Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-03-19:
Interpellanten tar opp viktige spørsmål som opptar både meg og Regjeringen. Den kraftkrevende industrien opererer for tiden i urolig farvann. I et kortsiktig perspektiv knytter det seg til konsekvensen av økonomiske nedgangstider. I et mer langsiktig perspektiv er bildet preget av konkurranse fra lavkostland, håndtering av klimautfordringer og global vekst. Global konkurranse er ikke noe nytt for denne industrien. Det har vært en sentral rammebetingelse helt siden Eyde og Birkelands dager. Uten globale markeder ville det ikke ha vært grunnlag for etablering av en gjødselsindustri, en aluminiumsindustri eller en ferrolegeringsindustri i Norge. En rekke viktige forhold har imidlertid endret seg over tid. Blant de viktigste er: Den norske vannkraften har fått en større, alternativ verdi, noe som har gitt økte energipriser for industrien. EØS-avtalen setter rammer for nasjonale tiltak. Økt globalisering gir konkurranse fra lavkostland, men også større og mer integrerte markeder. Klimagassutslipp er i ferd med å prissettes, men vi har ennå ikke en global klimaavtale på plass. Økt velstand og vekst innenfor andre næringer i Norge stiller høye krav til lønnsomhet. Disse endringene innebærer at vi i dag må legge en annen politikk til grunn enn de tiltakene som ble presentert i industrisatsingen på 1950-tallet. Når det økonomiske landskapet endres, må også politikken endres. Selv om vi i Norge har kommet usedvanlig godt igjennom finansuroen med Europas laveste arbeidsløshet, har enkeltbransjer som den kraftintensive industrien fått det tøft. 2009 var det svakeste året for industrien i Norge i moderne tid. Aluminiumsprisene falt med 60 pst. Aluminiumseksporten gikk ned med 36 pst. Vi ser nå heldigvis tegn til bedring, men veksten skjer fra et lavt nivå. Mens aluminiumsprisen i fjor var nede i 1 300 dollar pr. tonn, er den nå oppe i 2 300 dollar pr. tonn. Også andre metallpriser har hatt en god utvikling, men situasjonen for de norske metallbedriftene avhenger i stor grad av hvilke markeder de leverer til. Regjeringen har gjennomført en rekke tiltak for å redusere de negative konsekvensene av finansuroen. Flere av disse tiltakene har kommet den kraftkrevende industrien til gode. Konkrete eksempler er fleksible permitteringsordninger, midlertidig skattelette ved å kunne tilbakeføre underskudd mot tidligere års overskudd, og økt satsing på utdanning og kompetanse i bedriften. Kapitalmarkedstiltakene og redusert rente har også betydd mye. Målet med tiltakene har vært at bedriftene skulle komme styrket ut av finansuroen. Eramets smelteverk i Sauda ble nesten det industrielle symbolet på at finansuroen også nådde Norge. Den vestlige verden sluttet omtrent over natten å kjøpe ferromangan, og smelteverksarbeiderne i Sauda ble tidlig rammet av omfattende permitteringer. 200 ansatte ble permittert på halv tid. Nå er imidlertid optimismen tilbake i Sauda, og permitterte er tilbake i jobb. De fleksible permitteringsordningene har gjort at mange bedrifter valgte permittering framfor oppsigelser. Det vitner om at bedriftene har tro på framtiden. Det er likevel lite myndighetene kan gjøre for å kompensere for redusert etterspørsel og lavere priser for produktene som denne industrien lager. Det krever at den globale aktiviteten tar seg opp igjen. Regjeringen har gjennomført en rekke langsiktige tiltak overfor den kraftintensive industrien. Det handler om å legge til rette for videreutvikling av lønnsomme arbeidsplasser, og å føre en ansvarlig økonomisk politikk som fører til et rentenivå og en kronekurs som denne industrien kan leve med. Det er også satt i gang flere tiltak som sikrer kraftbalansen og utbygging av ny kraft. Det er også planer om videre utbygging, bl.a. gjennom satsing på fornybar energi gjennom et felles elsertifikatmarked med Sverige. Siden etableringen i 2001 har Enova inngått kontrakter for over 13 TWh innenfor fornybar energi og energieffektivisering. Om lag 3,5 TWh har kommet gjennom Enovas programmer rettet mot industrien. Til sammen har industrien fått tilsagn om støtte på rundt 890 mill. kr. For å understøtte inngåelsen av kommersielle kraftavtaler etablerer vi nå en garantiordning for kraftintensiv industris kraftkjøp. Ordningen skal forvaltes av GIEK, og er gitt en ramme på 20 milliarder kr i 2010-budsjettet. Ordningen vil være operativ så snart den er godkjent av ESA. Vi har også fått på plass en tilskuddsordning på 40 mill. kr for industribedrifter som etablerer