Gudmund Restad (Senterpartiet), 2001-06-13:
Regjeringen går i dag på et nederlag så stort at den – i en mer normal situasjon – burde ha vurdert sin stilling. Stortinget vil i kveld vedta en krigsstruktur for Forsvaret som avviker sterkt fra Regjeringens opplegg. Det er nødvendig for å få et tilstrekkelig og troverdig forsvar. De største endringene består i styrking av landforsvaret ved at: Trønderbrigaden videreføres Heimevernet skal fortsatt bestå av om lag 83 000 personell alle 18 HV-distrikter blir opprettholdt og gis territorielt ansvar Sjøforsvaret styrkes ved at: MTB-våpenet videreføres som et strukturelement i Sjøforsvaret, i første omgang med 14 oppgraderte båter av Hauk-klassen og deretter ved at disse gradvis erstattes med seks båter av den nye Skjold-klassen tre oppgraderte landgangsfartøyer beholdes med ett mannskap KNM «Tyr» fortsetter i strukturen ni kystfort og seks undervannsanlegg beholdes i såkalt møllpose, altså slik at de relativt raskt kan tas i bruk ved behov Sentrumspartiene har lagt ned mye arbeid i utredning og utarbeidelse av et alternativ til Regjeringens opplegg. Med utgangspunkt i den sikkerhetspolitiske situasjonen har vi foreslått en ny krigsstruktur, som i all hovedsak i kveld blir vedtatt. Vi legger stor vekt på at Forsvaret må bygges på allmenn verneplikt. Kun slik kan Forsvaret forankres i folket og forsvarsviljen bevares. Vi ønsker dessuten et langt større militært nærvær i nordområdene enn det Regjeringen hadde lagt opp til. Dette har vært retningsgivende for sentrumspartienes alternative opplegg for framtidens forsvar. I proposisjonen gis det en god beskrivelse av den sikkerhetspolitiske situasjonen og trusselbildet nå – om lag ti år etter Sovjetunionens oppløsning, Berlinmurens fall og slutten på den kalde krigen. Problemet er bare at Regjeringen ikke har tatt konsekvensen av sin egen analyse og vurdering. En massiv invasjon fra øst synes ikke sannsynlig de nærmeste årene. Likevel er det for blåøyd å tro at vi nå kan basere oss på varig «fred i vår tid». Usikkerhet om utviklingen i Russland på litt sikt gjør det nødvendig med et føre var-prinsipp også her. Risikobildet viser at vi – spesielt i nordområdene – kan bli utsatt for episoder, særlig knyttet til hav- og kystområdene. Der har Norge omstridte havområder og uavklarte grenselinjer mot Russland i den såkalte gråsonen. Vi kan oppleve episoder i vernesonen rundt Svalbard, eller knyttet til fiskeressursene mer generelt. Også våre rike olje- og gassforekomster på sokkelen kan gi opphav til konflikter. Nordområdene er sårbare for forurensning, f.eks. fra russiske rustholker som transporterer farlig avfall langs vår kyst – bare for å nevne noen utfordringer vi kan stå overfor. Mulige episoder i nevnte område må Norge være forberedt på å kunne håndtere med egne enheter – i alle fall i første omgang. Utfordringen omkring kriser og krisehåndtering innebærer grunnleggende problemstillinger. I første omgang er det snakk om evnen til kriseavverging kontra krisehåndtering, noe som betinger permanent tilstedeværelse i det potensielle nasjonale kriseområdet. Derfor er det nærmest uforståelig at Regjeringen la opp til en så omfattende reduksjon i Sjøforsvaret at vårt nærvær i de aktuelle områdene ville blitt redusert til et uforsvarlig minimum. På begynnelsen av 1990-tallet hadde Sjøforsvaret om lag 90 fartøyer. Nå er vi nede i ca. 50, og for framtiden mente Regjeringen at vi burde klare oss med vel 20 fartøyer. I tillegg skulle 15 gjenværende kystfort legges ned. Heldigvis har stortingsflertallet tatt sitt ansvar og satt skapet på plass. Vi har sørget for et sjøforsvar med betydelig større kapasitet og med mulighet for suverenitetshevdelse og fortsatt synlig