trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2010-04-30:
Det er et særdeles viktig tema som interpellanten Eriksen Søreide tar opp i dag. Verneplikten er bærebjelken i vårt forsvar. De vernepliktige gir Forsvaret den folkelige forankringen som er så avgjørende i et åpent demokrati som vårt. Det er viktig at de vernepliktige er stolte av å tjenestegjøre, og at tjenesten gir kompetanse. Derved blir de gode ambassadører for vernepliktssystemet. For de vernepliktige er det viktig at de har status i samfunnet for øvrig. Verneplikten skal være et egnet virkemiddel for å skape trygghet for Norge og fred med våre naboland. Samtidig skal de vernepliktige ha en fordel av å ha avtjent sin verneplikt – altså det som i våre dager kalles en vinn-vinn-situasjon. For oss som i likhet med foregående taler avtjente verneplikten på 1970-tallet, var det mye motivasjon i seg selv i det at Norge var utsatt for en konstant trussel fra Warszawapaktlandene, med Sovjetunionen i spissen. Sovjet utviklet verdens største militærbase på Kolahalvøya, bare noen få mil fra norsk territorium. Norge måtte forsvares, og det ga status å ha gjort sin plikt for fedrelandet. Vi som var ferdig på midten av 1970-tallet, opplevde at i et jobbintervju var alltid et av de første spørsmålene om man hadde avtjent verneplikten, og i så fall hva man hadde gjort. Hadde man et godt svar på det, var man allerede langt på vei. Forsvarets rolle har endret seg, og da forsvarskomiteen i 2008 samlet ga Regjeringen beskjed om at komiteen forutsetter at Regjeringen viderefører arbeidet med å gjøre førstegangstjenesten mer attraktiv for de vernepliktige, var det ikke uten grunn. I dette ligger det selvsagt at førstegangstjenesten definitivt ikke er attraktiv nok, og at noe må gjøres. Statusheving for dem som avtjener verneplikt, har vært et tema lenge. Syversen-rapporten fra 2002 har vært et viktig bidrag. En del av tiltakene som fremkom i rapporten, er gjennomført, men mye gjenstår fremdeles. Det er nå også nødvendig å se på andre og nye områder for statusheving. Samfunnet er i stadig utvikling, og Forsvaret må i større grad være flink til å fremstå som en attraktiv organisasjon for å sikre seg godt kvalifiserte og motiverte soldater. Et virkemiddel her er at de vernepliktige får mer enn en medalje når tjenesten er avsluttet, de må kunne benytte tjenesten som en referanse og som en viktig kvalifikasjon for å skape seg en karriere i det sivile samfunnet. Sist, men ikke minst, de norske soldatene i utenlandsoperasjoner: Veteranenes status og deres mulighet til å benytte tjenesten som en referanse for karriere i det sivile er viktig for dem. I tillegg er dette et viktig signal til nye rekrutter. Derfor er det viktig å sikre veteranene gode rettigheter, oppfølging og støtte. Regjeringen har en viktig oppgave her, og det står mye igjen før vi kan si at denne oppgaven er utført. Dette kan komme til å koste litt. Fremskrittspartiet er villig til å prioritere dette i budsjettsammenheng. Første anledning er statsbudsjettet for 2011, da får vi se hvilke partier som vil la handling følge ord.
Jonni Helge Solsvik (Høyre), 2010-04-30:
Igjen er verneplikten et tema, og igjen hører vi at verneplikten har den forankring i Stortinget som jeg har oppfattet at den alltid har hatt. Det som jeg synes denne interpellasjonen setter spørsmålstegn ved, er ikke hvorvidt verneplikten er vår hovedrekrutteringsmekanisme til Forsvaret også for framtiden, det er et spørsmål om hva som skal til, hva vi må gjøre for at verneplikten også skal bli det i framtiden og overleve. Da synes jeg det er viktig å ta de signalene som Tillitsmannsordningen her budbringer gjennom interpellasjonen. De tiltakene som er beskrevet i interpellasjonen, og som for så vidt også statsråden har vært inne på, er selvfølgelig viktige tiltak for at ikke belastningen for den vernepliktige når han er inne og gjør sin plikt, skal bli for stor. Det har også selvfølgelig med status å gjøre. Imidlertid vil jeg peke på det som kanskje er det viktigste for at verneplikten skal forbli meningsfylt og i fortsettelsen også bli vår hovedrekrutteringsmekanisme, nemlig at det under førstegangstjenesten er tilstrekkelige rammer til å øve, slik at de vernepliktige føler at de faktisk gjør en samfunnsnyttig oppgave, mens de blir utdannet til de soldatene vi trenger både hjemme og ute. I den sammenheng må vi vel være enige om at den øvelsesaktiviteten vi ser ute i Forsvarets avdelinger i dag, ikke er tilstrekkelig god nok. Der tror jeg hovedproblemet ligger i forhold til overlevelsesevnen, for å bruke et slikt uttrykk, for vår verneplikt. Selvfølgelig er det slik at man skal fokusere på langtidsmeldingen som Stortinget har vedtatt, men jeg tror det er viktig, også i den sammenheng, at man sørger for at det er tilstrekkelige rammer, slik at soldatene får den utdanningen de trenger. Det tror jeg faktisk er enda viktigere enn de andre tiltakene som Tillitsmannsordningen peker på for å få en meningsfylt verneplikt.
