trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristian Tonning Riise (Høyre), 2021-06-10:
Dette representantforslaget føyer seg inn i rekken av en lang rekke forslag fra de rød-grønne og det som verre er, i denne perioden, der gjennomgangstonen er at alt som ikke er i offentlig regi, skal mistenkeliggjøres og snakkes nedsettende om, sammen med en blind tro på at det eneste saliggjørende når man leverer velferdstjenester, er å drive på en slik måte at man ikke sitter igjen med et overskudd. Nå er det altså private tiltaksarrangører som står for tur. Arbeidsmarkedstiltak utgjør et bredt spekter av arbeidsrettede tiltak og tjenester for å styrke tiltaksdeltakernes muligheter til å skaffe seg arbeid. Dette omfatter både direkte tilskudd til enkeltplasser hos ordinære arbeidsgivere, direkte standardiserte tilskudd til tiltaksplasser hos forhåndsgodkjente leverandører i skjermet sektor, tiltak som leveres etter anbudskonkurranse, og oppfølgingstjenester som Nav gjennomfører i egen regi. Private kursarrangører er i dag en sentral del av verktøykassen over arbeidsrettede tilbud og tjenester og viktig for å gi relevant kompetanse til unge ledige, innvandrere og langtidsledige i et arbeidsmarked som krever rask tilpasning til skiftende behov. I perioden 2013 til 2018 ble det utbetalt mellom 4 og 5 mrd. kr til leverandører av arbeidsmarkedstiltak. I motsetning til venstresiden mener vi at målet med arbeidsmarkedstiltakene må være å tilby Navs brukere best mulig tjenester ved å slippe til alle kompetente miljøer i konkurransen om å levere disse. I dag har vi en god blanding av gamle kommunalt eide attføringsbedrifter og nye private leverandører med ny kompetanse, kunnskap og bred kontaktflate ut mot arbeidsliv og arbeidsgivere. Å erstatte dette med gjeninnføringen av en ny monopolsituasjon er det vanskelig å se noe annet enn ulemper med. Tilgangen på private tjenester gir et større mangfold av tiltak og er særlig viktig når tilbud må skaleres raskt opp eller ned for å tilpasses skiftende behov i arbeidsmarkedet. Dersom man skulle avveket anbud i arbeidsmarkedstiltak og disse skulle vært lagt til Nav i sin helhet, ville det innebære at Nav måtte ha tidoblet kapasiteten sin. Tilsvarende måtte de forhåndsgodkjente tiltaksarrangørene ha doblet sin kapasitet. Det er helt avgjørende at man har muligheten til å kjøpe inn tiltak som varierer både i omfang og innretning, for raskt å tilpasse kapasiteten til behov i arbeidsmarkedet og behovene til de arbeidsledige eller personer med nedsatt funksjonsevne. Det er vanskelig, jeg vil si nær sagt umulig, å se for seg at en avvikling av anbud, konkurranse og innkjøp av arbeidsmarkedstiltak er oppskriften på noe annet enn en dyrere, dårligere, mer byråkratisk og mindre tilpasningsdyktig tjeneste. Vi anbefaler derfor at forslagene avvises.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2021-06-10:
Takk til forslagsstillerne for å reise en viktig sak, og takk til saksordføreren for en grei gjennomgang. Det er alltid en god kjøreregel for velferdstjenestene våre at de er brukerorienterte. Hjelpemiddelformidlingen har vært tema mange ganger i Stortinget, og dagens debatt blir sikkert ikke den siste. Tekniske hjelpemidler kan løse praktiske utfordringer i hverdagen for personer med funksjonsnedsettelse. Hjelpemidler tilpasset den enkeltes behov kan være det som skal til for at personer med funksjonsnedsettelse skal komme inn på arbeidsmarkedet, eller fortsatt kunne stå i arbeid dersom sykdom eller skade rammer. Sysselsettingsgraden blant personer med nedsatt funksjonsevne er likevel lav – før koronaen bare 43,8 pst., mot 74 pst. i befolkningen for øvrig, og situasjonen er forverret under pandemien. Nå er sysselsettingsgraden bare 40,6 pst., og den har falt mer enn for andre i løpet av det siste året. Målet om et universelt utformet samfunn ligger dessverre langt fram i tid. Solberg-regjeringa og stortingsflertallet, inklusiv Fremskrittspartiet, som forslagsstillerne i denne saken tilhører, opphevet den tidsfristen Stoltenberg-regjeringa hadde satt til 2025. Det betyr samtidig at tilgangen på hjelpemidler for mange blir desto viktigere. Det gjelder for den enkelte, men også for samfunnet som helhet. Når vi snakker om inkludering i utdanning, arbeid, fritid og på boligmarkedet, er en god hjelpemiddelordning alfa og omega. Det handler om muligheten til å leve et selvstendig liv. Så er spørsmålet: Er lovendringer og detaljstyring fra Stortingets side, basert på enkeltsaker, det som skal til for å hindre at noen opplever dårlig service eller faller mellom to stoler innenfor en ordning som brukerorganisasjonene i det store og hele er ganske fornøyd med, men som selvfølgelig alltid kan bli bedre? Arbeiderpartiet er ikke helt overbevist om at det er løsningen. Vi mener at en mer farbar vei er å lytte til innspill fra brukerorganisasjonene, slik Stortinget gjorde i 2017, da flertallet, mot stemmene fra Høyre og Fremskrittspartiet, sørget for å skrinlegge regjeringas planer om å overføre hjelpemiddelordningen til kommunene, eller slik Stortinget gjorde i 2018, da flertallet mot stemmene fra Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre fattet sju konkrete vedtak om forbedringer i hjelpemiddelordningen, igjen etter innspill fra brukerorganisasjonene. Jeg anbefaler derfor forslagsstillerne å støtte innstillinga i saken, som handler om å følge opp de vedtakene Stortinget allerede har gjort, for å styrke hjelpemiddelordningen.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2021-06-10:
Innstillinga i saken er at regjeringa presenterer en sak for Stortinget i samarbeid med de funksjonshemmedes organisasjoner og utdyper nærmere hva som er oppnådd som resultat av de vedtakene som Stortinget gjorde i 2018, og det er nesten utrolig at flertallet ikke ønsker å bli orientert om det. Nå merket jeg meg at statsråden var inne på digitalisering – det var et av de sju vedtakene. Statsråden nevnte også oppfølging av anmodningsvedtak, men det er veldig korte snutter som ikke gir oss noe totalbilde av hvordan situasjonen nå er på hjelpemiddelområdet. Men siden flertallet tydeligvis ikke ønsker en sånn sak, får vi bruke de mulighetene vi har, og en mulighet er å spørre statsråden her og nå om han kan gi et litt bredere bilde av hvordan vedtakene i Stortinget er oppfylt.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2021-06-10:
Både representanten Heidi Nordby Lunde og statsråden selv la veldig vekt på poenget om at det skal lønne seg å arbeide. En bruker som eksempel barnetillegget til uføre, hvor en satte en grense på 95 pst. av det en tidligere hadde hatt i inntekt. Men det er vel sånn, statsråd, at de som fikk noe mer før, var for det første svært, svært få, og for det andre personer med svært, svært lav inntekt. Hvis en ser bort fra de litt spesielle tilfellene, som absolutt ikke er typiske, hvilke stønadsordninger har vi, eller har vi hatt, som gir mer i lommeboka for den enkelte enn inntekten fra eget arbeid – vel å merke forutsatt at jobben er i en seriøs bedrift med et anstendig lønnsnivå?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2021-06-10:
Takk til saksordføreren, og takk til forslagsstillerne for å reise et viktig prinsipielt spørsmål. Det er i utgangspunktet ikke lett å se den gode forklaringen på at personer som er innlagt i psykiatriske behandlingsinstitusjoner eller rusinstitusjoner, skal behandles annerledes enn pasienter som er innlagt i somatiske sykehus. At de førstnevnte trekkes dersom de mottar trygdeytelser, mens de sistnevnte ikke gjør det, virker som en urimelig forskjellsbehandling. Vi har behandlet saken før, i stortingssesjonen 2013–2014, bl.a. etter oppfordring fra Mental Helse. Arbeiderpartiet ba den gangen, sammen med Senterpartiet, om at saken skulle utredes nærmere, og at Stortinget skulle få en egen sak til behandling. Den gangen ble vi nedstemt av Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre. Det er derfor gledelig at statsråden nå har snudd i saken og likevel ønsker å utrede spørsmålet nærmere. At Arbeiderpartiet vil vente med å konkludere til utredningen ligger på bordet, skyldes at saken inneholder flere elementer enn kun en forskjellsbehandling mellom pasienter på psykiatriske institusjoner og i somatiske sykehus. Som statsråden viser til i svarbrevet til komiteen, er det også forskjeller etter hva slags ytelser den enkelte mottar, og det er mange ulike ordninger for innbetaling av egenandeler eller reduksjon av ytelser i ulike statlige og kommunale institusjoner. Vi synes det er greit at alt dette ses under ett. Arbeiderpartiet fremmer også et annet forslag i saken, tilsvarende et forslag vi fremmet forrige gang den var oppe. Det gjelder at utredningen også bør inneholde en vurdering av det rettslige grunnlaget for det vedtaket som ble gjort i 2014, om at ytelser til tidligere familiepleier, gjenlevende ektefelle, barnepensjon, ny uføretrygd og alderspensjon skulle likestilles med sykepenger og arbeidsavklaringspenger og falle bort ved straffegjennomføring. Vi stemte mot det i 2014, ikke fordi vi nødvendigvis mente det var feil å likestille de ytelsene under straffegjennomføring, men fordi flere av høringsinstansene i saken påpekte at dette var opptjente rettigheter, uavhengig av de handlingene som har ført til straffereaksjon. Vi mener fortsatt at dette spørsmålet bør ses nærmere på – særlig i disse tider, med Nav-skandalen som et bakteppe, når lovligheten av store deler av regelverket vårt er i søkelyset allerede. Det er egentlig litt rart at statsråden ikke blir i hvert fall en smule urolig når tunge juridiske miljøer setter spørsmålstegn ved lovligheten av at opptjente rettigheter faller bort ved straffegjennomføring. Jeg tar herved opp forslaget Arbeiderpartiet fremmer sammen med Senterpartiet.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2021-06-10:
President, her var det høyt! Jeg vil bare veldig kort svare på spørsmålet fra SV om hvorfor Arbeiderpartiet ikke er med på forslag nr. 2, fra Fremskrittspartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti. Jeg greier ikke å se den store forskjellen mellom forslag nr. 2 og det som er innstilling i saken. Det ligger jo ikke noe lovforslag fra SV i saken som vi vedtar her og nå. Så uansett må statsråden gjøre den jobben. Vi mener at vi da, når statsråden skal gjøre den jobben, også må ta med de andre urettferdighetene. Den ene som vi satte spørsmålstegn ved, får vi ikke med, det som handler om at ytelser faller helt bort under straffegjennomføring, og om det faktisk er lovlig, men vi får opp de andre urettferdighetene. Så skal vi ikke starte på rusreformen på nytt, men Arbeiderpartiet hadde mange gode forslag i forbindelse med rusreformen. Vi hadde litt avvikende syn på ett punkt, men det var mange gode forslag som vi fremmet her i salen.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2021-06-10:
Takk til forslagsstillerne og til saksordføreren. SV reiser prinsipielle spørsmål i denne saken som også er viktige for Arbeiderpartiet. Under Solberg-regjeringa har privatisering av offentlige tjenester skutt fart på en rekke områder, ofte på bekostning av arbeidsfolks lønns- og pensjonsvilkår, men også til ulempe for brukerne av tjenestene, samtidig som offentlige velferdsmidler i økende grad går til privat profitt istedenfor å gå til å forbedre tjenestene og stønadsordningene til vanlige folk. Denne konkrete saken gjelder profitt og anbud i Navs tiltaksapparat. Tiltaksapparatet er der for å bistå mange av dem som står lengst unna arbeidsmarkedet. Da er det ekstra viktig at midlene kommer brukerne til gode på en god måte. Arbeiderpartiet går til høstens valg med tre klare løfter til velgerne. Ett av dem er å gjøre vår felles velferdsstat sterkere. Den skal omfatte alle, uavhengig av hvem man er, og hvor man bor. Skal vi klare det, må vi styrke fellesskapets