Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1999-06-18:
Behandlingen av revidert nasjonalbudsjett i Stortinget har tradisjonelt vært ganske mye mer enn det som kan rommes innenfor begrepet «revisjon»; både regjering og storting har kunnet bake inn både ny politikk og nye, kostnadskrevende tiltak. Men etter at Stortinget vedtok det nye budsjettreglementet, har det vært bred enighet om at det holder med én budsjettbehandling pr. år, og at behandlingen av forslaget til revidert nasjonalbudsjett skulle begrenses til nettopp det – en revisjon. Det er vel ikke så lett å trekke opp noen skarpe grenser her, men vi må i hvert fall kunne si oss fornøyd med behandlingen av årets reviderte nasjonalbudsjett som gav tilnærmet den samme stramhet i budsjettopplegget som i høst, selv om balansen nå er svekket med 450 mill. kr, inkludert finansieringen av teknologiutviklingsmidler til petroleumsindustrien. Nå høster vi resultatene av en fornuftig finanspolitikk – renten går ned, valutaen er sterk og stabil, og prisutviklingen er under kontroll. Markedet har tro på styringen av den norske økonomien. Når så oljeprisen har kommet seg på et langt mer «normalt» nivå – den er nå faktisk stabil på over 15 dollar fatet – og arbeidsledigheten utvikler seg langt mindre negativt enn hva både instituttene og deler av opposisjonen har gitt uttrykk for – ja så kan vel både storting og regjering se lysere på situasjonen og ta en velfortjent sommerferie. At vi har kommet til en slik gunstig posisjon, skyldes selvfølgelig ikke bare Regjeringens og finansministerens dyktige arbeid, men i tillegg partene i arbeidslivet, som har bidratt med sitt. Enigheten om Arntsen-utvalgets konklusjoner har åpenbart slått positivt ut. Dessuten kommer det ikke minst gunstige signaler utenfra, og vi ser nok en gang hvor åpen den norske økonomien er for det som skjer internasjonalt, på godt og vondt. Nå svinger det åpenbart i vår favør, og det gir god drahjelp. Og vi deler gjerne både æren av og gleden over denne positive utviklingen med de partier som sørget for å lose budsjettet i havn i fjor høst: Fremskrittspartiet og Høyre. Ikke alle arbeidstakere vil kjenne seg igjen i en slik beskrivelse, at det er en god situasjon. Og det er på sin plass å minne om at mens noen bransjer fremdeles opplever et stramt arbeidsmarked, er det andre bransjer som sliter tungt med permitteringer, oppsigelser og fare for at hele virksomheten kan gå over ende. Det er særlig i bygg- og anleggsbransjen og i oljerettet virksomhet det er problemer. Dette er noe Regjeringen har gått nøye inn i, og det er ikke rett at Regjeringen står passiv og ser på dette uten å gjøre noe, som en får høre. Det er bl.a. bevilget 100 mill. kr til teknologirettede prosjekter innen petroleumssektoren. Det bygges opp et fond på 3 milliarder kr for næringslivet, rettet mot teknologiutvikling og reduserte kostnader. Nye skip skal settes i produksjon. Garanti-Instituttet for Eksportkreditts alminnelige garantidekning utvides, og produksjonsavgiften på sokkelen skal avtrappes. Det er selvfølgelig viktig at Regjeringen følger denne situasjonen nøye og eventuelt kommer tilbake til Stortinget med nye tiltak. Den beste hjelpen kan likevel for mange bedrifter være at renten går ned. Det er selvfølgelig riktig – som flere har påpekt – at en høy norsk rente i forhold til konkurrentlandenes er en vesentlig hemsko for våre eksportbedrifter. Vi har registrert at et flertall, bestående av Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Høyre, går inn for at Regjeringen allerede nå må forberede å fjerne produksjonsavgiften på enkelte felt for å kunne beslutte utbyggingen av marginale prosjekter og investeringer i haleproduksjon under henvisning til den akutte, vanskelige situasjonen i petroleumssektoren. Dette er altså ikke andre grep enn de Regjeringen selv varsler, men tiltakene er skjøvet fram i tid, og det tar vi til etterretning. For øvrig foreligger det nokså ulike forslag når det gjelder CO2-avgiften. Vi for vår del advarer mot en reduksjon her. En slik reduksjon vil ikke uten videre være treffsikker i forhold til den økte aktiviteten som en er ute etter. Dessuten vil dette åpenbart bryte med de klare internasjonale forpliktelsene Norge er bundet av, bl.a. gjennom Kyoto-avtalen. Først når det er etablert et nasjonalt kvotesystem for klimagasser, kan en på en seriøs og målrettet måte se på hvordan CO2-avgiften kan endres uten at dette skaper de problemer for miljøet og internasjonale avtaler slik det her er forsøkt lagt opp til. Sentrumspartiene har lagt vekt på å dekke inn alle utgiftsøkninger med tilsvarende utgiftskutt eller inntektsøkninger. Problemet er igjen at det er betydelig enklere å finne sammen om utgiftsøkninger enn til utgiftskutt eller inntektsøkninger. Men til tross for utgiftsøkninger på opp mot 6 milliarder kr, har det lyktes finanskomiteen å komme fram til enighet om å dekke inn over 90 pst. av dette på ulike måter. Slik sett må vi kunne si oss fornøyd med totalresultatet, og det er derfor naturlig for meg å avslutte dette innlegget med å takke for et godt samarbeid og ønske alle mine kolleger på Stortinget en riktig god og velfortjent sommerferie