André N. Skjelstad (Venstre), 2008-06-10:
Vi skal i dag behandle representantforslag fra stortingsrepresentantene Robert Eriksson, Arne Sortevik, Karin S. Woldseth og Kari Kjønaas Kjos om å sørge for at ofrene etter bombingen av Laksevåg og Holen skole får sine søknader om krigspensjon vurdert på nytt. Begrunnelsen for forslaget er at den 4. oktober 1944 ble Laksevåg kommune og Holen skole utenfor Bergen bombet av allierte fly. Mange, både barn og voksne, ble drept eller skadet. 193 personer omkom den dagen, og de materielle skadene var enorme. Noen fikk skader som først i senere år, i alderdommen, er blitt tydeligere og bidrar til å gjøre pensjonisttilværelsen vanskelig, både helsemessig og økonomisk. I boka «Vi reiste oss igjen» - et 60-årsminne om 4. oktober 1944 - uttaler formannen i Minneforeningen av 4. oktober 1944, Nils Lexander, følgende: «Ser man bort fra Finnmarkskommunene, var Laksevåg den mest krigsherjede kommunen i landet.» Da den allierte invasjonen i Frankrike kom den 6. juni 1944, ble tyskerne nødt til å rømme franske havner og flytte sine ubåter til havner i andre land. De fleste ble plassert i Norge. Ca. 100 ubåter kom til Bergensområdet i løpet av sommeren og høsten ifølge boka «Vi reiste oss igjen». Det er gitt en god begrunnelse i framstillingen i representantforslaget. I tillegg vises det til at på Holen skole omkom 61 barn, 2 lærere, vaktmesteren og 16 hjelpepersonell fra Det sivile luftverns førstehjelpstjeneste. 36 mennesker ble drept på Kleivdals Lærfabrikk og 11 hos Bernt Iversen & Søn. Dette kommer godt fram i begrunnelsen til saken, som vi har behandlet i komiteen. Det var på tide at denne saken nå fikk en løsning. Det har tatt tid. Venstre er tilfreds med at ofrene etter bombingen av Laksevåg og Holen skole nå får en ny vurdering i forhold til å motta krigspensjon. Stortinget har vedtatt flere ulike kompensasjonsordninger i forbindelse med den annen verdenskrig. Imidlertid har det i ettertid vist seg at behandlingen av flere av ofrene ikke har vært god nok, og at de rapporter og vurderinger som tidligere er lagt til grunn, ikke i tilstrekkelig grad har tatt hensyn til barns opplevelser av traumer i etterkant i forbindelse med krigshandlinger. Venstre er derfor tilfreds med at ofrene nå får en ny vurdering i NAV, og forutsetter at dette kan skje så raskt som mulig med tanke på noen av ofrenes alder. En samlet komite synes det er viktig å trekke fram den betydelige innsatsen som Minneforeningen for Holen skole og Rolf Andersen har gjort gjennom mange år, for å dokumentere ofrenes fysiske og psykiske lidelser og senskader av betydelig art som følge av opplevelsene. Det har vært møter med komiteen, og det er laget en film. Uten denne innsatsen hadde ikke vi som politikere vært klar over omfanget av senskader og opplevelser som disse har vært utsatt for. Vi har heldigvis i vårt land vært forskånet for krig på eget territorium de siste 60 år. Vi er vant til å leve fredelig innenfor eget lands grenser, noe som langt fra er en selvfølge andre steder i verden. Bombingen i Bergen og de opplevelsene som folk har hatt i Finnmark og i Nord-Troms, er det viktig at noen dokumenterer og fortsetter å snakke om. Som sagt er vi fornøyd med at saken til ofrene etter bombingen av Laksevåg og Holen skole nå får en løsning. Men det er flere andre grupper som burde fått vurdert sine saker, og vi forutsetter nå at huleboerne og de tvangsdeporterte i Finnmark og Nord-Troms får sine saker gjenopptatt etter samme prinsipp om presumpsjon der krigspåkjenningen fyller belastningskriteriene for posttraumatisk stress. Derfor har vi også fremmet et forslag om at det blir utredet en billighetserstatningsordning i en eller annen form for huleboerne og de tvangsdeporterte i Finnmark og Nord-Troms. Og vi ber Regjeringen komme tilbake til Stortinget om dette på egnet måte. Venstre tror at det nå hadde vært klokt å bli ferdig med alle erstatningssaker som har med krigen å gjøre. Venstre mener at det som hovedregel bør være en høy terskel for å bruke en tilpasset billighetserstatningsordning. Å ha opplevd krig kan ikke i seg selv være grunn nok til å få billighetserstatning, men fortsatt finnes det grupper som har hatt krigsopplevelser, og som burde fått en vurdering i forhold til en erstatningsordning. Stortinget har vedtatt flere ulike kompensasjonsordninger i forbindelse med den annen verdenskrig, bl.a. til nordmenn i japanske fangenskap. En rekke norske sjøfolk ble under den annen verdenskrig holdt i fangenskap i Afrika. I løpet av sommeren 1940 ble 26 norske skip holdt tilbake i franske kolonier. I overkant av 700 nordmenn ble internert om bord på skipene eller ble satt i fengsler og fangeleirer langt inne i ørkenen. Dette er en av flere saker som ikke har fått så mye oppmerksomhet, og ofrene har ikke fått noen form for kompensasjon fra den norske stat for sin betydelige innsats for Norge under den annen verdenskrig. For mange ble det et nesten to og et halvt år langt fangenskap. Vi ser ikke at det er prinsipielle forskjeller på nordmenn som satt i japansk fangenskap og fangenskap i afrikanske land, og finner det derfor rimelig at det etableres en erstatningsordning for nordmenn i afrikanske fangenskap også. Med dette tar jeg opp mindretallsforslaget fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre.