16:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg kan for så vidt se den begrepsforvirringen statsråden har når det gjelder 337-skvadronen og kystvakthelikoptrene. Men fra Stortingets side har det vært rimelig klart at man her har snakket om 337-skvadronen. Hvis statsråden hadde tatt seg det bryet å lese innstillingen i forbindelse med budsjettet, der et flertall i komiteen, også bestående av Arbeiderpartiet, er klinkende klar på at 337-skvadronen skal stasjoneres på Bardufoss, tror jeg statsråden kanskje også hadde sett lyset i denne saken. Nå er det jo slik at vi stortingsrepresentanter får en rekke innspill fra Forsvaret, fordi det er mye rot med iverksetting av de vedtakene Stortinget har gjort. Da er jeg gjort kjent med at stasjonssjefen for 334-skvadronen på Sola har fått i oppdrag å starte innfasing av NH-90, kystvakthelikoptrene, et ansvar som i utgangspunktet er tillagt FLO. Hvorfor er ikke det ansvaret lagt til Bardufoss, i henhold til stortingsvedtaket?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2005-03-16:
Jeg takker for så vidt for svaret. Problemet her er at jeg egentlig ikke får svar på de spørsmålene jeg har stilt, verken hovedspørsmålet eller oppfølgingsspørsmålet. Statsråden viser hele tiden til de vedtak Stortinget har gjort, og refererer hva som står i innstillingen. Problemet er at det som står i innstillingen, og de vedtakene Stortinget har gjort, ikke blir fulgt opp av Forsvaret selv. Da har man et problem. Imidlertid bør jo statsråden også ta innover seg at det nå er et krystallklart flertall på Stortinget som ønsker at 337-skvadronen skal lokaliseres til og drives fra Bardufoss. Senest i går var forsvarskomiteens leder, Marit Nybakk, på Bardufoss og fastslo krystallklart at Arbeiderpartiet går inn for at 337-skvadronen skal lokaliseres til og drives fra Bardufoss – det samme som Fremskrittspartiet har ment hele tiden, og også Senterpartiet og Venstre. Hvordan vil statsråden forholde seg til at det nå er et krystallklart flertall på Stortinget for å lokalisere 337-skvadronen til, og drive den fra, Bardufoss?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-08:
Det skatteopplegget som denne regjeringen har foreslått og fått vedtatt, er en vesentlig forbedring i forhold til det skatteopplegget som Regjeringen Bondevik la fram, og som hadde gitt vesentlig større skatteletter til personer med høye inntekter og ikke minst med svært høye formuer. Det er en realitet. Jeg antar at Fremskrittspartiets skatteopplegg også hadde gitt svært store forskjeller. Så er det riktig at det er et stykke igjen for at skattesystemet blir enda mer rettferdig i forhold til dem som har høye inntekter. Det har Regjeringen sagt at den skal jobbe videre med, slik at den fordelingen blir bedre. Denne regjeringen har forpliktet seg til å øke ytelsene for dem som lever på svært lave ytelser. I dette budsjettet er det tatt et første lite skritt i forhold til barnetilleggene, men arbeidet med dette vil komme når vi legger fram stortingsmeldingen om arbeid, velferd og inkludering og de tiltakene som vil følge etter det.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-08:
Statsråden og jeg er helt enige om at grunnlaget for denne regjeringen er Soria Moria-erklæringen. Den står vi fast på. I Soria Moria-erklæringen er det helt klinkende klart at velferden og tiltakene for dem som har det vanskeligst, og dem som står uten arbeid, skal forbedres. Vi har i Soria Moria-erklæringen skissert at man f.eks. skal utvikle det som heter velferdskontrakter, som skal gi mange av dem som i dag lever på ytelser, en mulighet til å komme mer over i aktivitet, muligens arbeid, og få det bedre enn i dag. I det arbeidet kan det vise seg at man får mindre bruk for noen av de ordningene som finnes i dag, men den eneste velferdsordningen som SV har programfestet at vi er villig til å fjerne, er kontantstøtten. Det har vi som kjent ikke fått fullt gjennomslag for i Soria Moria-erklæringen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-08:
I arbeidet med den nye stortingsmeldingen om arbeid, velferd og inkludering må vi sjølsagt gå inn i spørsmålet om definisjon av fattigdomsgrensen. Det er det ikke tatt stilling til i Soria Moria-erklæringen, slik den ligger nå. Det er riktig at da vi behandlet fattigdomsmeldingen sa Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet at vi måtte vurdere den fattigdomsgrensen som Bondevik-regjeringen la til grunn. Vi kan lett se av den at det er et inntektsnivå som reelt sett er fattigdom. Veldig mange lever på det nivået, og det fører til sosial nød og ekskludering. Vi skal gå inn i dette spørsmålet når vi skal gjennomgå og lage meldingen, for det er nødvendig, men kanskje ikke det viktigste. Det aller viktigste for meg og for SV er at vi får på plass tiltak og får løftet ytelsene fort, slik at de som lever i sosial nød og ekskludering, får det bedre. Så til hva vi skal gjøre for å få disse ordningene på plass. Selvfølgelig må det til omfordeling for å få det til, men ikke omfordeling mellom syke, fattige, funksjonshemmede og arbeidsledige, slik som Bondevik-regjeringen stod for. Vi må tørre å ta den omfordelingen også i forhold til dem som er rike og har noe å fordele.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-08:
Først til formuesskatten: Jeg vil gjøre Fremskrittspartiet oppmerksom på at 40 pst. av pensjonistene ikke betaler formuesskatt, 40 pst. av pensjonistene får redusert formuesskatt med denne regjeringen, og 20 pst. får økt formuesskatt som følge av at bunnfradraget ikke oppveier oppjusteringen av ligningsverdien på bolig og aksjerabatten. Så situasjonen er den at det er færre pensjonister som får formuesskatt med denne regjeringen enn med den forrige. Så: Jeg har lest Fremskrittspartiets program med stor forundring, og særlig punktet om funksjonshemmede, for der står det at «integrering i samfunnet må henge sammen med vedkommendes grad av funksjonshemming», og at den enkelte selv fritt må kunne «velge hvilken grad av integrasjon han eller hun ønsker, så lenge dette ikke er til ulempe for andre». Jeg har lyst til å spørre Fremskrittspartiet: Mener Fremskrittspartiet det er slik at vi andre skal kunne si nei til å ha funksjonshemmede som naboer fordi vi ikke liker rullestolrampa, eller fordi vi ikke liker nabolaget? Hva i all verden er det Fremskrittspartiet mener med en slik programformulering, at det er vi andre som skal bestemme hva som er til ulempe for oss, og derved bestemme hvor funksjonshemmede skal få lov til å bo?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-08:
