Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 1999-10-12:
Etter årets trontale og så langt i debatten er det litt fristende å referere til den franske forfatter Balzac som levde på 1600-tallet. Han sa noe sånt som at lite vett og mye makt er det som nesten alltid har styrt verden. Men jeg skal la det ligge for denne gangen. For hva handler denne debatten egentlig om? Jo, den handler om vanlige norske borgere og deres hverdag og årsakene til at flertallet i denne sal føler det maktpåliggende å vanskeliggjøre borgernes daglige gjøremål. Regjeringen har gjort det til et poeng at forskjellen mellom folk øker, og at det eksisterer en eller annen form for moralsk plikt for politikere til å ta fra de rike og gi til de mindre rike. Det kan umulig gi uttrykk for en spesielt god moral å innbille folk at deres lommebøker er tynne fordi Kjell Inge Røkke og andre kapitalsterke mennesker tjener på deres arbeidskraft, når den virkelige årsaken til slanke lommebøker er denne sals ønske om å beskatte de såkalt rike, som nær sagt kan defineres som alt som kan krype og gå i samfunnet. Jeg tillater meg å gi uttrykk for min store beundring overfor mennesker som skaper arbeidsplasser, mennesker som er villige til å bruke sine penger på å skape kompetanse og å satse på næringsutvikling i Norge. Det er ikke slik at arbeidsplasser eksisterer for sin egen del. De er enten skapt av det offentlige eller av risikovillig kapital. Og det er liten tvil om hvilke arbeidsplasser som er viktigst rent samfunnsøkonomisk. Det fremstår derfor som noe merkverdig når Regjeringen legger opp til en sterkere beskatning av dem med risikovillig kapital i stedet for å minske forskjellene ved å gi lavtlønte og vanlige folk en skikkelig slump med skattelette. Det er nok en del politikere som har bevandret gangene i dette hus litt for lenge til å huske hva som er vanlige folks dagligdagse problemer. Det er nok en del der ute, som f.eks. Åse på 32 år som var i en stygg trafikkulykke, og som nå er plassert på et gamlehjem sammen med senil demente, som kunne tenke seg å ta frem Jens Bjørneboes kommentar om makt: Makt betyr én ting – adgang til å påføre andre smerte. Det er denne forsamling som ifølge Johan Sverdrup har fått seg tillagt all makt. Det er vi i denne sal som har makt til å gi Åse og andre unge som er plassert på aldershjem, muligheten til et verdig liv. Det er flertallets vilje som mangler. Det er også denne sal som har makt til å slite menneskesinnene i småbiter og sette dem sammen igjen etter nye mønstre som vi selv bestemmer. Og det gjøres til gangs i dagens skolesystem. Skolen skal egentlig forberede enkeltindivider på å takle hverdagen med en god kunnskapsbase, knyttet opp til deres individuelle evner og interesser. Men dagens skolesystem virker mer som en maskin som tar selvstendige individer inn på den ene siden og spytter bamsemums ut på den andre. I stedet for å ha individuelt tilpasset undervisning, tvinger skolesystemet alle inn i de samme undervisningsrammer med minimal fleksibilitet. Fremskrittspartiet har flere ganger foreslått å tilpasse undervisningen til elevens behov. Det kan ikke lenger være slik at elever som har høyt kompetansenivå i matte, skal ødelegge sin motivasjon fordi de synes undervisningen er for banal. Eller at elever som har vanskeligheter med matte, skal forsøke å henge med i noe de ikke skjønner fordi de skal være med i et gjennomsnittsløp. Det er selvsagt ikke slik at alle elever kan få hver sin lærer. Men å differensiere undervisningen slik at alle lærer mest mulig, er et oppnåelig mål hvis vi bruker vår makt til å få det til. Jeg tillater meg mot slutten å benytte denne anledning til å lese en kort diktstrofe som jeg lærte på skolen for ikke så altfor lenge siden. Den er fra den gamle edda. På en måte er det kanskje en formaning til Regjeringen som nå går inn i den forestående budsjettdebatten. Der vet de at skjebnen til mange enkeltindivider står på spill. «Makti si må ein mann med vit hovsamt og høveleg bruke.»