trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-02-03:
Som statsråden og flere av mine medrepresentanter har gjort klart, er det ikke behov for det forslaget som opposisjonen fremmer. Mulighetene til å stille vilkår og til å følge opp på den måten som blir etterlyst for å lage en individuell plan, ligger der, men begrunnelsen for å gå inn på de ulike tiltak skal altså ligge i en sosialfaglig vurdering som skal gjøres lokalt, knyttet til den enkelte. Med den muligheten, kombinert med det kvalifiseringsprogrammet som er opprettet, mener vi at det ligger en stor og forbedret mulighet for veldig mange av dem som er på sosialhjelp, til å komme over i en bedre livssituasjon. Men da må dette bygge på en individuell vurdering som ikke baserer seg på at Stortinget har gitt bestemte regler for hvordan dette skal foregå, for da bryter man med noen av de variasjonene som må inn her i forhold til livssituasjonen. Som statsråden også sier, er det mange av disse som ikke mangler krav i livet – dette er noen av de mest krevende livene i hvert fall jeg vet om. Noe som det kanskje hadde vært større grunn til å se på enn å gå videre langs den linjen der alle skal inn i samme metode, er det faktum at tre av fire av dem som skrives ut av barnevernet, havner rett på sosialhjelp. Det er personer vi vet hvem er, og som vi vet har levd veldig krevende liv, og som antakeligvis trenger noe helt annet enn denne typen lovendringer for at bedringen i livet deres skal bli reell. Det er jammen nødvendig, for det er mange vonde liv som starter på den måten. Vi hadde et seminar på Stortinget i forrige uke. Der var det en fra foreningen Alternativ til Vold som sa at veien fra krenket barn til vanskeligstilt voksen er asfaltert med bindsterk forskning. Det tror jeg er helt riktig. Jeg tror at det er grunn til å stille større krav til myndighetene, til hvordan vi behandler disse menneskene som vi finner igjen som sosialhjelpsmottakere – noen av dem ut og inn gjennom et langt og vanskelig liv. Hvis vi virkelig er opptatt av å gjøre noe med situasjonen til disse menneskene, er det en annen innfallsvinkel som går gjennom bedre tilbud, som bidrar til at det er den enkelte sjøl som skal få lov til å bedre sitt liv, ikke en form for grensesetting som Kristelig Folkeparti forbausende nok tar til orde for i dag. Det overrasker meg veldig at det blir sagt i denne situasjonen overfor folk som kanskje har de aller vanskeligste livene som vi kan tenke oss.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2009-02-03:
Jeg tror de fleste av oss synes det er bra at det i dag er en mulighet til å utarbeide en individuell plan for dem som trenger langvarige og koordinerte tjenester. Men dagens lov stiller ingen krav til når denne individuelle planen skal foreligge. Tror ikke statsråden at jo raskere en kan komme i gang med hjelp, jo raskere vil søkeren komme tilbake til arbeid?
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2009-02-03:
Jeg oppfatter det slik at det er en god intensjon bak dette representantforslaget, ved den bekymring som er til stede hos samtlige i komiteen, ut fra at vi har en stor gruppe mennesker som har behov for langvarig og kanskje noe permanent sosialhjelp. Spørsmålet blir om vi trenger ytterligere arbeidsredskaper for å møte disse problemene, eller om loven dekker de forhold vi her diskuterer. Bakgrunnen for representantforslaget er et ønske om en garantert individuell plan for oppfølging og en generell aktivitetsplikt. Da er det viktig å se på loven slik den er utformet. Den gir allerede rett til en individuell plan. Det står i sosialtjenesteloven § 4-3a. Det gis adgang til å sette vilkår i paragrafen. Det blir litt merkelig når vi har fått en ny lov som på mange måter er en nyvinning der man har muligheter for å koordinere tre forskjellige tjenesteområder, at man ikke gir denne loven tid til å virke og settes ut i praksis, og har tillit til at folkene på Nav-kontorene er i stand til å gi en høyst individuell hjelp. Jeg synes det her ligger under en tanke om at sosialhjelpsmottakerne er en ensartet gruppe. Med litt erfaring fra det området kan jeg i alle fall si at det er det motsatte som er tilfellet. Dette er en høyst uensartet gruppe. Det blir merkelig at den Nav-reformen som vi har vedtatt, skal følges opp med nye arbeidsredskaper som innebærer detaljstyring av saksbehandlingen i det enkelte Nav-kontor, når reformen gir muligheter for utvikling av kvalifiseringsprogram for personer som står i ferd med å bli avhengig av eller er blitt avhengig av langvarig hjelp. Loven, slik jeg oppfatter den, er en nyvinning ved at den gir anledning til bruk av skjønn i større grad enn tidligere – noe som en god del av oss har etterlyst. Den legger opp til samordning av tilbud og nettopp å sy sammen et enhetlig individrettet, individtilpasset tilbud ut av det som tidligere var flere tilbud. Forslaget fra Høyre blir da noe merkelig med tanke på en debatt som vi har hatt her i salen tidligere om forvaltningsreformen, hvor Høyre tydelig gav uttrykk for ønsket om å desentralisere makt og styrke det kommunale nivået. Dette er å gå motsatt vei. For Senterpartiet og undertegnede er det viktig å gi loven tid til å utvikle seg på det lokale nivå, gi den den form som vi har tiltenkt den, og la individene få en plass og et tilbud som loven faktisk har mulighet for å gi dem.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-02-03:
Jeg er enig med forslagsstillerne i at langtidsmottak av sosialhjelp er et problem, og at tett individuell og forpliktende oppfølging er avgjørende for at mange skal kunne løftes ut av stønadssituasjonen og bli selvforsørgende. Det jeg derimot er uenig i, er at det er behov for lovendring for å sikre en slik oppfølging. Etter min vurdering fanger gjeldende lovgivning opp de hensynene som forslagsstillerne ønsker å ivareta, på en tilstrekkelig god måte. Dagens lovverk inneholder plikt for den enkelte til å gjøre alt vedkommende kan for å forsørge seg selv, det gir adgang til å stille vilkår om aktivitet der det er hensiktsmessig, og det gir rett og plikt til å utarbeide individuell plan når stønadsmottakeren har behov for langvarige og koordinerte tjenester. I tillegg – og etter min mening viktigst for å få den gruppen vi snakker om, i arbeid – er nye satsinger og virkemidler i arbeids- og velferdsforvaltningen under iverksetting eller skal iverksettes inneværende år. Kvalifiseringsprogrammet utgjør et av de viktigste satsingsområdene