velferds-, helse- og omsorgstjenester og si nei til privatisering og økte klasseskiller. Grunnleggende velferdstjenester er ikke markeds- og konkurranseutsatt produksjon. Det gjelder også arbeidsmarkedstiltak for dem som står lengst unna arbeidsmarkedet. Erfaringer fra de utvidelsene av anbudspraksis i skjermet sektor regjeringa allerede har gjort, viser tydelig at det ikke har ført til mer mangfold i tilbudene, men til en konsentrasjon hos færre og større private og kommersielle leverandører, og til at de som har størst behov for oppfølging, havner lenger bak i køen. Et tidligere forslag fra oss om å få erfaringene fra anbudsutvidelsene til behandling i Stortinget, er nedstemt. Regjeringspartiene ønsker ikke en slik sak, og det er ikke vanskelig å forstå hvorfor. Dessuten har Riksrevisjonen også hatt kritiske merknader til hvorvidt kontrollen med tiltaksmidlene er god nok. Arbeiderpartiet følger hovedlinjene i SVs representantforslag, men vi tar noen forbehold. Vi mener det er litt for drastisk å avvikle alle anbud innen hele tiltakssektoren. Også i den rød-grønne regjeringsperioden var noen tiltak på anbud, men ikke i skjermet sektor. Vi er også redd for at noen av forslagene kan få en uheldig innvirkning på driftsmulighetene i de forhåndsgodkjente bedriftene, som ofte er i kommunalt eie. Vi mener også dette taler for en gjennomgang av anbudsordningene sett under ett. Arbeiderpartiet har derfor valgt å ikke stemme for forslagene her og nå, men har uttrykt støtte til dem med de forbeholdene jeg nå har redegjort for. Unntaket er det som opprinnelig var forslag nr. 5 i representantforslaget, om å stanse alle planer om å konkurranseutsette arbeidsforberedende trening. Det ligger innbakt i innstillinga i saken.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2021-06-10:
Vi har hatt et par runder i salen her for ikke så veldig lenge siden om statsrådens flørting med tanken om å anbudsutsette AFT. Jeg har ikke tenkt å dra den på nytt, men heller ta opp noe jeg mener er like urovekkende, nemlig det at Nav for tida aktivt tvinger fram fusjonering av bl.a. ASVL-bedriftene, med sentralisering og dårligere tilbud innen arbeidsforberedende trening som resultat. Det skjer særlig i de minste kommunene. Det jeg lurer på, er om det er noe Nav har funnet på av seg selv, eller om det er noe Nav har fått beskjed av statsråden om å sette i gang med.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2021-06-10:
Jeg takker for svaret. Det er for så vidt interessant at statsråden ikke er kjent med den praksisen som Nav har satt i gang overfor ASVL-bedriftene, så det håper jeg statsråden følger opp. For øvrig har jeg skumlest meldinga, lest den sånn i full fart, uten at jeg fant de helt konkrete, klare, tydelige svarene på hvordan en skulle gå fram for å forbedre tilbudet for dem som står langt unna arbeidsmarkedet. Bare for å konkretisere: Det vi har fått tilbakemeldinger fra ASVL om, er at Nav sier at fagmiljøene er for små i de små bedriftene. ASVL har derfor foreslått for Arbeids- og velferdsdirektoratet en modell som sikrer faglig samarbeid på tvers av bedriftene, men Nav har altså avslått. Det betyr at en del av de kommunale vekstbedriftene som har god kompetanse på en del av dem som står lengst unna, er i ferd med å forsvinne. Så jeg vil gjerne høre statsråden si at han vil følge opp dette.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2021-06-10:
Jeg takker nok en gang for svaret. På den ene sida er det positivt at flere mindre kan komme med tilbud. Samtidig er det også en fare for at det blir en god del popup-tilbud som på en måte aldri får opp kvaliteten, som faller bort igjen, og som kommer og skal inn på statsbudsjettet etterpå, og noen av dem kommer sikkert til å klare det også. Hvordan har statsråden tenkt å styre det kvalitative innholdet i tiltakene i framtida – basert på et sånt system og mindre basert på de bedriftene som har årelang kompetanse, vet hva de driver med, og driver med ryddige forhold og tariffavtaler og hele pakka?
Bjørnar Laabak (Fremskrittspartiet), 2021-06-10:
Dette er et veldig viktig tema. Representantforslaget tar for seg en helt konkret sak ut fra innspill fra innbyggere som har hatt dette som opplevelser. De to forslagene jeg tar opp, som vi er en del av, sier noe om ansvarsfordelingen, og å se på lovverket der, og også det konkrete som gjelder overgang – om andre eventuelt skal vurdere om det hjelpemiddelet man allerede har fått, kan opprettholdes. Vi må huske på at mange kommuner er veldig flinke til å bistå innbyggerne når det gjelder å se nærmere på hvilke tilbud som finnes av hjelpemidler, hvilke hjelpemidler man bør søke, og hvorfor. Kanskje den store utfordringen er at det – fra spesialisthelsetjenesten ned til kommunen som hjelper til med en hel del andre ting i oppfølgingen etter f.eks. et opphold på sykehus – er veldig mange hjelpemidler man må søke om i Nav-systemet. Det er lange lister over hva som er mulig, og utfordringen er at den enkelte innbygger ofte møter tre ulike fagprofesjoner og får tre ulike svar. Jeg sier ikke at det er slik, men det er systemmessig slik det teoretisk sett kan være, og noen opplever det slik. Ikke fordi noen gjør en dårlig jobb – hvis man ser på nettsidene til flere kommuner rundt om i Norge, er det mange som gir gode råd, god veiledning, oppfølging i hjemmet til folk, på arbeidsplasser, osv., noe som er et godt grunnlag for å få tak i de riktige hjelpemidlene. Men når vi hører historier som at man har med seg en gårullestol, som noen et annet sted mener at ikke er nødvendig, at man har en vanlig rullestol i stedet, da er det på tide å se litt på om dette er riktig i forhold til både lovverk og hvordan praksisen er. Og det er det hele representantforslaget går ut på. Dette kan man altså endre på hvis man gjør disse små endringene og justeringene og sjekker opp litt hva som faktisk skjer. Med det tar jeg opp de to forslagene.
