Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2010-03-11:
Det er et stort fokus på barnevernet, og det er viktig. Forslagsstillerne skal ha ros for å sette spørsmålet på dagsordenen. Det kan være helt avgjørende for en persons liv at samfunnet makter å gripe inn så fort som mulig når man ser at barn trenger ekstra oppfølging og kanskje er utsatt for omsorgssvikt. Derfor er det også bred og tverrpolitisk enighet om at vi vil ha et likeverdig og godt barnevernstilbud over hele landet. Men dessverre får vi stadige meldinger om at det ikke er sånn. Enkelte kommuner bryter loven hver dag. Vi ser også at det er stor ulikhet mellom kommunene. Nok et eksempel på en utilgivelig unnlatelsessynd fikk vi i Aftenposten i dag, hvor vi ser at barnevernet har mottatt et tosifret antall bekymringsmeldinger om to barns oppvekst hos en mor og likevel ikke grep inn. Det fortelles om at guttene ble voldtatt, at de er blitt holdt under vann for å trues til å utføre seksuelle handlinger på menn og på hverandre. Barnevernet meldte det til politiet, men politiet grep ikke inn. Det vi også ser i saken, er at de første bekymringsmeldingene ble meldt inn allerede da den eldste gutten var bare et halvt år gammel. Her handler det altså ikke bare om barnevernets unnlatelsessynd, men det handler om at det er et bredt spekter med tiltak som tydeligvis ikke fungerer godt for å beskytte og hjelpe barn. Det er ønskelig med oppmerksomhet også i denne salen og med forslag fra partiene om hva som kan gjøres for å bedre situasjonen. Men jeg kan vanskelig se at forslaget vi nå debatterer, løser noen verdens ting når det gjelder dagens situasjon, snarere tvert imot. Jeg tror kanskje at de største byene ville maktet å ta et sånt ansvar, men for det store flertallet av dagens kommuner vil dette kunne bli dramatisk. De sliter allerede med for få ansatte og stor turnover, som begrenser kontinuitet og god faglighet. Forslagsstillerne sier jo også selv i forslaget at dette blir vellykket hvis det «gjennomføres en kommunereform der flere offentlige oppgaver blir desentralisert fra staten til kommunene», og at «en slik reform krever en ny kommunestruktur som vil sikre at langt flere barn enn i dag bor i kommuner med nok ekspertise og fagfolk innen barnevernet». Men disse forutsetningene er langt fra på plass i dag. Derfor argumenterer egentlig forslagsstillerne selv for at dette forslaget ikke bør bli vedtatt i dag. Jeg er enig med statsråden i svarbrevet i at dette må evalueres grundig, og at man må se på helheten i tiltakene rundt de barna som trenger hjelp. I går la fylkesmannen i Nord-Trøndelag fram årsstatistikken for barnevernstjenesten i fylket. Det resulterte i forsiden på Trønder-Avisa i dag, som sier at barnevernet svikter barn, og at det er en dramatisk situasjon rundt omkring i kommunene. Fylkesmannen peker særlig på tre områder, som jeg også vil be statsråden ta med seg i sitt evalueringsarbeid i forbindelse med en opptrapping av barnevernet. Det ene er eierrollen i dagens kommunestruktur. Vi ser at interkommunalt samarbeid fungerer godt, men ikke godt nok, og at det kan tyde på at en del rådmenn som ikke har vertskommuneansvaret, lener seg noe tilbake, og det kan være en potensiell risiko for at de overlater ansvaret til dem som har vertskommunerollen. Man har allerede i dag store bemanningsproblemer, med stor turnover, noe som hindrer stabiliteten, og det bør det ses på i denne sammenhengen. Det andre er henleggelsesprosenten i barnevernet. Fylkesmannen i Nord-Trøndelag har funnet fram statistikk for de siste ti årene som viser at henleggelsesprosenten har vært rundt 40 i hele tiårsperioden. Samtidig sier barnevernsledere over hele landet at kompleksiteten i sakene blir stadig større, og at alvorlighetsgraden stadig stiger. Jeg stiller spørsmålet om dette betyr at terskelen for faktisk å gripe inn overfor barn som trenger hjelp, er blitt høyere, i tråd med en utvikling av mer alvorlige problemer rundt disse barna. En stabil henleggelsesprosent tyder faktisk på det. Det tredje er at ⅔ av de barna som i dag er under tiltak, faktisk mangler tiltaksplan. Det er et brudd på de retningslinjene som er, derfor må det også tas med i evalueringen. Med bakgrunn i dette vil jeg vise til forslagsstillernes egen argumentasjon. Jeg tror at Stortinget gjør klokt i å avvente evalueringen som statsråden har skissert.