Knut Falk Qvigstad (Miljøpartiet De Grønne), 2016-05-24:
Jeg vil starte med å takke regjeringen for at de i høst ga oss et bredere erfaringsgrunnlag for denne saken ved å prøve ut stemmerett for 16-åringer og 17-åringer i 20 norske kommuner. En reform der flere får lov til å stemme, er ett av flere mulige skritt på veien mot et samfunn der vårt demokratiske styresett blir sterkere, bredere og enda bedre forankret i folket. Og når spørsmålet om hvem stemmeretten skal gjelde, kommer opp, må vi huske at samfunnet ikke er statisk. Siden stemmerettsalderen sist ble senket, i 1978, har mye forandret seg i Norge. Av disse forandringene er det særlig to momenter det er verdt å vektlegge her. For det første har norske ungdommer i dag vært lenger i utdanning når de fyller 16 år, enn for 30–40 år siden. Samfunnskunnskapen og demokratiforståelsen innarbeides tidligere enn før. Elevrådsarbeid, samfunnsfaglig undervisning – og i særstilling skolevalgene – bidrar til dette. Norske barn og unge er også jevnt over mer politisk aktive enn sin foreldregenerasjon på svært mange områder. Det kan med rette påstås at disse utviklingstrekkene gjør 16-åringer og 17-åringer av i dag godt rustet til å forvalte en stemmerett. Andre hevder til min forbauselse at det er tvilsomt at 16-åringer er i stand til å overveie viktigheten av en valghandling. Det er et standpunkt som Miljøpartiet De Grønne er grunnleggende uenig i. Det som nemlig også har skjedd i Norge siden 1970-tallet, er at befolkningssammensetningen har endret seg radikalt. Vi lever stadig lenger. Det betyr at gjennomsnittsalderen blant dem som stemmer, blir høyere, og antallet pensjoner hver arbeidstaker skal finansiere over skatteseddelen, blir stadig flere. Når den gjennomsnittlige alderen til dem som stemmer, øker, blir det viktig for politikerne å appellere til denne velgergruppen. Det er ganske enkel matematikk at den demokratiske balansen forskyves og endres når stemmerettsalderen i den ene enden av skalaen utvides, uten at det samme skjer i den andre enden. Det er et tankekors vi bør ha med oss inn i denne debatten, for vi risikerer med årene at den yngre andelen av befolkningen faktisk får redusert innflytelse over politikken og mindre kjøttvekt når stemmene telles. Dette skjer samtidig som behovet for de unges skatteevne og skattevilje bare blir større, når finansieringen av vår verdifulle velferdsstat blir stadig mer krevende. Dette gjør det enda viktigere å gi unge mennesker reell innflytelse og makt til å påvirke styresettet vårt. Avslutningsvis må det bemerkes at det altså ikke er sånn at det å gi 16-åringer og 17-åringer stemmerett er et uvanlig grep. Østerrike har innført stemmerett fra og med fylte 16 år i alle valg. Skottland er i ferd med å gjøre det samme. Ved folkeavstemningen om løsrivelse fra Storbritannia fikk alle 16-åringer og 17-åringer stemme. Det kan for ordens skyld nevnes at valgdeltakelsen var høy, og som tidligere talere også har vært inne på, har vi sett det samme i prøveprosjektene i Norge, hvor 16-åringer og 17-åringer har fått lov til å stemme. Fra norske forsøk er det også en klar tendens at førstegangsvelgere på 16–17 år sprer seg ganske jevnt utover den politiske skalaen. Det er åpenbart en viktig debatt vi har her i dag, og det bør være et tankekors for oss at hvis det ikke hadde vært stemmerett for 16-åringer i Østerrike under valget på mandag, kunne nok utfallet av presidentvalget blitt annerledes. Jeg har ikke undersøkt tallene ordentlig, men det er god grunn til å tro at da kunne høyrepopulisten Norbert Hofer vunnet, i stedet for De Grønnes Alexander Van der Bellen. Summa summarum er det få gode grunner til ikke å senke stemmerettsalderen ved stortingsvalg og mange tungtveiende grunner for å gjøre det. Derfor støtter Miljøpartiet De Grønne dette forslaget.