trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2005-02-10:
Når jeg hører debatten i dag, er det gledelig at Høyre for en gangs skyld priser at det blir nye veier i Norge. Når jeg hører Arbeiderpartiet, er jo de inne på den gamle leksa. Når det er nytenkning og effektivitet, er de negative. Arbeiderpartiet lider av det syndromet at når de hører ordet «privat» eller ordet «konkurranse», går den berømmelige rullegardina ned for fullt. Denne gangen er det OPS, Offentlig Privat Samarbeid, som de ikke har sansen for. Fremskrittspartiet mener at gjennomføring av veibygging som OPS-prosjekter har mange positive elementer i seg, bl.a. hurtig og effektiv gjennomføring av prosjektene. Spredning av finansieringen over flere år er et annet positivt bidrag, som kan medføre at flere prosjekter kan startes opp samtidig. Men vi mener at slike prosjekter bør tilbakebetales den enkelte entreprenør gjennom at passerte biler blir optisk registrert, med påfølgende betaling fra staten. Det foreslåtte prosjektet skal - som vanlig - finansieres av bilistene ved enda en ny bom, noe Fremskrittspartiet på det sterkeste går imot. Fremskrittspartiet mener at det er en offentlig oppgave å finansiere bygging av riksveier gjennom bevilgninger fra Stortinget. Vi vil vise til at denne type prosjekter med forbrukerbetaling kun kan aksepteres der hvor befolkningen med et flertall, gjennom folkeavstemning i de berørte kommuner, har sagt ja. Da har vi sagt at det er greit. Fremskrittspartiet foreslår på denne bakgrunn at prosjektet fullfinansieres med statlige midler, og vi fremmer følgende forslag: «1. Stortinget samtykker i at E18 Grimstad-Kristiansand gjennomføres som et OPS-prøveprosjekt.2. Prosjektet finansieres over statsbudsjettet med betaling per passering basert på optisk lesing.3. Nedbetalingstiden settes til 10 år fra ferdigstillelse.»
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2005-02-10:
Eg kan slutte meg til rekkja av gratulantar når den sørlege landsdelen no får utbetra ei svært trafikkert vegstrekning. Senterpartiet har tidlegare slutta seg til at ein eller fleire av parsellane på strekninga Øygardsdalen-Dyreparken kan byggjast med OPS-organisering. Vi veit at parsellen Grimstad-Kristiansand har hatt stygge ulukkestal. Difor er det positivt at denne strekninga no kan bli utbetra. Som det har vore nemnt før, er den parsellen vi no skal gjere vedtak om, det største av dei tre prøveprosjekta som er vedtekne som OPS-prosjekt. Senterpartiet har tidlegare opna for å støtte OPS-prøveprosjekt, men føresetnaden har då vore at prosjekta skal evaluerast før ein opnar for fleire enn dei tre som vi no vedtek det siste av. Når det gjeld det med evaluering, har Senterpartiet på nytt, saman med Arbeidarpartiet og SV, i ein merknad peika på at vi må ha evaluering av OPS-prøveprosjekta før vi går vidare. Vi meiner at det er ved å prøve ut ordninga med OPS som finansieringsmetode og å evaluere ordninga etter kvart, at vi kan finne ut om ordninga er samfunnsøkonomisk fornuftig. Vi snakkar ofte om at vi må få mest mogleg veg for pengane. Når Senterpartiet er oppteke av nettopp evalueringsdelen, er det fordi vi må vere villige til å vurdere om denne finansieringsmetoden er den som gir oss mest veg for pengane. Difor er det viktig at vi ser på ulike element i evalueringa. Eg skal ikkje gå inn på dei ulike elementa - Oddbjørg Ausdal Starrfelt snakka også om den biten - men det er m.a. kva som blir rentenivået, kor store bindingane blir, og kva konsekvensar bindingane får ved å bruke OPS-metoden. Dersom evalueringa viser seg å vere positiv, til fordel for OPS-prosjekt, er det klart at det kan vere ein metode å gå vidare med. Men vi må vere opne for at det kan vere negative element ved denne metoden, og difor meiner eg at vi skal ta oss tid til å evaluere før vi opnar for mange nye slike prosjekt.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-10:
La meg få dele de refleksjonene som både Arbeiderpartiet og Senterpartiet har gitt uttrykk for når det gjelder OPS-finansiering. Jeg tror vi er tjent med å ta en grundig evaluering. Jeg tror også at vi vil se at det vil være positive elementer i den måten å finansiere på. Det kan hende at de positive elementene også skal bringes videre, i nye former for finansiering som ikke nødvendigvis involverer Offentlig Privat Samarbeid. Vi har også støttet at det skal være tre prøveprosjekt, dette er ett av dem. Men jeg kan ikke, etter nyhetene i går, la være å ha en liten refleksjon til slutt. I går kom tallene fra Statistisk sentralbyrå som viser at de norske utslippene av klimagasser øker kraftig. De har økt med 9 pst. siden 1990. Vi ligger altså 8 pst. over det målet som vi skal nå innen 2008-2012. Det som øker mest, er offshore. Nummer to er veitrafikk. Når vi fatter de beslutningene om en liten stubb som den vi fatter i dag, er det kanskje vanskelig å ta med seg det store perspektivet. Det er vanskelig å se at det er summen av alle sånne enkeltvedtak som gjør at biltrafikken vokser, som gjør at utslippene vokser. Samtidig må vi erkjenne at vi for samferdselssektoren pr. i dag ikke har noen effektiv strategi for hvordan vi skal få utslippene av farlige klimagasser til å gå ned. I det aktuelle området vi snakker om, er det ingen storstilte planer for en jernbaneutbygging som kunne ha tatt unna noe av den trafikken på en mer miljøvennlig måte. Jeg synes det er problemer vi er nødt til å ta innover oss, bruke mer tid på i framtida og klare å trekke med oss når vi diskuterer enkeltprosjekter. Vi har kommet så langt at klimaendringene er i ferd med å skje, og vi må tørre å stille oss spørsmålet hver gang vi fatter en beslutning, stor eller liten: Vil dette bidra til å øke utslippene, eller vil det bidra til å redusere utslippene? Det er synd å si det, men dette er en sak som isolert sett sannsynligvis vil bidra til å øke utslippene. Men vi har sagt at vi skal være med på det, for vi ser at det kan også være med på å redde liv, i forhold til at det er en vei som har en for dårlig standard når det gjelder sikkerhet. Men saken fortjener også at vi reflekterer over at den har begge de sidene i seg. Så får vi komme tilbake til hva vi kan gjøre for å hindre at den veibyggingen fører til en kraftig trafikkvekst i regionene, slik at også Sørlandet kan få en bærekraftig utvikling når det gjelder bruk av også andre transportmidler enn bil.