Bjørnar Laabak (Fremskrittspartiet), 2021-06-10:
Vi mener at arbeidslivet i dag stort sett fungerer godt. Det har vært et godt innlegg av saksordføreren, så jeg skal ikke gjenta så mye av det, men jeg synes man skal tenke litt over at vi lever i en tid som har utviklet seg voldsomt de siste årene. Det er nesten slik at verden forandrer seg mye raskere enn vi klarer å løpe etter, og det er også litt viktig å ha med seg, i tillegg til at det må være full frihet med tanke på om man ønsker å være organisert, osv. Når det gjelder fagorganisering, skulle jeg ønsket meg en utvikling der f.eks. de store organisasjonene ikke var såpass involvert i de politiske partiene. Det ville gjøre det enklere for mange å organisere seg. Isteden blir det noen parter av det som ikke alle ønsker å være med og støtte. Vi skal sikre et godt arbeidsliv og seriøse bedrifter når det gjelder å styrke arbeidstilsyn, politi, a-krimsenter osv. Så er det slik at det endrer seg. Kanskje spesielt i helsesektoren og i offentlig sektor er det i dag faktisk et stort behov for å leie inn arbeidskraft, f.eks., knyttet til både kompetanse og antall, og da må vi også ta inn over oss at den delen av arbeidslivet endrer seg. Og det må være frivillig å organisere seg. Fremskrittspartiet støtter ingen av de fremlagte forslagene.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-06-10:
Disse hjelpemidlene er utrolig viktige. De er nødvendige, og det er helt sentralt at en får dem raskt, og at det er mest mulig ubyråkratisk. Vi er i den situasjonen at mange hjelpemidler er koblet til samspillet mellom spesialisthelsetjenesten, som er statlig, og primærhelsetjenesten, som er kommunal. Som saksordføreren var inne på i en god redegjørelse, ble denne saken behandlet den 30. januar 2018. Der fikk Senterpartiet med flere flertall for at en skulle skrinlegge overføringen av ansvaret for hjelpemidler fra stat til kommune. Det ble, som representanten Lise Christoffersen sa, gjort vedtak om å forenkle de administrative rutinene i saken. Det er for Senterpartiet viktig at det blir fulgt opp. Vi ser ingen grunn til å forandre på ansvarsforhold og dermed tilhørende finansiering av dette. Det som derfor er viktig nå, er at forslagsstillerne fra Fremskrittspartiet absolutt burde støtte forslaget til vedtak, som da ville kunne få flertall i salen. Subsidiært burde de gjøre det, for det som er forslaget fra Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV, er jo at regjeringa på egnet måte og i samarbeid med de funksjonshemmedes organisasjoner skal rapportere tilbake til Stortinget hvilke resultater som er oppnådd gjennom iverksetting av Stortingets vedtak den 30. januar 2018. Det er meget sentralt, og jeg vil appellere til Fremskrittspartiet om subsidiært å støtte innstillinga, slik at vi på den måten kan få et flertallsvedtak i saken.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-06-10:
Jeg vil først ta opp de forslag som Senterpartiet fremmer i innstillingen. Det er viktige temaer som tas opp, det å sikre flere fast jobb og å øke organisasjonsgraden. Men det som er sentralt, er at når vi nå har en rekke debatter, både her og i samfunnet ellers, om hvordan den norske modellen utfordres, er det vesentlig at vi får en systemkritisk diskusjon. Vi har en systemfeil som fører til at vi får denne utviklingen. Det var ikke noen sånn diskusjon i Stortinget i stor grad før 1994, for da hadde Stortinget tatt seg mye større myndighet til å styre de store linjene i arbeidsmarkedet. Som jeg har sagt gjentatte ganger: Det er Stortinget som må ta større makt, sånn at en kan styre de store linjene og dermed sikre at etterspørselen etter arbeidsfolk er større enn det som er tilbudet fra dem som bor i Norge, for derigjennom å sikre at de med svak tilknytning til arbeidslivet også får mulighet til å komme inn i arbeidslivet. Det er ganske logisk at ikke partiet Høyre vil ta opp den systemdiskusjonen, for de ønsker sjølsagt å ha et tilbud av arbeidskraft som er i overkant av behovet, og vi vet hvordan det presser lønns- og arbeidsvilkår nedover. Det som stadig flere setter spørsmålstegn ved, er hvorfor ikke Arbeiderpartiet er innstilt på å ta denne diskusjonen – med tanke på deres tradisjoner hvor Stortingets rolle tidligere var helt sentral i å styre de store linjene – og dermed også ha en kontrollert arbeidsinnvandring fra land utenfor Norden. Dette spørsmålet om bemanningsbransjen er en gjentagende sak. Senterpartiet er veldig tydelig på at vi ønsker å fase ut bemanningsbransjen. Det krever sjølsagt at vi får et utdanningssystem som utdanner de fagfolk som vi trenger i Norge, enten det er murere, malere, slaktere eller gartnere. Men vi er altså av den mening at vi må endre arbeidsmiljøloven, sånn at vi får erstattet bemanningsbyråer med vikarbyråer, vikarbyråer som har forankring i arbeidsmiljøloven § 14-12(1)(2) b) i arbeidsmiljøloven. (1) (2) Det er utrolig viktig at vi gjør det, og Senterpartiet har en initiativrolle i denne saken. Rødt har ikke spilt noen hovedrolle her i salen når det gjelder de spørsmålene. Det er det andre som har gjort, men vi har god støtte fra Rødt i mange saker.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-06-10:
Dette var statsministerens største nederlag, bemanningsbransjen, og jeg synes statsråden skal slutte med historieforfalskning når det gjelder hva som skjedde. Jeg har vært med så lenge at jeg vet akkurat hva som er sammenhengene her. Det er riktig at Byggmesterforbundet reagerer, og det med rette, for etter at vi strammet inn på arbeidsmiljøloven § 14-12(2)(1) blitt større. § 14-12(1) kan i dag brukes for å dekke opp midlertidige ansettelser i henhold til § 14-9(2) a). Den adgangen må nå strammes inn, sånn at vi får mer likeverdige forhold. Derfor er Senterpartiet med på forslag her, hvor en sier at arbeidsmiljøloven § 14-9(2) a) må endres tilbake til det det var, nemlig når arbeidets karakter tilsier det og arbeidet atskiller seg fra det som ordinært utføres i bedriften. Er statsråden enig i det? (2) (1) (1) (2) (2)
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-06-10:
Når vi greide å påføre statsministeren hennes største politiske nederlag, var det et resultat av at Kristelig Folkeparti var på laget vårt. Kristelig Folkeparti var på laget vårt, og det som var viktig for dem, var Kristelig Folkepartis lange linje, nemlig at et velorganisert arbeidsliv er forutsetningen for et trygt familieliv. Jeg håper at vi skal komme i den situasjonen at Kristelig Folkeparti kan få en tydeligere stemme framover på det verdigrunnlaget. Det var da det inntrådte at regjeringa – på tross av det sterke påtrykket de hadde fra NHO Service og Handel, som hadde de vanvittige kontraktene med fast ansettelse uten lønn mellom oppdrag – måtte snu. Innleie fra bemanningsselskaper må avsluttes, og vi må gå over til vikarbyråer. Det krever at vikarbyråene har sin forankring i arbeidsmiljøloven § 14-12 punkt 1, og at de bare kan brukes for konkrete vikariater, altså arbeidsmiljøloven § 14-9 punkt 2 b. Det ville ryddet opp mye, men det krever at en bruker noe tid på det, så vi får utdannet fagfolk sånn at vi kan greie oss i større grad uten gjestearbeidere. Når representanten Grande angriper Senterpartiet for at vi skal ha kontrollert arbeidsinnvandring fra land utenfor Norden, og bruker veldig sterke ord på det, er det ganske interessant å erfare, for det jeg her sier, var Arbeiderpartiets politikk tidligere. Hvorfor var det det? Jo, det var fordi en ønsket at Stortinget skulle ha styringen på de store linjene, sånn at en sikret at det var noe knapphet på arbeidskraft, for dermed å få beskjeftiget de mange som hadde en svak tilknytning til arbeidslivet. Dette er en viktig diskusjon, og jeg håper vi kan fortsette den, fordi for Senterpartiet er dette helt grunnleggende for å sikre at vi ikke minst kan greie å få ungdom inn i arbeid, og dermed også unngå den situasjonen at bevilgningene over Arbeids- og sosialdepartementets budsjett går så til værs som de nå gjør, i mange tilfeller uten at det bedrer situasjonen for de menneskene som er utenfor arbeidslivet. Jeg vil ellers si at Senterpartiet er med på 13 forslag i tilrådingen, bl.a. om tydelig å definere kriteriene for når en arbeidsgiver skal kunne bruke sjølstendige oppdragstakere. Jeg vil bare helt til slutt si at Senterpartiet er tilhenger av Skiensmodellen og tilhørende. Vi kan ikke der stille krav om at en er fagorganisert, men vi kan stille krav om at bedrifter følger tariffavtaler, og det er det viktig at vi gjør.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-06-10:
Representanten Martin Kolberg og jeg har de siste årene utviklet et meget felles grunnsyn på forholdet mellom marked og storting, og jeg er stolt over å si det her. Det må være det folkevalgte Stortinget som styrer de store linjene i arbeidsmarkedet. Derfor står Senterpartiet på det, at vi skal ha en viss knapphet på arbeidskraft som er bosatt i Norge, uansett etnisitet, for det er bare derved at vi kan beskjeftige også de som har en svak tilknytning til arbeidsmarkedet. Når Fremskrittspartiet er mot det, er det helt logisk. Det er helt logisk og helt i tråd med deres historiske linje, men da må Fremskrittspartiet slutte å snakke om at de arbeider for full sysselsetting og kamp mot arbeidsledighet. Systemet til Fremskrittspartiet fremmer ledighet, og det har det gjort bestandig. Sosiale kostnader vil øke med Fremskrittspartiets politikk.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-06-10:
Først vil jeg ta opp forslaget som Senterpartiet har sammen med SV. Så vil jeg også si at Senterpartiet stemmer for forslag nr. 4, fra Arbeiderpartiet, om å styrke ILOs kjernekonvensjoner i norsk lovverk. Vi står også sammen om forslag om å øke organisasjonsgraden og styrke trepartssamarbeidet i arbeidslivet. Det er for oss helt naturlig som en videreføring og styrking av den norske modellen. Vi står helstøtt på at vi skal arbeide for å styrke en ansvarlig fagbevegelse, ansvarlige arbeidsgivere og ansvarlige fagorganisasjoner for sjølstendig næringsdrivende. Det er en veldig viktig del av samfunnsorganiseringen. Senterpartiet fremmer, sammen med SV, forslag om å gjennomgå bruken av lockout og tvungen lønnsnemnd, og at tvungen lønnsnemnd ikke skal kunne brukes for å undergrave streikeretten. Det som er den nære bakgrunnen for at Senterpartiet gjør det, er streiken mellom Parat og Fagforbundet på den ene sida og NHO Service og Handel på den andre sida ved hovedtariffoppgjøret i 2020. Der avga arbeids- og sosialkomiteen innstilling den 25. februar i år, og den måten den saken ble behandlet på av regjeringa, viste etter vår vurdering at en her må foreta en slik gjennomgang. Jeg la merke til at representanten Grande sa at LO hadde anbefalt Arbeiderpartiet å stemme imot forslaget. Senterpartiet har ikke fått et eneste signal fra Landsorganisasjonen om å gjøre det, og det synes jeg er ganske beklagelig, for det hadde vært interessant å høre hvilken begrunnelse en bruker for å stemme imot det forslaget. Etter vår vurdering er det et helt naturlig forslag i den situasjonen vi er oppe i, der det i norsk fagbevegelse er en stor diskusjon om bruken av tvungen lønnsnemnd. Så vi står på forslag nr. 1. Det er et viktig forslag som vi må gå igjennom, og den direkte bakgrunnen for tilslutningen er altså hovedoppgjøret i 2020, der en hadde konflikten Parat og Fagforbundet kontra NHO Service og Handel.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-06-10:
Jeg er glad for at statsråden la vekt på rettferdighet og ikke ideologi når det gjaldt utmåling av barnetillegg til uføretrygdede. Men det som for meg er sterkt, er når statsråden så lett sammenligner den økonomiske situasjonen for uføretrygdede som har ansvaret for mange smårollinger, og fullt arbeidsføre som har ansvaret for mange smårollinger. Det er to vidt forskjellige situasjoner. Det er veldig vanskelig å bli uføretrygdet i dag, det tar veldig lang tid, det er en omstendelig prosess, og en må virkelig være berettiget til det for å få det. Da synes jeg at det er sterkt at en tar en sånn direkte sammenligning mellom den situasjonen de er i, de som er fullt arbeidsføre og har mange smårollinger, kontra de andre, at det er statsrådens vurdering.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-06-10:
Pandemien satte oss i en situasjon hvor vi var nødt til å sette inn ekstraordinære tiltak fordi problemene ble så massive. Det ble derfor gjort midlertidige endringer for både arbeidstakere og arbeidsgivere, noe Senterpartiet var en av pådriverne for. Det var en balanse mellom forbedringer både for arbeidstaker og for arbeidsgiver. Når vi nå forhåpentligvis kommer i en mer normal situasjon, blir spørsmålet hva som skal være de varige endringene, og det Senterpartiet fokuserer på, er inntektskriteriene for å komme inn i dagpengeordningen for dem som er ansatt i vikariater eller deltidsstillinger. Derfor har Senterpartiet og SV lagt fram forslag om å forbedre ordningen for det, sånn at vi får en varig endring som halverer minstekravet til inntekt for å kvalifisere til dagpenger, med virkning fra 1. oktober 2021, og jeg tar opp forslaget. Jeg hadde håpet at Arbeiderpartiet ville være med på det. Det er sjølsagt viktig å sikre heltidsstillinger, og vi arbeider for en heltidskultur. Samtidig er det et faktum at mange er i vikariater og deltidsstillinger, og i denne sammenhengen dermed kommer under minstekravet på 1,5G. Da mener Senterpartiet rett og slett ut fra rettferdighetshensyn at den grensa burde vært senket tidligere. Derfor, i hvert fall etter de erfaringene vi nå har, bør en framover ha en grense som innebærer en halvering av minstekravet til inntekt for å kvalifisere til dagpenger.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-06-10:
Arbeidsmarkedstiltakene er bistand til mennesker. De som driver det, har behov for langsiktig erfaring, og de menneskene som trenger bistand, har et stadig skiftende behov. Det er viktig at det ikke er et spørsmål om å tjene penger på slik virksomhet, og derfor er Senterpartiets grunnholdning tydelig og klar: Det er offentlige og ideelle virksomheter som bør drive det, ikke kommersielle – og i stadig flere tilfeller børsnoterte – som bygger på anbud. Anbudssystemet fører til mindre mangfold, og det må være et tankekors for Kristelig Folkeparti som er med på denne ferden, for veldig mange av de ideelle bedriftene som driver i dette området, er venner av Kristelig Folkeparti og Senterpartiet. De får en meget vanskelig situasjon hvis en går videre langs den veien, og allerede er det betydelige ulemper. Vi er glad for at Arbeiderpartiet er med på å stanse alle planer om konkurranseutsetting av arbeidsforberedende trening, AFT-tiltakene. Men det er interessant å erfare at Arbeiderpartiet ikke er med på å fortelle hvorfor anbudsutsetting er blitt en slik farsott i Norge. Bakgrunnen ligger sjølsagt i EØS-avtalen, som er en pådriver og en drivkraft bak anbudsutsettelsene. Det fører til betydelige vanskeligheter, ikke minst for de mange attføringsbedriftene innenfor ASVL-familien, Arbeidssamvirkenes Landsforening. Senterpartiet er her tydelig på at det er avtaler, ikke anbud, vi må kjøre etter. Vi har også noen forslag sammen med Sosialistisk Venstreparti som jeg tar opp. Det ene er at de økonomiske verdiene opparbeidet gjennom drift av arbeidsmarkedstiltakene forblir i tiltaksbedriftene som skal videreføre tiltakene ved en konserndannelse. Så er det et forslag om Navs rolle i å drive arbeidsformidling, og det er også spesielt at ikke Arbeiderpartiet kan være med på det. En har jo i en del sammenhenger gjort seg til talskvinne for arbeidsformidling innenfor Nav, og så foreslås det her fra vår side, nettopp for å styrke Navs førstelinje på arbeidsformidlingsområdet. Det er helt avgjørende at de kan drive arbeidsformidling, og i Senterpartiets tenkning skal det skje også sammen med private, eksempelvis vikarbyråer. Når Nav skal ha en slik rolle, er det for å styrke og beholde arbeidslivskompetansen i virksomheten, fordi en lokalt har god erfaring i å formidle arbeidssøkende til bedrifter som trenger arbeidshjelp.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-06-10:
Som representanten Solfrid Lerbrekk sa, er det mye penger vi snakker om her – om lag 9 mrd. kr når det gjelder Navs arbeidsmarkedstiltak. Det er helt korrekt som statsråden sier, at det med anbud begynte – ikke minst fikk det fart på seg – under den rød-grønne regjeringa. Det har ført til at det har blitt store endringer, og det har ført til at vi har fått en diskusjon omkring det, og det har ført til at vi i Senterpartiet har fått en mye større bevissthet om hva det egentlig er som skjer. Det som er sagt fra regjeringa i den nåværende perioden, er at denne anbudspolitikken skulle føre til større mangfold. Det er dokumentert at det ikke har blitt noe større mangfold. Det som er blitt dokumentert, er at ikke minst ideelle organisasjoner har kommet enda vanskeligere ut. Det er riktig som representanten fra Kristelig Folkeparti sier, at dette startet tidlig, og Senterpartiet har vært medansvarlig for det. Det har ført til at det er blitt en stadig heftigere diskusjon i våre rekker omkring det, og dermed at vi har gått grundigere inn i det, ikke minst på bakgrunn av det som For velferdsstaten har arbeidet fram. De har gjort en forbilledlig god jobb og går grundig inn i sakene. Senterpartiet avviser ikke anbud prinsipielt, og vi støtter derfor ikke forslag nr. 4 fra SV, men vi ønsker altså at en i større grad skal ha avtaler. Når noen nå prøver å si at EØS-avtalen ikke er en drivkraft – pådriver – i anbudssystemet, så er ikke det korrekt, for det er det som er hele poenget, som vi erfarer på en rekke områder. De som har gått grundig inn i diskusjonen om arbeidsforberedende trening, vet jo her hva som har vært regjeringas plan for det, med begrunnelse i EØS-avtalens anbudskrav. Det er ikke noen god utvikling og gode krefter når stadig flere av disse tiltakene utføres av kommersielle børsnoterte selskaper. Kommersielle børsnoterte selskaper har ett formål, og det er å ha en høy avkastning på innsatt kapital. Dette har ført til en radikalisering – en kan gjerne si det – i Senterpartiets rekker. Dette er noe vi ikke ønsker, og derfor har vi blitt tydeligere og tydeligere på at dette er et offentlig og ideelt ansvar med et visst supplement. Men de kommersielle børsnoterte selskapene må vi ha en klar holdning til, for ellers vil det bli mindre mangfold og enda færre muligheter for de ideelle.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-06-10:
Først vil jeg ta opp Senterpartiets forslag. Jordbruket har over år gjort seg avhengig av gjestearbeidere. Det er det vi snakker om her – gjestearbeidere som ikke bor i Norge. Det er tilrettelagt av Stortinget, og bakgrunnen er at Stortingets flertall hele tida har ønsket å få billigere mat, og det får en dess flere gjestearbeidere som er i Norge. Dette er blitt veldig sårbart, og det har vi fått fram i dagens situasjon. Senterpartiet har da sagt at vi må løse arbeidskraftsbehovet gjennom et mangfold, ved at en får inn en rekke gjestearbeidere, men at en også får flere som er bosatt i Norge. Derfor kom forslaget om mentorordningen opp. Det innebærer at de som er ansatt, får en bedre lønn, og at de som står for opplæring, får betaling for det. Ifølge allmenngjort tariffavtale – og jeg understreker: allmenngjort tariffavtale – for jordbruk og gartneri er minstesats i timelønnen for voksne ufaglærte over 18 år 129 kr og 40 øre, og dagpengene i dag for en person som har et dagpengegrunnlag på 300 000 kr, er på om lag 125 kr. Der har vi realitetene. I allmenngjort tariffavtale for byggfag er satsen for ufaglærte uten bransjeerfaring på 198 kr og 30 øre. Her ser vi virkeligheten. En rekke av dem som nå er kommet inn som gjestearbeidere til jordbruket, går derfor ganske direkte fra jordbruk og over i bygg og anlegg på grunn av at lønnsomheten er annerledes der. Det er beklagelig å erfare at det ikke er vilje til å gjøre noe med dette, sjøl i denne situasjonen. Den sterkeste støtten for forslaget har Senterpartiet fått fra Fellesforbundets Jørn Eggum. Men selv om Fellesforbundets Jørn Eggum er den sterkeste støttespilleren for det, har det i denne saken tydeligvis ikke gjort noe inntrykk på Arbeiderpartiet, og de stemmer da mot forslaget. Det borger ikke bra for den rød-grønne alliansen framover hvis det fortsatt skal være sånn at det som gjelder betalingen for matproduksjon – det som i mange sammenhenger blir kalt kritisk viktig arbeidskraft – er en ikke villig til å gjøre noe med, annet enn at det skal fortsette i det samme sporet. En kan ikke være overrasket over at en ikke får arbeidskraft blant dem som er bosatt i Norge, når betalinga er som den er, for dette er ganske hardt arbeid, det er krevende arbeid. Men det er ingen genfeil på dem som bor i Norge som gjør at en ikke arbeider her, det er lønnsomheten. Her snakker vi om bedring av lønnsomheten for de ansatte, og sjølsagt er også bedring av lønnsomheten for gårdbrukerne helt nødvendig for å sikre matproduksjonen. Men jeg erfarer at det ikke er vilje til å gjøre noe med det. Diskusjonen fortsetter.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-06-10:
Vi har hatt mange saker, og det som har vært gjennomgående fra Høyre og Fremskrittspartiet, er at det skal lønne seg å arbeide. Representanten Dale og statsråden har vært forkjempere for at det skal lønne seg å arbeide. Jeg refererte til hva som var dagpengene i forhold til allmenngjort tariffavtale. Statsråden sa i en tidligere debatt at norsk landbruk er blant dem som har lavest lønn. Tariffavtalen for gartneri og jordbruk er allmenngjort. Og mitt spørsmål til statsråden er: Hvilken allmenngjort tariffavtale har en lavere betaling enn gartneri- og jordbruksvirksomheter?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-06-10:
Det er den laveste. Og det er ikke det arbeidet som er enklest i den betydningen at det er minst slitsomt. Statsråden refererer til en rekke ordninger innenfor Nav-systemet. Næringen er etter hvert så lei av å høre dette, for virkeligheten er en annen. Navs evne til å få gjort noe fungerer ikke. Så en må ha kraftfulle tiltak. Situasjonen er så alvorlig at Færder kommune, f.eks., har sagt at de ikke klarer å bistå på dette området. Hvor lenge skal det vare at kritisk viktig arbeidskraft skal betales på denne måten fordi lønnsomheten i næringen er så svak? Det er det store spørsmålet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-06-10:
Jeg kan forsikre statsråden om at Per Olaf Lundteigens jordbrukspolitikk går ut på at vi skal holde oss med arbeidsfolk som skal sikre oss maten sjøl, og de skal bo i Norge, og så skal vi ha et supplement. Jeg har respekt for tariffavtaler, og derfor var forslaget at mentoravtalen skulle gi en mulighet for en inntekt for den som tok jobben, og en inntekt for den som sto for opplæringen, som var sånn at det ble interessant. Det var det som var kjernen i det hele. Men det som er den store utfordringen nå, er at regjeringa, med statsministeren i spissen, har sagt at det er kritisk viktig arbeidskraft, det var så vesentlig å få dette på plass, og så er det ikke vilje til på en offensiv måte å endre situasjonen, sånn at vi kan få flere bosatt i Norge, sammen med gjestearbeiderne, til å løse oppdraget.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-06-10:
Senterpartiet har hele tida stått bak de smittevernregler som regjeringa har innført. De har ført til at det har blitt en kritisk mangel på arbeidskraft. Vi har tatt det på alvor og prøvd å komme med forslag som skulle bedre tilgangen på arbeidskraft som er bosatt i Norge. Det har ikke vært noen spesiell vilje fra regjeringa til å gjøre det. Det har nå f.eks. ført til at de som leverer agurker til konservesindustrien, har måttet gå vekk fra sine kontrakter, noe som har ført til at leveransene som nå kommer til konservesindustrien, blir altfor lave, for konservesindustrien har holdt prisene på kontraktene nede. Dermed har en rekke gårdbrukere sett at det ikke er lønnsomhet med de høye kostnadene og den risikoen som er. Så kommer vi nå i den situasjonen at de samme bedriftene da ønsker å importere råvarer uten toll. Det som skjer, er ikke noen overraskelse. Det er noe som en kunne forutsi for lenge siden. Her har vi et system som er sånn at prisene på råvarer skal holdes nede, lønninger skal holdes nede, det blir ikke attraktivt for folk som bor i Norge, produksjonen går