Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-03-25:
Statsministerens redegjørelse inneholder på mange måter ikke så mye nytt. Det var vel heller ikke forventet, og hvis jeg forsøker å karakterisere redegjørelsen, er den omtrent midtstrøms, som norsk politikk på dette området som regel pleier å være. Det gjelder å holde den rette balansen; jeg har en viss forståelse for det. Fra Fremskrittspartiets side er det viktig å ha med seg som ballast til Washington at artikkel 5 står grunnleggende fast, og at den danner kjernen for det videre arbeid og de videre utfordringene for NATO. Det bør vi understreke klart og utvetydig, dette ikke minst også av hensyn til nye medlemmer, som nå er en del av vår allianse. Det som vi også bør ivareta, er en annen del som henger nøye sammen med artikkel 5, og det er den militære kapasitet. Vi har sett tendenser til at det i budsjettene i medlemslandene har vært et nedtrekk som har vært formidabelt stort. Samtidig har kostnadene på nytt og moderne materiell steget dramatisk, og det gjør at det ikke er bare hos oss at det er en ubalanse mellom drift og investering, men det er en ubalanse på mange måter også i andre NATO-land, det gjelder ikke minst europeiske NATO-lands strukturorganisasjon. Og det gjør at vi står overfor en utfordring knyttet til om artikkel 5 kan håndheves med en kapasitet som gjør at det blir troverdighet. Og jeg vil på vegne av Fremskrittspartiet be statsministeren å ta opp dette med de europeiske lands eget ansvar for å opprettholde en militær slagkraft som er dimensjonert og balansert for å følge opp det som er politisk lette ord å komme med. Uten en slik militær kapasitet er man heller ikke i stand til å følge opp de diplomatiske trekk. Vi får en meget klar påminning om det i disse dager. Og skulle man bare ende opp med verbale salver, vil man altså lett bli tvunget i kne av mennesker som har helt andre grunnholdninger enn det våre demokratier legger til grunn. Jeg synes det er avgjørende å ta med. Det er også en annen side av dette, og det er evnen til å kunne operere sammen i fremtiden. Det har også andre talere vært inne på. Hvis vi ikke makter å følge opp den teknologiske utvikling, ikke makter å strukturere europeisk forsvarsindustri og vår egen lille del av dette, så blir vi tapere i mer enn én sammenheng. Det er derfor viktig at man øker tempoet i anstrengelsene for å samordne og kanskje også byrdefordele i større grad innenfor alliansen. Gjør vi det vi er best til, så får vi forvente at våre allierte gjør det de er best til. Og det vil jeg også be statsministeren ta med i det som forhåpentligvis blir en positiv markering av NATO og NATOs betydning for sikkerhet. Det kan meget lett bli et møte hvor de begivenhetene som nå nettopp pågår, kan komme til å danne rammen om NATO. Det ville være feil – men også riktig, fordi NATO da demonstrerer gjennom det man nå er i ferd med å gjøre, solidaritet. Og det er solidaritet det til sjuende og sist dreier seg om, solidaritet mellom medlemslandene og solidaritet med mennesker som blir utsatt for overgrep av et diktatorisk styresett. Så har statsministeren i sitt innlegg, merkelig nok, lagt inn et forslag om å opprette en slags forsvarskommisjon «light», eller hva det måtte være for noe. Etter Fremskrittspartiets mening er det aldeles unødvendig fordi Stortinget har gitt klare oppdrag og føringer fram mot neste langtidsmelding. Forsvarets overkommando og de andre som arbeider med dette, er i full gang med det. De politiske og økonomiske føringer legges i disse dager gjennom dokumenter Regjeringen selv har brakt fram for Stortinget og som forsvarskomiteen behandler, og som altså trekker opp det økonomiske grunnlaget for en struktur. Så hvis man nå har forsøkt å krype under lista og si at man skal hoppe over 2,20, så har jeg mer en grov mistanke om at det kanskje kan være hensikten. Så jeg vil sterkt oppfordre statsministeren til å droppe tankene om en slik politisk oppnevnt «kommissarieordning». Hvis man har behov for å strekke sin politikk, bør man gjøre det etter det mønster Stortinget har lagt opp.