Torild Skogsholm (Venstre), 2005-02-10:
Det er riktig at vi i Norge er i en unik situasjon i forhold til økonomien som landet berøres av, for å si det slik. Samtidig ser jeg også at det er ganske store enighet om hvilke prinsipper som skal legges til grunn for bruk av offentlige midler, og at også Arbeiderpartiet er opptatt av føringene fra handlingsregelen. Det tror jeg er fornuftig, nettopp av hensyn til generasjonene, som representanten her var inne på. Når det er sagt, vil jeg understreke at vi ikke har satt i gang flere enn de tre prøveprosjektene som lenge har ligget i løypa når det gjelder OPS på vegsiden. Dette har vi vært bevisst på, fordi vi har ønsket å få erfaring med det. Jeg er opptatt av at nettopp rollene og ansvarsforholdene skal være klinkende klare. Det er det vi legger opp til, men vi ønsker nå hele veien å se på om de er klinkende klare. Erfaringene så langt er gode, men det har gått litt for kort tid til at vi kan trekke de store slutningene, og det er viktig å foreta evaluering underveis.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2005-02-10:
Jeg merket meg at saksordføreren i sitt innlegg flere ganger nevnte at dette var en jubeldag for Sørlandet. Ja, det er en jubeldag for Sørlandet, og jeg har sett fram til denne dagen i mange år. Som stortingsrepresentant fra Aust-Agder og fra Sørlandet vil jeg også få gi uttrykk for at dette er en gledens dag for min landsdel - en dag jeg lenge har sett fram til å kunne oppleve. Vi vet at det har vært dårlig stamvei på Sørlandet, faktisk en av de dårligste i landet. At Sørlandet nå endelig blir tilgodesett med et av landets største sammenhengende veiprosjekter noensinne, er selvsagt svært positivt for hele Sørlandet og for begge Agder-fylkene. Jeg vil med dette få gi stor ros til de mange krefter som sammen, på vegne av Agder-fylkene, i lang tid har kjempet intenst for en bedre E18 på Sørlandet. I dag må vi kunne si oss fornøyd med uttellingen etter flere års kamp for en bedre stamvei på Sørlandet, i og med at det nå endelig er helt klart at det blir en storstilt utbygging av ny firefelts vei fra Grimstad til Kristiansand. Det er en sårt tiltrengt veiutbygging som nå snart skal startes opp, og som vil bety svært mye positivt for landsdelen i alle sammenhenger i årene som kommer. Ikke minst på bakgrunn av den svært negative ulykkesfrekvensen som vi har hatt over mange år på den nåværende E18 i Agder, ser vi nå med store forventninger fram til en langt tryggere og mer trafikksikker vei. Når den nye firefeltsveien tas i bruk i 2009, vil antall dødsulykker reduseres vesentlig. Fremskrittspartiet ser selvsagt positivt på at prosjektet nå kan gjennomføres som et OPS-prosjekt, og mener dette blir både en effektiv gjennomføring og en rask framdrift av hele dette meget store veiprosjektet til rundt 3 milliarder kr. Den eneste malurt i begeret er at alle de andre partiene nok en gang velger å ty til denne avskyelige og unødvendige bompengefinansieringen. Fremskrittspartiet mener derimot at det selvsagt er, skal man si, den søkkrike staten som burde finansiere dette veiprosjektet i sin helhet, og vi motsetter oss derfor på det sterkeste flere årtier med bompengeinnkreving og ekstraflåing av bilistene på Sørlandet. Fremskrittspartiet foreslår derfor at prosjektet finansieres i sin helhet over statsbudsjettet, basert på optisk lesing pr. passering, og at det nedbetales over en periode på ti år fra ferdigstillelse i 2009. Jeg håper derfor det blir mulig å kunne fjerne hver eneste bomstasjon på E18 så fort som mulig, men inntil da får vi tross alt være godt fornøyd med at det som nå skal skje, er en historisk begivenhet som vil være av stor og uvurderlig betydning for Sørlandet i all framtid.
Jan Olav Olsen (Høyre), 2005-02-10:
Ja, det er en viss hallelujastemning på Aust-Agder-benken i dag, for dette er en stor dag for fylket. Dagens vedtak åpner for et storarbeid på E18 der mesteparten, 33 km av i alt 38 km, ligger i Aust-Agder. Det er nå nesten 50 år siden denne veistrekningen fikk en standardheving. Den standarden som var god i 1960, er for lengst moden for skraphaugen, og tida er i aller høyeste grad inne for en heving av standarden ikke bare til dagens krav, men til framtidas krav. Med det vedtaket vi får i dag, oppnår vi dette. Strekningen får fire felt med midtdeler, og det investeres betydelige midler i gang- og sykkelveier og for å legge til rette for kollektivtrafikk. Som sagt: en gledens dag for Aust-Agder. Det har skjedd mye innenfor veisektoren i Aust-Agder de siste årene. For tre måneder siden, som statsråden sa, ble en ny parsell på E18 øst i Aust-Agder åpnet av statsråden. Nå gis startsignalet for den store utbyggingen vest i fylket. Ferdig utbygd betyr det at ca. 70 pst. av E18 gjennom fylket har fullgod standard. Det som da står igjen, er strekningen mellom Arendal og Tvedestrand. Denne strekningen har fått en svært god merknad i innstillingen til Nasjonal transportplan, og jeg vet at de berørte kommunene er godt i gang med planprosessen, slik at denne strekningen kan komme med når Nasjonal transportplan skal rulleres. Jeg syns det er grunn til å gi ros både til statsråden og ikke minst til komiteen for rask sluttbehandling av denne saken. Viktig var det at statsråden fikk firefelts vei med i proposisjonen. Komiteen valgte sin saksordfører midt i januar, og nå, 10. februar, behandles saken i Stortinget. Det står det respekt av, og jeg vil takke saksordføreren og komiteen for et raskt, men likevel grundig arbeid. Dette er det største OPS-prøveprosjekt som hittil er vedtatt. At denne organiseringen også i dette tilfellet har gitt raskere framdrift fram mot vedtak, og vil gi raskere framdrift i anleggsperioden, føler jeg meg ganske sikker på. Raskere framdrift gir raskere ferdigstillelse, dette gir mer effektiv bruk av både økonomiske midler og personalressurser - alt til brukernes beste. Det er derfor bra at det store flertall støtter både prosjektet som sådant og organiseringen av det. Jeg merket meg at Fremskrittspartiet ikke ønsker bompengefinansiering. Det er ikke overraskende, men det er grunn til å minne om at Fremskrittspartiets finansiering sannsynligvis ikke ville ha gitt ny vei på denne strekningen de nærmeste 10-15 årene. SVs argumenter om at en storstilt satsing på firefelts motorvei vil svekke jernbanens konkurranseevne i forhold til vei, kan umulig gjelde denne strekningen, siden det ikke finnes og aldri har vært jernbane på denne strekningen. Satsingen på en eventuell kystjernbane ligger så langt fram i tid at denne veistrekningen sannsynligvis har blitt utbedret både én og to ganger før den måtte komme. Det er kanskje sagt før, men jeg gjentar det: Dette er en stor dag for Aust- Agder - en stor takk til komiteens flertall for flott arbeid!
