trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Harald Victor Hove (Høyre), 1999-05-04:
Det som var hovedpoenget i min anførsel i forhold til forslaget var at man ved å gå inn for å senke den generelle strafferamme til fem år, favner svært vidt, og at det faktisk er et stort antall straffebestemmelser som kommer inn under § 172 ved at de har en strafferamme på mellom fem og ti år, og ikke minst noen straffbare forhold med en strafferamme på seks år, som faktisk er viktige bestemmelser. Et utgangspunkt for mitt resonnement var at hvis man mener at det er snakk om grove straffbare handlinger hvor det ville være riktig med varetektsfengsling etter § 172, ville det i så fall kanskje være mer logisk å vurdere spørsmålet om en heving av strafferammen til ti år. Jeg har ikke dermed sagt at jeg vil være med på å gå inn for det. Jeg har ikke tatt stilling til spørsmålet om det i forhold til disse straffbare handlinger ville være riktig med varetektsfengsling etter § 172, men jeg holder på en måte spørsmålet åpent, for jeg føler at jeg ikke kan ta stilling til alle de straffbare handlinger vi her snakker om, under ett. En alternativ måte kunne for øvrig være, hvis man mente at det var noen få typer straffbare handlinger som burde komme inn under dette, å nevne dem i § 172, altså å individualisere hvilke det i så fall skulle omhandle. Det gir meg en mistanke om at de på Høyres landsmøte som var opptatt av at Høyres kriminalpolitikere ikke var tilstrekkelig opptatt av rettssikkerhet, kanskje har rett, når man her slår så bredt til istedenfor å gå mer individuelt til verks. Og jeg har merket meg i den hjemlige valgkamp i Bergen de karakteristikker som ble gitt av opposisjonen på Høyres landsmøte.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-05-04:
Jeg undervurderer selvfølgelig ikke det. Helt siden Gunnar Knudsen klart plasserte maktforholdet mellom Høyesterett og Stortinget under konsesjonsstriden, er det vel ingen som er i tvil om at det Stortinget sier, blir lagt merke til. Jeg deler også den oppfatning som representanten nå gav uttrykk for. Min undring knyttet seg nok mer til at det allerede er vide strafferammer innenfor paragrafen, og at det derfor i praksis blir avgjørende hvordan domstolen oppfatter det. Men jeg er selvfølgelig ikke i tvil om at domstolen vil følge med i de merknader som knyttes til en sak som denne, og som også går på relasjonene innenfor straffesakskjeden. Det er jeg ikke i tvil om. Det er slik som representanten Krohn Devold har gitt uttrykk for, og jeg deler hennes syn på det punkt.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-05-04:
Jeg kan klart bekrefte hva jeg sa. Det skyldes – som sikkert flere har lagt merke til – at jeg har et betydelig engasjement i kampen mot organisert kriminalitet, men det har jeg også mot grov vold. Og det er jo slik, som flere av representantene har vært inne på, at det alltid blir igjen et offer etter dette. Og det var for å markere en holdning i forhold til dette at jeg sa det jeg sa. Når jeg sa «vurdere», er det fordi jeg synes at jeg skal det. Og skal jeg komme tilbake, må jeg være veldig presis med det jeg kommer tilbake med. Jeg synes også det er viktig å gi et slikt signal når vi nettopp i disse dager forhåpentligvis får et signal om noe jeg håper varer, nemlig at det kan se ut til at Oslopolitiets innsats, og også politiets innsats i andre norske byer, i hvert fall i første delen av dette året, fører til at antall voldstilfeller går tilbake. Nå er det et veldig svakt statistisk grunnlag vi har, men vi ser en slik utvikling bl.a. som en følge av – tror jeg – at man har konsentrert innsatsen. Det bør etter min mening også kunne forsterkes ved at jeg og andre som er politisk ansvarlig, ser på alle sider ved volden, men også på reaksjonen mot den. Derfor var det vel overveid det jeg sa på slutten av innlegget mitt.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 1999-05-04:
Det er en kjensgjerning, som det går fram av merknadene fra Høyre og Fremskrittspartiet knyttet til en del av de innskjerpingene og forslagene til strengere straffer som fremkommer av dokumentforslaget, at man ikke i det hele tatt vurderer rettssikkerhetsbiten og f.eks. vurderer hvordan dette forholder seg til internasjonale konvensjoner, som bl.a. var et av de grunnlagene som departementet gav oss i svarbrevet til komiteen. Det synes jeg er litt bemerkelsesverdig, fordi vi må ta hensyn til prinsippene i rettsstaten, nettopp poenget med at en er uskyldig til det motsatte er bevist. Men på noen områder sier en at for de aller groveste tilfellene, f.eks. ved bruk av varetekt, er det også her muligheter til ved å legge større vekt på bevis, å ta hensyn til den alvorligste kriminaliteten og at samfunnet kan verge seg mot den. Når det gjelder spørsmålet om politibudsjettet, hadde vi i Arbeiderpartiet ikke de pengene ved behandlingen av budsjettet i fjor høst, fordi vi da valgte å skjerme skolefritidsordningen. Det er ikke sikkert at nedskjæringer på ett område fører til at en kan plusse på på et annet, men det er ingen tvil om at det kompromisset inneholdt bl.a. nedskjæringer i skolefritidsordningen. Det er da jeg registrerer at alle politikerne i Oslo legger hovedvekten på det forebyggende ungdomsarbeidet, på ungdomstilbud, for å motvirke kriminalitet i ungdomsmiljøene. Og det er ingen tvil om at nedskjæringer i skolefritidsordningen på det statlige budsjettet betyr nedskjæringer i kommunene rundt omkring. Det som nå faktisk skjer, er at Oslo under ledelse av Høyre og Fremskrittspartiet vil ta dette opp igjen og foreslå en økt innsats overfor dette tilbudet.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 1999-05-04:
Jeg har ikke påstått at den straffeparagrafen som vi har i vår lovgivning i dag, står i motstrid til noen menneskerettighetskonvensjoner. Jeg sa faktisk at jeg mener at det er en viktig og riktig bestemmelse, der en tar hensyn til folks alminnelige rettsfølelse overfor de groveste kriminelle tilfellene. Jeg mener også at det er nødvendig å bruke denne paragrafen, og det kan være tilfeller der en faktisk bør bruke den mer enn i dag. Men spørsmålet nå er om en generelt skal senke strafferammebegrensningene der en har internasjonale konvensjoner som tar til orde for at en skal begrense utvidede ordninger for bruk av varetekt. Vi har da også mottatt en god del internasjonal kritikk for vår bruk av varetekt, både i omfang og lengde. Og i den situasjonen velger vi rett og slett å si at bruken av § 172, som er en unntaksbestemmelse i forhold til den ordinære bruken av varetekt, men der bevisene må være sterkere, faktisk skal begrenses til de groveste tilfellene av kriminalitet, for ellers vil en kunne lage varetektsinstituttet til noe helt nytt, der en bruker varetekt til en forskuttering av straff. Det kan være en del ting her som gjør at Høyre faktisk burde ha kommentert og vurdert dette i forbindelse med sine merknader i innstillingen til det dokumentet vi har foran oss her i dag. Men rettssikkerhetsvurderingene er ikke med i det hele tatt fra Høyre og Fremskrittspartiets side.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 1999-05-04:
I fjor høst behandlet vi kriminalomsorgsmeldingen, der vi tok for oss en del forskjellige soningsmuligheter. I dagens innstilling er Høyre og Fremskrittspartiet sammen om å foreslå at man bl.a. skal bruke betingede dommer, samfunnstjeneste og elektronisk overvåking i forhold til kriminelle mellom 14 og 15 år. Jeg kan ikke se noe sted i innstillingen om kriminalomsorgen at det i det hele tatt ble nevnt at dette skulle endres slik at dette eventuelt ikke også var under trussel av en subsidiær fengselsstraff. Hvis det er slik at en mener at en skal bruke betinget fengsel, samfunnstjeneste og elektronisk overvåkning, må det bety at det er innenfor det gjeldende regelverk for soning, som i dag, som betyr en subsidiær bruk av fengselsstraff. Betyr ikke da det, i motsetning til det som påstås, at en ikke tenker brukt fengsel overfor 14-åringer, at det faktisk innebærer prinsippet om bruk av fengsel overfor 14-åringer?
