trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trine Skei Grande (Venstre), 2016-11-08:
Jeg takker for svaret fra statsråden, og jeg takker også for at statsråden tok seg tid til å reise i år. Det tror jeg var viktig for å ha forståelse for arrangementet. Jeg skulle også gjerne ha opplevd det en gang – det har jeg ikke gjort, men jeg håper å få oppleve det en gang. Jeg er helt enig med statsråden i at det er et stort engasjement i Kultur-Norge rundt å bruke denne anledningen. Og i høringen i utenrikskomiteen – som ikke akkurat var en kulturhøring, men der det også var en del kulturorganisasjoner – kom det mange positive tilbakemeldinger på mitt spørsmål om hvordan man tenker rundt Frankfurt og eksport av norsk kultur og økt kultursamarbeid. Nå virker det ikke som at talerlisten viser at Stortinget har et like stort engasjement og en like stor entusiasme for det prosjektet som man finner i Kultur-Norge, men det skal jeg la gå. Jeg har egentlig to spørsmål til statsråden. Jeg sa at jeg likte veldig godt det nederlandske slagordet, så jeg lurer på om statsråden har noen tanker om hvilket slagord Norge bør ha? I så fall, hva er viktig for statsråden at ligger bak et sånt slagord? Det andre, som jeg syns hadde vært veldig spennende om vi hadde fått til, er en ordentlig evaluering av den norske deltakelsen i Frankfurt 2019, at noen faktisk kan se på hva det fører til av vekst, problemer eller muligheter i norsk kulturliv. Her har vi en unik sjanse, et stort internasjonalt arrangement, som gir mange muligheter for norske kunstnere og for norsk kultur, og det hadde vært kjempespennende om noen faktisk kunne følge og evaluere det prosjektet underveis, for å se hva det fører til, og hvilke muligheter det gir Norge. Det ville ha gitt oss som politikere unik kunnskap om hvordan vi bør jobbe for å fremme norsk kultur, norske kunstnere og norsk litteratur i utlandet framover.
Trine Skei Grande (Venstre), 2016-11-08:
I Stortingets forretningsorden er vel dette innlegget tenkt som et innlegg der interpellanten kan oppsummere det de andre sa?
Trine Skei Grande (Venstre), 2016-11-08:
Det var ikke stort, og det må jeg innrømme at jeg er litt lei meg for. Men jeg er veldig fornøyd med statsrådens svar, og jeg mente heller ikke at statsråden skulle ha et slagord klart. Jeg syns imidlertid at vi skal mene noe om hvilke verdier – og hva – vi skal stå for. Dette handler sjølsagt om en stor forretningsmulighet for norske forfattere og norske kunstnere, men det er også en mulighet for norsk kultur – hva nå det enn er, det er noe vi diskuterer hele tida – til å vise seg fram på en viktig arena i Europa, og dette er også en anledning til å stå for noen verdier i de debattene som pågår i Europa nå. Jeg mener at Norge har taklet en del utfordringer på et bedre vis enn man gjør i mange andre land. Hvilke verdier er det vårt samfunn bygger på som vi faktisk mener er så mye verdt at vi er villig til å fortelle andre om det, f.eks. toleranse og det å dele? For kunst er jo i bunn og grunn en ytring. Kunstpolitikk handler også om ytringsfrihetspolitikk, og det er de ytringene jeg gjerne vil at vi skal stå for samlet. Det er de uttrykkene som jeg vil at vi skal stå for, slik at vi kan vise dem fram til Europa, gjerne den store bredden av det og konfliktene i det. Men jeg mener at vi må i bunn og grunn finne et slagord og en rød tråd i den norske deltakelsen som vi kan bruke til å fortelle hva Norge er i et internasjonalt perspektiv – inn i de diskusjonene som pågår i Europa nå. Vi må ikke bare vise at vi har store forfattere, og at vi har Munch; vi må også vise at vi står for noe i dag, og det er jeg opptatt av blir med i prosessen for et slagord og en profil på den norske deltakelsen. Så håper jeg selvfølgelig at alle kunstnerne er med på å skape det, men vi som politikere har også en oppgave, nemlig å definere de rammene vi skal lage dette innenfor, slik at vi får alle uttrykkene på bordet. Så dette handler egentlig om ytringsfrihet, dette handler om kunst, kultur og verdier. Det var det jeg syntes var viktig å ha med seg, at dette ikke bare er en «business opportunity» for norske forfattere. Det er noe mye mer enn det, og vi kan bruke det til mye mer enn det. Jeg håper også at statsråden tar med seg et ønske om en evaluering, for jeg tror det hadde vært nyttig for oss som politikere når 2019 er over.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-11-08:
Den muligheten som ligger foran oss, kan vi også se på som en todelt mulighet. Det ene er hvordan vi kan markedsføre vår kunst og kultur, få den ut i verden, spre den internasjonalt og skape oppmerksomhet rundt norsk kultur. Det andre, som er like viktig, og som interpellanten også legger mye vekt på i sitt innlegg, er nettopp hvordan Frankfurt kan bli en viktig talerstol. Det så vi nå for Nederland. De var veldig tydelige i sitt budskap og brukte den første dagen til å formidle et tydelig verdibudskap, som vakte store reaksjoner rundt om i Europa, og som skapte debatt. Det tenker jeg at vi også er nødt til å bestemme oss for. Hvilke norske verdier, hvilke budskap, er det vi skal formidle når vi har en så sentral talerstol som dette gir oss? Jeg vet at representanten Skei Grande er enig med meg i at det er en grense for hva politikerne skal blande seg opp i. Jeg tenker at nå skal vi gi muligheten til NORLA og til bransjen selv, som er veldig ivrig, til å være med og forme hva som skal være hovedprosjektet. Og så tenker jeg at vi som myndigheter, både storting og regjering, skal støtte opp under og være med og gi dem den drahjelpen de trenger – for det er nesten ingen grenser for hvilke muligheter vi har til å få formidlet et budskap – men at man skal bruke litt tid på hva som skal være slagordet, hva som skal være budskapet vårt, for det blir viktig. Innspillet om evaluering er veldig interessant. Jeg vet at da Island og Finland var hovedland for noen år tilbake, fikk de veldig mye ut av sin satsing. De jobbet veldig godt på forhånd for å være konkrete på hva som skulle være deres budskap, hva som skulle være deres satsing. Island fikk – så vidt jeg husker å ha fått fortalt – dramatisk økt antallet oversettelser etter at de nå sist var hovedland. Så det er kjempemuligheter, og dette bør absolutt evalueres underveis. Jeg håper også at representanten Skei Grande er enig med meg i at vi også må prøve å få med privat sponsing. Vi må få med oss næringslivet på å se verdiene av å investere i kunst og kultur, hvor viktig det er også å gjøre det internasjonalt, og at vi sammen kan vi prøve å få dratt med oss næringslivet til å gå inn med midler og nå virkelig benytte muligheten til å sette norsk kunst og kultur på dagsordenen – og ikke minst til en fantastisk markedsføring av Norge.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-11-08:
Det er ikke så veldig mye mer for meg, heller, å kommentere til debatten. Jeg synes interpellanten har hatt veldig mange gode innlegg, og jeg er helt enig med henne. Hun har kommet med noen utfordringer som jeg skal ta med meg. Jeg hadde egentlig skrevet som et talepunkt i mitt avsluttende innlegg at jeg kan konstatere at det også på Stortinget er et stort engasjement for prosjektet «Norge som hovedland på bokmessen i Frankfurt 2019». Det stemmer jo ikke helt, da, men jeg er veldig glad for at Venstre er så opptatt av det! Derfor håper jeg at Venstre fortsetter å holde trykket på dette, og at vi kan samarbeide videre. Jeg har også lyst til å ta initiativ til at vi sammen kan invitere til en god prosess i forkant, ikke bare for hva slagordet skal være, men for hvilke verdier vi skal formidle i den tiden som Norge nå står i – i en omstilling, men også i en stor endring på mange måter: Hva er det vi tenker er vårt viktige budskap til resten av Europa og til resten av verden? Det håper jeg at vi fortsatt kan ha en prosess rundt. Jeg tror dette er en fantastisk fin mulighet for oss til å gå ut med et viktig budskap, men da er det også viktig at vi legger et godt grunnlag her hjemme for hvordan vi skal komme frem til det som skal være hovedbudskapet vårt. For dette er en mulighet til å formidle verdier, og jeg er helt enig med interpellanten i at kunst handler om ytringer, og det gir oss helt andre muligheter enn det mange andre internasjonale talerstoler gir oss. Så er det også veldig viktig å tenke at dette ikke bare skal være en litteratursatsing. Det skal være en satsing for hele kunst- og kulturfeltet, og vi vil få verdens øyne rettet mot alt det fantastiske vi skaper på dette feltet. Selv om vi er et folk og et land som er veldig glad i bøker og veldig glad i litteratur, så håper jeg at det også skal bli en inspirasjon for foreldre til å fortsette å lese mye mer for ungene sine, at ungdom som vokser opp, skal bli enda mer interessert i litteratur, og at dette skal være en inspirasjonskilde for oss alle – ikke minst at dette skal dryppe på de unge talentfulle forfatterne, og også at de spirene som nå vokser opp, skal slå ut i full blomst i forbindelse med denne satsingen vår.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-11-08:
Eg vil takka statsråden for svaret, for eg synest det var veldig bra, og det er det ikkje så ofte eg seier. Min frustrasjon i denne saka er at når eg spør leiinga i helseføretaka om kvalitetskrava vert innarbeidde, spesielt ein-til-ein-kravet, svarer dei ja. Når eg spør om dei veit det, om det vert registrert, seier dei nei, men at jordmødrene er jo så flinke og melder avvik. Når eg spør jordmødrene om dei melder avvik på dette, svarer dei nei. Difor har eg tenkt at dette kan vi jo ikkje vita nok om, samtidig som det i Helsedirektoratets kvalitetskrav var eit veldig viktig krav som kom på plass. Da tenkjer eg at det er alvorleg at vi ikkje veit nok om det – at helseføretaka ikkje veit med sikkerheit om dette faktisk vert implementert ute. Da synest eg òg det kan vera vanskeleg å dimensjonera bemanninga ut frå det, når ein ikkje veit om dagens situasjon fører til det. Så eg synest det er veldig bra at statsråden tar på alvor dei signala som er komne, og vil ta dette opp i oppdragsdokumentet for neste år, slik at alle får eit avvikssystem som fungerer akkurat på dette området. Det trur eg kan føra til forbetringar. Eg er einig i at kvalitetskrava har ført til forbetringar, men eg trur kanskje dei først og fremst har ført til forbetringar på dei mindre fødeavdelingane – òg sjølvsagt på dei store, men på dei minste har det ført til betre seleksjon og betre kvalitet og, trur eg, til ei betre fødselsomsorg. Når det gjeld dei som føder heilt aleine – eg forventar ikkje at dei er så grådig mange – er eg meir opprørt over at det faktisk kan skje, for når det er ei som føder heilt aleine, er det mange som føder utan å få den ein-til-ein-oppfølginga som er slått fast i kvalitetskrava. Og det er slik, som statsråden seier, at ei ein-til-ein-oppfølging har ein mange gode faglege argument for å ha – ein brukar mindre smertestillande, og ein får ei betre fødselsoppleving. Det er mange friske mødre som får friske barn, men som har ei dårleg fødselsoppleving i Noreg. Dette kjem ikkje fram i statistikkane. Men i alle fall: Tusen takk for svaret – eg ser fram til å sjå korleis det vert følgt opp vidare.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-11-08:
Takk til dei som har hatt ordet. Det er mange som har kome med viktige innspel. Dette med finansiering er tatt opp. Det er viktig at sjukehusa har ein god økonomi. Eg spurde i interpellasjonen om statsråden ville bidra til ei opptrapping av jordmorbemanninga ved kvinneklinikkane. Eg trur at kvinneklinikkane i Noreg har litt – eller mykje – for låg grunnbemanning, iallfall for låg grunnbemanning. Det er inntrykket mitt, så eg trur at det er nødvendig. Dette med å lovfesta jordmorteneste i kommunane, som representanten Wilhelmsen Trøen tok opp, er ein diskusjon i seg sjølv. Eg skal ikkje ta han her, men eg vil understreka at jordmorteneste er jo heller ikkje lovfesta i spesialisthelsetenestelova – det er likevel jordmødrer i sjukehus. I Bergen kommune eller i Oslo hadde det vore nok med éi jordmor for å oppfylla ei slik lovfesting. Eg ønskjer ei reell opptrapping, og så kan vi diskutera verkemidla for ho. Om barseltilbodet: Når det er travelt på fødeavdelingane, veit vi at det går ut over barseltilbodet. Eg har eit spørsmål til statsråden, for det har òg vore ein diskusjon om tidleg utskriving frå sjukehus og det som fleire av representantane har tatt opp, at sjukehuset har definisjonsmakta. Eg var ikkje klar over det sjølv, men på eit debattmøte i Bergen om denne problemstillinga vart det sagt frå føretaksleiinga at når eit nytt barne- og ungdomssjukehus vert realisert, der kvinneklinikken skal inn – i dag har helseføretaket ansvar for fem dagar etter fødsel, og det forstår eg på ein måte er i ein avtale – planlegg dei at det skal gå ned frå fem til to, at kommunane skal ta over ansvaret for alle etter to dagar. Det er altså tre dagar som da vert skyvde over til kommunane, utan at kommunane får éi krone ekstra. Med tanke på kva vi gjorde med samhandlingsreforma, da flytta vi jo pengar òg da vi flytta ansvaret for tidleg utskriving osv., kunne statsråden seia noko om han kjenner til dette, om dette er noko som ein skal sjå på? Dette har jo òg med finansiering å gjera, for skal vi styrkja barseltilbodet, kan det godt skje i kommunane, men da må kommunane òg få midlar til å klara det.