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2005-02-10:
Når vi i dag forhåpentligvis vedtar å bygge ny, firefelts vei mellom Kristiansand og Grimstad, vil det være den største enkeltinvestering som noen gang er foretatt i Aust-Agder: 3 milliarder kr, 3 000 mill. kr. Hvis noen for noen få år siden hadde sagt at jeg i min levetid skulle få kjøre på firefelts vei fra Grimstad til Kristiansand, hadde jeg ikke trodd dem. Selv om jeg blir 60 år i år, har jeg altså nå et realistisk håp om å få lov til å kjøre på firefelts vei i 2009. Det er nå tre prøveprosjekt for veibygging med Offentlig Privat Samarbeid som gir denne raske utbyggingen. To av disse prosjektene er i Agder, Listerpakken på 1,3 milliarder kr og nå dette prosjektet Grimstad-Kristiansand. Det er ikke noe å legge skjul på at det er mange som er misunnelige på det vi nå får til i Agder. Det er kanskje på tide å si at det er på Sørlandet det skjer, og det skjer fordi hele landsdelen står sammen. 30 kommuner, to fylkeskommuner, næringslivet og alle stortingsrepresentantene har gjennom mange år stått sammen om dette veiprosjektet. Den viktigste samfunnsnytten er altså at personskadeulykkene kommer til å gå dramatisk ned, og at miljøgevinsten er stor. Framkommeligheten med firefelts vei gjør at de fem milene fra Grimstad til Kristiansand blir på ca. en halv time. På strekningen Arendal-Kristiansand er det 150 000 mennesker som kan utnytte et felles bolig- og arbeidsmarked mye bedre. Høgskolen i Agder er også på strekningen Kristiansand-Grimstad-Arendal, og folk i Aust-Agder har jo Kjevik som hovedflyplass. Veistrekningen, som er den mest trafikkerte og ligger midt i Agder, vil også ha stor betydning for den regionale utvikling. Det kan være fordelaktig for fylkessammenslåingsdebatten som nå pågår i Aust- og Vest-Agder. Veibyggingen er jo med på å knytte området tettere sammen. Det er kanskje denne og nye veiutbygginger som nå vil gjøre fylkessammenslåing enklere.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2005-06-02:
Det var ikke meningen å sprenge grensen for hva som er tilbørlig språkbruk, men jeg kom fra en debatt om doping for noen få timer siden. Det var nærliggende å dra en sammenligning med resultater som ofte er påvirket av uheldige tiltak for å oppnå dem. Jeg merket meg at statsråden nå understreket at grunnlaget for bevilgninger i framtiden skulle speile det grunnlaget en har bevilget penger på før. Men jeg regner med at det er slik for statsråden som det er for oss i sosialkomiteen, at vi ser svære udekte behov, behov som tydeligvis ikke har vært dekt tilstrekkelig tidligere. Det får meg til å dra den konklusjon at det neppe kan være det riktige nivået vi er på nå. Vil ikke statsråden forholde seg til at vi må ha tidsmessige sykehus og tidsmessig utstyr i framtiden?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2005-06-02:
Det blir bare en merknad – kort kanskje! Dagens rekordinvesteringer ville neppe ha sett dagens lys hvis vi hadde fulgt det investeringsregimet som regjeringspartiene nå legger opp til. Det er jo faktisk slik at de store investeringene vi nå har på St. Olav i Trondheim, det som kommer på Ahus, og det som skjer på Rikshospitalet, ville det ikke være mulig å få til uten direkte bevilgninger. Vi har ikke et system som i framtiden vil fange opp de store investeringene fullt ut. Så vil jeg gi statsråden, og også Bent Høie, rett i at det er klart en nøye skal vurdere bruken av den bygningsmassen en har, og behovet for å beholde den en har. Vi skal ikke nulle ut dette resonnementet her i Stortinget i dag, for det er viktig – det vil jeg gi statsråden støtte i. Men faresignalet ved det opplegget som det er lagt opp til fra Regjeringen nå, er at vi havner på et nivå der vi ikke kan ivareta nødvendige investeringer og vedlikehold. Det må ikke bli slik, som representanten Ballo beskrev at det var fare for, at en selger unna bygningsmasse for å skaffe seg penger for å kunne ivareta drift og det som måtte være av framtidige investeringer, hvis dette er bygningsmasse en har behov for for å nå målene i den pasientbehandlingen en er satt til å ha ansvaret for.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2005-06-02:
Her har Regjeringen en særdeles dårlig sak. Det blir ikke noe bedre med det forsvar for proposisjonen som regjeringspartienes representant Åse Gunhild Woie Duesund nå fremførte fra denne talerstolen. Det foreliggende forslag fra Regjeringen om endring av helseforetaksloven innebærer faktisk et avvik fra regnskapslovens alminnelige bestemmelser som foretakene i loven er forpliktet på. Dette synes Fremskrittspartiet er ganske oppsiktsvekkende. Konsekvensene for foretakene er, hvis dette forslaget fra Regjeringen skulle bli vedtatt, at det avskrives ca. 2 milliarder kr for lite i foretakene hvert år. Dette kan ikke foretakene leve med i fremtiden. Fremskrittspartiet har merket seg at nesten samtlige av de aktuelle høringsinstanser til Regjeringens forslag stiller seg negative, naturlig nok, til endring av loven med den begrunnelse at med en slik lovendring og praksis som det legges opp til her, vil ikke det avgitte, årlige regnskap i foretakene være korrekt. Den manglende finansiering av kapitalkostnadene i sykehuset bør fremkomme ved avleggelse av det årlige regnskap. Jeg har merket meg at samtlige helseforetak også går imot det forslaget Regjeringen nå har lagt opp til i proposisjonen. I Ot.prp. nr. 66 for 2000-2001 uttalte daværende helsedepartement følgende: «I tillegg til synliggjøring av kapitalkostnader fører regnskapslovens bestemmelser til at det blir større fokus på» … «inntekter og kostnader». Det er det motsatte det legges opp til fra Regjeringen nå. Videre heter det: «Departementet mener at dette samlet sett gir en god oversikt over styring med foretakenes økonomi og viktige bidrag til en god og effektiv bruk av kapital i foretakene.» Det er det stikk motsatte som ville skje hvis dette forslaget hadde blitt vedtatt. Det forslaget som nå foreligger fra departementet, går i stikk motsatt retning uten at det er gitt noen