trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2003-02-27:
Saka som Odelstinget no debatterer, har utgangspunkt i eit forslag frå Framstegspartiet. Forslaget inneber at det blir innført ein ny regel som slår fast at avtaler mellom eit politisk parti og ein organisasjon automatisk skal føre til inhabilitet. Forslaget frå Framstegspartiet vil føre til ei sterk utviding av dei habilitetskrava som no gjeld. Arbeidarpartiet meiner at det er viktig å sikre legitimiteten til dei avgjerdene som blir tekne i folkevalde organ. Habilitetskravet følgjer av forvaltningslova og gjeld også for folkevalde i kommunale og fylkeskommunale organ. Kommunelova har dessutan særlege reglar om inhabilitet for folkevalde ved behandling av bestemte saker. I hovudsak sluttar eg meg til dei vurderingane som kommunal- og regionalministeren har gitt uttrykk for i saka. Synet vårt er at samarbeid og avtaler mellom politiske parti og organisasjonar ikkje automatisk skal føre til inhabilitet. Det avgjerande er at det er ei open haldning i slike saker. I praksis vil det seie at publikum må kjenne til at samarbeid og avtaler finst. Da kan veljarane på fritt grunnlag vurdere den praksisen som blir brukt, og gi synet sitt til kjenne gjennom val. For demokratiet er det dei skjulte bindingane som er uakseptable. Det er heilt irrelevant i den saka som gjeld forholdet mellom LO-forbund og Arbeidarpartiet. Det er fullt offentleg innsyn i den kontakten som finst mellom arbeidstakarorganisasjonen og partiet. Eit breitt fleirtal i kommunalkomiteen avviser forslaget frå Framstegspartiet. Det er klart positivt. Den sterke utvidinga av habilitetskrava som Framstegspartiet foreslår, har ikkje rotfeste i Stortinget. Eg vil tilrå innstillinga frå komiteen.
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2003-02-27:
Fra regjeringspartienes side er vi enig i at det nå ikke er grunnlag for en vesentlig utvidelse av habilitetskravene, slik forslagsstillerne ønsker. Jeg vil gjerne også i denne debatten påpeke at et sterkt bundet mandat som folkevalgt gjennom avtaler medfører et problem i et demokrati. De folkevalgte skal primært være moralsk bundet av sitt program og sine løfter til velgerne, og ikke av skriftlige avtaler med enkeltgrupper. Det gjelder selvfølgelig også om det er åpenhet om en slik avtale, og jeg finner som sagt grunn til å understreke at slike avtaler faktisk representerer et visst demokratisk problem. Det er likevel vanskelig å trekke klare linjer mellom valgløfter til enkeltgrupper og avtaler som er allment kjent før valget. I tillegg vil det måtte foretas en konkret vurdering i den enkelte sak. Regjeringspartiene mener derfor at det foreliggende forslag ville medføre en vesentlig utvidelse av de habilitetskrav som gjelder for folkevalgte, noe vi mener ikke er en ønsket utvikling. Det er grunnlaget for at vi ikke finner å kunne støtte det forslaget som fremkommer i Dokument nr. 8:22.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-02-27:
Fremskrittspartiet er forundret og rystet over at dette forslaget ikke får mer gehør, iallfall hos regjeringspartiene. Fremskrittspartiets forslag om endring i kommuneloven for å skjerpe habilitetskravene til lokalpolitikere er ment å skulle sikre at de avgjørelser som fattes i våre lokaldemokratiske organer, er forankret i rene og åpne demokratiske og politiske prosesser. En av de mest grunnleggende forutsetninger for demokratiets funksjon og legitimitet er nettopp vissheten om at hver enkelt politiker er habil i forhold til de saker man er med på å behandle og avgjøre. Strenge bestemmelser vedrørende inhabilitet og habilitet er derfor blitt et viktig element i vårt demokratiske system. Men visse huller i habilitetsbestemmelsene finnes, og slike huller ønsker Fremskrittspartiet å tette, bl.a. gjennom dette forslaget. Dersom det skulle utvikle seg en mer omfattende kultur for at politikere kan la seg binde opp til å måtte innta forutbestemte synspunkter i viktige saker, ved at man har inngått forpliktende avtaler med interesseorganisasjoner eller andre grupperinger, er demokratiet på fullstendig ville veier. Det hele gir da faktisk ubehagelige assosiasjoner til et korrupt politisk system der politikere kan låses fast av bransjer, interesseorganisasjoner eller fagforbund. Slik kan vi ikke ha det. Det er egentlig skremmende å se den mangel på forståelse enkelte har for bærende og elementære demokratiske spilleregler og rettssikkerhet, som det settes søkelys på i dette forslaget. Når arbeiderpartipolitikere i fylkesting eller i kommunestyresaler og bystyresaler landet rundt skal opptre med bundet mandat og på bakgrunn av inngåtte avtaler f.eks. med Kommuneforbundet forplikte seg til å stemme imot i alle saker som har med økt privatisering av offentlige tjenester å gjøre, er dette jevngodt med et ensrettet, udemokratisk styringssystem der man ikke gis anledning til å si hva man egentlig måtte mene om en sak. Det blir skremmende når vitale samfunnsinteresser kan bindes opp og styres av faglige organisasjoner som sitter og drar i trådene til sine politiske marionetter. Dette er et system som ethvert demokrati burde ta sterkt avstand fra. Men man sier altså nei! Når til og med Høyre synes å godkjenne et slikt system, er dette for meg komplett uforståelig. Fremskrittspartiets forslag om å sikre et fritt og habilt lokaldemokrati og habile lokalpolitikere er et godt forslag for å tilrettelegge best mulig for elementære demokratiske spilleregler og lokalpolitisk legitimitet. Det er av disse grunner derfor meget underlig at det ikke har vært mulig å få flertall for dette forslaget, noe jeg bare må si meg både rystet og forbauset over. Jeg vil så avslutningsvis få ta opp forslaget fra Fremskrittspartiet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-27:
Det er veldig viktig med legitimitet i forhold til de vedtak som blir fattet, enten det er i det ene eller det andre folkevalgte organet, og det skal vi passe på. Men jeg synes nok at forslagsstillerne overdriver voldsomt i forhold til betydningen av det samarbeid som vi vet har vært mellom Arbeiderpartiet og fagbevegelsen i mange år. Det har vært kjent, og det har vært tydelig og klart for alle hva det er. Så kan man mene hva man vil om det, men jeg tror ikke det er så mange som ikke har visst det, og som har latt seg lure til å stemme på Arbeiderpartiet fordi de ikke har visst. Jeg tror ikke det har vært slik. Jeg må innrømme at jeg blir mer skremt av alle dem som kanskje drar i noen usynlige tråder i beslutningsprosessene, mens Fremskrittspartiet tydeligvis blir mest skremt over det som er åpent og tydelig for alle. Det er jo ikke mer enn noen timer siden det datt ned et brev på Fremskrittspartiets gruppekontor som gjorde at de snudde i en sak som var av stor betydning her, og det betyr jo ikke at det foreligger noen avtale, som det ble sagt fra talerstolen her, men det betyr altså at det er organisasjoner eller krefter som påvirker alle politiske beslutninger både på kommunalt og nasjonalt nivå. Slik vil det nok være. Men jeg tror at det viktigste både for de kommunale beslutningstakerne og for oss i Stortinget blir å sikre at habiliteten gjelder gjennomgående, og at det som er av usynlige bindinger, avtaler og påvirkning, blir sett mye mer kritisk på enn i dag. Det er ganske store pressgrupper som nå jobber i forhold til politisk virksomhet, og som det er grunn til å sette spørsmålstegn ved om alltid er demokratiske. Det er også grunn til å sette spørsmålstegn ved profesjonelle lobbyister i en del saker, som har penger, råd og tid til å påvirke – til nesten å okkupere Stortinget til tider og nærmest tvinge det i kne til å vedta ting. Jeg må si at jeg er langt mer bekymret for demokratiets legitimitet i forhold til det voldsomme trøkket som det nå kan være fra slike grupper, enn jeg er for åpne avtaler mellom et politisk parti og lovlige, kjente, store organisasjoner. Så jeg tror ikke Fremskrittspartiet trenger å være så skremt, men de kan jo føre en politisk debatt om dette.
Pål Kårbø (Kristelig Folkeparti), 2003-02-27:
Denne saka om endring i samelova er eigentleg ei lita sak, men likevel viktig for dei det gjeld. Det dreier seg om å gjera ei endring i lov av 29. juni 1933 nr. 2, om flagging på kommunenes offentlige bygninger. Det samiske flagget vart godkjent av den 13. nordiske samekonferansen i Åre 15. august 1986. Det samiske flagget er eit samlande symbol for samar på tvers av landegrensene og blir i dag brukt m.a. av sametinga i Noreg, Sverige og Finland, av fylkeskommunar, kommunar, organisasjonar, nokre statlege institusjonar og i privat samanheng. Flagget blir brukt ved offisielle nasjonale flaggdagar, samiske flaggdagar og ved andre høgtidelege høve. Det har vore nedsett ei arbeidsgruppe, samansett av fire representantar frå Sametinget, Utanriksdepartementet og Kommunal- og regionaldepartementet, som har utarbeidd rapporten «Bruk av det samiske flagget». Denne vart levert 15. juli 2001. Rapporten har vore send ut til 165 høyringsinstansar, m.a. Sametinget, kommunar, fylkeskommunar og samiske organisasjonar. Alle høyringsinstitusjonane stør framlegget frå arbeidsgruppa om å heimla bruken av det samiske flagget i lovverket. Det same gjeld framlegget om å formalisera bruken av flagget i eit eige regelverk. Eit fleirtal i kommunalkomiteen, alle med unnatak av Framstegspartiet, er difor positiv til Regjeringa sine varsla lovendringar i forhold til bruken av det samiske flagget – dette med bakgrunn i at det i dag ikkje eksisterer retningslinjer for bruken av dette flagget, bortsett frå mellombels reglar frå Utanriksdepartement for rangering av det samiske flagget i forhold til andre flagg. Fleirtalet viser vidare til at dette lovendringsframlegget ikkje medfører spesielle eller auka utgifter, heller ikkje nye krav og pålegg til kommunar og fylkeskommunar. På vegner av fleirtalet i kommunalkomiteen vil eg difor rå Odelstinget til å vedta dei foreslåtte lovendringane.
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-13:
Jeg vil på vegne av representantene Kristin Halvorsen, Karin Andersen, Olav Gunnar Ballo og meg sjøl fremme forslag om å gi kommuner anledning til å inngå kontrakter med frivillige organisasjoner, som Røde Kors og Frelsesarmeen, om helse- og sosialtjenester uten anbudsutsettelse.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2003-11-13:
Innstillinga som vi behandler i dag, dreier seg om to Dokument nr. 8-forslag, ett forslag fra en rekke representanter fra Sosialistisk Venstreparti om å styrke oljevernberedskapen på Vestlandet og et annet forslag fra en rekke representanter fra Fremskrittspartiet om å gjennomføre en utvidet analyse av behovet for oljevernberedskap for seilingsleden knyttet til skipstrafikken ved oljeraffineriet på Mongstad samt området mellom Bergen havn og Mongstad. Begge disse forslagene tar utgangspunkt i en beslutning om å nedlegge det statlige oljeverndepotet i Fedje i Hordaland og flytte depotet til Florø. Men saken inneholder i tillegg et par andre elementer; det å flytte oljeverndepotet fra Bergen til Ågotnes, som også innebærer en styrking av dette depotet, som også er basert i lokalitetene i Bergen, og for øvrig å bibeholde depotet på Fedje som et mellomdepot. Når Fiskeridepartementet har bekreftet det siste i brev i september, har flertallet i komiteen funnet grunn til å si at oljevernberedskapen i Nordhordland er tilfredsstillende, og at endringene som Fiskeridepartementet har vedtatt, vil styrke beredskapen i området. På det nåværende tidspunkt synes det derfor ikke å være behov for ytterligere analyse av oljevernberedskapen i dette området. Det er likevel slik at flertallet legger til grunn framtidige jevnlige analyser, og at det skal være grunnlag for videre vurdering av oljevernberedskapen. Komiteen har på bakgrunn av dette samlet seg om å be om en stortingsmelding om oljevernberedskap i 2004 og for øvrig å legge de respektive forslagene ved protokollen. Mindretallet har, i merknads form riktignok, som de kanskje