konsortier for felles innkjøp av kraft. Som interpellanten tar opp, er det i dag ulik regulering av CO2-utslipp rundt om i verden. Det er krevende for virksomheter som planlegger for framtiden. Derfor ville en global klimaavtale og en felles pris på utslipp vært det suverent beste. Men i påvente av en felles avtale kan vi ikke la være å ta hånd om klimautfordringene. Utfordringene krever at vi handler nå. Derfor må vi parallelt jobbe intensivt for gode internasjonale avtaler, samtidig som vi gjør hjemmeleksen vår her i Norge. Kvotesystemet er ett av Norges viktigste klimapolitiske virkemidler. Regjeringen har slått fast i regjeringsplattformen at utslipp fra kraftintensiv industri skal reguleres innenfor EUs kvotesystem. Fra 2013 vil om lag 50 pst. av EUs klimagassutslipp og 60 pst. av utslippene fra norsk territorium være kvotepliktige. Det styrker effektiviteten i kvotesystemet. Uavhengig av auksjonering av kvoter eller ikke, vil kvoteplikten stille industrien overfor utslippskostnader som defineres av kvoteprisen. Dermed gis utslipp en alternativ verdi, og bedriftene vil tilpasse virksomheten sin deretter. Følgelig fremmes miljøvennlige omstillinger. Det er et skritt i riktig retning. Alle sektorer må bidra. Samtidig må vi påse at klimareguleringer bidrar til reelle utslippsreduksjoner globalt. Vi er ikke tjent med et system som medfører at norsk og europeisk industri flytter til land uten utslippsforpliktelser. Det er hovedtankegangen bak alle våre handlinger på dette området. Vi hjelper miljøet lite ved å flytte karbonutslippene fra ett land til et annet. Regjeringen følger prosessen med revideringen av EUs kvotehandelsdirektiv tett. Det er imidlertid for tidlig å si hvordan alle deler av direktivet vil slå ut for Norge. Målet er å finne fram til en innretning som ivaretar norsk klimapolitikk og norsk industripolitikk på en best mulig måte. Jeg har tro på at norsk industri, og dens evne til omstilling i miljøvennlig retning vil vise seg også i denne situasjonen. Vi vet at industrien har lyktes før. I perioden 1990–2008 reduserte industrien sine klimautslipp med hele 27 pst. Miljøkrav satte fokus på teknologiutvikling og energisparing. Dette er tiltak som i dag anses å være blant industriens fremste konkurransefortrinn. Samtidig vet vi at industrien står klar til å gjennomføre nye miljøinvesteringer. Alcoa og Hydro har kommet langt i utviklingen av neste generasjons aluminiumsteknologi. Eramet, Finnfjord og Elkem har varslet konkrete energigjenvinningsprosjekter. Fesil har spennende planer for solenergiinvesteringer i Orkanger. Regjeringen er opptatt av at det skapes lønnsomme arbeidsplasser. Det innebærer å stimulere til nyskaping, videreutvikling og omstilling, ikke til opprettholdelse av ulønnsomme virksomheter. Det er mange gode eksempler på omstilling innenfor den kraftkrevende industrien som har bidratt til økt lønnsomhet og trygge arbeidsplasser. Skiftet fra Søderberg- til «prebake»-teknologi innenfor aluminiumsindustrien er eksempel på det første. Det samme gjelder utviklingen av Yaras renseteknologi for framstilling av kunstgjødsel. Etablering av solindustrien i Norge er et eksempel på det siste, og det neste kan være materialer for vindmøller offshore. Tinfos i Odda leverer allerede til dette markedet i dag. Norsk industri jobber hver eneste dag for å nå opp i den globale konkurransen i sin bransje. Men vi som myndigheter må legge til rette for at konkurransen er redelig, og at rammen rundt gir grunnlag for gode resultater. Vår industri kan klare seg hvis den får konkurrere på like vilkår. Vår hovedinnsats er å legge til rette for at industrien kan utvikle seg videre. Derfor satser vi på forskning og utvikling, slik at norsk industri kan ligge i forkant i den teknologiske utviklingen. Av den grunn har vi etablert en ny tilskuddsordning for miljøteknologi under Innovasjon Norge. Ordningen kan bl.a. støtte byggingen av pilot- og demonstrasjonsanlegg innenfor den kraftintensive industrien og bidra til at neste generasjons metallsmelteteknologi blir enda mer effektiv, enda mer lønnsom og enda mer miljøvennlig. Vi skal gjøre det attraktivt å investere i langsiktige miljøteknologiprosjekter, slik at industrien kan mobilisere sine ressurser. Jeg og Regjeringen skal bidra med forutsigbare rammebetingelser. Industrien er en del av klimaløsningen. Norge og norsk industri har alle forutsetninger for å delta. Det er industriens evne til å være innovativ, løse problemer og være effektiv som er oppskriften på et lavutslippssamfunn.