Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-12-10:
Innledningsvis vil jeg få lov til å takke komiteens medlemmer for et godt og konstruktivt samarbeid knyttet til årets budsjettbehandling i komiteen. Det er ikke til å komme bort fra at når det nærmer seg innspurten av en budsjettprosess, der svært mange aktører har gitt sine innspill enten via skriftlige innmeldinger, åpne høringer eller innspill til den enkelte fraksjon, er det viktig at man nettopp fokuserer på det som er hensikten med hele prosessen, nemlig at man til slutt skal komme fram til et så godt budsjett som mulig, til beste for dem som har behov for de tjenestene denne komiteen har ansvaret for. Det er viktig å kunne ha den daglige framdriften i komiteen i fokus, slik at produktet vi leverer fra oss, blir best mulig. Dette har komiteen etter min mening klart til fulle, og jeg åpner derfor på denne måten med å takke komiteen for et godt samarbeid i denne prosessen. Det er nok mange som er av den formening at vi politikere er mest opptatt av å drive med verbale slagsmål og å dyrke våre uenigheter. Jeg vil våge den påstand at dersom man hadde kunnet følge komiteens arbeid i de aller fleste saker, der man faktisk forsøker å strekke seg så langt som mulig for å komme fram til enighet der dette er mulig, så hadde nok også folket hatt en annen innstilling og oppfatning av hva vi faktisk holder på med. Jeg vil våge den påstand at dette preger også den budsjettinnstillingen som vi har til behandling i dag. Som første taler i dag tar jeg også sjansen på å ønske representanten Olav Gunnar Ballo hjertelig velkommen til komiteen. Jeg ser fram til det samarbeidet, og så får vi gjennom å følge debatten videre utover se hvordan samarbeidet vil fungere i tiden som kommer, men dette ser jeg faktisk fram til. Jeg vil også allerede nå ta opp alle de forslag som Fremskrittspartiet enten står alene eller er sammen med andre om i budsjettinnstillingen. Dette gjelder også mindretallsforslaget i Innst. S. nr. 49 vedrørende MS-behandling. Alle våre forslag er dermed tatt opp. Alle mennesker vil flere ganger i livet ha behov for tjenester fra helsevesenet, pleie- og omsorgstjenesten, rehabiliteringstjenesten, etc. Når den dagen er der og vi er som mest sårbare, er det viktig at vi får den hjelpen vi har behov for, og ikke minst at vi får hjelpen på det nivået som den skal gis. Innenfor budsjettområdet som de regionale helseforetakene styrer, blir det for neste år bevilget mer enn 84 milliarder kr. Det er riktig som helseministeren ofte påpeker, at vi aldri før har bevilget mer penger til sykehusene enn det som gjøres for neste år. Men i forlengelsen av dette er det også viktig å ta med at vi aldri før har kunnet behandle så mange sykdomstilfeller og så mange forskjellige typer lidelser. Ei heller har den norske befolkning før hatt en så høy gjennomsnittlig levealder. Dette er en ønsket utvikling, slik at vi må slutte å omtale økningen i antall eldre som et problem. Det gir selvfølgelig en utfordring, i og med at de eldste eldre ofte har mange diagnoser der det kreves høy kompetanse for å kunne gi et optimalt tilbud. En skulle jo tro det ville være stor prestisje i å utdanne seg til spesialist innenfor dette fagfeltet, men det viser seg dessverre ikke å være tilfellet. Her er det stor tverrpolitisk enighet om at det må tas et krafttak hvis vi skal kunne møte framtidens behov for spesialkompetanse innenfor eldreomsorgen. Hver eneste dag kan man lese i en eller flere aviser om underskudd ved sykehus, lange ventelister for å komme til behandling, trusler om nedleggelser av tilbud, manglende investeringsmidler, sommerstengte fødeavdelinger, dårlig vedlikeholdte bygninger, høyt sykefravær, etc. Dette står i skarp kontrast til det budskapet som sendes ut fra Regjeringen om at alt nå er på rett vei i spesialisthelsetjenesten. Det er selvfølgelig ikke slik at penger alene løser alle problemene innen dette fagfeltet, men at det er relativt mye å hente på å jobbe annerledes. Det er en realitet at virkeligheten der ute i sykehusene tilsier at det også er behov for flere midler. Vi kunne sist helg se på TV 2-nyhetene at sykefraværet ved flere sykehus nå har passert 9 pst., og at dette igjen medfører tomme sykehussenger og lengre ventetider. Undertegnede har brukt denne høsten til å hospitere ved flere sykehus, slik at jeg kunne danne meg et bedre bilde av hvordan hverdagen og virkeligheten oppfattes, og hvordan man ser på den økonomiske situasjon ved hvert enkelt sykehus. Det er helt åpenbart at det som er fellesnevneren, er at de ansatte gjør en fantastisk jobb hver eneste dag for å hjelpe pasientene. Men det er også helt åpenbart at svært mange plasser nå har en så lav bemanning at det er grunn til å stille seg spørsmålet: Hvor lenge vil dette gå? Vi må ta inn over oss at de ansatte i en lengre periode har vært stilt overfor omstillinger, innsparinger og nedskjæringer. Før eller siden går dette også ut over arbeidsmiljøet. Vi kunne i Dagsavisen fredag lese om at Sykehuset Buskerud i løpet av åtte sommeruker brøt loven 463 ganger. Samtidig med at sykehusene varsler om milliardunderskudd og får dagbøter som følge av brudd på arbeidsmiljøloven, blir de av myndighetene pålagt å spare ytterligere midler neste år. Helseministeren har på vegne av Regjeringen gitt uttrykk for at det i neste års statsbudsjett skal gis rom for å kunne behandle 1,5 pst. flere pasienter enn det som er tilfellet i år. Dette sier man ut fra at man øker bevilgningen til sykehusene med 1,79 milliarder kr. Det man ikke snakker like høyt om, er at det i budsjettet i tillegg ligger et effektiviseringskrav på 1 milliard kr som må tas inn, før man vil kunne få ut denne effekten neste år. Videre påfører man sykehusene nye finansieringsoppgaver, bl.a. til MS-medisiner, som etter alle solemerker ikke er fullfinansiert gjennom neste års statsbudsjett, og sykehusene ligger an til å få et høyere driftsmessig underskudd enn det som ligger til grunn i budsjettet for neste år. Dette må også tas inn, all den tid balansekravet står fast. Utviklingen i spesialisthelsetjenesten gir grunn til bekymring. Det er etter Fremskrittspartiets mening på høy tid å få til en pakke med tiltak som vil kunne hjelpe sykehusene, ikke bare på kort sikt, men over lengre tid. Dagens situasjon tilsier også at det på kort sikt bare er én måte å komme i havn på når det gjelder budsjettbalansen, og det er å redusere pasientbehandlingen, all den tid den innsatsstyrte finansieringen nå bare utgjør 40 pst. og basisbevilgningen 60 pst. Dette, sammen med det faktum at Regjeringen har bedt de regionale helseforetakene om å redusere bruken av private sykehus, medfører nå at køene bare siste år har økt med 20 000 flere pasienter. Fremskrittspartiet har i sitt alternative budsjett lagt opp til en betydelig økning i bevilgningene til de regionale helseforetakene, samtidig som vi også tar en rekke andre grep for å bedre den økonomiske situasjonen på lengre sikt. Vi foreslår at finansieringen av både TNF-hemmere og MS-medisiner tas ut av sykehusene, og at de igjen blir refundert på vanlig måte av folketrygden. Vi overfører midlene fra prosjektet raskere tilbake til NAV-systemet, slik at også private i sterkere grad kan være med og bidra. Vi øker bevilgningene knyttet til kjøp av rehabiliteringsplasser betydelig, slik at man kan utnytte den ledige kapasiteten som finnes ved allerede eksisterende institusjoner, på en skikkelig måte. På denne måten vil vi kunne hjelpe Regjeringen i å nå sitt mål i Soria Moria-erklæringen om rehabilitering til alle som trenger det. Det er langt fram til dette målet i dag, ja sågar er vi i den situasjonen at vi bare det siste året har sett at hver sjette rehabiliteringsseng har stått ledig grunnet mangel på avtaler og kjøp av disse plassene. Fremskrittspartiets alternative budsjett legger opp til en økning for de regionale helseforetakene på ca. 1,7 milliarder kr i basisbevilgningen. I tillegg kommer økte investeringsmidler. Selv med denne økningen vil det fortsatt være behov for endringer innen dette feltet, og det er all mulig grunn til å jobbe videre nettopp med å se på det å kunne jobbe annerledes. Det er mye å hente på å få til en bedre samhandling mellom spesialisthelsetjenesten og kommunehelsetjenesten. Ikke minst vil det kunne være mye å hente dersom man klarer å heve kompetansenivået betydelig innen kommunenes pleie- og omsorgstjeneste, slik at man i mye større grad enn i dag faktisk kan behandle pasienter ute i det enkelte sykehjem. Dette fordrer imidlertid en mye høyere legedekning, et større samspill mellom sykehusene og det enkelte sykehjem og, ikke minst, mer ressurser til eldreomsorgen. Gjentatte ganger har vi fått høre fra denne regjeringen at det aldri har blitt bevilget mer penger til sykehusene enn det som er tilfellet nå. Dette er, som jeg tidligere har sagt, selvsagt riktig, all den tid Norge heller aldri før har hatt så store inntekter som vi har nå. Det er også slik at lønnsnivået i helsesektoren aldri tidligere har vært høyere. Jeg tror faktisk at de aller fleste regjeringer i årene som kommer, vil kunne si det samme: Aldri før har noen bevilget mer penger til helsesektoren enn det denne regjeringen gjør. Det skal bli spennende å se om det er noen regjering i framtiden som ikke kan si det. Det som imidlertid er en rekord – og en rekord som denne regjeringen ikke burde inneha, men som den nå har – er at man aldri tidligere har hatt høyere egenandeler i helsevesenet enn det det blir neste år. Dette står i sterk kontrast til Regjeringens egen erklæring, der det heter at egenandelene skal reduseres og holdes på et lavt nivå. Med denne formuleringen som et bakteppe blir økningen i neste års egenandelstak 1 – til 1 740 kr – svært underlig. Den eneste reduksjonen i egenandeler som denne regjeringen faktisk har fått til, er at den fjernet egenandelen for fysioterapi for dem som stod på diagnoselisten – for øvrig en egenandel de selv innførte samme år. Man skal ikke bare svartmale. Det er veldig mye bra som skjer i det norske helsevesenet. Det er veldig mye som går rett vei. Aldri før har flere pasienter blitt behandlet. Det jeg også vil påpeke som svært positivt, er at det nå bevilges penger til etablering av et stamcelleforskningssenter ved Rikshospitalet-Radiumhospitalet. Her kan man se begynnelsen til noe som forhåpentligvis vil kunne utvikles over tid, og Norge kan skape et enda større forskningsmiljø innenfor dette fagfeltet, som mest sannsynlig kommer til å få meget stor betydning for behandling av sykdommer i tiden som kommer. Jeg vil også berømme Regjeringens medlemmer i komiteen, som til slutt fikk på plass noen midler til oppfølging av diabetesplanen og -strategien. Riktignok er jeg ikke like fornøyd med at man ikke fikk til friske midler – man måtte omprioritere bl.a. fra de regionale helseforetakene – men det er viktig når vi lager planer og strategier, at vi også viser at vi vil følge disse opp i praksis og ikke bare i ord. Det vil jeg faktisk gi honnør til komiteens medlemmer fra regjeringspartiene for at de klarte å få til. Noe vi imidlertid er nødt til å ha enda større fokus på i tiden som kommer, er nettopp forskningsmidler. Fremskrittspartiet er svært misfornøyd med at vi ikke har klart å få på plass mer midler til medisinsk forskning enn det vi faktisk har. Norge er et av verdens aller rikeste land. Det å kunne forske og drive med utvikling, slik at vi kan være med og bidra til både å behandle sykdommer og utvikle nye medisiner og teknologier – ikke bare på vegne av den norske befolkning, men også for folk i andre land – er et område hvor jeg godt kunne tenkt meg at Regjeringen gikk inn i en lederrolle. Jeg håper at man ved senere års budsjett bokstavelig talt vil fokusere mye mer på nettopp dette temaet. Det er ett tema i budsjettet som jeg er svært skuffet over, og det er at Regjeringen ikke har funnet rom for å innføre en såkalt HPV-vaksine for jenter. Dette er en vaksine som har vært i salg i Norge siden 2006. Utviklingen viser, når man ser på levekår og hvor den enkelte bor, en helt klar tendens til at de som har relativt store lommebøker, har anledning til å kjøpe denne vaksinen, mens de som har dårligere råd, ikke har samme mulighet. Dette øker de sosiale helseforskjellene i Norge i stedet for å minske dem, som har vært Regjeringens uttalte målsetting. Jeg forventer at man her raskt kommer på banen og får dette på plass. Det har vært vist til at enkelte har stilt spørsmål ved hvorvidt denne vaksinen har den effekten som man ønsker, og at man vil se litt mer på utfordringene i andre land. Det er underlig å høre på den argumentasjonen når man faktisk har gitt vaksinen markedsføringstillatelse. Vaksinen er til salgs i apotekene – til salgs hver eneste dag. Å bruke den argumentasjonen finner jeg litt underlig, det må jeg bare få si. Det er mye mer man kunne sagt om årets budsjett, men jeg nøyer meg foreløpig med dette og ser fram til den videre debatten.