Når jeg hører innlegget fra Engeset og Høyre, er det tydelig at Høyre ikke er ferdig med sorgprosessen etter regjeringsskiftet, og de kan liksom ikke helt bestemme seg for om det går dårlig, eller om det går bra. Jeg vil minne Engeset om at i innstillingen er også hans parti med på å påvise at denne regjeringens budsjettopplegg faktisk gir 4 000 flere arbeidsplasser enn den forrige regjeringens budsjettopplegg. Er det slik at Engeset har vært bevisstløs i gjerningsøyeblikket, når han har vært med på denne beskrivelsen, og kommer med en totalt annen beskrivelse av situasjonen i dag? Eller er det slik at Høyre og Engeset faktisk innser, slik som de gjør i innstillingen til budsjettet i dag, at dette budsjettopplegget faktisk gir flere arbeidsplasser enn hans eget?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-08:
Kristelig Folkeparti tar feil når de mener at kritikken mot den forrige regjeringens fattigdomssatsing var at tiltakene var feil. Problemet var jo at det var for lite av dem, og at man finansierte dem ved kutt som gikk ut over folk som var arbeidløse eller hadde det vanskelig. Det var det kritikken gikk ut på. Noe av det som har overrasket meg ved denne budsjettbehandlingen, er at Kristelig Folkeparti går imot å øke barnetillegget i attføring og medisinsk rehabilitering, med den begrunnelse at det er en midlertidig ytelse. Tror man at dette varer så kort tid at det ikke spiller noen rolle? For mange varer den perioden der man først går på sykepenger, så på rehabilitering og så på attføring i flere år, på samme måte som ved tidsbegrenset uførestønad, og med de samme konsekvensene for de barna dette gjelder. For mange barn er jo mange år nesten hele barndommen! For Regjeringen og flertallet er det viktig å ha barnas behov i fokus. Ser ikke Kristelig Folkeparti at dette er en periode som kan være minst like lang som ved tidsbegrenset uførestønad?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-08:
Det virker som om det er nødvendig å presisere overfor representanten fra Venstre at SV har sagt at den velferdsordningen vi kan tenke oss å kvitte oss med, er kontantstøtten. For øvrig ser vi at utviklingen av velferdskontrakter kan gjøre bruken av enkelte andre velferdsordninger mindre sentral. Når jeg hører Skjelstads innsiktsfulle innlegg om hvordan det er å gå lenge på sosialhjelp, og hvordan det fungerer, blir jeg også litt mer undrende til at de i forrige periode var med på å kutte på tiltak til dem som hadde det vanskelig. De kuttene var dobbelt så store som den fattigdomspakken som de sjøl la inn. I Soria Moria-erklæringen står begrepet «velferdskontrakt», og det skal kunne være et tilbud til alle som faller utenom, f.eks. et behandlingstilbud, opplæring eller arbeid. Det kan være ulike typer aktivitet som skal ende opp med et inntektsnivå som nærmer seg SIFOs satser. Ser Venstre at dette kan være en veg mot det som Venstre snakker om, som er borgerlønn, og det som SV kaller samfunnslønn?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-08:
Jeg kan forsikre Stortinget og opposisjonen om at det verken finnes noen pasient i denne salen eller i regjeringskvartalet, eller at noen har åndenød. Tvert imot er det en samlet regjering som står bak det opplegget som vi skal vedta i dag, og som står bak Soria Moria-erklæringen, som er grunnlaget som disse tre partiene har sagt at de skal regjere på i fire år. Så har Regjeringen sagt at den inviterer andre partier til en åpen debatt om gode løsninger – og det gjør den. Jeg registrerer at Fremskrittspartiet, som nå er utenfor all makt og kommer til å være det i fire år, er ganske fortvilet og derfor kjører sine saker ganske høyt. Men jeg blir forundret når jeg hører Fremskrittspartiet i debatten rundt fattigdom. For bare i dette budsjettet har altså Fremskrittspartiet kuttet på fattigdomstiltak, de har kuttet på arbeidsmarkedstiltak som ville fått folk i jobb, og de har kuttet på utdanningsstøtte til enslige forsørgere. Så er Fremskrittspartiet opptatt av minstepensjonistene – og det er flere av oss – og sier at det er tøft, og at mange av dem må gå på sosialkontoret. Ja, det er riktig. Slik bør det ikke bli i framtida. Derfor har Regjeringen sagt at den skal ha en gjennomgang av sammenhengen mellom ulike trygde- og sosialytelser i framtida, slik at det samlede stønadsnivået blir bra. Men jeg vil minne om at hvis man er en sosialhjelpsmottaker, er altså stønadsnivået for to personer 6 880 kr i måneden. Det er faktisk vesentlig lavere, slik at det er svært mange i dette samfunnet som lever på svært lave ytelser over lang tid. Og når representanten Kjønaas Kjos tar til orde for at vi skal ha en minstepensjon i dette landet som gjør at man ikke trenger Husbankens bostøtteordninger for eldre, lurer jeg på hva slags minstepensjon det egentlig er Fremskrittspartiet drømmer om. Det er rett og slett urealistisk! Husbankens bostøtteordning er en god ordning, det er, for å si det slik, ærlig talt ingen skammelig ordning som noen skal behøve å skjemmes over å ha. Det er en helt nødvendig ordning som pensjonister i dag nyter meget godt av, som pensjonister og andre med lave inntekter trenger, og som denne regjeringen har tenkt å ta vare på. Og så til slutt til sammenhengen mellom kommuneøkonomi og det å leve med lav inntekt. Hvis man er barn i en familie som har lav inntekt, er det enda mer viktig for en at skolen er god, at den har råd til moderne utstyr – f.eks. datautstyr som en ikke har hjemme – har råd til å være med på kulturbegivenheter, har råd til å besøke bedrifter, har råd til å ha en skolefritidsordning som en kan være med på sammen med de andre, og har råd til å ha kultur- og fritidsaktiviteter som en kan delta i uten at lommeboka må opp hver eneste gang. Det gjør at disse barna er inkludert, og derfor er god kommuneøkonomi helt sentralt for de familiene som lever med dårlig råd.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-08:
Ja, bortsett fra at det skal være SV og ikke Venstre.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2005-12-08:
Regjeringspartiene i arbeids- og sosialkomiteen sier i sine generelle merknader at de ønsker en generell politikkendring for å skape mindre økonomiske forskjeller og bedring av økonomiske ytelser for mennesker som i dag lever på så lave inntekter at det må betegnes som fattigdom. Samtidig øker de samme partiene matmomsen, noe som gir dem som har aller minst, en økning i utgifter som overstiger den skatteletten de blir gitt. Bildet blir enda mer underlig når den samme regjeringen faktisk gir en skattelette på 20 000 kr til dem som tjener 1 mill. kr i året. Mener SV virkelig at dette er en generell politikkendring som skaper mindre økonomiske forskjeller?
