Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2013-01-22:
I debatten om Kunnskapsløftet i 2004 kritiserte SV reformen for å gå for langt i å skape et klarere skille mellom yrkesutdanning og studieforberedende utdanning. Men sannheten er at Bondevik II-regjeringen allerede den gang burde gått lenger for å sikre yrkesfagenes egenart, og at fagopplæringens innhold i enda større grad kunne reflektert det arbeidslivet de unge skal utdannes til. For tre år siden, i januar 2010, fremmet Høyre ni forslag for et yrkesfagløft fordi utfordringene sto i kø: Frafallet holdt seg konstant høyt på en rekke yrkesfag, bransjeorganisasjonene klaget på at flere av de yrkesfaglige studieprogrammene var blitt for generelle, lærlingene stilte ikke lenger så godt forberedt som ønskelig, og mange lærebedrifter opplevde at skolen hadde påført dem en større opplæringsbyrde. Samfunnets behov for faglært arbeidskraft er økende. Det innebærer at særlig yrkesfagene har prøvd å gjøre seg lekre for ungdom. Det kan dessverre virke som om studiespesialisering likevel har høyere prestisje enn yrkesfagveien til et fagbrev. Høyres forslag går til kjernen av problemet når vi nå – på nytt – foreslår en serie tiltak med det formål å høyne status og prestisje knyttet til yrkesfag. Høyre er grunnleggende uenig i forslaget fra LO og Ap-kretser om å gi generell studiekompetanse etter fagopplæring, for hva kommuniserer et slikt forslag til de unge? Jo, at fagbrevet ikke er likeverdig, og at det først og fremst er studiekompetanse som teller. Om man ikke mener at kravene til studiekompetanse skal senkes, sier det seg selv at dette forslaget heller vil bidra til å undergrave yrkesfagenes posisjon enn å legge til rette for mer yrkesretting og bedre ivaretakelse av yrkesfagenes egenart. Høyres forslag kommer både elever og arbeidslivet i møte. Mer og bedre yrkesretting skal gjøre at lærlingene står godt forberedt den dagen de skal søke lærekontrakt. For Høyre er det også viktig at fagopplæringen settes inn i et nytt perspektiv, og at yrkesveiledningen må stake ut mulige karriereveier også etter et fagbrev. Fagbrevet kan være et stoppested for kortere eller lengre tid, men det kan også fungere som springbrett til f.eks. teknisk fagskole eller ingeniørutdanning via en Y-vei, eller ved nye Y-veier – som fra barne- og ungdomsarbeider og inn i barnehagelærerutdanning. I industrien er det nå rift om de «svarte» ingeniørene – underforstått de som har hatt skitt på fingrene, som har faget i bunn og behersker det, og som i voksen alder tar en ingeniørutdanning. Forslaget fra kunnskapsministeren om å utvide påbyggingsåret i videregående skole treffer ikke blink. Høyre konstaterer at mange av dem som ender på påbygg, ikke gjør det av fri vilje, men tvinges til det på grunn av stor mangel på læreplasser. Da er det jo her innsatsen må settes inn, og det er her innsatsen må trappes opp. Det er mangel på faglært arbeidskraft, og da må det være en viktig målsetting å bringe flest mulig yrkesfagelever fram til fagbrev ved å stimulere til flere læreplasser – ikke å flikke på påbyggingsåret. På dette punktet er Høyre helt på linje med Elevorganisasjonen, som er tydelig på at elevene ikke etterlyser mer skole og teori, men mer opplæring i bedrift tidligere og mer praktisk læring. Men la meg her understreke at Høyre vil gi fagarbeidere en livslang rett til å bygge på til studiekompetanse, noe som også representanten Tingelstad Wøien var inne på, og vi vil legge bedre til rette for realkompetansevurdering dersom man senere ønsker å søke seg til høyere utdanning. Også her er Høyre og Elevorganisasjonen helt på linje. Det er nå tre år siden Høyre fremmet de første forslagene for å styrke yrkesfagene, og det er trist å registrere at det ene ungdomskullet etter det andre går ut av yrkesfag uten at de får mulighet til å fullføre til fagbrev – fordi manglende yrkesretting virker demotiverende, fordi det ikke gis mer rom for å konsentrere seg om det faget man satser på fagbrev i, og fordi det fortsatt mangler tusenvis av læreplasser hver høst, noe det fortsatt kommer til å gjøre fordi ambisjonene i den inngåtte «samfunnskontrakten» ikke holder mål. Når kunnskapsministeren og regjeringen har unnlatt å ta helt nødvendige skritt og henviser til en kommende stortingsmelding, betyr det tapte muligheter for tusenvis av unge og er en mager trøst for alle de unge som i mellomtiden ender som nye skjebner i frafallsstatistikken. Til høsten er det valg. Det øker mulighetene for et temposkifte i gjennomføring av tiltak som lenge har vært etterlyst av elever, lærere og arbeidslivet. Det står ikke til troende – med alle de erfaringene vi har, og med alle de innspillene vi får – at det må nye stortingsmeldinger til for å gjøre helt fornuftige grep og tilpasninger i yrkesfagopplæringen. Så tar jeg opp de resterende forslagene i innstillingen.