Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-12-15:
Jeg har kun 5 minutter til rådighet. Jeg har i tidligere budsjettdebatter pleid å løfte fram Kristelig Folkepartis ideologisk syn på kulturen og forholdet mellom kultur og samfunn for øvrig. Jeg skal ikke bruke altfor mye tid på det i dag, men heller konsentrere meg om Kristelig Folkepartis hovedprioriteringer. Kristelig Folkeparti har støttet opp om mye av det som ligger i proposisjonen fra regjeringen, samtidig som vi har sett et behov for økt innsats på vesentlige områder. Vi har en høyere total ramme enn regjeringen for å få rom for nødvendige satsinger. Kulturløftet, som regjeringen baserer sin politikk på, og som egentlig har sitt historiske utgangspunkt i kulturmeldingen fra Valgerd Svarstad Haugland, har veldig mye bra ved seg. Det har tilført kultursektoren og kulturbudsjettene mye friske midler over mange år. Dermed er det også plass til mange ulike tiltak, og det har det også blitt. Likevel er det noen sorte hull i denne kultursatsingen som regjeringen har lagt til grunn. De tre tydeligste tingene er frivillighet, kor og kulturskoler. Jeg vil gi honnør til representanten Arild Stokkan-Grande for den interessante refleksjonen omkring frivillighet, kulturliv og sosial kapital. Jeg vil nok nyansere bildet noe når han gir inntrykk av at den sosiale kapitalen øker med økende velstand. Det tror jeg ikke nødvendigvis er noen gitt sammenheng. Jeg tror vel kanskje at en del av de landene som nå opplever harde økonomiske tider, tvert imot opplever at folk tar enda mer vare på hverandre når det kniper, men det kan vi nok ha mange diskusjoner om, med mange nyanser. Frivilligheten er, sånn som Kristelig Folkeparti ser det, ikke den tredje sektor, men den første sektor. Frivillighet og moms, som er den viktigste problemstillingen i dette budsjettet, har vært en øm tå i veldig mange år. Før valget i 2009 framsto det fra regjeringen som om man hadde løst saken gjennom et løfte – ikke bare et løfte, men man inviterte Frivillighet Norge til en avtale om momskompensasjon. Den skulle trappes jevnt opp gjennom perioden, og dette løftet er brutt med dette budsjettet. Derfor legger Kristelig Folkeparti inn 200 mill. kr for å fortsette denne opptrappingen for et system som egentlig burde ha vært innrettet på en bedre måte. Musikklivet har også fått en vesentlig andel av satsingen de siste årene. Desto mer forunderlig er det at den delen av musikklivet som representerer den nest største folkebevegelsen i landet etter idretten, nemlig korbevegelsen, knapt får midler av kultursatsingen. Det er snakk om et par promille av hele kulturbudsjettet. Det er jo det instrumentet vi alle sammen er utstyrt med fra naturens side, nemlig sangen. Det er et paradoks. I årevis har debatten om korsektoren vært en debatt om hvem som skal få litt mer, og hvem som eventuelt da får litt mindre, hvis noen andre får litt mer osv. Ikke minst profesjonaliseringsdebatten har vært preget av det. Det er mulig at det har vært en utfordring, men den utfordringen har Kristelig Folkeparti rett og slett løst ved vårt budsjettalternativ. Vi fire- eller femdobler satsingen på kor – vi rydder plass. Det er faktisk ikke så fryktelig vanskelig. Det handler om å flytte på anslagsvis fire–fem promille av hele kulturbudsjettet, og så har vi løst det problemet. Vi satser på kor, profesjonelle og i bredden – i sentrale strøk og utover i landet. Kulturskolene tilhører ikke dette budsjettet, men er kanskje det viktigste punktet – et av de viktigste – i hele kulturpolitikken, for det er der vi skal utruste barn og unge til selv å utøve kunst og kultur. Der har det knapt blitt gjort noen ting i hele perioden. Vi står med 40 mill. kr som attpåtil er øremerket til spesielle formål, og som passer inn i regjeringens egen ideologi. Det er grunn til å stille spørsmål om regjeringen ser på oss alle sammen som publikum i sin kultursatsing, når man utelater de brede områdene som her er nevnt. Jeg får komme tilbake til resten siden.