Martin Engeset (Høyre), 2005-12-08:
For knappe to uker siden hadde statsråd Bjarne Håkon Hanssen et meget interessant og modig utspill i Dagens Næringsliv hvor han tok til orde for å fjerne velferdsordninger for å få penger til å bekjempe fattigdom og arbeidsledighet. Til Dagens Næringsliv 25. november uttalte han: «Velferdsordninger kan stå for fall. Vi er i gang med å lage listen. Jeg vet det kommer til å bli bråk.» – Og bråk ble det. Over en helside i Verdens Gang noen dager senere er Karin Andersen forundret over Hanssens utspill. Hun avviser at hun vil stemme for å fjerne velferdsordninger, og at statsråden her arbeider i strid med Soria Moria-erklæringen. Mitt spørsmål blir derfor: Er dette et eksempel på hvilken kommunikasjonsform vi må forvente i tiden fremover mellom statsråden og den fremste representanten for hans parlamentariske grunnlag? Og mener Karin Andersen at dette er særlig mye bedre enn å stå på plenen utenfor Stortinget?
Martin Engeset (Høyre), 2005-12-08:
Politikk er å prioritere. I forrige stortingsperiode sørget Bondevik II-regjeringen for å fjerne den generelle gravferdsstøtten og erstatte denne med en mer målrettet og behovsprøvd ordning, som gagner dem som trenger det mest. I tillegg frigjorde dette midler til satsing mot fattigdom. Denne endringen skjedde til store protester fra Arbeiderpartiet og SV. Det var ikke grenser for hvor usosialt dette var. I valgkampen ble vedtaket om en endring av gravferdsstønaden brukt partipolitisk av Arbeiderpartiet som et eksempel på ting som gikk i feil retning under den forrige regjeringen. I budsjettinnstillingen vi behandler her i dag, sier nå derimot de samme partier at de støtter en videreføring av behovsprøvd gravferdsstønad, slik Bondevik-regjeringen foreslo. Det fremgår av innstillingen, side 38. I løpet av kort tid har derfor Arbeiderpartiet klart det kunststykket å være både for og imot behovsprøvd gravferdsstøtte. Kan representanten Lise Christoffersen være så snill å forklare meg hva hun og Arbeiderpartiet egentlig mener om dette akkurat nå?
Martin Engeset (Høyre), 2005-12-08:
Den beste politikken for de arbeidsledige er den politikken som skaper grunnlag for flere arbeidsplasser, og som jeg dokumenterte ganske grundig i mitt innlegg, har vi nå en situasjon hvor det er en betydelig vekst i antall arbeidsplasser. Det har aldri noen gang i Norges historie vært så mange i arbeid i dette landet. Den beste politikken for dem som går ledige, er at mulighetene for å få seg en varig, lønnsom og trygg arbeidsplass blir bedre. Og det ser vi nå resultatene av etter fire år med en konsekvent politikk som har gått i riktig retning. Når det gjelder kommentarartikkelen til Victor D. Norman i Dagens Næringsliv, var den interessant på mange måter. Men det representanten Henriksen i sin replikk til meg unnlater å nevne, er hvilken helhet denne artikkelen stod i. I forhold til kompensasjonsgraden i alle de ulike stønads- og trygdeordningene pekte Norman på at det kanskje ikke var spesielt rettferdig at en hadde 100 pst. lønn hvis en var borte fra jobben en dag eller to, mens hvis en var så uheldig å miste jobben, skulle en bli avspist med 64 pst.
Martin Engeset (Høyre), 2005-12-08:
Representanten Karin Andersen vet like godt som meg at i de ulike modellene som Finansdepartementet kjører de ulike budsjettalternativer igjennom, får man alltid ut et svar i andre enden om hva man teoretisk får av flere arbeidsplasser. Det er helt åpenbart at når man pøser 3–4 milliarder kr ekstra inn i kommuneøkonomien i tillegg til det Bondevik II-regjeringen foreslo, vil det medføre noen flere arbeidsplasser i offentlig sektor – ja. Men i den andre enden – og det forsøkte jeg å peke på i mitt innlegg – føres det altså en politikk som går i feil retning når det gjelder vilkårene for næringslivet. For det er faktisk slik at uten et næringsliv som skaper overskudd og trygge arbeidsplasser, og som betaler skatt til kommuner, fylker og stat, er det ikke grunnlag for sysselsetting i offentlig sektor i det hele tatt. Derfor er verdiskapingen det aller, aller viktigste, ikke å begynne i andre enden, med å dele ut penger før man har skapt dem.
Martin Engeset (Høyre), 2005-12-08:
Nei, det er på ingen måte mindreverdige arbeidsplasser. Men det jeg forsøkte å peke på, er at grunnlaget for alle arbeidsplasser i offentlig sektor er et næringsliv som er trygt, som går med overskudd, og som innbetaler skatt til kommuner, fylker og stat. Det er selve fundamentet og bunnplanken for at vi i det hele tatt skal ha et fungerende velferdssystem i Norge. Da synes jeg det er gledelig å kunne vise til helt sylferske tall som nå foreligger for hvordan skatteinngangen var i 2004. De viser altså at innbetalingen av skatt for enkeltpersoner, husholdninger og bedrifter – oljesektoren holdt helt utenom, for den er i en veldig spesiell situasjon – økte med 24,2 milliarder kr i 2004. Så skatteinntektene i det offentlige økte med 24,2 milliarder kr i fjor. Det forteller om en politikk som på tross av lavere skatter for både enkeltpersoner og næringsliv, har skapt en situasjon hvor samfunnskaken er bakt større, og det blir mer til fordeling. Det kaller jeg en suksesshistorie.