begrunnelse for hvorfor, men begrunnelsen kan vi jo alle tenke oss, nemlig å spare penger. Bortsett fra det å spare staten for penger har dette forslaget ingenting med normal praksis og kompetanse å gjøre. Mange høringsinstanser har uttalt at departementet må komme tilbake til Stortinget med et opplegg for finansiering av kapitalkostnadene i foretakene så raskt som mulig. Fremskrittspartiet mener at det må skje allerede ved fremleggelse av neste års statsbudsjett, altså for 2006. Det er min påstand at departementet så langt har vært lite profesjonelle når det gjelder finansiering, både når det gjelder kapital og vanlige driftsutgifter i foretakene, noe som har ført til store problemer for det enkelte foretak og like store problemer for Stortinget, som tross alt skal være ansvarlig for de årlige bevilgninger til helseforetakene. Det er nå tvingende nødvendig at departementet senest ved fremleggelse av neste års statsbudsjett gjennomgår konsekvensene for de økonomiske styringsmålene for helseforetakene, slik at foretakene kan drive under forutsigbare styringsmål og i henhold til regnskapsloven, som foretakene er forpliktet på. Dette kan Regjeringen ikke endre i det hele tatt.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-02:
Jeg får håpe det ikke er ordet «vedlikehold» som plutselig er blitt uparlamentarisk språkbruk. Konsekvensen av dette vedtaket er at man må få i stand en reell oversikt over de verdiene som de ulike helseforetakene besitter, og hva det faktisk koster å ta vare på dem. Da må man også ha en oversikt med hensyn til at hvis det er slik at man besitter bygningsmasse som det er uhensiktsmessig å sitte på, må det være rimelig å kartlegge dette, for så å ta politiske beslutninger med hensyn til endringer. Finner statsråden det hensiktsmessig at de ulike helseforetakene på egen kjøl tar beslutninger slik man nå ser med Sogn senter for barne- og ungdomspsykiatri, at man avvikler i forhold til store, verdifulle arealer, flytter på det, kanskje taper det som kunne ha skapt grunnlaget for fornuftig drift i framtiden, uten at man politisk skal ha oversikt over planene og på den måten vektlegge hva som er fornuftig å selge, og hva som ikke er fornuftig å selge?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-02:
Jeg mener at Bent Høie har helt rett i sitt resonnement. Når flertallet vedtar å ikke støtte Regjeringen, har flertallet også en forpliktelse til å sikre midler for ivaretakelsen – altså til bygninger, anlegg og utstyr. Så kan man diskutere dette med utgangspunkt i tallet 2 milliarder kr, for det skulle man jo ha dekket inn på inneværende års budsjett eller før. Det ville vært helt naturlig å ta midler i forbindelse med revidert. Men helseministeren har helt sikkert rett i at det ikke er snakk om at man «stein for stein» – det var det begrepet han brukte – nødvendigvis skal erstatte absolutt alt. Det må være fornuftig med en totalgjennomgang av alt helseforetakene har av anlegg, utstyr og bygninger, for å finne ut hvilket nivå det er forsvarlig å ha i framtiden. Hvordan skal man utvikle helseforetakene videre? Men SV er grunnleggende uenig med regjeringspartiene når de sier at dette er opp til helseforetakene, og at det ikke er en politisk oppgave. Det må være en politisk oppgave å si noe om strukturen man skal ha i Helse-Norge, hva man skal satse på, hvor det skal bygges ut videre, og i det hele tatt hvilken kapital man dermed trenger. Jeg mener at resonnementet til Bernt Høie er riktig. I forbindelse med revidert nasjonalbudsjett er vi nødt til å legge inn mer midler til helseforetakene enn det Regjeringen har foreslått, for å ivareta anlegg, utstyr og bygninger. Å få til 2 milliarder kr i revidert er jo ikke realistisk, men at man bør ha en betydelig sum, hvor en god del av den summen nettopp skal gå til det formålet, er riktig. Dette er en forpliktelse som opposisjonen har, så jeg håper jo at man sammen med Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet kan finne fram til en bevilgning til det formålet, nettopp som en konsekvens av det vedtaket vi fatter.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-02:
Det denne saken har avdekket, er at helseforetakene ikke har hatt de nødvendige midler for å ivareta bygninger, utstyr og nyanskaffelser. Disse midlene har de nødvendigvis måttet hentet fra driften, og derfor blir den framstillingen som statsråden gir, ikke riktig. I det øyeblikk man setter av midler som gjør at man har mulighet for nyanskaffelser, ivaretakelse av bygninger og av utstyr, frigjør det jo midler. Det betyr at disse driftsmidlene ikke må brukes på dette, som til nå, eller at man i verste fall må begynne å selge unna arealer man kunne ha nyttiggjort seg på sikt. Deler av den utviklingen man ser nå, kan minne litt om Stalins gamle femårsplaner, der man begynte å slakte ned buskapen for å opprettholde kjøttproduksjonen. Problemet med den måten å håndtere det på er at det etter fem år ikke er mer kjøtt å skaffe til veie, for det eksisterer ikke bufe lenger. Derfor er vi selvfølgelig nødt til å ivareta dette hvis vi skal ha en forsvarlig drift. Disse to tingene henger sammen. Det unnlater statsråden å si noe om. Drift henger sammen med utstyrsanskaffelser hvis en må bruke driftsmidler på å skaffe seg utstyr.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2005-06-02:
Helseministeren sa at det var vanskelig å styre helseforetakene hvis man ikke hadde oversikt. Det er jeg enig i. Men er da helseministeren også enig i at på grunn av at Regjeringen ikke har vært med på å få dette på plass før, har Regjeringen vært med på å svekke helseforetakenes driftsgrunnlag og muligheter til å få en skikkelig styring? Det har altså gått flere år før helseforetaksreformen har begynt å fungere, og man har ennå ikke fått på plass noen ting, først fordi det har vært sendrektighet i Regjeringen, og så fordi Regjeringen har lagt fram et totalt ubrukelig system. Det andre gjelder investeringer. Helseministeren sa at det ikke var «stillstand» i investeringene, men at det var brukt ca. 22 milliarder kr. Ja vel! Sommeren 2003 ble det fastslått at man hadde et investeringsbehov på helseforetaksområdet som i hvert fall ville være på 50 milliarder kr. Nå vil jeg gjerne høre om helseministeren har oversikt over dette, som eier og øverste myndighet for helseforetakene. Hva er investeringsbehovet pr. 1. juni 2005 for helseforetakene?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2005-06-02:
Først en liten visitt til representanten Bent Høie, der han bruker uttrykket «Senterpartiets rørende omtanke» for helseforetakene. Jeg mener faktisk at vi har hatt omtanke for helseforetakene, og vedkjenner meg det. Hvorvidt den er «rørende», får hr. Høie vurdere. Men det som er helt klart, er at det hele tiden har vært for liten erkjennelse eller oversikt fra statens side når det gjelder behovet for økonomi på sykehussektoren. Derfor var det også dårlige tider da fylkeskommunene hadde det, og staten skulle finansiere driften. Takket være at fylkeskommunene prøvde å saldere dette ved å finne andre midler, gikk det på en måte den gangen. Men nå er en kun avhengig av statens bevilgninger, og da går det galt. Helseministeren sa at en var avhengig av oversikt. Ja, man er det. Men kan ikke helseministeren da innrømme at når man ikke engang har en åpningsbalanse, mangler man den oversikten som er grunnleggende for å drive etter regnskapslovens prinsipper, og for å kunne se hva som er behovene? Og så til investeringsnivået, at det er forskjell på ønsker og behov. Ja, jeg ser også at ønskene er formidable. Men da er det kanskje eier og øverste myndighet som har til oppgave å skille mellom ønsker og behov. Da må eier og øverst ansvarlig basere sin oversikt på det han mener er behovet, og så får han komme tilbake til Stortinget med det, og så får vi ta en runde på det. Jeg spurte ikke om tallene i morgen, men jeg spurte bevisst om tallene fra i går med hensyn til hva som er investeringsbehovet. Det skulle derfor være mulig å få fram det. Og så til at ingen partier har bevilget penger i tråd med det som er behovene. Hvis helseministeren hadde tatt seg det bryet å se på hva Senterpartiet har prøvd å bevilge – og fått ganske mange sleivspark for – tror jeg faktisk han ville sett at vi har fulgt opp det. Vi foreslo bl.a. en gjeldssletting på inntil 3 mill. kr ved årsskiftet 2003/2004. Etter Regjeringens egne tall ville det bety at det var et etterslep og en gjeldsproblematikk på det tidspunktet på ca. 3 milliarder kr. Vi har også foreslått høyere driftsrammer til helseforetakene i statsbudsjettene. Fordi vi ikke har nådd fram der, har vi også foreslått mer penger til helseforetakene i forbindelse med nysalderingen, både nå sist i desember 2004 og i desember 2003 – så jeg tror faktisk vi har prøvd å følge opp dette. Vi var imot helsereformen og helseforetaksetableringen, men når den først kom, har vi prøvd å legge forholdene til rette slik at man skulle kunne drive dette på en forsvarlig og tilfredsstillende måte til beste for de av landets innbyggere som har behov for helsetjenester og behandling.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2005-06-02:
Jeg håper at helseministeren kommer med et svar til meg når det gjelder dette med om ikke engang åpningsbalansen er nødvendig for å ha en oversikt. Det skal bli spennende å se hva Riksrevisjonen mener om en del av disse tingene i tidens fylde. Jeg mener at Regjeringen nå tilslører og tildekker realitetene, både når det gjelder sykehusenes og spesialisthelsetjenestens driftsgrunnlag, og mulighetene for å møte de utfordringene framtidig helsebehandling vil kreve økonomisk og på annen måte. Nå får vi imidlertid, og det er gledelig, en omtanke her, og folk tar ansvaret innover seg: Vi må kanskje bevilge mer penger til helsesektoren! Det har jeg og Senterpartiet sagt lenge. Vi har ikke kastet penger etter helseforetakene, som jeg av og til har blitt beskyldt for. Vi har prøvd å legge inn ressurser og rammer som det skal være mulig å drive etter. Hvis vi skal ha en oppegående spesialisthelsetjeneste, gode sykehus og tilstrekkelig akuttmedisinsk beredskap, må det være tilstrekkelig økonomi, og det må være forutsigbar økonomi. Den forutsigbare økonomien blir ikke der hvis vi skal gjøre slik som Regjeringen foreslår.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-06-02:
Jeg er veldig glad for at vi kan gjennomføre denne debatten helt uten dop, som representanten var inne på. Spørsmålet var om ikke undertegnede så udekkede behov, om jeg ikke så omstillingsbehov, om jeg ikke ønsket meg tidsmessige sykehus. Jeg tror jeg har akkurat de samme ønskene om – det er kanskje drøyt å kalle det for lengselen – at det skal være en realitet. Men jeg kan ikke med min beste vilje forstå at dette regnskapsgrepet hvor vi sørger for at vi har 2 milliarder kr mer til avskrivninger, og tilfører 2 milliarder – 2 pluss og 2 minus – ikke vil resultere i nøyaktig de samme omstillingsutfordringene i norsk helsevesen. Det går utmerket godt an å beholde nøyaktig det systemet vi her har foreslått, og allikevel bevilge 1 milliard, 2 milliarder eller hva man måtte ville, for å få akkurat disse tidsmessige sykehus. Jeg har også merket meg at det i revidert nasjonalbudsjett ikke er noen partier som har foreslått bevilgninger som rettferdiggjør holdningene man har til denne odelstingsproposisjonen.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-06-02:
Jeg hadde for så vidt ikke bare revidert nasjonalbudsjett for 2005 i tankene. Jeg ser på alle de budsjettbehandlingene som har vært siden 2002, og da må man nesten årlig summere alle partienes enkeltforslag på dette området for å komme opp i et slikt beløp som disse meravskrivningene ville tilsi. Men jeg registrerer at komiteens flertall, som altså er alle partiene unntatt regjeringspartiene, sier: «Flertallet finner det naturlig å anta at helseforetakene har et potensial for å effektivisere både anvendelsen av bygninger og utstyr og selve driften i årene fremover.» Det som ligger i vårt forslag, representerer i realiteten 0,15 pst. Jeg har skissert hvilke alternativer som finnes, teoretisk sett, for dette. Jeg har gitt beskjed om at foretakene må være forberedt på at Stortinget vedtar det som er sosialkomiteens innstilling, og at regnskapsavgivelsen for 2004 må følge det som man gjorde i 2003. Så vil det være naturlig å komme tilbake til Stortinget på egnet måte med hvordan dette skal løses fremover. Den første ordinære anledning til det er vel i St.prp. nr. 1 til høsten.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-06-02:
Jeg er veldig enig i det representanten Ballo sa innledningsvis, knyttet til det å få oversikt over hvorvidt det er slik at de balanseførte verdiene er i overensstemmelse med det som er de virkelige verdiene. Dette med virkelige verdier kan være så mangt. Vi ser nå at en del av foretakene begynner å ta en slik gjennomgang. Det er betydelige forskjeller i hva som er balanseført, og hva som er realistiske verdier. Noen har allerede fått revisors godkjenning, faktisk denne våren, til å gjøre slike nedskrivinger. Det viser seg at en bygning som er oppført med 65 mill. kr, som jeg har sett, er så full av heftelser i avtalen med kommunen at den i realiteten er verdt nærmere 0 enn 65 mill. kr. Men denne reformen er slik at det er opp til styret i det enkelte foretak og det enkelte RHF å forvalte sin eiendomsportefølje, både hva gjelder å bygge nye bygg – der går det en grense på 500 mill. kr før det skal til departementet – og hva gjelder salg. Det er ikke slik at det er overordnede politiske vurderinger knyttet til enkeltavhendinger. Stortinget har bestemt at det skal ligge på det regionale helseforetaksnivå og/eller helseforetaksnivå.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-06-02:
Selvfølgelig er det slik at det er behov for oversikt. Men det er jo ikke slik at den oversikten endres avhengig av hvilket prinsipp man har for regnskapsavslutning. Det er jo ikke slik at hvis man baserer seg på det ene prinsippet, så har man oversikt, og hvis man baserer seg på det andre, så damper all den oversikten man måtte ha, vekk. Så var spørsmålet om dette svekket grunnlaget for styring. Svaret er nei! Det har ingen innvirkning på evnen til styring i de regionale helseforetakene. Så var det spørsmål om vi har oversikt over alle investeringsbehov. Der tror jeg vi må skille mellom ønsker og behov. Ønskene er formidable. Summen av alle lokale, gode ideer kommer opp i betydelige milliardbeløp. Vi har jo et system som er slik at det bare er beløp over 500 mill. kr som kommer til behandling i departementet. Vi har selvfølgelig til enhver tid oversikt over situasjonen, så hvis representanten Gløtvold ønsker det eksakte tallet pr. 1. juni 2005, er selvfølgelig også det tilgjengelig.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-06-02:
Representanten Kristoffersen listet opp en del av disse store prosjektene og sa at de ikke ville sett dagens lys om vi hadde hatt Regjeringens forslag til regnskapsavslutning. Jeg kan ikke med min beste vilje forstå på hvilken måte disse tingene skulle henge sammen, at regnskapsavslutningen skulle ha hatt betydning. Det som har betydning, er hvilke økonomiske ressurser man har tilgjengelig når man skal finansiere. Det er som i en privat bedrift, det er inntektsstrømmen som avgjør og ikke avskrivningen. Avskrivningen påvirker bare regnskapsresultatet, og ikke hva som til syvende og sist er inntektene. I et helseforetak, hvor vi ikke har skatt, er dette etter mitt skjønn helt uten betydning. Når det gjelder en del av innleggene, er de etter mitt skjønn preget av at man blander ting sammen. Det er den finansielle ressursen det regionale helseforetaket har, som avgjør evnen til å investere. Det er ikke avskrivningen som avgjør det. Det er nå slik også i sykehusvesenet at man ikke kan bruke en krone mer enn én gang. Hvis man har tenkt å bruke den på avskrivning, kan man ikke også bruke den til å øke driften, for å skaffe helsetilbud. Man kan bare bruke den til en av tingene. Hvis man skal bruke 2 milliarder kr mer på avskriving, må man altså sette av 2 milliarder kr til avskrivning. Da kan man ikke også bruke dem på å øke driften. Det betyr rett og slett at driftsutfordringen, utfordringen til omstilling på drift, blir nøyaktig den samme om vi i utgangspunktet tilfører 2 milliarder kr til økte avskrivninger. Det er først og fremst den finansielle ressursen vi stiller til disposisjon, som avgjør dette. Jeg vil gjenta hva jeg synes, og som jeg forstår at en del av representantene i flertallet i realiteten sier, nemlig at hvis man mener at regnskapslovens prinsipp fullt ut skal gjelde i forbindelse med regnskapsavslutning, som i private selskap, vil det også være høyst naturlig at man foreslår å bevilge det beløpet som skal til for å oppfylle en slik regel. Det er absolutt ett av de tilgjengelige alternativene, men det krever altså 2 milliarder kr til noe som ikke vil kunne øke driften, og som ikke vil endre den omstillingsutfordringen vi har, og at Stortinget har pålagt meg å sørge for at dets balansekrav blir en realitet ved utgangen av 2005 i fire av foretakene, og ved utgangen av 2006 i Helse Sør.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2005-06-02:
Det har seg slik at denne saken behandler vi nå. Jeg antar at på en del andre kontorer og i en del andre korridorer diskuteres den andre saken som helse- og omsorgsministeren var inne på. Vi får se hvor det bærer hen. Men det vi må forholde oss til, er at Stortinget fatter et vedtak i dag. Det går ikke i Regjeringens retning, det er helt åpenbart. Statsråden har selv skissert opptil flere løsninger her i sted – hva som må til, hvorvidt man må ha ytterligere effektiviseringer, eller om man må øke bevilgningene. Vi har også den saken som har vært diskutert tidligere, som går på balansekrav og en del slike ting for å komme ut av det som nå er i ferd med å skje. Spørsmålet mitt til statsråden er: Hvordan tenker statsråden å komme tilbake hit med den vurderingen, og hva vil statsrådens anbefaling være når det gjelder å sørge for at sykehusene får den finansiering som skal til – også når det gjelder muligheten til å kunne reinvestere etter regnskapsprinsippet og de avskrivninger som det legges opp til der?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2005-06-02:
Det er helt åpenbart at det vedtaket som det ligger an til at vi fatter i dag, vil ha konsekvenser for foretakene og den økonomiske biten i framtiden. Det er også derfor undertegnede nå i replikkordskiftet med statsråden stilte nettopp dette spørsmålet: Når kan vi få en sak som omhandler disse tingene, og ta stilling til den? Det ene, som statsråden var inne på, går på det effektiviseringsmessige. Det andre går selvfølgelig på det som har med det tilskuddsmessige å gjøre, altså direkte tilskudd, eller på de normale overføringene man har. Statsråden var selv inne på at den første muligheten vi har til å gå inn på denne biten, kanskje er i forbindelse med St.prp. nr. 1, eventuelt i omgrupperingsproposisjonene som kommer til høsten. Altså: Når det gjelder hva som er den best egnede måten å gripe fatt i dette på, må Stortinget stå bak en invitasjon til statsråden om å komme tilbake for nettopp å se på dette. Vi har åpenbart et ansvar når vi nå fatter dette vedtaket. Men det er jo en ønsket konsekvens, for sykehusene trenger utstyr også i framtiden. Hvorvidt det er riktig eller ikke det man sier om det som har med mengde, areal og bygningsmasse å gjøre, det vet ikke vi, men det er et stort steg derfra til at vi med et pennestrøk endrer regnskapsprinsippet, måten man skal føre regnskap på i foretakene, slik at man mister muligheten til å kunne budsjettere og føre regnskap på en måte som gjør at man har en realistisk mulighet til å kunne fullfinansiere og restaurere de byggene som eventuelt måtte forfalle. Vi må bare se det i øynene alle sammen at mange sykehus i dag ikke ser ut i det hele tatt. Ta f.eks. Molde sjukehus i Møre og Romsdal Her har vi et enormt investeringsbehov bare for å holde det ved like inntil man kan bygge et nytt. Slike prinsipp vil i framtiden gi automatisk utslag i de beslutningene som man er nødt til å fatte i de enkelte foretakene. Som sagt, Stortinget har et ansvar. Stortinget må ta innover seg det ansvaret, og det gjør vi. Vi tar faktisk hensyn både til det framtidige helsevesenet og til sykehusene, men samtidig må vi også være med på å fullfinansiere dette på en slik måte at det ikke går ut over pasientbehandlingen. Det må være tindrende klart: Dette må finansieres på en slik måte at det ikke går ut over pasientbehandlingen.
Bent Høie (Høyre), 2005-06-02:
De to alternativer som foreligger til votering i dag, innebærer begge at regnskapslovens mekanismer skal tas i bruk. Forskjellen på det som regjeringspartiene står for, og det som opposisjonen står for, er at en med opposisjonens forslag, hvis en skal kunne ta regnskapslovens mekanismer i bruk, er nødt til å tilleggsbevilge opptil 2 milliarder kr til avskrivninger. Men det er en ikke nødt til hvis en skal ta de samme mekanismene i bruk med regjeringspartienes forslag. Derfor er ikke dette en sak som innebærer noe hokuspokus, som en nesten kan få inntrykk av her, at bare Stortinget lar være å vedta regjeringspartienes lovforslag, er det plutselig 2 milliarder kr mer til helseforetakene. Så er selvsagt ikke tilfellet. Dette er en sak som i tilfelle dreier seg om en prioritering. Jeg registrerer at hvis opposisjonen mener at regnskapslovens mekanismer skal fungere, vil en òg være nødt til å prioritere 2 milliarder kr til dette formålet. Jeg vil minne om den debatten som vi nylig hadde om psykiatri i denne salen. Representanten Ballo var da i harnisk over Arbeiderpartiet, men representanten Ballo er altså i dag med på, hvis han skal følge det han sier, at en bruker 2 milliarder kr til avskrivning på bygg, murstein for murstein, istedenfor å bruke disse midlene til f.eks. opptrappingsplan innenfor psykiatrien. Vi må ikke tro at Stortinget gjennom regelvedtak kan forholde seg nøytralt i forhold til prioriteringsspørsmål. Dette er en prioriteringssak, og her prioriterer en altså dette. Jeg er òg overrasket over Senterpartiets rørende omtanke for helsereformen, som de selv var imot. Jeg vil minne om det systemet som fungerte før, da fylkeskommunene hadde 15 milliarder kr i gjeld og betalte 2 milliarder kr årlig i renter og avdrag på gjeld, som så ble slettet i forbindelse med reformen. Sykehusene er i dag i betydelig bedre stand til å ivareta sin bygningsmasse enn det de var under Senterpartiets modell, fordi hovedproblemet er at opposisjonens forslag bygger på en tese om at bygningsmassen i dag, som er planlagt utbygd gjennom 19 fylkeskommuner, har en optimal struktur. Det har den selvsagt ikke. Her er det et betydelig potensial i forhold til effektivisering. Det foretas i dag rekordinvesteringer i helsesektoren. Det foretas årlig 6–7 milliarder kr i investeringer som ivaretar den bygnings- og utstyrsmassen vi har. Det vil selvsagt alltid være behov for mer, men det vil være et spørsmål om prioritering i denne salen, ikke et spørsmål om et hokuspokus i forhold til regelverket.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2005-06-02:
Far er far, og mor er mor, synger Trond Viggo Torgersen i en av sine barnesanger. Ja, og nå er vi nærmere den sannheten enn vi har vært på lenge. Det er faktisk en merkedag for alle barna i Norge i dag, når vi gir far muligheten til å erkjenne sitt farskap uten at mor trenger å godkjenne det, og at vi gir samboende felles foreldreansvar. Vi er også nærmere FNs barnekonvensjon, som sier at alle barn har rett til begge sine foreldre. Så vi er på riktig vei. Riktignok hadde nok Fremskrittspartiet sett at vi kunne ha fått til automatisk delt foreldrerett ved barns fødsel også, uavhengig av samlivsform, men tiden er ikke inne for det ennå. Det er det ikke noe flertall for. Siden jeg fremmet det forslaget tidligere i år, får vi vente til høsten med å fremme det igjen, men vi gir oss ikke. Barna er nå ikke lenger avhengige av foreldrenes samlivsform for å være sikre på at de har en far, og det er barnas rett vi ønsker å fokusere på. Samfunnet vårt er i stadig utvikling. Ja, noen ganger går det så fort at jeg