trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2017-12-07:
I dag overkjører flertallet i denne salen på nytt lokaldemokratiet, i hvert fall i de fleste av sakene, selv om man skriver noe annet – man skriver at man legger til grunn «gode lokale prosesser». Jeg har lyst til å sitere en av de første merknadene som står fra komiteens flertall: «Komiteens flertall, medlemmene fra Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti, viser til at kommunereformen er basert på gode lokale prosesser, der kommunene har gjort gjensidige vedtak om å slå seg sammen.» Det er jo direkte feil. Her tvangssammenslår man kommuner som har gjort vedtak om å stå alene. Denne prosessen har fra dag én hatt som mål å få et fåtall store kommuner. Nå lykkes ikke statsråd Sanner og regjeringen fullt ut med det, men det er allikevel oppsiktsvekkende at man overkjører enkeltkommuner, som man her gjør. Så forsøker man å få det til at det er Arbeiderpartiet som har vinglet. Nei, Arbeiderpartiet har ikke vinglet. Arbeiderpartiet har vært veldig tydelig på hvorledes vi står i denne saken. Det nytter ikke å gjenta det gang på gang. Frivillighetslinja står sterkt i dette. En annen ting som står sterkt, er at vi lytter til dem som har skoen på, og det er kommunene. Det er ikke sånn at det automatisk blir et bedre tilbud for innbyggerne om man får en stor kommune – kanskje ofte tvert imot. Det som er avgjørende, er at kommunene har gode rammebetingelser for å gi det tilbudet vi i denne salen ønsker. Som kommunepolitiker gjennom 30 år, åtte av dem som ordfører, mener jeg at jeg har ganske god kunnskap om dette. Denne saken avslører i hvert fall at vi har en statsråd som ikke har den samme kunnskapen. Denne salen er daglig opptatt av at innbyggerne våre skal ha gode tilbud, enten det er snakk om skole, barnehage, helse, omsorg eller kultur eller som næringsutviklere. Men det er i hovedsak sånn at det er kommunene og fylkeskommunene som i det daglige skal utøve dette og gjøre at vi når disse målene. Derfor er det avgjørende at disse kommunene settes i stand til dette. Det burde derfor være viktigere for kommunalministeren å fokusere på innhold og rammebetingelser enn tvang og størrelse på kommunene. Jeg er fornøyd med at Kristelig Folkeparti har snudd når det gjelder Bindal, men jeg er veldig usikker på hvor vi har Kristelig Folkeparti framover, ut fra både det de sier, og det de skriver. Kan nå Bindal føle seg trygg på at vi har en regjering som vil gi dem gode rammebetingelser i framtida for å klare å gi innbyggerne et fortsatt godt tilbud? I hvert fall ser det ut til at man har veldig lyst til å straffe dem for at de nå får lov til fortsatt å være en egen kommune.
Erlend Larsen (Høyre), 2017-12-07:
De siste 50 årene har Kommune-Norge fått en rekke krevende oppgaver. Stortinget har flyttet mange oppgaver fra stat og fylke til kommunene uten at Stortinget spurte kommunene om de ville eller kunne ta på seg alle disse oppgavene. Den siste store reformen kommunene fikk i oppdrag å løse, var samhandlingsreformen, en reform som etter mitt syn er den største driveren til kommunereformen. Men nå skal kommunene høres, og nå brukes ord som tvang og mangel på lokaldemokrati. Å tildele kommuner oppgaver er desentralisering. Å gi kommunene det som skal til for å levere gode tjenester, velger noen å kalle sentralisering. Stortinget har altså gjennom mange år pålagt kommunene nye oppgaver, men er ikke samtidig villig til å revidere kommunegrensene slik at de samsvarer med oppgavene kommunene har fått, og slik at kommunene blir robuste nok til å kunne klare å levere de tjenestene Stortinget har vedtatt. Jeg mener det er uansvarlig at enkelte kommuner bare har et par ansatte innenfor små tjenester som f.eks. barnevern eller rus og psykiatri. Jeg har respekt for at politikere vil ta vare på små kommuner, men jeg mener at politikere som vil ta vare på små kommuner, også bør si hvilke tjenester de mener skal løftes ut fra de minste kommunene. Siden vi fortsatt skal ha innbyggermessig små kommuner, mener jeg at vi bør gjøre som Tyskland og differensiere oppgavene til kommunene, slik at små kommuner får færre oppgaver. Jeg var ordføreren som startet den første kommunesammenslåingsprosessen, men jeg mener likevel at det er Stortinget og ikke lokalpolitikerne som skal bestemme hvordan landets administrative inndeling skal se ut. Nå får altså lokalpolitikere anledning til å ta vare på unaturlige kommunegrenser, istedenfor at Stortinget kunne revidert og skapt et Kommune-Norge som står i forhold til dagens krav og behov. Jeg synes det er trist at Arbeiderpartiet gikk bort fra valgløftet sitt fra 2013 og meldte seg ut av en nødvendig samfunnsutvikling. Et bredt kompromiss kunne skapt enheter som kan møte framtidens utfordringer og behov. Sist nyttår ble min kommune del av en helt ny kommune. Noen uker inn i nyåret fikk jeg en henvendelse fra en dame som jobbet innenfor psykiatrien. De skulle tilby et pårørendekurs for å detektere selvmordskandidater, og hun ville gjerne at jeg skulle formidle tilbudet til en spesifikk målgruppe. Da tenkte jeg at den nye storkommunen kommer til å bli veldig bra. Stokke kommune hadde dyktige ansatte innen rus og psykiatri, men de var for få til å kalles et fagmiljø, og de var for få og for små til å drive forebyggende helsetjeneste innenfor psykiatrien, slik nye Sandefjord kan tilby.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-12-07:
Etter å ha hørt representanten Ørmen Johnsens innlegg nå skal det bli interessant å følge hennes ferd videre med tanke på f.eks. to Høyre-styrte kommuner, Drammen og Lier. Ørmen Johnsen sier her at her skal det bli slutt på interkommunalt samarbeid. Vi skal følge interessert med på hva de ordene betyr i praksis. Kommunene sammenslås etter en pakkeavtale fra 8. juni i år mellom Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre, som representanten Kjønaas Kjos sa i sitt innlegg. Hva som var innholdet i pakka, hvor mange ulike saker som var i pakkeavtalen, vet ingen andre enn ledelsen i Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre. Slik behandles altså grunnsteinen i vårt folkestyre, kommunene, av disse partiene. Høyre støtter nå den pakkeavtalen med ett unntak. Kristelig Folkeparti var mot tvangsvedtak om kommunesammenslåing i juni – nå sier representanten Bransdal at slike vedtak «på generelt grunnlag ikke egner seg til reversering» – dette uten noen form for argumentasjon. Det er naturlig, for hva skulle en argumentere med nå, bare seks måneder senere, for det er ikke gjort noen vedtak som ikke kan reverseres. Formålet med kommunesammenslåing er sentralisering av makt og dermed å legge grunnlaget for enda mer sentralisering av aktivitet. Norge er for grissgrendt for Høyre. Det framstilles som gammeldags å befolke hele landet. Alle de flotte folkene som har gjort en svær innsats for landet og for fellesskapet, og som ønsker å gjøre det videre, får ikke noe særlig klapp på skulderen av Høyre, og det viser også valgresultatene. En stemmer vekk fra Høyre. Vi trenger levende lokalsamfunn i hele landet, og vi trenger flere attraktive arbeidstilbud for unge familier rundt i Distrikts-Norge. Men Høyre skal krympe Norge. Høyre argumenterer for at sentralisering vil gi bedre velferdstilbud for folk. Den påstanden er ikke forskningsdokumentert. Derfor vil jeg si: Det er en uærlig argumentasjon fra Høyres side i hele denne saken fra ende til annen. En tør ikke å argumentere med det som er kjernen, nemlig sentralisering av makt og sentralisering av aktivitet. Derfor må statsråd Sanner ty til tvang for å gjennomføre sammenslåing, derfor må statsråd Sanner ty til pakkeavtale med Fremskrittspartiet og Venstre – og så Kristelig Folkeparti – som altså ingen andre kjenner innholdet i. Jeg husker godt Høyres frivillighetslinje fra 1995, da Høyre stoppet tilsvarende politikk fra Arbeiderpartiet. Da var Høyre et mer verdikonservativt parti, etter arven fra leder Erling Norvik. Nå er det noe ganske annet med statsråd Sanner. I dette stortinget er det Kristelig Folkeparti som avgjør hva som skal skje videre. Vil Kristelig Folkeparti stå ved det de har sagt her i dag, kan det gå bra, men ut fra erfaring vet jeg at det krever et bredt folkelig engasjement, slik at Kristelig Folkeparti får støtte i sitt standpunkt videre.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-12-07:
Representanten Engen-Helgheim fra Fremskrittspartiet sa at jeg hevdet at det var problematisk med interkommunalt samarbeid mellom Lier og Drammen. Det sa jeg ikke. Min kommentar var til representanten Ørmen Johnsen, Høyres kommunalpolitiske talskvinne, som sa at med interkommunale selskaper var det ikke nærhet til beslutningene, og det var vedtak i de lukkete styrerom. Det var en slakt av interkommunale selskaper. Senterpartiet er sjølsagt for interkommunale selskaper, og jeg er helt enig i at den folkevalgte styringen av interkommunale selskaper må bedres. Det er fullt mulig å bedre det med bevisste ledere. Men det som er interessant, er hva regjeringa nå mener om interkommunale selskaper. Regjeringa argumenterer mot interkommunale selskaper, selskaper som er svært viktige for befolkningsstore kommuner, f.eks. Lier og Drammen. Men vil statsråden sette i verk aktive tiltak mot å videreføre eller gå mot å få flere interkommunale selskaper? Det synes jeg at statsråden i en sluttrunde her bør avklare når Høyres kommunalpolitiske talskvinne har gått så sterkt ut mot slike selskaper. Jeg tok fram Lier og Drammen, to Høyre-styrte kommuner som det har vært svær aktivitet for å slå sammen, men hvor Høyres ordfører i Lier prisverdig har stått på sjølstendighetslinjen. Statsråd Sanner sa videre at forvitring er alternativet til forandring. Derfor ligger det under at det er tvang. Jeg skal gi Sanner rett i at hvis en ikke forandrer, forvitrer det. Men alt som lever, er i endring, og det som er vår oppgave, er spørsmålet om hvordan vi vil dyrke den planten som heter kommunene. Høyre har klokkertro på strukturendringer og sentralisering. Senterpartiet har tro på noe som vi ser på som viktigere, og som mange er veldig opptatt av, nemlig hvordan kommuner blir ledet. Det gjelder organisasjon, kultur og ledelse, hvordan vi kan gi de menneskene som har faglige roller i kommunene – lærere, sykepleiere, saksbehandlere – mer makt og myndighet, slik at de i møte med sine innbyggere kan gjøre en bedre jobb. Det er den store utfordringen. Her er det svært mye å hente både i bedre kvalitet og i mer effektiv bruk av offentlige penger. Derfor er det en grov tilsløring når statsråden sier at forvitring er alternativet til tvang. Til slutt vil jeg berømme Kristelig Folkeparti for at en har gått inn på forslag til vedtak I og II. Jeg er Kristelig Folkeparti stor takk skyldig. Jeg merker meg at Høyre og Fremskrittspartiet ikke støtter Kristelig Folkeparti og resten av Stortinget. Derfor er det vesentlig at Kristelig Folkeparti trenger all støtte i tida framover. Jeg ønsker at kommunalpolitisk talsmann reiser rundt i hele landet og bygger opp den støtten, slik at de vedtakene kan bli en realitet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-12-07:
Høyres kommunalpolitiske talskvinne har tenkt seg om og er for interkommunale selskaper. Det er bra, for Drammen og Lier har mange av dem. Jeg understreker: veldig mange. Så sier den kommunalpolitiske talskvinnen at det er greit for harde tjenester, men problematisk for myke tjenester – barnevern, psykiatri og funksjonshemmede. Det er ingen prinsipiell forskjell. Det som er behovet, er bedre ledelse av de interkommunale selskapene, og det er kommunestyrenes folkevalgtes ansvar at det skjer. Helt til slutt vil jeg bare si at i dag tapte vi i Senterpartiet kampen mot tvangssammenslåing, men sammen med Kristelig Folkeparti vant vi krigen. Det er jeg veldig takknemlig for.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-12-07:
Denne tvangssammenslåingen av fylkene er uvirkelig. Martin Kolberg sa at det var en politisk ulykke. Jeg vil si at den vil skape mer kaos, og folk flest vil våkne når virkeligheten kommer fram. Viken og sammenslåingen av Troms og Finnmark er gode eksempler. Det er kjemperegioner, enten i folketall eller i areal. Hvis folk hadde reist mer i det territoriet vi her snakker om, hadde en forstått mer av dybden i det jeg sier. Ansvaret for dette ligger hos Kristelig Folkeparti, for Høyre og Fremskrittspartiet er imot tre folkevalgte nivåer, og Venstre får verken kommuner eller regioner store nok. Det er Kristelig Folkeparti som har tvilen i seg, og tvilen har altså falt ned på det Høyre står for. De folkevalgte er ombudskvinner og ombudsmenn. Hvordan rollen utføres, er avgjørende for respekten for de folkevalgte. Det er ikke mulig for folkevalgte i Viken, med 1,2 millioner innbyggere og et område fra Halden til Halne på Hardangervidda, å gjøre en god jobb. Det er ikke mulig å ha god oversikt over eksempelvis videregående skoler og fylkesveier i det store området. Hadde flere reist og følt på hva som rører seg, hadde en bedre forstått dette. Jeg har noe erfaring fra Buskerud. Det er krevende nok å være tingmann for Buskerud hvis en skal fornemme hva som rører seg, og hva som er de viktigste oppgavene som gjelder for det området. Det er mye arbeid. Denne tvangssammenslåingen vil forsterke politikerforakten, og den har ikke folkelig støtte. De fire partiene fornemmer ikke hva som rører seg blant folk. Den er ikke i samsvar med regional stat. Vi har et Nav, vi har et politi, vi har et vegvesen, og vi har en beredskapsorganisasjon som er annerledes enn det som nå blir etablert. Det er ikke tatt hensyn til. Det er ikke samsvar mellom regionting og valgkretsen til Stortinget, og jeg vil da ikke som tingmann for Buskerud kunne legge avgjørende vekt på hva regiontinget i Viken bestemmer om samferdsel i Buskerud, for jeg er valgt av Buskeruds befolkning. Heldigvis er valgkretsene til Stortinget forankret i Grunnloven. Dagens vedtak kommer ikke til å være noen varig løsning. Vi står foran et arbeid i fylkene som kommer til å tappe fylkene for krefter og penger, og resultatet blir større byråkrati. Vi vil gå vekk fra et folkestyre som startet med formannskapslovene i 1837, og vi vil få enda mer vekt på embetsmannsstaten.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-12-07:
For Senterpartiet gjelder saken trygghet og beredskap og mer likeverdige spesialisthelsetilbud. Og som Ingalill Olsen sa, er Finnmark et enormt stort fylke, og det er lite folk. Det er klart at dette er et veldig krevende dilemma. Det er derfor jeg tar ordet i saken, for å se det med en sørings øyne. Når en søring fra Buskerud kommer til Finnmark, ser en tydeligere hvordan søringer har behandlet Finnmark i mange sammenhenger, og nå diskuterer vi helse. Den situasjonen som Finnmark er i, med det dilemmaet som Ingalill Olsen beskriver, må etter vår vurdering føre til en særskilt behandling av spesialisthelsetjenesten i Finnmark. Det som satte fart i diskusjonen om Alta, og hvilke tilbud Alta og den befolkningen som sokner til Alta, skal få, var behandlingen av Odda sjukehus. Da fikk vi virkelig fart i diskusjonen, og da ble det sagt til Senterpartiet: Når dere er så aktive for å sikre tilbudet i Odda, må dere ta konsekvensen av det og også gjøre en bedre jobb for andre deler av landet. Ja, vi har lenge hatt planer om å gjøre en sterkere jobb for andre deler av landet, men da ble det i hvert fall helt klart for oss at i Alta må tilbudet bedres. Det som er viktig, er at det nå ikke skapes usikkerhet om bygging av et nytt sykehus i Hammerfest. Som mange har vært inne på, er situasjonen langs kysten enda vanskeligere enn den er for dem som har Alta som sin base. Med store og værharde avstander er det en situasjon som gjør at folk som sokner til Alta, må gis en bedre trygghet, med en fødeavdeling i Alta og nødvendige akuttfunksjoner knyttet til det. Dilemmaet blir, som flere har vært inne på, at fagfolk trenger øvelse, fagfolk trenger utfordrende arbeid, og det gjør at en må kompensere manglende antall med at en har en nettverksmodell som er mer omfattende i Finnmark enn i resten av landet. Statsråden sa at det er mange folk i mindre kommuner i landet som har lengre avstand til lokalsjukehusene enn det som er situasjonen for folk knyttet til Alta. Ja, det er riktig, men det ser ikke vi som noe avgjørende argument. Det har også blitt sagt at det er ikke stor fare for transportfødsler. Situasjonen er, så langt jeg har erfart, at det brukes spesielle medikamenter for å utsette fødsler og dermed få færre transportfødsler. Transportfødsler skal vi ikke ha.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2017-12-07:
Jeg tror Engen-Helgheim burde ta seg en tur til Bindal og møte folk der, sette seg inn i hvor store avstander det er mellom Bindal og namdalskommunene med Leka, og høre hva de sier. Da hadde han skjønt at det var et enormt engasjement i Bindal for å bestå som egen kommune. Og hadde representanten tatt seg bryet og snakket med ordføreren i Bindal, hadde han skjønt at ordføreren i Bindal er helt fortvilet over hvordan Høyre og Fremskrittspartiet har behandlet den kommunesammenslåingen. Så det at Fremskrittspartiet tar Bindal til inntekt for sin sak, viser at Fremskrittspartiet ikke har satt seg inn i saken i det hele tatt. Den tidligere varaordføreren i Drammen har ikke snakket med noen i Bindal – å gjøre det er et godt råd på generell basis. Det er en merkedag i Stortinget nå, fordi regjeringens store prestisjeprosjekt om å slå sammen kommuner med tvang nå blir stoppet, for i vedtak I i innstillingen står det helt tydelig at kommende «kommunesammenslåinger i perioden 2017–2021 skal utelukkende bygge på frivillighet.» Vedtak slutt. Og i