Torill Selsvold Nyborg (Kristelig Folkeparti), 2017-11-16:
Takk til interpellanten for at han tar opp denne viktige saken. Det som skjer i Myanmar nå, er utenfor vår fatteevne. Ifølge rapportene har vi hørt at over 600 000 rohingyaer har flyktet over grensen fra Myanmar til Bangladesh bare den siste tiden. Dette blir omtalt som den største massevandringen fra et land til et annet siden 1994. Vi husker alle de grufulle scenene fra Rwanda den gangen. I Bangladesh meldes det om en situasjon i flyktningleirer som er prekær. De sanitære forholdene er så dårlige at det er overhengende fare for epidemier som kolera og andre sykdommer. Det mangler klasserom og undervisning for barna, og oppvekstvilkårene er dårlige. Det er altså ikke uten grunn at rohingyaene blir omtalt som verdens mest forfulgte minoritet. Forfølgingen denne folkegruppen hver dag blir utsatt for, kan få de fleste av oss til å grøsse. Burmesiske soldater står for nedbrenning av landsbyer, innesperring av rohingyaer i bygninger som soldatene deretter tenner på, vilkårlig skyting mot folkemengder, voldtekter, offentlige avrettinger og tortur mot sivilbefolkningen i Rakhine-delstaten i Myanmar. Basert på de rapportene vi får fra Myanmar og fra FN, ser det ikke lenger ut til å være mye tvil om at Myanmars militære kan være skyldige i etnisk rensing. Dette sier noe om alvoret i saken. Vi kan ikke late som om vi er overrasket over den massive maktbruken den burmesiske hæren nå bruker mot rohingyaene. Det er en fallitterklæring for det internasjonale samfunnet at den brutale forfølgingen av rohingyaene ikke har blitt stoppet. Lenge før vi hørte om båtflyktningene som druknet i Middelhavet, kunne vi høre meldinger om båtflyktninger som druknet i Bengalbukta og Andamanhavet på flukt fra overgrepene i Myanmar. Dette har både Kirkens Nødhjelp og FN rapportert om i lang tid. Nå må Stortinget ta stilling til hva Norge og det internasjonale samfunnet kan gjøre framover. Her vil vi fra Kristelig Folkeparti spesielt peke på tre ting. For det første må vi trappe opp nødhjelpsinnsatsen til rohingyaene som nå lever i flyktningleirer langs grensen til Bangladesh. For noen uker siden sa den norske regjering at de ønsket å bidra med 25 mill. kr til dette arbeidet. FN ba nylig om 3,5 mrd. kr i bistand til å hjelpe flyktningene. Foreløpig mangler FN mer enn 600 mill. kr på dette beløpet. For det andre må det politiske presset mot regjeringen og militæret i Myanmar økes betraktelig. Her bør Norge være blant landene som går i front. Norge er inne med milliardinvesteringer i Myanmar, bl.a. gjennom Telenor. Vi kan påvirke landets styresmakter sammen med andre EU-land og amerikanske styresmakter. Det viktigste nå er å sikre gjennomføring av tilrådingene til den rådgivende kommisjonen for delstaten Rakhine, ledet av Kofi Annan, slik Myanmars regjering har lovet. Dette bør nå skje umiddelbart. Det samme gjelder humanitær tilgang og de humanitære aktørene, slik at hjelpen kan nå fram. For det tredje bør Norge bidra til et internasjonalt press mot Myanmar for tilbakeføring av flyktningene til hjemlandet sitt. Ingen andre løsninger er holdbare på lang sikt, dersom de militære i Myanmar ikke skal lykkes med sin etniske rensing. For at rohingyaene skal få flytte tilbake, må volden stanses umiddelbart. Det finnes ingen enkle løsninger for rohingyaene i Myanmar, men Norge kan og bør ta en internasjonal lederrolle i arbeidet med å hjelpe denne forfulgte minoriteten. Til slutt har jeg lyst til å si at jeg er glad for det utenriksministeren melder, om å reise til Myanmar nå og arbeide på ulike plattformer for å hjelpe dette folket til et verdig liv.