Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2021-10-21:
På dag to vil jeg takke for den debatten som var i går, og jeg vil takke for alle de gode ordene som ble sagt på tvers av skillelinjene til nye statsråder og til nye representanter. Jeg vil, som da en gammel representant som ikke lenger sitter fast i denne salen, si at jeg synes det kom veldig mange gode innlegg fra nye stemmer. Det er mange nye representanter i Stortinget, og det preget også en del av debatten i går. Jeg synes det var forfriskende og bra for debatten. Regjeringsskiftet skjedde mot et bakteppe av tragedie i Norge. Det som skjedde i Kongsberg onsdag kveld, har egentlig rystet hele landet. Jeg vil si etter besøket i Kongsberg og kontaktene mot nødetater og myndigheter der at det var en opplevelse av at landet kom sammen i solidaritet med Kongsberg-samfunnet. Det er viktig også i tiden som kommer, med hensyn til dem som har mistet sine nære, men også til hvordan vi tar tak i de temaene som er blitt avdekket som følge av denne tragedien. Det berører helsevesenet, det berører justissektoren, og det er et ansvar vi alle må ta, og som regjeringen tar på største alvor. Det var en debatt der jeg opplevde at partiene snakket om sin politikk, regjeringen snakket om sin. Jeg fikk mange tilbakemeldinger fra partier som er i opposisjon, med ønske om samarbeid med regjeringen på områder hvor vi kan finne samarbeid. På vegne av regjeringen vil jeg takke for det og si at det vil vi følge opp gjennom et godt forhold til Stortinget. Vi er en mindretallsregjering og skal søke flertall i denne sal. Et tema som har engasjert mange, er konsekvensen av de høye strømprisene for vanlige folk der ute, høye utgifter på toppen av et familiebudsjett som kan være krevende å få til å gå opp. Her opplever jeg at Stortinget kan samle seg, at vi kan få en enighet om raske tiltak som betyr en forskjell for dem som er mest utsatt. Vi har Hurdalsplattformen som utgangspunkt for regjeringens politikk. Vi har vært i kontorene i seks–sju dager, og vi forbereder tilleggsproposisjon til budsjettet. Dette er jo kjent etter et regjeringsskifte. Plattformen har klar kurs, klare verdier og tar tak i de store utfordringene Norge står overfor. Den strekker seg over fire år, men den har egentlig perspektiv for de utfordringene Norge møter på 2020-tallet. Hvordan kan vi sikre små forskjeller, kjernen i det som gir tillit og kraft i det norske samfunnet, muligheter for alle i hele landet, i by og bygd? Hvordan kan vi bedre skolen slik at vi kvalifiserer våre unge til å komme inn i arbeidslivet, og hvordan lykkes vi i klimakampen, digitaliseringen og en aktiv utenrikspolitikk? Det er mange konkrete tiltak i plattformen. Jeg hører noen etterlyse at det skulle vært flere, men dette er også en plattform som inviterer samfunnet til å delta i utformingen av politikk, til at partene i arbeidslivet blir mer med i utformingen av hvordan vi tar de store veivalgene. Bedrifter, organisasjoner og frivilligheten skal høres og tas med. Derfor er dette et prosjekt på vanlige folks premisser. Vi vil lytte til dem og inkludere dem. Jeg registrerer at deler av høyresiden gjerne snakker om det med vanlige folks tur, om vi ikke nå kan legge det bak oss, det var valgkamp, nå er vi over i en ny tid. Deler av media har tatt det samme. Jeg kan love at det legger vi ikke bak oss. Dette er meningen med denne regjeringen, at vi skal lytte til mange som gjennom mange år har opplevd at de har kommet i andre rekke, at de som har kommet i første rekke, ofte har vært dem som er best stilt, og at mennesker som lever av sitt vanlige, ærlige arbeid, har opplevd at de har kommet i andre rekke, at de har blitt overhørt, oversett og noen ganger overkjørt. Vi skal utvikle hele landet. Vi skal være vanlige folks interesseparti. Dette er ikke retorikk. Det er vårt prosjekt, og det er en politisk nødvendighet etter åtte år med høyrepolitikk. Jeg skal ikke ta opp igjen et av valgkampens kjente tema, men i går hørte vi fra Høyre igjen at kuttet i formuesskatten er viktig for å få folk i arbeid. Det har vi ikke fått dokumentert gjennom