Martin Engeset (Høyre), 2005-12-08:
Et definitivt høydepunkt så langt i statsråd Bjarne Håkon Hanssens karriere som arbeids- og sosialminister var intervjuet han gav til Dagens Næringsliv 25. november – ikke fordi intervjuet skapte betydelig opprør og motstand i andre deler av de rød-grønnes leir, men fordi statsråden i dette intervjuet peker på en del helt sentrale problemstillinger for hvilke prosesser en må gå inn i, hvis en skal klare å reformere velferdssamfunnet og hjelpe dem som er svakest stilt. Mitt spørsmål gjelder imidlertid følgende: Statsråden bekrefter i sitt innlegg her at det kan bli nødvendig å redusere enkelte velferdsordninger for å nå andre og viktigere mål. Da jeg hørte komiteens leder tidligere i debatten i dag, fikk jeg ikke akkurat inntrykk av at hun støttet dette. Og i et ganske rasende tilsvar i VG noen dager etter oppslaget i Dagens Næringsliv avviser hun det og sier at det er i strid med Soria Moria-erklæringen å kutte i velferdsordninger. Er statsråden enig i det?
Martin Engeset (Høyre), 2005-12-08:
Det er dessverre nødvendig å bore noe videre i debatten omkring velferdsordninger og hvordan nye satsinger i forhold til å bekjempe fattigdom og ledighet skal finansieres. Debatten har så langt ikke brakt noen avklaring på det. Utgangspunktet for debatten var jo det tidligere omtalte intervjuet i Dagens Næringsliv, der statsråden på en meget prisverdig og modig måte pekte på det dilemmaet man står overfor i forhold til å finne plass til nye, nødvendige satsinger for å hjelpe dem som er svakest stilt. Budskapet til statsråden i dette intervjuet var prisverdig klart. Han inviterte der til en meget viktig og grunnleggende debatt. Det er ikke noen skinndebatt, som han selv kalte det i et senere svar, men det er faktisk en helt avgjørende grunnleggende debatt om hvordan velferdssamfunnet skal utvikles videre for å treffe dem som trenger det mest med de beste tiltakene. Og det svaret han får fra den fremste representanten for sitt parlamentariske grunnlag når han trekker opp denne debatten, er følgende – Karin Andersen, lederen av arbeids- og sosialkomiteen, sier til VG: «Jeg slår fast at det verken står på tapetet eller sakskartet å fjerne velferdsordninger.»«Har Hanssen klarert utspillet internt», spør VG. Og svaret er: «Jeg kjenner ikke til dette, og ingen av dem jeg kjenner i Regjeringen har hørt om dette heller. Å kutte velferdsordninger står ikke i Soria Moria, ikke i SVs program og så vidt jeg vet ikke i Aps program heller.» Nei vel, jeg er i hvert fall glad for at det står på statsrådens arbeidsprogram, og jeg er også glad for at statsråden i sitt innlegg inviterte hele Stortinget til å være med på å diskutere dette viktige spørsmålet. Det tror jeg er både fornuftig og helt nødvendig i forhold til at det allerede nå synes å være klare tegn til at flertallsregjeringens parlamentariske grunnlag allerede er i ferd med smuldre opp etter fem–seks uker i regjeringsposisjon. Budskapet til statsråden var klart, men etter denne debatten må jeg dessverre konstatere at det framstår som uklart hva som blir politikken framover, fordi Regjeringens parlamentariske grunnlag bidrar til å bringe forvirringen i Stortinget opp på helt unødvendig høyt nivå når det gjelder hva som er kursen framover.
André N. Skjelstad (Venstre), 2005-12-08:
Enhver avisleser har i den senere tiden kunnet konstatere at arbeids- og inkluderingsministeren og lederen av arbeids- og sosialkomiteen har forskjellige definisjoner på fattigdom. Komitelederen opererer med en definisjon som gjør at Regjeringens bebudede plan for avskaffelse av fattigdom vil hjelpe langt flere. Representanten Andersens parti sitter nå i regjering i lag med Arbeiderpartiet, som har statsråden. Statsråden har på mange måter signalisert at for å finansiere fattigdomspakken må det kutt til. Derfor ønsker jeg å spørre representanten Andersen: Hvilke kutt i velferdsordninger, som statsråden nå har signalisert, ser representanten Andersen for seg?
André N. Skjelstad (Venstre), 2005-12-08:
I Senterpartiets program kan vi lese at partiet ønsker at det skal gjøres noe for de fattige barna i Norge. Det ønsket og den visjonen er Venstre hjertens enig i. At barn lever i fattigdom i et overflodssamfunn, er noe ingen av oss kan godta. Spørsmålet mitt til representanten Sundsbø blir det samme som jeg stilte til representanten Andersen, for også Senterpartiet stiller seg bak arbeids- og inkluderingsministeren, som lar et av sine første utspill som statsråd være at han ønsker å kutte i velferdsordningene. Da er mitt spørsmål: Hvilke ordninger ser Senterpartiet og representanten Sundsbø at det kan kuttes i?
André N. Skjelstad (Venstre), 2005-12-08:
Ferietillegget har vi ment ikke er nødvendig i forhold til dette, fordi vi mener at dette også har med målretting å gjøre. De aller fleste har tross alt kommet tilbake i jobb, som også representanten Myrli selv påpekte. Da ser ikke vi at det er grunnlag for å legge inn det. Det vil ikke være et målrettet tiltak, når folk tross alt er ute i jobb. Da vil det på mange måter også være et feil signal.
André N. Skjelstad (Venstre), 2005-12-08:
Jeg legger merke til at representanten Andersen fortsatt prøver å skyve fra seg og ikke vil nevne hvilke ordninger en selv ønsker å kutte. Venstre har stått for en målretting av hva vi ønsker i forhold til dette. Vi ønsker å legge et prinsipp til grunn for det vi kaller borgerlønn – som da andre kan ha andre begreper for – som en grunntrygghet. Venstre ønsker at den grunntryggheten nettopp skal være borgerlønn, med verdighet, trygghet og forenkling. Men utover det ser vi også for oss en målretting av de forskjellige tiltakene, som er viktig for å løfte opp dem som har mest behov for det.