II, som det heller ikke virker som om representanten for Fremskrittspartiet har lest, står det at man videre ikke skal bruke inntektssystemet til å tvinge sin vilje igjennom. Det har vært noe av Senterpartiets kritikk mot denne reformen at man også har gjennomført endringer i inntektssystemet, ikke for å gjøre innbyggernes tjenester bedre, men for å få slått sammen kommuner – koste hva det koste vil. For det har vært sånn at i mange av de små kommunene har folk vært mest fornøyd med tjenestene, vært mest fornøyd med eldreomsorgen, men det har ikke Fremskrittspartiet og Høyre likt, og så har de prøvd å presse gjennom sin vilje gjennom endring i inntektssystemet. Det har vært en grunnleggende udemokratisk prosess som man kalte en demokratireform. Det er interessant at regjeringen selv bestilte en rapport fordi de skulle evaluere lokale folkeavstemninger om kommunesammenslåing. Jeg håper representantene fra Høyre og Fremskrittspartiet har tatt seg bryet med å lese den rapporten, og at statsråd Sanner har tatt seg bryet med å lese den rapporten, for den er helt nådeløs mot Sanners prioriterte metode og Solbergs prioriterte metode – nettopp bruk av meningsmålinger. Og den er helt entydig: Under ingen omstendigheter kan meningsmålinger sidestilles med folkeavstemning – mens regjeringen har hatt meningsmålinger som sitt verktøy. Denne rapporten anbefaler at man skal ha retningslinjer for folkeavstemninger, ikke bare retningslinjer for meningsmålinger, som Sanner, Solberg og Siv Jensen ønsket. Så jeg håper at vi framover kan få en mer kunnskapsbasert debatt om kommunesammenslåing, og at også regjeringen leser de rådene man har fått. Det er en gledens dag fordi det nå blir slutt på tvangssammenslåinger. Jeg er glad for at Leka og Bindal skal bestå. Jeg hadde håpet at også flere kunne fått friheten tilbake.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2017-12-07:
Da vi hadde debatten om regionreformen i vår, gikk hovedtalsmannen for Kristelig Folkeparti, Geir Sigbjørn Toskedal, opp på talerstolen stolt og kry og sa at nå har vi fått en løsning ingen partier egentlig vil ha. Det uttalte Toskedal i debatten. Det illustrerer hele denne reformen. Høyre ønsker den ikke, Fremskrittspartiet ønsker den ikke, Kristelig Folkeparti ønsker den ikke, og i Venstre er det ulike standpunkter ettersom hvem du spør. Det er komplett uforståelig at Stortinget i dag gjentar den samme feilen som man gjorde i vår. Når en spør hver enkelt Høyre-representant i restauranten her ute eller rundt omkring i Norge, sier de: Nei, selvfølgelig vil vi ikke ha denne reformen, men vi gjør det likevel, på grunn av noen i Venstre. Det er ikke utredet, det er ikke gjennomtenkt. Da regjeringen kom med proposisjonen som varslet det, hadde den én hovedbegrunnelse, at det skulle være en opprydding av regioninndelingen. Da er det interessant å se hva regjeringen faktisk har gjort. Det blir elleve regioner, folkevalgte regionale nivå. Det har regjeringen valgt. Så har de gjennomført en stor politireform. Der blir det tolv, så selv ikke i de to reformene klarer man å ha samme tall. Så skal man nå gå gjennom Nav. Der deler man region Viken opp i to, en Øst-Viken og en Vest-Viken, som den samme regjeringen står ansvarlig for. Når det gjelder antall stortingsvalgkretser, blir det 19, og når det gjelder inndeling av fylkesmennene, skal fylkesmannen i Oslo være den samme som fylkesmannen for Oslo, Akershus, Østfold og Buskerud, så der blir det også en annen inndeling. Så den eneste begrunnelsen regjeringen brukte, å få en opprydding, har de gjort det motsatte av: Det har blitt flere inndelinger og mer rotete og en løsning egentlig ingen partier vil ha. Da er det, kjære medrepresentanter, sånn at hver enkelt medrepresentant er ansvarlig for hva man stemmer, og når man selv ikke synes denne løsningen er fornuftig, vær da så snill og stem mot den! Og Kristelig Folkeparti: Dere er jo ikke for denne løsningen, dere er jo imot den. Det har blitt en løsning som ingen partier vil ha. Hvorfor stemmer dere da for noe dere er imot? Det er et veldig godt prinsipp: stem for det man er for, og mot det man er imot, spesielt i en sak der man ikke har noen entusiasme, ingen glød, ingen tro på at dette kommer til å skape et bedre land, bare mer sentralisering, dårligere løsninger og mer byråkrati. Det er ikke for sent å snu. Vær så snill, følg den overbevisningen du egentlig har, og stem for en fornuftig inndeling, ikke for den type regioner som Viken, det nye Finnmark og det nye Innlandet, som ikke har noen lokal entusiasme, og ikke noen lokal forankring.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2017-12-07:
Dette handler om folk, folks liv, tjenestene de har krav på, og hverdagen de lever. Jeg må spørre forsamlingen: Er Norge et vellykket land? Er vi verdens beste land å bo i? Historisk var vi i 1837 392 kommuner. I 1931 var vi 747 kommuner. I 1964 var vi 454 kommuner. Og i 2014 var vi 428 kommuner. På 1960- og 1970-tallet hadde vi store reformer, og nå står vi overfor en ny. De siste årene har jeg fått være med Øystre Slidre kommune gjennom vårt og deres arbeid med kommunereformen. Signalene fra departementet var mange og tydelige. Vi måtte ta tak i utfordringene vi sto overfor, og se framover. Dette vil jeg påpeke at Kommune-Norge til enhver tid gjør. Øystre Slidre kommune, med ca. 3 200 innbyggere, og kommunestyret, med 21 folkevalgte, gikk løs på reformarbeidet. Vi var bevisste på utfordringene vi sto overfor – demografisk utvikling, fare for færre innbyggere, lavere fødetall, bl.a. Det eneste vi ikke kunne skjønne lokalt, var at alt dette ville bli løst dersom vi slo oss sammen med alle nabokommunene våre, der flesteparten har lignende utfordringer. Arealplaner blir ikke enklere å behandle og vedta i en større kommune. Oppfølging av og tilrettelegging for ulike innbyggere blir ikke nødvendigvis enklere i en større kommune. Næringsutvikling