nedover, og sjølforsyningsgraden og matvaresikkerheten går nedover hele tida. Dette er et av de viktigste spørsmålene en ny regjering må rydde opp i, for det kan ikke fortsette på den måten. En kan i hvert fall ikke da snakke om at en skal ha en bedring av matvaresikkerheten og tro at en kan greie å få gjort det med en betaling som altså er av de aller laveste i Norge når det gjelder lønna arbeidskraft, og som også er den aller laveste for dem som er gårdbrukere. Jeg er veldig takknemlig for at vi nå har fått et bondeopprør som har ført til at vi har fått oppmerksomhet rundt dette, sånn at vi kan få fram det faktiske tallmaterialet og få en diskusjon omkring den linja som er ført over ganske mange år, som innebærer at billig, billig, billig har vært overordnet når det gjelder mat. Som jeg sa: Svært mange av dem som har kommet inn på disse kvotene som regjeringa har satt for gjestearbeidere til jordbruket, har, når de har kommet, gått vekk fra kontraktene sine med gårdbruker og tatt arbeid innenfor bygg og anlegg og har da kunnet få en betaling som i forhold til allmenngjort tariffavtale er om lag 60–70 kr høyere. Dette er ganske kritisk, men jeg ser at det ikke er noen vilje til å gjøre noe med dette, uten at vi får et annet storting, og at vi får et senterparti som tør å sette makt bak kravene, sånn at det blir en jamstilling mellom jordbruksarbeid og annet arbeid i Norge.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-06-10:
Forslaget vi diskuterer i dag, gjelder det å sikre en brukerorientert hjelpemiddelordning. Det er ikke flertall i komiteen for forslaget om å gjennomgå og fremme forslag til endringer i lov og i ansvarsdeling for tildeling av hjelpemidler. Som nevnt allerede, ligger ansvaret for hjelpemiddelforvaltningen i Norge i både Helse- og omsorgsdepartementet, som forvalter spesialisthelsetjenesteloven og lov om kommunale helse- og omsorgstjenester, og Arbeids- og sosialdepartementet, som forvalter trygdeloven. Flertallet peker på veldig viktige utfordringer med gråsonetilfeller som gjør at brukere opplever å falle mellom to stoler. Det pågående arbeidet med å digitalisere hjelpemiddelområdet kan bidra til å ta ned og løse noen av disse utfordringene. Ved at det legges til rette for sømløse digitale løsninger mellom bruker, kommune og etat, med det formål å skape sammenhengende tjenester, vil man kunne ivareta brukernes behov uavhengig av ansvarsfordelingen mellom stat og kommune. I likhet med flertallet i komiteen er jeg opptatt av at vi skal ha et smidig samarbeid mellom førstelinjen i kommunen og arbeids- og velferdsetaten, slik at personer med funksjonsnedsettelser får et best mulig og helhetlig tilbud. Jeg vil derfor også gjøre oppmerksom på at regjeringen i de årlige budsjettproposisjonene lagt frem høsten 2018, 2019 og 2020 har redegjort for hvordan tidligere anmodningsvedtak er fulgt opp. Arbeids- og velferdsstaten har som del av dette arbeidet med ulike forsøk for å fornye og forbedre bestillingsordningen, bl.a. med en utvidelse av produktgruppene og bruk av eksterne lagre av statlige hjelpemidler i kommunene. Forsøksordningen for en utvidet bestillingsordning er nå etablert i fem fylker. Forsøksordningen med eksterne lagre av statlige hjelpemidler er evaluert. Evalueringen viser at ordningen gir stor gevinst for kommunene med tilgjengelighet av høyfrekvente hjelpemidler, altså hjelpemidler som ofte blir brukt, og enklere formidling når man kan slippe søknadsprosessen via hjelpemiddelsentralen. Etaten har kommet godt i gang med arbeidet med å utvikle bedre IKT-løsninger på hjelpemiddelområdet, og i juni 2020 ble det etablert et samarbeidsprosjekt mellom direktoratet og KS. Hensikten er å skape sammenhengende tjenester som løser brukernes behov, uavhengig av ansvarsdelingen mellom arbeids- og velferdsetaten og kommunene. De ulike hovedproduktene i prosjektet vil bli ferdigstilt fortløpende frem mot 2023, og det forventes at gevinstene realiseres løpende i perioden. Et flertall i komiteen foreslår at regjeringen på egnet måte skal komme tilbake med en redegjørelse for hvilke resultater som er oppnådd gjennom iverksetting av Stortingets vedtak om forbedringer av hjelpemiddelordningen. Det har foreløpig bare flertall i komiteen og ikke i salen, så vidt jeg forstår.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-06-10:
På ett minutt er det ikke tid til å gå inn i alle anmodningsvedtakene, men de er jo løpende utkvittert også gjennom budsjettproposisjonene. Men så forstår jeg at det flertallet i komiteen spør etter, er ikke bare hva regjeringen har gjort for å følge opp, men hva er resultatene – har dette ført til noe i praksis? Der er det jo sånn, som et helt generelt poeng, at jeg er pliktig til å svare når Stortinget spør. Det er mange måter Stortinget kan spørre på, og de måtene må disse partienes representanter gjerne bruke, så skal vi finne frem hva vi har av konkrete resultater hvis det kommer spørsmål om det.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-06-10:
Nei, jeg har ikke lyst til å gi noe bla-bla-svar, men det går selvfølgelig ikke an å si at ingen skal miste hjelpemidlene sine. Hele poenget med denne ordningen er jo at det er individuelle vurderinger, og det kan selvfølgelig også bety – det ligger i en individuell vurdering – at vurderingen av og til er at dette er et hjelpemiddel som ikke vi støtter, eller som faller utenfor regelverket. Jeg får mange henvendelser fra folk som peker på nettopp det, og jeg forstår at noen ganger oppleves det urettferdig. Noen ganger er det også feil, det er viktig å si. Når så mange saker behandles, og det er så viktig, og en skal treffe så individuelt, gjøres det feil i et så stort system. Jeg sa litt i innlegget mitt om hva vi kan gjøre for å gjøre det enklere. Men noen ganger er det rett og slett sånn at det faller utenfor regelverket. Vi politikere har satt noen rammer for hvilke hjelpemidler man får, og hvilke man ikke får. Da er det i hvert fall viktig at folk vet at da skal man ikke bli sure på Nav, som forholder seg til regelverket. Da må man heller snakke med politikerne for å endre regelverket.