vil redegjøre for sjøl, valgt å ønske at man iler litt mer langsomt med iverksettelsen av dette, men det er iallfall absolutt tilslutning til etableringa i Florø. Innstillinga har i vedleggs form brev fra departementet, der det tydelig går fram at det er faglige vurderinger og en analyse fra SFT som ligger til grunn for flyttinga. Denne analysen omfatter både utstyr- og personellbehov til den statlige oljevernberedskapen langs kysten. Det er videre redegjort for private, kommunale og statlige ressurser og rolledelinga mellom de respektive aktørene i aktuelle situasjoner, også de juridiske og økonomiske implikasjonene som følger med slik aktivitet. Det er god grunn til å hevde at Fiskeridepartementet har gjort et grundig forarbeid. Innstillinga er volummessig prega av verdifulle vedlegg fra departementet, og slik sett bør vi kunne se fram til en behagelig debatt sett fra Fiskeridepartementets side i saka. La meg til slutt få lov til å reflektere noen sekunder over at det er aksjonsområdet som står i fokus nettopp når det gjelder hovedflyttinga her, at reaksjonstida mot Stadhavet og reaksjonstida i farledene omkring Bergen–Ågotnes er beveggrunnen for å foreta disse flyttingene. Flertallet har sluttet seg til de beslutningene som er fattet, så da gjenstår det bare å anbefale en enstemmig innstilling.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2003-11-13:
Det er nødvendig med betryggende miljømessig oljevernberedskap på Vestlandet som i landet for øvrig. Kystdirektoratet har gjennomført en tilleggsanalyse for dimensjonering av oljevernberedskapen i området Sture–Mongstad, et åpenbart høyrisikoområde på Vestlandet. Fra miljøvernhold, bl.a. fra Norges Miljøvernforbund, fra berørte kommuner og fra Hordaland fylkeskommune er det pekt på at analysen som er gjennomført, ikke på en betryggende måte fanger opp den store risikoen i området, og at den endringen som er tenkt gjennomført, ikke styrker den samlede oljevernberedskapen langs kysten av Hordaland. Fremskrittspartiet mener det er behov for å foreta en ny og utvidet analyse for å sikre en miljømessig tilfredsstillende oljevernberedskap i området, men ikke bare for dette området. Norge har som kjent en langstrakt kyst med stor trafikk, med utstrakt cruisetrafikk, lastebåter som går langs kysten, og økt oljetransport, spesielt fra nordområdene. Fra Russland og mot USA er det også store gasstransporter. Det er derfor viktig at det utarbeides en melding for oljevernberedskap langs hele kysten, og jeg er glad for at komiteen er enig om dette. Det er viktig at endringene i strukturen for oljevernberedskapen ikke gjennomføres før departementet har lagt fram en melding om oljevernberedskapen langs hele kysten. Vi anbefaler likevel at et nytt oljeverndepot etableres i Florø for å styrke den generelle beredskapen i området. Men vi ønsker som sagt ikke å gå videre med dette før en melding er lagt fram, noe som komiteen heldigvis er enig om.
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 2003-11-13:
De to Dokument nr. 8-forslagene vi behandler her i dag, vitner om at hele det politiske miljøet er opptatt av at oljevernberedskapen langs kysten må være den beste, og det er gledelig. Det finnes ingen kyst i verden som byr på så store utfordringer i forhold til oljevern som den norske. Fordi Norskekysten ligger så langt mot nord, er variasjonene i vær og lysforholdene store. Dessuten er kysten vår usedvanlig lang, alt i alt er den norske kystlinjen, medregnet fjorder, viker og øyer, over 83 000 km lang. Under slike geografiske forhold er det krevende å opprettholde en oljevernberedskap som fungerer godt. Derfor er det tverrpolitiske engasjementet for dette så viktig. Jeg er glad for at komiteens behandling av disse to Dokument nr. 8-forslagene har endt med at Stortinget ber Regjeringen komme tilbake med en egen stortingsmelding om oljevernberedskapen i løpet av 2004. Kristelig Folkeparti ser fram til en bred debatt om tiltak og strategi for den norske oljevernberedskapen. Dette er en problemstilling vi har vært opptatt av svært lenge. Det handler om at spiskammeret langs kysten trues, og at oljesøl vil ha katastrofale følger for miljøet og det biologiske mangfoldet. Men et sterkt engasjement for sikkerhet og beredskap langs kysten er lite verdt dersom dette engasjementet ikke følges opp med en føre var-holdning i miljøpolitikken. Derfor er også kampen mot Sellafield viktig for Kristelig Folkeparti og Regjeringen. Kristelig Folkeparti vil heller ikke si ja til oljeaktivitet i nord dersom slik aktivitet viser seg å stride mot viktige miljøhensyn. Fiskeridepartementet har i sine to brev til komiteen gitt gode og saklige begrunnelser for at forslagene fra SV og Fremskrittspartiet bør vedlegges protokollen. Når det gjelder flytting av depotene fra Bergen til Ågotnes, er dette begrunnet med at depotets lokaler i Bergen ikke er tilfredsstillende. Flyttingen vil redusere reaksjonstiden både i nord- og sørgående retning og vil sette depotet i bedre stand til å ivareta cruisetrafikken til Bergen. Kristelig Folkeparti støtter derfor flyttingen i likhet med flertallet i komiteen. Flyttingen av hoveddepotet fra Fedje til Florø er på sin side begrunnet med behovet for å redusere reaksjonstiden mot områdene nordover mot Stad. Videre er det knyttet betydelige private ressurser og privat oljevernberedskap til aktivitetene på Sture og Mongstad. Når så departementet i brev redegjør for at depotet på Fedje vil bli videreført som mellomdepot, føler Kristelig Folkeparti seg trygg på at oljevernberedskapen i dette området er god nok, og er enig i at det ikke er nødvendig med noen ytterligere analyser av ojevernberedskapen i Nordhordland. Kristelig Folkeparti ser fram til Regjeringens melding om oljevernberedskapen. Det er nødvendig hele tiden å være «på hugget» på dette feltet, fordi olje- og gassvirksomheten langs kysten er i stadig forandring, og fordi mønsteret i skipstrafikken endrer seg. Og har man ikke vært føre var, er det tross alt bra å være etter snar.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-13:
Jeg tegnet meg egentlig bare for å si at jeg er fornøyd med den behandlingen som har skjedd i komiteen. Jeg er veldig glad for at vi står sammen om alle vedtak, og at vi skal få en egen stortingsmelding om oljevernberedskapen langs hele kysten. Jeg deler også de vurderingene som saksordfører og representantene både fra Senterpartiet og fra Kristelig Folkeparti har redegjort for når det gjelder at dette området, slik det er beskrevet både fra Kystverket og fra SFT, har en oljevernberedskap som vi nå kan si er tilfresstillende. Likevel synes jeg det skal bli veldig spennende og utfordrende å få behandle den stortingsmeldingen som skal legges fram om oljevernberedskapen langs hele kysten. Det finnes deler av kysten som ikke er i nærheten av å ha den dekning som disse områdene har. Det er også naturlig, for mye trafikk har vært knyttet til terminalene på Mongstad, og slik sett har det vært et område som har vært utsatt. Nå ser vi at trusselbildet har endret seg de senere årene, først og fremst på grunn av opprettelsen av oljeterminalen i Murmansk, og den økte frakten av olje langs kysten. At det er et stort og alvorlig miljøspørsmål vi står foran her, det er jeg glad for at hele komiteen ser. I går kom det en rapport fra Verdens Naturfond, som har gått gjennom situasjonen etter «Prestige»-ulykken. De mener nå at «Prestige»-ulykken har hatt verre konsekvenser enn «Exxon Valdez»-forliset i 1989. Det er så mye som 64 000 tonn råolje som har lekket ut fra vraket. Det er enorme mengder, og det har ført til at i hvert fall 300 000 sjøfugler har bukket under. Når vi hører disse tallene, og vi samtidig vet at det går flere oljetankere med over 100 000 tonn råolje langs norskekysten, sier det litt om de utfordringene vi står overfor. Fremdeles er det olje igjen i «Prestige»-vraket, og 5 000–10 000 tonn råolje befinner seg fremdeles på havet etter «Prestige»-ulykken. Det skal bli spennende og utfordrende å se hvilket risikonivå vi synes det er akseptabelt å leve med i forhold til den type frakt. Derfor er jeg glad for at det er samferdselskomiteen som skal behandle dette. Vi har muligheten til å sammenligne risikonivå som vi finner akseptabelt på denne sektoren, med f.eks. det risikonivå som vi finner akseptabelt for flytrafikk, som også har lignende kompliserte risikoberegninger. Jeg vil til slutt bare si at jeg er glad for de signalene som Kristelig Folkeparti tydelig redegjorde for i salen i dag, knyttet til de prioriteringer de er villige til å legge vekt på når det gjelder å ta miljøhensyn alvorlig og la føre var-prinsippet veie tungt i forhold til alvorlige beslutninger vi står overfor i forbindelse med oljevirksomheten i Barentshavet.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-13:
I en del nordlandsaviser kan vi lese i dag at Kystverket er i ferd med å plukke ut det som omtales som naturperler som kan bli ofret i tilfelle en oljekatastrofe. Det er snakk om å ha nødhavner hvor man kan trekke inn skip som enten har havarert, eller som er i ferd med å havarere, og eventuelt akseptere at de områdene blir ødelagt for å unngå en større katastrofe. Kan statsråden bekrefte at denne type vurderinger også vil være en del av den oljevernberedskapsmeldingen som vi vil få neste år? Eller føler han det slik at det er tiltak som han vil ha på plass før det?
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-11-13:
Jeg er litt usikker på hvordan man kunne oppfatte mitt innlegg som at jeg skulle overse at det er ulike synspunkter nedfelt i innstillingen. Jeg redegjorde for at her refererte jeg – når jeg gjorde det – til et flertall, eller til en samlet komite. Når vi i dag får en beslutning om en ny stortingsmelding, har jeg, som jeg har opplyst, allerede satt i gang det arbeidet ut fra den debatten som var i Stortinget for en ukes tid siden. Det betyr at vi skal følge opp beslutningen i dag om å levere meldingen i løpet av 2004. Jeg vil tro at både Stortinget og Regjeringen har behov for å få en mest mulig grundig gjennomarbeidet stortingsmelding, og da er ikke jeg i dag i stand til å gi et nærmere tidspunkt før dette er vedtatt, men i løpet av 2004 skal vi levere. Det betyr at vi har tid på oss til å gjøre et grundig arbeid, slik at vi også i framtiden kan dimensjonere beredskap og aktivitet i forhold til en grundig analyse av situasjonen og risikoen.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-11-13:
Som jeg har redegjort for i Stortinget tidligere, er dette med nødhavn og strandsettingsplasser en registrering vi foretar, og som vi regner med at vi skal ha på plass i løpet av februar måned kommende år. Men det betyr ikke noe annet enn at vi har plukket ut, ikke naturperler – det er ikke det som har vært kriteriet – men områder som kan være egnet til å ta inn havarister, og på den måten begrense skadeomfanget. Vi så jo med «Prestige» at det å sende den til havs medfører årelange lekkasjer, mens det kunne ha vært gunstig å trekke den inn til kysten, i en fjord i et avgrenset område. Da er det viktig at vi har dette på plass. Vi har allerede nå begynt å registrere – vi har for så vidt gjort det i mange år – og så må det være en løpende vurdering. Det er helt klart at nødhavner og strandsettingsplasser vil være en del av det man må redegjøre for og gi oversikt over i stortingsmeldingen.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-11-13:
Bare noen korte merknader. Jeg tar utgangspunkt i det som representanten Sortevik viste til, 50 000 skipsbevegelser i dette område, noen av fartøyene er over 400 000 tonn, og vi har unngått alvorlige ulykker. En av årsakene til det er at vi har en særdeles god beredskap langsmed kysten. Vi har gjennom oppbygging av oljeaktiviteten på Vestlandet, i kombinasjonen mellom det offentlige og private oljeselskap, bygd opp en beredskap som har bidratt til at vi ikke har hatt alvorlige ulykker. Det er en god beredskap, det er kompetente loser, og det er kompetente folk på trafikksentralene. Så er det opp til oss som politiske myndigheter å vurdere løpende risiko og den beredskap vi skal ha. Det er også bakgrunnen for at Regjeringen nå i år og i de kommende budsjetter har lagt opp til at vi skal øke antallet oljeverndepoter langs kysten, og vi skal fortsette med å styrke både mellomdepoter og hoveddepotene. Da er det viktig – og det var det jeg særlig hadde behov for å si – at vi må ha to tanker i hodet samtidig. Tidligere stortingsrepresentant Syse brukte å si at det ene skal gjøres, og det andre ikke forsømmes. Nå må vi passe på at vi verken fra Stortingets side eller Regjeringens side bruker en stortingsmelding som kommer i 2004, som et argument for at vi ikke skal ta beslutninger underveis. Jeg legger opp til at vi kontinuerlig skal forbedre beredskapen, uavhengig av tidspunktet når stortingsmeldingen kommer. Det er viktig at vi nå gjennomfører de endringer som har vært berørt i forslagene i dag. Det er viktig at vi nå får strandsettingsplasser og nødhavner på plass, som representanten Sørensen var opptatt av, og ikke utsetter beslutninger. Så det ene skal gjøres, og det andre ikke forsømmes. Det akter jeg å gjøre som ansvarlig for beredskapen langsmed kysten.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-11-13:
To ting. Den ene er at det er en tydelig meningsskilnad i komiteen, men den fremkommer i merknads form. Det inntrykket statsråden gir om at det her er en bred og enstemmig oppslutning om alt, er derfor ikke helt dekkende. Den andre er at det tidligere i debatten knyttet til de to fremsatte forslag ikke er fremvist noen villighet verken fra statsråden eller fra departementet til å foreta nettopp en ny analyse. Hensikten med pålegget om å lage en ny oljevernberedskapsplan er jo at vi skal få en ny analyse, og vi forutsetter at det blir foretatt en grundig analyse nå. Noe annet ville jo være en obstruksjon. Det jeg vil spørre konkret om, er: Når kan vi vente oss meldingen fremlagt i 2004, for her har vi det travelt?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-11-13:
Som en av forslagsstillerne har jeg noen kommentarer til innstillingen. Det er, for å gjenta det, gledelig at komiteen enstemmig slutter opp om at vi får en egen stortingsmelding om oljevernberedskapen. Risikobildet langs kysten, og spesielt i det området som begge forslagene omhandler, er endret de siste årene. Med situasjonen der Norge fremstår som en stor produsent av olje og gass, følger også installasjoner, transport og behandling av olje og gass med tilhørende og økende risiko for uhell og utslipp. Den forebyggende beredskap i Bergensområdet er gjennom årene kraftig oppgradert og har bidratt til at det ikke har skjedd uhell som har medført akutte utslipp av noen størrelse. Det er imidlertid et faktum at det i krysningspunktet – for det er det vi snakker om, det er det som er det grunnleggende viktige i denne problemstillingen – mellom hovedleden nord–sør langs kysten og innseilingsledene til de store oljeterminalene på Sture og Mongstad, finner sted ca. 50 000 skipsbevegelser hvert år. Jeg tror få fatter hvilken trafikkmengde vi egentlig snakker om – 50 000 skipsbevegelser hvert år! Mange av disse bevegelsene dreier seg om skip på over 400 000 dødvekttonn. Før eller senere vil det derfor trolig skje et uhell i farvannet, kanskje av mer alvorlig art. Nå har andre minnet om ferske internasjonale ulykker, og jeg kan minne om hva Stortinget nevnte i St.meld. nr. 25 for 1993-94 når man snakket om norsk oljevern. Da var referansen «Exxon Valdez»’ utslipp på 40 000 tonn. Det var man den gangen bekymret over, og man pekte på at et tilsvarende utslipp i Mongstad-området ville gitt skadevirkninger nordover langs kysten helt til Nordland fylke. Fremskrittspartiet mener det er beklagelig at komiteen ikke vil være med oss på at strukturendringer i beredskapsopplegget ikke gjennomføres før meldingen er lagt frem og behandlet. Det blir også lite forståelig når man har et felles ønske om å få en ny samlet, ajourført og grundig analyse av oljevernberedskapen og samtidig har hastverk med å gjennomføre endringer i området som regionale og lokale myndigheter advarer sterkt mot. Fremskrittspartiet håper imidlertid at når kommende melding om oljevernberedskap er behandlet i Stortinget, vil resultatet bli at beredskapen i området som berøres av begge forslagene, blir styrket, og at vi også ser endringer når det gjelder de tiltakene som departement og statsråden nå har det så travelt med å gjennomføre.
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2003-11-13:
Eg er òg glad for at det er eit samrøystes storting som gjer vedtak om at det skal leggjast fram ei eiga stortingsmelding om oljevernberedskap i løpet av 2004. Ei slik sak er overmoden og burde vel ha kome før det vart gjort endringar som dei Dokument nr. 8-framlegga me handsamar no, er mynta på. Det er grunn til å uroa seg over at det ikkje har vore føreteke vesentlege endringar i depotstrukturen og utstyrsamansetjinga sidan staten sin oljevernberedskap vart etablert på slutten av 1970-talet. Det ligg heilt opp i dagen at det trengst ei vurdering av om den statlege beredskapen er tilpassa dagens risikobilete, og om alle områda langs kysten har ein tilfredsstillande beredskap. Eg høyrer no at andre har nemnt ulykker som har vore andre plassar i verda, og det skal ikkje eg gå nærare inn på. Dei endringane som no vert gjorde før ei heilskapleg vurdering er klar, gjev kommunane grunn til å førebu seg på auka ansvar. Det er faktisk dramatisk når ein liten kommune som Fedje, med 600–700 innbyggjarar, skal sitja att med ansvaret for oljevernberedskapen med eit mellomdepot som omfattar nokre konteinarar med oljevernutstyr plassert på ei kai i nærmiljøet. Endringa i høve det statlege depotet som Fedje har hatt til no, medfører at kommunen vert sitjande att med ansvaret og rekninga for vedlikehald og ettersyn av dette mellomdepotet. Det er urimeleg sett i høve til den sårbare plasseringa Fedje har som «rundingsbøye» for