Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-19:
Først vil jeg gi min tilslutning til innleggene fra saksordføreren og fra komiteens leder, Martin Kolberg, og faktisk også nesten hele innlegget fra representanten Grøvan – bortsett fra akkurat det siste. Denne saken handler egentlig ikke om hva slags landbrukspolitikk vi skal ha, den handler om hvorvidt regjeringen kan gripe inn ved denne type brev og endre loven før den er endret i praksis. Det som gjør denne saken også politisk spesiell, er at regjeringen på forhånd ikke har sikret seg et flertall for den lovendringen den har sendt ut – i hvert fall er det litt oppsiktsvekkende at partiet Venstre, som eventuelt må være en del av det parlamentariske flertallet som statsråden bygger på, ikke er til stede i salen her i dag. Men Venstre tør tydeligvis ikke å vise seg i dag. Dette handler ikke om at det ikke innenfor dagens lov skal vurderes ulike temaer, slik flere representanter har vært inne på – det er riktig – men det er ikke slik at man har sagt at man kan se bort fra et av hensynene som er av de viktige styringsmekanismene i denne loven. Så kan man diskutere om priskontroll er riktig eller ikke. SV mener at det har vært helt nødvendig for at de som skal kjøpe et bruk, skal ha råd til å leve av det, for da må det som bruket kaster av seg, kapitalisere det man har kjøpt. Det er en del av «dealen» mellom samfunnet og landbruket at vi har slike ordninger som har gjort at det går an å leve av de brukene man kjøper, så det har en god hensikt. SV mener det, og nå hører vi at Kristelig Folkeparti tydeligvis også mener det. Regjeringen mener ikke det, men regjeringen har altså sendt ut et brev der man ber kommunene, som er ansvarlige for å praktisere denne loven, se bort fra et av de viktige punktene. Og det er det som er kritikkverdig. Det burde ikke vært gjort. Man kan komme til Stortinget med et lovforslag om dette, der man sier at dette stryker vi nå, og så skaffe seg flertall for det – før man går videre. Dette er kontrollkomiteens viktige oppgave i denne saken, men det tegner seg nå et bilde av en regjering som gjennom denne type tiltak ikke alltid har sikret seg det flertallet på forhånd. Man er, som jeg var inne på i stad, veldig flink til å bruke forskrifter, men sender også ulike typer signaler for å styre fram en politikk. Jeg vil spørre Kristelig Folkeparti og Venstre veldig tydelig om de er fornøyd med den retningen som det nå ser ut til at de lar regjeringen styre etter, der regjeringen får gå veldig langt i sin retning, og så berger man det litt inn igjen i Stortinget. Vi så det samme i landbruksoppgjøret for noen få dager siden, vi har sett det i diskusjonen rundt ostetoll, vi har sett det i flere saker: Regjeringen og regjeringspartiene sier at de har sin politikk, og den står man fortsatt på, og så skal man komme til Stortinget og skaffe et flertall som demper det litt. Mitt råd vil være at de som er støttepartier for denne regjeringen, nå må se at tida er inne for å sette ned foten – i hvert fall forventer jeg at man setter ned foten når det handler om at man ikke forholder seg til den loven som er gjeldende. Man kan være helt uenig om politikken, man kan ville både endre og fjerne lover – det kan jeg være politisk uenig i, men det er ikke det saken handler om. Hvis man skal ha tillit til en regjering, må man vite at den ikke, helt bevisst, bruker en taktikk der man via andre kanaler ber forvaltningsområder som er tillagt ansvar, f.eks. for å praktisere denne loven, om å se bort fra deler av loven før den er endret. Jeg er ikke overrasket over regjeringen, men jeg er overrasket over at Kristelig Folkeparti og Venstre – særlig Kristelig Folkeparti, etter det innlegget som ble holdt her – ikke konkluderer på en annen måte. Det gjenstår å se, når saken kommer til Stortinget, om den får flertall eller ikke, men det bør være slik – og det er kontrollkomiteens oppgave å tilse at det er slik – at inntil loven er forandret, gjelder den loven vi har i dag. Det er det denne saken handler om. Dette er en sak som er viktig for mange av oss, og som er veldig viktig for dem det gjelder. For mange kan den kanskje se liten ut, men problemet her er hvis dette prinsippet glipper. Da er vi i en alvorlig situasjon, og da handler det også om at et stortingsflertall må evne å tørre å se også når ens egne gjør feil.