Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-12-02:
Det er et par ting i denne saken jeg vil påpeke. Jeg vil først og fremst gi kompliment til Sivilombudsmannen og hans medarbeidere for godt utført arbeid. Det er en meget grundig melding til Stortinget, en melding som kanskje hadde fortjent mer oppmerksomhet og grundigere behandling, også enkeltsakene i den. Men jeg vil gjerne gi full støtte til at Sivilombudsmannen er Stortingets ombudsmann og opptrer på vegne av Stortinget, og da er det ikke så nødvendig at vi går gjennom hver enkelt sak. Jeg tolker det dit hen at vi slutter oss til Sivilombudsmannens vurderinger med mindre vi eksplisitt sier noe annet, slik at når Sivilombudsmannen gjør sitt arbeid, gjør han det på vegne av Stortinget, og med Stortinget i ryggen. Jeg vil gjerne nevne fra komiteens innstilling at vi håper at Sivilombudsmannen vil foreta flere generelle undersøkelser av spesielle forvaltningsorganer, noe som vi anser som meget verdifullt. Etter hvert har det utviklet seg en praksis i det andre kontrollorganet, nemlig Riksrevisjonen, med såkalt forvaltningsrevisjon, hvor Stortinget får egne saker, Dokument nr. 3-serien, til behandling. Jeg skulle ønske at vi også kunne fått noen flere slike typer saker fra Sivilombudsmannen. Her har komiteen påpekt at Sivilombudsmannen vurderer å undersøke risikoen for ulik praksis mellom de ulike regionene i kriminalomsorgen, deriblant ulik praksis med hensyn til reaksjonsnivå. Det hadde vært ett fornuftig område å gå inn på. Det er mange områder hvor det skal være lik behandling av lik sak over hele landet. Det må av og til være noen som passer på at det ikke utvikler seg ulik praksis og ulike systemer innenfor det samme saksområdet slik at borgerne ikke får den samme behandling over hele landet. Jeg vil også slutte meg til det komiteens leder sa når det gjaldt ytringsfriheten også for offentlige ansatte. Det er et meget viktig poeng. Etter at vi har hatt en del skandaler, kanskje først og fremst i våre naboland, men det kan vel av og til også ha vært noen i Norge, vet vi at det å være hva man i utlandet kaller «whistle-blower», eller sladrehank, kan være meget negativt for den personen som sier fra om uakseptable forhold på en arbeidsplass, enten for arbeidstakerne eller for andre berørte, f.eks. i helsevesenet, pasienter og i eldreomsorgen, de eldre. Jeg vil gi klar støtte til et system hvor det er beskyttelse av de ansatte som har en berettiget grunn til å varsle andre om uakseptable forhold, etter at man forgjeves har forsøkt å ta tingene opp internt i systemene. I vår gruppe har vi påbegynt et arbeid med en egen «whistle-blowing»-lov, som under visse forutsetninger skal beskytte dem som sier fra, mot represalier fra overordnede. Det var noe komiteen fikk en del informasjon om, bl.a. under vårt besøk i Australia, hvor de har en egen «whistle-blowing»-lov. Det har de også i USA. Vi arbeider nå med å prøve – eventuelt i samarbeid med andre – å fremme tilsvarende i Norge. For det er kjedelig når vi hører om represalier overfor offentlig ansatte innen f.eks. eldreomsorgen, helsevesenet eller skoleverket, hvor man får kjeft av overordnede og vanskeligere arbeidsforhold fordi man har tillatt seg ikke å gi seg etter at man først har forsøkt internt, og så kanskje har gått til pressen, kanskje gått til overordnet myndighet, kanskje til og med gått til noen politikere og varslet. Da skal man kunne gjøre det, hvis det er god grunn. Selvsagt kan man ikke hevne seg på overordnede fordi man har fått en berettiget irettesettelse. Vi skal ha ordnede forhold. Men der hvor det er berettiget, skal man kunne si fra og ha ytringsfrihet uten å risikere represalier. Det siste punket jeg vil nevne, var også komiteens leder innom. Jeg vil i likhet med henne be justisministeren bekrefte at han er innforstått med komiteens enstemmige merknader. Det har jo tidligere vært slik at når ombudsmannen bad om innsyn i den saken komitelederen nevnte, mente Justisdepartementet at slikt innsyn ikke skulle gis. Dette ble påpekt tidligere, og Sivilombudsmannen ble anmodet om å foreta en vurdering. På slutten av hans brev, som er vedlegg til innstillingen, skriver han: «Jeg antar at det vil være unødvendig med noen endring av ombudsmannsloven § 7, dersom det fra Stortingets side gis uttrykk for at denne bestemmelsen også må gjelde for de interne dokumenter som Justisdepartementet har ment er unntatt fra ombudsmannens innsyn.»Slik mening fra Stortinges side er uttrykt i komiteinnstillingen, hvor det står: «Komiteen er enig i at bestemmelsen i ombudsmannsloven § 7 også må gjelde for de interne dokumenter som Justisdepartementet har ment er unntatt fra ombudsmannens innsyn. Komiteen slutter seg for øvrig til ombudsmannens vurderinger av at det på denne bakgrunn ikke vil være nødvendig med en endring av ombudsmannsloven § 7.» En enstemmig komite har nå slått fast hvordan dette er å forstå. Og jeg går ut fra at justisministeren vil akseptere at nå har Stortinget med dette avklart situasjonen, slik at det ikke vil komme noen bemerkninger i fremtiden når Sivilombudsmannen eventuelt ber om innsyn i den type dokumenter han tidligere ikke fikk innsyn i. Nå er det slått fast av Stortinget at slikt innsyn skal gis.