Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2001-05-15:
Regjeringen skriver i meldingen forholdsvis omfattende om felles velferdsgoder og offentlig sektor og om nødvendigheten av fornyelse og effektivisering, og peker på en del områder hvor det er betydelige mangler i det norske samfunn. Blant annet blir det pekt på at til tross for at Norge er et av de land i verden som har flest leger pr. innbygger, er det fortsatt legemangel flere steder i landet. Vi har også sykehuskøer, som er ukjent i de fleste andre land i den vestlige verden. Norge har også flere lærere pr. elev enn nesten alle andre land. Likevel er lese- og regneferdighetene hos norske elever synkende. Regjeringen innrømmer også at økt ressursbruk i offentlig sektor ikke nødvendigvis gir resultater i form av økt velferd og bedre offentlige tjenester. Arbeiderpartiet har stort sett lagt premissene for utviklingen av offentlig sektor siden krigen og peker nå selv på hvor lite vellykket det har vært. Det er grunn til å spørre hvorfor det partiet som har hovedansvaret for en ineffektiv og lite rasjonell bruk av skattebetalernes penger, skal være det rette til å stå for den helt nødvendige fornyelsen og effektiviseringen. At de nå ser det som flere andre partier har sett i flere tiår, er neppe begrunnelse god nok. Effektivitet er ikke, slik mange tror, å arbeide hardt. Tvert imot er effektivitet et spørsmål om å oppnå resultater – helst med så liten innsats som mulig. I privat virksomhet i et fritt marked er det markedet og konkurransen som sørger for at bedriftene er effektive. Ineffektive bedrifter har en tendens til å gå konkurs. I offentlig virksomhet har vi ingen slik vaktbikkje som sørger for effektiviteten. Det er likevel ingen grunn til at vi skal stille andre krav til offentlig enn til privat virksomhet når det gjelder selve produksjonen av varer og tjenester. At det i offentlig virksomhet er andre hensyn som må tas enn de rent økonomiske, ivaretas gjennom den politiske prosessen, og har egentlig ikke noe med selve vare- eller tjenesteproduksjonen å gjøre. Det er all grunn til å sette søkelyset på effektiviteten i denne sektoren, som legger beslag på en stadig større del av våre inntekter, noe som gir et uakseptabelt høyt skattetrykk, samtidig som det er stor misnøye med mange av de tjenestene som blir produsert. Den sosialdemokratiske løsningen har alltid vært å pøse mer penger inn i sektoren, i den tro at det alene vil løse problemene, i stedet for å se på om det er organiseringen og effektiviteten det er noe i veien med, og ikke bare tilgangen på ressurser. Fra privat sektor vet vi at markedet virker, og det fornuftige må da være å bruke markedet til å måle effektiviteten også i offentlig sektor. Det kan vi enkelt gjøre ved å konkurranseutsette den kommunale og statlige tjenesteproduksjonen. Det vil si å la private konkurrere seg imellom og med offentlig ansatte om hvem som kan produsere billigst, når kvaliteten på forhånd er definert. Det er ingen grunn til at de oppgaver det offentlige har ansvaret for, nødvendigvis må utføres i offentlig regi. Det offentlige kan like godt kjøpe disse tjenestene hos private og nøye seg med å være kontrollinstans når det gjelder kvalitet og pris. Men det krever naturligvis at man har den grunnholdning at offentlige tjenester er til for brukerne, og ikke for å skaffe arbeidsplasser i offentlig sektor. En lang rekke studier og offentlige utredninger både i Norge og i andre land viser at det er penger å spare ved konkurranseutsetting. Men det er spesielt to ting som må være på plass for å få en reell konkurranse. For det første må det offentlige få en reell prising av sine tjenester. I dag er det ofte slik at når offentlige tjenester skal prises, er ikke alle kostnadene med i kalkylene. Ofte er husleiekostnader, deler av administrasjonskostnader o.l. ikke tatt med. For det andre må vi få en momskompensasjonsordning som er generell, slik at ikke private må være 24 pst. mer effektive enn offentlig ansatte for å kunne konkurrere. Jeg tror ikke Arbeiderpartiet verken tør eller vil utfordre LO på dette området, og hvis Arbeiderpartiet skal ha ansvaret for fornyelse og effektivisering av offentlige tjenester, er jeg redd det er de ansattes interesser som vil være styrende, og ikke slik det burde være, at det er brukernes interesser som er det avgjørende.