Bent Høie (Høyre), 2016-11-08:
Takk for en hyggelig mottakelse av svaret. Dette er viktig. Det er viktig at vi har god oversikt over hva som er situasjonen. Det er også viktig at jordmødrene bruker den meldeordningen som er, og melder inn avvik som faktisk er omfattet av regelverket, og som en skal melde inn. Den type alvorlige hendelser skal meldes inn. Det er også en forutsetning for oss for å kunne følge med på risiko og å gjøre forbedringer. Så er det slik at i denne saken har jeg også opplevd det samme som representanten beskriver, nemlig at det har vært et sprik mellom Jordmorforbundet – og det jordmødre forteller om situasjonen på sykehuset – og den tilbakemeldingen jeg får fra ledere og fra helseregionene. Det er en utfordring for oss, og det går også inn i det noe større arbeidet som vi jobber med nå, med å etablere en veldig tydelig forståelse for det lederansvaret det er i sykehusene våre, på alle nivåer, for å skape åpenhet og tillit om situasjonen i sykehusene. Det jobbes det nå systematisk med. Jeg hadde møte med alle sykehuslederne på fredag, da vi veldig tydelig gikk igjennom problemstillingen knyttet til hvilke typer virkemidler som en skal bruke fra lederens side for nå å jobbe systematisk også med det spørsmålet. Vi ser av pasientsikkerhetsundersøkelsen at 44 pst. av sykehusavdelingene våre har en kultur knyttet til åpenhet og sikkerhet, det å snakke om pasientsikkerhet og kvalitet, som er for dårlig i forhold til det som burde vært situasjonen. Det er det et lederansvar å jobbe med. Så har jeg, på samme måte som representanten Toppe, tro på at når alle avdelingene får gode systemer for å registrere avvik, vil vi ha et bedre grunnlag for å komme med tiltak der det er behov for det, og få bedre oversikt over situasjonen.
Bent Høie (Høyre), 2016-11-08:
Jeg takker for en god debatt. Jeg har behov for igjen å understreke det jeg sa i mitt hovedinnlegg, også for å balansere litt av inntrykket som kanskje er skapt i debatten: Norge har svært gode resultater på dette området, både for kvinnene og for barna, det er viktig at vi ikke skaper et inntrykk av det motsatte, og det er et resultat av at helsetilbudet til fødende kvinner i Norge har vært og er høyt prioritert. Det er andre pasientgrupper i helsetjenesten vår som langt fra får det samme resultatet av den behandlingen og det helsetilbudet som gis. En annen viktig presisering gjelder en gjengivelse fra representanten Andersen om at jeg hadde sagt at problemet er stort på de største avdelingene: Det er ikke riktig at jeg sa det. I Jordmorforbundets undersøkelse beskrives det at utfordringene er størst ved de største avdelingene på kvinneklinikkene, men da må vi legge til at det selvfølgelig også er kvinneklinikkene som har et veldig høyt nivå på tilbudet som gis, og som også gir tilbud til dem som har de største utfordringene. Men når det gjelder akkurat denne problemstillingen knyttet til samtidighetsutfordringer, er det mye som tyder på at det er der de største utfordringene er, men vi har ikke store problemer på de største fødeavdelingene våre. Det er en beskrivelse som jeg ikke kan slutte meg til. Og kvaliteten, også på dette området, blir bedre på de indikatorene vi har. Det er også viktig å bygge opp en god jordmortjeneste i kommunene, og det er jo noe av det regjeringen og samarbeidspartiene har prioritert i statsbudsjettene, ved å bevilge mer penger til helsestasjonene i kommunene. Når det gjelder finansieringssystemet, ser jeg at det spesielt i Bergen har vært en debatt om det. Men jeg er veldig glad for det som representanten Wilhelmsen Trøen sier om tilbakemeldingen på høringen i komiteen, for det er selvfølgelig ikke slik at en i faglige vurderinger skal legge til grunn den innsatsstyrte finansieringen i vurderingen av om man skal gi god helsehjelp eller ei. Hvis noen gjør det, er det i strid med både retningslinjer og lovverk og skal selvfølgelig ikke forekomme. Så har vi også introdusert et element i finansieringssystemet som handler om kvalitet, nemlig kvalitetsbasert finansiering, som nå er en forsøksordning, men som på et overordnet nivå skal bidra til større oppmerksomhet om de kvalitetsindikatorene vi har. Fortsatt går deltidsbruken i helseforetakene ned. Det er bra og vil også bidra til en bedre arbeidssituasjon for dem som jobber i sykehusene.
