Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-12-10:
Årets statsbudsjett får flertall med støtte fra Arbeiderpartiet. Da skulle det jo være grunn til å tro at nettopp Arbeiderpartiet ville forhandlet seg fram til et budsjett som iallfall nullet ut den endringen som ble gjort i forbindelse med inneværende års budsjett, og som det ble lagt så stor vekt på i fjorårets debatt: «Enslige forsørgere får redusert tilskudd til barnepass. Bare minstepensjonistene vil få nå fritak for egenandeler på blå resept. Gravferdshjelpen avvikles. Det kuttes i viktige tilskuddsordninger for funksjonshemmede.» Dette er ikke mine egne ord, men et direkte sitat fra representanten Bjarne Håkon Hanssens innlegg under fjorårets debatt om helse- og sosialbudsjettet. Etter den kraftsalven som ble rettet mot Fremskrittspartiet i den debatten, skulle en i alle fall være helt sikker på at det ikke ville bli foretatt en reduksjon hva angår stønaden til barnepass. Det skulle ikke kunne bli foretatt innstramminger overfor funksjonshemmede. Det måtte i alle fall kunne forventes at gravfredsstøtten ble tilbakeført, slik Fremskrittspartiet hadde foreslått i sitt alternativ til statsbudsjett. Det er tydelig at Arbeiderpartiet ikke lenger legger så mye vekt på det de selv uttalte for bare ett år siden. Det er grunn til å minne om at dette budsjettet som Arbeiderpartiet nå er med på, er et budsjett der de vil måtte stå inne for hele innholdet. Det er verdt å huske representanten Hill-Marta Solbergs ord fra fjorårets finansdebatt: «Det finnes ingen subsidiære virkeligheter.» Det er derfor grunn til å dvele ved noen av de kutt og endringer som også Arbeiderpartiet nå helt åpenbart må mene er fornuftige, når de står inne for den avtalen som er inngått. I forbindelse med valgkampen før siste stortingsvalg gjorde Arbeiderpartiet et meget stort poeng ut av viktigheten av at det ikke kom på tale å svekke de faglige rettighetene knyttet til sykelønnsordningen. Det forliket som Arbeiderpartiet nå har inngått med regjeringspartiene, viser at det er langt mellom det man lover i en valgkamp, og det man gjør i praktisk politikk. Det forliket som er inngått, medfører en svekkelse av sykelønnsordningen, fordi man nå skal kreve en sterkere tilknytning til yrkeslivet for at man skal kunne få retten til å motta sykepenger. Arbeiderpartiets garantier i framtiden hva angår å skjerme sykelønnsordningen, vil ikke lenger stå til troende. Jeg er ikke forundret over at Regjeringen i sin tid la fram et forslag til budsjett preget av betydelig økning av egenandeler, innstramminger i ordninger for syke og funksjonshemmede og manglende vilje til å prioritere å gi refusjon for de mest effektive og anbefalte legemidlene på noen områder, til tross for at Regjeringens eget fagorgan hadde anbefalt det. Dette er faktisk bare en videreføring av den sittende regjerings politikk, særlig slik vi kjenner den politikken fra tidligere år. I forrige års budsjettdebatt brukte representanter fra Arbeiderpartiet mye taletid på at Fremskrittspartiet ikke maktet å få respekt hos regjeringspartiene for at den generelle gravferdsstøtten måtte opprettholdes, slik Fremskrittspartiet ønsket og foreslo i sitt alternative budsjett. Fremskrittspartiet foreslår derfor i sitt forslag til sosialbudsjett at den generelle gravferdsstøtten gjeninnføres, med 4 000 kr i tillegg til en behovsprøvd del på 8 500 kr. Det er forunderlig at dette forslaget bare får Fremskrittspartiets stemmer, særlig når en ser tilbake på fjorårets budsjettdebatt i denne sal. I den forbindelse er det jo bare å legge merke til at Arbeiderpartiet ikke ser det som viktig å prioritere at gravferdsstøtten kommer på plass. De stadige forsøkene på å øke egenandelene i helsevesenet, og da særlig egenandelstaket, vekker stor bekymring hos syke mennesker, og ikke minst hos kronikere, som i utgangspunktet skulle ha mer enn nok problemer med å takle sin egen sykdom, om de ikke stadig også skal måtte bekymre seg over at økonomien ikke strekker til, og som faktisk i en del tilfeller må velge mellom mat og medisin. Regjeringspartiene og Arbeiderpartiet sørger for at egenandelstaket øker fra 1 350 kr til 1 550 kr. Egenandelene ved besøk