Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2007-12-05:
Jeg vil først berømme Regjeringen for den tydelig og synlig økte aktiviteten internasjonalt, enten det gjelder nordområdene, NATO, reformarbeidet i FN, Europa og EU, klimaendringer eller initiativ og medvirkning til løsning av konflikter, som f.eks. i Midtøsten. Internasjonalt samarbeid er viktig for å sikre norske interesser, men det er viktig også for å få gjennomslag for de verdier vi mener at internasjonale løsninger og internasjonal utvikling skal basere seg på. Vi må bruke alle tilgjengelige arenaer for innflytelse og påvirkning, på nordisk, europeisk og transatlantisk nivå og på FN-nivået. Mulighet for påvirkning har mindre med landstørrelse å gjøre enn med den offensive holdning og de verdier man går inn i diskusjoner med. Tilstrekkelige ressurser er nødvendig både for å følge opp økte norske ambisjoner på den internasjonale arena og for å sikre en effektiv bistand. Jeg er fornøyd med at Kristelig Folkeparti er med på å understreke dette når det gjelder bistanden. Høyre og særlig Fremskrittspartiet har mindre ambisjoner og kutter i den nødvendige administrative kapasitet, som de mener er for omfattende. Dette virker desto mer merkelig når de har store innvendinger til små omdisponeringer Regjeringen har gjort innenfor konsulatstrukturen. Opposisjonen greier ikke engang finne midler av det de kaller småbeløp for egne standpunkter om økt diplomatisk aktivitet, men overlater til Regjeringen å ta ansvar for inndekningen. Innenfor rammen av dagens tilknytningsform til EU gjennom bl.a. EØS-avtalen fører de rød-grønne en aktiv europapolitikk. Hovedhensikten er å ivareta norske interesser og påvirke beslutninger i EU som vi vet i stadig større grad får konsekvenser for Norge. Grunnlaget for europapolitikken ble presentert i en melding som Stortinget behandlet denne våren. Regjeringen inviterte samtidig Stortinget til sterkere medvirkning og bredere forankring i Stortinget av EU- og EØS-saker. Det har vært enstemmighet om denne tilnærmingsmåten. Regjeringen har fulgt opp sine ambisjoner og forpliktelser overfor Stortinget på en god måte. Sist fredag vedtok også Stortinget nødvendige formelle endringer i sin håndtering av EU- og EØS-saker som muliggjør tidligere involvering og bredere forankring i fagkomiteer. Jeg er fornøyd med at Regjeringen både i tidligere og foreliggende budsjett har funnet rom for økning i tilskudd til informasjon om europasamarbeid, for slik å skape mer åpenhet og debatt om aktuelle saker. En ny reformtraktat for EU foreligger. Det er nødvendig at Regjeringen analyserer betydningen av denne for utviklingen i EU-samarbeidet og for norsk politikk i forholdet til EU og EØS og formidler sine vurderinger til Stortinget på en egnet måte. Norge vil bidra med store beløp for å oppnå økonomisk og sosial utvikling i de nye EU-landene, som også inngår i et utvidet EØS. Vi har i hovedtrekk ett arbeidsmarked i EØS, som Norge også har stor nytte av. Men vi har også utfordringer, som sosial dumping, som vi må motarbeide. I denne sammenheng mener jeg Norge må støtte den sosiale dialogen i Europa, et område der vi har stor erfaring med trepartssamarbeid, kompetanse og gode resultater å vise til. Jeg er derfor spesielt fornøyd med at Regjeringen i budsjettet har avsatt midler til arbeidslivets parter for å fremme sosial dialog og samarbeid med partene i de nye EU-landene i Sentral-Europa. Jeg vil også nevne nødvendigheten av å stimulere til bilaterale samarbeidsprosjekter – herunder målgruppen arbeidslivets parter – i reforhandlingene om finansieringsordningene for de sentraleuropeiske land i EØS. Nordområdene er, som nevnt tidligere i debatten, et av de rød-grønnes viktigste satsingsområder. Her inngår Russland som strategisk samarbeidspartner når det gjelder miljøspørsmål, forvaltning av fiskebestander og utvinning av energiressurser. Samarbeidet med Russland er i god utvikling. Jeg deltok som korttidsobservatør i Europarådets delegasjon til valget til Dumaen sist søndag. På bakgrunn av hovedtrekkene økonomisk vekst og politisk stabilitet fikk president Putin og det partiet han frontet, United Russia, en stor majoritet. Dette var ikke et overraskende resultat ifølge de fleste kommentatorer, med grunnlag i en vurdering av presidentens reelle tilslutning. Men valggjennomføringen fikk omfattende kritikk i konklusjonene både fra OSSE og fra Europarådet for ikke å ha tilfredsstilt internasjonale standarder for demokratiske valg, først og fremst knyttet til førvalgsperioden med bl.a. kontroll av etermediene, en valgordning som favoriserte de største partiene, overgrep mot deltakere i demonstrasjoner og både trusler mot kandidater fra opposisjonen og press mot velgere. Russland må stå til rette for denne kritikken fra Europarådet, som de er medlem av, i henhold til de konvensjonsforpliktelser de selv har undertegnet. Mitt poeng her, og da med nordområdene som eksempel, er at Norge og Europa må fortsette å utvikle samarbeid med Russland ut fra gjensidig avhengighet og felles interesser, men samtidig komme med fortsatt klar og tydelig kritikk av brudd på internasjonale konvensjoner og menneskerettigheter.