de siste årene. Vi har spurt og spurt. Nå er det også et veldig viktig tiltak for å lykkes i klimakampen. Det synes jeg også er dårlig dokumentert. Det som er dokumentert, er at de 7 mrd. kr Høyre ønsker å gi i formuesskattekutt, går til de 1 pst. rikeste i landet. Det er i seg selv et uttrykk for hvorfor vi sier at nå er det vanlige folks tur, at det er andre som skal komme først i den køen. Folk stiller opp for fellesskapet når fellesskapet stiller opp for dem. Det er en forutsetning for at landet vårt skal lykkes, og en grunnleggende forståelse for Arbeiderparti–Senterparti-regjeringen. Arbeid er et tema som gikk igjen i debatten fra mange partier, og det er bra. Nå hører vi om at det er fart i norsk økonomi, det er mange ledige jobber. Samtidig er det mange som står utenfor, og som vi ønsker inn i arbeid. Den største muligheten for at vi kan få midler til å fordele i vårt samfunn, er at flere jobber, at færre er på trygd, at flere betaler skatt og kan bidra til egen økonomi. Så blir det sagt fra særlig Høyre at det viktigste for folk er å ha en jobb å gå til. Det er jeg enig i isolert sett, men det er ikke på hvilken som helst betingelse at man går til en jobb. Når vi er på vei inn i en høykonjunktur, skal vi være særlig oppmerksom på at det ikke må bli slik at folk kommer inn i en jobb, og så skal man ta til takke med jobben og være glad bare man får den. Hvis man da opplever at man blir fratatt sosiale rettigheter, blir nektet retten til å organisere seg osv., slik vi ser i deler av arbeidslivet, så er det et varseltegn. Derfor er det for denne regjeringen avgjørende å slå ring om den norske arbeidslivsmodellen, som handler om at man får en hel, fast stilling, at det er en trygg jobb, at det er parter, at man kan organisere seg, og at samfunnet oppmuntrer til organisering. Derfor vil vi styrke en lang rekke av de forholdene som gir folk trygghet på jobb. Dette er oppskriften på at vi har et omstillingsdyktig arbeidsliv. Folk i Norge skifter jobb lett, fordi det er trygt å skifte jobb. Vi frykter ikke ny teknologi, vi frykter gammel. Folk går over og tar i bruk ny teknologi fordi det er trygt på jobb. Derfor er investeringene i en arbeidslivsmodell der folk på jobb høres, ses og tas med på råd, viktig for produktiviteten vår, for investeringene våre og for fornyelsen i arbeidslivet. Tilsvarende for helse: Din helse er ditt ansvar, men alles helse er også alles ansvar. Vi har et fellesskapsansvar for å sikre et helsevesen som ser folk – i det nære, fastlegen i kommunen, og helt inn til spesialisthelsetjenesten. Derfor må vi ikke gå ned sporet med privatisering og todeling. Vi må ha bedre sykehus for alle, bruke teknologi for å desentralisere helsetilbudene, men alltid tenke forebygging og folkehelse, hvordan man kan unngå å komme på sykehus. Må man på sykehus, skal man få verdens beste behandling uansett hvor man bor, hvem man er, og hva man tjener. Det er ikke et poeng for helseministeren å stå og blokkere folk fra å komme på sykehus, men helseministeren og regjeringen skal legge til rette for at man har en helse og et utgangspunkt i livet som gjør at man kan leve livet uten store helseplager. Derfor er fysisk aktivitet i skolen, skolemat og mål for forebygging viktig i regjeringens politikk. En tredje ting som kjennetegner debatten til nå, er at den her i salen handler mest om mulighetene og utfordringene i Norge. De er mange, og vi tar dem på alvor. Men mulighetene i Norge, et av verdens åpneste samfunn både teknologisk, digitalt og geografisk, handler i stor grad om utviklingen utenfor Norge og hvordan Norge forholder seg til verden rundt oss. Utenrikspolitikken har direkte påvirkning på vanlige folks liv i Norge. I mine år som utenriksminister sa jeg at utenrikspolitikkens mål skulle være å gjøre innenrikspolitikken mulig, altså sikre en trygghet for Norge til at vi kan sette våre mål for et samfunn med like muligheter, velferd og trygghet for alle. Det er en god inspirasjon for denne regjeringens politikk i dag. I vårt utenrikspolitiske engasjement skal regjeringen ivareta og fremme Norges politiske og