André N. Skjelstad (Venstre), 2005-12-08:
Jeg legger merke til at representanten Sundsbø er opptatt av noen av de samme tingene her. Det som jeg ønsker å si om dette barnetillegget, er bl.a. at vi har ønsket å evaluere de ordningene som gjelder nå. Men i tillegg vil jeg si at når det gjelder ferietillegget, synes jeg det er lite målrettet, fordi de vi snakker om, tross alt er tilbake på jobb. Det må da være mer målrettet å tiltaksorientere det mot dem som faktisk faller utenom.
André N. Skjelstad (Venstre), 2005-12-08:
I valgkampen var Regjeringen klart imot målretting av sosiale ordninger. Ordlyden var nærmest «forkastelig». Og i de omtalte skriftene fra Soria Moria sies det ingenting om målretting av sosiale ordninger. Derimot sa statsråden for omtrent et par uker siden til Dagens Næringsliv at han har til hensikt å kutte framfor å målrette, for målretting er et prinsipp han ikke tror noe på. Mener statsråden at det er bedre å kutte hele ordningen istedenfor å målrette mer i forhold til de ambisiøse målene som han skisserte i en av de tidligere svarreplikkene han hadde her?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2005-12-08:
Jeg registrerer med utgangspunkt i det representanten Kenneth Svendsen sier om antall stemmer, at de som lagde den nye valgloven, var framsynte mennesker på de fattiges vegne som sørget for at det ble et rød-grønt flertall i salen. Når det gjelder økning av minstepensjoner, har vi valgt ikke å ta stilling til det i budsjettet i år. Til våren kommer saken om pensjonsreformen. Nivået på minstepensjoner er selvfølgelig et tema i den forbindelse, men det er et faktum at det er ganske store forskjeller innenfor gruppen som kalles minstepensjonister. En minstepensjonist er ikke nødvendigvis en minstepensjonist. Godt over halvparten av dem har formue, penger i banken – andre har en veldig vanskelig livssituasjon. Så jeg tror vi må gå mer detaljert inn i sammensetningen av mottakerne av stønader. Det har vi for så vidt varslet at vi skal. Alle typer stønadsmottakere skal gjennomgås, også dem som representanten Kenneth Svendsen nevner her, som eventuelt må supplere trygd med sosialhjelp. Det er altså en gruppe som vi kommer til å se nærmere på.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2005-12-08:
Akkurat nå mener vi det som representanten Martin Engeset ganske riktig refererte fra innstillingen. Vi skal ikke prøve å legge skjul på noen av de standpunktene som vi flagget tidligere. I den situasjonen som nå er, med utgangspunkt i det Bondevik II-budsjettet som ble presentert og de 24 dagene man hadde til å flytte på penger – og jeg vil berømme Regjeringen for at den faktisk har greid å flytte på så mye som 8,1 milliarder kr – var ikke spørsmålet om gravferdsstøtte det vi valgte å prioritere. Vi valgte å prioritere de tiltakene som jeg viste til i det første innlegget mitt.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2005-12-08:
Jeg deler representanten Åse Gunhild Woie Duesunds bekymring når det gjelder integrering av innvandrere på arbeidsmarkedet. Jeg har en fortid som ordfører i Drammen kommune, som er innvandrerby nr. 2 i Norge, nest etter Oslo, med en meget høy andel innvandrere som kom som arbeidsinnvandrere på 1960-tallet og 1970-tallet, uten veldig mye utdanning i bagasjen. Så vi har sett de problemene på nært hold. Om det er IA-avtalens ramme som er den rette for å få sterkere søkelys på innvandrernes situasjon på arbeidsmarkedet, er vi foreløpig litt i tvil om. Men jeg kan forsikre at integrering av innvandrere på arbeidsmarkedet kommer til å bli en prioritert oppgave for Regjeringen og det nye rød-grønne flertallet. Det kan hende at denne saken er så viktig og så spesiell, fordi vi her snakker om mennesker som ikke er utstøtt, men som skal inn på arbeidsmarkedet, at den kanskje fortjener et eget program. Vi lover at den skal ha vår fulle oppmerksomhet.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2005-12-08:
Jeg la merke til at Åse Gunhild Woie Duesund i sitt innlegg la vekt på Bondevik II-regjeringens budsjettforslag, og det er for så vidt naturlig at man velger å framheve det ens egen regjering opprinnelig fremmet. Men synes ikke også Åse Gunhild Woie Duesund at det er en positiv tilvekst til Bondevik II-budsjettet det som Stoltenberg II, eller den rød-grønne regjeringen, nå har kommet med? Representanten sier at for hver krone i skattelette ble det gitt to kroner til velferd i Bondevik II-budsjettet. Hadde det ikke vært godt med tre kroner til velferd i stedet for den ene kronen i skattelette? Det er ingen hemmelighet at jeg tidligere har stått på denne talerstolen og prøvd å dra litt i Kristelig Folkeparti, fordi jeg gjerne hadde sett at Kristelig Folkeparti også hadde vært på det laget som vi andre er på. Spørsmålet er: Er det for tidlig å si noe om hva som kommer til å skje med Kristelig Folkeparti videre utover i perioden?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2005-12-08:
Jeg fikk en utfordring som jeg jo selvfølgelig må svare på. Kenneth Svendsen bad meg redegjøre for om vi i Arbeiderpartiet har et akutt behov for å skifte statsråder, og i forlengelsen av det, om vi har et akutt behov for å kvitte oss med SV i regjering. Det har vi selvfølgelig ikke. Grunnen til at jeg sa det jeg sa, var tvert imot en mer positiv innfallsvinkel: Jeg er egentlig litt glad i Kristelig Folkeparti, fordi jeg tidligere har hatt gleden av å samarbeide med både Kristelig Folkeparti og SV i en felles fraksjon i vårt lokale kommunestyre i Drammen. Der har vi hatt gleden av å ha en varaordfører fra Kristelig Folkeparti som vi samarbeidet tett med. Jeg har også hatt gleden av å samarbeide om den gjeldende politiske flertallsplattformen i Kommunenes Sentralforbund, som består av Arbeiderpartiet, SV, Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre. Det vi inviterer til, er et tettere samarbeid her i stortingssalen. Når Åse Gunhild Woie Duesund etterlyser mulige regjeringstaburetter, har vi nok ikke noen fullmakt til å begynne å dele ut dem på nytt igjen, og vi har ikke noe ønske om det heller. Men når jeg da har sagt at jeg er litt