er en landsomfattende problemstilling. Vi vil jo ha flere arbeidsplasser og større verdiskaping over hele landet. Da mener Senterpartiet at nærhet til ressurser gjennom levende folkestyre, rettferdig fordeling og bevisst forvaltning må legges til grunn. Dette mener vi er best i små kommuner. Én ting kan jeg være enig i, nemlig at forvaltningsledd og organisering av offentlige tjenesteytere, offentlig administrasjon, ikke er logisk alle steder – i ulike sektorer, innen ulike fagfelt, i ulike tjenester med mange ulike typer inndeling og organisering. Det er forståelig at både folkevalgte, bedrifter og den gjengse nordmann kan bli forvirret. Men samtidig har vi en aktiv forvaltning og oppfølging av lover og hva vi har krav på i landet vårt. Politikere reformerer rett som det er, enten det er skole, forsvar, politi eller andre tjenester i samfunnet. Men nå som regjeringen vil reformere selve måten vi organiserer folkestyret på, må vi holde tunga rett i munnen og vite hva vi driver med. Faktum er at vi er over gjennomsnittet til OECD-land i indikator på livskvalitet. Det handler bl.a. om at vi får påvirke beslutningene som berører oss. Folkeavstemning i Øystre Slidre kommune var ikke å anbefale, men vi fikk et godt mandat, vi sa nei til sammenslåing med de andre kommunene i Valdres.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2017-12-07:
Uforutsigbarhet har vært et tema i debatten. Senterpartiet er helt enig i at forutsigbarhet er det beste å arbeide etter, enten det handler om hva du møter den dagen du har i møte, det kommende året eller tiåret. Det er bevisst av oss å ta omkamp på dette temaet, for vi mener det lokale folkestyret ikke har blitt hørt i kommunereformen slik arbeidet har blitt gjort til nå. For i høst har vi hatt et stortingsvalg, og valget er det forumet der vi ber innbyggerne i Norge om mandat til å føre vår politikk. Folket har talt. Regjeringens politikk vil de ha mindre av. Regjeringspartienes mandat har blitt svekket i Stortinget. Det holder ikke lenger med støtte fra enten Kristelig Folkeparti eller Venstre. Nå må begge partiene støtte regjeringens politikk for å sikre den flertall. Folket har talt. Senterpartiet styrket sitt mandat i Stortinget. Vi er en nesten doblet gruppe. Vi er valgt her for å løfte folks meninger, og det gjør vi. Regjeringen ba om lokale utredninger, men jeg lurer på i hvilken grad departementet og statsråden har lest dem, satt seg inn i dem og lagt dem til grunn for sine tvangssammenslåinger. Uforutsigbarheten kommer når regjeringen endrer inntektssystemet. Dette er politisk styring av rammevilkårene kommunene nettopp har for å levere sine oppgaver. Som om kommunene ikke hadde nok utfordringer fra før, vil statsråden nå gi kommunene enda større utfordringer med å få endene til å møtes – i alle fall når de ikke ønsker å gjøre som statsråden synes, selv om dette kanskje var nettopp det klokeste valget for de kommunene det gjelder. Senterpartiet ønsker at kommuner som søker om oppheving, skal kunne gjøre det, for å legge til rette for at kommunen kan velge det som er best for deres utvikling og framtid, og gjøre framtida mest forutsigbar for dem. Dessverre lover regjeringen videre framdrift av kommunereformen. Jeg er glad Oppland har vært skånet for denne typen vedtak til nå, og kommer til å være årvåken og følge med på videre vedtak. Jeg og Senterpartiet ønsker et lokalt og levende folkestyre. Vi er opptatt av at de som har skoen på, best vet hvor den trykker. Forutsigbarhet er et gode som vi folkevalgte er nødt til å legge til rette for. Kommunene våre fortjener å vite hva de har i vente det kommende året og tiåret, og det må være forankret i det de lokale – de lokalt folkevalgte – mener er rett. Demokrati og folkestyre må vi ikke ta for gitt. Oppslutningen om valget er bl.a. vårt ansvar, og da mener jeg Senterpartiets valgresultat gir all grunn til å skjønne at denne reformen bør stoppe.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2017-12-07:
Jeg stiller meg bak Lundteigens bemerkninger på slutten, og så må jeg bare kommentere noe: Kristelig Folkeparti lurer på om vi diskuterer kommunereform eller tvangssammenslåing. Jeg vil bare påpeke at de to sakene henger ganske tett sammen. Så et par perspektiver som jeg har merket meg ikke er tatt opp nok, bl.a. «distrikt»: Sett i verdenssammenheng er hele Norge et eneste stort distrikt. Selv byene våre er rimelig små og spredtbebygde sammenliknet med andre byer i verden. Høyre trekker fram at de vil innbyggerne vel, men ikke nødvendigvis det offentlige styringsnivået. Det henger ikke på greip. Interkommunale selskaper, enten de er gode eller dårlige: Det bør føre til sammenslåing av kommuner. Vurderingen regjeringen legger til grunn, mener jeg ikke tar god nok høyde for verdier vi ikke kan måle i kroner og ører, som frivillighet, lokalt engasjement og lokalt eierskap. Nei til tvangssammenslåing!
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2017-12-07:
Høstens valg var spennende. Til syvende og sist handlet det om sakene partiene og vi som kandidater sto for. For meg og Senterpartiet var kampen for folkestyret og respekt for vedtakene gjort i fylkestinget i våre fylker, og i representanten Kjenseth og mitt fylke, Oppland, avgjørende. Fylkene gjorde som regjeringen ba om – de utredet, så på utfordringer, muligheter, fordeler og ulemper ved å stå alene eller å slå seg sammen. På bakgrunn av gode faglige utredninger kom de fram til at de ikke ville stemme for sammenslåing. Likevel er Venstre overbevist om at dette er veien å gå. Mon tro om de vet noe de folkevalgte som styrer fylkene til daglig – også det fylket vi representerer – ikke vet. Jeg lurer på: Opplever representanten Kjenseth at han har en styrket posisjon inn i det videre arbeidet med regionreformen, eller har høstens stortingsvalg tross alt endret maktbalansen og svekket mandatet til Venstre i Stortinget?