for Nav-kontorene i de nærmeste årene. Programmet er et svært viktig virkemiddel for å få personer som har stått utenfor arbeidslivet i lengre tid, eller som mangler erfaring fra arbeidslivet, ut i arbeid. Målgruppen for programmet er personer med vesentlig nedsatt arbeids- og inntektsevne, som ikke har noen eller kun begrensede ytelser i folketrygden. Dette handler i stor grad om personer som i dag er avhengig av økonomisk sosialhjelp som hovedinntektskilde over lengre perioder, altså den gruppen representantene fra Høyre er bekymret for. Nær 5 300 søkte seg til programmet i 2008. Samtidig med innfasingen av programmet har vi iverksatt en forskningsbasert evaluering som skal gi svar på om programmet bidrar til å nå de mål som er satt for tiltaket, spesielt om programmet bidrar til at flere kommer i arbeid og aktivitet. De nylig vedtatte reglene om arbeidsavklaringspenger trer i kraft høsten 2009. Fra da av får alle med behov, også personer som mottar sosialhjelp, rett til å få en arbeidsevnevurdering og en konkret aktivitetsplan for hvordan de skal komme i arbeid. Etter min vurdering imøtekommer denne lovendringen forslagsstillernes ønske om en individuell plan for oppfølging. I tillegg kan jeg nevne at mitt departement i forrige uke sendte forslag til ny lov om sosiale tjenester i arbeids- og velferdsforvaltningen ut på høring. Loven vil tilrettelegge for en bedre samordning av tjenestene til brukerne av Nav-kontoret, ved at den samler de obligatoriske kommunale tjenestene i Nav-kontorene i én lov og har bestemmelser om samarbeid i kontoret. For å styrke rettssikkerheten for personer som er avhengig av sosialhjelp eller trenger kvalifiseringsprogram for å komme i arbeid, foreslår vi at fylkesmannen skal føre tilsyn med at kommunens tjenester er forsvarlige. Vi har en stor reform under utrulling og et oppdatert og tilrettelagt regelverk for utfordringene framover. Hovedutfordringen nå må være å få reformen og tiltakene til å virke etter de målene som er satt. Helt avgjørende i den sammenhengen er kompetansen og oppfølgingen på det lokale Nav-kontoret.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-02-03:
Representantens innledning til spørsmålet viser jo at nåværende lov fungerer. For det er altså anledning til å vurdere den enkelte stønadssøker i forhold til muligheten for å stille krav for stønadsutbetaling. Det er nettopp hensikten med loven slik som den er i dag. Det som er styrken med lovens formulering i dag i forhold til det som nå foreslås, er at det er en individuell vurdering i det lokale apparatet. Det har altså gitt de utslagene som representanten viser til – noen kommuner har gode resultater. Utgangspunktet er nettopp, som representanten Samuelsen sa, at det er ganske stor forskjell på dem som søker om sosialhjelpsbidrag. Det gis altså mulighet nå til å vurdere hver enkelt individuelt. En skal heller ikke se bort fra at det kan være enkelte av dem som søker sosialhjelp, som er i en livssituasjon der det ikke er antall krav som stilles, som er mangelfaktoren. Da kan tilbudet tilpasses dem på en annen måte enn det gjøres for dem som trenger krav etter en individuell plan for å komme i gang med en annen utvikling.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-02-03:
Jeg kan bare svare for den regjeringen som sitter nå og forhåpentligvis fortsetter å sitte framover. Jeg ser det som lite aktuelt å innføre regelendringer i den forstand som nå diskuteres i forbindelse med dette Dokument nr. 8-forslaget, fordi det er mulighet i dag, etter en vurdering, til å stille krav. Telemarksforskning har dokumentert at det i stor grad stilles krav, men vi er opptatt av å vurdere den enkelte sosialhjelpsmottaker som individ. Det er de som har den daglige kontakten ved det lokale Nav-kontoret – etter hvert som alle kommuner får det – som er i stand til å vurdere det. For noen kan det å bli stilt krav til være et nødvendig virkemiddel for å komme videre og over i en positiv utvikling, men det kan også være sosialhjelpsmottakere som har tilstrekkelig med krav stilt til seg, og som kanskje er i en annen livssituasjon. Og med dagens formulering gis det rom for en lokal vurdering av den enkelte bruker. Jeg trodde kanskje Høyre også var opptatt av å ha brukeren og individet i sentrum. I denne sammenheng ser det ut som vi er mest opptatt av det.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-02-03:
I dag er det en forpliktelse for sosialhjelpsapparatet, etter hvert samlokalisert i Nav, å gi tilbud om en slik individuell plan. Men jeg gjentar det jeg sa i mitt forrige svar: Vi har behov for å kunne vurdere mennesker ut fra individuelle behov. Noen av dem som mottar sosialhjelp, har en ganske utfordrende livssituasjon, og det vi er opptatt av, er at det er de som behandler den enkelte sak, som er best til å vurdere hva som tjener best vårt felles formål om å hjelpe folk tilbake til aktivitet, ut fra en lokal vurdering av den enkelte klient. Jeg ønsker også å understreke at når vi nå ser at mer enn 5 000 søkte på kvalifiseringstiltak i fjor, tror jeg det er et resultat som overrasker de fleste, med tanke på hvor mange som har gått på langtidssosialhjelp, som nå har fått et permanent lønnsgrunnlag med forpliktelser som må følges opp, for at de skal komme seg over en vanskelig livssituasjon. Jeg tror vi er inne på et spor som vil gi en positiv utvikling framover.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-02-03:
Som jeg sa i mitt første svar – som jeg mener var et svar på det representanten spurte om – viser dette at de enkelte kommuner har valgt å organisere dette i arbeidsgrupper, hvis vi kan kalle dem det, altså i team som har forskjellige oppgaver i lokalsamfunnet, og at det kan være en god løsning noen steder. Andre steder kan det være en god løsning å ha avtaler med lokale arbeidsgivere, bedrifter, opp imot vernet virksomhet. Det kan altså være et mangfold av løsninger som gir muligheten til å gi den aktivitetstrening som for en stor del av sosialhjelpsmottakerne vil være den rette løsningen. Vi mener at med det lovverket vi har, med anledning til å kreve forskjellige forpliktelser fra sosialhjelpsmottakeren for å kunne motta sosialhjelp, gir vi muligheten til det mangfoldet vi har i Norge og de individuelle behovene som finnes. Det kan hende at situasjonen f.eks. i Fauske er noe annerledes, og det kan være noe forskjellig å organisere det samme tilbudet i Oslo. Det er det mangfoldet vi synes det skal være rom for.
