trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-05:
Først vil eg seie at vi kjem litt tilbake til Afghanistan i eit seinare innlegg frå SV. Vi i SV er også veldig glade for at krigshandlingane i Afghanistan no ser ut til å gå mot slutten. Vi har også ei glede av at bombinga kanskje har verka. Det er ikkje dermed sagt at vi har endra det grunnleggjande synet at vi var mot bombinga. Vi hadde tru på å løyse det på andre måtar. Ikkje minst gjeld det i forhold til den langsiktige effekten av bombinga, av den enorme ressursbruken. Vi trur f.eks. at det største problemet i vår kultur er at vi gjer det vi kan, akkurat som når ein kjem på sjukehus og det er mange kirurgar til stades, då er sjansen for at ein blir operert, rimeleg stor. Korleis reagerer verda på det forferdelege som hende 11. september? Jo, vi finn fram det utstyret vi har. Det er bomber, det er bombefly. Det er på den måten vi svarer. Vi trur at verda ein gong må snu i den måten å agere internasjonalt på. Vi trur at for å førebyggje desse tinga på lang sikt, og spesielt i ein situasjonen der vi knapt veit kven fienden er, så står vi framleis ved at vi var imot at det skulle bombast.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-05:
Den første delen av Rises innlegg var nesten laga som ein replikk til SV. Derfor finn eg det rett å slå fast at SV ikkje er eit pasifistisk parti, men vi har i vårt parti veldig mange pasifistar, og vi skal føre ein politikk som kan gjere at òg dei kan vere i vårt parti. Eg går ut frå at òg Kristeleg Folkeparti har ein del av dei. Eg skulle gjerne sjølv ha ønskt at eg hadde kunna vere pasifist, for det er kanskje det einaste som er vettig når ein skal ta for seg korleis folk skal oppføre seg mot kvarandre. Vi i SV er òg for å bruke makt når det er nødvendig – om det verkar. Vi stiller spørsmålet: Verkar det? I dette tilfellet med Afghanistan var vår vurdering at det ikkje ville verka. Men så blir mitt spørsmål vidare til representanten Rise: Skal vi bombe vidare i andre land med våre styrkebidrag, med F-16 – Irak, Sudan, Jemen? Kva skal vi bruke desse styrkane til? Er det meir ei symbolsk kraft ein er ute etter her, materialisert gjennom F-16, eller er det over til ei militær kraft? Kva er det som ligg her, er det militær eller er det symbolsk kraft ein skal gje til USA? Elles vil eg seie at ingen har vel kravd bombing i Boston når det går av ei bombe i London. Ingen er vel heller i tvil om at dei bombene som blir sprengde i London, er finansierte frå USA. Men ingen har kravd bombing der borte av den grunn.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-05:
Den støtta som bistanden har i befolkninga, må til kvar tid haldast ved like. Derfor er det gledeleg å sjå at Fredskorpset no er på beddinga igjen. No må vi lære av dei feila ein har gjort før. Det var ikkje for ingenting at Fredskorpset for nokre år sidan blei lagt ned. Etter SVs syn bør vi lære av det arbeidet som Forum Syd gjer i Sverige og Mellemfolkeligt Samvirke gjer i Danmark, på den måten at ein legg opp til at delar av verksemda til Fredskorpset blir norske frivillige organisasjonar som driv tovegs utveksling med f.eks. ungdomsgrupper over kortare tidsperiodar. Vi må ikkje gløyme den viktige folk til folk-delen av bistanden, at ein utvekslar informasjon, og at den norske opinionen igjen får kunnskap om andre land. Eg kjenner til dette ein del frå latinamerikagruppenes arbeid i Latin-Amerika. Ungdom er der borte eit halvt år, reiser rundt på folkehøgskular, i forsamlingar og i fagrørsler og informerer og viser lysbilete. Ein får utruleg mykje igjen for ein liten sum pengar. Eg vil spørje statsråden om kva slags syn ho har på innhaldet i Fredskorpset, og korleis ein bør organisere det.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-05:
Noreg og Israel har gode bindeledd. Norsk og israelsk arbeidarbevegelse har hatt og har langvarige vennskapsband. Israel har òg i tillegg til veldig mange andre organisasjonar ein fredsbevegelse og ti palestinske representantar i nasjonalforsamlinga Knesset. Vi veit no at fredsbevegelsen og dei palestinske parlamentarikarane er under ekstra press for tida. Ein av dei, Azmi Bishara, kjem til Noreg neste veke, og fleire i Noreg er uroa over hans situasjon, m.a. Fellesutvalget for Palestina. Ein lurer på kva det er som skjer når Israel, som med rette også mange gonger snakkar om sitt demokrati, vel å bruke ord som høgforræderi og å ta immuniteten frå ein parlamentarikar. Eg vil spørje utanriksministeren korleis Noreg kan ta eit initiativ for at desse to grupperingane, altså fredsbevegelsen og dei palestinske parlamentarikarane, ikkje blir marginaliserte.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2001-12-05:
Fremskrittspartiet erkjenner at det er ulikt syn i denne sal omkring bistandspolitikken, også til palestinerne. At stortingsflertallet umiddelbart skulle hoppe på Fremskrittspartiets holdning til bistand, har vi ikke tro på. Men på bakgrunn av den aktuelle situasjonen hadde vi håpet at vi kunne få støtte til å holde igjen, eller – som vi har formulert det – straks stoppe den bistanden som nå ytes. Vi ser at andre land også vurderer det. Tyskland holder igjen deler av sin støtte til palestinerne, så dette er ikke et ukjent tema blant giverlandene. Vi registrerer den generelle holdningen til bistand fra Regjeringen, fra stortingsflertallet, men vi mener situasjonen i dag krever at vi vurderer dette med litt andre øyne enn hva vi hittil har gjort.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2001-12-05:
Når det gjelder konsekvenser av de handlinger man ser i Midtøsten, og det som skjer der nede, tror jeg ikke det er noen forunt å vite hva som vil skje. Til det er situasjonen for uforutsigbar. Men det kan etter Fremskrittspartiets mening ikke være slik, at norsk støtte til ethvert regime, myndighet, land eller selvstyreområde skal gjennomføres for enhver pris. Vi må kunne ha noen prinsipper og et syn i forhold til når vi er med og når vi ikke er med. Vi mener situasjonen nå er slik at vi ikke lenger er med i forhold til finansielt å støtte opp under de palestinske selvstyreområdene. Jeg kunne selvfølgelig også kommet inn på hvordan disse midlene benyttes og hvordan de forsvinner på veien osv. Dette er også dokumentert bl.a. i internasjonale revisjonsrapporter. Så nytten av bistanden kan man også diskutere, men jeg ser det poenget som representanten Julie Christiansen tar opp, nemlig signalvirkningen. Det er nettopp den signalvirkningen vi er ute etter. Vi tror ikke at det er noen annen måte å få de palestinske myndighetene til å innse at den politikk de har slått inn på, er feilslått. De må inn på en helt annen linje for å kontrollere terrorismen på eget område, om vi skal komme videre med fred i denne del av verden.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2001-12-05:
Representanten sa at disse bistandsmidlene bl.a. hadde medført en stabil økonomisk og politisk utvikling i de palestinske områdene. Jeg er i tvil om det er tilfellet. Jeg mener at denne utviklingen ikke har gitt en stabil situasjon. De hendelser vi nå opplever, er nettopp et eksempel på det. Den manglende kontroll som palestinske myndigheter har over eget område, innebærer en trussel for den israelske befolkning som oppleves daglig i Israel. Det er den trusselen som er hovedproblemet for en fredelig utvikling. Israel strakk seg langt i Camp David-forhandlingene. De ville dele Jerusalem, de ville trekke seg ut av så godt som hele Vestbredden, men de ville ha en trygghet for den israelske befolkning. For å få til det kreves det helt andre handlinger enn det vi har sett gjennom mange år. For å komme ut av den fastlåste situasjonen har vi kommet med vårt forslag. Selvfølgelig ligger det også et ansvar på Israels side. Det vil vi ikke benekte. At vi kjøper all retorikk fra Israel, er heller ikke riktig. Men at den siste tids hendelser nå er startet med bakgrunn i palestinske terrorister, synes vi det ikke kan herske noen tvil om.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2001-12-05:
Senterpartiet har meget ambisiøse målsetninger når det gjelder å øke bistandsbudsjettet på sikt. Vi kan sikkert være uenige om bistandens virkning, men det er en grei sak. Vi vet at Senterpartiets holdning til handel, frihandel og globalisering er noe mer reservert. Samtidig tyder det meste av vår kunnskap på at det er det som virkelig monner og betyr noe for fattigdomsbekjempelsen i verden. Det som eventuelt Norge kunne tilføre av ekstra milliarder, ville være som en dråpe å regne i motsetning til hva en mer åpen verden ville kunne gi av positiv velstandsutvikling. Ser ikke Senterpartiet og representanten Åslaug Haga her at det er en motstrid mellom ønsket om økt bistand og den motivasjonen som ligger bak det, og det at man er, slik jeg oppfatter det, negativ til den globalisering som resten av verden ønsker å ta del i? Senterpartiet, slik jeg oppfatter det, kjemper imot dette, særlig eksemplifisert ved motstanden mot å åpne opp for handel med norske landbruksprodukter, for å ta noe helt konkret. Senterpartiet må være det partiet på Stortinget som er mest restriktivt i så måte.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2001-12-05:
Jeg har stor forståelse for at med et stort bistandsbudsjett og mange prosjekter er det vanskelig å ha kjennskap til og å være klar over alt som foregår. Vi kan heller ikke som bistandsgiver ta ansvar for alt som skjer. Det legger jeg i bunnen. Jeg vil igjen komme inn på bistanden til de palestinske selvstyreområdene, for den gis til et område av verden som er meget betent, og hvor det er mange konflikter som er latente. Det er kanskje på sin plass å være ekstra påpasselig med hensyn til den bistanden. Noe av bistanden gis i forhold til undervisning: skolebygninger, etterutdanning og lærerutdannelse. Så vidt jeg vet, er den ikke nødvendigvis direkte relatert til undervisningsmateriell, men allikevel til undervisning generelt. Målet med midlene er bl.a. å fremme respekt for menneskerettigheter og å bidra til dialog og forståelse mellom ulike folkegrupper. Samtidig inneholder mye av den litteraturen som benyttes, påstander som er veldig sterke, og som ikke bidrar til nettopp dette. Når barn blir undervist med den type materiell, gir det etter vår mening langsiktige negative virkninger. Jeg vil ta ett enkelt lite eksempel fra en lærebok for sjette klasse: Det finnes ingen alternativ til ødeleggelsen av Israel. Dette er sterke påstander. Mine spørsmål til statsråden blir da: Er det akseptabelt at denne form for propaganda benyttes i undervisningen av palestinske barn, en undervisning som i stor grad er giverfinansiert, i hvert fall indirekte, fra Norge? Hvis statsråden er enig med meg i at dette er uakseptabelt, hva vil da statsråden gjøre i forhold til det?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2001-12-05:
Vi har ikke noe eget forslag når det gjelder den økonomiske rammen siden vårt forslag faller utenfor og derfor ikke skal voteres over. Vi vil da stemme mot innstillingen og mot SVs forslag.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2001-12-05:
Framstegspartiet meiner at ein veg fram til fred i Midtausten er at det palestinske sjølvstyret skal kollapse ved at det internasjonale samfunnet dreg ut all økonomisk støtte. Det vil seie: Framstegspartiet har også lagt fram eit forslag der det står at Stortinget kan støtte nye økonomiske bidrag til sjølvstyret dersom Regjeringa kjem tilbake med ei innstilling om dette. Men Regjeringa har faktisk innstilt på at ein skal fortsetje med denne støtta, slik det ligg i budsjettet. Kva er det då som får Framstegspartiet til å tru at Regjeringa vil komme til ei heilt anna innsikt seinare, at først trekkjer ein støtta tilbake og så innfører ein ho på nytt? Er det ikkje mest logisk å stole på Regjeringas vurdering også i denne omgangen, at støtta bør fortsetje i staden for å ta ein stopp, og at Regjeringa så skal komme tilbake med sitt gamle forslag om å fortsetje støtta? Dette er ikkje særleg logisk. Framstegspartiet må anten bestemme seg for å trekkje støtta, la sjølvstyret kollapse og la det bli anarki i området verre enn det er, eller så bør ein også her stole på Regjeringas vurdering, som ein har tenkt å gjere i neste omgang.