innseglinga til den største oljehamna i Europa, Mongstad – Mongstad, som i sin tur representerer ei svær inntektskjelde for Noreg. Utfordringa for det aktuelle området har ikkje vorte mindre med åra. Og dersom mellomdepotet er utan akuttberedskapsfunksjonar, er det reelt sett ei svekking i høve til ordninga som gjeld i dag, sjølv om Bergens-beredskapen vert flytta til Ågotnes. Det er òg grunn til å minna om at oljevernberedskap trengst for å verna ei anna viktig inntektskjelde for Noreg, nemleg fiskeri og havbruk. Desse næringane representerer rundt 30 milliardar eksportkroner for året og er viktige arbeidsplassar på kysten. Det er òg grunn til å minna om at det er svært sårbare område me her snakkar om når det gjeld Fedje-området. Frametter vil slike skjeringspunkt verte fleire, med oljeutvinning i fleire sårbare område. Det ligg heilt opp i dagen at ei stortingsmelding om oljevernberedskap må ta føre seg korleis utgiftene og ansvaret med beredskapen skal fordelast, slik at dei mest utsette lokalsamfunna ikkje vert sitjande att med eit etter måten for stort ansvar.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-11-13:
At jeg engasjerer meg i denne saken, skulle vel ikke være til stor forbauselse. Jeg er veldig glad for at det er fremmet forslag, og at dette er behandlet i komiteen. Som jeg har sagt før fra denne talerstolen, har vi veldig dårlig med oljevernberedskap. Jeg er glad for at Regjeringen tar dette på alvor, og at det foreligger forslag fra komiteen om at det skal framlegges en helhetlig melding. Jeg har sagt det før, og jeg gjentar det gjerne: Vi har ingen oljevernberedskap i dag, men vi har likevel den beste i verden fordi vi har det eneste spesialbygde fartøyet som kan ivareta oljevernberedskapen. Det foregår demonstrasjoner i dag for at Norge skal avstå fra utvinning i Barentshavet. Det kan vi gjerne gjøre. Det foregår utvinning av olje i Barentshavet i dag, men det gjøres av en annen nasjon. Vi har en masse tankbåter, som jeg har sagt før, som skal seile fra Russland og nedover langs kysten, og vi har en masse tomme båter som skal seile nordover. I 2005 blir det 18 tankbåter utenfor Norges kyst enten vi liker det eller ikke. Det er dårlig stilt med oljevernberedskapen. Vi har endelig fått et slepefartøy stasjonert på Sortland, hos Kystvakten, som skal ivareta interessene til dem som måtte ferdes på kysten. Den kritiske fasen – det vet vi alle, iallfall vet jeg det – er fra en får en maskinskade og til en får sleper om bord. Det er den kritiske fasen. Hvor fartøyet skal slepes hen, er en helt annen sak. Den kritiske fasen er fra en får en maskinskade og til en får sleper om bord. Fartøyene driver med et par mil i timen. Med de nye seilingsledene som er foreslått av Fiskeridepartementet, som jeg hadde oppe i spørretimen i går, vil båten være i land i løpet av fire timer – åtte mil på fire timer er de nærmeste fra land. Kan noen tenke seg å gå fra Sortland, der det nye slepefartøyet skal ligge, og til Finnmark? Nei. Vi har vedtatt i denne sal at det skal være moms på tjenester fra Forsvaret. Det skal være 24 pst. moms på det det koster å ha et slepefartøy som skal ivareta interessene til Norge. Det ligner verken fugl eller fisk, men vi har vedtatt det. Jeg er veldig glad for og har ingen ting imot det forslaget som foreligger om at Regjeringen skal fremme en helhetlig oljevernmelding for Stortinget. Det trengs!
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-13:
Først må jeg få si til statsråden at hun nok må ha misforstått meg litt hvis hun oppfattet at det jeg sa om at man faktisk er nødt til å ta del i en kamp hvis man ønsker å endre holdninger, var en beskyldning om at Regjeringen satt i ro. Derimot sa jeg at dette er noe som gjelder alle oss som er opptatt av å endre holdninger. Men det kan hende at statsråden har opplevd såpass mye mer eller mindre velbegrunnet skyts i disse sakene at hun ikke er i stand til å oppfatte ting som ikke ensidig er ment som kritikk – det vet jeg ikke. Jeg er glad for at vi er enige om viktigheten av disse tiltakene. Jeg skal ikke nå gå inn på diskusjonen om pengesummer, for det hører hjemme i en annen debatt. Men like fullt vil jeg etterlyse diskusjonen om ikke bare det at man bruker midler, men også hvordan man går ut i den offentlige debatten og deltar i denne kampen om holdninger, for der mener jeg vi kan se en tydelig forskjell på nåværende statsråd og statsrådens forgjenger. Det kan godt hende at man har ulike tilnærminger ut fra ulikt politisk syn, men jeg savner allikevel statsrådens visjoner, som jeg spør om i min interpellasjon, statsrådens syn på homofile og lesbiske i forhold til hvor vi vil hen med denne debatten. Hva er målet? Hva er statsrådens ønske? Og hvordan ønsker statsråden å bruke sin posisjon til å komme nærmere dette? I forhold til stebarnsadopsjon har jeg et konkret spørsmål til statsråden. Dersom et barn er født av en kvinne som lever i partnerskap med en annen kvinne, hvor barnet er blitt unnfanget på en slik måte at far er ukjent og heller ikke har noe ønske om å melde seg som far til barnet, og barnet reelt sett blir stående med én juridisk forelder, mener statsråden det da er riktig å omtale denne morens partner som barnets stemor, eller kan det være riktig å se på den andre kvinnen som barnets «sammor», altså som en forelder fra dag én? Så har jeg et spørsmål til statsråden i forhold til det som dreier seg om fosterhjem. Alle er selvfølgelig enige om at barnets beste må ligge til grunn i forhold til plassering i fosterhjem, og alle er selvfølgelig enige om at hver enkelt sak må vurderes for seg. Det går ikke an å sette opp noe fasitsvar for hva som er best for alle barn. Mener statsråden at det kan være mulig at det er til barnets beste å utelukke en hel gruppe fra det å være fosterforeldre? Altså: Mener statsråden det går an å overse det når en går inn i hver enkelt sak, og kategorisk slå fast at én gruppe, som homofile og lesbiske, bør utelukkes fra å være fosterforeldre?