glad i Kristelig Folkeparti, må jeg også få lov til å si at jeg alltid har vært veldig glad i SV, som jeg har hatt gleden av å samarbeide med i alle de 30 årene jeg har vært politisk aktiv. Derfor tror jeg ikke at vi har noen «åndenød». Jeg tror ikke det er noen motsetninger i hvordan vi tenker heller, for det vi er ute etter, er større fleksibilitet, og større fleksibilitet får vi ved å løse opp i stringente ordninger, som vi har litt for mange av i dag. Passer en ikke inn i en paragraf, passer en kanskje ikke inn i noen ting, og det er det vi vil løse opp i. For å ta et eksempel: Det er ikke sikkert at alle som har bekkenløsning, har behov for en trykkavlastende madrass, men slik det er i dag, får en kanskje den madrassen eller ikke noe. Den litt stringente måten å tenke på ønsker vi å løse opp i, vi ønsker å tilpasse regelverket bedre til den enkeltes behov. Beviset på at vi her egentlig tenker veldig likt i Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet har jeg i en artikkel fra Dagbladet i mai 2002, da Bjarne Håkon Hanssen første gangen lanserte forslaget om velferdskontrakter. Da kom det noen raske kommentarer. Den ene kom fra Senterpartiet. Tidligere sosialminister Magnhild Meltveit Kleppa sa: «Endelig viser Arbeiderpartiet vilje til kreativitet.»Så sa en talsmann for Velferdsalliansen:«For første gang på lenge har Ap kommet med forslag som hever forventningene til partiets sosialpolitikk.»Og så sa Karin Andersen:«Jeg har veldig sans for tanken om forpliktende samfunnskontrakter.» Hun mente forslaget kunne «gjøre det lettere å samarbeide med Arbeiderpartiet om sosialpolitikk». Beviset ligger her nå, i sin første spede begynnelse, i det budsjettet vi skal vedta i dag.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2005-12-08:
Taleren var inne på retorikk. Jeg får jo da si at befolkningen gjorde et valg, og vi har et klart flertall av de rød-grønne. Men det er verdt å gjøre oppmerksom på at de andre partiene i denne salen har over 25 000 stemmer mer enn det rød-grønne alternativet – bare så det er sagt. Fremskrittspartiet legger fram et forslag om en økning av minstepensjonen for den enkelte på 5 000 kr. Vi får nå melding om at flere og flere minstepensjonister er avhengig av å gå til sosialkontoret – en utvikling som vi synes er veldig dårlig. Arbeiderpartiet går jo som kjent imot den økningen til minstepensjonistene, og da er mitt spørsmål: Er det fordi de mener at minstepensjonistene får nok penger i pensjon? Eller er det fordi de ikke har penger å gi til minstepensjonistene?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2005-12-08:
Vårt opplegg til statsbudsjett for 2006 fremmes ikke for dette området; vi fremmer det i finansinnstillingen. Det er korrekt at vi kutter på disse postene, av den enkle grunn at med vårt totale skatte- og avgiftsopplegg vil arbeidsledigheten reduseres dramatisk, og flere folk vil komme i arbeid, noe som igjen betyr at man ikke har behov for de midlene som brukes til Aetat. Det som er viktig for oss, er å skape arbeidsplasser, slik at man får ordentlige, ordinære arbeidsplasser ute i markedet. Det er den måten vi akter å løse dette på: flere folk i ordinært arbeid og færre på arbeidsmarkedstiltak og på dagpenger.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2005-12-08:
Det kommer vel ganske klart fram i vårt forslag til alternativt statsbudsjett hva vi mener om dette. Fremskrittspartiet ønsker nemlig å satse på å ta i bruk den restarbeidskraften de funksjonshemmede har. Derfor satser vi, i motsetning til det Regjeringen gjør, betydelige midler på skjermede tiltak, vi satser betydelig mer midler enn Regjeringen for å få uføretrygdede tilbake til arbeid, av den enkle grunn at dette vil føre til et langt bedre liv for den enkelte som har en funksjonshemning. Derfor har vi, som sagt, overført betydelig mer penger til dette, for å gi dem et ordentlig og godt tilbud, en arbeidsplass tilpasset det behovet de har. Det viser vel godt hva vi mener om dette punktet.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2005-12-08:
Jeg har et spørsmål når det gjelder trygdebiler, som det har vært en del oppslag om i det siste. I Aftenposten både i går og i dag er det et oppslag om disse bilene som det har vært mye feil med. Det er derfor en glede å kunne lese i avisen i dag, og også høre det svaret som statsråden har gitt, at nå ryddes det opp i dette. Men samtidig har vi et regelverk som innebærer at trygdebrukerne må ha bilen i elleve år. Elleve år er dramatisk lang tid. Samtidig er det heller ikke noen begrensning i antall kilometer brukeren kan kjøre bilen. Det betyr at hvis den handikappede eller den funksjonshemmede er i arbeid og bruker bilen til arbeidet – som jo er helt nødvendig, hvis så er tilfellet – vil det være store avstander bilen legger bak seg, og problemene starter tidligere. Vil statsråden ta initiativ til å gjennomgå dette og se på en ordning – se på om det kan kuttes i antall år, eller om det kan være begrensninger i antall kilometer?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2005-12-08:
Jeg må få lov til å starte med å svare på det flammende innlegget Sverre Myrli hadde om Fremskrittspartiets minstepensjonister. Det er totalt feil det han sier. Vi har sagt vi skal ha lik pensjon for alle. Men vi har også sagt at vi skal ha en lik pensjon som man kan leve av, ikke være sultefôret som med den pensjonen som representanten Sverre Myrli har lagt fram for Stortinget som minstepensjon – altså en pensjon som er på det nivået at man må gå på sosialkontoret for å få hjelp. Vi skal ha en lik pensjon for alle, men det skal også være en pensjon som alle kan leve av. Det var egentlig ikke derfor jeg tok ordet. Jeg tok ordet for å belyse den debatten som foregikk her i forbindelse med replikkordskiftet mellom Lise Christoffersen og Åse Gunhild Woie Duesund, og jeg lurer på om slitasjen i Regjeringen allerede er blitt så stor at det er et behov for å forandre regjeringsfraksjonen og det parlamentariske grunnlaget for denne regjeringen. Selv i salen i dag fikk vi i Karin Andersens og statsrådens svar til Martin Engeset innblikk