Inge Lønning (Høyre), 2008-06-03:
Da den rød-grønne regjeringen tiltrådte - vi lever i en tidsalder hvor hukommelsen blir kortere og kortere, så det kan være verdt å minne om det - feiret den sin egen tiltredelse med en mediebegivenhet på stranden på Bygdøy, hvor tre sentrale medlemmer av denne regjeringen trådte frem for folket og meddelte det gledesbudskap at man hadde brukt et antall millioner kroner til å kjøpe en privat eiendom, som for fremtiden skulle være til beste for fellesskapet. Man antydet at dette ville man fortsette med i stor utstrekning - siden er det blitt stille om det. Til gjengjeld representerer den saken som er utgangspunktet for dagens debatt, det nøyaktig speilvendte prinsipp. Denne regjering har foreslått å gjennomføre et av de mest storstilte privatiseringsprosjekter i norsk historie, hvor fellesskapets verdier skal deles ut - ikke til borgerne i dette land, men til et tilfeldig utvalg av borgere, som skal motta en gavesjekk fra staten. Jeg la merke til at både representanten Svein Roald Hansen og representanten Øystein Djupedal svingte seg til de store høyder i innlegg som ikke var i nærheten av å berøre sakens realitet, men som utelukkende dreide seg om formalia - og om Høyres historie. Det er nesten rørende. Jeg oppfattet vel konklusjonen fra begges side dit hen at Grunnloven § 83 egentlig ikke burde ha eksistert, fordi den er i strid med de prinsippene Grunnloven angivelig skal hvile på. I så fall har de to herrene et medansvar når de ikke har foreslått å ta bort Grunnloven § 83. Selvsagt er det forslaget som er fremsatt fra opposisjonspartiene, ekstraordinært. Selvsagt er det spesielt, men det spesielle er sakens innhold, nemlig at en norsk regjering for ramme alvor vil utdele store deler av fellesskapets eiendom til tilfeldig utvalgte privatpersoner. Jeg har så langt ikke sett noe forsøk på å gi en begrunnelse for hvorfor Regjeringen mener at dette er holdbart sett i forhold til Norges grunnlov. La meg nevne at dette dreier seg ikke bare om fortolkningen av Grunnloven § 106 - det dreier seg faktisk også om noe enda mer grunnleggende, nemlig forståelsen av Grunnloven § 19, som sier at «Kongen vaager over, at Statens Eiendomme og Regalier anvendes og bestyres paa den af Storthinget bestemte og for Almenvæsenet nyttigste Maade». Det skal betydelig fantasi til for å argumentere for at en tilfeldig økonomisk fordel til noen av landets tomtefestere er til gavn for «Almenvæsenet» i dette land. Det er jo faktisk i strid med det mest elementære av alle rettsprinsipper, nemlig kravet om at borgere skal likebehandles. Dette er systematisk forskjellsbehandling av norske borgere, uten at det er gjort det ringeste forsøk på å forklare hvorfor Regjeringen akter å gjennomføre en slik økonomisk forskjellsbehandling. Den som leser Norges lover, vil se at til den bestemmelse jeg siterte, § 19, er det en fotnote som henviser til ansvarlighetsloven § 10, som sier at med bøter eller med hefte på inntil 2 år «straffes det medlem av Statsrådet som bevirker eller medvirker til at statens eiendommer eller øvrige midler ikke blir forsvarlig anvendt, eller bestyrt, eller som på annen måte viser uforstand eller forsømmelighet i sin virksomhet». Jeg kan ikke skjønne annet - men la meg presisere at jeg er juridisk legmann - enn at den tomtefesteforskrift som Regjeringen har vedtatt gjennom kgl. resolusjon, oppfyller alle kravene til å konstatere at her utøves så vel uforstand som forsømmelighet. Visst er det ekstraordinært at Stortinget ber om Høyesteretts hjelp til å klarlegge hvorvidt et lovforslag kan sies å være i strid med Grunnloven eller ikke. Så er det også ekstraordinært at en regjering har mot til å fremme et lovforslag et halvt år forsinket, og be om at Stortinget i løpet av et par uker skal gi sin tilslutning til dette når til og med Regjeringens egne juridiske eksperter, lovavdelingen i Justisdepartementet, lar det skinne igjennom at man er i særdeles sterk tvil om hvorvidt dette er forenlig med § 106 i Grunnloven. Det er naturligvis mulig for politikere, i likhet med bilførere, å kjøre både på gult lys og mot rødt. Det er for meg ubegripelig at Regjeringen vil sette seg selv i en så umulig situasjon som den gjør med denne saksbehandlingen. Først kommer en instruks som er i strid med loven, deretter et forslag om å endre loven, samtidig som man unnlater å følge det råd Justisdepartementets lovavdeling har gitt, nemlig å gi Stortinget et solid grunnlag for å ta stilling til grunnlovsmessigheten av det fremlagte lovforslag. Det ble påpekt i replikkordvekslingen i sted at det som har skjedd med akkurat dette saksfelt, nemlig lovgivning omkring tomtefeste, burde ha skjerpet aktsomheten mer enn vanlig. Høyesterett har allerede slått fast at Stortinget for noen år siden gjorde seg skyldig i å vedta lovbestemmelser som åpenbart er i strid med Grunnloven. At man da akter å ture videre med å vedta en lov som helt åpenbart er i strid med Grunnloven, er uforståelig. Slik jeg forstår det ekstraordinære forslaget som er fremsatt av opposisjonspartiene, er det et forsøk på i siste liten å rekke Regjeringen en reddende hånd for å unngå at den inviterer sine partier på Stortinget til å medvirke til å sette både regjering og storting i en umulig situasjon. Når den tid kommer at Høyesterett tar stilling til dette i en eller annen form - det forutser jeg helt sikkert kommer til å skje - skal man i hvert fall ikke kunne si til opposisjonen i denne sal at man ikke ble advart. Man ble faktisk advart.