Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2002-06-06:
Jeg vil ta for meg Innst. O. nr. 56, jf. Ot.prp. nr. 60. Når vi får slike saker til behandling, med samlinger av endringer i folketrygdloven, blir jeg av og til litt bekymret, regelverket er allerede veldig omfattende og detaljert, og det er vanskelig for enkeltmennesker å finne ut om de i en sykdomssituasjon har rett på særskilte ytelser. Dersom en tror en har mulighet til å få noe hjelp, er det dessverre ikke alltid lett å vite hvordan en skal gi den dokumentasjonen som lov, forskrift, retningslinjer og varierende praksis rundt om i landet legger opp til. Juss-Buss behandler årlig om lag 200 trygdesaker. Disse klientene har allerede henvendt seg til Trygdeetaten og har opplevd at de får liten hjelp der. Hos Trygdeetaten har mange følt at de blir møtt med mistenksomhet. Trygdelovgivningens formål må vi ikke glemme. Det er å gi økonomisk trygghet, sikre inntekter og kompensere for særlige utgifter i vanskelige livssituasjoner. Det største problemet er nok at mange ikke får de ytelser de har krav på. Men skal trygdens legitimitet opprettholdes, må folk flest være trygg på at de får de ytelsene de rettmessig har krav på. De viktigste endringene i proposisjonen omhandler nye regler med sikte på å forebygge og avdekke trygdemisbruk. Hele komiteen mener det er en prioritert oppgave å bekjempe trygdemisbruk, og den mener det er behov for å skjerpe sanksjonene overfor organisert trygdemisbruk. Bestemmelsene om informasjonsplikt når trygden ber om opplysninger, skal samles i én bestemmelse. Oversikt er viktig, så her er det stor enighet. Imidlertid har vi forskjellige holdninger til adgangen til at personer og institusjoner som kan pålegges informasjonsplikt, også av eget tiltak skal informere trygden om mistanke om uberettiget tilegnelse av trygdemidler. Flertallet, alle bortsett fra regjeringspartiene, kan ikke se hvilke kriterier slike personer og institusjoner skal bygge på. Med et så komplisert regelverk er det vanskelig å vite hva som er viktig informasjon og hvor slik informasjon skal gå. Trygdemisbruk må tas på alvor, og vi er redd for mange uberettigede mistanker. Da er det viktigere å sikre brukbar kompetanse og god saksbehandling i trygdeetaten. Videre understreker vi at reaksjonene på beviselig trygdemisbruk må være avskrekkende. Et flertall går altså mot Regjeringens forslag til slik tilføyelse, mens mindretallet forutsetter at det kan utarbeides klare retningslinjer om hvilke typer informasjon det gjelder, og dermed oppnå meldinger i saker om velbegrunnet mistanke. De mener også at slike meldinger ikke skal gå til det lokale trygdekontoret. Alle har forhåpninger til det arbeid og den erfaring trygdemisbruksteamene etter hvert opparbeider seg, men komiteen har også drøftet Økokrims rolle i arbeidet med å avdekke trygdemisbruk. En enstemmig komite foreslår da også at retningslinjer bør gjennomgås for å gjøre det enklere for Økokrim å avdekke trygdemisbruk. Bankene bør gis informasjonsplikt om taushetsbelagt informasjon når trygdeetaten ber om det i en konkret sak. Et mindretall, bestående av Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti, ønsker her lovhjemlet angivelse av at slik informasjon bare skal gis i nærmere angitte enkeltsaker. Det er viktig at de som etter hvert kjenner denne rettighetslovgivningen litt bedre enn andre, f.eks. helsepersonell, skal avskrekkes fra å misbruke denne kunnskap. Helsepersonell skal nå kunne utelukkes fra å praktisere for trygdens regning ved uforsvarlig eller regelstridig praksis. Slikt rettighetstap vil skjerpe utøvelsen, og ikke bare ramme den som ikke får ytelser på grunn av uriktige helseerklæringer. Fremskrittspartiet understreker at det ikke må være tvil om skyld i slike tilfeller. De nye reglene vi nå har kommet fram til, vil samlet sett styrke trygdeforvaltningens og etter hvert Økokrims mulighet til å ta dem som utnytter systemet bevisst. Det er viktig for å skape tillit til systemet, men det er også viktig for at det skal være tillit mellom saksbehandler på trygdekontoret og klienten. Bestemmelsen om stønad til ortopediske hjelpemidler skifter plass til logisk kapittel i loven, og innfordring samles under lovgivningen om bidragsinnkreving med supplerende bestemmelse om tvangsgrunnlag for utlegg. Pleiepenger ved omsorg for alvorlig sykt barn skal i unntakstilfeller kunne gis til begge foreldre. En liten feil i § 19 6 tredje ledd justeres for å sikre at alderspensjon ikke avkortes før inntekt over fribeløpet. Så kommer en presiserende endring av stor verdi for krigspensjonister som bor i utlandet. Deres mulighet til gratis sykebehandling skal heretter kunne hjemles i forskrift og dermed bli tydeligere og mer forutberegnelige. Når vi leser overskrifter i avisene om trygdejuks, som f.eks. «til Syden på trygd», er det altså usikkert om slikt er juks. Mange av krigspensjonistene bor helt lovlig med sin pensjon i utlandet og skal sikres fri sykebehandling der de bor. Et flertall mener at helsetilbud som hjemmetjenester og sykehjem er en del av det totale helse- og sykebehandlingstilbudet hjemme. Vi antar at en slik helhetsforståelse vil bli lagt til grunn når nye forskrifter utarbeides. Regjeringspartiene påpeker at det er egenbetaling for kommunale omsorgstjenester og vederlag for opphold i sykehjem i denne sammenheng. Det er vi egentlig klar over, men det er f.eks. så spesielle regler for betaling i sykehjem at det sikkert ikke finnes maken i utlandet, så her skjønner nok departementet at vi ønsker en likebehandling i forhold til om krigspensjonisten hadde fått tilsvarende tilbud hjemme. Så til slutt: Sykepleiere som jobber lite, skal som før slippe å være medlem av pensjonsordningen for sykepleiere. Nå blir denne regelen tydelig, men jeg håper bare at det fører til at flere sykepleiere arbeider for å sikre seg brukbar pensjon. På denne bakgrunn anbefaler jeg komiteens innstilling.