Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2009-12-09:
Denne regjeringen vil gå over i historien som regjeringen som forspilte sjansene til en kraftsatsing på utdanning i de gode årene vi har bak oss! Denne regjeringen har utmerket seg med å ville legge lokk på de kunnskapsmessige utfordringene i skolen! Denne regjeringen har ingen offensiv plan for hvordan høyere utdanning og forskning skal løse sin rekrutteringsutfordring og møte en forventet studentboom de kommende årene! Høyre ville ikke vært Høyre om ikke vi utfordret Regjeringen på det som er samfunnets fremste utfordring: å foredle menneskene – eller humankapitalen. Norge står overfor en fundamental utfordring i hele utdanningssektoren, fra grunnskole til universitet og høyskoler. Vi trenger en mer offensiv læringskultur. Vi trenger et utdanningssystem med større forventninger, enten det er til førsteklassingen i grunnskolen eller til studenten i høyere utdanning. Å forberede seg på framtidens arbeidsliv kan ikke være å velge minste motstands vei, ikke om vi har ambisjoner om å leve av kunnskap. Skal Norge være blant verdens fremste kunnskapssamfunn, kreves et mer utfordrende skole- og utdanningssystem. Vi må legge lista høyere fra første dag og slutte å legge dempere på lærelyst og motivasjon hos elever og studenter. Heller ikke svake elever er tjent med å holde de flinke tilbake. En fersk SSB-gjennomgang av internasjonale undersøkelser av norsk skole forklarer svake elevresultater med for lave krav og svak kultur for vurdering. Læringstrykket må opp for at elevene skal lære mer og prestere bedre. OECD har tidligere delt ut gult kort til norsk utdanning. Nå følger SSB opp. Da er tiden ute for bortforklaringer og tiden inne for å sette skolens kunnskapsoppdrag i aller fremste rekke. Jeg er stolt over å tilhøre et parti der handling følger ord. Sier Høyre at vi vil satse på kunnskap, så gjør vi det. Derfor har vi brukt alle de fem siste budsjettene til å videreføre satsing på den kvaliteten vi la grunnlaget for gjennom Kunnskapsløftet, Kvalitetsreformen i høyere utdanning og oppgraderingen av norsk forskning gjennom større forskningsfond, flere stipendiater og økte utstyrsinvesteringer. Da kunnskapsministeren nylig talte til Utdanningsforbundets landsmøte, var et av hennes budskap: «Det er ikke olje og gass, men folk og deres kompetanse som er den største delen av nasjonalformuen.» Men Regjeringens statsbudsjett svarer ikke på statsrådens egen utfordring. Det gjør derimot Høyres alternative statsbudsjett, som investerer 1 milliard kr i kunnskap for å ruste landet bedre for framtiden og for å sikre velferden for generasjoner etter oss. Høyre øker bevilgningen til etter- og videreutdanning for lærere med 400 mill. kr, avsetter 50 mill. kr til seniortiltak for realfagslærere, hever basisbevilgningene til høyere utdanning med 250 mill. kr, foreslår ytterligere 384 mill. kr til forskning, som også vil gi om lag 100 nye stipendiater, og sist, men ikke minst: Høyre styrker Forskningsfondet med 10 milliarder kr. Fra ulike hold advares det mot Regjeringens politikk. I en rapport fra NIFU STEP advares det mot at Forskningsfondets rolle er svekket i samlet forskningsfinansiering. Fra Universitets- og høgskolerådet advares det mot konsekvensene av for lave basisbevilgninger. Studentene etterlyser oppfylling av rød-grønne valgløfter om elleve måneders studiestøtte. I nord er det få spor etter Regjeringens såkalte nordområdesatsing. Stemningen i Hammerfest er laber etter at Regjeringen avspiser EnergiCampus Nord med fattige 1 mill. kr i 2010. Det nye energiingeniørstudiet, som skulle være et signalprosjekt og bygge ny kompetanse på et felt landsdelen trenger, henger nå i en tynn tråd. Det er lite samsvar mellom handling og ord i nord. Høyres historie er også historien om partiet som en garantist for satsing på kunnskap og kvalitet i skolen. Når Høyre vil doble takten i etter- og videreutdanning av lærere, er det fordi dette er det tiltaket som på kort sikt kan gi størst gevinst for elevene. Nå gjelder det å bygge på de lærerne vi har, og nå gjelder det å tenke nytt. Sju av ti lærere sier de har behov for faglig påfyll. Det må ansvarlige skolemyndigheter ta på alvor. Høyre utfordrer kunnskapsministeren til å gå nye veier i gjennomføringen av lærernes etter- og videreutdanning. På samme måte som helsesektoren ikke har noen sykepleierhender å avse, har ikke skolen lærerhoder å avse. Det betyr at vi må finne nye og mer fleksible løsninger for kompetanseheving, som for skolens del i all hovedsak må baseres på at lærerne ikke kan forlate sine elever og sine