Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2008-12-15:
Også i budsjettet for 2009 vil Fremskrittspartiet framheve familien som en av de viktigste pilarene i samfunnet, og det å føre en aktiv og riktig familiepolitikk vil gi betydelige samfunnsgevinster både på kort og lang sikt. Det er viktig for oss å ha dette som et fundament i bunnen og som en premiss for resten av denne budsjettrammen. Først til barnehager. Fremskrittspartiet er vel det partiet som gjennom årene etter det store barnehageforliket har forholdt seg til og fulgt forliket på den beste måten. I budsjettinnstillingen kan det se ut som om opposisjonen nærmest kjemper om å gi penger til barnehagene for at disse skal likebehandles. Det blir allikevel bare et spill for galleriet så lenge Arbeiderpartiet og SV ikke ønsker å ta de nødvendige grep for å sikre lik behandling av offentlige og private barnehager. Vi i opposisjonen burde greie å samle oss, slik at alle de private barnehagedriverne der ute faktisk forstår at det er noen som setter pris på den jobben de gjør for halvparten av alle barnehagebarn som går i private barnehager. Det er nemlig et faktum at en av premissene i forliket, og i all tid siden, har vært at alle partier har sagt at de vil likebehandle private og offentlige barnehager. Dette var Fremskrittspartiets primære krav i det representantforslaget vi fremmet sammen med SV i 2001. Vi har ikke glemt det siden, mens noen av partiene i salen åpenbart bare snakker om likebehandling uten å løfte en finger for å få det til. SV, som stod last og brast sammen med Fremskrittspartiet helt fram til de kom i regjering, har sviktet. De har sviktet grundig når man tenker på at de både har barnehageministeren og finansministeren. Likevel ønsker Arbeiderpartiet og resten av opposisjonen å la folk tro at dette er et løft fra Regjeringens side. Det er det slett ikke. Premissene for dette løftet var lagt lenge før denne regjeringen overtok stolene, og nå bruker de alle unnskyldninger de kan for å vri seg unna det faktum at private barnehager må stenge eller gå konkurs ofte fordi kommunene bruker penger på andre ting enn barnehager. Da viser jeg til Telemarksforskning, som sier at over 1 milliard kr av barnehagepengene er brukt på andre ting, fordi man rett og slett ikke ønsker å likebehandle private og offentlige barnehager. Det har aldri vært bevilget mer penger til barnehagene. For Fremskrittspartiet er det likevel viktigst at alle partiene i denne salen kommer sammen og omarbeider eller oppfrisker det gamle forliket, slik at vi kan være sikre på at alle de foreldrene som ønsker seg en barnehageplass, skal få det, at alle barnehagedrivere får forutsigbare rammer å forholde seg til, og at alle barnehager blir likebehandlet. Så til barnevernet. Det er ikke tvil om at vi har behov for et barnevern, men det er innretningen på dette barnevernet vi må diskutere, når det er mulig å la ungdommer bo på hotell i en måned fordi man ikke har kontroll på vedkommende på institusjon, eller når ungdommer rømmer fra institusjonen og utøver kriminelle handlinger mot andre fordi det ikke finnes et riktig tilbud til dem. Å isolere disse ungdommene på vanlige institusjoner er ingen god løsning på problemet. Barnevernet gjør veldig mye bra, men i 2008 må vi også ta inn over oss at vi kanskje trenger en revidering av lov om barnevernstjenester av 1992. Mange av ungdommene med atferdsproblemer, som også har voksenproblemer ved siden av, som rusavhengighet og voldelig atferd, har ikke fått den skolegangen de har krav på, og ofte sliter de med dårlig selvbilde og psykiske problemer. Natt til søndag fulgte jeg barnevernsvakten i Bergen. Hva jeg så og opplevde der, satte sine spor, som kommer til å følge meg en lang stund. Det engasjementet og den omsorgen de ansatte viste for barn og ungdom med problemer, var aldeles imponerende. Dette