hos lege, psykolog og øvrig helsepersonell øker med ca. 13 pst., og egenbetalingen – altså summen for å hente ut enkeltresepten – øker fra 400 til 450 kr. Dette er å straffe syke mennesker, hvorav mange allerede sliter med en dårlig økonomi. Fremskrittspartiet har i sitt alternative budsjett funnet dekning for at egenandelene ikke skal økes. Forholdene innen eldreomsorgen er stadig for dårlige. Vi har vel alle blitt minnet på at flere pleie- og omsorgsarbeidere innen eldreomsorgen er påkrevd. Det er viktig, slik Fremskrittspartiet ser det, at vi nå legger inn en del øremerkede midler til å øke antallet pleiere innen denne omsorgen. Fremskrittspartiet foreslår at det skal opprettes 1 000 nye stillinger innen denne sektoren neste år, men det ligger ikke an til å få flertall i denne sal. Det ser ikke ut til at man er tilstrekkelig opptatt av dette området lenger, nå når valgkampen er over. Regjeringspartiene og Arbeiderpartiet skaffer også flertall for at det skal strammes inn på unntaksbestemmelsene for dem som skal motta rehabiliteringspenger, ved at man vedtar en tidsbegrensning for hvor lenge man kan motta denne stønaden. Fremskrittspartiet må bare konstatere at Regjeringen også på dette området får flertall sammen med Arbeiderpartiet. Det skal bli interessant å høre hvorfor Arbeiderpartiet også har prioritert å redusere satsene for støtten til barnetilsyn i dette budsjettet når det gjelder enslige forsørgere, da disse går ned fra 66 til 64 pst. av dokumenterte utgifter, all den tid at nettopp Arbeiderpartiet i fjorårets budsjett gjorde et poeng av hvor viktig det var ikke å redusere denne støtten. Jeg vil utfordre representanten Bjarne Håkon Hanssen til å forklare hva som har endret seg det siste året, fra fjoråret til i år, angående dette temaet når det gjelder barnetilsyn. Fremskrittspartiet har ved flere anledninger etterlyst en helhetlig gjennomgang av den norske legemiddelpolitikken, der det gjennom de senere årene har blitt foretatt en rekke mer eller mindre drastiske endringer uten at man har fått anledning til å se hele området i en større sammenheng. I den forbindelse kan nevnes generisk bytte og indeksprissystem og bruken av refusjonskontrakter, som skal debatteres i Odelstinget senere i dag. I forbindelse med den saken fremmer vi nok en gang forslag om en helhetlig og fullstendig gjennomgang av legemiddelområdet. Men det som ligger an til å få flertall, er en mer begrenset gjennomgang. Fremskrittspartiet framhever i sine merknader viktigheten av at en del legemidler raskest mulig blir tatt opp i blåreseptforskriftens § 9. Dette gjelder bl.a. diabeteslegemidlene Actos og Avandia. Det vil ikke ha noen budsjettmessige konsekvenser dersom de blir foreskrevet etter Statens legemiddelverks anbefalinger, da dette vil kunne medføre en reduksjon i insulinbruken. Videre ønsker vi at man også skal få refusjon for hjertemedisinen Plavix og legemiddelet Spiriva mot KOLS. Jeg har full forståelse for en del av den kritikken som framkommer mot det faktum at enkeltlegemidler tas opp til diskusjon i Stortinget. Men det er dessverre et faktum at ved flere anledninger viser dette seg å være siste mulighet for å kunne hjelpe en rekke pasienter til å kunne gjøre seg nytte av de beste legemidlene for sin sykdom. Det er et paradoks at begrunnelsen for at det ikke blir gitt refusjon, er at det ikke foreligger budsjettmessig dekning for å kunne gjøre dette. Fremskrittspartiet ser dette som helt meningsløst og ønsker å gi Regjeringen det verktøyet som skal til på dette området, nemlig å gjøre legemiddelkapitlet om til overslagsbevilgning, på lik linje med f.eks. sykepenger. Det er jo ingen som ville drømt om å nekte noen sykepenger grunnet at budsjettet var tomt. Det har også vært knyttet en del kommentarer, bl.a. fra representanten Gløtvold, til ressurskrevende brukere. Jeg vil minne om at vi har fremmet et primært forslag i den saken, men vi vil subsidiært støtte det forslaget som bl.a. representanten Gløtvold var inne på. Det gjorde vi også i forbindelse med kommuneøkonomiproposisjonen, men da med et annet forslag som kunne få flertall. Arbeiderpartiet ville ikke være med på det forslaget som det ble henvist til.