Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-05-29:
Selskapet TaKaDu har utviklet programvare og sensorer som kan analysere en hel bys vannforsyning. Opptil halvparten av alt vann som går inn i vannrørene, kommer aldri fram til kranene, men blir borte i skjulte feil og lekkasjer. Da kan TaKaDu beregne seg fram til hvor de største lekkasjene skjer, og bedre vannbruken, gjøre billigere reparasjoner og gi et jevnere trykk. Selskapet Nordic Automation Systems har utviklet smarte gatelys med sensorer som skrur gatelys på og av avhengig av behov, ved fotgjengere, syklister osv. Det finnes også selskaper med luftkvalitetssensorer, som kan gi publikum sanntidsinformasjon om luftkvaliteten i ulike byområder, noe som er særlig viktig for dem med astma eller andre luftveislidelser. Det finnes løsninger og selskaper som muliggjør at elbiler kan selge strøm tilbake fra batteriene til nettet og gjennom smartmålere bidra til å stabilisere strømnettet, f.eks. ved spenningsfall. Det finnes sensorer for parkeringsplasser, kollektivtransportløsninger, generell trafikkflytovervåkning og trafikkorker. I dag finnes det sensorer og datasystemer for å digitalisere all infrastruktur, som vann, veier, luft, strøm og lys – alt det som gjør byer gode og sikre å leve i. Så all slik fysisk infrastruktur får snart et digitalt lag oppå seg – av og til kalt «Internet of Things». Til sammen blir disse stordataene fra alle systemene til en ny digital allmenning, en felles ressurs, en allmenning vi alle bruker og bidrar til. Dette muliggjør smartere løsninger og bedre liv i praksis for innbyggerne, samtidig som denne digitaliseringen kan forbedre ressursflyten og fjerne sløsing. Men vi har i dag ingen nasjonal strategi eller standard for å sikre en allmenn, offentlig tilgang til disse stordataene, disse digitale allmenningene våre. Mange trafikkdata er det f.eks. Google som eier, og så bestemmer Google hvordan vi skal få tilgang til dem. Det virker åpenbart at det burde være åpne standarder, som sikrer offentlig, allmenn tilgang på like vilkår – åpne standarder for bedre konkurranse, demokratisk teknologiutvikling og transparens. På denne bakgrunn er det underlig at komiteens flertall viser til at «behovet og utfordringene samt kommunenes prioriteringer og initiativer er for ulike til at en felles nasjonal oppskrift er tjenlig». Dette er underlig. «Nasjonal strategi» er byttet ut med ordet «oppskrift», og flertallets avvisning av forslaget gir ingen mening. Det er inkonsistent med hva de selv for øvrig sier at de gjør i innstillingen. Resultatet er at siden regjeringens digitale agenda ble lansert, har lite skjedd på smartbyområdet, og Norge synker nedover på de internasjonale smartbyrangeringene. Det bør derfor opprettes virkemidler som premierer samarbeid mellom byer, koordinering og arbeidsdeling av såkalt best practice, slik at man unngår dobbeltarbeid, eller at alle lager hvert sitt system. Nasjonale virkemidler bør derfor premiere de prosjektene som fremmer arbeidsdeling og samarbeid mellom kommuner og byer, og vi må stimulere arbeidet med åpne standarder, høy datasikkerhet og allmenn tilgang med utgangspunkt i bykommunene. Dette har de til felles. Men disse gode virkemidlene som ligger i forslagene våre, skal nå snart stemmes ned, ser det ut til. Her er det tydeligvis viktigere for partiene i posisjon å avvise og stemme ned konstruktive forslag – ikke fordi de er dårlige, men fordi de kanskje kommer fra opposisjonen. Det henvises i innstillingen og i debatten til en masse ulike initiativer med noe smart eller digitalt i seg: NTP, selvgående kjøretøy, at det offentlige skal digitaliseres, at det finnes støtteordninger som aktører kan søke på. Alt dette som nevnes, er vel og bra, men det henger ikke sammen, og det viser en manglende strategisk forståelse av hva smartbyer er, og hva en strategisk satsing er. De nevnte initiativene går ikke til kjernen, nemlig bruken av digitale allmenninger til bedre liv og høyere verdiskaping med lavere fotavtrykk. Dette er svakt parlamentarisk arbeid. Jeg er litt skuffet når konstruktive tverrgående forslag skal avvises av dårlig begrunnede, polariserte, partilåste skillelinjer. Vi står overfor et dyptgående paradigmeskifte som er langt viktigere enn partiskillene. IT var tidligere noe inne i datamaskinene, på en skjerm, men snart vil det være overalt rundt oss. Det vil ligge til grunn for hvordan moderne byer fungerer. Så det er leit at forslagene stemmes ned – for oss i Norge, for miljøet, for næringslivet og kanskje også for verden.