Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-06-06:
Som flere talere allerede har vært inne på, har folk generelt sett i Norge veldig god helse. Men, som flere også har sagt, bak disse tallene skjuler det seg store sosiale ulikheter og urettferdige helseforskjeller. De som har best økonomi og høyest utdanning, er også friskest og lever lengst. Flere har vært inne på den forskjellen vi har f.eks. her i Oslo mellom Vinderen i vest og Sagene i øst, hvor det altså er 12 års forskjell i levealder for menn. Det er selvsagt helt uakseptabelt, og også det faktum at levealderen i Finnmark er kortere enn ellers i landet. Det er også utfordrende at de sosiale forskjellene ser ut til å øke snarere enn å minke. Vi må erkjenne at på noen områder har vi, også i et av verdens rikeste land, et lagdelt samfunn, der de som er mest privilegert økonomisk, også er de som har best helse. Det er helseforskjeller som er urettferdige, men det er også helseforskjeller det er mulig å gjøre noe med. Dette er hele bakgrunnen for at Regjeringa har lagt fram denne saken og ønsker å sette i verk en bred og langsiktig strategi for å utjevne de sosiale helseforskjellene. Jeg er glad for at det er et flertall som ser ut til å støtte opp om dette. Jeg må si jeg undret meg litt da jeg hørte Fremskrittspartiets talsmann, representanten Fredriksen, fra denne talerstolen hadde en tirade med beskyldninger om hvem som hadde ansvaret. Som jeg da skjønte, var det vi som tilhører dagens regjering. Det var beskyldninger om en feilslått innvandringspolitikk, og bekymring for muligheten til å kjøpe biler i størrelsesorden 300 000–600 000 kr. Med respekt å melde tror jeg at mange av de menneskene vi her prater om, har helt andre problemer enn å kjøpe seg biler til 300 000, 400 000 eller 500 000 kr. Vi vet at det er mange grunner til at folk blir sjuke. Genetikk spiller selvsagt inn for mange sjukdommers vedkommende, livsstil spiller også inn for enkelte, og rett og slett flaks eller uflaks. For noen virker alle disse tre tingene sammen. Det er også slik at de menneskene som gjør alt riktig: som trener, spiser sunt, ikke røyker og som drikker minimalt, også kan bli alvorlig sjuke. Men det fratar oss ikke fra ansvaret. Hver enkelt av oss har også et betydelig ansvar for egen helse. Så vil nok de fleste mene at livsstil langt på vei er noe vi velger selv, f.eks. hvor mye vi rører på oss, hvor mye vi røyker, osv., men livsstil er ikke bare selvvalgt. På flere områder er faktisk valgene våre styrt av økonomiske og sosiale faktorer som ikke vi har noe særlig kontroll over sjøl. Det gjelder røyking, fysisk aktivitet og kosthold. Fordi de systematiske forskjellene i helse skyldes at ressursene i samfunnet er ulikt fordelt, må det også være fellesskapets ansvar å påvirke denne fordelingen i en mer rettferdig retning. Vi vet at det er mange årsaker til disse forskjellene. Det kan være grunnleggende forhold som økonomi, men ikke minst også oppvekstvilkår. Det kan være risikofaktorer der en bor eller der en arbeider, og forskjellene kan også være påvirket av helseadferd og ulik bruk av helsetjenester. Vi vet en del om at ungers levekår og omgivelser i oppveksten påvirker utdanning og hvilke yrkesmuligheter vi har seinere i livet. Det vil igjen kunne påvirke helsa i voksen alder. I tillegg vet vi også at tilgangen på fysisk aktivitet, sunt kosthold og frisk luft har direkte betydning for helsa seinere i livet. Derfor nytter det ikke bare å satse på ett enkelt tiltak eller på ett enkelt område. Det kreves en langsiktig og målrettet innsats på mange områder samtidig. Det er derfor Regjeringa har satt som mål å utjevne forskjeller innenfor disse områdene. Det viktigste er at en har et arbeid å gå til og en lønn å leve av. Det er også kjempeviktig at alle har gode oppvekstvilkår, at arbeidsmiljøet er godt, at helseatferden er bra, at færre røyker – og, det er sunt å røre på seg. Det er viktig at alle har lik tilgang til helsevesenet vårt og går til legen når man trenger det, og det er viktig med sosial inkludering, for