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-05:
Cowboyretorikken har ikke bare nådd Israel og Ariel Sharon, den har nådd representanten Morten Høglund også. Fremskrittspartiet foreslår nå å stoppe all økonomiske støtte fra Norge til de palestinske selvstyremyndighetene på ubestemt tid. Norge har de siste årene bevilget betydelige midler for å styrke fredsbestrebelsene i Midtøsten og bidra til en stabil økonomisk og politisk utvikling i det palestinske området. En slik utvikling vil bidra til en mer likeverdig situasjon mellom israelerne og palestinerne. Dette vil Fremskrittspartiet endre på nå, etter å ha kjøpt Sharons retorikk om at palestinerne er terrorister som må straffes og fjernes. Det vi har sett de siste dagene, er dessverre ikke noe nytt, men en ny runde på voldsspiralen i Midtøsten. Yasir Arafat har konsekvent tatt avstand fra sjølmordsaksjonene og bidratt kraftig til fredsløsninger over lang tid, sjøl om han antagelig på mange måter kunne gjort mer. Voldsspiralen må nå skrus ned, ikke opp, og det er israelerne som nå må ta et initiativ og handle klokt. Den klokskapen består ikke i å ydmyke Arafat overfor palestinerne gjennom å bombe politistasjonene i Arafats nabolag. Den klokskapen består ikke i å ydmyke palestinerne gjennom å pløye opp flyplassen i Gaza. Klokskap ville det være dersom Israel stoppet de stadige ydmykelsene og likvidasjonene og trakk seg ut av de okkuperte områdene. Jeg vil spørre Høglund hvordan han tenker seg at denne konflikten skal løses. Hva slags alternativ har Høglund til et palestinsk sjølstyre i en palestinsk stat, og hvilke mål tror Høglund at vi oppnår dersom vi fjerner de bevilgningene som palestinerne så sårt trenger for å skape seg sitt demokrati?
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2001-12-05:
SV er opptatt av langsiktige tiltak for å forebygge terror – ved å bekjempe fattigdom, støtte demokrati m.m. Det er tiltak som vi alle er enige i. Men på kort sikt har ikke SV noen løsninger. Det er for sent å forebygge terrorangrepene mot USA den 11. september. De har jo allerede skjedd. De ansvarlige må stilles til ansvar. Hvordan vil SV gjøre det? I den kortsiktige sammenheng hjelper det lite med vår felles innsats mot fattigdom. Det hjelper heller ikke med en internasjonal domstol, som vi arbeider for. Den er ikke opprettet, og ville vel heller ikke hatt noen myndighet i denne saken. Den internasjonale domstolen skal jo ikke erstatte nasjonale retterganger der slike eksisterer og fungerer. Derfor er spørsmålet: Hva vil SV gjøre på kort sikt for å bekjempe terror og for å stille de ansvarlige for terrorangrepene 11. september til ansvar?
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2001-12-05:
De siste årene har i økende grad vist at også Norge omfattes av en utvikling der kriminalitet blir grenseoverskridende og mer organisert. Et samarbeid over landegrensene er en forutsetning for å kunne demme opp for slik kriminalitet og for å kunne lede utviklingen i en retning som bedre sikrer både samfunnets og hver enkelts trygghet. Innen EU har denne situasjonen ligget til grunn for de betydelige fellesoppgaver en har tatt tak i innen justissamarbeidet. Med Amsterdamtraktaten fra 1999 fikk justissamarbeidet innen EU ny struktur. Deler av samarbeidet ble overnasjonalt. Viktig for oss i dagens sak er at politisamarbeid og strafferettslig samarbeid fortsatt er mellomstatlig, men med nye virkemidler i form av detaljerte bestemmelser om samarbeid mellom politiet, toll- og påtalemyndighet, domstolene og et målrettet arbeid for mer ensartet regelverk. Etter at Amsterdamtraktaten trådte i kraft, er Schengensamarbeidet blitt en integrert del av samarbeidet innenfor EU, og fra juni 1999 er også Europol-konvensjonen av 1995 blitt fullt operativ. Avtalen mellom Norge, Island og EU om deltakelse i Schengensamarbeidet regulerer Norges deltakelse i den videre utviklingen av slikt samarbeid der dette bygger videre på Schengen-regelverket. I de tilfeller hvor en videre utvikling av politisamarbeidet i EU er en videreføring utenfor området som er definert i Schengensamarbeidet, vil Norge være utelukket fra å delta. Denne begrensningen gjør det desto viktigere å vurdere de tilleggsmulighetene Norge kan dra nytte av gjennom Europol. I utgangspunktet er det også bare EU-land som kan bli part i Europol-konvensjonen og dermed medlemmer av Europol. Konvensjonen åpner likevel for at tredjeland og internasjonale organisasjoner kan inngå ulike former for samarbeid, og her er grunnlaget for Norges tiltredelse. Som en konsekvens av at politisamarbeidet og det strafferettslige samarbeidet er mellomstatlig og ikke overnasjonalt, vil Norge på selvstendig grunnlag kunne vurdere om samarbeidet skal utvides dersom Europols eget mandat utvides. Samarbeidet mellom Norge og Europol vil også være mer avgrenset enn det er mellom EUs medlemsland. Det er også grunn til å understreke at Norge på sin side bare kan formidle informasjon som er innsamlet i samsvar med norsk lovgivning, og at avtalen kan sies opp av partene uten vilkår. I motsetning til Senterpartiet – som gjennom sin merknad i komiteinnstillingen uttrykker skepsis til om Norge reelt sett har noen mulighet til på selvstendig grunnlag å kunne vurdere om samarbeidet eventuelt skal utvides ytterligere – synes flertallet at dette hensynet er godt ivaretatt. Senterpartiets syn i dag er bemerkelsesverdig, ettersom partiet gikk inn for at Norge skulle fremforhandle en avtale da partiet selv satt i regjering. Det er vanskelig å se at forhandlingsresultatet kan gi grunnlag for en slik helomvending. Tiden etter 11. september har på en dramatisk måte vist hvor viktig det er å stå sammen på tvers av landegrensene i kampen mot internasjonal kriminalitet. Den fremforhandlede avtalen vil være et viktig virkemiddel i bekjempelsen av kriminalitet i Norge og i Europa.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2001-12-05:
Jeg må si at jeg hadde forventet en lang og sammenhengende argumentasjon mot fortsatt bombing i Afghanistan i dette hovedinnlegget fra SV i denne debatten. Hva er dette for noe? SV har gått meget høyt på banen med kritikk av bombingen, og nå hører vi knapt et pip. Det foreligger ikke noe forslag om snarlig stans i bombingen, ingen forslag om at Norge må presse på internasjonalt for å stanse alle militære operasjoner, vi ser ikke engang et forslag om en midlertidig bombestans. Jeg må få spørre representanten Jacobsen hva dette innebærer. Har SV nå endret syn på bombingen og på militære operasjoner? Var det feil å aksjonere for å velte det ekstremistiske Taliban-regimet, som har skutt seg til makten, og som har holdt befolkningen i et jerngrep? Nå sa representanten Jacobsen at man anså det slik at bombingen kunne sette ytterligere fyr på bålet. Men jeg husker at Kristin Halvorsen sa at for hver dag det bombes, så styrkes Taliban. Synes representanten Jacobsen at dette var en god analyse? Og kan SV innrømme at det er muligheter for at de har tatt feil?
