trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2011-03-16:
Som jeg sa, gjelder det ikke bare Meland kommune, som statsråden henviser til. I mange kommuner over hele landet har de fødende langt mer enn en og en halv times vei til fødeavdelingen. Da er det snakk om hvem som skal ha ansvaret for følgetjenesten. Jeg må si at når jeg vet at departementet har foreslått profesjonsnøytralitet, blir jeg ganske bekymret. Da blir det usikkerhet om hva som er tilstrekkelig kompetanse i utførelsen av den enkelte tjeneste, og om hvorvidt kravet til forsvarlighet blir en betegnelse på en kvalitetsmessig minstenorm, eller minstestandard. Slik kan det selvfølgelig ikke være. Forsvarlighet må ses mot begrepet «god praksis» og ikke mot en grenseverdi mot det ulovlige. Hvis det blir profesjonsnøytralitet, blir det usikkerhet om hvem som kan ta dette ansvaret. Jeg skal love deg at som jordmor vet jeg hvilket ansvar det er å stå ute i distriktene og ha ansvar for å følge kvinner som kan føde underveis, til sykehus. Det er ikke hvem som helst som kan gjøre det.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-03-16:
Det har vore ei rekkje presseoppslag om at løyvingane for 2010 til samferdselsføremål ikkje vart brukte opp. Eg kan forsikra representanten Tenden om at prosjekta blir gjennomførde og pengane brukte. I høve til samla disponible midlar på om lag 9,6 mrd. kr på Jernbaneverkets budsjett for 2010 var det eit mindreforbruk på netto 396 mill. kr. I 2010 var det på investeringsbudsjettet eit netto mindreforbruk på om lag 645 mill. kr – om lag 230 mill. kr av desse fordi ferdigstillinga av nokre prosjekt viste seg å vera billegare enn det som det vart budsjettert med for 2010, og resten, om lag 415 mill. kr, på grunn av forseinka framdrift på igangsette investeringsprosjekt. Særleg kjem dette av at Jernbaneverket framleis manglar signalfolk. Beløpet på 415 mill. kr vil etter vanleg prosedyre bli overført til 2011 til bruk for dei prioriterte prosjekta. Innsparinga som følgje av reduserte kostnader er brukt til drift og vedlikehald som ein ekstra innsats for å betra driftsstabiliteten i togtrafikken. Slik kunne vi unngå dei same vinterproblema som i 2009–2010. Vinteren i år har når det gjeld vêret, vore mykje lik fjorårets vinter. Driftsproblema i togtrafikken har likevel på langt nær vore så store. Eg vil på denne bakgrunnen hevda at omdisponeringa langt på veg har vore vellykka. Disponible løyvingar til samferdsel skal brukast på ein klok måte. Det er dette som er meininga med Nasjonal transportplan, som skal gje ei heilskapleg prioritering av ressursbruken på tvers av dei ymse transportmidla, og der vi samtidig får fram korleis midlane skal prioriterast internt i den einskilde sektoren over ein tiårsperiode. I samband med ny Nasjonal transportplan i 2013 vil det bl.a. vera viktig å vurdera utbyggingsstrategien av det norske jernbanenettet, slik jernbanedirektøren tek til orde for i sitt intervju med Aftenposten. Det gjeld bl.a. større samanhengande utbyggingsparsellar med dobbeltspor på intercitystrekningane, og korleis utbygginga eventuelt skal organiserast og finansierast. Det går no føre seg, som grunnlag for arbeidet med Nasjonal transportplan, ei rekkje utgreiingar i regi av Jernbaneverket som Samferdselsdepartementet har teke initiativet til. Ei konsekvensutgreiing av ei meir samanhengande dobbeltsporutbygging på intercitystrekningane på Austlandet og ei større utgreiing av bygging av høgfartstog mellom dei største byane i Sør-Noreg er to av fleire døme. Eg er oppteken av at Jernbaneverket driv si verksemd mest mogleg effektivt. Dersom jernbanedirektøren meiner at dette kan skje gjennom auka konkurranse om jernbaneprosjekt, og dette bl.a. ikkje er negativt for tryggleiken innanfor jernbanen, tek eg det med meg i det vidare arbeidet.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-03-16:
Det kunne vore interessant å lufta dette med bybane i ein noko større samanheng enn som ein del av mindreforbruket i 2010. Men lat meg understreka at i Soria Moria II står det at det er regjeringas ansvar å sørgja for at fylkeskommunane har dei midlane som trengst for å sikra eit godt kollektivtilbod, òg midlar til bybane der det er aktuelt. Det er ei problemstilling som må lyftast meir fram i samband med arbeidet med ny Nasjonal transportplan. Det er snakk om svære midlar, dette, så det må, som representanten Tenden er inne på, gå føre seg ei nøyare drøfting av prioriteringar enn vi har hatt høve til så langt.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-03-16:
Som eit grunnlag for arbeidet med ny Nasjonal transportplan har Samferdselsdepartementet bestilt ei eiga utgreiing som går på omgrepet «kost–nytte», korleis vi brukar dette i dag, og om det er alternative måtar i bruka sjølve omgrepet på. Vi har òg bestilt ei utgreiing som går på erfaringar med ulike finansieringsformer frå andre land. Når det gjeld jernbanen, vil eg seia at jernbanedirektøren no tenkjer spennande tankar som vi vil få høve til å drøfta nærmare i samband med ny Nasjonal transportplan. Det er òg viktig å vidareutvikla dei kontraktstrategiane som dei har i dag, og å utvikla ein berekraftig leverandørmarknad. Så vil eg svara eit klart ja, eg meiner staten må bidra i større grad enn i dag med tilskot til bybanar.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-03-16:
Eg har forståing for at reiselivsnæringa ynskjer langsiktig ruteplanlegging. Turistar er ein viktig del av kollektivtrafikantane mange stader. Dette må ein ta omsyn til i ruteplanlegginga. Samtidig må kollektivtrafikken innrettast slik at ein kan handtera alle reisande på ein god måte, uavhengig av kven dei reisande er. Langsiktig ruteplanlegging betyr låsing av ruteplanar over fleire år. Dette fører til ein tregleik som kan hindra naturleg marknadstilpassing og tilbodsutvikling i dei fastsette ruteperiodane. Dersom ein ruteplan som skal gjelda i eitt år, skal liggja føre eitt år før han trer i kraft, betyr det at ruteplanen er låst for minst to år – eitt år i forkant pluss det året han skal gjelda. Det vil neppe opplevast som fleksibelt av verken lokale styresmakter, lokale brukarar, sentrale styresmakter eller operatørar. Reiselivet sine behov må difor vurderast opp mot behova til andre næringar og kva som vil vera best for alle reisande, òg dei som ikkje er turistar. For kommersielle ruter – fly, ekspressbussar og ferjeruter til utlandet – ligg det i driftskonseptet at ein må tilpassa seg marknaden. Det både kan og vil vera naudsynt for operatørane av desse rutene å kunna endra rutene i tråd med endringar i marknaden utan å måtta venta i fleire år for å få høve til å gjennomføra endringane. Ruter tilrettelagde gjennom offentlege kjøp må òg tilpassa seg ruteendringar i den kommersielle marknaden. Dette gjer det krevjande å påleggja alle operatørar i bransjen å koma med nye ruteplanar på ein felles dato. Eg er ikkje einig i at ruteplanlegginga i samferdselssektoren ikkje er god i dag. Fylkeskommunane, som er ansvarlege for den lokale rutetrafikken i kvart fylke, samordnar alle sine ruter og tilpassar dei til det lokale behovet. Representanten Nesvik nemner ferjer og hurtigbåtar spesielt. Erfaringa er at ruteendringane i ferjesektoren er få og små. Dei fleste kjem av endringar i rutene til annan kollektivtrafikk. I eit lengre perspektiv har trenden i ferjesektoren vore fleire avgangar, som ein del av eit betre tilbod. Lat meg likevel peika på at ruteplanlegginga og samordninga kan og bør bli betre. Eg vil vurdera om det skal stillast krav til at ruteplan skal fastsetjast og kunngjerast tidlegare i høve til det som blir praktisert i dag. Eg vil sjå dette i samanheng med departementet sitt pågåande arbeid med ein nasjonal reiseplanleggjar. Prosjektet har så langt omfatta utgreiing og forankring av ein organisasjon for etablering av ein nasjonal, konkurransenøytral reiseplanleggjar for kollektivtransport. Fylkeskommunane, transportetatane og kollektivtransporttilbydarane tek del i arbeidet med etablering og drift av reiseplanleggjaren som eit spleiselag og eit samarbeidsprosjekt. Det er konsensus om at det skal etablerast eit nasjonalt datagrunnlag basert på dagens regionale reiseplanleggjarar. Det blir lagt opp til å etablera denne planleggjaren i 2012.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-03-16:
Eg kan ikkje her og no gå i detalj om framdrifta, altså når eit utkast vil vera klart. Det som eg kan seia, er at ein er utolmodig etter å få dette på plass. Som eg allereie har sagt: På den eine sida er det visse hinder her både i forhold til tid og i forhold til endringar i marknaden som gjer seg gjeldande for endra rutetider og samordning av rutetider. Samtidig er det heilt openbert at her er det eit behov for ei betre samordning enn i dag. Ein er utolmodig etter å få denne reiseplanleggjaren på plass. Og skal han vera nasjonal, må han gå på tvers av fylkesgrensene.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-03-16:
Lat meg aller fyrst seia at representanten Nesvik sjølv viser til eit utmerkt eksempel på korleis det ikkje skal vera. Når det gjeld den detaljerte planlegginga, er det altså fylkeskommunane, transportetatane og kollektivtransporttilbydarane som arbeider i lag. Dette er eit arbeid som no er i full gang, både med sjølve etableringa og dei forpostfektingane som må gjerast der, og korleis drifta skal føregå. På spørsmål nr. 2, som gjeld budsjettet for 2012, er svaret mitt ja. Min intensjon er at denne planleggjaren er på plass i 2012. Det betyr at her må det vera eit grunnlag for vedtak i statsbudsjettet for 2012.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-03-16:
Før eit nytt område på norsk kontinentalsokkel kan opnast for petroleumsverksemd, følgjer det av petroleumslova og petroleumsforskrifta at Olje- og energidepartementet skal gjennomføra ei konsekvensutgreiing. Konsekvensutgreiinga skal beskriva pårekna verknader av opning av det nye området for petroleumsverksemd, forskjellige moglege alternativ for framtidig petroleumsverksemd i området, og verknaden av desse. Utgreiinga skal baserast på eit fastsett konsekvensutgreiingsprogram. Programmet skal klargjera kva forhold konsekvensutgreiinga skal greia ut om, også kva utgreiingar som er nødvendige for å gje eit godt beslutningsgrunnlag. Utkastet til konsekvensutgreiingsprogram skal sendast på offentleg høyring i minst seks veker. Det endelege programmet blir fastsett på basis av innkomne merknader. Sjølve konsekvensutgreiinga blir gjennomført på bakgrunn av det fastsette konsekvensutgreiingsprogrammet og skal i innhald, omfang og detaljgrad tilpassast den konkrete saka. Det følgjer av petroleumslova og -forskrifta at konsekvensutgreiinga så langt som mogleg skal baserast på kunnskap som ligg føre, og nødvendig oppdatering av denne. Det inneber at departementet i høyringsprosessen knytt til utkastet til konsekvensutgreiingsprogram vil greia ut om kva kunnskap som allereie ligg føre, og kva kunnskap som eventuelt må oppdaterast eller framskaffast. I den grad dei aktuelle fagmiljøa er einige om at kunnskapen som ligg føre, er tilstrekkeleg, skal denne så langt som mogleg leggjast til grunn som ein del av konsekvensutgreiinga. Kor raskt ei konsekvensutgreiing for opning av nye område for petroleumsverksemd i nord kan gjennomførast, vil dermed vera avhengig av kva for kunnskap som må oppdaterast i dei aktuelle områda, eventuelt kor mykje ny kunnskap som må framskaffast.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-03-16:
Det kjennest litt underleg for meg å stå her og gjera greie for prosedyrane knytte til nettopp konsekvensutgreiing, fordi eg veit at representanten Solvik-Olsen er vel kjend med akkurat det. Det gjev han ei moglegheit til på nytt å fremja eit synspunkt som er vel kjent, nemleg kva som er Framstegspartiet sitt ynske. Eg svarar i dag på vegner av ein ny olje- og energiminister, og mitt råd vil nok for det fyrste vera å lesa dei dokumenta som vart lagde fram av regjeringa på fredag, som gjer greie for kva kunnskap som no skal innhentast av ulike departement, og så eventuelt ta dette vidare opp med den ansvarlege statsråden.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-03-16:
No skal både Nærings- og handelsdepartementet, Fiskeri- og kystdepartementet, Kommunal- og regionaldepartementet og Miljøverndepartementet gjennomføra sine delar av kunnskapsinnhentinga om verknader og ringverknader av auka satsing på verdiskaping, som t.d. reiseliv og fiskerirelatert verksemd, i tillegg til det som Olje- og energidepartementet sjølv skal innhenta av meir kunnskap. I sum skal all den kunnskapen som no skal hentast inn, kunna brukast som grunnlag for neste oppdatering av forvaltingsplanen. Dette er eit arbeid som vil bli starta opp raskt. Eg har ikkje nokon grunn til å tru at det er område der det i dag manglar kunnskap, som bevisst er haldne unna i det arbeidet som no skal gjerast. Det vil gje eit breiare grunnlag for neste oppdatering av forvaltingsplanen. Det er det ingen tvil om.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-03-16:
«Det har fremkommet spørsmål om hvorvidt det er mulig å få til en mer samordnet og langsiktig fremleggelse av rutetilbudet i Norge, slik at turoperatører som er helt avhengig av å kunne planlegge i en lengre horisont, vet hvilke ruter som går, og ikke minst når. For en nasjon som Norge med mange fergestrekninger, hurtigbåter og ikke minst mange gode opplevelser ute i distriktet må kunne samordne og planlegge innen samferdselssektoren bedre enn i dag. Vil statsråden ta et slikt initiativ vedrørende ruteplanlegging?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-03-16:
Statsråden var den 10. februar i år til stede hos NHO og fikk seg forelagt reiselivets samferdselsløft. Statsråden selv hadde ordet og innledningen i saken. Jeg var til stede og hørte statsråden si at hun nettopp ville se på det som hadde med disse rutefastsettelsene å gjøre. Det er i den forbindelse jeg stiller spørsmål om hva som er gjort, og om man vil gjøre noe, eller om man vil se på det i forbindelse med den nasjonale ruteplanleggeren. La meg få utfordre statsråden bare på ett punkt. Man sier man skal utvikle en digital nasjonal reiseplanlegger, og den skal gjøres gjeldende fra 2012. Når vil man se utkastet til en slik ruteplanlegger? Og vil man da sørge for at den er nasjonal, dvs. at den ikke er avhengig av fylkesgrenser, som dagens ruteplanleggere er?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-03-16:
Men hvis den skal gjøres gjeldende fra 2012, må vi forholde oss til 1. januar 2012. Da er det jo på tide at man i hvert fall begynner å se konturene av det arbeidet som er gjort, og ikke minst innspill til hva det skal innbefatte. Vil man da sørge for at det er et system for billettbestilling i forbindelse med denne reiseplanleggeren? Vil man sørge for at dagens system blir bedre? Hvis du befinner deg i Bodø i Nordland og skal til Tromsø, og legger det inn i 177, får du beskjed om at Tromsø er et ukjent sted fordi det ikke finnes i det fylket, og vice versa. Det viser håpløsheten i dagens system. Så spørsmålet til statsråden er følgende: Vil det bli opprettet et system for billettbestilling? Og vil man sørge for at man senest i budsjettet kan treffe en beslutning, slik at det gjøres gjeldende fra 1. januar 2012?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-03-16:
«Videreutvikling av oljenasjonen Norge er viktig. Statsminister Stoltenberg slo fast i spørretimen 16. februar 2011 at det kan være behov for nye utredninger for å tilfredsstille krav til en konsekvensutredning i nord, og at det må lages et konsekvensutredningsprogram. Må en konsekvensutredning innebære nye utredninger hvis fagmiljøene mener allerede innhentet informasjon er tilstrekkelig, og hvor raskt kan man egentlig gjennomføre en tilfredsstillende konsekvensutredning?»
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-03-16:
Etter at jeg leverte inn mitt spørsmål forrige torsdag, har regjeringen lagt fram sin forvaltningsplan. Ikke minst har statsministerens signaler vært relativt offensive i forhold til muligheten for å gjennomføre en konsekvensutredning raskt etter neste valg. Problemet til statsministeren er at han selv ikke kan være med på å fatte det vedtaket så lenge han har SV på slep, men det blir hans problem. Fremskrittspartiet, som ønsker å gjennomføre en konsekvensutredning raskt for å få tilgang til ressurser på en drivverdig og bærekraftig måte, trenger da å få en liten avklaring fra regjeringen. Anser en at det er åpenbare kunnskapshull i dag, som de utredningene regjeringen iverksetter i forbindelse med forvaltningsplanen som nå er framlagt? Er det åpenbare kunnskapshull som man har valgt ikke å starte utredninger på? Eller kan en anta at hvis alt går bra med utredningene, så har en den kunnskapen en trenger i 2013 for å dekke de kunnskapsbehovene som vil melde seg?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-03-16:
Nå var det ikke jeg som valgte at olje- og energiministeren ikke ville møte i Stortinget i dag, det er regjeringens valg. Grunnen til at jeg tar opp dette, er nettopp at statsministeren den 16. februar ga inntrykk av at det her var en masse formelle prosesser som måtte gjennomføres, og at en dermed ikke bare kunne hente inn eksisterende utredninger, sammenfatte dem og lage en konsekvensutredning. Men signalene han kom med forrige fredag, var at her ville alle utredninger være på plass, de kunne bare klippes og limes, med en faglig tyngde riktignok, inn i en konsekvensutreding, og at en dermed ikke ville tape tid. Så han har gitt to ulike signaler i løpet av bare en måneds tid. Det er hans – la oss si – gode måte å være omtrentlig på for å slippe unna enhver vanskelig situasjon. For dem som skal styre etter 2013, er det likevel interessant å få vite om regjeringen klarer å identifisere at de går inn på alle områder der en vet at det trengs kunnskap, eller om en bevisst i dette utelater enkelte områder for å kunne trenere en framdrift i 2013.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-03-16:
Det fremgår av pasientrettighetsloven og prioriteringsforskriften at spesialisthelsetjenesten på grunnlag av en henvisning fra lege eller sosialtjeneste skal foreta en vurdering av den henviste rusmiddelavhengiges helsetilstand og rett til nødvendig helsehjelp. Dersom helsetilstanden vurderes å være akutt, vil vedkommende få tilbud om akutt innleggelse. Tall fra Norsk pasientregister for 2010 viser at om lag 22 500 pasienter ble henvist til rusbehandling i 2010. Nesten 85 pst. fikk rett til nødvendig helsehjelp, og bare en liten andel ble vurdert å være akutt. De regionale helseforetakene skal sørge for tilstrekkelig kapasitet i tilbudet til rusavhengige, både når det gjelder øyeblikkelig hjelp og oppfølgende behandling. Når det gjelder tilbudene i Oslo om øyeblikkelig hjelp og akuttplasser for pasienter med rusproblemer, opplyser Helse Sør-Øst at det nå er etablert en god og forutsigbar tilgjengelighet til øyeblikkelig hjelp og rask vurdering på spesialistnivå av behovet for videre behandling. Åpningen av rusakuttmottaket og den senere samlokaliseringen med avgiftningsavdelingene på Aker universitetssykehus er en betydelig faglig styrking og omstilling av tilbudet innenfor akutt- og avgiftningsapparatet i Oslo. I stedet for rene avgiftningsplasser er det nå døgnåpent mottak med 13 plasser for akutt innleggelse og 40 plasser for avgiftning. Ifølge Helse Sør-Øst får alle som trenger innleggelse på en avgiftningsavdeling i forbindelse med en akutt krisesituasjon, dette gjennom dagens akuttilbud ved Oslo universitetssykehus. Rusakuttmottaket er åpent for alle som trenger det, og det er også anledning for rusmiddelavhengige til selv å oppsøke rusakuttmottaket uten henvisning. Disse vil ifølge Helse Sør-Øst få hjelp og veiledning, slik at samarbeidspartnere kobles inn for at henvisning for planlagt avgiftning blir behandlet etter gjeldende regelverk. Vurderes helsetilstanden som akutt ved en slik egenhenvendelse, vil pasienten selvsagt bli lagt inn. Når det gjelder tilbudet til pasienter med alkoholproblematikk i Oslo, opplyser Oslo universitetssykehus at den gjennomsnittlige beleggsprosenten på avgiftningsplassene i 2010 var nede på 60–70. Det fremgår videre av orienteringen fra Helse Sør-Øst at rusakuttmottaket har etablert et nært og godt samarbeid med rusakuttmottaket ved Legevakten i Oslo, og at pasienter overføres fra Legevakten til rusakuttmottaket ved behov. Av de pasientene som kommer til undersøkelse ved rusakuttmottaket, er det ikke alle som ønsker eller trenger innleggelse på en avgiftningsavdeling. Jeg oppfatter tilbakemeldingene jeg har fått fra Helse Sør-Øst slik at de følger utviklingen nøye og har et stort fokus på og beredskap for å sikre nødvendig kapasitet i forbindelse med den omstillingen av akutt- og avgiftningsapparatet som er gjennomført i Oslo. Ingen rusmiddelavhengige som har behov for avrusning eller akutthjelp, skal bli avvist.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-03-16:
Det samme regelverk gjelder for rusavhengige som for alle andre mennesker som er syke. Hvis de trenger akutt hjelp, hvis de trenger akutt innleggelse på sykehus, skal de få det. De har samme rett til behandling og hjelp som alle andre. Da er det ikke snakk om at man ikke har kapasitet til å ta imot noen på akuttmottak. Hvis det vurderes slik at noen skal inn på akuttmottak, så skal de ha plass. Det som vi i hvert fall har fått opplyst fra Oslo universitetssykehus nå og fra Helse Sør-Øst, er at fordi de har balanse mellom akuttplasser og disse avgiftningsplassene, så har de en kapasitet, og de regner kapasiteten sin for å være god. Men det er klart at dette vil vi alltid følge opp, for det er viktig at de som trenger det, opplever at de får akkurat den samme behandlingen og beredskapen som alle andre. Jeg vil bare igjen gjenta det jeg sa, at når det gjelder beleggsprosenten på avgiftningsplassene i 2010, var den nede i 60–70.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-03-16:
Jeg vil bare gjenta det jeg sa, at kapasiteten regnes for å være god. Men vi er selvfølgelig avhengige av at pasienter både blir henvist og blir brakt inn, enten det er akutt eller gjennom henvisning fra legevakt eller fastlege. Jeg vil også understreke at jeg i oppdragsdokumentet har bedt spesielt om håndtering av rusmiddelavhengige, fordi de tidligere også har falt utenom hjelpeapparatet. Tilbudet har ikke vært godt nok. Vi er opptatt av at uansett om de blir hentet av ambulanse ved en overdose, eller det gjelder andre former for akutthjelp, så skal de få akutthjelp. Dette er viktig, for dette er en sårbar gruppe som vi er opptatt av å håndtere på beste måte.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-03-16:
Representanten Sonja Irene Sjøli var en kunnskapsrik saksordfører da Stortinget i 2009 drøftet stortingsmeldingen En gledelig begivenhet, om en sammenhengende svangerskaps-, fødsels- og barselomsorg. I innstillingen gikk Stortingets flertall inn for at lokal jordmortjeneste som hovedregel fortsatt skal være et kommunalt ansvar. Flertallet stilte seg også positivt til avtaler om ulike former for samarbeid om ansvarsfordeling på tvers av kommuner og helseforetak. Som representanten er kjent med, har tilbudet om følgetjeneste ikke vært likeverdig i alle kommuner. Hensikten med å overføre ansvaret for følgetjenesten til regionale helseforetak var å skape en tydelig ansvarsplassering. De regionale helseforetakene har fra før ansvar for all syketransport, herunder ambulansetjenesten, og fra 1. januar 2010 fikk de også ansvar for følgetjenesten. Helsedirektoratets kvalitetskrav til fødselsomsorgen legger til grunn et behov for døgnkontinuerlig vaktberedskap og følgetjeneste med halvannen times