Christina Nilsson Ramsøy (Senterpartiet), 2010-04-30:
Senterpartiet er opptatt av at Norge skal ha et folkeforsvar som er basert på verneplikt, og at verneplikten skal utgjøre grunnstammen for videre tjeneste i Forsvaret. Dette er et svært viktig element for å kunne skape en gjensidig forståelse mellom Forsvaret og innbyggerne, og det er igjen med på å opprettholde forsvarsviljen og forsvarsevnen i folket. Derfor er jeg veldig glad for at vi her i dag får mulighet til å diskutere hvordan vi skal være med og styrke verneplikten. Den allmenne verneplikten er med på å sikre at vi får godt motiverte og dyktige soldater. For at vi skal kunne sikre verneplikten legitimitet i folket, er det også viktig at de vernepliktige føler at førstegangstjenesten er en meningsfylt tjeneste. Et viktig tiltak som skal på plass, er sesjonsplikt for kvinner. Dette vil bidra til at Forsvaret i enda større grad gjenspeiler samfunnet for øvrig. Og det at flere kvinner ser på Forsvaret som en mulig arbeidsplass i framtiden, vil bidra til å heve kvaliteten på Forsvaret og øke interessen og engasjementet til de vernepliktige. Regjeringen har sagt at man ønsker å jobbe for å øke antallet kvinner i Forsvaret, men har ennå ikke gått inn for allmenn verneplikt for kvinner. Personlig tror jeg dette er noe som vil komme på sikt. Kjønnsnøytral verneplikt vil være et veldig viktig element for å styrke vernepliktens legitimitet i folket. Gjennomføringen av todelt sesjon vil også være med på å gi de vernepliktige bedre informasjon og større forutsigbarhet, som igjen vil kunne motvirke frafallet. Andre viktige virkemidler kan være muligheten til å avlegge studiepoeng i tjenestetiden. Det er også gjort en jobb når det gjelder dette, som vil gi de vernepliktige et enda bedre tilbud, og som gjør at enda flere kan få med seg ekstra kompetanse etter endt førstegangstjeneste. Diskusjonen rundt ønsket om bedre økonomiske ordninger har pågått over lang tid. Det har de siste årene vært prioritert en kvalitetsheving, og gjennomføringen av langtidsprogrammet legger også føringer for hvordan midlene skal prioriteres. Men i framtiden er det viktig at også de økonomiske ordningene blir løftet fram når man diskuterer hva som skal til for at vi skal kunne styrke verneplikten. At vernepliktige brukes til postsortering og andre administrative oppgaver, vil fort gå ut over motivasjonen. Derfor er det også viktig at disse oppgavene primært blir gjort av andre. For at vi skal ha en verneplikt som også i framtiden står sterkt i folket, er det viktig at vi har en førstegangstjeneste med høy kvalitet, at de vernepliktige oppfatter tjenesten som verdifull og samfunnsnyttig, og at den tilfører dem noe som de ellers ikke ville ha fått med seg.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2010-03-10:
På vegne av representantene Ingjerd Schou, Siri A. Meling, Gunnar Gundersen, Trond Helleland, Frank Bakke Jensen og meg selv har jeg gleden av å sette fram et forslag om finansieringsalternativer for investeringsprosjekter innenfor samferdselsområdet.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-03-10:
På vegne av representantene Bård Hoksrud, Jan-Henrik Fredriksen, Ingebjørg Godskesen og meg selv har jeg æren av å fremsette forslag om å innføre konkrete mål for hva som er god vei.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-03-10:
«Regjeringen jager bilistene. Stadig mer av statens veibygging betales ikke av staten, men av bilistene gjennom bompenger og bomringer. Bompengene brukes nå også til andre ting enn veibygging. Det arbeides iherdig fra regjeringen for å innføre trafikkbegrensning gjennom bruk av rushtidsavgift – altså ytterligere ekstra transportskatt betalt av bilistene. Årlige inntekter fra bompenger øker kraftig. Hvilke systemer har staten for å holde god oversikt over innbetaling og bruk, og hva gjøres for å redusere administrasjonskostnader?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-03-10:
Takk for svaret. «Lokalt initiert» er jo en annen måte å omtale politisk utpressing på. Men jeg føler meg nok dessverre ikke beroliget med hensyn til om oversikten er god. Jeg har på spørsmål om hva bilistene i de fire største byene i Norge har betalt de siste 20 årene, både brutto og netto, om hva pengene er brukt til – pengene som etterspørres, er altså så mye som 36 milliarder kr i perioden 1989–2009 – fått som svar at de opplysninger som etterspørres, er relativt omfattende, at det er et ressurskrevende arbeid, og at det er forbundet med en del problemer å skaffe frem oversikten. Det viser jo ikke akkurat frem et bilde av at Samferdselsdepartementet har en god og samlet oversikt over det omfattende bidraget som bilistenes bompenger utgjør, knyttet til veibygging i Norge.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-03-10:
Jeg spør altså igjen om staten har en god, samlet oversikt over det bilistene gjennom en rekke ulike bompengprosjekter betaler inn. Jeg minner om at de betaler inn et nettobidrag, og de betaler inn omfattende beløp i rentekostnader og omfattende beløp i innkrevingskostnader, som riktig nok Statens vegvesen fører et tilsyn med. Det er altså en tilsynsordning for alle bompengeselskapene. Vi har flere ganger tidligere under den forrige samferdselsministeren hatt drøftelser om dette i Stortinget. Poenget er bl.a. at det mangler sanksjonsmuligheter. Når vi i flere år har sett at det er til dels kraftige anmerkinger fra Statens vegvesen til måten bompengeselskapene forvalter midlene på, så har svaret altså vært at man har få sanksjonsmidler, og det er egentlig lite man kan gjøre. Min bekymring og mitt spørsmål er om staten tar vare på bilistenes penger på en god måte, i alle fall på samme måte som staten passer på sine egne penger, og om det finnes en samlet oversikt som forteller bilistene hva pengene deres samlet sett er brukt til.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2010-03-10:
På vegne av stortingsrepresentantene Ulf Leirstein, Hans Olav Syversen, Borghild Tenden og meg selv vil jeg fremme forslag om å forbedre ordningene for privat pensjonssparing og boligsparing for ungdom.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-10:
Jeg har et spørsmål til olje- og energiministeren. I vinter har næringsliv og husholdninger opplevd skyhøye strømpriser. Næringslivet sliter, noe NRK kunne melde om senest i går, når næringsbedrifter i Midt-Norge begynner å frykte strømregningene. Kraftbransjen får også et dårlig rykte. I tidligere spørretimer har vi tatt opp temaet mange ganger. Vi har fått bekreftet fra Regjeringen at man ikke har noen tiltak, verken for å hjelpe folk med strømregningen eller for å hjelpe kraftbalansen på kort sikt. La meg derfor i dag se om Regjeringen kan gjøre noe for enkelte deler av kraftbransjen på lengre sikt. Det er et stort potensial for å bygge ut fornybar energi i Norge. Spesielt innenfor vannkraft er det mange gode prosjekter som trenger relativt liten stimulans, men dog litt, for å kunne bli utløst. I det tilfellet er tillit mellom næringen og myndighetene viktig. Det har lenge vært snakk om å innføre en ordning med grønne sertifikater. Det vil gi stimulans til satsing, f.eks. på småkraftverk. Det var snakk om dette allerede under Bondevik-regjeringen, og for å hindre at småkraftbransjen skulle sette seg på gjerdet i påvente av at en ordning skulle bli endelig vedtatt, lovet daværende energiminister Einar Steensnæs at alle som investerte etter 1. januar 2004, skulle få være med på ordningen med grønne sertifikater når den kom på plass. Det utløste mange investeringer, for folk følte seg trygge på at et politisk løfte var gitt, og at de ville komme inn i en ordning, slik at de derfor ikke trengte å sitte og vente på investeringene. Regjeringen la fram sin ordning den 26. november 2009. Da er plutselig småkraftverk, som er innebygd fra 1. januar 2004, tatt ut av ordningen. Det er kun nye kraftverk som fra nå av skal få være med, og ca. 120 kraftverksutbyggere føler seg lurt. Det er ikke bare dem som dette går ut over. Det går ut over en hel bransje, som føler seg lurt. Vil statsråden endre på sitt løftebrudd, innføre en ordning som tar vare på de løftene som tidligere energiminister Steensnæs kom med, slik at tilliten mellom investorer og myndigheter beholdes?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-10:
Sjelden har jeg blitt mer provosert over et svar i denne salen. Småkraftverk er pr. definisjon kraftverk som er mellom 1 MW og 10 MW. I overgangsordningen som Regjeringen har lagt fram, er disse ikke tatt med fra 1. januar 2004, de skal tidligst være med fra september 2009. Bransjen tror ikke på det engang, for de var tross alt lovet å få være med fra 2004, og dette vedtaket som statsråden snakker om, vil tidligst bli gjort i Stortinget i 2011. Så tilliten her er fullstendig brutt. Da Regjeringen selv la fram en stortingsmelding på hele fire sider – det var ironisk ment – sto det der at kraftproduksjon opptil 3 MW skulle være med i en overgangsordning. Nå er det altså nede i 1 MW. Det betyr at 2 TWh med strøm ikke er tatt med. Dette er ikke nødvendigvis bare et problem for dem, men det er et problem for hele bransjen, som nå setter seg på gjerdet, ikke tør å investere, fordi løfte etter løfte fra Regjeringen blir brutt. Da spør jeg igjen: Vil Regjeringen snu på dette løftebruddet overfor småkraftbransjen, altså de som har bygd ut 1 til 10 MW kraftverk, og sørge for at det blir gjennomført, eller er dette nok en biodieselsak?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-10:
«Miljøverndepartementet har ferdigstilt en søknad om UNESCOs verdensarvstatus for Lofoten. Dette frykter mange signaliserer at Miljøverndepartementet allerede har konkludert i standpunkt rundt forvaltningsplanen, og at man derfor ikke får en ryddig, faktabasert behandling av planen. På hvilken måte har Olje- og energidepartementet vært delaktig i utarbeidelsen av UNESCO-søknaden, og hvilket rom for petroleumsvirksomhet vil det være dersom Lofoten blir definert som verdensarvområde?»
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-10:
Jeg skal respektere at det er en prosess på forvaltningsplanen, selv om en kan være kritisk til måten akkurat det også har skjedd på. Hvis miljøvernminister Solheim skulle få viljen sin og få sendt denne søknaden, som vi vet han i valgkampen kunngjorde ville være en effektiv stopper for oljevirksomhet i området, ville en sånn søknad også fort kunne bli en effektiv stopper for alt som heter industri- og næringsaktivitet, inkludert fiskeri, ut fra de premissene som Solheim selv har lagt til grunn. Men la det ligge. Hva er statsrådens vurdering av mulighetene for framtidig olje- og gassvirksomhet i et område med UNESCOs verdensarvstatus?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-10:
La meg da prøve en annen angrepsvinkel. BP har i Sør-England et stort oljeproduksjonsområde med diverse installasjoner i et område som er vernet, og som har delvis UNESCOs verdensarvstatus. Der har de fått integrert dette veldig godt i landområdene. De har også hentet ut olje og gass fra felt under sjøen opptil 11 km fra landanleggene. Dette er veldig interessant i forhold til den problemstillingen vi vet vil være temaet i Lofoten angående miljøspørsmål både på land og ikke minst til havs. Kan statsråden løfte fram BPs anlegg i Sør-England som et godt eksempel på samarbeid mellom oljeselskap, lokale aktører og miljøbevegelse for å vise at det er mulig å få til miljøvennlige oljeutbygginger også i områder der det er stor debatt rundt miljøspørsmålene?