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-13:
Først en liten visitt til representanten Kvakkestad, som sier at holdninger endres i takt med utviklingen. Hvis representanten Kvakkestad tror at utviklingen er noe som skjer der ute i det blå et sted, og ikke har noe å gjøre med det som skjer inne i denne sal, lever han i en helt annen verden enn den jeg forholder meg til når jeg driver med politisk arbeid. Jeg driver med politisk arbeid fordi jeg ønsker å være med og påvirke og styre utviklingen. Men jeg registrerer at representanten Kvakkestad, som vel også tilhører dem som har nytt godt av at noen har kjempet for en bestemt utvikling i forhold til homopolitiske spørsmål, ikke mener at denne utviklingen kan styres fra denne sal. Det er for så vidt en ærlig uenighet. Så sier representanten Knudsen at vi ikke kan vedta oss vekk fra holdninger. Da vil jeg oppfordre representanten Knudsen til å ta med seg en norsk historiebok for videregående skole ned på kontoret sitt og lese det som står om arbeidet for kvinners rettigheter og arbeidet i forhold til rasisme, som jo kanskje kunne være lærerikt på mange måter, og spørre seg hvordan holdninger er blitt endret. Selvfølgelig er det ikke slik at holdninger endres gjennom lovvedtak alene. Men det er altså slik at loven også er et signal til innbyggerne i et samfunn om hva som er greit, og om hvor grensene går. Fremskrittspartiet er jo svært ivrig på å bruke loven som signal i andre sammenhenger. Så jeg klarer ikke å finne sammenhengen her, men det er mulig det er min manglende resonneringsevne. Så registrerer jeg at statsråden sier i forhold til fosterhjem at ingen skal ekskluderes i utgangspunktet. Det synes jeg er svært positivt. Jeg regner med at det betyr at om det har blitt oppfattet sånn at forskriften gir et signal om at en bestemt gruppe ikke bør melde seg som fosterforeldre fordi de kun skal være aktuelle i veldig særskilte tilfeller, er det en misforståelse, og at statsrådens syn er at alle som ønsker å tilby samfunnet å stille opp for et barn som fosterforeldre, bør gjøre det. Så må samfunnet ta en vurdering av hvem som er best egnet i det enkelte tilfelle. Jeg håper det er riktig forstått, og så får statsråden eventuelt komme med en presisering når hun er ferdig med høringsrunden. Det er altså ikke sånn at toleranse, ytringsfrihet og andre grunnleggende verdier i et demokratisk samfunn er noe som kommer av seg selv. Alle disse verdiene er verdier vi kjemper for, verdier vi er nødt til å slåss for også om vi ikke ønsker at utviklingen skal reverseres. Demokratiet er ingen naturlov, demokratiet er en kamp hver dag – en kamp for ytringsfrihet, en kamp for toleranse, en kamp for likebehandling. I denne kampen bør også vi som politikere ta del, både i form av de lovvedtak vi gjør, og også i forhold til hvordan vi selv velger å agere i den offentlige debatt. Vi har et stort ansvar i forhold til om vi ønsker å delta på en måte som fremmer likestilling og toleranse også overfor homofile og lesbiske, eller om vi ønsker å sitte stille og ikke gjøre noe.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-11-13:
Når det gjelder det første spørsmålet, om stebarnsadopsjon, har selvfølgelig jeg som statsråd forholdt meg til det Stortinget har vedtatt i denne saken. Det betyr at debatten om denne saken, og den regner jeg med at også representanten Hall Arnøy har lest, primært var en diskusjon knyttet til barn som allerede levde sammen med homofile og lesbiske par. I den stortingsdebatten man hadde den gangen, var det f.eks. heller ikke lagt fram noe forslag om at man skulle ha samme ordning for homofile og lesbiske som man har for ektepar, nemlig at hvis et barn blir født inn i en familie, blir partneren, eller ektemannen i de tilfellene der man er gift, automatisk juridisk far. Det er helt riktig, som representanten sa i sitt første innlegg, at det egentlig ikke er en problemstilling knyttet til det regelverket vi nå har for stebarnsadopsjon. Det er det viktig å ha klart for seg. Så til dette med fosterhjem. I Barne- og familiedepartementet jobber vi nå med høringsuttalelsene, og svært mange har uttalt seg om dette. Det viser at dette spørsmålet engasjerer. I likhet med de aller fleste høringsinstansene mener jeg at seksuell legning ikke skal utelukke noen fra å være fosterforeldre, men at det er barnets beste som skal være avgjørende – og det er alle enig i – når fosterhjem skal velges. Jeg har bare lyst til å nevne at i verdikapitlet i familiemeldingen, som nå er til behandling i Stortinget, står det at et barn har rett til en mor og en far. Jeg kan ikke se at det i mindre grad skal gjelde for fosterbarn, som i tillegg kan ha et særlig behov for på nært hold å oppleve forskjeller i reaksjonsmønster og løsningsmønster mellom de to kjønn, uten at det skal virke truende eller uforståelig. Jeg lukker selvfølgelig ikke øynene for alle familieformene som finnes i dag. Alle som vil gjøre en innsats som fosterhjem, skal selvsagt ha rett til å bli vurdert. Forslaget om at homofile og lesbiske fosterforeldre kan velges som fosterhjem, at vi nå forskriftsfester det og faktisk har hatt en høring om det, er viktig. Det skal gjelde når særlige hensyn tilsier det, at det derfor utelukkende er knyttet til barnet og ikke til forhold som gjelder potensielle fosterforeldre. Min inngangsvinkel her er hele tiden barnet, men ingen skal i utgangspunktet ekskluderes.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-11-13:
Først litt om de nye fosterhjemsforskriftene, som ennå ikke er helt ferdigbehandlet. Det er noen som har reagert på ordlyden i teksten. Vi har ennå ikke tatt en beslutning på hvordan vi skal formulere dette. Men det kanskje aller viktigste med fosterhjemsforskriften er at vi nå sier at vi skal lete først i biologisk familie, dernest skal foreldre og barn – også barnet om mulig, avhengig av alder – høres ved plassering i fosterhjem. Dette siste, at foreldrene skal høres, selvfølgelig også når det gjelder plassering hos homofile og lesbiske, tok statsråden som var før meg, ut av retningslinjene som var gjeldende på det tidspunktet, i tillegg til at en del andre ting ble endret uten høring. Det ble endret bare fordi det var retningslinjer. Jeg løfter nå en debatt inn i forskriftene. Jeg synes det er klokt, jeg tror det er viktig, og jeg har ønsket denne debatten. Jeg har ønsket å foreta dette i full offentlighet. Så har jeg sagt at homofile og lesbiske kan velges som fosterforeldre dersom særlige hensyn tilsier det. Jeg jobber nå med hvordan vi skal formulere det i forskriften. Dette er det en del som har reagert på. Men som sagt: Det aller viktigste er å lete i biologisk familie, og også at foreldre og barn skal kunne høres. Ellers har jeg lyst til å si at jeg er veldig glad for debatten i dag. Det er en svært viktig debatt – det dreier seg om menneskeverd, det dreier seg om at vi skal ha åpenhet om homofile og lesbiskes fortsatte problemer i vårt samfunn. Vi er også enige om de fleste tiltakene. Det som kanskje er den vanskelige debatten, er når man diskuterer homofile og lesbiskes rettigheter i kombinasjon med barnets rettigheter i en del tilfeller. Der er det politisk uenighet – det har vært det og er det fortsatt i Stortinget. Det synes jeg kanskje er en vanskelig debatt, og den får vi bare fortsatt ha. Men jeg er sikker på at i respekt for hverandres standpunkter går det an å føre en god debatt. Jeg vil igjen takke Hall Arnøy for interpellasjonen. Jeg synes det har vært viktig å ha dette på dagsordenen i dag.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-11-13:
Levekår og livskvalitet for homofile og lesbiske har faktisk vært og er en svært viktig sak for Arbeiderpartiet. Derfor har vi også i så mange sammenhenger engasjert oss i den, for det handler nemlig om solidaritet og respekt. Levekår og livskvalitet handler både om å ha rett til å elske, rett til å leve, og det handler også om å få lov til å gi. Vi ønsker å avmystifisere forholdet omkring det å være lesbisk og homofil, slik at homofile og lesbiske lettere kan utvikle en trygg og solid selvidentitet. I norsk historie har det skjedd en omfattende diskriminering av homofile og lesbiske. Det må vi erkjenne. Homoseksuelle handlinger har bl.a. vært ulovlig etter straffeloven, og norsk psykiatri har gjort mange forsøk på å endre orienteringen hos homoseksuelle. Utviklingen har gått i en positiv retning, heldigvis. Ikke-diskriminering er nå en grunnleggende del av norsk lov og regelverk. Ikke desto mindre er det viktig å erkjenne at det fremdeles skjer diskriminering av lesbiske og homofile i det norske samfunnet. Denne diskrimineringen er i strid med verdiene vi har i Arbeiderpartiet, og kan under ingen omstendighet aksepteres. Selv om en i enkelte sammenhenger greier å etablere formelle rettigheter, kan de reelle forskjellene fremdeles være synlige. Det er derfor viktig at formelt likeverd i retter og plikter også blir fulgt opp med tiltak som bedrer de faktiske vilkårene som lesbiske og homofile har for å realisere et godt liv, til beste for seg selv og samfunnet. Jeg har lyst til å gi interpellanten ros for å ta opp denne debatten. Jeg tror at vi med jevne mellomrom faktisk trenger å ha åpenhet i dette huset om situasjonen. Vi har fortsatt en vei å gå, og den veien må vi gå sammen. Det handler selvsagt om formelle rettigheter, men det handler faktisk først og fremst om respekt, og da må vi komme bort fra begrepet «helbredelse».
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2003-11-13:
Innledningsvis vil jeg si at magasinet Blikk, som interpellanten viste til, er et viktig bidrag til det mediemangfoldet vi setter pris på. Av den grunn gir også Stortinget årlig en pressestøtte til dette magasinet – 0,5 mill. kr for inneværende år, og det er også foreslått for neste år. Det er viktig. Men la meg også si at jeg ikke har tenkt å ta påstander framsatt i magasinet Blikk, inkludert, synes jeg, svært tendensiøse framstillinger av statsråden, som noen form for sannhetsbevis, slik som det kan virke som interpellanten gjør. Denne interpellasjonen handler altså ikke om magasinet Blikk. Den handler om homofile og lesbiske og om Regjeringens og statsrådens innsats i det homopolitiske arbeidet. Høyre legger til grunn at alle mennesker skal aksepteres og behandles som likeverdige. Dette likeverdet gjelder uavhengig av nasjonalitet, kjønn, alder, religion, etnisk tilhørighet, funksjonsdyktighet eller seksuell legning. Det er viktig at samfunnet anerkjenner individualitet og stimulerer til mangfold. Forsøk på å standardisere mennesker undergraver likeverdet og respekten for mangfoldet. For om lag to og et halvt år siden behandlet vi en stortingsmelding om levekår for lesbiske og homofile. Stortingsmeldingen ble i sin tid foreslått av nettopp Høyre og SV og fikk bred støtte her i Stortinget, også fra Kristelig Folkepartis statsråd den gang, Valgerd Svarstad Haugland. Vi syntes det var viktig å få en anledning til å kunne diskutere disse problemstillingene på bred front. Det er etter hvert flere regjeringer som har jobbet både med stortingsmeldingen og gjennomføringen av tiltakene, og ikke minst har de frivillige organisasjonene vært involvert i arbeidet med å sette spørsmål om homofiles og lesbiskes levevilkår på dagsordenen. Det er kanskje to saker som særlig har vært aktuelle i den senere tid, og som de homofile og deres organisasjoner har vært opptatt av. Den første gjelder stebarnsadopsjon. Her vil jeg vise til hva Stortinget har vedtatt, og det som er gjeldende regelverk. Jeg registrerer at mange er utålmodige og gjerne vil presse fram raskere avgjørelser om innvilgelse av adopsjon. Samtidig mener jeg at både vi og saken kan ha godt av at vi skynder oss langsomt. Her er det viktig å få avgjørelser og et system og en praksis som kan stå over tid. Jeg har med glede registrert at departementet nå har avgjort fire klagesaker om stebarnsadopsjon, og at tre av dem er innvilget. Den andre saken gjelder en ny forskrift om fosterhjem. Vi behandlet i Stortinget i vår barnevernsmeldingen, og flertallet uttrykte et klart ønske om at barnevernet ved omsorgsovertakelse først skal søke etter fosterhjem innenfor den biologiske familien. Dette inkluderer også homofile og lesbiske familiemedlemmer. Jeg vil nå gi uttrykk for at jeg personlig mener at det er fosterforeldrenes omsorgsevne og barnas beste, ikke seksuell legning, som må være avgjørende. Avslutningsvis vil jeg takke interpellanten for å ha tatt opp dette viktige temaet og også statsråden for en god og fyldig redegjørelse.