var mennesker med lang fartstid i barnevernet, og hadde den nødvendige ballasten og kompetansen med seg til å «lese» barna og finne løsninger på akutte problemer. Et tema de tok opp med meg, var at på grunn av at det statlige barnevernet betaler sine barnevernspedagoger langt bedre enn de kommunale, mister kommunene og førstelinjetjenesten menneskene med lengst erfaring til det statlige barnevernet. Kommunene sitter igjen med de nyutdannede, og det er de som kommer i kontakt med barna. Dette er et problem jeg synes vi skal se nærmere på, slik at vi ikke mister så mye kompetanse i kommunene. Det er svært mange barn som trenger et akutt tilbud. Vi har akuttilbud i Norge, men innen svært mange av dem er det utagerende, aggressiv og til dels ruset ungdom. Dette er ikke et sted å plassere et barn på f.eks. elleve år, som er redd og trenger et friminutt fra en sint far. Det kunne vært fint om man i forbindelse med f.eks. barnehusene også fikk én eller to sengeplasser eller kanskje helgeplasser, slik at den gruppen barn, hvor det nærmest er en avklaring med familien som skal til, har et sted å være over natten, eller der hvor institusjonene ikke greier å mobilisere personalet i løpet av helgen. Dette er også et problem vi bør se nærmere på. Vi ser av Riksrevisjonens årsrapport at det fremdeles er mye arbeid som gjenstår for at Bufetat skal få kontroll med økonomi, anbud osv. Nå er det gått noen år siden reformen, og Fremskrittspartiet synes det er utrolig dårlig at statsråden og departementet fremdeles ikke har greid å få kontroll verken med økonomi, habilitet eller anbud. Dette bør være førsteprioritet i kommende år. Så til finanskrisen. Noen lurer sikkert på hvorfor jeg kommer inn på dette temaet her, men saken er den at under vår ramme ligger også forbrukerpolitiske tiltak. Og blant mange gode tiltak er krisetelefonen for gjeldsofre. Vi ser at enkelte går så langt nå at de vurderer selvmord fordi gjelden har tatt overhånd i disse krisetider. Da er det viktigere enn noen gang at det finnes en krisetelefon gjennom Gjeldsofferalliansen, som kan gi råd til dem som trenger det, og jeg håper at statsråden vil videreføre tiltaket med krisetelefon i 2009, for det er vel ingen ting som skulle tilsi at problemene blir mindre i året som kommer. Og når Regjeringen ikke har lyktes i sin fattigdomsbekjempelse, må vi i alle fall sørge for at det er noen i tredje sektor, i den grad det er mulig, som kan gi hjelp til dem som søker råd. Vi vet også at ventetiden hos de kommunale gjeldsrådgiverne nå er opp mot ett år, noe som jo medfører merkostnader for dem som venter, i form av renter og inkassogebyr. Derfor er det svært viktig at de har et sted å henvende seg, som kan gi råd om hva de skal gjøre mens de venter. Avslutningsvis vil jeg si litt om krisetiltak. Fremskrittspartiet støtter ikke at krisesentertilbudet skal lovfestes, men det betyr selvsagt ikke at vi ikke støtter krisesentrene. Regjeringen har lagt fram, og har fått vedtatt, en lov om forbud mot sexkjøp i Norge. Den trer i kraft 1. januar, og da vil, skal vi tro både aviser og prostituerte, sexhandelen foregå bak lukkede dører, altså innomhus. Det betyr at mange av disse kvinnene vil utsettes for vold, fordi de ikke lenger har mulighet til å se sine kunder an på samme måten som de hadde da de var ute på gaten. Hva har statsråden gjort for å sørge for at det i alle byer nå vil være ekstra beredskap og et skikkelig tilbud til de kvinnene som blir utsatt for vold i forbindelse med lukket sexhandel? Er man forberedt, eller blir de avvist, slik som rusmisbrukende og voldsutsatte kvinner blir i dag? Vi er flinke i Norge med voldsutsatte kvinner, men er vi flinke nok? Jeg håper at statsråden kommer innom dette i sitt innlegg. Med dette tar jeg opp de forslag som Fremskrittspartiet alene eller sammen med andre har i innstillingen.