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-03-10:
Det er feil det representanten Solvik-Olsen sier, at jeg skulle ha behov for å rette opp løftebrudd. Det som nå er gjort i prosessen med Sverige rundt grønne sertifikater, er offensivt, og det kommer til å gi nye muligheter for småkraftbransjen og fornybarbransjen for øvrig når dette markedet trer i kraft. Så dette er et kraftfullt virkemiddel. Det er riktig at det har vært en diskusjon rundt overgangsordninger og hva som skulle gjøres i forhold til kraftverk som ble bygd ut før september 2009. Men det er ikke riktig, det som representanten sier, at det ikke ligger inne ordninger for småkraftverk. Det ligger inne ordninger for de minste småkraftverkene. Det betyr at det gis mulighet for dem til å komme inn i sertifikatmarkedet, sjøl om man hadde bygd ut før denne avtalen ble inngått, og før vi har kommet til 1. januar 2012. Så premissene for spørsmålet er feil. Det er ingen løftebrudd fra denne regjeringen her. Det er mulig for de minste småkraftverkene å komme inn, og vi får en svært god løsning for småkraftverk generelt når dette systemet kommer på plass.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-03-10:
Jeg kan gjenta det jeg sa om hva jeg har sagt rundt denne saken, og hva som er historien i forhold til grønne sertifikater generelt. På spørsmålet som representanten tar opp, om å ta opp denne saken på nytt, er svaret nei, og denne saken er meldt også i brevs form til Stortinget når det gjelder hvilke begrensninger som ligger når det gjelder overgangsordning på småkraft. Jeg er heller ikke enig med representanten Solvik-Olsen i hans påstand om at det som nå har skjedd, har ført til stillstand og nær sagt apati i bransjen. Det er stor aktivitet i bransjen nå, det er stor interesse for å bygge ut. Det vi gjør rundt grønne sertifikater, er en fantastisk stimulans til småkraftbransjen og vil bidra til at prosjekter blir bygd ut og til at vi får fornybar energi i det norske markedet. Så jeg er uenig i inngangen. Jeg mener at nettopp denne saken er en god sak for fornybarbransjen og viser at Regjeringa ønsker noe når det gjelder både småkraft og fornybar energi for øvrig.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-03-10:
De prosessene som vi nå går med Sverige i forhold til grønne sertifikater, er gode, og vi har framdrift som forventet i forhold til innføring 1. januar 2012. Slik sett er jeg veldig fornøyd med det som har skjedd etter at Maud Olofsson og jeg undertegnet overenskomsten i september 2009. Så vi jobber ut fra det målet vi har satt oss om at dette skal innføres 1. januar 2012. Når det gjelder vind, har jeg tidligere sagt fra denne talerstolen at vind er det området innenfor fornybarbransjen hvor jeg er minst fornøyd med utviklingen. Det vi har sett på vindsiden, er at en faktor som er ganske vesentlig i forhold til utbyggingstakten – og det skulle jeg ønske vi kunne enes om i denne salen – er en kombinasjon av de økte kostnadene og det som skjedde rundt finanskrisen i 2009. Det bidro til at investorer var forsiktige med å gå inn i store investeringer, og det har bidratt til at vindsatsinga har gått senere enn det jeg skulle ønske. Men vi bruker mye penger, setter av mye penger til vindsatsing også nå.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-03-10:
Jeg kan vanskelig se at jeg kan gjøre noe mer enn nå å sørge for at den gode prosessen vi har med Sverige – som går på den tekniske tilpassinga til lovverk, utforming av rammer for sjølve markedet rent praktisk og teknisk – går sin gode gang, som det nå gjør. De store rammene, de politiske rammene, rundt det ble lagt i fjor, og så har vi en ikke ubetydelig jobb i forhold til det tekniske, som jo er omfattende, fordi det er to lands energimarkeder som skal fungere sammen. Men jeg mener det beste signalet jeg kan gi til bransjen, den beste meldingen jeg kan gi, er at dette går for tida absolutt slik som det skal. Framdriften er god, og vi har en felles plan, og det er 2012. Hvilke råd representanten Meling velger å gi, kan i grunnen ikke jeg blande meg så mye borti og mene så mye om. Det får være representantens eget valg.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-03-10:
Nei, jeg tror representanten Hjemdal også vet at overgangsordningen er et nasjonalt anliggende, så det er selvsagt ikke noe den svenske regjeringen har presset den norske regjeringen til å gjøre.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-03-10:
Jeg oppfattet primært at spørsmålet fra representanten Meling går på det som enkelt kalles forgubbing innenfor kraftbransjen. Og det er jo helt korrekt. Litt spøkefullt blir det sagt at gjennomsnittsalderen over en periode har blitt ett år høyere for hvert år som går. Det har vært lite rekruttering til kraftbransjen, det er jeg helt enig i. Jeg tror noe av forklaringen på det er at den bransjen har blitt ansett for å være veldig moden. Det har vært lite nytt som har skjedd der. Det har vært vedlikehold av de investeringene som tidligere er gjort. Nå har vi en helt annen situasjon. Vi har mye utbygging av småkraft, og vi har ikke minst veldig mange spennende prosjekter når det gjelder pumpekjøring, effektkjøring og det å bruke magasinene på en helt annen måte enn før. Når det gjelder de virksomhetene, ligger jo de litt på utsiden av det som jeg konkret sitter og har personalansvar for. Men som kunnskapsministeren akkurat sa, er dette noe som hele Regjeringa er opptatt av. Jeg kommer også til å sørge for at kraftbransjen øker bevisstheten med tanke på viktigheten av å ta inn lærlinger, det å få inn unge folk. Senest i går hadde jeg akkurat det budskapet til olje- og gassbransjen på et møte jeg hadde i Bergen.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-03-10:
Innledningsvis ønsker jeg å understreke at søknaden om verdensarvstatus for Lofoten ikke er ferdigstilt. Arbeidet med nominasjonen ble stanset opp i høst etter ønske fra Lofotrådet. Det som foreligger nå, er en sammenfatning av de utredningene som var gjennomført på det tidspunktet arbeidet med søknaden ble stilt i bero. Lofoten ble i 2002 ført opp på Norges tentative liste til UNESCOs verdensarvkonvensjon. Dette gjorde Norge i egenskap av statspart og i henhold til de forpliktelser som følger av konvensjonen. Det er Miljøverndepartementet som er Regjeringas ansvarlige departement for Norges gjennomføring av UNESCOs konvensjon for vern av verdens kultur- og naturarv, og som ledd i det har det vært ansvarlig for arbeidet med utkast til søknad om oppføring av Lofoten på UNESCOs liste over verdens kultur- og naturarv. Arbeidet med nominasjonen er en oppfølging av at Lofoten er meldt inn til UNESCO på Norges tentative liste til Verdensarvkonvensjonen, og ble startet opp etter initiativ fra de berørte kommunene. Arbeidet har vært ledet og koordinert av Miljøverndepartementets underliggende etat Direktoratet for naturforvaltning. Dersom det er aktuelt å ferdigstille og å gå videre med en søknad, vil øvrige departementer, herunder Olje- og energidepartementet, konsulteres og saken behandles av Regjeringa før en eventuell søknad fremmes. Miljø- og utviklingsministeren har varslet at eventuell innsendelse av en søknad uansett skal avvente en oppdatert forvaltningsplan for Barentshavet og Lofoten og en ny lokalpolitisk forankring. Et oppdatert kunnskapsgrunnlag for forvaltningsplanen for Barentshavet–Lofoten skal framlegges denne våren. Dette kunnskapsgrunnlaget vil være gjenstand for en grundig høring. En høringskonferanse vil bli gjennomført i juni. Jeg ønsker av naturlige årsaker ikke å foregripe oppdateringa av forvaltningsplanen og arbeidet videre for øvrig.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-03-10:
Jeg tror representanten Solvik-Olsen har en viss forståelse for at jeg ikke ønsker å gå inn i og diskutere ulike scenarioer omkring dette all den tid både den konkrete saken som representanten tar opp knyttet til verdensarvstatus, og ikke minst selve forvaltningsplanarbeidet ligger til behandling og er i prosess. Det vil være å forskuttere en prosess som går, og det ønsker jeg ikke å gjøre.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-03-10:
Det er helt riktig som representanten sier, at det er gode eksempler i utlandet på endringer i måten å drive olje- og gassvirksomheten på som bidrar til at en også håndterer miljøspørsmål på en bedre måte enn man gjorde før. Men vi trenger ikke engang å gå utenfor norsk sokkel for å finne eksempler på det samme. Måten vi driver olje- og gassvirksomheten på i Norge nå, er en helt annen enn hva den var for 30 og snart 40 år siden. Vi har heldigvis kommet videre på det. Undervannsløsninger er, som representanten viser til, et veldig godt eksempel på det, og jeg er helt sikker på at det vi ser av løsninger og muligheter i dag, også er på et helt annet nivå enn hva vi kommer til å se om 10 år, 20 år og også etter den tid. Den teknologiske utviklinga er formidabel på området, og det kommer til å gi muligheter framover. Men når det gjelder den konkrete koblinga opp til denne saken, får vi ta ting i tur og orden.
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2010-03-10:
Det er ikke bare innen småkraftbransjen folk føler seg lurt. Også innen vindkraftbransjen har man slitt med stadig endrede rammevilkår. Statoils sjef for ny energi, Alexandra Bech Gjørv, ga uttrykk for stor frustrasjon over dette i Dagens Næringsliv 12. januar i år. Hun viste til at mange selskaper har brukt store ressurser på å utarbeide kraftprosjekter, men at rammebetingelsene mangler når man kommer til investeringstidspunktet. I samme artikkel sa utenriksminister Jonas Gahr Støre at han synes det ville være rart hvis Norge skulle bruke enda mer ressurser på å bygge ut fornybar energi, siden Norge har så mye fornybar energi. Dette skaper ytterligere usikkerhet i bransjen, og blant mange aktører øker tvilen om man faktisk får et grønt sertifikat-marked i 2012. Kan statsråden fjerne enhver tvil ved å garantere at grønne sertifikater blir innført fra 2012?
Siri A. Meling (Høyre), 2010-03-10:
For noen uker siden ble jeg kontaktet av noen grunneiere på Ualand, i Lund kommune i Rogaland, som har mulighet for å bygge ut småkraft for rundt 20 mill. kr. De lurte på om jeg syntes det var smart at de gjorde det, og om de kunne påregne å få den støtten som har vært aktuell i forhold til grønne sertifikater. Jeg skulle ønske at jeg kunne sagt: Ja, gå i gang, for vi trenger all den energien vi kan få, og vi trenger arbeidsplasser, vi trenger at de som grunneiere og gårdbrukere styrker sitt livsgrunnlag. Men dessverre kunne jeg ikke si det, jeg måtte si nei. Hadde det vært mine penger, hadde ikke jeg tort å investere dem før jeg faktisk så hva som ble regimet i 2012. Og hvorfor måtte jeg gi det svaret? Jo, for når et tverrpolitisk storting sier at det skal ha virkning fra 1. januar 2004, og det skapes usikkerhet om hvem som får, og om de i det hele tatt får, og om de kommer i gang, kan ikke jeg rå noen til å bruke sine sparepenger på å investere i småkraft. Hva vil statsråden gjøre for å skape ro, optimisme og lyst til å investere i småkraft framover?
Siri A. Meling (Høyre), 2010-03-10:
Jeg registrerer at kunnskapsministeren ville høre alle sine statsråder i forhold til hvilken del av ansvaret de tar, og derfor er mitt tilleggsspørsmål rettet til statsråd Terje Riis-Johansen. Kraftbransjen står overfor store investeringer fremover. Det gjelder både utbygging, og det gjelder ikke minst utbygging av nett. Det betyr at vi vil ha stort behov for kvalifisert arbeidskraft fremover. Så mitt spørsmål til statsråden er: Hvilke grep vil han ta, eller har han tatt, for å sikre rekrutteringen gjennom bl.a. å ta inn lærlinger i sitt eget departement, sine egne direktorater og i de statsforetak som statsråd Terje Riis-Johansen har ansvar for?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2010-03-10:
Jeg synes det er ille å høre statsråden i dag, som villeder Stortinget i forhold til det det har vært politisk enighet om, at småkraftverk som hadde byggestart etter 1. januar 2004, skulle få lov til å være med i det grønne sertifikat-markedet. Det er altså 150 småkraftverk som er bygd etter 2004. Disse har stolt på Regjeringen. De har stolt på det som er sagt om rammebetingelsene, og de har gjort store investeringer. Det er mye penger og mange timer som er lagt ned. Regjeringen presiserte dette overfor Stortinget så sent som i 2006, og så kom denne pressemeldingen på slutten av fjoråret, som satte et produksjonstak. Statsråden har svart representanten Ketil Solvik-Olsen at han ikke vil ta opp saken på nytt. Men mitt spørsmål lyder: Har Regjeringen endret energipolitikken ut fra eget ønske, eller er det den svenske regjeringen som har presset Regjeringen til dette løftebruddet?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2010-03-10:
Mitt spørsmål er: «Under fremleggelsen av Klimakur 2020 onsdag 17. februar 2010 la direktør for Klima- og forurensningsdirektoratet, Ellen Hambro, vekt på at fremskrivningene i den norske referansebanen inkluderer utslippsreduserende effekt fra allerede vedtatte tiltak og virkemidler, og at utslippene kan øke utover fremskrivningen dersom disse ikke utløses som forutsatt. Blant de tiltak som er inkludert, er karbonfangst på Kårstø og Mongstad og 1 pst. effektivisering innen transport, industri og olje pr. år. Hvordan ligger vi i dag an i forhold til referansebanen?»