reisevei til fødestedet som en veiledende grense. For å sikre en forsvarlig følgetjeneste kan det ifølge veilederen være nødvendig for foretakene å inngå avtaler med kommuner om lokal vaktberedskap. Følgetjenesten skal organiseres i samarbeid mellom kommune- og spesialisthelsetjenesten, med prehospitale tjenester som legevakt og ambulanse og kommunal jordmortjeneste. Kommunens ansvar for svangerskapsomsorgen og oppfølging etter fødsel er uendret. Det er ansvaret for følgetjenesten som er lagt til helseforetakene. Sammen må de som har ansvaret for helheten, regionale helseforetak og kommuner, finne frem til den beste organiseringen. I den aktuelle saken har det oppstått en uenighet i forbindelse med drøfting av organisering av følgetjenesten i Nordhordland, spesielt i fem kommuner. Helse Vest skal påse at følgetjenesten for gravide i regionen er likeverdig og i tråd med nasjonale faglige anbefalinger. Ved kortere avstand til fødeinstitusjon enn halvannen time, slik det er i noen av disse kommunene, kan det være hensiktsmessig å organisere følgetjenesten slik at vakthavende jordmor på sykehuset rykker ut i ambulanse ved behov i samråd med AMK. Helse Bergen og de aktuelle kommunene må sammen finne frem til løsninger som ivaretar helheten og kvaliteten i tilbudet til gravide og fødende, inkludert følgetjenesten.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-03-16:
Det må eventuelt vurderes i det enkelte tilfellet. Følgetjeneste får man når det er en og en halv times reiseavstand eller mer. Jeg må si at jeg er ganske godt kjent på Vestlandet og i kommunene rundt Bergen, og jeg kan ikke forstå at det er det fra Meland kommune. Så skal jeg ta forbehold om de ytterste grensene av Meland, men dette er altså nærmeste kommune til Bergen. Og det er mange innenfor Bergen kommunes grenser som har kortere vei til Haukeland enn man har fra senteret i Meland. Så det er det som er det førende. Så er jeg veldig opptatt av at både svangerskaps- og barselomsorgen og assistansen til fødende skal være god, og da mener jeg faktisk at det beste er at det inngås gode avtaler mellom de kommunale jordmødrene og helseforetaket. Jeg er helt sikker på at det vil de også klare å få til i denne sammenhengen. Men det er slik at i Meland og i andre kommuner følger man de retningslinjene som har vært veiledende i forbindelse med behandlingen av stortingsmeldingen, og så er Helsedirektoratet i ferd med å utarbeide videre faglige retningslinjer for dette.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-03-16:
Nå foregriper representanten Sjøli den nye helse- og omsorgsloven. Jeg har bare lyst til å si at når det gjelder profesjonsnøytralitet, som var ute i høringen, dreier det seg ikke om fritak for kompetanse – overhodet ikke. Det dreier seg heller ikke om fritak for kvalitet. Det er veldig viktig at kvalitetskrav og kompetanse følges nøye, men her er det jo også snakk om hvordan kommunene sammen organiserer seg. I forbindelse med behandlingen av den stortingsmeldingen som representanten Sjøli selv var saksordfører for, ble det sagt at her kan kommuner samarbeide. Her kan man samarbeide også med kommunale jordmødre, de kan ha beredskap. Men ansvaret for følgetjenesten for dem med mer enn halvannen times reisevei ligger hos helseforetaket. Jeg har også hørt at andre kommuner – som er bedre eksempler enn Meland, for i Meland har man tross alt ikke så lang vei til Haukeland – har stilt spørsmål ved dette. Dette er noe som vi selvfølgelig følger opp, for det er viktig at fødende kvinner har den tryggheten for at når de har lang vei, skal de ha følgetjeneste.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2011-03-16:
Jeg registrerer at finansministeren er samordningsminister. Spørsmålet er like fullt følgende: «Store prosjekter av nasjonal og/eller regional betydning mangler ofte samordning av forhold fra flere berørte sektorer og etater for å sikre samfunnsøkonomisk nytte. Dette gjelder både forvaltningsprosjekter og investeringer innen infrastruktur. Når forhold berørt av flere departementer åpenbart påvirker både prosjektøkonomi og samfunnsøkonomisk nytte, er det ofte fravær av statlig styring fra øverste statlig myndighet. Hva er regjeringens mål, strategi og tiltak for å sikre bedre samordning?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2011-03-16:
Takk for svaret, som handler mest om utredning og lite om samordning og ivaretakelse av samfunnsøkonomiske interesser. Med Hardanger-mastene som bakteppe har jeg et eksempel som viser behovet for samordning. I Nordhordland planlegges en ny kraftlinje mellom Mongstad i Lindås og Kollsnes i Øygarden gjennom kommunene Radøy, Meland og Askøy. Mellom de samme punktene og gjennom de samme kommunene planlegges også et nytt veisamband, Tverrsambandet, som vil gi Bergensregionen en hardt tiltrengt ytre ringvei. Mitt spørsmål blir da: Vil finansministeren sørge for samordning for å legge ny kraftlinje i kabel langs ny vei istedenfor nye master i et flatt kystlandskap?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2011-03-16:
Ja, det er et godt eksempel. Mitt eksempel går på at når man likevel skal grave for vei, kan man faktisk også grave ned kabel. Men poenget er at det ene utredes og gjennomføres uavhengig av det andre prosjektet. Det er der behovet for samordning på overordnet nivå kommer inn. Begge disse prosjektene, altså kraftlinjeprosjektet og veiprosjektet, har felles tidshorisont. Man tar sikte på å være ferdig i 2016. Så det er et godt utgangspunkt. Da den forrige energiministeren, Riis-Johansen, svarte på spørsmål om dette den 3. mars, var konklusjonen at det er opp til den ene part om det er mulig å få til samordning. Det er jo et svar som tyder på liten vilje til å ta et aktivt ansvar for samordning på overordnet nivå. Så jeg gjentar: Er det politisk vilje hos regjeringen til å se på prosjekter som dette for å sikre at det faktisk blir samordnet der det er mulig å samordne?