Svein Flåtten (Høyre), 2009-02-03:
Flertallet i denne saken har en underlig innstilling til Stortingets oppgaver. Når man ikke liker forslagene, kaller man det saksbehandling. Men for Stortinget å mene noe om sosialhjelpsmottakeres plikter og for den saks skyld deres rettigheter, er ikke saksbehandling. Å kalle det dét er ansvarsfraskrivelse. Når fraksjonslederen i Arbeiderpartiet, Lise Christoffersen, sier at det er kompetanse og sunn fornuft som skal styre avgjørelsene, kan jeg ikke være mer enig. Det er ingen som er mer tilhenger av sunn fornuft enn Høyre, men det forhindrer jo ikke at det i bunnen ligger regler. Vår hensikt med dette forslaget er nettopp å lovfeste en rett til en individuell plan for oppfølging og aktivitetsplikt. Det må Stortinget kunne mene noe om uten at det avvises som saksbehandling. Det synes helt opplagt at rask individuell oppfølging, krav til aktivitet, deltakelse og ytelse, i kombinasjon med rettigheter for den enkelte, er en rask vei til avklaring og en vei tilbake til arbeid og bedre muligheter til å leve av sin egen inntekt. At sosialhjelpsmottakere ikke er en homogen gruppe, slik flertallet peker på, svekker ikke tyngden av at det bør ligge klare mål i bunnen fra lovgivende og bevilgende myndigheter. Det at målgruppen er uensartet, betyr nettopp at skjønn skal brukes forskjellig i forhold til rettigheter og plikter, men ikke at rettigheter og plikter ikke kan være definert. Det er derfor gåtefullt for meg når det samme flertallet understreker at 70 pst. av sosialhjelpsmottakerne er gjengangere, at man ikke ønsker å delta i og gjøre mest mulig for at dette kan bli forbedringer. Jeg har lyst til å si noen ord til representanten Karin Andersen, som sier at Høyres forslag innebærer en bestemt tankegang om sosialhjelpsmottakere. Det gjør det. Det innebærer den tankegangen at vi synes det er ønskelig og viktig å stille krav til mottakerne av økonomisk sosialhjelp og gi oppfølging. Det kan bidra til å beholde oppslutning om slike stønadsordninger i befolkningen. Vi synes det er viktig for dem det gjelder, at de kan få bedre kvalifikasjoner og komme ut av sin stønadssituasjon. Hvis noen synes at dette minnet om et sitat fra statsrådens brev til komiteen, så er det helt riktig. Statsråden er altså enig med oss, og jeg kan ikke være mer enig i hans resonnementer. Det er derfor vi har fremmet dette forslaget. Det er bare så synd at flertallet har kommet til helt andre konklusjoner langs de samme resonnementene.
Svein Flåtten (Høyre), 2009-02-03:
Det er ikke behov for Høyres forslag, sier representanten Karin Andersen i sitt andre innlegg, og det synes jeg det er greit å mene. Det har også statsråden sagt at han mener, og det har Høyres talsmann i denne saken, Martin Engeset, sagt at han på mange vis aksepterer. Så er jeg glad for at representanten Andersen ikke gjentar sin karakterisering og mistenkeliggjøring av vårt forslag. Vi har det samme engasjement for de menneskene dette gjelder, som representanten Karin Andersen. Hun tilkjennegir dette ofte og sterkt i Stortinget og andre steder. Det er meget fortjenestefullt, men jeg synes ikke det gir anledning til å sette noen spørsmålstegn ved våre hensikter med forslagene. Når hun er saklig derimot, som hun nå har vært i sitt andre innlegg, synes jeg det er helt i orden. Debatter på andre nivåer enn det synes jeg vi skal la være.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2009-02-03:
Det stemmer.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2009-02-03:
To ting: Når statsråden i brev har svart at Regjeringen vil komme tilbake til spørsmål som ligger utenfor strategien, utenfor Nasjonal transportplan, er det meldingen om Avinors virksomhet, eller er det andre forhold som på annen måte vil bli tatt opp, bl.a. med Stortinget? Da er jo referansen til gårsdagens jordskjelv i SAS et godt eksempel på at rammebetingelsene og situasjonen i luftfarten blir endret ganske dramatisk og ganske fort. Det andre som vi har pekt på, er bekymringer for sikkerheten i luftfarten. Det var et stort oppslag i Aftenposten på fredag: «Mer flytrøbbel enn noen ante.» Vi har vist til den rapporten som kom fra Direktoratet for forvaltning og IKT i november i fjor, der man har hele syv anbefalinger knyttet til manglende kompetanse hos luftfartskontrollerende myndigheter. Hva vil statsråden gjøre med dette?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2009-02-03:
Jeg viser til rapporten fra Direktoratet for forvaltning og IKT om kompetansen i Luftfartstilsynet. Jeg skal kort referere fra side 2: «I denne evalueringen konkluderer vi med at problemet både dreier seg om varierende forvaltningskompetanse på individnivå og om systematiske svakheter på organisasjonsnivå.» Dette er den tilsynsmyndighet som skal ivareta flysikkerheten til alle oss som reiser med fly i Norge. Vi er opptatt av at den blir fulgt opp på en god og grundig måte og ikke blir tildekket og puttet i en skuff i departementet. En liten kommentar til representanten Faldet: Når vi ønsker oss sektorspesifikke drøftelser gjennom egne dokumenter, stortingsmeldinger, er det etter Fremskrittspartiets syn ikke å gå tilbake, men det er å supplere en nasjonal plan, slik som vi nå kjenner plansystemet med Nasjonal transportplan, med anledning til å se på de spesifikke sektorutfordringene som hver transportsektor faktisk har. Ved å gjøre det i tilleggsdokumenter oppfatter vi at vi ikke innfører et tilbakeskritt, men vi gjør ting bedre. Vi gjør det mulig, på en langt mer inngående og grundig måte enn det vi kommer til å klare i NTP-behandlingen i Stortinget, å se på de spesifikke strategier som skal til for å møte utfordringene som er spesifikke for hver sektor. Nå er jeg veldig glad for at statsråden startet med å understreke at det er viktig med et godt flytilbud i hele landet, og at det åpenbart er en strategi for Regjeringen. Men strateginotatet er altså ikke lagt frem til politisk behandling. Det ønsker vi. Vi mener det er et godt dokument. Vi er glad for at det er kommet, vi har faktisk etterlyst noe lignende i lang tid, og ble først avvist på det. Vi er glade for at Regjeringen har laget en strategi om noe så viktig som norsk luftfart, men vi ønsker at det skal være en bred politisk behandling av det, og det mener vi best kan skje ved at vi får en tilleggsmelding, en egen stortingsmelding, om luftfarten. Vi kan gjerne trekke en parallell: Sjøtransport i Norge er like stemoderlig behandlet som luftfarten er i ferd med å bli. Dette understreker at to viktige sektorer faktisk har behov for å få sine områder spesifikt og spesielt behandlet. Til slutt om Rygge: Vi opplever ikke forslaget om å ta vekk taket som en saksbehandling. Vi oppfatter det som et viktig signal fra Stortinget hvis de ønsker det, og slår fast at ingen store flyplasser i Norge skal ha passasjertak.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2009-02-03:
To ting helt til slutt. Det ene gjelder sikkerhet, og jeg refererer fra side 3 i samme rapport, Difi-rapporten: «Tilsynet består av et stort antall nye og uerfarne inspektører, og fremdeles arbeides det med rekruttering til Bodø. Det er vanlig å regne at det tar minst to år å lære opp en inspektør. Dette betyr at tilsynet også de nærmeste årene vil være i ekstraordinær situasjon(…) (…) Hvis det er sånn som Aftenposten refererte sist fredag, at Luftfartstilsynet bruker 15 år på å følge opp ulykker, og at halvparten av rådene fra Havarikommisjonen ikke er tatt stilling til ennå, er det grunn til å se nærmere på det. Så til kryssubsidiering. Fremskrittspartiet mener at alternativet, nemlig statlig kjøp av tjenester, er et utmerket alternativ, og det brukes innenfor andre samferdselssektorer. Men det er jo litt av et paradoks, bl.a. illustrert ved innlegget til representanten Rudihagen der han gir uttrykk for hvor velfungerende dette systemet er, og hvor viktig det er for å opprettholde en rekke flyplasser, at samtidig har Regjeringen og andre partier som har sluttet seg til det såkalte klimaforliket, som ett av sine mål å dempe bruken av luftfartstransport, altså passasjertrafikk med fly, i Sør-Norge og erstatte det med andre transportmidler. Da angriper man jo selve den økonomiske hovednerven i krysssubsidieringssystemet. Og da må man si det like tydelig som man velger å kritisere Fremskrittspartiets alternativ til kryssubsidiering, som er statlig kjøp av tjenester. Så til slutt – og da blir det faktisk tre ting, men jeg glemte det i sted – til representanten Faldet, som refererte til et oppslag med Per Sandberg i VG i fjor: Det han sa, var at når vi får et velutbygd motorveinett over hele landet, også til Nord-Norge, vil det være mulig å se på flyplasstrukturen på en helt annen måte enn det vi kan gjøre i dag. Og det er jo noe helt annet enn slik representanten Faldet forsøker å fremstille det.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2009-02-03:
Forslagsstillerne i denne saken ønsker en anledning til å debattere luftfartspolitikken i Norge, og foreslår en egen stortingsmelding. Den anledningen heter stortingsmelding om Nasjonal transportplan 2010–2019, og den kommer om kort tid. Det er en god anledning til å diskutere luftfart i sammenheng med andre transport- og kommunikasjonsformer. En egen stortingsmelding om luftfarten er for meg og Arbeiderpartiet helt uaktuelt, fordi det vil bringe oss tilbake til en situasjon slik det var før 2002 med en plan for hver transportsektor – altså et tilbakeskritt. Når det er sagt, må jeg innrømme at jeg og Arbeiderpartiet er uenige i forslagsstillernes oppfatning av hvilke utfordringer luftfarten står overfor og dermed hele bakgrunnen for forslaget. Ett eksempel er kritikken mot den solidariske ordningen hvor Avinor bruker inntektene fra noen få store flyplasser til å holde liv i de mange små i det lange landet vårt. Ordningen er god og avgjørende viktig for distriktene, og Arbeiderpartiet ser ingen grunn til å ta noen diskusjon om den ordningen. Men vi vet at Fremskrittspartiet ønsker en slik diskusjon. I et avisoppslag med en av forslagsstillerne, Per Sandberg, i Verdens Gang i mai i fjor, ble det tydelig at han ønsker færre flyplasser. Under overskriften «25 norske flyplasser skal vekk» argumenterer han for en halvering av antall flyplasser. Folk i distriktene har nok lagt merke til disse konsekvensene av Fremskrittspartiets ønskede luftfartspolitikk. Arbeiderpartiet ønsker gode kommunikasjoner i hele landet. Forslagsstillerne vil også saksbehandle konsesjonen til Moss Lufthavn Rygge over bordet her i Stortinget. Jeg skjønner at de håper det kan være politiske gevinster å hente på et slikt forslag, men mange vil nok avsløre dette og se at det er et forsøk på fullstendig uforsvarlig saksbehandling. Så kort oppsummert: Nasjonal transportplan-forslaget fra Regjeringen vil komme om en måneds tid, og da får vi muligheten til å diskutere de store linjene i samferdselspolitikken hele våren. I tillegg er flertallspartiene uenig i forslagsstillernes syn på hva som er sentrale utfordringer i luftfarten, og vi har slett ikke tenkt å saksbehandle noen konsesjonssøknad i stortingssalen. En naturlig konsekvens av denne oppsummeringen er at vi anbefaler forslaget avvist i Stortinget, og ber om forståelse for denne holdningen.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2009-02-03:
Fra Høyres side vil jeg si at det er viktige og strategiske spørsmål for utviklingen innenfor norsk luftfart som tas opp i dette representantforslaget. Det er spørsmål som bør engasjere alle som er opptatt av luftfartspolitikken og at denne stadig må moderniseres og utvikles i tråd med brukernes forventninger. Så Høyre er klar for en bred debatt om disse spørsmålene, men vi tror en slik debatt blir bedre og mer nyansert når vi kjenner Regjeringens strategidokument, Nasjonal transportplan, som kommer i nær framtid. For øvrig kan jeg opplyse at vi i Høyre allerede har begynt å utarbeide vår egen nasjonale transportplan, der vi selvsagt også vil ta opp disse spørsmålene. Statsråden sier i brev til komiteen at de fleste forholdene som er omtalt i representantforslaget, vil bli tatt opp i NTP, og det får vi ha tillit til. Så fra vår side ønsker vi ikke på nåværende tidspunkt å gå inn i noen realitetsbehandling av de mange forholdene som tas opp i representantforslaget, så nær som ett punkt, og det gjelder en akuttsituasjon, nemlig utviklingen på Moss Lufthavn Rygge – både av hensyn til likebehandling og hensynet til at i de fleste sammenhenger fører konkurranse til bedre tilbud for brukerne. Dette er Høyres hovedfokus, og derfor mener vi det er viktig å få en snarlig endring av konsesjonsvilkårene på Rygge, med hensyn til både passasjertaket og åpningstidene. Derfor mener vi det er riktig å realitetsbehandle dette spørsmålet i dag. Jeg vil til slutt ta opp det forslaget hvor Høyre er medforslagsstiller, og som ikke er blitt fremmet tidligere.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2009-02-03:
Statsråden fremhever dokumentet Strategi for norsk luftfart som et viktig dokument i utviklingen av NTP. Fra Høyres side mener vi dette er et interessant dokument, og støtter derfor det synet. Men vi synes også at mange, langt de fleste, av de temaene som tas opp i representantforslaget, er viktige i så henseende. Statsråden har jo henvist disse spørsmålene til NTP-behandlingen, selv om hun nå tilkjennegir at hun er uenig i mange av temaene, slik de er fremstilt. De er likevel interessante for den politiske debatt. Jeg vil da spørre statsråden: Kan hun bekrefte at de temaene som er listet opp i representantforslaget, blir behandlet i Nasjonal transportplan, som legges frem om en måneds tid?