økonomiske interesser, bidra til fred og lavspenning i våre nærområder, sikre at Norge, med vår åpne økonomi, kan handle og utveksle med land og folk både nært og fjernt fra Norge, slik at folk kan gå på jobb i Mo i Rana, Odda og Kongsberg og sikre inntekter til landet og til familien sin. Vi er en eksportnasjon. Vi skal øke eksporten. Vi må øke eksporten. Regjeringen starter sitt arbeid i en tid med økende rivaliseringer og spenninger mellom stormaktene. Det er omgivelsene. Vi har for vane å si at de storpolitiske konfliktene sjelden oppstår ved Norges grenser. Slik er det også i dag. Men de kan oppleves og føles her. Blåser det kalde vinder i nord, har de ikke oppstått i nord. De kan ha oppstått i Ukraina, Sør-Kina-havet eller en eller annen skandale og tragedie i Midtøsten. I nord melder stormakter seg på, viser seg fram og utfordrer etablerte normer for suverenitet og folkerett. Vi møter utfordringer fra stater som nærmer seg oss gjennom nye former for påvirkning, cyberaktivitet og målrettet etterretning. Virksomheten rettes ikke bare mot våre militære kapasiteter, men også direkte mot norsk teknologi og kompetanse i næringslivet og mot norske myndigheter sentralt og på lokalt nivå. Jeg sier dette fordi det er utfordringer vi må ta på alvor og møte sammen. Vi skal nedsette en totalforsvarskommisjon og oppdatere bildet av hva det norske forsvar i bredt, dvs. Forsvaret selv, men også alle andre deler av samfunnet, må kunne og evne. Norge skal være en trygg og pålitelig partner og NATO-alliert. Vi skal utvikle og fordype vårt samarbeid i Norden, og vi legger EØS-avtalen til grunn for vår brede kontakt med Europa. Norge er en økonomisk og politisk overskuddsnasjon i en verden med altfor mye underskudd. Derfor skal vi ta vårt ansvar. Det følger av norske tradisjoner og verdier, men det er også en opplyst egeninteresse. Vi er aktivt medlem av FNs sikkerhetsråd, der Norge vil ha formannskapet i januar. Vi skal føre en fornyet utviklingspolitikk der vi investerer i virkeliggjøringen av FNs bærekraftsmål. Vi skal ta vårt lederansvar som havnasjon og lede an i arbeidet for å beskytte havet, livet i havet og alle muligheter bærekraftig havforvaltning gir. Derfor har da også denne regjeringen en egen havminister. Så skal vi, i tråd med lang norsk tradisjon, tenke slik at mange av Norges store muligheter her hjemme ligger i det vi får til i og med andre land. Vi skal kutte våre klimagassutslipp i Norge. Det er viktig, men virkelig betydning for kampen mot klimaendringene får det om våre teknologiske løsninger bidrar til kutt i land med de største utslippene, enten det handler om utvikling av fornybare energiressurser i utviklingsland, så man kan hoppe over det fossile stadiet, eller teknologiske gjennombrudd innen hydrogen, havvind og fangst- og lagring av CO 2 . At vi når våre mål, er vår forpliktelse. Samlet sett kommer ikke det i seg selv til å endre verden, men vi sitter på teknologi og kompetanse som kan endre verden, og det må motivere oss. Her som ellers er Europa vår viktigste mulighet. Vi skal nå våre klimamål i forpliktende samarbeid med EU. Regjeringen vil ta initiativ til samtaler og samarbeid med EU om hvordan dette samarbeidet kan utvikles og styrkes. Det handler om at mange av valgene Europa nå skal ta, vil avhenge bl.a. av teknologi og kompetanse vi har. Det sies at vi har et forskudd på havvind, vi har en mulighet på hydrogen, men de er ikke datostemplet. Det er forsprang man kan miste. Regjeringen har høye ambisjoner. Vi har staket ut en ny og mer rettferdig kurs for landet og skal følge opp med konkret politikk som merkes i vanlige folks liv langs hele Norges kyst og innland, og som ruster oss som land og fellesskap i møte med 2020-tallets store utfordringer. For min egen del handler det om å kunne se barn og barnebarn i øynene med trygghet for at vi gjør det vi kan for at de skal bli voksne og etter hvert eldre i et Norge med små forskjeller mellom folk, levende lokalsamfunn i hele landet, et Norge som skaper verdier i et trygt arbeidsliv, og et Norge som gjør sitt i en urolig verden, der klimaendringene truer.