Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2009-02-24:
Denne regjeringens stemoderlige behandling av tertiærutdanningene er i realiteten et stort velgersvik. I valgkampen i 2005 lovet både Arbeiderpartiet og SV at det skulle satses på kunnskap og utdanning. I Soria Moria-erklæringen slår regjeringspartiene fast at de «vil styrke bevilgningene til universiteter og høgskoler», og at de skal sikre studenter «det beste utdanningstilbudet, både innenfor og utenfor landets grenser». Universitets- og høyskolesektoren hadde selv skissert et behov for en økning på rundt 400 mill. kr. Forventningene til Regjeringen var skyhøye, nettopp fordi de rød-grønne selv hadde skrudd dem i været. Men én ting er å love, noe helt annet er å levere. Vi vet alle at Regjeringen påførte sektoren et kraftig kutt, som retorisk ble omtalt som et hvileskjær, og neste år skulle sektoren nærmest bukke og takke fordi den angivelig fikk en påplussing gjennom tilbakeføring av halve hvileskjæret. I år var det forventet stående ovasjoner fordi sektoren fikk tilbakeført resten av hvileskjæret, men hyllesten druknet på grunn av manglende ressurser bl.a. til pensjonsutgifter. For fagskolenes del er det litt på samme måten. Etter at Berg-utvalget karakteriserte fagskolene som en utdanning mellom barken og veden, ønsket et samlet storting å løfte fagskolene fram i lyset. De tekniske fagskoleutdanningene ble sikret statlig finansiering på linje med universiteter og høyskoler, og et enstemmig storting bad om å få på plass en statlig finansiering for de øvrige fagskoleutdanningene. Det ble pratet mye også om yrkesfagutdanning i valgkampen i 2005, og aktørene både i private og offentlige fagskoler ventet seg mye fra de rød-grønne. Det skulle kanskje ringt en varselbjelle når Soria Moria-erklæringen ikke nevnte fagskoler med ett ord, men det var fortsatt de som klamret seg til håpet om å få på plass en fagskolefinansiering siden Stortinget tross alt hadde bedt om det. Så kom regionalmeldingen, og i statsbudsjettet for 2009 kan vi lese at Regjeringen vil overføre drifts- og forvaltningsansvaret for fagskoleutdanninger til fylkeskommunen fra 2010. Jeg tok i budsjettdebatten opp det faktum at det virket litt rart at driftsansvaret for alle fagskoler skulle overføres til det offentlige, siden de fleste tross alt er private. Statsråden svarte at «helsefagskolene skal overføres til fylkeskommunene, med driftsansvar og alt ansvar som følger med. Så har vi selvfølgelig en del formelle utfordringer i forhold til de øvrige fagskolene». Vi har i uken som gikk, hørt at Storberget har etterlyst bedre prosesser i Regjeringen – han gjentok visstnok ordet «prosess» hele 35 ganger på pressekonferansen. Jeg vil påstå at også i denne saken må prosessen ha vært altfor dårlig, hvis Regjeringen i det hele tatt ønsker å sikre fagskolene en framtid i norsk utdanningssystem. Et ytterligere paradoks er at dette omstruktureringsgrepet skjer samtidig med at Karlsen-utvalgets forslag til en bedre fag- og yrkesopplæring er på høring. Det skjer til tross for at både private og offentlige fagskolemiljø på det sterkeste advarer mot denne reverseringen. Etter min oppfatning har Regjeringen ikke bare ført fagskolene tilbake mellom barken og veden, men de har i realiteten langt på vei lagt fagskolene under torva, godt hjulpet av Venstre og velsignet av Kristelig Folkeparti. Vi som kjenner til hvordan det var da fylkeskommunene sist hadde ansvaret for fagskoleutdanningen, vet at den fort ble en salderingspost. Når utdanningen skal konkurrere med lovpålagte, rettighetsbaserte utdanningstilbud på videregående skoler, vil fagskolene være taperne i forhold til ressursene. Når vi vet at 90 pst. av fagskoleutdanningen i dag ikke finansieres av det offentlige, betyr det at de fleste som ønsker fagskoleutdanning, må betale vesentlige summer av egen lomme. Sammenligner vi med universiteter og høyskoler som driftsmessig har en egen autonomi og en stor grad av forutsigbarhet i forhold til økonomi og med gratis utdanningstilbud, blir det et rått løp. Fylkeskommunenes ressurssituasjon med rammeoverføringer og selvstendige politiske prioriteringer vil heller ikke føre til at det tas nasjonale samfunnsøkonomiske hensyn. Vi vet at yrkesfag er dyre, og at mange fylker i dag gjør det de kan for å få elevene inn på allmennfag, som er mindre kostbart. Hva en slik holdning vil ha å si for utstyr og ressurser til fagskoleutdanning, kan vel de fleste tenke seg. Det er mulig at noen tenker seg at Y-veien kan videreutbygges slik at det ikke blir behov for fagskoler i framtiden, men det er etter min oppfatning å være på ville veier. Fremskrittspartiet ønsker seg et sømløst utdanningssystem uten blindveier, hvor det er mulighet til å bygge på sin kompetanse i et livslangt perspektiv, med naturlige overgangsmuligheter og påbyggingsmuligheter. Vi ønsker oss et utdanningssystem som raskt fanger opp det nasjonale arbeidslivets behov, som har mulighet til også å se de små og verneverdige fagene, og som ikke minst tar inn over seg at vi har et globalisert arbeidsmarked med en økt internasjonalisering, noe som setter nye og til dels høyere krav til norske fagarbeidere både i forhold til yrkesutøvelse og teoretisk kompetanse. I et slikt system har fagskolene sin naturlige plass. Men forutsetningen for at fagskoleutdanning skal kunne være et reelt alternativ til høyskole- og universitetsutdanning, er etter vår oppfatning at rammebetingelser og økonomiske forutsetninger sikres under ett og samme forvaltningsnivå. Hvem som har driftsansvaret, er av underordnet betydning så lenge lovverket følges. Fagskoleutdanning er viktig sett i et etter- og videreutdanningsperspektiv. Det er fortsatt flere fagområder hvor det er behov for å utvikle en tilhørende fagskoleutdanning. Fremskrittspartiet mener også at det er mye igjen å gjøre i forhold til yrkesfaglærerutdanning og internasjonalisering av fagskolene. Ikke minst når det gjelder det siste, ser vi igjen at de private fagskolene leder an, men med Regjeringens holdning til private aktører lover det ikke godt for framtiden for fagskoleutdanningen i Norge.