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2009-02-03:
Det er turbulente tider i norsk luftfart. Som også representanten Sortevik viste til, kom det ganske dramatiske signaler fra styremøtet i SAS i går, og jeg vil bare si at det blir utrolig viktig å få en god debatt omkring norsk luftfart når Nasjonal transportplan kommer. I motsetning til regjeringspartiene mener Kristelig Folkeparti at flere av de spørsmålene som berøres i representantforslaget, er av betydning og fortjener oppmerksomhet. Jeg synes nok det er litt underlig når flertallet skriver i innstillingen at man ikke deler «forslagsstillernes oppfatning av hva som er sentrale utfordringer for luftfarten.» En rekke forhold som representantforslaget berører, står helt sentralt i norsk luftfartspolitikk, etter Kristelig Folkepartis mening. Det er forhold som man må ha et aktivt standpunkt til uansett parti. Det å avvise viktige utfordringer er å ta det vel langt, etter Kristelig Folkepartis mening. Vi er enig med forslagsstillerne i at det er behov for en offensiv og moderne luftfartspolitikk. Samtidig har vi merket oss at statsråden i sitt brev til komiteen går langt i å love at forholdene som er omtalt i representantforslaget, vil bli tatt opp i Nasjonal transportplan. Vi velger å ha tillit til at så vil skje. Derfor mener vi at det er naturlig å avvente denne planen, og vi er derfor medforslagsstillere til at representantforslaget skal vedlegges protokollen.
Borghild Tenden (Venstre), 2009-02-03:
Den forrige regjeringen gav 19. november 2004, med samferdselsminister fra Venstre, konsesjon til drift av sivil trafikk ved Moss Lufthavn Rygge, som statsråden også var inne på. Konsesjonen ble gitt etter en bred demokratisk prosess hvor alle interesser hadde en mulighet for å bli hørt. Mitt spørsmål til statsråden er: Vil nåværende samferdselsminister gjøre det samme med hensyn til de utfordringene vi står overfor når det gjelder passasjertaket, som det har vært en del debatt rundt?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-02-03:
Når det gjeld situasjonen i SAS, er det ei konsernsak som eg sjølvsagt ikkje i forkant kan gå ut og drøfte med Stortinget. Det er ei sak som SAS-konsernet sjølv saman med sine eigarar, deriblant staten – statens eigarskap er forvalta av Nærings- og handelsdepartementet – må gjere opp. Men sjølvsagt vil den utviklinga som me ser i SAS, kunne få implikasjonar som er viktige å drøfte med Stortinget. Det vil berre fortsetjinga kunne vise oss, i og med at me i dag er forsikra om at luftfartsverksemda i SAS i Noreg skal fortsetje. Når det gjeld vilkåra for sikkerheita i luftfarten, vil eg understreke at det, som elles i transportpolitikken, er punkt nr. 1. Det vil ein òg sjølvsagt diskutere i Nasjonal transportplan.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-02-03:
Eg kan ikkje seie at alle tema som er omtala i dette Dokument nr. 8-forslaget, vil verte tekne opp. For eksempel er luftromskapasitet, totalt innanlands og regionalt, nemnt som ei utfordring, som me vil kome tilbake til i eigarmeldinga om Avinor, der det høyrer heime. Eg er nøydd til å sortere det som ligg her – kva som naturleg vil høyre heime i Nasjonal transportplan, kva som vil høyre heime i eigarmeldinga, og kva som vil vere naturleg å ta opp f.eks. i budsjettsamanheng. Det må eg få lov til å sortere litt og kome tilbake til Stortinget med.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-02-03:
Ei endring av konsesjonsvilkåra tilseier ein brei prosess, fordi det har implikasjonar. Me må sjå på kva følgjer det vil få for støy, for kommersielle omsyn, for flyplassen si rolle i den totale lufthamnstrukturen, for miljøomsyn, for næringsutviklingsomsyn osv. Alt dette er relevant å ta inn i den diskusjonen. Difor krevst det ein grundig og brei prosess. Det er Luftfartstilsynet som har ansvar for å førebu saka, så søknaden vert send dit. Deretter er det Samferdselsdepartementet som tek avgjerda.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-02-03:
Eg vil nok meine at representanten Hoksrud framstiller saka noko skeivt. Det er viktig for oss når me får ein rapport, at me får gå igjennom rapporten og premissane han er laga på, med Luftfartstilsynet i ro og mak. Det har aldri vore hensikten vår å halde denne rapporten borte frå offentlegheita. Det viktigaste me kan gjere med denne rapporten, er å syte for at dei påpeikingane som er gjorde der, vert følgde opp og retta opp. Det er me i gang med. Eg vil òg understreke at det ikkje på noko tidspunkt har vore ein fare for at norsk luftfart skulle vere utrygg. Som elles i transportpolitikken er som sagt det viktigaste me gjer, å sikre tryggleiken til passasjerane, i tillegg til å sikre at me har ein velfungerande luftfartssektor, noko som i starten av min periode tok ganske mykje tid og krefter.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-02-03:
Eg føler behov for å utdjupe litt og knyte nokre kommentarer til SAS, som har vore nemnt av fleire, for det er ei viktig sak. Når det gjeld den emisjonen som det er gjort kjent i dag at ein skal gå inn på, er det sjølvsagt teke atterhald om Stortinget si godkjenning. Eg er trygg på at Sylvia Brustad, nærings- og handelsministeren, vil vareta både god opplysning og kommunikasjon og sjølvsagt sikre forankring og vedtak i Stortinget før Regjeringa går inn på noko som helst som forpliktar den norske staten. Eg er sjølvsagt som samferdsleminister mest oppteken av dei transportpolitiske sidene av saka. Det er ingen tvil om at SAS har ei sentral rolle i norsk samferdsle, og at det samspelet som Widerøe og SAS har, gir eit saumlaust tilbod både for innanlands- og utanlandsreiser. Så det eg har oppfatta og er informert om, er at forretningsstrategien inneber at SAS vil konsentrere seg om ruter innan Norden og til og frå Norden, at innanriksnettet i Noreg skal verte halde oppe i samband med den nye forretningsstrategien, og at SAS, som tidlegare, sjølvsagt vil måtte vurdere rutetilbodet/frekvensar på forretningsmessige vilkår. For Noreg, som kjøper tenester frå Widerøe på det regionale nettet, er det òg viktig å merke seg at ein vil halde fram med Widerøe si drift som eige selskap, med same rolle som no, og slik sett ligg det i forretningsstrategien eit grunnlag for at rutetilbodet i Skandinavia kan verte halde oppe på ein god måte. Det er jo viktig for oss at me har eit godt tilbod både frå SAS og andre flyselskap som konkurrerer på den norske marknaden. Når det gjeld Difi-rapporten, dreier denne seg om forvaltningskompetansen i Luftfartstilsynet kan betrast. Det har jo ikkje konsekvensar for sjølve flytryggleiken, det er viktig å slå fast. Det er snakk om forvaltningskompetansen i ein organisasjon som har flytta, som har måtta bygd opp ganske mykje ny kompetanse, og som eg meiner er i ferd med å etablere seg med den tyngda som den skal ha kompetansemessig. Men sjølvsagt ser me no nøye gjennom og ikkje minst følgjer opp det som er påpeikt i Difi-rapporten. Det er likevel viktig å skilje litt her mellom kva type kompetanse ein set spørsmålsteikn ved, slik at me ikkje no reiser tvil om at norsk luftfart er trygg. Det meiner eg at det er ingen grunn til. Me skal følgje opp frå departementet si side overfor tilsynet i etatsstyringa og eventuelt orientere Stortinget om denne saka i budsjettsamanheng.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2009-02-03:
Jeg synes det er litt spesielt at statsråden sier at dette er ting man vil komme tilbake til i forbindelse med Nasjonal transportplan, og at sikkerhet er i høysetet og nummer én innenfor luftfarten. Da synes jeg det er noe spesielt at departementet velger å holde tilbake en rapport som på mange områder slakter eller er svært kritisk til en del av Luftfartstilsynets virksomhet og utførelse, og som bl.a. slår fast treghet: Man har innenfor sikkerhet hos Luftfartstilsynet ulykker på 1990-tallet som fortsatt står som åpne. Spørsmålet til statsråden er hvorfor hun ikke kommer tilbake til Stortinget og på egnet måte orienterer om den type alvorlige rapporter som man får kjennskap til, og hvorfor hun faktisk også velger å tilbakeholde rapporten og først utgir den etter massivt press.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2009-02-03:
Eg er glad for at eit stort fleirtal her meiner at luftfartsdiskusjonar, luftfartsstrategi og luftfartspolitikk høyrer heime i Nasjonal transportplan. Det vil vere eit tilbakeskritt dersom ein ikkje skal sjå luftfarten i hop med både veg, bane og ferje og ha eit totalt blikk på samferdselsutfordringane. Det er godt at det er Framstegspartiet som blir ståande aleine om akkurat det. Det andre gjeld jo innhaldet i det, og som representanten Faldet sa, og som for så vidt òg statsråden var innom, er det ei reell ueinigheit, bl.a. når det gjeld kryssubsidiering. Framstegspartiet ønskjer altså at det skal vere statlege kjøp, på lik linje med jernbanen og andre område, som det var nemnt. Eg trur vi skal vere veldig glade for at vi greier å halde oppe denne kryssubsidieringa innafor luftfarten. Det gjer jo at luftfarten i stor grad er sjølvfinansiert. Dersom vi skal leggje det inn på statsbudsjettet, er det ei utfordring, for innanfor gitte rammer vil det då gå ut over noko. Kva skal vi redusere innan samferdselssektoren for å finansiere det? Det andre er at heile flyplasstrukturen vår vil bli meir usikker når ein skal vere avhengig av dei statlege budsjetta. Vi ser jo at det heile tida er ei utfordring for Avinor å greie denne kryssubsidieringa og eigenfinansieringa. Derfor har jo òg Regjeringa klart signalisert at ein ikkje skal ta utbytte, og ein har auka lånemoglegheitene for Avinor. Så å endre på det systemet trur eg ville vere ei framtidig svekking av den luftfartsstrukturen vi har. Så litt til SAS. Eg trur at dei strategiske trekka som SAS no sjølv gjer, er heilt riktige. Dei vil konsentrere seg om kjerneverksemda, rutetrafikk til og frå Skandinavia, dei reduserer fritidstrafikken, som dei har store underskot på, og dei prøver å selje unna ein del anna verksemd som dei har engasjert seg i. For oss, som òg statsråden var innom, er det jo det som vil vere avgjerande – ikkje eigarskapen primært, men at vi har SAS med sitt gode rutetilbod i Skandinavia, både innan Skandinavia og mellom Skandinavia og andre land. Eg håper at det som SAS no gjer, nettopp er med på å styrkje og konsolidere det transporttilbodet SAS har, og som vi som brukarar alle saman er totalt avhengige av.
Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2009-04-02:
På vegne av stortingsrepresentantene Ulf Leirstein, Kenneth Svendsen, Gjermund Hagesæter, Kåre Fostervold og meg selv har jeg den glede å legge fram forslag om bedre regler for næringsdrivende og gründere som driver enkeltpersonforetak.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2009-04-02:
Det er en glede å kunne legge frem forslag fra stortingsrepresentantene Jon Jæger Gåsvatn, Åse Michaelsen og meg selv om å gjøre regelverket mer fleksibelt for å sikre alle elever rett til tilpasset opplæring.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2009-04-02:
Jeg tror alle har en viktig jobb å gjøre i forhold til å snakke positivt om lærerne. Veldig mange av lærerne vi har, er veldig flinke. Men samtidig skal vi ikke stikke under stol at det er en del lærere som burde tenke på andre retninger underveis. Det er vanskelig å balansere begrepsbruk når en skal snakke positivt om en hel yrkesgruppe, samtidig som en skal løse utfordringer hvor man kan veilede folk bort fra utdanningen. Det som er et viktig perspektiv – som meldingen omhandler i veldig liten grad, og hvor den burde vært mye mer proaktiv – er hvordan man så tidlig som mulig underveis i studieløpet skal sile ut de studentene som i utgangspunktet ikke egner seg som lærere, for det er noen av dem også. Det er også en utfordring vi skal ta på alvor.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2009-04-02:
For det første redegjorde jeg vel relativt klart i mitt innlegg for at det er ulike forslag fra opposisjonspartiene om hvordan den femårige lærerutdanningen skal være. Likevel er avstanden mye mindre enn den er mellom regjeringspartiene og opposisjonen, fordi i hvert fall Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre har erkjent det alle høringsinstansene som var i åpen høring på Stortinget, har erkjent, nemlig at vi må få en femårig lærerutdanning på plass. Der er regjeringspartiene så lite ambisiøse at de ikke engang er villige til å ta noen steg for å gjennomføre det som disse som faktisk er i sektoren, mener er det riktige grepet. De mente også at 2014 var det rette tidspunktet for å kunne innføre en slik femårig utdanning. Det er derfor forslaget fra Fremskrittspartiet, Venstre og Høyre går ut på at en skal velge 2014 som tidspunkt for iverksettelse. Det er da det er realistisk å få dette gjennomført. Men det krever selvfølgelig at vi har en annen regjering, med mye større drift i skolepolitikken.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2009-04-02:
Jeg sa ikke at lærerutdannerne var dårlig kvalifisert. Jeg sa at vi har hatt problemer med å rekruttere de beste, fordi de beste må gå ned i lønn for å bli lærerutdanner. Da er ikke løsningen å beholde en lærerutdanning på fire år som faller mellom to stoler. Da er løsningen at en gjør det enda mer attraktivt både faglig og lønnsmessig å være lærerutdanner, å være med og bidra til å skape lærere for fremtiden som igjen skal utdanne våre barn til å være langt, langt mer kunnskapsrike enn det resultatene som vi nå får på de internasjonale undersøkelsene, viser. Så er det ikke helt riktig at forskjellen på det femte året er så himlende stor. To av forslagsstillerne har veldig like modeller. En av forslagsstillerne har ikke den samme innretningen. Men jeg gjorde ganske godt rede for hva Fremskrittspartiet mener er det viktigste med det femte året: 30 poeng i masterutdanningen, ti poeng med praksisrettet opplæring og 20 poeng hvor en legger inn de viktige skoleledelseselementene som samarbeid skole–hjem, samarbeid med andre yrkesgrupper i skolen og en rekke andre forhold som er viktige for en lærer.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2009-04-02:
Jeg vil først si at jeg også er svært overrasket over at statsråden mener at Universitets- og høgskolerådet ikke vet hva de snakker om når det mener at det er realistisk å gjennomføre en mastergradsutdanning for lærere innen 2014. Jeg merker meg at statsråden også sier at det er mange ting som må avklares før en kan komme frem til en masterutdanning, men det ville vel sannsynligvis være en fordel om man da visste hva man skulle gå i retning av, at Regjeringen var tydelig på at den ønsket å ende med et masteropplegg for lærerutdanningen, i stedet for nå å sende ulike signaler i masse forskjellige retninger, og ingen vet hva man skal forholde seg til. Men spørsmålet dreier seg om en utfordring som jeg gav statsråden i mitt innlegg knyttet til lærerutdannerne, som nå må gå ned i lønn. Har man 16 års erfaring og er lektor i videregående skole eller grunnskole, må man gå ned i lønn hvis man skal bli lærerutdanner. Hvordan vil statsråden øke og bedre rekrutteringsgrunnlaget for lærerutdannerne?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2009-04-02:
Statsråden var så vidt innom et ønske om å stille krav i sitt innlegg. Som statsråd må han forholde seg til Regjeringens og ikke SVs politikk. Da kan han snakke om krav, for skulle han snakke om SVs politikk, hadde ikke krav vært så veldig sentralt. Men la oss legge til grunn at han representerer Regjeringen og er opptatt av krav. Utdanningsforbundet har når det gjelder femårig mastergradsopplæring eller ikke skrevet følgende i et høringsnotat til komiteen: «Utdanningsforbundet mener framtidens lærere i grunnskolen har behov for kompetanse på mastergradsnivå, og mener regjeringen på dette punktet har for lave ambisjoner på vegne av lærerne og skolen.» Er statsråden tilfreds med å ikke representere et tilstrekkelig ambisjonsnivå for fremtidens skole?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2009-04-02:
Representanten de Ruiter sier at den rød-grønne regjeringen har høye ambisjoner. Ja vel, hvor er det blitt av dem? De ambisjonene som ligger i denne meldingen, er ikke så innmari høye. Hvis man skulle satt et skikkelige høyt ambisjonsnivå, hadde man gjort det som alle ønsker, nemlig konkludert med at vi skal ha en masterutdanning på fem år også for lærere. Det som isteden skjer, er at man prøver å skyte rundt ved å si at på borgerlig side må det ryddes opp. Jeg vet ikke om representanten de Ruiter og andre talere som har pekt på det poenget, er klar over at det på borgerlig side er fire ulike partier, som ikke har noen plikt eller noe normalt ønske om konkret samordning. Vi sitter ikke i regjering sammen. Vi har ikke de forpliktelsene. Og likevel – uten å sitte og forhandle – er det i ganske stor utstrekning stor enighet på ikke-sosialistisk side, og det ville man ha sett hvis man hadde lest innstillingen som ligger til behandling i dag. Det er altså ikke noe behov for å rydde opp på borgerlig side. Hvis man skal ha et eller annet politisk samarbeid etter valget, er avstanden mindre på ikke-sosialistisk side enn det den var mellom de nå sittende regjeringspartiene. Så jeg tror man først bør holde orden på sitt eget. Jeg må si jeg er skuffet over at regjeringspartiene sier at en eller annen gang i fremtiden kan det tenkes at, osv., men at det i 2014 er helt umulig å gjennomføre en mastergradsutdanning. Men Sosialistisk Venstreparti har, som representanten Dørum pekte på tidligere i dag, vedtatt at man i 2015 skal forby bensinbiler. Jeg må si at jeg synes det er et veldig urealistisk utgangspunkt, og jeg kunne godt tenke meg å se det faglige fundamentet for dette. Der er man altså ambisiøs! Der setter man seg et mål! Men når det gjelder fremtiden til barna våre og hva slags utdanning de skal få, da setter man seg ikke noe mål, og da er 2014 for tidlig. Det går rett og slett ikke an, og jeg må si jeg er skuffet over at man ikke i større grad evner å finne frem til de gode løsningene på lang sikt og fylle opp i den prosessen som nå er. Det vi står overfor nå, er en regjering som sier at vi skal lage noen mastergradsløp, og så skal vi sette ned en gruppe for å se på om det er fornuftig. Alle, unntatt Regjeringen, sier at det er fornuftig. Vi trenger ikke vente lenger for å finne ut om det er fornuftig. La oss da være enige om at det er det vi skal gjøre, og så fyller vi opp med hvordan opplegget til slutt blir gjennom en skikkelig prosess. Det er jo ingen i dette storting som sier at vi ikke skal ha en god prosess frem til en mastergradsutdanning. Alle er jo enige om at vi må ha en skikkelig og ryddig og god prosess, og vi stoler altså på at Universitets- og høgskolerådet vet hva de snakker om når de sier at det er mulig å gjennomføre dette i 2014.
Trine Skei Grande (Venstre), 2009-04-02:
På vegne av Odd Einar Dørum, Leif Helge Kongshaug og meg sjøl vil jeg fremme et forslag om grunnleggende prinsipper for å sikre en offensiv forskningspolitikk.
Trine Skei Grande (Venstre), 2009-04-02:
Statsråden har holdt et innlegg her som var en historiebeskrivelse som i forhold til forrige periode mildest talt måtte være sett gjennom SV-briller fra SVs kontor. I forrige periode ble det vedtatt et kunnskapsløft her i denne salen. Venstre hadde ett ærend i regjering for å påvirke det Kunnskapsløftet, og det var å få en forpliktende etter- og videreutdanningsplan for lærere. Det var vår levering i det Kunnskapsløftet, det var vår prioritering. Det skal statsråden være veldig glad for, for de pengene som ble lagt inn i det Kunnskapsløftet, har han brifet med i alle år. Hadde ikke SV hatt de pengene som ble lagt inn i det Kunnskapsløftet å lene seg på, er det ikke mye som denne regjeringen kunne ha skrytt av på etter- og videreutdanning, for det har ikke skjedd noen nyprioriteringer etter det. Så det var faktisk vår levering i Kunnskapsløftet å få til det løftet. Så har vi blitt sjaltet ut av regjeringskontorene. Men det vi har fått til og gått rundt og levert i de lokalkommunene der vi faktisk har makt, der vi faktisk har mulighet til å påvirke budsjettene, er forpliktende etter- og videreutdanningsprogrammer og et kompetanseløft for lærere. Så det at statsråden kan påstå at dette er noe vi akkurat nå har oppdaget, og det at statsråden kan påstå at dette er noe vi aldri har vært opptatt av tidligere, bør få ham til å se på denne virkeligheten ikke gjennom SV-briller fra SVs partikontor, men han bør faktisk gidde å lese referatene fra dette rommet. For dette har vært vår prioritering alltid. Det viktigste, mener Venstre, hvis man skal ha ambisjoner på vegne av lærere og ambisjoner på vegne av elever – og det er det dette er snakk om, det er snakk om å strekke seg etter kunnskap, det er snakk om et ønske om å få til noe – er faktisk å prioritere dette feltet. Det er viktigere enn de andre tingene man gikk til valg på. SV gikk til valg på to ting. Det var spaghetti, og det var mer til friskoler. Det var det som skulle sikre god utdanning for alle elevene i norsk skole. Vi har hatt den samme prioriteringen alltid. Vi ønsker gode lærere som er trygge lærere, lærere man kan ha respekt for i klasserommet, lærere man har respekt for både for sin opptreden og for sin kunnskap. Det å påstå at den prioriteringen har vært annerledes tidligere, må tyde på at man har et litt lemfeldig forhold til hvordan prioriteringene har vært. Vi kan vise til i budsjett etter budsjett hvordan vi har prioritert. Vi har holdt den samme linjen. Det var vår levering i Kunnskapsløftet, det var vår oppgave. Og alle som kjenner til hvordan Venstre satt og forhandlet der, vet at det var vår prioritering.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2009-04-02:
På vegner av representanten Bård Hoksrud og meg sjølv har eg gleda av å fremme forslag om fritak for ideelle organisasjonar frå å betale konsesjonsavgift for bruk av sambandsutstyr som er nødvendig for å kunne utføre aksjonar som har til hensikt å redde liv og helse.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2009-04-02:
Representanten Micaelsen bruker bl.a. argumentasjonen om at momsmanntalet og momsregelverket er veldig komplisert og vanskeleg å setje seg inn i for ideelle organisasjonar. Derfor bør ideelle organisasjonar kanskje framleis betale 25 pst. moms – altså på grunn av at dei vil ha problem med å setje seg inn i regelverket. Eg ønskjer då å stille eit spørsmål til representanten Micaelsen. Dersom dette regelverket er så komplisert og vanskeleg å forstå, kan det jo tenkjast at det også er ei utfordring for små bedrifter allereie i dag. Bør ein ikkje då vurdere å forenkle regelverket, gjere det enklare, meir forståeleg og oversiktleg slik at også ideelle organisasjonar kan komme innunder det og små bedrifter kan få ein enklare kvardag?