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2017-12-07:
Det handler om folk, det handler om folks liv, det handler om tjenestene de har krav på, og hverdagen de lever i. Først – litt overordnet – noen konkrete eksempler på at verdier med nærhet over hele landet er gode norske verdier: norsk verdiskapning i stor grad knyttet til utnytting av naturressurser i form av fisk, mineraler, trevirke og andre råvarer, spredt over hele landet nordmenn som er knyttet til hverandre gjennom stedene våre, hjemsteder med dialekter, fotballag, bunader, familiehistorier, feriesteder nærhet til beslutningstakere og kjennskap til hverandre, som bygger tillit spredt bosetting som god beredskap og som vårt sterkeste forsvar Stortinget har satt mål om at vi skal opprettholde vår selvforsyningsgrad av mat, også fordi det gjør oss tryggere. Men da må det jo bo folk der maten skal produseres. I framtiden må vi få mer ut av mindre i offentlig sektor fordi oljeinntektene faller og omsorgsbehovet øker. Når vi skal tenke nytt, har vi muligheter til også å tenke spredt. Hva er Senterpartiets alternativ til denne reformen? Jo, det er en tillitsreform. Senterpartiet vil foreslå en plan for langt større utflytting av statlige arbeidsplasser som en del av et arbeid om å tenke nytt om direktorater og forvaltning. Utflytting bør bygge på tydelige kriterier om at vertskommuner har nok langsiktighet til å sikre gode overganger for ansatte. En tillitsreform i offentlig sektor må sikre både bedre resultater og lavere kostnader for forvaltningen. Vi må tørre å flytte flere beslutninger til førstelinjen og øke medvirkning for medarbeidere i skole, helse og omsorg – det motsatte av dagens tilstander med en regjering med støtte fra Venstre og Kristelig Folkeparti. Så til dagens debatt: Representanten Kjenseth ramser lydig opp organiseringer der vi har et samstemt Innlandet. Jeg er glad for at vi kan samle tjenester i Innlandet, men Venstre må jo ikke forveksle samarbeid med politisk organisering. For meg er det hårreisende at verdien av folkestyre og lokale vurderinger for forvaltningsorganet som vi som opplendinger til daglig må forholde oss til, blir forvekslet med andre organer i Oppland og Hedmark. Det er ikke det samme, og det bør heller ikke bli vurdert på samme måte. Det må ligge til grunn faglige vurderinger som forsvarer en sammenslåing av Oppland og Hedmark. Det har jeg til gode å se. Norge er verdens beste land å bo i, og det håper jeg det vil fortsette å være. Desentralisering er en verdi. Tillit og beredskap er viktige verdier.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2017-12-07:
Vi klarer ikke å gi oss i denne debatten, og jeg lar meg engasjere. Det handler om virkeligheten, og at det som blir referert fra denne talerstolen, og det som blir referert i ettertiden, er representativt for de folkene vi sitter her på vegne av. Da må jeg rett og slett ta ordet for å lette det jeg har på hjertet og reflektere over det jeg har opplevd, både som lokalt folkevalgt, og som en del av denne reformen de siste årene. Statsråden sier at dette har vært drevet fram av framoverlente lokalt folkevalgte politikere. Etter å ha vært blant dem som har vært med på å drive fram og jobbe med reformprosessen, kan jeg si at vi følte det ikke som om vi hadde noe valg. Vi følte det ikke som om det var noe annet alternativ enn å gjøre som statsråden sa. For når man sitter som lokalt folkevalgt, har man enorm respekt for dem som er folkevalgt på Stortinget, og dem som sitter i regjering. Men det er godt å sitte her i dag og vite at det handler om hvilke perspektiv man har, hvilket kunnskapsgrunnlag man har, og hvilke beslutninger man tar når man sitter her. Jeg vil bare si på vegne av de lokalt folkevalgte at dette ikke nødvendigvis er blitt drevet så frivillig og så velvillig fram som statsråden skal ha det til. Representanten Kjenseth sammenligner Sykehuset Innlandet og regionreformen. Han viser til at Senterpartiet er for en sammenslåing av sjukehus, men ikke fylker, der Venstre er for sammenslåing av fylker, men ikke sjukehus. La meg bare påpeke at prosessen med å slå sammen disse sjukehusene har pågått siden 2002, hvis jeg ikke tar helt feil. Da sier det seg selv at etter 15 år begynner vi å få et godt kunnskapsgrunnlag, og det er ganske tydelig hvilke oppgaver som skal tilfalle det nye sjukehuset, og hvilke som skal bli igjen på lokale helseinstitusjoner. Det som ikke er like tydelig, er hvilke oppgaver som skal tilfalle et nytt, stort fylke med sammenslått Oppland og Hedmark. Regionreformen har pågått siden 2005. Vi har ikke et godt nok grunnlag her i dag, mener jeg, mener Senterpartiet, til å gå inn for dette. Nærhet og folkestyre er en verdi.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2017-12-07:
Her er jeg stolt forslagsstiller som jubler for gjennomslag. Én time fysisk aktivitet hver dag er godt for helsen, og det er godt for elevene i skolen. Jeg vil spørre dere: Hva har regjeringen, Helsedirektoratet og Folkehelseinstituttet felles? Jo, de sier noe om hvor lenge vi bør være fysisk aktive hver dag til det beste for livsstil og helse. Helsedirektoratet anbefaler nettopp at barn skal være aktive minst 60 minutter hver dag, som flere representanter har påpekt. Nå får vi feire at vi sikrer barna dette i skolen. Skolens rolle er danning og utdanning av elevene – det kan ingen betvile – og da må vi anerkjenne at folkehelse, holdninger og vaner er en viktig del av dette. Jeg er glad for å høre at det er flere representanter som fra talerstolen sier de er for en mer praktisk og aktiv skole. Det å la elevene utfolde seg gjennom fysisk aktivitet og gjennom lystbetonte aktiviteter der elevene får erfare at det er gøy å være fysisk aktiv, er bra. Dette mener Senterpartiet allerede er en del av skolens mandat. I den overordnede delen av læreplanen er det støtte i at dette har en plass i skolen, f.eks. kan vi sitere den nye, generelle delen som ble fastsatt 1. september: «Elevene dannes i møte med andre og gjennom fysisk og estetisk utfoldelse som fremmer bevegelsesglede og mestring.» Senterpartiet og lærerne er ellers særs enig i at skolens oppdrag er noe langt mer enn teoretisk kunnskap og basisfag. Ungene har behov for å kunne utfolde seg fysisk gjennom ulike aktiviteter i løpet av skolehverdagen. Det er også av betydning for læringen. Representanten Hoksrud stiller spørsmål ved praktisk gjennomføring av forslaget og hvorvidt det burde ha vært tatt opp i utdannings- og forskningskomiteen også. Jeg kan berolige representanten med at to av forslagsstillerne sitter i nettopp denne komiteen, og vi kan gå god for at dette er gjennomførbart. Jeg som lærer kan bekrefte at dette er gjennomførbart. Så er jeg uenig med representanten Gudmundsen i at vi skal byråkratisere og måle dette på alle bauger og kanter. Dette lar seg gjennomføre. Jeg har tillit til at lærerne vil løse dette på en god måte, og én time fysisk aktivitet hver dag er bra for elevenes helse og for elevenes læring.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2017-12-07:
Jeg registrerer at jeg nå er i ferd med å bli møteplager i dagens møte, og det beklager jeg, men det er en veldig engasjerende debatt og gode meningsbrytninger her. Jeg hører at representanter mener at feil komité har behandlet forslaget, men da må jeg bare spørre: Da skulle vel det vært bemerket under behandlingen av referat og forslaget fra presidentskapet? Og et tilsvarende forslag, som ble fremmet i vår, ble behandlet av samme komité. Så jeg håper da at ikke representantene fra Høyre og Fremskrittspartiet ønsker forankring av behandlingen i utdannings- og forskningskomiteen når forslag de er uenig i, får flertall – for det gjorde ikke nødvendigvis ikke forslaget i vår, så da var det greit. Jeg har også registrert kritikken fra flere lærerorganisasjoner med en påstand om at forslaget innebærer overstyring av lærere. Samtidig har jeg også registrert og har mottatt meldinger fra mange lærere som uttrykker støtte og begeistring for forslaget, og som påpeker at vedtaket er viktig for å prioritere fysisk aktivitet i skolen. Senterpartiet er helt på linje med lærerne i kampen mot detaljstyring og overkjøring av lærernes profesjonelle skjønn. Derfor har vi heller ikke foreslått i detalj hvordan dette skal bli gjennomført. Det er mange eksempler fra skoler som allerede i flere år har organisert skoledagen slik at elever har nettopp én times fysisk aktivitet daglig. Det greier de innenfor dagens fag- og timefordeling, og jeg må påpeke at metodefrihet jo nettopp er frihet til å velge metode. Selv er jeg utdannet lektor i realfag fra NMBU i Ås. Der viser praksis og forskning at uteskole og innslag av fysisk aktivitet i undervisningen, som gir korte avbrekk fra stillesittende undervisning, er vellykket. Dette er pedagogisk forankret og henger i Ås sammen med UBU – utdanning for bærekraftig utvikling. Det er mange skoler som i dag benytter metoder og aktiviserer elevene fysisk også utenom kroppsøvingsfaget, og det er mange løsninger. Når det gjelder fagtrengselen i skolen, er det viktig å legge til rette for det at elevene kan utfolde seg gjennom fysisk aktivitet, allerede er en del av skolens mandat. Senterpartiet er også enig i at det er fagtrengsel. Det er nettopp derfor vi ikke introduserer fysisk aktivitet som et nytt fag på toppen av alt annet, men mener at dette skal løses innenfor dagens organisering av undervisningen og skoledagen.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2017-12-07:
Representanten Engen-Helgheim og statsråd Sanner snakker stadig om «reverseringspartiene». Det er ikke å reversere, det å ville en annen retning enn en krapp høyresving. Senterpartiet står for en linje som går framover, og jeg vil betakke meg for den typen tom retorikk. Arbeidet med kommunereformen har vært et merkelig skue. Fra å skulle være basert på frivillighet ble det mer og mer klart at det ble frivillighet med tvang. Selv har jeg fulgt prosessen som ordfører fram til i høst, og den reelle valgfriheten må jeg si at jeg har opplevd som svært begrenset når man fra regjeringens side stadig har kommet med økonomiske trusler og endret både frister og rammebetingelser underveis. Det har vært regelen i denne reformen. Resultatet er det kartet vi ser konturene av i dag – ingen dårlig løsning for dem som ut fra en ideologisk bedriftsøkonomisk tankegang ikke kan gjøre enheter store nok. Men for oss som har tro på en positiv samfunnsutvikling, tro på levende lokalsamfunn – små og store – på fleksibilitet, valgfrihet og på at det skal være rom for lokale løsninger, har dette vært en dårlig prosess. Kommunalministeren sier at reformen skal fortsette fordi det er behov for fortsatt større kommuner. Ja, nettopp – altså var retorikken om frivillighet i utgangspunktet for denne reformen nettopp det: kun retorikk. Det viser også at det kun er ideologiske prinsipper som ligger til grunn, ikke hensynet til levende lokalsamfunn og likeverdige tjenester i hele landet. For Senterpartiet er utgangspunktet nettopp det: levende lokalsamfunn i hele landet. Det mener vi har best grobunn gjennom lokale, frivillige løsninger. Folk vet selv best hvor skoen trykker. Det er ingen hemmelighet at Senterpartiet ikke er særlig tilfreds med denne dårlig begrunnede reformen og resultatet av den. Den forsvares nå heller ikke av statsråden – slik jeg hører det – med reelt innhold og substans, men med en fortsatt slagerparade vi har hørt så mange ganger før, helt siden Elvis opptrådte på 1960-tallet, noe statsråden også stadig henviser til. Jeg er glad for at stortingsflertallet nå slår fast at det ikke skal brukes mer tvang, og jeg er glad for at stortingsflertallet slår fast at inntektssystemet ikke skal brukes som brekkstang. Det står i sterk kontrast til hva kommunalministeren hevdet i sitt innlegg. Det betyr – og jeg forutsetter at Stortinget tar konsekvensene av egne vedtak – å sørge for at innbyggere i kommuner som Marker, Skiptvet og Rakkestad har den samme tryggheten som tvangssammenslåtte innbyggere i nye Indre Østfold kommune, eller i tidligere tvangssammenslåtte Fredrikstad. Da sikrer vi reell valgfrihet, og da sikrer vi lokalt selvstyre og folkestyre. Det snakkes om at nå må man få ro. Nå må vi gi de kommunene ro til å videreutvikle sine lokalsamfunn ut fra dagens premisser.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2017-12-07:
Hvis jeg forsto det riktig, trenger vi større regioner for å øke konkurransekraften. Logikken var altså at Tynset ville få større konkurransekraft ved å ligge i samme region som Raufoss. Det vil si at Hallingdal vil få større konkurransekraft ved å ligge i en grenseregion med kort vei til kontinentet. Denne logikken skjønner jeg ikke. Det må i så fall bety at Venstre fysisk skal flytte Hallingdal nærmere markedet. Det er jeg litt usikker på om vi har plass til i Østfold. Eller hva er det egentlig Kjenseth og Venstre mener?