tilstedeværelse i våre havområder. Jeg vil senere i innlegget komme tilbake til spørsmålet om hvor det nasjonale hovedkvarteret bør lokaliseres. Som nevnt vil sentrumspartiene basere Forsvaret på allmenn verneplikt. Vi føler at man nå står ved et avgjørende veiskille: Skal vi i Norge ha allmenn verneplikt, eller skal vi ikke ha det? Hvis man ved denne anledning ikke stadfester prinsippet om allmenn verneplikt, men blir med på den sklidningen Regjeringen legger opp til, vil verneplikten og dermed folkeforsvaret fort være undergravd. Man vil i så fall bevege seg i retning av et profesjonalisert forsvar. Det vil etter min mening være et stort tap for Norge og vil raskt medføre at vi taper forsvarsevne og utholdenhet i tilfelle en krig. For å avverge denne uthulingen av vernepliktsforsvaret bør det settes en nedre grense for hvilken andel av de mannlige årskullene som må gjennomføre førstegangstjenesten. Grensen bør etter vår mening gå ved 50 pst. Regjeringens opplegg ville medført at denne andelen kom under 40 pst. – når årskullene stiger til sitt maksimum fram mot 2010. I dag er årskullene av unge menn på knapt 27 000. Innen 2010 vil antallet være kommet opp i om lag 32 500. Da bør altså vel 16 000 gjennomføre førstegangstjenesten. Siden det er et betydelig frafall under førstegangstjenesten, særlig ved og like etter innrykk, bør om lag 19 000 innkalles til tjeneste. For å skaffe plass til så mange rekrutter blir det behov for noen flere leirer enn etter Regjeringens opplegg. Konkret vil stortingsflertallet videreføre Heistadmoen, Haslemoen, Dombås og sannsynligvis Kongsvinger av de mange leirene som Regjeringen vil legge ned. I sentrumspartienes opplegg har vi dessuten behov for Evjemoen og Kvenvikmoen for å få plass til utdanning av soldater. Jeg har registrert via media at vi i sentrum beskyldes for å bedrive distriktspolitikk når vi beholder flere leirer enn det Regjeringen går inn for. Det vil jeg avvise. Nå er det riktignok slik at god forsvarspolitikk som regel også har gode distriktseffekter, men vi har hele tiden hatt Forsvarets og landets interesser som ledetråd i vårt arbeid med omstillingssaken. Jeg har nettopp forklart hvorfor vi har behov for flere leirer enn Regjeringen, nemlig for å kunne produsere flere soldater, særlig til Heimevernet. Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet ønsker ikke en så omfattende verneplikt som vi i sentrum. Likevel er det skapt flertall for at om lag 1 000 flere ungdommer enn i Regjeringens opplegg årlig skal gjennomføre sin verneplikt. Det er bra, men ikke tilstrekkelig til å opprettholde en styrke på 83 000 mann i Heimevernet hvis mannskapene skal stå i rullene i 20 år, slik vårt opplegg forutsetter. Skal man kunne holde en HV-styrke på 83 000 mann som står i rullene i 20 år, må det utdannes om lag 4 200 HV-soldater hvert år. Vi har for øvrig foreslått at førstegangstjenesten for HV-personellet skal være på 100 operative dager, noe som kan gjennomføres på om lag fem måneder. Forsvaret sliter i dag med den såkalte doble ubalansen – ubalansen mellom oppgaver og ressurser og ubalansen mellom investeringer og drift. Dette har oppstått etter mange års manglende handlekraft. Forsvaret har manglet evne eller vilje til å gjennomføre Stortingets vedtak om rasjonalisering og nedbemanning, og politikerne har sviktet i sin økonomiske oppfølging av egne ambisjoner for Forsvaret. Hensikten med hele omstillingen denne gangen er å fjerne disse ubalansene, og derved skape samsvar mellom forsvarsstruktur og -økonomi. Målet er å redusere de årlige driftsutgiftene med om lag 2 milliarder kr, som kan frigjøres til nødvendige investeringer. Resepten er å redusere antall stillinger med om lag 5 