Tina Bru (Høyre), 2016-06-13:
Etter å ha hørt representanten Terje Aaslands innlegg her i dag kan jeg ikke annet enn å anta at Arbeiderpartiet er svært fornøyd med energipolitikken regjeringen legger opp til i denne meldingen. Representanten brukte nesten hele sitt innlegg på å kritisere flertallspartienes politikk som følge av forhandlinger i Stortinget, og på en slags analyse av oppslaget i Dagens Næringsliv den 3. juni. Lite fikk vi høre om Arbeiderpartiets alternativ eller betraktninger rundt de tema som energimeldingen drøfter. Først fikk regjeringen kritikk for at det var for lite klima i meldingen, og for mye energi. Så får flertallet etter komitébehandlingen kritikk for at det er for mye klima og transport, og for lite energi. Så gjøres det et veldig stort poeng ut av at flertallspartiene ikke har flere forslag i forbindelse med måltall for lavutslippsbiler – at det er helt utydelig hvordan dette målet skal nås. Arbeiderpartiet, derimot, er med på ett ekstra forslag som omhandler dette og fraviker fra våre, nemlig at man skal øke avgiftene på bensin og diesel. La meg minne Arbeiderpartiet om at vi ikke alltid tyr til pisken først. Nettopp derfor har vi i forbindelse med denne meldingen blitt enige om en forsterket satsing på de positive virkemidlene, som hydrogensatsing og et prinsipp for å styrke Enovas mulighet til å satse bl.a. innenfor transportsektoren fremover. Man har også andre prosesser gående som vil få betydning, bl.a. Grønn skattekommisjon. Kanskje er Arbeiderpartiet skuffet over at flertallspartiene har klart å bli enige om dette. Men det er altså mulig å bli enig i klimapolitikken uten å måtte forby noe eller øke skatter og avgifter i første sving. Når det er sagt, er flertallspartiene fra før enige om at det alltid skal lønne seg å velge de miljøvennlige alternativene. Det gjelder også bil. Så bør det ikke være veldig overraskende at vi ikke tar opp budsjettspørsmål i energimeldingen. Det er spesielt at Arbeiderpartiet slutter seg til så mange av våre forslag når de åpenbart er så utydelige og dårlige som representanten Aasland gir inntrykk av. På Arbeiderpartiets nettsider kan man lese følgende fra deres pressemelding i forbindelse med energimeldingen: «Det er synd for klimaet at Venstre og KrF velger å støtte regjeringen fremfor å følge egen politikk. De ville fått langt mer til i samarbeid med Arbeiderpartiet, Sp, SV og MDG.» Jeg lever ikke i den villfarelse at Venstre og Kristelig Folkeparti støtter denne regjeringen for enhver pris, særlig ikke i klimapolitikken. Jeg mener derfor at det beste eksemplet på at flertallsforslagene i denne saken faktisk er langt mer offensive enn Arbeiderpartiets, er at Venstre og Kristelig Folkeparti velger å støtte dem. Og selv om det ikke høres slik ut, tror jeg tvert om at også Arbeiderpartiet ser at flere av våre forslag er mer konkrete og ambisiøse enn mange av deres egne. Men jeg begynner å bli vant til at for Arbeiderpartiet er alt svart og mørkt med denne regjeringens politikk, så jeg lar meg ikke overraske over at det er slik også i dag. Det jeg likevel synes er noe underlig, er at Arbeiderpartiet velger å bruke så lite tid på å løfte frem sin egen politikk og heller angriper Kristelig Folkeparti og Venstre for at de faktisk mener at andre har bedre politikk enn Arbeiderpartiet. Men tro det eller ei: Det er faktisk mulig. Regjeringen har hatt svært gode samtaler med Kristelig Folkeparti og Venstre, og jeg skal ikke late som at Venstre og Kristelig Folkeparti ikke trekker oss i en grønnere retning enn hva utgangspunktet var. Det synes jeg er helt fint. Det er nettopp denne dynamikken som gjør at det er på borgerlig side den beste og mest offensive klimapolitikken skapes. Helt til slutt: Jeg er glad for innlegget fra representanten Per Rune Henriksen, for uten det hadde det vært veldig vanskelig å vite hva Arbeiderpartiet faktisk mener om energipolitikken fremover – når det ifølge Terje Aasland fremstår som om de er enig i det aller meste.