Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-10-23:
Jeg leser i dagens Aftenposten at statsministeren sier at hun har tillit til stortingspresidenten. For en regjering som har sagt de skal ha samarbeid med parlamentet på en god måte, uttrykker dette en underlig form for parlamentarisk forståelse. Det er vel strengt tatt ikke statsministeren som skal ha tillit til stortingspresidenten, det er Stortinget som skal være det øverste organ. Jeg regner med at dette er en måte å omtale Stortinget på som ikke vil fortsette videre. Regjeringa følger opp hovedlinjene i norsk utenrikspolitikk i sin erklæring. Vi sier ofte at norsk utenrikspolitikk ligger fast. Det bør den ikke gjøre, for i en verden som stadig forandrer seg, må vi ofte endre politikk, men vi må være forutsigbare og stå fast ved det som er våre verdier. I regjeringsplattformen innføres begrepet «realistisk utenrikspolitikk». Det er vel ingen som er imot det. Men hvis man med dette tar opp den gamle diskusjonen mellom idealisme på den ene siden og realisme på den andre siden, må jeg si jeg er uenig i en slik rentesregning, for norsk engasjement for menneskerettigheter, miljø, fredsbygging og bistand er i tråd med våre egeninteresser. Klimatrusselen stopper ikke ved landegrensen, den rammer oss alle. En bedre organisert verden er i vår egeninteresse. Innsats for fred og forsoning kan begrense menneskelige lidelser og hindre spredning av terror og kriminalitet. Det er også i vår opplyste egeninteresse. Dersom engasjement for disse sakene blir sett på som ren idealisme, vil jeg si at dette gir oss en sterkere stemme internasjonalt. Vi har blitt en viktigere nasjon, og vi lyttes ofte til fordi vi har et engasjement ut over oss selv. Dette ble framlagt av vår regjering i St.meld. nr. 15 Interesser, ansvar og muligheter. Framheving av norske interesser i utformingen av norsk utenrikspolitikk fikk bred tilslutning i denne sal, og jeg går ut fra at regjeringa står fast ved denne hovedlinjen. Litt forenklet kan vi si at det er to bilder av Norge ute i verden. Det ene er et lite, rikt land som er selvtilfreds og stolt av seg selv. Det andre bildet er et lite, rikt land med stor vilje og evne til å skape en mer rettferdig verden. Derfor mener jeg at norsk bistand er viktig. Vi er et av de få land som ikke har kuttet i bistandsbudsjettene, men som tvert imot har økt dem de siste årene. Det står ikke i motsetning til vår egeninteresse. Kristelig Folkeparti sa før valget at bistand er den viktigste saken. Partiet har nå bidratt til å fjerne en regjering som hadde dette – 1 pst. – som mål, og jeg forutsetter at Kristelig Folkeparti og Venstre vil skape flertall for 1 pst.-målet i denne salen. Jeg er også enig i regjeringas prioritering av jenter og utdanning, men kvinner og helse er viktig i utviklingspolitikken. Jeg forventer at regjeringa har en like sterk stemme når det gjelder arbeidet for kvinners rett til prevensjon og abort, og at dette engasjementet holdes ved like. Arbeiderpartiet ser på nordområdene som et av de viktigste strategiske satsingsområdene. Avtalen med Russland om delelinjen er et eksempel på det, og jeg er glad for at den nye regjeringa sier at de vil følge opp denne satsingen. Norge er også et av de få landene som ikke har kuttet i forsvarsbudsjettet de siste åra, vi har styrket det. Det ligger store forpliktelser i den nye langtidsplanen, og Stortinget har enstemmig vedtatt en svært viktig investering i nye kampfly. Omstillingene i Forsvaret har vært betydelige, den operative evnen har økt, og vi har modernisert materiell og struktur. Nå står vi overfor store omstillinger i Luftforsvaret. Høyre har protestert mot en del av disse endringene uten å ta stilling til hva de selv ønsker og har således ikke akkurat framført noen stor gjennomføringskraft der hvor omstillingsforslag har vakt lokale protester. Jeg regner nå med at partiet ikke vil gjøre om på de beslutningene som er fattet. Vår regjering fulgte opp handlingsplanen hundre prosent. Høyre har ofte uttrykt bekymring. Jeg er spent på om denne bekymringen er til stede i dag, og om partiet vil tilføre Forsvaret økning ut over det som ligger i langtidsplanen. Jeg er opptatt av at vi skal ha en ny og moderne forståelse av hva som er norske egeninteresser. Jeg leser i regjeringserklæringen at man ønsker større konsentrasjon om enkelte bistandsland. Men dersom vi skal ha et stort og omfattende engasjement for menneskerettigheter, fordrer det også tilstedeværelse i mange land i verden. Jeg vil advare mot å kutte i bistand bl.a. til urfolk i Brasil og til samarbeid for kvinners rettigheter i El Salvador og Bolivia. Vi skal stå fast ved verdiene i norsk utenrikspolitikk, og jeg er opptatt av å omdefinere hva som er norske egeninteresser.