Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2015-02-17:
La meg starte med å takke interpellanten for at vi igjen har fått muligheten til å debattere et eventuelt forbud mot heldekkende plagg i det offentlige rom. Så må jeg bare beklage at representanten Wiborg kanskje blir skuffet over at det er undertegnede som står på denne talerstolen, og ikke parlamentarisk leder i Arbeiderpartiet, men i Arbeiderpartiet fordeler vi oppgavene, så representanten får trøste seg med at dette er Arbeiderpartiets syn. Så stusser jeg litt, for når man hører interpellanten fra talerstolen, høres det nesten ut som om interpellasjonen faktisk er rettet til Arbeiderpartiet. Vi hadde denne debatten både i 2010 og i 2013. Siden da har Fremskrittspartiet kommet i regjering, og da er det litt merkelig at vi har en interpellasjonsdebatt om problemstillingen, og ikke debatterer et lovforslag som Fremskrittspartiet fremmet fra denne talerstolen både i 2010 og i 2013. Det er heller ikke fremmet et forslag fra regjeringen. Men jeg forstår representanten Wiborg slik at heretter vil Fremskrittspartiet bare fremme forslag etter at de har sjekket om det finnes et flertall i denne salen for det. Det er ulike meninger om og fortolkninger av hva ulike religiøse plagg, f.eks. hijab, symboliserer. Blant kvinner og jenter som bruker hijab, finnes det mange ulike motiver for å bruke det. Ett spørsmål her blir jo: Hvem er det som avgjør når begrunnelsen er religiøst betinget, eller når det rett og slett oppfattes som en ytring, eller et fritt valg? Bruk av religiøst begrunnet hodeplagg og diskusjoner rundt det er et eksempel på et område hvor ulike verdier og menneskerettigheter kan synes å være i innbyrdes konflikt. Jeg synes statsråden hadde et meget balansert innlegg der han drøftet en del av disse problemstillingene som står opp mot hverandre. Arbeiderpartiets utgangspunkt er at det i et liberalt, moderne samfunn er opp til enhver å bestemme sin egen klesdrakt. Regulering av bruk av plagg og symboler reiser spørsmål om hvor grensen for inngrep i tros- og livssynsfriheten og i ytringsfriheten skal gå. Disse frihetene skal stå sterkt. Samtidig vil det være, som det er sagt tidligere, tilfeller hvor storsamfunnets behov har forrang, som sikkerhetshensyn på en arbeidsplass, behovet for uniformering av offentlige tjenestemenn eller ønske om at disse tjenestemennene skal fremstå som mest mulig tros- og livssynsnøytrale. Jeg mener at bruk av plagg som helt eller delvis skjuler ansiktet i offentligheten, ikke er ønskelig i det norske samfunnet. Bruk av heldekkende plagg, som burka og niqab, vanskeliggjør kommunikasjon med andre, det kan være utfordrende når det gjelder deltakelse i utdanning, arbeidsliv og samfunnsliv. Slike plagg kan også være et uttrykk for et menneske- og kvinnesyn som bryter med sentrale verdier i det norske samfunnet. Vi tror det er et godt utgangspunkt at folk får lov til å kle seg som de vil. Et lovforslag om å forby enkeltmennesker dette, er et brudd på den demokratiske tankegangen vi har. Å tvinge mennesker til å kle seg i en gitt stil og nekte dem å kle seg som de vil, hører til samfunn som vi slett ikke ønsker å sammenlikne oss med, eller å kopiere. Vi mener at en sånn tanke er udemokratisk, inkonsekvent og gammeldags. Å kle seg som man vil, er en del av ytringsfriheten eller den religiøse friheten. Retten til å kle seg som man vil, beskytter også kvinners rett til ikke å ikle seg klesplagg de ikke ønsker å bruke. Å tvinge noen til å bruke heldekkende plagg, som burka og niqab, vil rammes av straffeloven. Det vil da være den som utøver tvangen, som holdes ansvarlig. I enkelte mer spesifikke situasjoner vil imidlertid et forbud være godt begrunnet. Flere utdanningsinstitusjoner har f.eks. innført regler mot bruk av heldekkende plagg i undervisningssituasjoner. Det er i tråd med det synet som ligger til grunn i Meld. St. 6 for 2012–2013, En helhetlig integreringspolitikk. Slike regler kan og bør utarbeides ut fra lokale, konkrete og praktiske vurderinger. Det er overraskende lite informasjon om hvilke kvinner som ikler seg heldekkende ansiktsplagg i Norge. Det finnes ingen statistikk over hvor mange som bruker heldekkende hodeplagg. Anslag fra den minoritetspolitiske tenketanken Minotenk anslår det til å være et sted mellom 50 og 100 kvinner. Jeg har registrert at statsråden beskrev omfanget som lite og som marginalt. Før vi innfører et eventuelt så inngripende forbud, må noen spørsmål om de praktiske konsekvensene besvares: Blir kvinner mindre undertrykket hvis plagget blir forbudt? Fratas de som blir undertrykket, bevegelsesfrihet? Kan de som bruker det frivillig, oppleve det som en bekreftelse på fremmedgjøring, som det advares mot? Og kan det igjen styrke deres tilknytning til radikale miljøer istedenfor til storsamfunnet, som vi vil de skal være en del av? Og hvordan skal et forbud håndheves? Hvem skal straffes, de som bærer plagget, eller de som tvang noen til å bære det? Vi har lyktes med mye av integreringsarbeidet i Norge. Det arbeidet må videreføres. Det gjøres best med andre virkemidler enn forbud mot heldekkende plagg i det offentlige rom.