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-03-16:
Finansministeren er nok en viktig samordningsminister på viktige områder som berører statens finanser, og jeg tror det som spørreren nå spør om, er et spørsmål om god forvaltning av statens midler og statens finanser. Så jeg tror det skal gå bra. Regjeringen la fram St.meld. nr. 19 for 2008–2009, Ei forvaltning for demokrati og fellesskap, og i denne dro en opp viktige retningslinjer for styring og samordning i statsforvaltningen. Der beskrives bl.a. prinsippene for god måloppfyllelse og hvilke virkemidler regjeringen legger vekt på for å bidra til bedre samordning og styring i forvaltningen. Regjeringen er den sentrale instansen for samordning i statsforvaltningen. Alle viktige saker skal legges fram for regjeringen og den statsråden som er ansvarlig. Saker som har økonomiske og administrative følger, skal legges fram for regjeringen. Fagstatsrådene har ansvaret for å forberede sakene og sørge for at alle relevante sider i en sak kommer fram. For å sikre at dette skjer, er det etablert flere retningslinjer og prosedyrer for hvordan saksforberedelsen skal være. Et av de mest sentrale punktene i dette er at saken skal legges fram for de statsråder som kan ha interesse av saken. Når saken blir lagt fram for regjeringen, er det sentralt at saksframlegget alltid skal være basert på den beste kunnskapen om sammenhengen mellom mål og virkemiddel. Derfor er det satt krav om hvilke konsekvenser som skal utredes. Disse kravene er bl.a. nedfelt i utredningsinstruksen, som er fastsatt ved kongelig resolusjon, og i retningslinjer for forberedelse av saker som skal til regjeringen, fastsatt av Statsministerens kontor. For å sikre at regjeringen får et godt beslutningsgrunnlag ved behandlingen av store investeringsprosjekter, blir disse prosjektene kvalitetssikret av uavhengige, eksterne miljøer. Som en del av kvalitetssikringen av konseptvalget, som det heter, skal det gjennomføres såkalt KS 1-utredning, som går på selve konseptet og selve innholdet i den investeringen som skal gjøres. Det blir også gjennomført en behovsanalyse. Et viktig formål med denne analysen er å finne ut hvem som er interessenter vedrørende det aktuelle prosjektet, også de som er utenfor den sektoren som prosjektet budsjettmessig hører inn under. Det er også i den videre utredningen av slike prosjekter lagt vekt på at en skal ivareta interessene til andre interessenter, bl.a. gjennom opplegg for organisering og styring av prosjekter. Det er en bred kvalitetsvurdering som foregår når regjering og storting får seg forelagt store og tunge investeringsprosjekter.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-03-16:
Når det gjelder den konkrete saken som representanten tar opp, ber jeg om forståelse for at det må vi komme tilbake til når alle sider ved det er utredet, og en er klar for en beslutning. Men som et eksempel på god samordning mellom store offentlige prosjekter vil jeg peke på det som nå er foreslått i forbindelse med videreføring av E6 nordover mot Hamar og Lillehammer, samtidig som en skal bygge dobbeltspor på jernbanen på den samme strekningen. Her skal en nå legge til grunn at det blir en felles framføring – en kan f.eks. flytte masse fra vei til jernbane – slik at en ser disse to store prosjektene i sammenheng. Det er en god måte for å sikre en god framdrift av prosjektene, samtidig som en sikrer en mer kostnadseffektiv framføring av den type prosjekter. Det vil en se mer av i framtiden.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-03-16:
Uten nok en gang å kommentere det aktuelle prosjektet er svaret: Ja, der det er muligheter for å få gevinster ved en samkjøring av store prosjekter, og der det er et betydelig innslag av statlig finansiering i begge deler, vil det i mange tilfeller være fornuftig med bedre samordning – det samme når det gjelder utførelse av aktuelle prosjekter. Det er jo nettopp dette som den interne saksbehandlingen er til for for å finne ut av, slik at de ulike statsråder som vet at de har en type prosjekter som også krysser over på andre statsråders prosjekter, bringer dette fram, slik at regjeringen samlet kan se på slike ting. Vi jobber med dette i regjeringen på flere områder, for å få både bedre kontrakter, en mer forutsigbar gjennomføring og god framdrift i prosjekter. Dette er et høyt prioritert område for regjeringen.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-03-16:
Det er viktig å balansere de tematiske forskningssatsingene med tilstrekkelige midler til åpne arenaer der uventede funn kan tas videre. Gode, originale prosjekter bør ha en arena å søke midler på der de ikke må avvises fordi de faller utenfor et forhåndsdefinert tema. Det er positivt at universitetene ønsker å bidra til en slik åpen konkurransearena over sine egne budsjetter. Det er et tydelig signal om hvor viktig universitetene mener det er å styrke denne arenaen. Et slikt fellesløft er en god utnyttelse av det kvalitetsvurderingsarbeidet som allerede gjøres av Forskningsrådets internasjonale eksperter. Det ligger et stort potensial i de behandlede, rangerte søknadene til denne arenaen. Så vil jeg si at Kunnskapsdepartementet allerede har prioritert den åpne konkurransearenaen i Forskningsrådet, gjennom å styrke den med 60 mill. kr i inneværende års budsjett. Dette ble gjort delvis gjennom omprioritering og delvis gjennom nye midler og vekst. Videre vil jeg si at for 2012 er selvsagt dette en budsjettsak, som jeg dermed ikke kan kommentere konkret, utover å si at både vekst og omprioriteringer selvsagt vil bli vurdert også i neste års budsjett. Alle pengene som går gjennom Forskningsrådet, kommer ikke fra Kunnskapsdepartementet. Det er også slik at det meste av midlene fra Kunnskapsdepartementet er bundet opp i langsiktige satsinger. Jeg tror derfor at på kort sikt ville det ikke vekke videre begeistring om jeg fra ett år til det neste omprioriterte midlene som i dag f.eks. går til utstyr, til Sentre for fremragende forskning eller til Sentre for forskningsbasert innovasjon, til fri prosjektstøtte. Derfor krever kursendringer ofte en kombinasjon av tid til omprioriteringer og friske midler.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-03-16:
Statsråden er godt fornøyd med den måten Forskningsrådet eksisterer og fungerer på. Vi har jo likevel en evaluering av Forskningsrådet på gang, som skal sette oss i stand til kanskje å bruke det virkemidlet enda bedre. Men jeg har lyst til å understreke at det faktisk er mye mer av forskningsfinansieringen som ikke er tematisk styrt, enn det som bare angår fri prosjektstøtte. Da vil jeg minne om at vi har fremragende senterforskning, og vi har en rekke andre områder som også inneholder såkalt grunnforskning, eller fri forskning. Alt er jo relativt i forhold til de begrepene man bruker, men det er også slik at ikke alle midler i Forskningsrådet går til programmer. Omtrent halvparten av midlene i Forskningsrådet går til programmer som i sin tur også kan romme grunnforskning. Så her tror jeg alle parter må være innstilt på at vi har en noe grundigere analyse og begrepsbruk før vi er veldig kategoriske, når vi går inn og sier hva som er fri, og hva som ikke er fri forskning, og om den frie er bedre enn den som er bundet til programmer.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-03-16:
Jeg tar sterkt avstand fra at man kompromisser med kvalitet i den forskningen som har en overbygning eller en programoverskrift. Her er det snakk om å ha de beste forskerne, og når vi f.eks. satser på forskning for verdiskaping i landet og for internasjonale, globale utfordringer på klima, eller hva vi nå satser på forskning for, er det den beste forskningen som får midler, selv om den har en overskrift og er innunder et program. For meg er det relevant å trekke inn begrepet grunnforskning. Jeg er fullstendig klar over at fri prosjektstøtte kan være noe mer, men la oss heller snakke om den forskerstyrte forskningen – den som er bestemt nedenfra, og ikke er en konsekvens av, la oss si, en forskningsmelding med satsingsområder og et forskningsråd som også har sine programområder. Men min påstand vil være at vi skal ha like god forskning innenfor programområdene, som det vi har innenfor den såkalte frie prosjektstøtte til forskning, og at det vi må inspirere og invitere til, er selvsagt å få enda mer og bedre forskning på begge disse områdene.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-03-16:
Skjærgårdsgospel og Midtnorsk Gospelfestival har begge søkt om tilskudd fra Norsk kulturfond. Tilskuddsordningen til musikkfestivaler er den ordningen de har søkt på. For 2011 ble Skjærgårdsgospel tildelt 250 000 kr fra denne ordningen, mens Midtnorsk Gospelfestival fikk avslag på sin søknad. Kulturrådets administrasjon har opplyst at det til grunn for begge vedtakene ligger en helhetlig vurdering, basert på faglig og kunstnerisk skjønn. Det er også lagt vekt på kunstnerisk innhold, program og profil, i tillegg til de øvrige kriteriene for festivalstøtteordningen. Disse kriteriene handler jo om formidlingsevne, publikumsoppslutning, vilje til å ta ansvar for de respektive sjangeres utviklingsmuligheter og evne til nytenking, festivalens rolle som tradisjonsbærer og deres kunstneriske visjon, festivalorganisasjonens soliditet, effektivitet, stabilitet og profesjonalitet, festivalens betydning og forankring i regionen, og geografisk beliggenhet, ringvirkninger og aktivitet som festivaler har utenom festivalperioden. Tilskudd til festivalen fra fylket og kommune er også et viktig kriterium, og også festivalens mulighet til egeninntjening. Et annet eksempel på en festival som har mottatt festivalstøttemidler i år, er Rock Mot Rus i Andenes. De har mottatt 100 000 kr. Målrock i Årdal fikk imidlertid avslag på sin søknad. Norsk kulturråd er pålagt å formidle fondets midler ut fra et faglig og kunstnerisk skjønn i samsvar med fondets formål. Det kan ikke klages til departementet over rådets faglige kunstneriske skjønn, kun over saksbehandlingsfeil. Departementet instruerer heller ikke Kulturrådet i enkeltsaker.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-03-16:
Det jeg har tatt initiativ til, er en knutepunktfestival innenfor country, for det er en musikkart som ikke er representert blant knutepunktfestivaler. Det er heller ikke riktig, som representanten sier, at rusfrie festivaler ikke mottar midler fra Kulturrådet. Det gjelder bl.a. GranittRock, som er tildelt 100 000 kr, det gjelder Rock Mot Rus på Andenes og det gjelder også Skjærgårdsgospel. Så det er mange av disse festivalene som er rusfrie, og som henvender seg til et ungt publikum, som får midler, men det er ikke aktuelt å etablere en knutepunktfestival for den type festivaler som representanten er inne på.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-03-16:
Representanten blander sammen to ting. Det ene er knutepunktfestivaler. Det er de eneste festivalene som får støtte på statsbudsjettet. Det er noen festivaler som har det, bl.a. Folkemusikkfestivalen i Førde, Øyafestivalen innenfor pop og rock, og så får vi nå en knutepunktfestival innenfor country. Det er kun disse som i dag står på Kulturdepartementets budsjett. Resten av festivalene får støtte fra Kulturrådet. Det er altså slik at mange rusfrie festivaler får støtte fra Kulturrådet, og flere har også fått det etter å ha tatt kontakt med Kulturrådet for å få vite hvordan de skal oppfylle de kriteriene som Kulturrådet setter for offentlig støtte. Det er mange fantastisk gode festivaler i Norge. Det er mulig for flere av dem å få offentlig støtte gjennom festivalstøtteordningen, så jeg oppfordrer representanten til å ta kontakt med denne festivalen, be dem ta et møte med Kulturrådet for å klargjøre hvordan de kan imøtekomme de kriteriene som Kulturrådet setter for festivalstøtte. Det er mange rusfrie festivaler som får støtte.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-03-16:
Jeg har gleden av å stille følgende spørsmål til arbeidsministeren: «1. mai 2000 ble det innført forskjellsbehandling av pensjonister i Statens pensjonskasse avhengig av pensjoneringsdato. Pensjonister med nøyaktig samme stilling, lønnsnivå og ansiennitet fikk svært forskjellig pensjon basert på om de ble pensjonert før eller etter 1. mai 2000. Høyeste grunnlag 30. april var 8 G pluss ⅓ av inntekten mellom 8 og 12 G. De som ble pensjonister 1. mai eller senere, kunne oppnå grunnlag 12 G. Pensjonen kan variere med ca. 130 000 kr etter dagens G. Mener statsråden dette er rettferdig likebehandling?»