føler at jeg må holde meg fast. Desto viktigere er det at vi tilpasser lover og regler til det nye og moderne samfunnet, og at vi gir mennesker rett til å velge samlivsform, men uten at det skal gå på bekostning av barna. Fremskrittspartiet ønsker ikke en likebehandling av samboende og ektefeller når det gjelder ulike rettigheter, men vi ønsker at ethvert barn som fødes inn i verden, skal kunne vite hvem som er mor, og hvem som er far. Jeg skal fortelle en historie som en far fortalte meg, om et ungt samboende par som ventet sitt første barn. Barnet hadde det relativt travelt med å komme til verden. Derfor var det ingen som tenkte på et skjema på fødeklinikken som måtte fylles ut, hvor far erkjente sitt farskap, og mor godkjente det. Det ble rett og slett ikke fylt ut noe slikt skjema. Så gikk det dessverre som det går med nesten 50 pst. av alle par i Norge, de flyttet fra hverandre etter noen år. Konfliktnivået var rimelig høyt. Da far tok kontakt for å få til en barneavtale og samvær med barnet sitt, viste det seg at siden han ikke hadde skrevet under på noe skjema, hadde han overhodet ingen rettigheter i forhold til barnet. Barnet stod altså faderløs tilbake. Dette har vært kimen til økt konfliktnivå mellom foreldre. Heldigvis skjer det nå en positiv utvikling når det gjelder barnets rett til begge foreldrene sine, og dette er et skritt i riktig retning, men fremdeles har vi en vei å gå når det gjelder automatisk delt foreldrerett.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-02:
Jeg vil gi en kort stemmeforklaring.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-02:
Det gjelder forslag B, som SV ønsker å gjøre om til et oversendelsesforslag, fordi statsråden sier at dette nå er rammet inn i I. Jeg har ikke fått stilt spørsmålet til Fremskrittspartiet, men jeg ser det nikkes …
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2005-06-02:
I dag vedtar Stortinget en lovendring som vil gi tusenvis av ugifte fedre flere rettigheter enn de har i dag. Forutsetningen er at de erkjenner farskapet og skriftlig erklærer at de bor sammen med barnets mor. Hvis de ugifte fedrene gjør dette, vil både menn og kvinner i samboerforhold få felles foreldreansvar – på lik linje med ektefeller. Dette foreldreansvaret beholder de også om samboerforholdet senere skulle gå i oppløsning. For Kristelig Folkeparti er det viktig at barnas rettigheter sikres, uavhengig av om foreldrene er gift eller samboere. Hva barnet skal hete, om det skal døpes, hvilken skole det skal gå på, når det skal utstedes et pass, flytting til utlandet eller et samtykke til medisinsk inngrep, er eksempler på avgjørelser som skal tas av begge foreldrene. Dette er viktig både for barna og for foreldrene, og det vil bidra til å styrke relasjonen mellom barn og fedre. Barnet sikres mest mulig stabil foreldrekontakt, helt uavhengig av foreldrenes valg av sivilstand. Barnelovgivningen har flere mål. Et mål er å likestille barn født av samboende foreldre med barn født av gifte foreldre. Likestillingshensyn for foreldrene er et annet mål. Lovendringen som vedtas i dag, bringer oss ett skritt nærmere begge disse målene. Barn har behov for kontakt med begge foreldrene. I dag er kontakten størst med mor, mens far er mindre tilgjengelig. Det er viktig å øke fedrenes samvær med barna. Nøkkelen til større likestilling i hjemmet synes å ligge akkurat her, hos småbarnsfedrene. Undersøkelser viser at hvis småbarnsfedrene får mer tid sammen med barna i tidlig alder, øker forståelsen for samvær med barna. Det er god likestillingspolitikk. Den amerikanske mannsforskeren Michael Kimmel bruker argumentet om at muligheter følger av rettigheter, når han skal forklare hvorfor norske menn tar større del av omsorgsoppgavene i hjemmet enn amerikanske menn gjør. Lovendringen som Regjeringen foreslo, og som komiteen har sluttet seg til, er et riktig steg i den retningen. Fedre som bor sammen med barnets mor, gis rett til foreldreansvar, som igjen gir dem mulighet til å spille en aktiv rolle i barnas liv. Når det gjelder farskapsfastsettelse, mener Kristelig Folkeparti at det er viktig at verken mor eller far kobles av den prosessen. Ved uenighet om farskapet vil det offentlige etter dagens lovverk fastsette farskapet etter § 5 i barneloven. Dette mener vi er hensiktsmessig for begge parter. Forslaget fra Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet og SV skyver bevisbyrden over til mor, som i verste fall vil måtte leve med at «feil far» står oppgitt inntil det motsatte er bevist. Dette mener Kristelig Folkeparti er misforstått likestillingspolitikk. Kristelig Folkeparti mener at det blir unødvendig komplisert å lage egne regler for farskap og foreldreansvar ved assistert befruktning, ettersom disse tilfellene i dag behandles på lik linje med fastsettelse av farskap og foreldreansvar, både i og utenfor ekteskap ved naturlig befruktning. Loven oppfyller i dag formålet om å likestille barn født ved assistert og naturlig befruktning.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2005-10-10:
Hvis ingen har noen innvendinger, vil jeg etterkomme anmodningen.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2005-10-10:
Jeg tillater meg å foreslå Berit Brørby.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2005-10-10:
Jeg tillater meg å foreslå Asmund Kristoffersen.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2005-10-10:
Jeg tillater meg å foreslå Sigvald Oppebøen Hansen.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2005-10-10:
Jeg tillater meg å foreslå Torny Pedersen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-10-10:
Jeg foreslår Olav Gunnar Ballo.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2005-10-10:
Jeg tillater meg å foreslå Henning Skumsvoll.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-10-10:
Eg føreslår Rune J. Skjælaaen.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2005-11-09:
På vegne av representantene Erna Solberg, Gunnar Gundersen og meg selv har jeg gleden av å framsette forslag om obligatorisk 2. fremmedspråk i grunnskolen.