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2001-12-05:
Jeg må konstatere at SV i grunnen ikke har gitt noen forklaring på hvorfor det ikke ligger noe forslag på bordet her i dag om stans av militære operasjoner, om stans av bombing. Det ligger ikke noe forslag om midlertidig stans av bombing, og jeg lurer litt på hvorfor. Jeg synes heller ikke at vi har fått noen forklaring på hva SV mener ville være konsekvensene av å stanse de militære operasjonene, eller hva konsekvensene ville ha vært om man ikke hadde gjennomført disse militære operasjonene, som faktisk kanskje den bredeste allianse i verdenshistorien står bak. Hva ville være konsekvensene hvis Norge – som omtrent det eneste land i verden – skulle trekke seg ut av denne brede alliansen? Det har jo vært SVs syn. Jeg synes vi mangler en argumentasjon og en redegjørelse for hva konsekvensene ville ha vært. Så sier representanten Jacobsen at vi må bruke makt når det er nødvendig. Og dersom det noen gang skulle være nødvendig, måtte det vel være nå når hele verden står i fare for å rammes av terrorhandlinger fra et nettverk som er ondskapsfullt, som har enorme ressurser, og som har vist en voldsom vilje til å gjennomføre grusomme terroraksjoner, hvor formålet er å ramme flest mulig sivile og uskyldige. Så spør representanten Jacobsen om vi skal gå videre og bombe i Sudan og Jemen. Jeg kjenner ikke til at vedtakene verken i NATO eller i Sikkerhetsrådet vil si noe annet enn bombing av terrornettverkene i Afghanistan, så det er en helt uaktuell problemstilling. Og når representanten henviser til at bombing bare er symbolikk, må jeg henvise til de konkrete resultatene.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2001-12-05:
Jeg må konstatere at representanten Halvorsen unngår å svare på de utfordringene som er reist her i dag mot SV. Jeg begynner også å tvile på om representanten Halvorsen hørte etter da jeg holdt mitt hovedinnlegg, for det var slett ikke noe seiersinnlegg hvor jeg konstaterte at vi nå har full seier. Jeg sa at nedkjempingen av Taliban er oppnådd «i større omfang enn det mange våget å håpe på», og at «Talibans beskyttende rom rundt Osama bin Laden blir stadig innskrenket». Det er en nøktern analyse av det som har blitt oppnådd i det siste i Afghanistan. Så jeg synes nok det er for tidlig å feire seieren. Vi har ikke kommet dit ennå. Men jeg har spurt om SV kan gjøre rede for hva konsekvensen ville ha vært hvis vi ikke hadde gått til militære operasjoner. Hvordan ville situasjonen for Afghanistans befolkning vært foran en vinter, dersom man ikke hadde klart å ta knekken på Talibans maktapparat? Dessuten var et av mine hovedspørsmål om representanten Halvorsen er enig i at hun tok feil når hun hevdet at Taliban styrkes for hver dag det bombes. Nå stiller hun heller spørsmålet: Har bombingen bidratt til å rekruttere til terrornettverk i andre land? Det er ikke en påstand lenger, men det er et spørsmål, som selvfølgelig foreløpig er vanskelig å besvare med sikkerhet. Men jeg konstaterer at vi heller ikke får noe svar på hvorfor det ikke ligger noe forslag fra SV her i dag om at bombingen skal stanses, eller at man skal innføre en midlertidig bombestans.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2001-12-05:
Bakgrunnen for det norske engasjementet i Midtøsten er jo bl.a. Oslo-avtalen og det store fremskritt man oppnådde i 1993 – den gang man ble enig om intensjonene. Da var det også et sterkt ønske fra israelsk side om norsk innsats for å øke levestandarden blant bl.a. palestinere. Vi må huske at bakgrunnen for hele denne prosessen som ledet fram til Oslo-avtalen, var et studium av levevilkårene i disse områdene – og det norske engasjementet har også vært sterkt ønsket fra israelsk side. I dag er det slik at man har meget strenge krav til hvordan midlene brukes, og vi har ingen indikasjoner på misbruk av midler. Jeg ser derfor ingen grunn til å skulle gå inn på å støtte det forslaget Fremskrittspartiet fremmer her i dag. Jeg tror at bistand til dette området, som er så hardt rammet av konflikter og vold, er mer nødvendig enn noen gang.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2001-12-05:
Representanten Haga henviste også til Grunnloven § 25 og betydningen av at Stortinget nå får drøfte denne saken. Men det heter i § 25 bl.a. følgende: «Landeværnet og de øvrige Tropper, som ikke til Linjetropper kunne henregnes, maa aldrig, uden Storthingets Samtykke, bruges udenfor Rigets Grænser.» Det er viktig å ta med seg tankene bak denne bestemmelsen som ble innført høsten 1814, som var at disse mannskapene skulle være reservert for innsats på norsk jord, slik at ikke landet skulle bli liggende fullstendig uten forsvar fordi alle militære ressurser ble brukt til å forsvare unionens interesser. Bestemmelsen har derfor ingen relevans til den problemstillingen vi står overfor i dag. Jeg vil gjerne spørre Senterpartiet om man nå er uenig i den funksjonen som den utvidede utenrikskomite har hatt, og om man ønsker en helt annen praksis for fremtiden. Senterpartiet har også argumentert sterkt for bombestans, spesielt nå foran vinteren, og jeg vil gjerne vite om Senterpartiet har endret syn på dette.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2001-12-05:
Representanten Lars Rise var innom hva Fremskrittspartiets forslag vil innebære med hensyn til kutt i støtten til PLO. Ja, hva har egentlig historien vist oss? Hvor mange ganger skal man ta hverandre i hånden, for deretter å dra hjem – og alt er som før? Ikke bare det, det blir også verre. For oss i Fremskrittspartiet ser det ut som om jo flere penger PLO får, jo verre blir det. Mener representanten Rise at alt løser seg med penger fra Norge? Kanskje er det på tide å si klart fra at det som skjer nå, tolereres ikke, og at det har økonomiske konsekvenser.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2001-12-05:
Statsråd Hilde Frafjord Johnson sa i sitt innlegg at krigen i Afghanistan er over. Ja, er den egentlig det? Krigen var også «over» da Sovjet trakk seg ut, men historien har vist at krigen ikke er over. Når det gjelder Afghanistan, er situasjonen den at Nordalliansen har sikret seg et solid fotfeste, og at enkelte innen alliansen har uttrykt at det ikke er ønskelig med fremmede fredsstyrker på afghansk jord. Dette tyder på at det er enkelte som ikke ønsker fred, med fullt demokrati. Det at det nå ser ut som om man har fått i stand en midlertidig regjering bestående av flere parter, kan være en start, og jeg vil spørre statsråden hva Regjeringen vil gjøre for å sikre at de seirer som den internasjonale styrken har oppnådd, ikke har vært forgjeves. Krigen har som kjent vært ført mot terrorisme og ikke mot Afghanistan som land.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2001-12-05:
I en konkret vurdering av en eventuell styrkeavgivelse i forbindelse med Afghanistan-operasjoner, foreligger det en internasjonal koalisjon av stater som deltar i kampen mot internasjonal terrorisme etter terroranslagene mot USA 11. september 2001. FNs sikkerhetsråd har i resolusjon 1368 bekreftet USAs rett til individuelt og kollektivt selvforsvar i samsvar med FN-paktens artikkel 51, og slått fast at anslagene er en trussel mot internasjonal fred og sikkerhet. Videre har NATO-rådet utløst forpliktelsene ifølge Atlanterhavstraktaten artikkel 5. De militære operasjonene som er rettet mot terrornettverket al-Qaida og Taliban-bevegelsen, er i samsvar med folkeretten, og det kan ikke ses å ligge noe hinder i Grunnloven § 25 mot at Norge deltar i ulike typer militære operasjoner i tilknytning til situasjonen i Afghanistan, enten det er under alliert fremmed stats eller under FNs kommando, så lenge Stortinget samtykker. Det legges i denne forbindelse til grunn at disse operasjonene er forankret i vedtak truffet av internasjonale organisasjoner som Norge er medlem av. Det vil i denne saken si at styrkeinnsatsen benyttes innenfor de rammer og for de formål som er angitt i resolusjon 1368 for 2001, og senere relevante resolusjoner vedtatt av FNs sikkerhetsråd. Så til hvordan deltakelse skal finansieres. Her er det fire muligheter: Enten ved å omdisponere innenfor budsjettrammen til Utenriksdepartementet, eller ved å benytte oljepenger, eller øke skatter og avgifter, eller redusere på tilbud til befolkningen. Her må Regjeringen i klartekst si hvor pengene skal tas fra. Vi er ikke ute etter beløpets størrelse, det må vi komme tilbake til når vi vet hvor mye som trengs. Så er det slik at når Fremskrittspartiet fremmer forslag i forbindelse med budsjettet, så er det ikke måte på hvor ille det vil gå landet med renteøkning, inflasjon og det som verre er. Men når det gjelder bruk av penger i forbindelse med operasjoner innen Afghanistan, og her snakker vi om en milliard eller mer, ja, da er det ikke problemer med å finne penger. Forstå det den som kan. Nå fører ikke USA eller Norge krig mot Afghanistan eller islam, men mot terrornettverket al-Qaida og Taliban-bevegelsen, med lederen Osama bin Laden i spissen. Har Regjeringen i den forbindelse tenkt på hva den skal gjøre dersom det skulle vise seg at bin Laden f.eks. har klart å komme seg til Irak eller Libya? Svaret er vel: Den tid, den sorg. Men det reiser viktige prinsipielle spørsmål som bør avklares. Til slutt: I kampen mot internasjonal terrorisme kan jeg personlig ikke se forskjell på selvmordsbombene som rammer sivile, enten det er i USA eller i Israel. Det internasjonale samfunnet må reagere og ta avstand fra slike selvmordsaksjoner, uansett hvilket land det rammer. Det må ikke være slik at et lands størrelse bestemmer i hvor stor grad Norge skal reagere. Et land som beskytter terrorister, må påregne at landets ledere stilles til ansvar for terroraksjonene. Når det gjelder konflikten i Midtøsten, er det klart at palestinernes leder, Arafat, har et ansvar, og man kan stille spørsmål om det er PLO eller Hamas som nå leder palestinerne.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2001-12-05:
Jeg kan forsikre representanten Morten Høglund om at nettopp fordi situasjonen i de palestinske områdene og i Midtøsten er så betent og så vanskelig som representanten beskriver den som, er vi ekstra påpasselige. Vi overvåker midlene meget nøye. Det er faktisk slik at Riksrevisjonen har sendt en egen delegasjon til de palestinske selvstyreområdene, nettopp for å overvåke hvordan norske bistandsmidler er brukt. Rapporten de kom tilbake med, var faktisk at de ikke fant noe kritikkverdig i forvaltningen av de norske bistandsmidlene. De fleste i Stortinget kjenner Riksrevisjonen som relativt påpasselig. Det betyr altså at vi har vært meget nøye i valg av sektorer, i valg av innsatsområder og i valg av hvem man samarbeider med innenfor de palestinske myndighetene. Våre folk der har – etter det vi kan bedømme – gjort en meget tilfredsstillende jobb på dette området. Vi har ingen indikasjoner på at norske bistandsmidler har vært misbrukt. Så har vi spørsmålet om utdanning. Noe av det viktigste for å forebygge konflikter og nye voldsspiraler i dette området må jo være nettopp å støtte utdanningsinnsatsen, det å gi barn og unge kunnskap slik at de kan få økt og få forbedret sine ressurser i forhold til å ta mer ansvar for sitt eget liv og sine familier. Når det så gjelder læremidler, har jeg ingen indikasjoner på at noen av læremidlene har blitt finansiert ved hjelp av norske midler. Vi har tvert imot prøvd å gå dette litt etter i sømmene, og så vidt vi er kjent med, er det ikke slik at norske midler er blitt brukt til dette. Når det gjelder innholdet i læremateriellet, er alle nasjoner i sin suverene rett til å velge hva slags undervisningsmateriell man vil bruke og innretningen på den. Vi har ingen mulighet til å overprøve det. Men det er klart at dette er spørsmål som vil kunne bli tatt opp på et mer politisk nivå, som ledd i en fredsprosessdialog med de palestinske selvstyremyndighetene. Det vil i tilfelle utenriksministeren måtte ha ansvaret for.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2001-12-05:
tRepresentanten Jacobsen og jeg er helt enige om betydningen av å skape og stimulere et slikt engasjement blant ungdom, og nettopp derfor la vi om Fredskorpset. Det siste jeg faktisk gjorde rett før jeg gikk av som statsråd forrige gang, var å legge på plass et nytt fredskorps. Fra å være et fredskorps med relativt gamle eksperter – for å si det litt mindre odiøst – med en gjennomsnittsalder på 45 år, som til forveksling lignet alle andre i utviklingssammenheng, ble det et fredskorps som skal bestå av unge entusiastiske mennesker som forplikter seg over tid til å gjøre et solidaritetsarbeid der utvekslingen går begge veier. Til orientering for Stortinget har vi nå altså representanter fra flere utviklingsland som er her som fredskorpsere i Norge. Det synes jeg er en spennende og morsom ny vri, som vi har veldig gode erfaringer med. Det første kullet er her nå. Når det gjelder det som jeg tror representanten egentlig tar opp, ligger det litt i den yngre aldersgruppen, for aldersgruppen for Fredskorpset er fra 22 år til 35 år. Etter min vurdering må vi ikke svekke hovedpoenget med Fredskorpset, som er solidaritetsinnsats over tid, en litt langvarig forpliktelse, ikke bare en utveksling frem og tilbake over noen få måneder. Jeg ønsker å bevare intensjonen og opplegget for Fredskorpset. Men jeg og Regjeringen er opptatt av at vi får en løsning for de ungdomsprogrammene som går på en kortere utvekslingsordning. Det kan jeg love representanten at vi arbeider med i departementet. Vi vil ha en dialog både med Landsrådet for Norges Barne- og Ungdomsorganisasjoner og andre miljøer om hvordan vi kan finne en løsning i forhold til de unge aldersgruppene, som er rundt tenårene og rundt 20. Det betyr at man bevarer Fredskorpset slik det er laget, som en langvarig solidariske forpliktelse, altså over ett til to år. Men vi skal finne en ordning i forhold til de yngste gruppene.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2001-12-05:
Jeg må få rette opp en liten misforståelse. Jeg sa ikke at krigen «er over». Jeg sa at «USA og de allierte er i ferd med å vinne krigen i Afghanistan». Det er en forskjell. Representanten har helt rett i at den ikke er over, og at det gjenstår veldig store utfordringer for det internasjonale samfunn og for aktørene i Afghanistan. Når det gjelder kommentarene i forhold til Nordalliansens synspunkter på en internasjonal fredsstyrke, tror jeg det har endret seg i positiv retning. Men jeg tror dette er spørsmål som utenriksministeren kan komme tilbake til, i og med at dette gjelder vurderingen av situasjonen i Afghanistan. Så kan jeg si litt om hva jeg mener er av avgjørende betydning for å stabilisere situasjonen og bygge opp under den prosess som nå er i ferd med å utvikle seg på det politiske feltet. Det er at vi ikke gjentar de feil som har vært gjort før, nemlig at når mediene forsvinner og TV-kameraene slås av, og de humanitære aktørene og kriseaktørene forsvinner, blir sivilbefolkningen overlatt til seg selv. Og så tar det lang tid før det kommer inn utviklingsaktører, og da i et mye mindre omfang enn det som trengs. Det er det man i internasjonal sammenheng har kalt for «gapet», og det er veldig mange mennesker som har havnet i dette gapet i mange år. Det vi nå som internasjonalt samfunn må være villig til, er å stille opp med en langvarig innsats i Afghanistan, og da snakker jeg om innsats på en rekke områder. Men gjenoppbyggingsinnsatsen er kanskje noe av det aller viktigste – det å sikre at vi nå ikke svikter ved å redusere omfanget av innsats. Da tror jeg vi kan se at nye konflikter oppstår. Vi er nødt til å ta den langvarige forpliktelsen på alvor. Det vil kreve noe av oss, det vil kreve noe av veldig mange andre land, og det vil også kreve noe av omfanget av innsatsen vi er villig til å sette inn. Jeg vil også si at dette ikke er en innsats som skal gå ut over andre regioner i verden. Vi må også være villig til å stille opp der. Derfor vil dette kreve mye fremover.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2001-12-05:
President!
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2001-12-05:
Ja, presidenten «formoder» heilt rett. Som den parlamentariske leiaren i Høgre gjorde overfor Høgre si gruppe, vil eg rå Kristeleg Folkeparti si gruppe til å stemme mot alle forslaga. Eg skal berre grunngje kvifor vi stemmer mot forslag nr. 2. Det er fordi vi har full tillit til at denne regjeringa vil ivareta det som er intensjonen i framlegget.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-12-05:
Komiteen er enstemmig, og den synes også at den måten Regjeringen følger opp meldingen og arbeidet på Svalbard på, er positiv. Jeg skal knytte innlegget mitt til to korte forhold. Det første forholdet er det som er tatt opp om energiforsyningen. Jeg vil vise til at Regjeringen ser den bevilgningen som er nevnt i innstillingen, som et innledende bidrag til den opprusting og det vedlikehold som er nødvendig når det gjelder energiforsyningen i Longyearbyen. Jeg har for øvrig merket meg at utenrikskomiteen i sin innstilling er opptatt av spørsmålet om omlegging til et fornybart energisystem i Longyearbyen, og jeg kan forsikre om at Regjeringen også legger vekt på dette. Vi vil i samarbeid med Longyearbyen lokalstyre utrede hvilke alternativer som foreligger når det gjelder bruk av andre energikilder enn kull og diesel, og da særlig muligheten til å benytte vindkraft. Jeg skal for øvrig til Svalbard i midten av januar neste år, og vil bl.a. benytte anledningen til å besøke energiverket i Longyearbyen. Så en kort kommentar: Det hender at både politikere og statsråder møter seg selv i døra. Det gjør jeg – bokstavelig talt – i tilknytning til kommende kommentar. Den 5. mars 2000 besluttet jeg, som justisminister, at polaravdelingen i Justisdepartementet burde legges ned og legges inn under en annen avdeling i departementet. Jeg har nå kommet fram til at dette var en gal beslutning. Jeg har kommet fram til at det er riktig at polaravdelingen bør opprettholdes, og synes selvfølgelig det er riktig å orientere Stortinget om det. Grunnen til det er at norsk forvaltning i nordområdene er gjenstand for stadig økende interesse, og det viser seg at sentrale parter i Svalbardtraktaten har foretatt henvendelser som viser at det er stor oppmerksomhet når det gjelder utøvelsen av norsk svalbardpolitikk. Det er også enighet mellom berørte departementer og instanser om behovet for en koordinering av polarspørsmål, og at Norge utad må vise at svalbardpolitikken vektlegges i sentralforvaltningen. Som følge av det skal Det interdepartementale polarutvalg styrkes. Blant annet på dette grunnlag har jeg kommet fram til at jeg bør reversere det standpunkt jeg som statsråd i Justisdepartementet tok den 5. mars 2000, og opprettholde polaravdelingen som en egen avdeling.