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-03-16:
Jeg er godt kjent med Høyesteretts dom, som statsråden pekte på. Høyesterett har kun slått fast at riktig lov er anvendt, og man har ikke gått inn i rettferdighetsspørsmålet, naturlig nok, fra Høyesteretts side. Høyesterett påpeker i dommen at det vil være noe som det er opp til lovgiver å gjøre. Man kan ta utgangspunkt i en person som ble pensjonert 29. april 2000 kontra en person som ble pensjonert 2. mai 2000, altså med tre dagers mellomrom. De har hatt samme stilling, samme lønn og har gjort det samme. De kan risikere å få 130 000 kr forskjell i pensjon. Da blir spørsmålene til statsråden: Hvorfor er det rettferdig? På hvilken måte er det en god likebehandling? Det ønsker jeg et klart svar fra statsråden på, for det skjønner jeg ikke.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-03-16:
Man kan alltid diskutere om det er forventninger eller ikke, men når personer går til rettssak, har man en forventning. Jeg tør tvile på at det er folk som følger en sak helt opp til Høyesterett uten å ha forventninger. La det iallfall være klinkende klart fra min side. Så er jeg også kjent med lønnsoppgjøret i 2000, da daværende arbeidsminister Jørgen Kosmo sendte et brev til Stortinget og ba om en hastebehandling av saken uten at man kunne utrede konsekvensene, fordi man var redd for at hele lønnsoppgjøret skulle bli satt i fare. Jeg synes det på mange måter er en uansvarlig behandling når man ikke engang kan foreta konsekvensutredninger som er nødvendige for å se om man får utilsiktede virkninger. Det er ikke første gangen dette skjer med Arbeiderpartiet i regjering. I fjor sommer gjennomgikk vi en rekke pensjonssaker med korte frister. Er det sånn å forstå at det er bevisst fra Arbeiderpartiets side og Arbeiderpartiet i regjering å legge fram pensjonssaker med korte frister, slik at man ikke har mulighet fra Stortingets side til å avdekke konsekvensene av vedtakene man gjør?
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-03-16:
Stortingsrepresentant Robert Eriksson har tatt opp et spørsmål knyttet til beregningsgrunnlaget for alders-, uføre- og etterlattepensjon i Statens pensjonskasse. Spørsmålet knytter seg til en lovendring i lov om Statens pensjonskasse fra 1. mai 2000. De som ble pensjonert før 1. mai 2000, fikk pensjon beregnet av all arbeidsinntekt opp til 8 ganger folketrygdens grunnbeløp og ⅓ av arbeidsinntekt mellom 8 og 12 G. Reduksjonen av pensjonsgrunnlaget mellom 8 og 12 G er kalt for knekkpunktregelen. Med dagens grunnbeløp gjaldt knekkpunktregelen arbeidsinntekter mellom 605 000 og 907 000 kr. Ved opphevelsen av knekkpunktet fikk de som ble pensjonert etter 1. mai 2000, pensjonen beregnet av all arbeidsinntekt opptil 12 G. Bakgrunnen for lovendringen var hovedtariffoppgjøret i staten våren 2000. Formålet var å sikre at staten som arbeidsgiver kunne tilby nødvendige betingelser for å rekruttere og beholde kvalifisert arbeidskraft. Ved behandlingen av saken i Stortinget var virkeområdet for lovendringen et sentralt tema, og Stortinget vedtok at opphevelsen ikke skulle få virkning for dem som allerede var pensjonert. Saken har vært prøvd rettslig. En gruppe pensjonister som fratrådte før 1. mai 2000 med et pensjonsgrunnlag mellom 8 og 12 G, tapte saken enstemmig i Høyesterett. Høyesterett fastslo at lovgivers mening var at lovendringen bare skulle gjøres gjeldende for dem som ble pensjonert etter 1. mai 2000. Sett ut fra lovendringens formål – å rekruttere og beholde kvalifisert arbeidskraft i staten – mener jeg det ikke er urimelig å begrense lovendringen til nye tilfeller etter lovens ikrafttredelse. Dessuten mener jeg at de som allerede var pensjonert på dette tidspunktet, ikke hadde noen forventning om en økning i pensjonen utover den ordinære reguleringen. Det er heller ikke uvanlig at lovendringer på pensjonsområdet begrenses til nye tilfeller. Jeg kan derfor ikke se at lovendringen innebærer noen urimelig forskjellsbehandling.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-03-16:
Som representanten Robert Eriksson sier, har altså Høyesterett prøvd lovligheten av dette. Rimeligheten av det er nedfelt i Stortingets behandling, hvor også dette spørsmålet var et sentralt tema. Jeg forstår representanten slik at han ønsker å få vite om jeg synes dette er rimelig. Jeg vil bare vise til svaret mitt. Det er mange eksempler på lovendringer som er av en sånn karakter at det settes et virkningstidspunkt. Da er det et skjæringstidspunkt – før eller etter – som avgjør om du faller utenfor eller ikke. Det har vi mange eksempler på. Og så har vi regler som skal sørge for at det ikke blir ulovlige tilbakevirkninger. Her mener jeg helt klart at nettopp forventningene ikke var til stede. De hadde ingen grunn til å forvente dette. De har ikke blitt fratatt noe. Det er helt spesielle hensyn som tilsier at reglen kommer til anvendelse, altså det å rekruttere og beholde arbeidskraft. Det er ikke av hensyn til å heve pensjoner generelt. Så jeg gjentar bare mitt svar: Jeg finner ikke dette urimelig.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-03-16:
Med respekt å melde føler jeg at man her diskuterer veldig mange ting samtidig. Det jeg forholder meg til, er spørsmålet knyttet til hvorvidt det av og til er urimelig ikke å la regler virke for personer i forhold til et skjæringstidspunkt. Det har jeg svart på. Det oppfatter jeg ikke som urimelig. Hvordan saksbehandlingen var den gangen denne regelen ble fulgt, går jeg ikke nærmere inn på. Stortinget behandlet det, og Stortinget kom til at det heller ikke var urimelig og ønsket dette skjæringspunktet. Jeg gjentar: Dette er en veldig alminnelig måte å drive lovgivning på. Når det gjelder forventninger: Forventningene kommer når en regel blir gitt. Det som er avgjørende når du skal vurdere bl.a. spørsmålet om noe skal komme til anvendelse for grupper bakover i tid, er jo om de har hatt en reell forventning før et vedtak blir truffet, forventninger om at de ville være omfattet av en sånn regel. Det er et helt annet forventingsspørsmål enn at man etter at en regel er gitt, mener at man selvfølgelig burde falle inn under den. Så til det siste: Nei, det er ingen bevisst politikk fra Arbeiderpartiets side å legge fram pensjonsting så sent at Stortinget ikke kan få diskutert dem – og det har heller ikke blitt gjort på den måten.