i dette, i statsrådens uttalelser og debatten i media etterpå – et krast og aggressivt svar fra lederen i arbeids- og sosialkomiteen. Stortingsrepresentanter fra SV har framvist sitt hat mot USA på plassen foran Stortinget, der de har demonstrert mot sin egen Regjering. Ja, til og med har hatet mot USA vært så sterkt fra SVs side, at det i finansinnstillingen har kommet til uttrykk motstand mot amerikanske biler. Det er jo ganske godt gjort! Men selvfølgelig må man ha utløp for sitt hat når man ikke får gjennomslag i Regjeringen for det. Det har også gitt seg utslag for Senterpartiet ved at Lars Peder Brekk i forskjellige medier har slaktet Regjeringens skattepolitikk. Det jeg kunne tenke meg, var å få en liten redegjørelse fra Lise Christoffersen om hvorvidt behovet for å skifte representanter i Regjeringen nå er akutt, slik at man må gjøre det snarest mulig, eller om det er en langsiktig strategi for å legge til rette for at Kristelig Folkeparti skal gå inn i Regjeringen, enten ved utskifting av Senterpartiet eller ved utskifting av SV. Det hadde vært veldig greit å få en slik redegjørelse, samtidig som jeg synes det er forunderlig at Arbeiderpartiet bruker energi på å gå til angrep bl.a. på kjernesaken til Kristelig Folkeparti – kontantstøtten. Men det kan jo også være slik at hvis man kvitter seg med SV i regjering, er det rom for å videreføre kontantstøtten – så det hadde vært veldig greit å få redegjort for om det er en langsiktig strategi eller et akutt behov for å skifte ut.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2005-12-08:
Et av Arbeiderpartiets argumenter for å ha flere arbeidsmarkedstiltak er at ledigheten blant innvandrere fra ikke-vestlige land er så høy. Samtidig er det dessverre grunn til å tro at det i mange tilfeller er holdninger i arbeidslivet som hindrer inkludering. Personer med svært høy utdanning og kompetanse blir ikke kalt inn til intervju når relevante stillinger lyses ut, fordi de har et fremmed navn. Kristelig Folkeparti støtter at disse blir rekruttert til offentlig sektor. Men vi hadde forventet støtte til at innvandrere hadde blitt en forpliktende del av IA-avtalen når den nå skal revideres. Mener Arbeiderpartiet at det er tilstrekkelig fokusering på dette i arbeidslivet? Hadde det ikke vært naturlig å løfte det inn i et mer forpliktende samarbeid, slik IA-avtalen fungerer?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2005-12-08:
For Kristelig Folkeparti har det aller viktigste vært at vi har fått gjort noe med barnetillegget for personer som mottar tidsbegrenset uførestønad, nettopp fordi den har lengre varighet enn de andre ytelsene. Så må en også se på helheten i politikken og ikke bare på en enkelt bit. Her har vi vært med og lagt til rette for at flere familier har arbeid, og har fått mer penger å rutte med. Kaka er blitt større, og det er blitt mer penger til velferd. For hver krone som vi har gitt i skattelette, har vi faktisk gitt to kroner til velferdstiltak. Jeg synes jo det er litt spesielt at SV motarbeider kanskje en av de beste velferdsordninger for barnefamilier, nettopp ved å kjempe mot kontantstøtten.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2005-12-08:
For Kristelig Folkeparti er ikke det viktigste hva partene i arbeidslivet sier. Det viktigste er at vi hjelper folk som står utenfor arbeidsmarkedet, til å komme inn. Jeg synes representanten Lise Christoffersen gav et veldig positivt svar i sted, om at man kanskje prøver å lage en egen ordning for innvandrere. Det skal vi være med og vurdere. Det viktigste for oss er at de får hjelp. Det er mer enn ti ganger høyere arbeidsledighet blant innvandrere. De er velkvalifiserte. Det fins leger som må gå og vaske gulv fordi vi ikke viser at vi har bruk for dem, selv om vi har behov for mer arbeidshjelp i Norge. Så jeg synes det er viktig å kjempe for det. Jeg tror det er en god mulighet å ha det i IA-avtalen. Og statsministeren har sagt at han vil vurdere det, at det er mulig det kan bli en ordning, en måte en kan gjøre det på. For meg, og for Kristelig Folkeparti, er det viktig at vi har en forpliktende avtale, hvor en tar denne arbeidsgruppen på alvor.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2005-12-08:
Det er alltid hyggelig å være populær. Noe av det jeg er veldig glad for med denne regjeringen, er faktisk at alle de konkrete tiltakene mot fattigdom som Bondevik II-regjeringen fremmet, er videreført av denne arbeiderpartidominerte regjeringen, krone for krone. Det synes jeg er veldig positivt, og det viser at tross den uenighet som det virker som man har her i salen, er vi enige om ganske mye. Noe av det jeg synes vi har fått veldig bra til i Bondevik II, er at vi har greid å tenke mer helhetlig, at vi har greid å skape flere arbeidsplasser, at flere greier å leve av sin egen inntekt. For meg har det vært viktig. I fjor kom det inn 59 milliarder kr mer i skatteinntekter fordi flere var i jobb. Det betyr at vi har mer å fordele uten å måtte øke skattene ytterligere. Så jeg synes det har vært veldig positivt.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2005-12-08:
Arbeid er den viktigste vei ut av fattigdom. Det er alle enige om. Det er også enighet om at det ikke er akseptabelt at folk skal være avhengig av sosialhjelp over lengre tid, da dette gjør det vanskelig å komme tilbake i arbeid. Men sosialhjelp må fortsatt være et sikkerhetsnett for personer som ikke får arbeid, og ikke har rett til trygdeytelser. Senterpartiet understreker i sitt program at sosialhjelpen skal være en individuell ytelse som gis etter en individuell vurdering. Partiet er nå i regjering med SV, som mener at det skal være nasjonale minstestandarder, høyere enn dagens satser. Levekår og levekostnader er veldig forskjellige i Norge. Soria Moria-erklæringen er relativt ullen på dette området. Kan representanten Sundsbø nå avklare om det skal være lokal forankring, eller er det SVs statsdirigering som skal være den gjeldende politikk framover?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2005-12-08:
