Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2013-06-07:
Endringene i kirkeloven er en direkte konsekvens av endringer i Grunnloven som ble vedtatt i fjor, og som endrer myndighet og bindinger mellom Kirken og staten. Overføring av myndighet skal følges opp med regler for valgordning til kirkelige organer i Den norske kirke. Det var en forutsetning for kirkeforliket at det ble gjennomført en demokratireform i Den norske kirke som ville gi medlemmene i Kirken større innflytelse. Den saken vi har til behandling i dag, skulle – dersom vi hadde fulgt kirkeforliket til punkt og prikke – allerede vært på plass da grunnlovsendringene ble vedtatt i fjor. Det rakk vi jo ikke. Evalueringa av de to foregående kirkevalgene viste at valgordninga med preferansevalg ikke fungerte tilfredsstillende. Den fungerte ikke godt nok i 2009, og den fungerte faktisk enda dårligere i 2011. La meg kort rekapitulere: Valgordninga sviktet på flere punkter. Til menighetsrådsvalget i 2009 var det overskytende kandidater, altså reell valgmulighet mellom flere kandidater, i kun 48 pst. av menighetene, i 2011 i 42 pst. av menighetene. For velgernes valgmuligheter er dette åpenbart en betydelig svakhet ved kirkevalgene, og utviklinga gikk i feil retning i løpet av de to valgperiodene. Manglende reelle valgmuligheter var størst til bispedømmerådsvalget. Den mest åpenbare svakheten var den høye andelen forkastede stemmer ved bispedømmerådsvalget, hele 9,2 pst. Preferansevalgene var vanskelige å forstå, og resultatet ble at over 30 000 stemmer ble forkastet. La meg, med referanse til flertallsmerknaden i innstillinga, for ordens skyld understreke at Senterpartiet aldri har hevdet at demokratireformen skal måles ut fra et kvantitativt mål om valgdeltakelse. Det er resultatene i sum som uroer oss, og som gjør at vi har vært kritiske. Dette er altså premissene og bakteppet for å behandle lovendringene om valgordning i Den norske kirke. Senterpartiet er enig i at de framlagte forslagene er et skritt i riktig retning når det gjelder å gi kirkemedlemmene større innflytelse og kirkelige organer større legitimitet. Men vi mener at forslagene ikke går langt nok i å sikre grasrota i Kirken direkte innflytelse. Senterpartiet mener at alle de sju leke representantene som skal velges til bispedømmerådene, bør velges direkte. Vi mener direkte valg gir kirkemedlemmene størst innflytelse på sammensetninga av bispedømmerådene. Det er spesielt viktig, siden sammensetninga av bispedømmerådene framover vil få større betydning. Etter opphevinga av kirkelig statsråd er det nå bispedømmerådene som skal ha myndighet til å utnevne proster. Medlemmene i bispedømmerådene er også, i kraft av å være delegater på Kirkemøtet, de som velger medlemmene i Kirkerådet, som igjen er det organet som skal utnevne biskoper. En ordning med indirekte valg på flertallet av de leke medlemmene i bispedømmerådene innebærer at myndigheten til å velge bispedømmerådsmedlemmer og kirkemøtedelegater blir lagt til menighetsrådene. Vi må vel innrømme at det ikke har vært aktuelle kirkemøtesaker som har vært viktigst når en velger medlemmer til menighetsrådene. Der er det de lokale sakene og det å få tak i folk som en vet vil gjøre en god jobb, som er i fokus. I Senterpartiet er vi spesielt opptatt av dette, siden det er Kirkerådet som nå skal være ansettelsesorgan for biskopene. For oss er det derfor avgjørende at votumet bak det organet som skal utnevne Kirkens øverste ledere, gjenspeiler og ivaretar bredden blant kirkemedlemmene. Senterpartiet mener at en ordning som åpner for indirekte valg, ikke på en god nok måte sikrer velgerne klare valgalternativer i kirkepolitiske spørsmål, slik demokratireformen forutsetter. La meg få påpeke følgende: I Stortingets anmodning i fjor ba en i innstillinga om at «regjeringen holder tett kontakt med kirkelige organer og forlikspartnerne i dette arbeidet for å komme frem til den valgordning som skal legges til grunn for de fremtidige valg». Denne anmodninga er ikke ensbetydende med at Kirken skal gis en blankofullmakt i utforminga av nye valgregler. For Senterpartiet har det i denne saken vært viktig å sikre en valgordning som vi mener på en best mulig måte ivaretar en åpen folkekirke. For å bevare bred tilhørighet til Kirken og videreføre tradisjonen med det som medlemmene opplever som deres folkekirke, er det avgjørende å sikre bredden i Kirken, slik statskirkeordninga til nå har lagt til rette for. Senterpartiet mener derfor at medlemmene må ha muligheten til å foreta valg mellom ulike alternativer. Det betyr at vi mener at velgerne må kunne stille egne lister dersom de ikke kjenner seg representert gjennom nominasjonskomiteens liste. Vi tror dette også vil revitalisere kirkedemokratiet, og mener derfor at forholdstallsvalg burde vært lovfestet som hovedregelen for de kirkelige valgene. Jeg viser til det omdelte forslaget og fremmer det.