klasser. Jeg er enig med statsråden i at vi trenger flere lærere – mange flere lærere – om vi også skal kunne kompensere for avgang for alder. Men Høyre er helt uenig i statsrådens prioriteringer når flere lærere om fem–ti år skal stå i veien for mer etter- og videreutdanning nå. Hensynet til alle de årskullene som er i skolen, tilsier at Regjeringen burde satset langt mer for å heve kompetansen hos dagens lærere. På Utdanningsforbundets landsmøte den 3. november var kunnskapsministeren opptatt av å «gi lærerne rom til å gjøre det de skal, nemlig undervise. Et eget utvalg skal hjelpe oss» – departementet – «med å identifisere «tidstyver» og avbyråkratisere lærerjobben», sa statsråden. Hvis statsråden faktisk mener dette – og det tror jeg – hvordan er det da mulig at Utdanningsdirektoratet kommer med pålegg som fører til det stikk motsatte, som ved å innføre forbud mot pluss og minus når det gis tallkarakterer? For skolen er bestemmelsen kommet som lyn fra klar himmel. Ingen har bedt om den. Forbudet betyr økt byråkratisering og merarbeid for lærerne og faktisk mindre presise karakterer og tilbakemeldinger til elevene. Høyre mener det nye forbudet åpenbart virker mot sin hensikt og legger i dag fram forslag om at Stortinget ber Regjeringen trekke forbudet tilbake og videreføre det som er etablert praksis når det gjelder karaktersetting i norsk skole. Man kan saktens undres over denne trangen til å reparere det som faktisk fungerer. Har ikke Utdanningsdirektoratet andre ting å gjøre? Høyre er kompromissløs i sin prioritering av kunnskap og matte foran mat. Den som har fulgt SV før og etter at partiet kom i regjering, vil se at SV, sterkt presset av Arbeiderpartiet, er på vikende front i forhold til egen politikk. Når SV nå snakker mindre om lek og mer om læring og mindre om mat og mer om matte, og partilederen inntar Kunnskapsdepartementet med en klar beskjed om at Norge skal opp på PISA-rankingen, representerer det et politisk hamskifte for SV og et viktig skritt i retning av den kunnskapsskolen Høyre har kjempet for. Men vi har ennå til gode å se en SV-statsråd i yr begeistring over en skole som har løftet resultatene i matematikk. Jeg vet ikke hva Øystein Djupedal tenkte på da han på SVs landsmøte i 2005 proklamerte: «Tenk så lykkelige vi skal bli når vi blir kvitt høyreskolen!» I dag tenker jeg: Hvor forvirret er egentlig SV i skolepolitikken? Enten vet ikke partiet hva det vil, eller så får partiet det ikke til – i møte med storebror Arbeiderpartiet i regjering. Tester og kartlegging er virkemidler, ikke mål i seg selv. Det er den oppfølging hver enkelt elev får etter testingen, som er det viktige. Dette kunne vært mine ord, men utsagnet stammer fra kunnskapsminister Kristin Halvorsen i møte med landets største lærerorganisasjon. Mener statsråden dette, har hun samtidig satt strek over sitt eget og partiets tidligere standpunkt om testing bare av et utvalg elever. Høyre hilser i så fall statsrådens nyorientering på dette punkt velkommen. Statsråden skal også få Høyres fulle ryggdekning til å sette makt bak, slik at alle landets kommuner må følge opp resultatene av de nasjonale prøvene. Nasjonale prøver er et av skolens viktigste verktøy for å gi hver elev god, tilpasset opplæring, en rettighet elevene har etter opplæringsloven. Det er i Stortingets interesse som lovgiver at Regjeringen sørger for at lover etterleves. Etter fire tilsyn er det likevel grunn til å spørre: Hvor ellers i samfunnet kan statsråder sitte i ro i fire år og se på at barns rettigheter sterkt forsømmes? Utdanning og forskning egner seg ikke for improvisasjon. Likevel er det det inntrykket som sitter igjen etter fire år med rød-grønt styre. Hvor er det blitt av langsiktigheten i bevilgningspolitikken overfor de mange kunnskapsbærerne på alle nivåer i utdanningssystemet? Hvileskjær og svært trange budsjetter har satt sektoren i en håpløs skvis mellom framtidsrettede nysatsinger og det å opprettholde kvalitet i eksisterende virksomhet. Med rød-grønn regjering og SV-styring i Kunnskapsdepartementet har den sektoren som skal bygge fundamentet under ny framtidig verdiskaping og sørge for kompetansearbeidskraft til både offentlig og privat sektor, manglet forutsigbarhet i sin planlegging. Det er med respekt å melde ikke å ta utdanning og forskning på alvor. Det er et stort tankekors når komitélederen her i dag bruker innlegget sitt til å varsle innstramming i høyere utdanning, når vi vet at titusenvis av nye studenter står i kø og skal inn i sektoren de nærmeste årene. Jeg tar herved opp det forslaget fra Høyre som er omdelt i salen i dag.