Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-13:
Dette er en av de aller viktigste distriktspolitiske sakene vi har til behandling i denne perioden. Når vi i SV er sterkt kritisk til det som skjer, føyer det seg nemlig inn i rekken av mange områder der vi ser at distriktene taper. Og så kan vi spørre oss: Hvorfor taper så distriktene? Det har en meget sammensatt forklaring. Men en viktig årsak er at vi har frikoplet mer og mer av samfunnet fra politisk styring. Vi har valgt å legge oss på en bit for bit-tenking, der ulike aktører, foretak, aksjeselskap, ulike instanser, får lov til å drive sin politikk og fatte sine vedtak uten at de blir sett i sammenheng. Da ser vi at landsbygda på en måte blir taper, og derfor har vi betydelig fraflytting fra den norske landsbygda. Vi tror at med dette vedtaket, som føyer seg inn i rekken av mange andre, vil det faktisk også bli situasjonen når man hever konsesjonsgrensen til 20 mål, eller 100 mål totalt, som det nå er lagt opp til. For hva skjer? Jo, det som vil skje, tror vi, er at mange av disse eiendommene, som er flotte eiendommer for mange å bosette seg på, blir lagt ut for salg, og da blir det de som har godt med penger, som har råd til å kjøpe dem. Det kan selvsagt være noen i bygda som har godt med penger, for all del, og som har tenkt å bo der fast, men jeg ser en stor fare i at mange av disse eiendommene går til godt bemidlede folk som ikke har tenkt å bo der fast, men som har tenkt å ha det som en plass der man rekreerer eller har ferie. Man kan si at det at man har et fint feriested som man bruker både i påska og i sommerferien, i seg sjøl ikke er noe galt. Men det er et problem for ei lita landsbygd hvis veldig mange av husene der blir brukt til det formålet. For da blir det døde landsbygder, med de virkninger det får. Hvis man ser lys i husene kun i påskehelga og i sommerferien, og det er mørkt ellers i året, da blir det langsomt å bo der, for man har ikke naboer å gå til, man har ikke noen å samhandle med. Representanten Kristiansen var inne på at man skal være så innovativ i disse bygdene. Da må man ha noen å samhandle med som kan bidra til det, og som ikke bare er der og koser seg i påskehelga med konjakk og skiturer. Det største problemet er at vi antakelig får mange fritidsboliger på landsbygda etter at vi har gjort dette vedtaket, som faktisk stenger ute folk som har tenkt å være fastboende, fordi de ganske enkelt ikke har råd til å betale den prisen som blir når det blir fri pris på denne type eiendommer. Det andre jeg har lyst til å ta opp, og det håper jeg kommunene nå benytter seg av, er dette med nullkonsesjon. Det er enkelte kommuner som har tatt det i bruk i dag. Jeg tror det er ca. 50. Det vil si at man legger alle eiendomsoverdragelser ut til konsesjonsbehandling. Jeg vil sterkt oppfordre til at kommunene nå tar en diskusjon på om man ikke bør gjøre det, for på en måte å motvirke noe av det jeg tok opp i første del av innlegget mitt. Så til slutt til dette med jordbruksfaglig og skogbruksfaglig kompetanse. Vi er for lokalt sjølstyre – absolutt. Og vi har tro på at vettet er like godt i kommunene som det er i Stortinget, og at man bør få bestemme en del slike ting sjøl. Men i og med at Stortinget nå overfører såpass mye makt til kommunene på dette området, syns vi faktisk vi må sende med en beskjed om at jordbruksfaglig og skogbruksfaglig kompetanse er nødvendig, og at det er et pålegg om det. Så kan man si at det er veldig mange små kommuner der det er urimelig å kreve at de skal sitte med den kompetansen, fordi de har så liten administrasjon. Ja, det er jeg enig i. Men da må det gå an å samarbeide mellom flere kommuner. Jeg har sjøl vært ordfører i en liten kommune der vi hadde jordbrukssjefen og nabokommunen hadde skogbrukssjefen. Det går an at både tre, fire og fem kommuner samarbeider, at man gjennom interkommunalt samarbeid sørger for at man får til den nødvendige kompetansen, slik at denne saken får en fullgod behandling. Jeg vil avslutte med følgende: Jeg syns som sagt dette er et steg i feil retning i forhold til bosetting, fordi jeg er redd vi får langt flere fritidshus, og at landsbygda i stedet for å være en levende bygd blir en turistbygd.