000, samt konsentrere like virksomheter i større grad enn hittil. Det kan virke som en bitter medisin, men er nødvendig hvis pasienten skal bli frisk igjen. Den største svakheten med dagens forsvar er den kraftig overdimensjonerte ledelsesstrukturen, bl.a. med hele 1 200 stillinger i Forsvarets overkommando. Det er uhørt med tanke på størrelsen på det forsvaret som skal ledes. Regjeringen har åpenbart sett dette problemet og går inn for en betydelig slanking av toppledelsen. Likevel – dette er ikke tilstrekkelig. Det må kraftigere lut til hvis man ikke igjen om noen år skal komme inn i en tilsvarende situasjon som nå. Sentrumspartiene vil fjerne ca. 600 stillinger mer enn det Regjeringen foreslår fra ledelsesstrukturen, og derved spare inn store beløp som kan brukes til Forsvarets «spisse ende». Når det gjelder toppledelsen, vil sentrumspartiene samlokalisere Forsvarsdepartementet og den framtidige forsvarsstaben, noe også Høyre og Fremskrittspartiet går inn for, og som derfor blir vedtatt. Regjeringen foreslo en full integrering av de to nevnte enhetene. Vi vil at forsvarssjefen skal forbli en synlig leder av Forsvarets militære organisasjon og mener at dette best kan ivaretas ved samlokalisering, og ikke ved full integrering. Jeg vil så – som annonsert innledningsvis – komme tilbake til spørsmålet om valg av lokaliseringssted for Fellesoperativt hovedkvarter, som det har vært stor interesse for i det siste, bl.a. i media. Det er ikke så rart, idet plasseringen av hovedkvarteret vil gi klare signaler om Norges prioriteringer. Sentrumspartiene tar Norges nasjonale og internasjonale ansvar for nordområdene på fullt alvor. Vi vil legge til rette for norsk suverenitetshevdelse og myndighetsutøvelse i vårt mest utsatte område. Derfor ønsker vi et betydelig større militært nærvær i nord enn det Regjeringen la opp til. Det blir også nå resultatet av Stortingets behandling. Jeg viser til min oppsummering innledningsvis. Dermed blir det også en selvfølge for oss at hovedkvarteret må legges til Reitan ved Bodø. Stikkordmessig vil jeg begrunne valget av Reitan som lokaliseringssted for Fellesoperativt hovedkvarter slik: Hovedkvarteret bør ligge i geografisk nærhet til det mest sannsynlige operasjonsområdet. Hovedkvarterplasseringen markerer evne, vilje og troverdighet til nasjonalt fokus på nordområdene. Troverdig håndtering av problemer i nordområdene er et viktig bidrag til europeisk sikkerhet og stabilitet og dermed i NATOs klare interesse. Man bevarer tilliten, åpne linjer og god kommunikasjon mellom hovedkvarteret og NATOs SACLANT og til Nordkommandoen i Russland ved å legge hovedkvarteret til Reitan. På Reitan ligger alt til rette for samlokalisering av hovedkvarteret og CAOC-3. Øvrige momenter finnes i innstillingen fra det såkalte Gade-utvalget, som utredet kommandostrukturen, herunder hovedkvarterplasseringen, høsten 2000, på oppdrag fra Forsvarsdepartementet. Utvalget konkluderte som kjent enstemmig med Reitan som lokaliseringssted for Fellesoperativt hovedkvarter. Jeg er selvsagt kjent med forsvarssjefens syn på denne utredningen. Jeg har lest hans graderte tolvsiders lange brev av 9. januar 2001 til Forsvarsdepartementet – jeg må si med stor forundring, tatt i betraktning hvem som er henholdsvis avsender og mottaker. Hvis brevet ikke hadde vært unntatt offentlighet, tror jeg det ville ha vakt stor oppsikt om det ble tilgjengelig og innholdet allment kjent. Regjeringen foreslår altså Jåttå i Stavanger som lokaliseringssted for hovedkvarteret – i tråd med forsvarssjefens utvetydige ønske, bl.a. tilkjennegitt klart i ovennevnte brev. Dette blir utrolig nok også støttet av Høyre. Høyre ønsker jo som oss – og det vil også bli vedtatt – et