Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 2001-06-01:
Forslaget vi behandler her i dag, er kun ment å belønne dem som ønsker å bidra med sin arbeidskraft etter fylte 67 år. Forslagsstillerne sier også at de aldri har ønsket å støtte AFP-ordningen, men heller ønsker en fleksibel ordning med lavere pensjon tilpasset opptjeningsgrunnlaget fra folketrygden fra fylte 60 år. Forslagsstillerne, representantene Jensen og Nesvik fra Fremskrittspartiet, argumenterer med muligheten til å finne en skjult arbeidskraftreserve i befolkningen og oppfordre dem som kan og vil, til å stå i arbeid. Forslagsstillerne påpeker at alderspensjon fra folketrygden er en opptjent rettighet som trer i kraft fra fylte 67 år, basert på opptjent rettighet og innbetalt premie i opptjeningsår. Men avtalefestet pensjon er de negative til, selv om den er avtalefestet mellom partene i arbeidslivet og staten. Avtalefestet pensjon er også en opptjent rettighet – for fagorganiserte. Det er verdt å merke seg at det kun ser ut til å være Arbeiderpartiet og SV som støtter AFP-ordningen. Avtalefestet pensjon er en opptjent rettighet som de fagorganiserte har. Man må arbeide til man får avtalefestet pensjon ved fylte 62 år og ha 10 års opptjeningstid. En typisk AFP-pensjonist er en som har begynt svært tidlig i arbeidslivet, som ofte har hatt tungt, ubekvemt arbeid, som er sliten, og som har en lønn på 150 000–200 000 kr i året. Dette er arbeidstakere med lang erfaring, erfaringskompetanse og punktlighet. Deltid, bonus og jobbrotasjon er viktig for seniorer, og mange kan nok også tenke seg å jobbe litt som vikar når de er AFP-pensjonister, men de kan kun tjene 4 000 kr i året i tillegg til AFP. Dette irriterer folk kraftig, men de tar allikevel pensjon, slik de har rett til, og samfunnet taper store arbeidskraftreserver. Jeg vil påpeke at AFP i stor grad finansieres av bedriftene, og at arbeidstakerne prioriterte denne ordningen i flere tariffoppgjør i tider da det var viktig for landets økonomi å ha moderate oppgjør. Dette er opptjente rettigheter gjennom arbeid og avtaler, og svært mange trenger denne muligheten til å tre ut av arbeidslivet på en verdig måte. Mange blir uføretrygdet i ung alder av ulike årsaker. For noen uker siden var noen av oss på besøk i en kommune i Hedmark. Der traff vi en ung dame som hadde en utdanning, men på grunn av hennes handikap ville ingen arbeidsgiver ta henne i arbeid, så hun går på uføretrygd og føler at samfunnet ikke har bruk for henne. Dette er sløsing med ressurser. Dette må vi finne løsninger på. Det er her, i de yngre gruppene som er satt utenfor, vi har den største arbeidskraftreserven. Det foreligger ikke noe erfaringsmateriale som tilsier at endringer i avkortingsreglene for dem mellom 67 og 70 år er skyld i at få over 67 år er i arbeid. Å lage regler som gjør det langt gunstigere for denne gruppen å tjene noe utenom pensjonen, uten avkorting, vil bli sett på som svært urettferdig av mange yngre som av ulike årsaker har ulike pensjonsordninger. Regjeringen har nedsatt en pensjonskommisjon som skal arbeide med disse spørsmålene. Jeg finner det svært betenkelig å foregripe dette arbeidet, slik flertallet gjør. Det kan imidlertid være ønskelig at kommisjonen så raskt som mulig vurderer dette spesielle problemet og finner løsninger som oppmuntrer til å bli i arbeid. Det er behov for mer arbeidskraft, og når folk pensjonerer seg, kan det være vanskelig å få dem tilbake. Kompetansen og arbeidskraften vil da være tapt. Jeg vil til slutt ta opp forslaget fra Arbeiderpartiet.