I valgkampen hevdet sentrale arbeiderpartipolitikere at Samarbeidsregjeringen hadde kuttet i uførepensjonen da tidsbegrenset uførestønad ble innført. Statsministeren hevdet dette i siste TV-debatt før valget. På Arbeiderpartiets hjemmeside sier nåværende sosialminister at regjeringspartiene – altså Bondevik II – sammen med Fremskrittspartiet har fått vedtatt at de som får tidsbegrenset uførestønad, nå bare skal få 66 pst. av varig stønad. Jeg gjentar: av varig stønad. Det samme skriver Karita Bekkemellem i et avisinnlegg. Regjeringen Bondevik og trygdeetaten har hele tiden sagt og regnet ut at tidsbegrenset uførestønad er 66 pst. av høyest pensjonsgivende inntekt det siste året eller av et gjennomsnitt av de siste tre årene. Dette legges også til grunn for neste års budsjett. I høst ble det lagt fram et lovforslag der det står at tidsbegrenset uføretrygd ikke er en dårligere ordning enn varig uførepensjon. Hvem har rett? Har arbeids- og inkluderingsministeren snudd i denne saken?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2005-12-08:
I replikkordskiftet, som ofte går litt raskt, kom jeg til å gi feil opplysninger. Antall arbeidsledige innvandrere er på 10 pst.; arbeidsledigheten er ikke ti ganger høyere enn blant andre arbeidsledige i Norge. Jeg vil gjerne rette opp dette. Debatten har så langt vært rolig og grei, og det kommer vel mest av at denne regjeringen ikke har kommet med nye tiltak for å få flere i jobb, men – og heldigvis for det – har videreført alle de gode tiltak Bondevik II hadde innført eller planla å innføre. Ellers ser jeg nå fram til representanten Lise Christoffersens svar til Fremskrittspartiet om akuttbehovet for å endre regjeringskoalisjonen. Som utdannet innen helse er jeg ganske god på førstehjelp, men jeg synes ikke pasienten ser syk nok ut, foreløpig. Men jeg forstår at en har åndenød. Til slutt: Statsråden understreket i sitt innlegg behovet for å forebygge fattigdom, og her får han full støtte fra Kristelig Folkeparti. Jeg håper at det med å forebygge fattigdom får stor plass i den stortingsmeldingen som nå kommer snart, om arbeid og velferd.
Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2005-12-08:
I budsjettinnstillingen går Fremskrittspartiet og resten av mindretallet mot å gjeninnføre feriepenger for dem som går på dagpenger, bl.a. fordi mange vil komme seg i jobb i løpet av opptjeningsperioden. Det er for så vidt riktig at mange av dem vil komme i jobb, men det er ikke noe argument, iallfall ikke for å ta pengene fra dem som faktisk blir gående ledig. Mindretallet skriver på side 20 at de ønsker en omprioritering fra feriepenger til aktiv oppfølging og støtte til arbeidssøkere fra Aetat. Da har jeg et spørsmål til representanten Svendsen: Hvordan mener han at Aetat skal sikre bedre og mer aktiv oppfølging når Fremskrittspartiet vil kutte i overføringene? Mener representanten at det blir lettere eller vanskeligere å gi folk oppfølging med færre ansatte og kutt for Aetat?
Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2005-12-08:
Å sikre arbeid til alle er den beste måten å bygge et godt samfunn på. Det er en forutsetning for en god økonomi for landet og for å gi hver enkelt innbygger et trygt liv. Det handler om å ha en stabil inntekt og om å ha en meningsfull hverdag. Derfor er det avgjørende at Stortinget bruker mange virkemidler gjennom den økonomiske politikken og gjennom en aktiv arbeidsmarkedspolitikk. Det handler om alt fra å gi forutsigbare rammer for næringslivet til å sikre at de som i dag blir holdt utenfor arbeidslivet, får hjelp til å komme inn gjennom en målrettet innsats. Vi har de siste årene opplevd at mange som ønsker å stå i arbeid, blir utstøtt fra arbeidslivet, og mange går ufrivillig på trygd. Vi ser også at mange som ønsker å få arbeid, møter store hindringer. Da er det vår oppgave som folkevalgte å sikre en helhetlig politikk som skaper et mer inkluderende arbeidsliv, hvor alle som kan, får muligheten til å delta med den arbeidsevnen de har. Mange ungdommer møter i dag stengte dører når de vil ut i arbeid. Det er det mange grunner til. Det handler delvis om at vi har et arbeidsliv som stiller store krav til kompetanse og arbeidserfaring, men også om at de som trenger ekstra hjelp og oppfølging, ikke får det. Når vi ser at arbeidsledigheten blant ungdom er større enn i resten av befolkningen, må vi gjøre noe. Dette har flertallsregjeringen tatt på alvor. Mindretallet skriver i sine merknader at det er gjennom å sikre bedrifter større lønnsomhet og ved å utvide adgangen til midlertidige ansettelser, vi vil få løst dette problemet. Flertallet har en litt annen tilnærming. Vi mener at vi må ha et sett av målrettede virkemidler for å få bukt med ungdomsledigheten. De ungdommene som av ulike grunner har ramlet utenfor arbeidslivet, blir ikke hanket inn bare ved at norsk økonomi går godt, eller ved gode bedrifter. Det vil kun gi en effekt på sikt. Vi må gjøre mer. Vi mener det handler om å gi alle like muligheter til utdanning, til å få bedre oppfølging, å gjøre det enklere å bli kvalifisert, å gi elever på yrkesfag en lærlingplass og å bruke arbeidsmarkedstiltak. Å øke bevilgningene til Aetat og arbeidsmarkedstiltak er viktig i denne sammenheng. Å øke adgangen til midlertidige ansettelser, slik mindretallet ønsker, tror ikke flertallet vil løse ungdomsledigheten. Det hevdes at man vil gjøre terskelen inn til arbeidslivet lavere. Flertallet mener det motsatte vil skje, nemlig at terskelen for å bli kastet ut igjen blir lavere, og at de som i utgangspunktet møter barrierer, vil kunne få det enda vanskeligere og møte nye hindringer. Mange ungdommer kan bli kasteballer inn og ut av arbeidslivet. Dette er spesielt bekymringsfullt når vi vet at midlertidige ansettelser også vil slå negativt ut for dem som er i etableringsfasen, som skal ta opp boliglån og få trygge rammer rundt livet sitt. Derfor er jeg glad for at Regjeringen ikke vil åpne for økt adgang til midlertidige ansettelser. Det er dagens ungdommer som skal bygge opp vårt samfunn i framtiden. Da må vi ha et arbeidsliv som møter dem med åpne dører, ikke stengte. Flertallet vil gjennom denne budsjettinnstillingen bidra til å åpne dørene.