betydelig større militært nærvær i nord enn det Regjeringen la opp til. Da er det for meg helt ubegripelig at Høyre ikke velger Reitan, men Jåttå som hovedkvarter. Det vitner om en totalt sviktende logikk. Komiteen går inn for at det opprettes to landsdelskommandoer – én i nord og én i sør. Disse vil bli lagt til henholdsvis Bodø og Trondheim. Hele forsvarskomiteen – altså også Arbeiderpartiets forsvarsfraksjon – avviser Regjeringens forslag om å opprette åtte forsvarsdistrikt. Det medfører at komiteen forutsetter at de 18 HV-distriktssjefene blir territorielle sjefer i sine respektive distrikt. Et flertall i komiteen, hvor også sentrumspartiene er med, går inn for å opprettholde alle de tre nåværende leirene i det området som bør utgjøre Østerdal garnison, nemlig Rena, Terningmoen og Haslemoen, dette for å kunne utnytte allerede foretatte investeringer i de to sistnevnte leirene og derved redusere behovet for store nyinvesteringer i Rena leir. I denne sammenheng kommer inn i bildet Regionfelt Østlandet, som Stortinget tidligere har vedtatt mot stemmene fra sentrumspartiene. Vi mener fortsatt at vedtaket ikke burde vært fattet, men tar ikke noen ny debatt om det her og nå. Imidlertid burde det også være i flertallets interesse at Stortinget ikke settes i en tvangssituasjon og derved må gjøre feilinvestering i regionfeltet. Foreløpig er støykonsesjon ikke gitt for regionfeltet. Mye tyder på at støysonen blir lagt slik at det kan medføre krav om innløsning fra mange hundre eiere av boliger og fritidshus i området. Det vil i så fall medføre store ekstrakostnader for Forsvaret. Utbygningsvedtaket ble basert på et kostnadsoverslag på ca. 1,2 milliarder kr, et beløp som allerede er oppjustert. Den endelige regningen kan bli både det dobbelte og i verste fall det tredobbelte. Før man setter spaden i jorda, bør derfor støykonsesjonen være gitt, samt nye fullstendige kostnadsoverslag være utarbeidet og forelagt Stortinget. Sentrumspartiene har lagt inn et forslag om å forholde seg slik. Jeg ber tilhengerne av regionfeltet, særlig de som mener at også et skyte- og øvingsfelt kan kjøpes for dyrt, om å vurdere og helst stemme for vårt forslag. Forsvaret har kanskje bruk for disse pengene til viktigere formål. Mens jeg er inne på penger, vil jeg til slutt si noen ord om økonomiske rammer for Forsvaret. Regjeringen har foreslått en framtidig årlig ramme på 28 milliarder kr, alt inkludert, herunder internasjonale operasjoner og fregattkjøp. Jeg er godt fornøyd med at Regjeringen opererer med en samlet ramme for all forsvarsaktivitet og ikke viderefører nåværende forutsetning med en såkalt ordinær forsvarsramme, og at enkelte utgifter – som prinsipp – skal tilleggsfinansieres. Jeg viser til en omfattende merknad fra sentrumspartiene om denne problemstillingen i innstillingen. Sentrumsalternativet ble holdt innenfor en samlet ramme på 28 milliarder kr, det samme som Regjeringen foreslår. Nå ser vi at vår forsvarsstruktur, og dermed utgiftsside, blir vedtatt, mens derimot bare en mindre del av våre forslag til utgiftskutt blir vedtatt. Vi legger avgjørende vekt på å få et reellt samsvar mellom vedtatt struktur og årlige bevilgninger til Forsvaret. Sentrumspartiene forutsetter derfor at den framtidige forsvarsrammen må økes med 1 milliard kr, til om lag 29 milliarder 2001-kroner. Vi fremmer derfor et forslag om at planrammen for Forsvaret for fireårsperioden 2002-2005 fastsettes til 116 milliarder kr. Til slutt vil jeg – med tanke på erfaringene fra tidligere omstillingsvedtak for Forsvaret – si følgende: Nå må forsvarsministeren og forsvarssjefen legge all sin autoritet i å få gjennomført de vedtak som Stortinget i kveld fatter, så punktlig som mulig.