Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2015-12-03:
For noen uker siden kom en veldig god nyhet. Ifølge Verdensbanken vil for første gang under 10 pst. av verdens befolkning leve i ekstrem fattigdom. Bistand og handel har bidratt til økonomisk utvikling i veldig mange fattige land. Satsing på vaksine, på helsehjelp under fødsel og på skolegang har vært viktige bidrag til utvikling i veldig mange land. I dag lever det flere fattige mennesker i det vi kaller mellominntektsland enn i de fattigste landene i verden. God fordeling, ikke bare mellom land, men internt i land er veldig viktig. Fordelingspolitikk burde være en av våre fremste eksportvarer. Det er et paradoks at det er nettopp fordelingsprofilen i dette budsjettet som svekkes. Skatt, spesielt for dem som har mest fra før, er hovedtema i vårt samarbeid med veldig mange land i verden. Det foreslåtte bistandsbudsjettet fra regjeringa skapte sterke reaksjoner fordi det var bistandsbudsjettet eller hjelp i nærområdene som skulle betale mest for flyktningutgifter her hjemme. Størst var kuttene til sivilsamfunn, som gjør en svært viktig jobb i veldig mange land i verden. Vi gjør også kutt i vårt framlegg, men kuttene er langt fra så omfattende som det regjeringa foreslo. Heldigvis fikk Venstre og Kristelig Folkeparti gjennomslag for å redusere disse kuttene. Det som bekymrer meg, er kuttene til FN-organisasjonene. I lys av de konfliktene vi nå ser, er det viktigere enn noen gang at vi har et sterkt internasjonalt samfunn som kan ta ansvar. Dessverre kommer norske kutt til FN samtidig som mange andre land gjør det samme. Jeg mener også at kuttene til statsbygging, menneskerettigheter og bygging av rettsstat på Balkan og til de landene vi kaller Eurasia, er altfor store i dette budsjettet. Samarbeid med Georgia, Ukraina, Kosovo og Bosnia-Hercegovina er veldig viktig i disse dager. Landene på Balkan er under press på grunn av flyktningkrise. Det finnes knapt et dårligere tidspunkt å redusere dette samarbeidet på. På samme måte er det nettopp i landene nær Russland vi kan bidra. Det handler om bygging av rettsstat og om bekjempelse av korrupsjon i land som på samme måte som oss har Russland som nabo. Så det handler også om vår egen sikkerhet. Dette forsvarsbudsjettet følger målene i langtidsplanen. Det er bra, for det gjør ikke budsjettet som gjelder for inneværende år. Likevel er det tydelig at vår dyktige forsvarsminister ikke har fått gjennomslag i egen regjering. Forsvarsministeren ivrer etter å peke bakover på de rød-grønne når hun skal forklare hva som ikke er bra, mens hun ikke er i nærheten av å levere den økningen hun i opposisjon mente var helt nødvendig. I sitt svar på hvordan utfordringene skal løses, peker hun framover – veldig langt framover – og det sies nå at langtidsplanen skal utsettes fordi forsvarsministeren ikke har de pengene som er nødvendig. Men evnen til å løse Forsvarets utfordringer ligger verken i å peke bakover og skylde på sine forgjengere eller å be dem som kommer lenge etter, om å levere bedre. Det er ikke noen sak å utrede mye og skape forventninger på egen vakt – og ikke være i nærheten av å levere i henhold til de forventningene som man selv har skapt. Arbeiderpartiet sier nei til det doble effektiviseringskravet i Forsvaret fordi dette er penger som bryter med målene i langtidsplanen. I tidligere effektiviseringskrav har pengene gått tilbake til Forsvaret selv. Nå har vi fått et nytt effektiviseringskrav på toppen som går til å betale for regjeringas skattekutt. Etter min mening burde statsministeren lytte mer til forsvarsministeren og si ja til økt sikkerhet – mer til forsvar framfor skattekutt.