å nevne noe. Det er selvsagt viktig at vi har noe målrettet innsats mot dem som trenger det mest. Men Regjeringa mener at det må kombineres med generelle velferdsordninger som gjelder hele befolkninga. Vi mener det er galt å stigmatisere enkelte grupper. Det kan også virke mot sin hensikt. Derfor er det viktig at vi både har generelle tiltak – først og fremst det – og særskilte tiltak rettet mot dem som trenger det aller mest. Gode og trygge oppvekstvilkår for alle, rettferdig fordeling av inntekt og like muligheter til utdanning og arbeid er helt grunnleggende investeringer for å greie å redusere de sosiale helseforskjellene. Derfor vil Regjeringa iverksette tiltak for å utjevne sosiale forskjeller i læring og ikke minst styrke skolehelsetjenesten, som flere talere har vært inne på. Jeg mener at det er et veldig viktig lavterskeltilbud. Det er altfor dårlig at vi nå har i gjennomsnitt én helsesøster pr. 1 000 elever. Det sier seg selv at det er altfor lite. Vi vet at mange barn og unge sliter med ulike problemer – problemer de kanskje ikke kan prate med foreldrene sine eller vennene sine om. Da er det viktig at det er voksenpersoner i skolen. Flere psykologer bør inn i skolen. Vi bør ha flere kveldsåpne tilbud når det gjelder helsetjenesten, slik at ungdom kan gå dit når de trenger hjelp, og ikke være nødt til å bestille time og kanskje få time om en uke eller to eller tre. Vi vil også bygge videre ut tilbud til barn og unge med psykiske problemer, og vi vil styrke barnevernet. Satsinga på et inkluderende arbeidsliv skal fortsette, og vi skal arbeide for et sunnere arbeidsmiljø i bransjer med store arbeidsmiljøbelastninger. Som jeg har sagt, er folks røykevaner og forskjeller i kosthold og fysisk aktivitet viktige årsaker til sosiale ulikheter i helse. Det henger ofte sammen med folks totale livssituasjon. Men vi må også rette oppmerksomheten mot de årsaker som ofte ligger bak. Vi må innse at sunn livsstil også handler om ressurser og overskudd. Det handler også om at vi som myndigheter, slik Regjeringa ser det, må gjøre det enklere å gå fra usunne til sunne vaner. Regjeringa ønsker å gjøre de sunne alternativene mer tilgjengelige ved bl.a. å ta i bruk flere virkemidler når det gjelder pris og tilgjengelighet. Vi mener det er veldig viktig at skoleelevene får tilgang til frukt og grønt. Og det er ikke slik – i hvert fall hvis jeg forstod representanten Lønning riktig – at det ikke har noen virkning. Jo, det har det. For eksempel i mitt hjemfylke, Hedmark, viser det seg der de har forsøkt med frukt og grønt, at de unger som spiser frukt og grønt på skolen, også spiser mer av det utenfor skoletida, noe de ikke gjorde før, og de spiser mindre av det de ikke bør spise. Det gir gode effekter og reduserer sosiale ulikheter når det gjelder helse. Derfor er det veldig viktig at vi nå får innført frukt og grønt i skolen. I budsjettet for i år gikk vi inn for, som representantene kjenner til, å endre avgiften på alkoholfrie drikkevarer, slik at drikkevarer tilsatt sukker og søtstoff avgiftslegges. Regjeringa ønsker å vurdere flere tiltak som går i samme retning. Vi har, som kjent, også nylig sendt på høring et forslag om å innføre et forbud mot synlig oppstilling av tobakksvarer, og vi vil også vurdere å innføre en ordning for tilsyn med salg av tobakk til mindreårige. Vi vet av befolkningas helse først og fremst påvirkes av forhold som ikke har med helsesektoren å gjøre. Men rettferdig fordeling og tilgjengelighet til helsetjenester er viktig for å redusere forskjeller i helse. Vi vet at en sosial skjev fordeling av helsetjenester i verste fall kan bidra til å øke forskjellene. Vi er svært opptatt av at helsetjenestene skal være tilgjengelige for alle, uansett bakgrunn, økonomi, bosted og kjønn. Regjeringas mål er å greie å løfte resten av befolkninga opp på det samme nivået som de gruppene som har best helse pr. i dag. Det betyr at vi må arbeide for en jevnere fordeling av alle forhold som påvirker helsa – rettferdig fordeling er også god folkehelsepolitikk.