Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-03-20:
Jeg er enig med dem som har understreket at det er viktig at denne saken samler, for den er krevende. Ikke i den forstand at lovteknikken er krevende, men den er krevende fordi man på et område velger å kriminalisere det man kan oppfatte som forberedelseshandlinger, og det har man i norsk justisdebatt vært forsiktig med. Men det som taler for at vi faktisk gjør det i denne saken, er jo det forferdelige bakteppet vi har bortenfor denne saken, bortenfor chatterommet, i form av den store, nærmest kriminelle industrielle aktiviteten vi har internasjonalt, basert på overgrep mot barn, og som frivillige organisasjoner som Redd Barna og andre har dokumentert i en årrekke. Så vet vi at i forlengelsen av det, i den sosiale aktiviteten som «forvitrer» seg inn på Internett, får vi alle de grensesituasjonene som går over til de møtene som jeg i min oppvekst lærte å mestre på følgende måte: at jeg ikke skulle ta imot sjokolade av en fremmed mann i parken. Slik lød det den gang. Det var det sosiale rom. Så kom man inn i det kybernetiske rom. Og hvis man først har vært litt i nærheten av chattingens sorgløse tilfeldighet, skjønner man hvor grovt overgrepet egentlig er når det først skjer, når man skjønner hvor var man er i en slik situasjon, og hvordan man utsettes. Jeg har for mange år siden møtt politifolk som har jobbet på nettet i USA, og som da jobbet etter spilleregler som vi kjenner i vårt eget land, etter retningslinjer trukket opp av Riksadvokaten, hvor politiet nettopp kan drive det vi kan kalle infiltrasjon på nettet for å avdekke noe. Jeg var underveis til denne saken i ferd med å gjøre en vurdering om å lage en annen lovtekst, rett og slett fordi jeg har lest Riksadvokatens høringsuttalelse, og jeg synes det var mye forstandig i den. Men jeg avstod fra det av én enkelt grunn, og det er at jeg tillegger ikke noen av dem som har lagt fram saken, noe annet siktemål enn å avverge noe som er galt, og å prøve å gripe inn i konkrete situasjoner. Jeg ønsker ikke at det skal skapes noen – skal vi kalle det – uro eller usikkerhet rundt den hensikten og rundt den viljen at man vil prøve det. Så håper også jeg at lovteksten får en praktisk anvendelse, og at den vil bli tatt i bruk. Det er selvfølgelig avhengig av at det er en betydelig politikompetanse til stede. Vi vet at det er fagmiljøer i Norge som har det, og at man i andre debatter enn denne kan finne ut hvordan man skal styrke den kompetansen. På denne talerstolen i dag har det vært nok å si hvor viktig det er. Så henger det selvfølgelig sammen med noe av det som alle talere har vært inne på, og som kom veldig godt fram i komiteinnstillingen, at vi i Norge har det privilegium at vi kan samle mennesker i det sivile samfunnet rundt et bord. Så tar de et ansvar. Det vet jeg selv, og det har statsråd Storberget fått fram gjennom Faremo-rapporten. Slik oppstod filteret, som i dag ligger hos Kripos, der det var mulig å samle et antall kortselskaper, mobilleverandører og Internett-leverandører for å gjøre en innsats mot noe som går forbi denne saken, nemlig å stoppe spredning av materiale der barn blir seksuelt misbrukt. Når man tar denne kunnskapen med seg inn i denne saken, som jeg synes har blitt gjort gjennom Faremo-utvalget, betyr det at vi drar nytte av noe som er svært bra i Norge, nemlig at vi ikke er flere enn at vi av og til kan samles, og at de som samles, er borgere i den forstand at de skjønner hvorfor det de snakker om, er galt – og det er noe av styrken. Det er noe av den styrken som jeg synes kommer til uttrykk i denne debatten. At det så er en smule politisk konkurranse og engasjement om hvor rask en er med Barnas hus, synes jeg bare en må tåle. Det burde man, hvis man tilhører regjeringspartiene, oppfatte som et hyggelig tilrop, i den betydning at i kampen om midler er det bra at det er energi rundt en sak, og spesielt rundt forskjellige løsninger i saken. Jeg oppfatter ikke det som noe annet enn en konstruktiv iver rundt det å fremme saken. Når det så gjelder lovteksten, synes jeg den står for seg selv. Komiteens solide arbeid står for seg selv. Jeg er glad for at komiteen også på dette området spesielt har lagt vekt på å foreta en reise for å sette seg inn i de praktiske forholdene. Jeg tror det er viktig når man skal lære – og gjøre noe. Med disse ordene stemmer Venstre for den lovteksten som foreligger her. Vi har tillit til at det forebyggende arbeid som kan skje i det sivile samfunn, vil skje. Og vi har en tillit til at de aktiviteter som er kunngjort om Barnas hus og andre tiltak, faktisk kommer. Men i dag gjør vi ikke noe annet poeng enn å markere den tilliten og gi støtte til det lovarbeidet som er gjort. Det er viktig, og det er viktig at man i dette landet kan ha en felles grense når det gjelder å forebygge det som bl.a. representanten Ballo beskrev på en utmerket måte, og som det er viktig at vi står sammen om.