Ingjerd Schou (Høyre), 2020-03-12:
Vi behandler to saker samtidig i dag. Det er utenriksministerens utenrikspolitiske redegjørelse, som jeg skal konsentrere meg om først, dernest holder jeg et innlegg som også vil omhandle internasjonale parlamentariske forsamlinger. I den forbindelse har jeg tenkt å snakke litt om det viruset som infiltrerer menneskerettigheter, demokratiutvikling og rettsstatsprinsipper, men det blir altså i neste innlegg. Takk til utenriksministeren for en bred og god gjennomgang i redegjørelsen som ble holdt i forrige uke. Det var en redegjørelse om den situasjonen som vi har i verden. Som utenriksministeren også redegjorde for i den talen, har vi vår viktigste deltagelse i det europeiske samarbeidet gjennom EØS-avtalen og Schengen, i tillegg til at vi opprettholder et tett samarbeid med våre europeiske partnere om det som går på utenriks- og sikkerhetspolitikk. Dialogen er ikke alltid nok. Jeg vil minne om at vi er medlem av EØS-samarbeidet ikke fordi vi først og fremst ønsker å hjelpe Europa, men fordi vi trenger avtalen for vår egen del – lokalsamfunn og næringsliv i hele Norge. Med tanke på handel, næringsliv og arbeidsplasser rundt omkring i distriktene er vi avhengig av tilgangen til det europeiske markedet som vi får gjennom EØS-avtalen. Det gir oss tilgang til et marked for våre varer, og det gir oss tilgang på forsyninger som vi ser særlig effektene av, og som er truede og sårbare, i den situasjonen vi er i i dag. Som jeg har understreket flere ganger før, er EØS-avtalen et abonnement på velferd for Norge. Den sikrer oss like vilkår til et marked som består av flere enn 500 millioner forbrukere. I disse dager ser vi også den andre siden av et europeisk samarbeid, nemlig ved at EUs yttergrense er under sterkt press med den spente situasjonen på grensen mellom Hellas og Tyrkia, og som til dels også rammer Romania. Situasjonen som utspiller seg, er et resultat av at Tyrkia ikke lenger vil overholde sin del av EU–Tyrkia-erklæringen om kontroll av irregulær migrasjon. Vi er ikke med i EU, men vi deler et skjebnefellesskap med Europa. Som kommisjonspresident Ursula von der Leyen uttalte under sitt nylige besøk til grensen mot Tyrkia, utgjør Hellas Europas skjold. Det er en tragedie at uskyldige mennesker på flukt og i migrasjon blir satt under press og i en svært krevende, vanskelig og uoversiktlig situasjon. Mange av disse uskyldige menneskene kommer fra Syria, men ikke alle. Mange kommer lenger vekk ifra, andre kommer fra områder som ikke nødvendigvis er preget av krig og konflikt, men de er likevel i en vanskelig og uoversiktlig situasjon. Som utenriksministeren var helt tydelig på i sin redegjørelse: «Å gjøre flyktninger og migranter om til et politisk pressmiddel er ikke akseptabelt. Norge støtter EU fullt ut i denne saken. EU- og Schengen-landene kan ikke gi etter for det politiske presset.» Jeg håper vi alle kan enes om dette. Dette er en tid hvor det europeiske samholdet blir satt på prøve. Heldigvis gjør Norge en del for å hjelpe både migranter i Hellas og flyktninger i de syriske nærområdene. Senest i slutten av februar lovte Norge utbetaling av 77 mill. kr til FNs fond for grensekryssende bistand til Syria. Dette er det samme beløpet som i fjor, som gjorde oss til den fjerde største bidragsyteren til fondet i 2019. Norge oppfylte ved utgangen av 2019 løftet gitt under giverkonferansen for Syria i London i 2016 om å gi 10 mrd. kr over fire år. Norge vil og skal være en betydelig giver til Syria-krisen også i årene som kommer. Vi har tidligere erfart, senest i 2015, at det som var vår utenrikspolitikk, plutselig er lokalpolitikk. Vi ser nå at man forbereder seg på den situasjonen ved å sørge for at mottakssenteret i Råde rigges for å være forberedt på en slik situasjon. Det kalles beredskap, og det kalles å ta de internasjonale signalene på det dypeste alvor.