Gry-Anette Rekanes Amundsen (Fremskrittspartiet), 2016-11-08:
La meg slå fast én ting: Graviditet er ikke en sykdom. Det har blitt født barn til alle tider. Ja, for over 2 000 år siden fødte man barn til og med i en stall. Det gikk også bra, selv uten helsepersonell. Alle må ikke på sykehus for å føde. Det er også sånn at ikke alle rekker til sykehus for å føde. Samtidig er det viktig at både førstegangsfødende og de som vet at det kan forekomme komplikasjoner rundt fødselen, er trygge og ivaretatt både faglig og menneskelig. Vi vet at det er mange fødsler om sommeren, samtidig er det ferieavvikling. Dette kan være en utfordring. Hvordan kan Stortinget bidra til å løse det? Det er vanskelig å bestemme når folk skal føde – de kommer når de kommer, disse barna. Vi kan ikke vedta at Troms, Telemark og Hordaland kun skal ha barnefødsler i januar, mai og september. Helseforetakene jobber hele tiden med heltidskultur og med alternative turnusordninger. Samtidig må en se på arbeidsfordeling på tvers av avdelingene, men også på tvers av fagkompetanse. En fødsel kan vare i lang tid, f.eks. et helt døgn. Jordmødre og jordfedre landet over gjør en fantastisk jobb, men de får også hjelp av sykepleiere og hjelpepleiere til å gi omsorg, trøst, smertelindring, en hånd å holde i, et klapp på kinnet og oppmuntrende ord i en sårbar situasjon. Stortinget kan bidra med å legge forholdene til rette med nok studieplasser, økonomi, fleksible arbeidstidsbestemmelser, styrking av arbeidsgivers styringsrett, mål og styringsdokument. Det er på det nivået vi nå styrer. Hva er tilstrekkelig norm? Stortinget kan ikke styre på detaljnivå og nærmest vedta turnusordningene på sykehusene eller fødeklinikkene, men det er svært viktig at kvalitetskravene nå blir fulgt opp. Vi har en ordning med helseforetak i dag. Disse helseforetakene må få en fleksibilitet, slik at de kan skalere tilbudet etter behovet, også ut fra sesongvariasjoner. Hvis Stortinget mener at denne styringsmodellen med helseforetak ikke er hensiktsmessig, eller at man har mistillit til om de følger målene som dette stortinget har vedtatt, bør man ta den debatten og komme med en annen løsning. Det viktigste målet må være at alle som trenger et tilbud på sykehus, føler seg ivaretatt og får et godt og kvalitetssikret tilbud, også etter et sykehusopphold.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2016-11-08:
Å sette et barn til verden er noe av det største et menneske kan få lov til å oppleve, og Norge er flere ganger kåret til et av de beste landene å få et barn i. En god start på familietilværelsen er viktig både for mor og for barn. Det er et politisk ansvar å sørge for at fødetilbudet i landet vårt er trygt og likeverdig, uavhengig av hvor i landet den gravide bor, og når på året hun skal føde. Derfor må vi ta signalene som kommer fra jordmødrene i norske sykehus, på alvor. Jordmortjenesten slår alarm som følge av jordmormangel og sprengt kapasitet. I Jordmorforbundets medlemsundersøkelse, som flere her har vist til, kommer det fram at noen kvinner føder alene på fødestuene i Norge. Dette er urovekkende, resulterer i flere komplikasjoner og økt utrygghet blant de fødende. Utilstrekkelig jordmorbemanning i sommermånedene grunnet ferieavvikling er en særlig kjent og tilbakevendende problemstilling. I tillegg vet vi at veldig mange planlegger å få barn akkurat i sommerhalvåret på grunn av de barnehageopptakene og det barnehageåret vi har. Hovedtillitsvalgt for Den norske jordmorforening ved Ullevål sykehus sa følgende til TV 2 i sommer om den pressede situasjonen på fødeavdelingen: «Vi klarer ikke opprettholde kvaliteten på behandlingen og omsorgen. Kvinner kan bli liggende alene i store deler av fødselen. Situasjonen fører til flere kompliserte fødsler.» Jordmorforeningen uttrykte også stor bekymring for jordmortilbudet i helse- og omsorgskomiteens budsjetthøring i høst. Bekymringen dreier seg om økte oppgaver og stadige nedskjæringer på de store klinikkene. Kristelig Folkeparti er opptatt av å sikre god dekning av fødeavdelinger og barselavdelinger som sørger for at oppholdet er trygt for foreldrene og ungene. Utfordringene vi nå erfarer, vitner om manglende styring av fødetilbudet i norske sykehus. Det er helt avgjørende, som statsråden svarte, å ta utfordringen på alvor og pålegge helseforetakene å etterkomme den faglige anbefalingen om at alle fødende skal sikres en jordmor til stede i aktiv fase av fødselen. Dette foreslo Kristelig Folkeparti og Senterpartiet i vår, og vi ble nedstemt av de andre partiene i Stortinget. Det er samtidig nødvendig å styrke jordmortilbudet i norske kommuner. Derfor ber Kristelig Folkeparti, i sitt alternative budsjett, regjeringen om å legge fram en opptrappingsplan for jordmortilbudet også i kommunene innen våren 2017. Ansatte på helsestasjonene må ha kapasitet til å følge opp familier både underveis i og i etterkant av et svangerskap, når vi vet at sykehusene skriver ut barselkvinner fortere enn før. Vi trenger kartlegginger som viser at kommunene faktisk ikke gir familiene de hjemmebesøkene og den oppfølgingen som de trenger. Og her har vi kanskje en av de tingene som samhandlingsreformen ikke har tatt høyde for. Sykehusene har fått definisjonsmakten over hvilken tid de skal skrive ut pasientene – kvinnene som har født, og barna deres. Det betyr at kommunene kanskje ikke får bygd opp kapasiteten og kompetansen som en fødende kvinne har behov for nettopp de første dagene etter en fødsel.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2016-10-25:
På vegne av representantene Svein Harberg, Geir Jørgen Bekkevold, Ib Thomsen, Rasmus Hansson og meg selv fremmes et forslag om en helhetlig vurdering av museumsreformen så langt.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2016-10-25:
Jeg vil først takke interpellanten. Jeg er enig. Det er en skjellsettende sak – og den rører oss. Barnevernet, uansett nivå, skal være barnas Dovrefjell når behov er avdekket. Barna som barnevernet hjelper, er og blir blant samfunnets mest sårbare. Vi må hver dag bestrebe oss på å ha et barnevern som bidrar til å gi dem en hverdag med mer og bedre omsorg, mer og bedre kjærlighet, og som styrker deres framtidsmuligheter. Til dette kreves ressurser. Det kreves forskningsbasert kunnskap og erfarne, kunnskapsrike og ikke minst kloke voksne. Vi trenger også barnas stemme, erfaringer og tilbakemeldinger. Det forutsetter samarbeid mellom etater, og det forutsetter tillit mellom de ulike involverte. Da Stortinget for nokså nøyaktig to år siden fattet nye beslutninger knyttet til barnevernlovgivningen, ble det tydeliggjort at antall barn i barnevernet hadde økt betraktelig over lengre tid. Rapporten fra fylkesnemndene viser også tydelig at man ikke kan lene seg tilbake – kun forbedre og forsterke det tilbudet vi i fellesskap gir til dem som trenger det mest. Når vi erkjenner at en god barndom varer livet ut, følger det et stort ansvar med. Det ansvaret må vi som folkevalgte ta. Interpellasjonen i dag er en kraftig påminnelse om akkurat det. Tilbakemeldingene fra «glassjenta» og de lovbrudd som er gjort i saken, er viktige for det framtidige arbeidet, der vi må bestrebe oss på mest mulig og best mulig vern av barn, og at barn i mye større grad må bli hørt og lyttet til.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-10-25:
Det er bra at statsråden offentleg seier unnskyld til «Ida», og det er bra at saka og granskingsrapporten har ført til at departementa har snakka saman, og at statsråden seier at dette skal få stort trykk på seg i regjeringa. Eg meiner at dette er ei så skilsetjande sak og ein granskingsrapport som har fått så stor merksemd at regjeringa hadde tent på å leggja fram for Stortinget, på eigna vis, korleis det som no er kome fram, vil verta følgt opp, og kva endringar som faktisk vert føreslått – slik at det ikkje vert med denne interpellasjonsdebatten, og så er det over. Barnevernet er jo Stortinget opptatt av – det er vi som til sjuande og sist sit med ansvaret – og eg vil iallfall tilrå at statsråden vurderer å leggja dette fram for Stortinget på eigna vis, slik at vi òg kan få koma med våre innspel i det arbeidet som no er heilt nøydd til å skje. Eitt punkt som statsråden ikkje var inne på, er politimakt. Politiet var heller ikkje med på det møtet, etter kva eg høyrde. Men politimakt mot mindreårige vert ikkje registrert. I motsetning til dei tilsette på barnevernsinstitusjonar som må føra protokoll over tvangsbruk, er det ikkje slik for politiet, og dei har kanskje heller ikkje den kompetansen på å handtera barn og unge som barnevernet har omsorg for, og som dei må bidra til. Så det er det eine eg vil spørja statsråden om. Det andre er: Statsråden var ikkje tydeleg på dette med flytting. Det er eit stort problem, som ikkje kjem fram i granskingsrapporten, at barn og unge vert rivne opp frå nærmiljøet på institusjonen. «Ida» ville heim igjen, ho ville ikkje absolutt heim til mor, men ho ville heim igjen til Karmøy. Vil statsråden seia noko om den praksisen som er i dag, at ein kan verta riven opp og flytta til eit anna fylke, flytta til ein heilt annan landsdel, utan at det vert problematisert? Det siste gjeld helse. Det snakka statsråden om i innlegget sitt, men dette er heilt grunnleggjande. I den NOU-en som kjem, vert omgrepet «barnevernhelsereform» brukt. Det er ikkje snakk om å ha nokon møte. Vil statsråden gå inn for ei ny reform som forpliktar samarbeidet mellom helse og barnevern?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-10-25:
Tusen takk til alle som har hatt innlegg. Det er jo sånn at alle parti sjølvsagt meiner at dette er ei forferdeleg sak og ønskjer at ingen andre skal oppleva det same. Eg er litt meir spørjande til – og framleis usikker på – om det vert konsekvensane. Det er sagt veldig mykje klokt. Det er fleire som har hatt problem og har måtta lesa rapporten i fleire omgangar, og det har gjort stort inntrykk. Men det verste er at dette er verkelegheita. Det er ikkje ei enkel sak, denne saka er større enn seg sjølv. Ho handlar om systemfeil, systemsvikt, eller, som eg seier: system i sviket. Helga Arianson, som leia granskinga og er fylkeslege i Hordaland, uttalte i forbindelse med at rapporten vart levert, at ho håpa at saka «kan bidra til viktige forandringer for andre barn og ungdommer under barnevernets omsorg», og at «hvorvidt vi med rapporten klarer å bidra til forandring på systemnivå vil avgjøre om vi har lyktes». Når statsråden no seier at dette skal verta pensum, og at det vil endra sjølve tenesta, så vert det her varsla ei ganske sterk sak på barnevernsfeltet. Eg vil gjenta at eg meiner det då er naturleg at det vert ei sak i Stortinget, eller at vi fremjar ei sak i Stortinget dersom ikkje regjeringa vil følgja opp når ein varslar at her skal det faktisk verta endringar i sjølve systemet. Det er òg ei utfordring at det ikkje er lover og forskrifter som er problemet, men at dette har skjedd på tross av lover og forskrifter, så ein del av løysinga kan vera presiseringar. Det kan vera at ein må lovfesta noko som i dag ikkje er lovfesta, f.eks. samarbeid mellom helse og barnevern og andre instansar. Eit spørsmål til slutt til statsråden: I den NOU-en som vart framlagd no, vert det trekt fram at i dag manglar det eit statleg tilbod til dei barna som har dei alvorlegaste psykiske lidingane og har behov for langvarig omsorg utanfor heimen. Det vert anbefalt at det vert etablert eit fast system som er sektorovergripande for desse barna, og at ein gjer dei om til helseinstitusjonar med eit meir langsiktig perspektiv på behandlinga. Eg vil gjerne ha ein kommentar til det forslaget.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2016-10-25:
Jeg skal selvfølgelig informere Stortinget om alt det som Stortinget ønsker å vite. Nå har vi denne interpellasjonen – som jeg også har lyst til å berømme representanten for å ha tatt opp – slik at vi kunne få denne debatten her i dag. Likevel er det sånn at Stortinget vedtar lover. Regjeringen utarbeider forskrifter, rundskriv og veiledere på bakgrunn av det Stortinget har vedtatt, og vår informasjon om hvilket samarbeid vi har med andre departementer, hvilke tiltak som er satt i gang på barnevernsområdet, er også godt beskrevet i budsjettproposisjonen som Stortinget nå har til behandling. Jeg har lyst til å understreke at dette er svikt, til tross for – som representanten også var inne på – at vi har lover. Vi har et lovverk som er veldig tydelig og klart når det gjelder hvordan barn i Norge skal bli ivaretatt. Det er innført et forsvarlighetskrav, og det er kommunenes ansvar å påse at de har et barnevern som er forsvarlig, og at de som jobber i tjenestene – om det er i kommunal sektor, om det er i statlig sektor – faktisk har kunnskap om og kompetanse på det lovverket og de forskrifter og veiledere som blir gitt, fra både regjering og storting. Der har vi sett at det svikter, og derfor er det viktig at vi nå jobber med å heve kompetansen og kvaliteten der ute. Men jeg vil også understreke at denne rapporten nå har blitt satt på dagsordenen i Karmøy kommune, som har tatt inn over seg de sviktene som har skjedd. Jeg vil nesten gå så langt som å si at denne rapporten bør være pensum. Den bør være – ikke god lesing, det blir feil ord – noe som alle som jobber innenfor barnevernet, på alle nivå, bør ta inn over seg og lese. For dette viser at det er ikke alltid det holder med lover og forskrifter, det må også praktiseres ute i en kommune. Så har jeg lyst til å si at når det gjelder politi, har vi satt i gang et samarbeid om barnevern med Politidirektoratet for å se på hvordan dette samarbeidet kan bedres, for her ser vi at det må på plass noen bedre retningslinjer. Når det gjelder det med flytting, er det altså kommunen som skal kartlegge det enkelte barn og hva slags institusjon eller fosterhjem det trenger. Vi har sett at i noen tilfeller har ungdommen blitt sendt til en institusjon der dette har medført store avstander, og vi bestreber oss så langt vi kan på å finne en institusjon og en plassering til det enkelte barn i nærmiljøet, men som også skal ivareta det barnet har behov for. Dette er noe vi nå jobber med, og i den nye barnevernsreformen som regjeringen har sagt den skal legge fram – som har vært ute på høring og skal legges fram for Stortinget neste år – vil vi også se på forholdet mellom stat og kommune på institusjonsfeltet.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2016-10-25:
Denne rapporten viser svikt, og det har vært lovbrudd. Stortinget vedtar lovverk – de vedtar også budsjett – og når Stortinget vedtar et lovverk med forsvarlighetskrav, slik som det skjedde i forrige periode knyttet til barns rett til medvirkning, så mener Stortinget det. Og når denne rapporten viser lovbrudd og svikt på alle felt, fra det kommunale til det statlige, er det viktig for meg å understreke at de lovbruddene skal følges opp. Fylkesmennene vil følge dette opp og ikke lukke sakene om avvik før dette er på plass. Helseministeren og jeg innkalte våre underliggende etater da vi så denne rapporten, for å understreke alvoret og at dette måtte følges opp. Så har jeg lyst til å understreke at de samarbeidsutfordringene som vi har innen psykisk helse og barnevern, ikke er noe nytt. Derfor er jeg veldig glad for at helseministeren og jeg tok tak i dette allerede veldig tidlig og ga tydelige signaler til begge våre direktorater om at dette arbeidet måtte intensiveres. Vi får en rapport nå i november om hvordan dette arbeidet kan bli bedre. Vi har fått en NOU, et forslag til en ny barnevernslov som går inn på veldig mange av de områdene som tilsynsrapporten også viser til, og som må følges opp. Jeg skal sende den ut på høring og skal fremme en sak for Stortinget om dette. Jeg håper vi ikke skal slå politisk mynt på dette. Barnevernet blir i dag styrt av et lovverk som Stortinget har vedtatt. Et tverrpolitisk storting var enig i proposisjonen som ble vedtatt i forrige periode – Prop. 106 L for 2012–2013 – som også viste til forsvarlighetskravet, og at Bufdir skulle være et fagdirektorat. Jeg har lyst til å understreke at det aller viktigste barnevernsarbeidet foregår ute i kommunene. Jeg er glad for de ønskene som representanten Greni har for barnevernet. Det er de samme ønskene jeg har. Jeg ønsker at foreldrene skal kunne bli møtt veldig tidlig for å bli trygge, gode foreldre, at vi skal kunne jobbe forebyggende, med tidlig innsats og samarbeid på tvers av tjenestene, for å unngå en omsorgsovertakelse. Når vi må ha en omsorgsovertakelse, er det viktig at både nettverk og slekt blir vurdert. Det har regjeringen også hatt ute på høring for å lovfeste – det å bruke familieråd, det å finne den beste plasseringen for barnet, sånn at barnet får vokse opp i en trygg og god familie eller på en institusjon, det som er det beste for barnet. Vi skal ta dette arbeidet på alvor og følge opp på den måten som er best egnet.
Mette Tønder (Høyre), 2016-10-25:
Jeg har lest mange tilsynsrapporter, men jeg har aldri lest en som denne. Det er noe så sjeldent som en tilsynsrapport som berører, som gir oss god lærdom, som viser svikt i systemet på en måte som gjør vondt å lese, som gir den det gjelder – i dette tilfellet en ungdom – en klar og tydelig stemme, en rapport vi må lære av. I rapporten sier «Ida» selv at hun ikke skulle vært tatt fra familien når hun var blitt så stor. Vi burde gjort noe mens hun var liten. Det manglet ikke på alvorlige meldinger da «Ida» var liten jente, men systemet valgte ikke å ta dette nok på alvor. Menneskene i systemet henla saken fordi mor ikke ville samarbeide. Dette er nesten utrolig å lese. I dag har vi endret loven slik at barnevernet ikke kan gjøre dette. De kan gå inn og hjelpe familier selv når foreldrene nekter. Dette er en god endring. Det er mye som kan sies om alt som må gjøres for å forhindre at alt det «Ida» har måttet gå igjennom, ikke skal skje andre. Og statsråden har redegjort for dette på en svært god måte. Men én ting synes jeg det er verdt å legge til, og det er faktisk mer kjærlighet i systemet. Jeg trodde aldri jeg som jurist skulle stå og si dette, men barna og ungdommene i Forandringsfabrikken sier dette hver gang vi møter dem – og de har overbevist meg. Denne tilsynsrapporten har overbevist meg. Vi trenger mer samarbeid, vi trenger mindre tvang, vi trenger høyere kvalitet, vi trenger å lytte til barna og ungdommen, vi trenger å gi dem medbestemmelse, men jammen viser denne rapporten at vi trenger mer kjærlighet og respekt i systemet vårt også.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2016-10-25:
Aller først: Takk til interpellanten for å ha reist en viktig sak. Det er noen veldig alvorlige avsløringer vi har sett, og det virkelig alvorlige er at dette ikke handler om enkeltsaker, men om systemfeil. Dette er en viktig interpellasjon, og det er fortvilende at systemene ikke fungerer bedre enn det skjebnen til «Ida» har vist oss. En av Kristelig Folkepartis stortingsrepresentanter fra Rogaland, vår nestleder Olaug Bollestad, sendte i april et spørsmål til statsråd Horne om akkurat dette. Hun påpekte at Stavanger Aftenblad gjennom en rekke artikler om «Ida» hadde avdekket uholdbar forvaltningspraksis og lovbrudd innen både norsk barnevern, ungdomspsykiatri og politi. Aftenbladet hadde da fortalt denne historien om jenta som opp gjennom oppveksten ble forsømt av nære foresatte, men også av det offentlige. Aftenbladet hadde vist at alt fra helsestasjon til barnevern, skole, politi, legevakt, sykehusavdelinger og barne- og ungdomspsykiatrien hadde sviktet denne jenta. Så vet vi nå at fylkesmennenes rapport påpeker en helt grunnleggende systemsvikt i så mange ledd og hos ulike instanser. Dette innebærer at denne type svikt i den offentlige omsorgen for sårbare barn sannsynligvis ikke bare gjelder denne jenta, det gjelder sannsynligvis ikke bare «Ida». Vi vet at det er feil og mangler på alle nivåer, kommunalt, fylkeskommunalt og statlig, i barnevernet. Og vi vet at systemet kan svikte, selv om den enkelte barnevernspedagog, helsearbeider, politi eller lærer gjør en stor innsats. Vi vet en del om dette også fra tidligere rapporter – feil innen tjenestene, mangelfull faglig kompetanse og mangelfullt samarbeid mellom instansene, bl.a. dokumentert gjennom de senere år av både Helsetilsynet, Riksrevisjonen og Flatø-utvalget. Gjentatte ganger avdekkes dårlig samarbeid mellom skole, politi og ulike helse- og sosialtjenester ved alvorlig vold og mishandling av barn. Skadede barn og deres hjelpere rammes av tunnelsyn innen fagområder, lov- og regelverk, organisering og budsjettering av tjenestene. Dette lettes ikke av intern uenighet mellom departementer, regioner, fylkeskommuner og kommuner om ansvarsfordeling, typer tiltak, tidsbruk, organisering og budsjetter. Stortinget har et overordnet ansvar for å sikre en trygg oppvekst for alle barn. Vi har sett at vi ikke klarer å sikre en trygg oppvekst for alle barn i Norge i dag. Det er alvorlig, og vi kan ikke akseptere at det er slik. Det finnes selvsagt ikke enkle svar, men jeg håper at Stortinget klarer å ta oss noen skritt videre når vi nå i de neste månedene skal vedta endringer i barnevernsloven og i hele barnevernsstrukturen. Mye viktig skal også på plass når Stortinget skal vedta den forpliktende og helhetlige opptrappingsplanen som skal redusere forekomsten av vold i nære relasjoner samt styrke ivaretakelsen av barn utsatt for vold og overgrep. Jeg sier ikke at dette løser alt, men historien om «Ida» har vist oss at det er en systemsvikt her som vi ikke kan lukke øynene for. Trygg oppvekst for alle barn – det finnes ingenting som er viktigere enn det.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-25:
Jeg vil starte med å rette en stor takk til Stavanger Aftenblad og til journalist Thomas Ergo, som har gjort et veldig grundig og unikt arbeid for å la samfunnet få innblikk i en svært alvorlig skjebne og svært alvorlige svik. Gjennom et boklangt trykkverk våger Stavanger Aftenblad å gi lyd til en stemme som ellers lett kunne blitt fortiet, og på den måten skape en helt nødvendig samfunnsdebatt og et helt nødvendig rom for systemkritikk. Jeg vil også takke interpellanten, Kjersti Toppe, for å løfte saken på nytt når rapporten nå foreligger. Historien om «Ida» viser hvor galt det går når barn og unge ikke får medvirkning i eget liv, hvor galt det går når relasjoner og trygghet ikke blir bygd opp, men revet ned, og hvor galt det kan gå når maktesløse møtes med maktbruk. Så er det bra å høre at statsråden er tydelig på at ingen barn skal bære historier som den «Ida» har blitt påført. Det er også et sterkt signal som sendes når statsråden sier at rapporten vil komme til å endre hele tjenesten. Da er det naturlig å be statsråden om å utdype hvordan det skal skje, og også spørre om statsråden ser at ressurssituasjonen, i kombinasjon med systematiske systemsvikt, kan forhindre framtidige svik, for da synes jeg det er veldig langt mellom de tydelige signalene som statsråden gir om endringer i hele tjenesten, og de midlene statsråden vil stille til rådighet for endringsarbeid. Trygge og tilgjengelige voksne som har en faglig forankring som gjør at man står stødig når grunnen svikter under de små, har en kostnadsside. Kompetanse, kvalitet og nok ansatte i barnevernet er en samfunnsinvestering som vi etter SVs syn ikke har råd til å la være, men som regjeringen ikke ser seg råd til å ta. Så er det ikke tilstrekkelig at barnevernet har barnefaglig kompetanse. Barneministeren pekte på helseministeren, naturlig nok, og det samarbeidet om systemendringer som må skje. Men jeg savner justisministerens rolle i dette samarbeidet, og jeg savner forsikringer om at barnefaglig kompetanse er til stede for alle som skal jobbe med barn, og særlig de som skal jobbe med å ta hånd om de mest utsatte barna. Systematisk arbeid med barnefaglig kompetanse, med å se det fra et barneperspektiv, og systematisk arbeid med bedring av kultur og ledelse er nødvendig når vi skal ta hånd om de mest sårbare blant oss. Så er det ikke alltid at det er nok folk og nok utdanning som er det som er nødvendig, og det er derfor det er så viktig å sørge for at barna selv får medvirke i eget liv, og at man har en kulturendring som gjør at fine ord faktisk blir barnas virkelighet og hverdag. Jeg tror på statsrådens oppriktige beklagelse til «Ida», og jeg synes det er sterkt å høre, men jeg savner likevel signalene om materielle grep for at mennesker skal kunne ses i det livet de lever, og som burde vært endret, og kunne få hjelpen som de trenger, i tide.
Jorid Juliussen Nordmelan (Arbeiderpartiet), 2016-12-19:
På vegne av representantene Hadia Tajik, Ingvild Kjerkol, Torgeir Micaelsen, Ruth Grung, Freddy de Ruiter, Tove Karoline Knutsen og meg selv vil jeg sette fram et representantforslag om lavterskel psykisk helsetilbud i alle kommuner.
