Michael Tetzschner (Høyre), 2018-01-31:
Enkelte talere har i dag vært opptatt av at regjeringen er mer utsatt enn tidligere med den sammensetning Stortinget har etter valget. Jeg mener personlig at det er viktigere å bruke noe av debatten på at Norge er mer utsatt enn tidligere, og at enkelte talere kanskje kunne ta det med i betraktning når man omtaler det samfunnet vi har arbeidet frem, og i sine angrep på regjeringen generelt. Det hadde vært en styrke om også noen av opposisjonens talsmenn uttrykkelig hadde gitt mer utdypende respons til de prinsipper og varslede initiativer som er inntatt i plattformens kapittel 16 og 17, om utenriks- og forsvarssaker. Det er neppe noe viktigere for en regjering enn å ivareta Norges utenriks- og sikkerhetspolitiske interesser. Men de omgivelser som har dannet rammene om sikkerhetspolitikken, er i bevegelse. Uforutsigbarheten i internasjonal politikk har ikke på lang tid vært større enn den er nå. Den vestlige samfunnsmodell om en åpen, markedsbasert økonomi og det rettsbaserte internasjonale samarbeidet er utfordret av totalitære tendenser. De viktigste organisasjonene for norsk utenrikspolitikk, EU gjennom EØS-avtalen, NATO, WTO og FN, er kommet under press. Det gjør det vanskeligere å bygge opp internasjonal enighet og samhandling for å møte globale problemer sammen. Det blir en viktigere del av norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk å styrke de internasjonale organisasjoner og institusjoner som nettopp legger bånd på andre staters snevre mål om selvhevdelse. Vi ser eksempler på nasjonalistisk enegang og proteksjonistiske fristelser. De små nasjonene, blant dem Norge, er de største taperne hvis det internasjonale samarbeidet avløses av den sterkestes rett. Det er med stort alvor vi har fulgt Russlands brudd på folkeretten, militære oppbygging, truende uttalelser mot to av våre nordiske naboland og økt militære øvelsesaktiviteter av offensiv karakter, også rettet mot områder undergitt norsk suverenitet. Annekteringen av Krim og destabiliseringen av det østlige Ukraina har vist Russlands evne og vilje til å bruke militære midler for å oppnå strategiske mål og samtidig være villig til å bryte helt grunnleggende internasjonale rettsnormer. Det bidrar til en større usikkerhet i Norden og hos våre naboer rundt Østersjøen. Påvirkningskampanjer rettet mot bl.a. beslutningstakere og offentligheten i vestlige land er en stor bekymring og en stor latent trussel også mot vårt land. Det blir en viktigere del av sikkerhetspolitisk analyse å gjenkjenne og avsløre disse kampanjene som truer åpne demokratier og splitter internasjonalt samarbeid. Konflikter og sammenbrutte stater rett utenfor Europas grenser sender millioner av mennesker på flukt. Løsningen ligger ikke i en ukontrollert migrasjon til Europa, men stabilisering og utvikling i de enkelte land. Regjeringen har i erklæringen pekt på behovet for innsats i nærområdene utenfor Europa. Samtidig må Schengen-landene håndheve et felles regelverk og ytre grense. I regjeringsplattformen understrekes at internasjonalt samarbeid om velstandsutvikling står på et tryggere grunnlag når landene utvikler et eget næringsliv og gis markedsadgang til å selge sine varer uten å møte tollmurer. Utviklingspolitikken kan ikke innsnevres til hjelpeprogrammer, men er forståelse av hva som bidrar til et næringsliv på egne ben, landenes egen infrastruktur og å levere produkter og tjenester det er reell etterspørsel etter. Regjeringen har også innsett at vi bidrar til et tryggere Norge når vi tar vare på verden. Med henvisningene til FNs 17 bærekraftsmål er det lagt et løp fremover mot 2030. Regjeringen vil ta medansvar for utvikling, fred og sikkerhet, menneskerettigheter og fattigdomsbekjempelse basert på en utviklingspolitisk og humanitær strategi. Samtidig er det også understreket de mulighetene dette arbeidet gir for norsk næringsliv og frivillige organisasjoner, og hvordan vi kan trekke på våre egne fortrinn innenfor teknologi, energi og nasjonale forskningsmiljøer. Til slutt en etterlysning: Det hadde vært en vinning for samholdet i de store spørsmål om et viktig parti som Arbeiderpartiet hadde gitt uttrykk for sin mening om de områder som er omtalt i plattformen, og som tradisjonelt har bygget brede flertall her i Stortinget. Det gjelder aktivt forsvar for EØS-avtalen, det gjelder støtte til NATO-engasjementet og hvilke farer vi ser ved fragmenteringen av samarbeidet i Europa. Men man kan undre seg over om denne tausheten også skyldes hensynet til fremtidige samarbeidspartnere som Arbeiderpartiet må ha med på laget for å gjenvinne regjeringsmakten.