Karl-Anton Swensen (Kystpartiet), 2001-12-05:
Kystpartiet vil bidra til å bekjempe internasjonal kriminalitet og terrorisme. For at bekjempelsen skal være mest mulig effektiv, er man nødt til å ta i bruk en kombinasjon av flere typer virkemidler. For det første trenger man en grensekontroll mellom statene, slik at kriminelle og terrorister ikke kan bevege seg over landegrensene uten å risikere identitetskontroll. For det andre trenger man et nasjonalt politiarbeid inne i det enkelte land. For det tredje trengs det et internasjonalt samarbeid mot kriminalitet og terrorisme. Sammenhengen mellom disse virkemidlene er viktig. Ved en åpen og effektiv grensekontroll vil man nemlig minske behovet for overvåkning inne i landet. Steinar Bastesen fremmet nylig et Dokument nr. 8-forslag for Stortinget om innføring av norsk grensekontroll mot Schengen. Dessverre fikk dette forslaget bare Kystpartiets stemme. Vi var særlig skuffet over at partier som vil markedsføre seg som motstandere av norsk deltakelse i Schengen, stemte imot et slikt forslag. Etablering av en permanent grensekontroll mot Schengen ville nemlig også innebære en norsk utmeldelse av Schengen. Kystpartiet mener at politiarbeidet på norsk territorium bør foretas av norsk politi. Ifølge forslaget til avtale mellom Norge og Europol skal det innføres en ordning med immunitet for Europol-sambandsmenn i Norge. Kystpartiet mener at dette punktet i avtalen er problematisk. Likeledes er vi skeptiske til bestemmelsen om at Norge gjennom Kriminalpolitisentralen på anmodning skal overføre til Europol all informasjon som gjelder intern organisasjon, oppgaver og datasikkerhetsrutiner hos politimyndighetene i Norge. Kystpartiet vil at enhver avtale om politisamarbeid skal være rent mellomstatlig, dvs. at partene er likeverdige. I avtaleforslaget innføres det en tvisteordning med en voldgiftsdomstol som lett kan rokke ved likeverdigheten i samarbeidet. Av hensyn til personvernet er det viktig at man har nasjonal kontroll med personopplysningene. I et stort system som Europol vil sensitive opplysninger lettere komme på avveie, og systemet er under rask videreutvikling. Vi frykter at Norge i for liten grad vil ha kontroll over hvordan opplysninger vi gir til Europol, vil kunne bli brukt. Kystpartiet vil ha et internasjonalt politisamarbeid basert på likeverdighet og folkestyrt kontroll. Vi vil styrke det mellomstatlige politisamarbeidet i Interpol og arbeide for et mer balansert, folkestyrt og kontrollerbart samarbeid med Europol enn det foreliggende avtaleutkast tillater. Det er veldig overraskende å se det standpunktet som Sosialistisk Venstreparti har tatt i denne saken, for i en artikkel i Bergens Tidende 4. juni 1999 var jo SV sjokkert over nei-regjeringen: «Norsk Europol-deltakelse er et ynkelig knefall fra nei-regjeringen og Senterpartiet, sier stortingsrepresentant Ågot Valle.» Og da gikk man jo klart imot Europol. På denne bakgrunn vil Kystpartiet gå imot inngåelse av avtale mellom Kongeriket Norge og Europol.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2001-05-09:
Jeg har et spørsmål til forsvarsministeren. Norge har seks transportfly som er i svært dårlig tilstand. Det er sprekkdannelser på vinger og skrog, og flyene burde for lengst vært skiftet ut. Nå er det også slik at Norge har forpliktet seg til å stille disse transportflyene til disposisjon som en del av internasjonal innsats. Hva har forsvarsministeren tenkt å gjøre for å løse dette akutte problemet?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2001-05-09:
Jeg er for så vidt enig i den tilstandsbeskrivelsen som forsvarsministeren gir, men spørsmålet mitt var hva forsvarsministeren har tenkt å gjøre for å få en raskere utskifting av Hercules-flyene. Etter hva jeg vet, er flyene i så dårlig tilstand at Forsvaret er nødt til å leie inn alternative fly for å kunne møte sine forpliktelser. Hvis det er slik at vi gjennom lengre tid har hatt et forsvar i forfall nettopp fordi Stortinget har sviktet i å gi tilstrekkelige bevilgninger bl.a. til nyinvesteringer, vil et naturlig spørsmål være – siden disse transportflyene i all hovedsak produseres i utlandet og det derfor vil være lite riktig å hevde at det er inflasjonsdrivende å fornye materiell i Norge ved å kjøpe det i utlandet – om forsvarsministeren vil komme til Stortinget med et fremlegg om raskest mulig å få investert i nye fly.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2001-05-09:
En annen veldig viktig velferdsordning er folketrygden, og ikke minst reguleringen av grunnbeløpet, som gjennom mange år har vært underregulert, slik at den gjennomsnittlige kjøpekraftsutviklingen for pensjonistene hvert år har blitt svekket. Er det nå slik at Regjeringen kommer til å forplikte seg til en kraftig økning av grunnbeløpet, slik at kjøpekraftsutviklingen vil bli bedre også for pensjonistene, eller vil Regjeringen fortsette med den politikken som de dessverre har ført gjennom mange år, og underregulere grunnbeløpet gjennom de årlige trygdeoppgjørene, slik at kjøpekraftsutviklingen blir enda verre for mange av de pensjonistene som allerede har det vanskelig fra før? Dette er en veldig viktig velferdsordning som burde være klargjort fra Regjeringens side før valget.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-05-09:
Det er riktig at våre Hercules-fly begynner å bli tilårskomne. De har gjort og gjør gjennomgående fortsatt en meget viktig og stor innsats. Det er også riktig, dessverre, at det i det siste er avdekket slitasjeskader på disse flyene som kan være mer omfattende enn det vi hadde grunnlag for å tro for ikke så lang tid tilbake. Jeg avventer nå en mer utførlig vurdering av flyenes tilstand fra Luftforsvaret og fra Forsvarets overkommando, og jeg håper den kommer i nær framtid. En slik endelig vurdering foreligger ikke. Men det sier seg selv – og det er Stortinget og ikke minst forsvarskomiteen kjent med – at vi i lengre tid har sett på mulighetene for å fornye denne flåten. På et tidspunkt er det klart at utgiftene til reparasjon og vedlikehold overskrider kostnadene ved nyanskaffelser. Når det skjæringspunktet inntreffer, vil være avhengig av den tilstandsanalyse som departementet får i forhåpentligvis nær framtid. Men jeg vil føye til: Dette er bare ett av mange eksempler på et forsvar som er i forfall fordi vi ikke har maktet å omstille Forsvaret, og for det formål ligger det nå en proposisjon til behandling i komiteen. Hensikten er å frigjøre midler til øvrig drift – bortsett fra lønnsutgifter, vi har altfor mange ansatte i Forsvaret – mer penger til kompetanse, mer penger til nyinvesteringer og nyskaping. Det vil selvsagt også komme Luftforsvaret til del.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-05-09:
Som jeg nettopp sa, er det avhengig av en nærmere vurdering av flyenes tilstand i Forsvarets overkommando og i Luftforsvaret. Når mange nå står på bakken, skyldes jo det at man ønsker å ha en grundig gjennomgang av tilstanden for alle, og det er ikke gitt at den gjennomgangen er entydig negativ. Det kan godt være at man kommer til at ved hjelp av omfattende reparasjoner går det bra lenge. Men hvor lenge er da en del av det underlagsmaterialet som vi har bedt om å få del i. Det sier seg selv at det er ikke mulig å besvare på stående fot spørsmålet om når vi skal skaffe nye fly. Det er avhengig av de analyser som kommer inn fra militært hold. Og så får vi invitere Stortinget til å drøfte de spørsmålene, avhengig av de rapportene som vi så får.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-05-09:
Det var et vanskelig spørsmål. Men jeg går ut fra at representanten gjerne vil ha et svar. Nå ligger Regjeringens proposisjon i komiteen. Det vil være helt høl i hue – unnskyld uttrykket – for meg å gi meg inn i spekulasjoner om hva det kan bli flertall for og ikke flertall for i komiteen når det gjelder økonomisk nivå. Jeg har lagt merke til at representanter for sentrumspartiene har sendt ut en pressemelding som de har problemer med å få på trykk noe sted, av en eller annen grunn, hvor det framkommer at en baserer seg på Regjeringens økonomiske nivå med forbehold om det som måtte følge av et eventuelt forsvarspolitisk forlik. Det peker vel i retning av at avstanden mellom proposisjonens økonomiske nivå og det som måtte bli resultatet av Stortingets behandling, kanskje ikke blir kjempestor. Men det er umulig for meg å kvantifisere det i antall milliarder kroner eller antall hundrevis av millioner kroner. Derfor er det håpløst for meg å gi meg inn i et spørsmål om det. Dette spørsmålet er nå til behandling i gruppene, og der vil en selvsagt ta inn over seg helheten i de problemstillingene som bl.a. representanten Andersen gjør rede for.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-05-09:
Ja, det sier seg selv at i lys av den tilstandsrapport som kommer til å foreligge fra Forsvarets overkommando, så må vi drøfte det spørsmålet på et bredt grunnlag. Og som jeg sa i et tidligere svar: Det går et skjæringspunkt mellom utgifter til vedlikehold og oppretting av skader og lønnsomheten ved nyinvesteringer. Stortinget fant ut at det brekkpunktet var ikke inntrådt, og følgelig lot man være å realisere nye transportfly for ikke så lang tid tilbake. Vi får se om den nye tilstandsgjennomgangen aktualiserer en ny holdning til det spørsmålet, det vil ikke jeg forutskikke. For øvrig er det selvfølgelig riktig at en av mange forklaringer på problemene i Forsvaret knytter seg til at vi ikke har hatt oppfølging i Stortinget av de vedtatte langtidsprogrammer, og det har adresse til ganske mange i denne salen og til interne prioriteringer. Jeg minner om at skulle vi vedlikeholdt den forsvarsstrukturen Stortinget har vedtatt, burde vi hatt forsvarsbudsjetter på langt over 30 milliarder kroner, så dette er et problem for oss alle. Og det er noe av grunnlaget for at Regjeringen lufter tanken om et forsvarspolitisk forlik, der de politiske partiene forplikter seg til et nivå i fireårsperioden.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-09:
Jeg går ut fra at Regjeringen har lagt fram et forslag til framtidig forsvar innenfor de rammer Regjeringen mener er riktig, og i forhold til andre prioriterte oppgaver. I Stortinget 4. desember 1998 sa arbeiderpartirepresentant Bjørn Tore Godal at forsvarsbudsjettet ble behandlet i en situasjon der barn og gamle føler seg maltraktert i budsjettprosessen. Nå ser det ut til at Stortinget vil presse Regjeringen til å bruke enda flere milliarder på Forsvaret. Hvis forsvarsministeren hadde hatt 3–4 milliarder kr mer å rutte med, ville det da blitt fly og fregatter, eller ville det blitt bedre barnehager, mer miljøpolitikk og en bedre eldreomsorg av det?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-09:
Det er mange former for beskatning, og noen av dem rammer de fattigste og de sykeste mest. Og egenandeler, som er skatt på sykdom, eller skatt på omsorgsbehov, er en form for beskatning som SV er dypt uenig i, for vi mener at man bør skatte etter evne og ikke etter om man har dårlig helse eller om man har et omsorgsbehov. Det å redusere egenandelene ville jo være et tiltak som hjelper både syke og gamle og også mange barn og unge, som nå må betale egenandeler fordi de enten er uheldige og blir syke, eller fordi det tas egenandeler på aktiviteter. Kan Regjeringa tenke seg å legge fram en handlingsplan for å redusere bruken av egenandeler spesielt på helse- og omsorgstjenester?