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2010-03-10:
Jeg takker for svaret. Referansebanen er anslag i forhold til den politikken man ønsker, men det er jo slik at i referansebanen som er presentert i Perspektivmeldingen 2009, er det lagt inn effekt av fangst og lagring, som statsråden sier, av CO2 fra gasskraftverk. Vi vet at statusen til Kårstø ikke er avklart fra Regjeringens side. Det er en melding som vi nå venter på. Hvis man ikke klarer å levere på dette området, får det konsekvenser for referansebanen og det som er ønskelig. Derfor er det viktig fra Stortingets side å være oppdatert på hvilke endringer Regjeringen legger opp til i forhold til det som er presentert i Perspektivmeldingen 2009. Mitt spørsmål er da: Hvordan – særlig i forbindelse med olje og gass, som statsråden selv var inne på – ligger vi an mer konkret?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2010-03-10:
Jeg takker for svaret og for muligheten til også å gå en runde videre på nettopp dette. Med de framskrivningene som Regjeringen presenterte i Perspektivmeldingen, viser man på en måte retning for norsk politikk. Men det sies i Klimakur: «Det er lagt inn effekt av fangst og lagring av CO2 fra kraftvarmeverket på Mongstad og for reduserte utslipp fra Kårstø.» Så vet vi at det er usikkerhet ved begge disse prosjektene. Vi vet også at det har skjedd endringer i nasjonalbudsjettet fra 2007, som var første referansebane, til 2009. Vi ser også i Klimakur at det er gjort nye beregninger nettopp på dette etter revidert nasjonalbudsjett for 2009. Så mitt spørsmål er: Hva vil Regjeringen gjøre hvis vi ikke når disse målene som referansebanen legger opp til for Mongstad og Kårstø?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-03-10:
Spørsmålet mitt går til kunnskapsminister Kristin Halvorsen. Frafallet i videregående opplæring er et av velferdssamfunnets alvorligste problem. Én av tre ungdommer fullfører ikke. Verst er situasjonen på yrkesfag. Aller størst er frafallet blant dem som etter to år på skole ikke får et tilbud om lærlingplass, som de er forespeilet – fordi det ikke er nok lærlingplasser. I et intervju med Aftenposten nylig lover statsråden en bedring i frafallet om tre år. Med de problemene vi har når det gjelder frafall, er dette en uhyre defensiv målsetting. Den ellers så vennligsinnede avisen Nordlys skrev på lederplass før helgen at det er en skam at Regjeringen påfører stadig nye ungdommer nederlag, og avisen kritiserer Regjeringen for å gjøre altfor lite. Denne regjeringen har ansvaret for de høyeste topplederlønningene i staten – samtidig som Regjeringen leverer bunntall for lærlinger i staten. Det er nå fire år siden Kristin Halvorsens forgjenger, tidligere kunnskapsminister Øystein Djupedal fra Sosialistisk Venstreparti, sa at han var flau over statens begredelige lærlinginnsats. I mellomtiden er antall lærlinger i staten ytterligere redusert, fra 690 i 2006 til 382 i 2009. Til sammenligning har Bergen kommune alene 200 lærlinger. Bedre tilgang på lærlingplasser er helt avgjørende for å få frafallet i videregående opplæring ned. Er statsråden enig i at statens lærlinginnsats er enda flauere i dag enn i 2006, og vil statsråden sørge for at staten feier for egen dør og stiller opp med vesentlig flere lærlingplasser fra kommene skoleår, høsten 2010?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-03-10:
Problemet for de lærlingene som trenger plass til høsten, er at de trenger plass til høsten. Og det jeg hører, er at statsråden har veldig god tid. Her skal det settes i gang kartlegginger, her skal det samarbeides, og her skal det gjøres mange greier med kommunesektoren. Poenget er jo at kommunesektoren leverer. Kommunesektoren har stor økning i antall lærlingplasser. De som ikke gjør jobben sin, er faktisk staten. Det kan nesten se ut som om de som har minst samfunnsansvar, er topplederne i staten, som ikke tar dette på alvor. Kommunesektoren har f.eks. innenfor helsearbeiderfaget fått 50 pst. flere lærlingplasser de siste to årene – altså 2 500 nye plasser bare på det området. Jeg etterlyser langt tøffere grep fra statsråden med tanke på det som skal skje til høsten – og de mange ungdommene som kommer til å stå uten lærlingplass, hvis ikke statsråden nå tar grep. Det holder ikke å kartlegge i år framover når det gjelder de elevene som står uten lærlingplass kommende høst.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-10:
Jeg er veldig glad for å få dette spørsmålet. Det er fordi det viktigste jeg har tenkt å holde på med de neste årene, er nettopp å få ned frafallet i videregående opplæring. Vi vet veldig mye om hva som virker, men vi trenger et enda kraftigere grep om den innsatsen. Derfor har jeg allerede invitert alle fylkesskolesjefene i landet til å være med på en parallell av Barnehageløftet, nemlig et systematisk samarbeid mellom staten, fylkene og andre aktører – med fullt «trøkk» på å få ned frafallet fra videregående opplæring. Gjennom et utradisjonelt samarbeid mellom stat og kommuner fikk vi til full barnehagedekning – gjennom et utradisjonelt og sterkere grep mellom staten og fylkene kan vi få ned frafallet i videregående opplæring. Min invitasjon til dem dreier seg om at vi må ha et felles statistikkgrunnlag, for vi teller litt forskjellig. Vi må sette oss klare mål for hva vi skal oppnå, slik at pilen går nedover og vi har klare mål for hvert enkelt fylke. Og vi må ha fullt «trøkk» på lærlingene. Jeg er helt enig med representanten Aspaker i at det offentlige må ta sin del av det ansvaret. Derfor er en del av min tilnærming til dette å ta kontakt med alle deler av staten – og med kommunene – for vi kan tilby lærlingplasser på flere områder enn det vi gjør i dag. Det er en stor sløsing i det norske samfunnet at vi har et så stort frafall. De 30 pst. som ikke fullfører, er en sammensatt gruppe. Noen av dem har valgt feil – derfor er rådgivning så viktig. Noen av dem stryker i et fag eller to, selv om de har fullført – derfor er det så viktig å støtte opp om opplæringen med en eneste gang. Noen av dem dropper ut, og vi ser dem ikke på en stund. Vi vet at vi kommer til å trenge flere med videregående opplæring i arbeidsmarkedet framover – det vil være liten plass til dem som bare har grunnskoleopplæring. Derfor er dette min viktigste sak i denne perioden.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-10:
Representanten Aspaker hører jo usedvanlig dårlig etter. Vi har hatt 30 pst. frafall fra videregående opplæring i 15 år. Vi har satt «trøkket» på dette nå. Det er den viktigste oppgaven vi kan ha i forhold til å sørge for at færrest mulig støtes ut fra arbeidsmarkedet. Det er altså mange tiltak, og det har aldri før vært så stort «trøkk» for å forhindre frafall framover. Vi må jobbe mye mer systematisk – også når det gjelder lærlingplasser i offentlig sektor og i statlig sektor. Jeg tror kommunene også kan tenke at de kan tilby lærlingplasser på andre områder enn det de gjør nå, selv om kommunene er flinke. Staten har mange statlige bedrifter på alle områder, og jeg kommer til å gå på hver eneste statsråd for å få dem med på den dugnaden vi trenger for å få flere lærlingplasser. Bare en liten kommentar om Nordlys: Jeg er litt overrasket over dem – det er ikke så lenge siden jeg var på møte med redaksjonen i Nordlys og snakket nettopp om frafall i videregående opplæring. Vi har noen spesielle utfordringer i nord, og særlig Finnmark fylke har noen spesielle utfordringer når det gjelder frafall. Så dette er et spesielt viktig samarbeid i forhold til de tre nordligste fylkene.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-10:
Dette er et godt og interessant forslag. Jeg tror det viktigste er å sørge for at appellen til alle virksomheter, både privat og offentlig, går om følgende: Bli med oss på dugnaden for å få flest mulig til å fullføre videregående opplæring. Still opp med en lærlingplass. Jeg merker at man tar et stort ansvar i privat sektor, og ser at dette handler om deres muligheter til å ha kompetent arbeidskraft framover. Det er bedre under denne finanskrisen enn forrige gang Norge hadde krise. Så har dette forslaget som representanten Thorsen nå kommer opp med, kommet. Det er et budsjettspørsmål, men det er en måte å se på hvordan vi kan klare å få til en fullgod opplæring på for dem som ikke får læreplass, så det vil jeg gjerne komme tilbake til. Så jobber jeg med én ting til, og det er spørsmålet om å lovfeste retten til læreplass, og det støter egentlig innom dette forslaget fra Fremskrittspartiet også. Fordi lærlingplass er så avgjørende for fullføring, må vi sørge for at vi bruker alle virkemidler for å klare å få til flest mulig gode løp.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-10:
Det er gledelig at veldig mange bedrifter ikke skviser lærlingplasser selv om de har litt mer krevende tider enn før. Det er fordi at mange bedrifter tenker veldig langsiktig, og de tenker at de selv har interesse av å ha tilgang til god og kompetent arbeidskraft framover. Så det synes jeg er veldig gledelig. Med hensyn til hvordan man støtter opp om lærlingplasser, har vi kommet til at et tilskudd er et bedre virkemiddel enn redusert arbeidsgiveravgift. For eksempel ville Finnmark fylke ikke få noen glede av redusert arbeidsgiveravgift knyttet til lærlinger. Men det er også et budsjettspørsmål, og jeg tror at den viktigste utfordringen som jeg nå kan gi til privat næringsliv, er å fortsette den tanken som veldig mange har om å tenke langsiktig og være med og ta det ansvaret. Og så er den støtten og veiledningen som lærebedrifter får i forhold til hvordan de følger opp den enkelte lærling, også noe som kan være en ganske krevende utfordring.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-10:
Bjellene er overrakt, men jeg trengte dem ikke. At tidligere kunnskapsministre understreker hvor viktig kunnskapsministeren er, setter jeg for så vidt pris på. Rapporten fra Hernes er veldig interessant, men den sier ikke så veldig mye nytt om hva jobben er. Den understreker det som jeg allerede har tatt tak i, nemlig at vi egentlig vet veldig mye om hva vi må gjøre. Vi trenger bare mye mer samordning av det vi gjør, mye sterkere samarbeid og mye mer kraft over innsatsen. Og det har jeg allerede satt i gang med. Så tar jeg selvfølgelig gjerne imot gode forslag fra opposisjonen også. Jeg er veldig enig med Trine Skei Grande i at dette arbeidet starter ikke i videregående opplæring. Det starter ikke engang i 1. klasse. Det starter i barnehagen. Det handler om hvordan vi sørger for at flest mulig barn inkluderes og oppmuntres til å strekke seg så langt som mulig. Men jeg vil kanskje særlig si at ungdomsskolen er et litt forsømt skoletrinn som jeg ønsker å fokusere mye sterkere på framover.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-10:
Jeg er jo veldig fornøyd hvis pressemeldingen fra meg kan røre representanten Eriksen, og jeg håper at jeg kan få se flere små gledestårer framover. Jeg har ikke oppfattet representanten Eriksens engasjement for ungdomsskolen som gnål. Jeg har oppfattet det som et ekte engasjement for et skoletrinn som er veldig krevende. Fjortiser er elskelige vesener – og ganske krevende i en ungdomsskole som ikke oppfattes som relevant i forhold til virkeligheten rundt dem. Hva trenger vi dette til, hva skal vi anvende norsken og matten og engelsken til? Det er noen spørsmål som går igjen i ungdomsskolen. Og ropet etter mer praktiske muligheter til å lære på er veldig massivt. Vi har hatt noen forsøk nå med arbeidslivsfag som en mulighet for å trekke yrkesfag inn i ungdomsskolen. Det er et alternativ til annet fremmedspråk. Vi inviterte flere til å være med på forsøk fra neste skoleår av. Da meldte 230 kommuner seg. Flertallet av norske kommuner vil være med på dette. Vi hadde dessverre ikke mulighet til å si ja til alle. Men det er én overskrift: Mer mulighet til praktisk undervisning – ikke fordi elevene trenger mindre teori, men fordi de trenger mer relevans knyttet til hvordan man lærer teori. Så er det mange som etterspør mulighet for valgfag. Den diskusjonen mener jeg vi må ta opp på nytt – ikke fordi det skal være mulig å velge noe som på en måte ikke teller for det videre løp, men vi må finne en form for valgfag som også er med på å telle, som man strekker seg etter, og som man har kompetansemål for. Sånn tror jeg vi kan få til en ungdomsskole som er spennende og krevende, som er i kontakt med det som er ungdommens virkelighet, og som motiverer. Jeg er ikke enig med Kristelig Folkeparti i at vi for å få til det må kutte i antallet timer i barneskolen, for barneskolen legger også grunnlaget for ungdomsskolen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-10:
Jeg har invitert til en litt annerledes måte å lage denne meldingen om ungdomsskolen på. For eksempel kommer jeg til å invitere fire grupper med elever fra ungdomsskolen, og ikke bare dem som føler at de mestrer ungdomsskolen best. Elevene må selv være med og ta ansvar for, og komme med forslag om, hvordan man skal få til en mer krevende og givende ungdomsskole. Så ønsker jeg å invitere både lærere og foreldre til å være med på å ta ansvaret for å veksle sine erfaringer om til politiske forslag. Hvis det er noen svakheter ved den opplæringen vi nå har lagt opp til når det gjelder lærerutdanningen, tar vi selvfølgelig også imot synspunkter på det. Men jeg tror det er viktig for lærere i ungdomsskolen at de også er veldig trygge på de fagene de skal undervise i. Det å gjøre fagene spennende, relevante, interessante og å benytte seg av f.eks. bedrifter og forskningsmiljøer i nærmiljøet, handler også om å ha god faglig oversikt.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-10:
Fra meg kommer det et rungende ja på dette. Jeg er veldig opptatt av at vi skal lykkes. Det er noen paradoksale bilder jeg ser for meg her: Hvis man ser hvor ivrig en tre-fire-åring er, og så ser den samme ungen som tretten–fjorten-åring, er det ikke nødvendigvis den samme kunnskapstørst og sprut som preger fjortisen. Jeg tror ikke det skyldes at ikke fjortiser er interessert. Jeg tror at det er mange flere strenger vi kan invitere dem til å spille på for å få til et mye mer krevende og lærerikt ungdomstrinn. Men å fokusere på fravær er viktig. Dessverre er det slik at for mange ungdommer tror at de kan lære til tross for at de har høyt fravær. Vi vet at en viktig indikator på frafall i videregående opplæring er høyt fravær på ungdomsskolen og dårlige kunnskaper, særlig i norsk og matte. Så disse områdene må vi gi mye større oppmerksomhet.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-10:
Vanligvis er representanten Tord Lien litt mer optimistisk i sin beskrivelse av norsk skole. Jeg tror faktisk det er et viktig poeng. Det foregår utrolig mye bra arbeid i norsk skole. Det foregår utrolig mye bra arbeid i ungdomsskolen. Det er veldig mange som får gode resultater, og jeg har gitt meg selv et slagord, og det er at jeg skal trekke fram alt som er positivt, og ikke «deppe» en sektor med de utfordringene den har. Det handler rett og slett om å oppmuntre gode krefter, og det handler om å presentere skolen som en arbeidsplass som kanskje er noe av det mest utfordrende, krevende og morsomme man kan tenke seg, fordi vi trenger flere til å velge læreryrket framover. Så trenger vi ikke differensiere eller innføre gamle kursplaner. De gamle kursplanene ble droppet fordi ungdom som hadde potensial til å komme seg lenger, slappet av med en for lav kursplan. Det er det ingen grunn til. Likevel skal vi selvfølgelig ha tilpasset opplæring, men det må legges opp på den måten som ungdommene i «Klasse 10b» sier: De strakk seg litt videre når de fikk lærere som trodde at de kunne nå lenger.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-10:
Jeg har invitert til en diskusjon om hvordan vi kan gjøre ungdomsskolen mer relevant, mer krevende, mer preget av mestring for den enkelte og mer preget av lærelyst. Det som har vært tatt opp i den debatten av veldig mange lærere, foreldre og elever er muligheten til mer praktisk opplæring – arbeidslivsfaget vil gi mulighet til det, men også til å kunne ha flere valg. Det er ikke fordi man ønsker å slippe unna basisfagene, men fordi de som mestrer andre ting litt bedre, ofte også blir litt bedre i basisfag. Så den diskusjonen vil jeg gjerne skal gå videre, men man må gjøre det på en slik måte at det ikke blir en avdeling for å slappe av, men en avdeling for en litt annen type læring. Jeg er veldig godt fornøyd hvis både Høyre og Kristelig Folkeparti nå er fornøyd. Jeg synes det er interessant at veldig mange av de forslagene som Høyre vanligvis kommer med i skoledebatten, om privatisering, om rangering og om karakterer, er fraværende i denne debatten. Jeg er helt sikker på at de grepene vi vil ta framover, går det an å samarbeide om og få gode løsninger på.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2010-03-10:
Mitt spørsmål går da til statsråd Halvorsen. At en stor del av frafallet i videregående skole skyldes at eleven ikke får læreplass, er ikke noen ukjent sak. Det er veldig stor mangel på læreplasser, og det offentlige er de som er minst flinke til å tilby læreplass. Nå ser det ut for at ministeren har tatt noen grep her. Men likevel er det behov for å tenke nytt i forhold til læreplasser og å være konstruktive. Fremskrittspartiet ser for seg muligheten til å erstatte det ettårige alternativet på Vg3 med et toårig praksisnært opplæringsløp med faglig veiledning, bruke verksteder – kjøkkenet eller andre praksisrettede rom – i forbindelse med elevbedrift i skolen for dem som ikke har fått læreplass. Spørsmålet blir da: Vil ministeren legge til rette for at flere elever får en fullgod læreplass gjennom toårig opplæring ved oppretting av elevbedrift i skolen med praksisnær og faglig veiledning?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2010-03-10:
Jeg tror det er viktig med de akutte tiltakene som statsråden vil få til i det samarbeidet hun nå har invitert til for å få ned frafallet, men jeg tror også det handler om å gjøre noen strukturelle grep for skolen og spørre om skolen er slik den børe være når så mange faktisk faller fra. Men jeg tror nok også, når vi nå snakker om lærlinger – og statsråden nevner ordet «dugnad» – at mange bedrifter, med det som nå ligger i Stortinget om en lovfestet rett til lærlingplass, og den invitasjonen til dugnad som kommer, føler at det er nettopp det de inviteres til: en frivillig dugnad. For det er, nå når bunnlinjen er vanskelig for mange bedrifter, lærlinger det vil gå ut over. Mitt spørsmål er ganske enkelt: Vil man da vurdere også å gjøre noe med arbeidsgiveravgiften i forhold til lærlingene og med det tilskuddet som bedriftene faktisk får for at de ivaretar de elevene som de får inn, slik at dette ikke bare skal handle om en frivillig dugnad som går utover bunnlinjen, men at staten faktisk stiller opp når det gjelder økonomi?