Jorid Juliussen Nordmelan (Arbeiderpartiet), 2016-12-19:
Arbeiderpartiet mener det neste store helseløftet i Norge må handle om barn og unges psykiske helse. God psykisk helse er nødvendig for å leve gode liv, og vi vet at det påvirker gjennomføringen av videregående skole og framtidig arbeidsevne, og sånn sett koster både samfunnet og enkeltmennesket dyrt. I arbeidet for barn og unge må vi i større grad se hele livsløpet, generasjonsperspektivet og familien, med nettverk og ressurser, under ett. Familier i Norge i dag er ulike i sammensetning og har ulike, mangfoldige og sammensatte behov når de kommer i en situasjon der de trenger hjelp. Felles for de aller fleste familiene er likevel at voksne må ha det bra for at unger skal ha det bra. Det er derfor et stort behov for mer helhetlige tjenester som ser hele familien. Det fremmer jeg og Arbeiderpartiets helsefraksjon et representantforslag om i dag. Vi trenger kommunale lavterskel helsetilbud for familier, som er tverrfaglige og lett tilgjengelige, med mulighet for «drop in». Det finnes flere kommuner som lykkes med det. Et eksempel er Stange, som har etablert Stangehjelpa. Der jobber mange forskjellige faggrupper samlet under ett tak med få skott mellom yrkesgruppene. Stangehjelpa tilbyr en rekke tjenester for hele familien, både samlet og individuelt, og en evaluering av resultatene fra Stangehjelpa fra 2013 viste at fire av fem som tok kontakt med dem, fikk det bedre. I tillegg viser evalueringen av pilotprosjektet Rask psykisk helsehjelp, der formålet er å øke tilgangen til behandling for angst og depresjon gjennom kortere ventetider, ingen henvisningsplikt og gratis behandling, at 60 pst. ble friske etter behandling. For Arbeiderpartiet er det et viktig prinsipp at alle skal ha tilgang på likeverdige helsetjenester, uavhengig av hvor man bor. Det må finnes rom til å finne gode lokale løsninger på hvordan man best skaper et lavterskel hjelpetilbud, men det er også viktig at staten støtter opp med midler for å sikre at et slikt tilbud blir tilgjengelig i alle kommuner. Derfor foreslår vi å gi 100 mill. kr til dette, fordi fellesskapet må stille opp for de ungene og familiene som trenger mer støtte, ved å gjøre det lettere å få hjelp tidlig. Det er ingen hemmelighet for noen at regjeringen bruker mye penger, og det er første gang det hentes penger ut av oljefondet, og at man ikke bare bruker avkastningen. Det er penger ment for framtidige generasjoner, og da er det ekstra skuffende at man ikke investerer i framtiden gjennom å investere i barn og unges psykiske helse. Vi trenger et løft, og da må vi samarbeide med kommunene om å få på plass gode tjenester – ikke gi kommunene så stramme budsjett at det blir vanskelig å satse på nye ting. Vårt økonomiske opplegg for kommunene, i lag med det vi legger inn i helsebudsjettet, viser at vi tar denne utfordringen på alvor. Vi er villige til å investere i barn og unges psykiske helse.
Erna Solberg (Høyre), 2016-12-19:
Takk for at jeg får komme til Stortinget i dag for å gi en orientering. Jeg vil informere om at utenriksminister Børge Brende ikke vil kunne delta i Stortingets behandling av hans budsjett i dag, og at statsråd Elisabeth Vik Aspaker vil møte i hans sted. Grunnen til dette er at utenriksministeren i dag er i Beijing og har møter med Kinas statsminister og utenriksminister. På basis av en felles erklæring etablerer vi fra i dag full normalisering i våre politiske og diplomatiske relasjoner til Kina. Norge har siden 2010 ikke hatt politisk kontakt med Kina. Dette har vært krevende for oss i mange internasjonale sammenhenger og i mange enkeltsaker. Det har vært krevende for norsk næringsliv. Det at vi nå har kunnet normalisere vårt forhold, er et resultat av et langsiktig og møysommelig diplomatisk arbeid på mange nivåer for å gjenopprette tilliten mellom våre to land. Norge og Kina har en lang felles historie. Norge var et av de første landene som anerkjente folkerepublikken Kina, og vi bygget gjennom over 50 år opp et bredt og nært samarbeid på nærmest alle områder. Jeg er derfor glad for at vi nå i dag er tilbake i et normalt diplomatisk og politisk forhold til Kina. Det har vært en viktig politisk prioritering for min regjering. Nå ser vi fremover på de mulighetene som åpner seg for samarbeidet med Kina, som er verdens nest største økonomi og fast medlem i Sikkerhetsrådet. Det er viktig for oss å ha et samarbeid om mange av de store internasjonale spørsmålene som vi er opptatt av – fra klima og bærekraftige mål til mange andre temaer på den internasjonale dagsordenen. Det åpner også store muligheter for norsk næringsliv, som har opplevd at det å ikke ha drakraft fra et politisk samarbeid har vært en barriere. Det er nå enighet om at vi umiddelbart skal gjenoppta arbeidet med en bilateral frihandelsavtale mellom våre to land. Jeg vil nå takke alle som har bidratt til dette arbeidet. Det er som sagt et møysommelig, tillitskapende arbeid som nå er brakt i havn, og som skaper et nytt utgangspunkt for relasjonene mellom Norge og Kina. Det er av stor betydning for norske og nasjonale interesser at vi får på plass igjen denne typen relasjoner.
Erna Solberg (Høyre), 2016-12-19:
Jeg vil takke for kommentarene og støtten til det arbeidet som er gjort. Tidligere hadde vi en MR-prosess gående. Det er naturlig for oss å diskutere og ta den opp igjen etter hvert som vi nå har normalisert prosessen, men foreløpig må vi konstatere at det viktigste var å få en prosess hvor det var politisk mulig å snakke sammen. Det er ingen andre avtaler enn «joint statement»-avtalen som i dag er offentliggjort av kinesiske myndigheter og norsk utenrikstjeneste, så det vil være åpenhet rundt disse samtalene. Den består etter min mening i å konstatere det som har vært norsk Kina-politikk i mange år, og det har vært viktig for oss. Vi har vært opptatt av at det ikke er sånn at vi skal gi innrømmelser, men bygge opp tilliten igjen. Tillitsbygging har vært viktig de siste årene for å kunne bygge opp samhandlingen og samarbeidet med Kina på nytt.