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2017-12-07:
Jeg må si at argumentasjonen om at vi trenger disse store regionene for å overføre flere oppgaver, er litt hul. Derfor er det litt merkelig å registrere at vi rett før Stortingets sammentreden i høst fikk en høring om å overføre vannmiljøforvaltningen fra fylkeskommunene til staten, fra plan- og bygningsloven til staten, til tross for at forskning fra Norsk institutt for by- og regionforskning viser at vannmiljøforvaltningen i Norge har vært svært vellykket i sin gjennomføring. Hvorfor i alle dager velger man da å flytte en oppgave fra fylkeskommunalt nivå til statlig nivå?
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2017-12-07:
Senterpartiet har som utgangspunkt et aktivt og levende folkestyre, der beslutningene tas så nær folk som mulig. Innretningen på regionreformen bryter med disse forutsetningene. På meg virker det som om Kristelig Folkeparti og Venstre i det godes hensikt har satt i gang noe man ikke har hatt helt kontroll på. Bare sånn kan vel giganter som Troms og Finnmark, ufunksjonelle konstruksjoner som Viken med Østfold, Akershus og Buskerud, oppstå, samtidig som vi beholder flotte fylker som Rogaland og Møre og Romsdal. Ja, sistnevnte skaller jo til og med litt av til Trøndelag nå i forbindelse med kommunereformen når Halsa går dit, og Rindal har vel også søkt overgang. I det ligger et paradoks. Møre og Romsdal med sine 266 000 innbyggere takler altså å møte framtidens mange nye utfordringer og tyngre oppgaver, mens fylkene Akershus med 600 000 innbyggere, Østfold med 293 000 innbyggere og Buskerud med 280 000 innbyggere etter Kristelig Folkepartis, Venstres og regjeringens mening ikke er i stand til dette. Forstå det den som kan. Verken Østfold, Akershus eller Vestfold har positive vedtak som slutter opp om region Viken – kanskje ikke så rart, all den tid det er vanskelig å få øye på felleskapets og disse tre fylkenes samlede regionale fortrinn, slik Kristelig Folkeparti i sine merknader påpeker at det bør være. Derfor hadde jeg tro på Kristelig Folkeparti. Jeg hadde et håp om at de kom til å lande rett og gi folk en grunn til respektfullt å heve på øyenbrynene ved å vise at politikere også kan snu i tide når man oppdager at man faktisk er på ville veier. Leser man partiets merknader, skriver partiet sågar at Viken er uforholdsmessig stor, og at det er en viktig målsetting for partiet at det er samsvar mellom regional stat og de nye fylkesgrensene. Derfor stiller partiet seg undrende til regjeringens utspill om å dele Nav i et østre og et vestre Viken. Ja, likeledes burde partiet stilt seg undrende til de nye politidistriktene, inndelingen på helseforetakene, og ikke minst fylkesmennene, som skal være felles for f.eks. Viken og fylket Oslo, for å nevne noen nærliggende etater som i framtiden ikke kommer til å samsvare med det nye fylkesnivået. Partiet skriver også i merknadene at det forutsetter «at det overføres tilstrekkelig med oppgaver til fylkeskommunene». Men så vidt jeg kan se, har ikke Kristelig Folkeparti stilt noen krav om hvilke oppgaver man mener skal tillegges dette nye forvaltningsnivået. I mellomtiden fortsetter sammenslåingsprosessene med uforminsket styrke og kraft, med hva det innebærer av kostnader og slitasje på de menneskelige ressurser. Spørsmålet som da står igjen, er: Mener Kristelig Folkeparti på ramme alvor at de kan være med på å skrinlegge Viken om man ikke får betydelig nye oppgaver, og hvilke oppgaver er det Kristelig Folkeparti ser for seg at skal komme? Hvilke regionale fortrinn mener Kristelig Folkeparti at Viken, som vil strekke seg fra Vestlandet i vest til svenskegrensen i øst, har, delt av en fjord og en hovedstad på midten?
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2017-12-07:
Min gode kollega Tage Pettersen avla meg en liten visitt i stad. Det stemmer at jeg har satt noen spørsmålstegn ved den regionen Kristelig Folkeparti etterlater seg på Østlandet, og jeg har satt spørsmålstegn ved om Kristelig Folkeparti hadde hatt den samme holdningen om man fortsatt hadde vært representert fra disse fylkene. Mon tro det. Jeg skulle ønske at Kristelig Folkeparti lyttet mer til sine tillitsvalgte i Østfold og Buskerud, som har uttalt sterk skepsis til konstruksjonen Viken. Det er helt legalt å være for en regionreform, og det er helt legalt å tenke rundt det regionale nivået, men når kartet blir seende ut som regionen Viken, må det være lov til å stille noen spørsmål. Men det var egentlig ikke det jeg gikk opp for. Det er et parti som glimrer med sitt fravær på denne talerstolen i dag. Det er Stortingets tredje største parti, et parti som ofte ser hva som rører seg i folk, og hva som rører seg i folkedypet. De påberoper seg å være på lag med folk flest, og jeg tror det er en god grunn til at de ikke har vært på denne talerstolen i veldig stor grad i dag, nettopp fordi de ikke vil assosieres med denne elitistiske reformen, fordi man ser at region Viken og andre tvangssammenslåtte regioner ikke vil bli særlig funksjonelle og ikke har særlig stor forståelse ute i folkedypet. Innledningsvis sa Fremskrittspartiets talskvinne Kjønaas Kjos det egentlig rett ut. De ønsker ikke fylker i det hele tatt og kanskje er det greit at det blir så ikke-funksjonelt at man lager ett fylke av hele landet. Det var vel noe i den retning. Jeg hadde et håp om at motstrømspartiet Kristelig Folkeparti skulle være med og pause reformen og Viken. Nå setter jeg min lit til at folkepartiet Fremskrittspartiet ser ufornuften i dette forslaget. Jeg ser at representanten Bård Hoksrud har tegnet seg. Jeg vil appellere til Fremskrittspartiet om ikke å grave seg ned, men faktisk snu i tide. Det vil tjene dem til stor ære, og jeg tror at skattebetalerne også vil sette stor pris på det.