Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-18:
Jeg vil takke statsministeren for redegjørelsen. Jeg vil også slutte meg til statsministerens takk til de norske kvinner og menn som har deltatt militært og sivilt i Afghanistan. Det er en dyptfølt takk som vi står bak alle sammen, og som jeg synes det er viktig å understreke at samler oss, uavhengig av syn på de militære bidragene i Afghanistan. Også vi som har vært mot dem, har behov for å slutte oss til det og også det tverrpolitiske ansvaret vi har for å ta vare på veteranene våre i årene som kommer. Det er en riktig beslutning å trekke ut soldatene, men det er jo også en beslutning som burde vært tatt før. De argumentene som legges fram i dag, kunne vært brukt for 5 år siden, de kunne vært brukt for 10 år siden, ja, de kunne i stor grad, og ble vel også, brukt til å si nei til i det hele tatt å sende norske soldater til Afghanistan for snart 20 år siden. Og hvis en i dag ser, som flere har vært inne på, tilbake på Godal-utvalgets oppsummering, var de altså opptatt av å finne ut om tre ulike mål var nådd: for det første det som handlet om forholdet til USA og NATO, det å være en god alliert, for det andre internasjonal terrorbekjempelse og for det tredje statsbygging og utvikling. De kom fram til at bare det første var nådd, og nettopp det å være en god alliert for USA og NATO må vi vel også kunne si har vært en viktig grunn for det norske engasjementet hele veien. Det illustreres også gjennom måten dette skjer på, at den tilstedeværelsen som var tvingende nødvendig helt fram til nå, ikke er det lenger i det øyeblikket USA har besluttet å trekke seg ut. Jeg har sett litt på referatet fra stortingsmøtet 5. desember 2001. Det var den dagen Stortinget diskuterte og også hadde en votering over det første norske militære bidraget til Afghanistan. Det er ikke så mange her i salen som var til stede da, men statsministeren var vel det, og jeg var det, og det er tankevekkende å se på det referatet, både fordi mye av debatten er preget av helt urealistiske forventninger til hva en skulle kunne oppnå når det f.eks. gjaldt demokratiutvikling og terrorbekjempelse, og også hvor gjennomgående forventningen om at dette skulle være en kort overgang, var. Argumentene imot: SV fremmet den dagen følgende forslag: «Stortinget samtykker ikke i at norske styrker stilles til disposisjon for militære operasjoner i Afghanistan under USAs kommando.» Kun SV stemte for forslaget. Argumentene var jo veldig mange av de samme som legges fram i dag: Det er vanskelig å se for seg en militær løsning på problemene i Afghanistan, risikoen for at en istedenfor å bekjempe skrekkideologien til Taliban, kunne gi den ny næring, osv. Allerede i 2008–2009 var det mye debatt i Norge rundt disse tingene. SV reiste også da debatten om Afghanistan-bidraget, med de samme typer spørsmål som vi diskuterer i dag. Det var nødvendig med en fredsprosess, mente vi. Det var vanskelig å se for seg en vestlig militær løsning. Men det som har vært gjennomgående gjennom disse årene, er jo at det har blitt sett på som umulig å trekke seg ut, fordi det ville bli tilbakeslag. Nå trekker vi oss ut, selv om statsministeren forventer tilbakeslag, rett og slett fordi, som hun sier: Et forlenget militært nærvær vil ikke bringe oss nærmere en løsning. Det er sant, men det har dessverre vært sant i mange år. Jeg håper at den debatten vi har nå, vil markere en slutt på den intervensjonspolitikk som Norge også har vært en del av, og som har preget mange vestlige land de siste tjue årene. Etterpåklokskap retter jo ikke opp ting, men etterpåklokskap kan likevel være viktig for å lære. Som flere har trukket fram, er det veldig tydelig ut fra disse erfaringene at demokrati ikke lar seg bygge med utenlandske våpen. Det bør heller ikke være det norske forsvarets oppgave å delta i USAs kriger rundt om i verden. I 2001 hadde Afghanistan vært glemt av Vesten i mange år. Vår store utfordring nå er å sørge for at det ikke blir sånn igjen. Derfor må vi ha en reell og forpliktende plan for et videre norsk engasjement. Vi må ha et reelt tverrpolitisk ansvar for våre veteraner. Og så vil jeg oppfordre regjeringen til å se på flyktningpolitikken, der man nå driver med tvangsretur av afghanere til internflukt i Kabul, og stille seg spørsmål om det er et godt bidrag i en vanskelig situasjon for Afghanistan.