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 1999-05-04:
Jeg påstod i mitt innlegg at Dokument nr. 8-forslaget ble fremmet av representantene fra Høyre for å vise tøffhet i kriminalpolitikken på bakgrunn av en opphetet mediedekning av voldsepisoder i løpet av fjorhøsten. Jeg fastholder det inntrykket, selv om jeg tror på Kristin Krohn Devolds oppriktighet i forhold til at hun ønsker å hindre kriminelle handlinger. Men svakheten ligger i at Høyres resept stort sett er politi og strengere straffer. Det blir bare munnsvær når hun sier at forebyggende arbeid også er viktig, når en som bakgrunn for et barnekrimutvalg kun la vekt på restriksjonene. Jeg fastholder derfor hovedinntrykket, nemlig at dette er å konkurrere i en knallhard debatt med Fremskrittspartiets populistiske løsninger. Jeg understreker igjen at det i Oslo ble gjennomført en spørreundersøkelse i media blant representanter for alle politiske partier, der de fleste, bortsett fra én representant fra Fremskrittspartiet, la vekt på andre ting enn den kriminelle lavalder. Det forsterker inntrykket mitt at en så kort tid etter kriminalitetsomsorgsmeldingen faktisk går inn for straffereaksjoner gjennom domstolene som ikke har grunnlag i det regelverk vi opererer med i dag, fordi de alternativene som Høyre påpeker skal brukes, er belagt med subsidiær fengselsstraff. Og spørsmålet mitt er derfor: Går Høyre inn for at 14-åringer skal kunne dømmes til soning i fengsel?
Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-05-04:
Først og fremst vil jeg selvfølgelig meget bestemt avvise at Høyre neglisjerer rettssikkerheten. At en håndfull deltakere på Høyres landsmøte gir uttrykk for noe i den retning, bør neppe brukes som sannhetsbevis. Nå har ikke jeg vært på Arbeiderpartiets landsmøter – det er mulig det er rene idyllen der – men jeg mener å ha sett i avisene at det også der kan forekomme at en og annen har et litt avvikende syn. Bortsett fra det er praktisk talt en samlet komite, med unntak av Fremskrittspartiet, helt klart i ferd med å foreta en forsiktig innskjerping fordi man ser at vi har fått en kriminalitetsutvikling som har gått på skjeve. Dette er en gledelig utvikling. Derfor skal jeg vel være forholdsvis mild overfor Vidar Bjørnstad som bruker denne anledningen til å angripe Høyre. Jeg har først og fremst lyst til å stille ham to spørsmål. For det først: Er Vidar Bjørnstad lei seg for at politiet fikk påplusset 100 mill. kr på sine budsjetter? Har han lyst til å fortelle politiet at hvis Arbeiderpartiet hadde fått det som de hadde villet, så hadde budsjettene vært 100 mill. kr lavere, slik som etter Arbeiderpartiets opprinnelige forslag? Så til dette med å sette skolefritidsordningen opp mot politibudsjettet. Det er ikke lett å forstå hvordan et statlig kutt i skolefritidsordningen gjeldende for budsjettåret 1999 kan påvirke kriminalitetsutviklingen, f.eks. i 1998, eller – for å si det slik – en kriminalitetsutvikling som har pågått kontinuerlig i nesten 30 år, som har medført en seksdobling av kriminaliteten, og som vel er årsaken til at vi i fellesskap går inn for denne innskjerpingen. Hvordan kan et statlig kutt i skolefritidsordningen på 100 mill. kr for budsjettåret 1999 influere på politibudsjettet?
Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-05-04:
Det var i og for seg en interessant tanke representanten Hove gav uttrykk for – at han kunne tenke seg å heve strafferammen for en del typer grov kriminalitet. Jeg takker for forslaget, og lover at vi skal vurdere det. Allikevel synes jeg at man også skal ha i tankene hvorvidt dette nødvendigvis er den beste måten, og det er i den sammenheng vi går inn for å kunne ha en mulighet for bruk av rettshåndhevelsesarrest også ved en strafferamme på fem år. Forskjellen for mennesker som blir utsatt for grov kriminalitet, er som kjent at noen dør av den utøvde volden, og det gir en strafferamme på over ti år for voldsutøveren. Så er det noen – hvis jeg får lov til å si det litt spissformulert – som er så sta at de ikke dør, og da har man altså ikke en slik strafferamme. Er det virkelig representanten Hoves mening at det er tilfredsstillende at man ikke kan ta hånd om den urett som blir begått mot disse menneskene, og fastholder han, etter å ha fått tenkt seg litt om, at han heller vil være med på å øke strafferammen også for dem som «bare» blir utsatt for grov vold?
Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-05-04:
I likhet med Kristin Krohn Devold vil jeg gjerne si at jeg satte pris på statsrådens inkluderende holdning i sitt innlegg. Det tyder jo på at tidsriktig inngripen og tilsnakk fra læreren har hatt en god virkning i statsrådens tilfelle, så det får vi ta med oss i den videre behandlingen. Ellers har jeg bedt om ordet for å foreta en rettelse i innstillingen på side 6 annen spalte annet avsnitt. Der skal det stå: «Komiteens medlemmer fra Høyre ser positivt på at det allerede er satt i gang en ordning» osv.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-05-04:
Representanten Simonsen inviterer oss til «virkelighetens verden», som han sier. Samtidig skaper han et bilde av at det finnes mange 14-åringer som er gjengangerkriminelle. Mitt spørsmål til representanten er: Hvor mange dreier dette seg egentlig om? Er det 10 pst. av 14-åringene som er i den situasjonen at de gjentar og gjentar forbrytelser, eller er det 20 pst.? Eller er det slik at Fremskrittspartiet prøver å fremstille dette slik at det er så mange og det er så farlig at vi må ha mer politi? En annen ting som representanten Simonsen gjentar, er at det er fint å bruke skole som straff. Da vi diskuterte spesialskolene og nedleggelse av disse, var det akkurat den problemstillingen at pedagogikk skulle brukes som straff. Da vil jeg spørre representanten Simonsen om hvilke resultater han kan vise til der hvor man har brukt spesialskoler som en straffemetode. Hvor godt har det slått ut for de barna som har vært på disse skolene? Vi hadde en ganske stor debatt på 1960-, 1970- og 1980-tallet om arbeidsskoler for barn. Berg arbeidsskole var en av dem. De hadde 90 pst. i gjentakelse av kriminaliteten. Er det den situasjonen som representanten fra Fremskrittspartiet vil ha igjen?
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-05-04:
Representanten Krohn Devold har et personlig engasjement i forhold til offerets stilling innenfor kriminalpolitikken, og ære være henne for det. Men er engasjementet like sterkt når det f. eks. gjelder å styrke barnevernet? Representanten Krohn Devold nevnte i sitt innlegg at Høyres reaksjoner var senking av den kriminelle lavalder, straff og eventuelt bøter når man begår forbrytelser. Men jeg savner en annen del av dette, nemlig at de som ikke er for senking av den kriminelle lavalder, også har tiltak de ønsker å bruke, og de tiltakene er etter min oppfatning mer verdifulle enn straff. Gjennom mange eksperimenter i norsk kriminalhistorie har det vist seg at straff i forhold til barn ikke medfører en annen atferd, men rett og slett medfører mer av den atferden som er uønsket. I budsjettet for 1999 nevnte Krohn Devold at Høyre hadde bevilget 1 mill. kr til Ungdom mot Vold. Jeg merket meg at Høyre ikke var interessert i å bruke 50 mill. kr til en ungdomspakke mot vold. Siden Krohn Devold er så veldig opptatt av hva som skjer i skolen, kunne hun i hvert fall vært med på å bevilge penger til miljøarbeidere i skolen, som nettopp ville ta innover seg den problematikken man har f. eks. i skolegårdene, og infiltrere gjengmiljøene. Vi trenger forskning på dette området, og Høyre var ikke villig til å gå inn i den problematikken.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1999-03-04:
: Jeg vil henvise til diskusjonen i Odelstinget om denne viktige saken, der saksordfører Jan Simonsen på en utmerket måte redegjorde for det synet som Fremskrittspartiet og Høyre hadde i denne saken. Jeg skal ikke ta opp en ny debatt om det, men vil bare understreke på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre at vi mener det er av avgjørende betydning når det gjelder det viktige arbeidet som overvåkingspolitiet driver med hensyn til bekjempelse av spionvirksomhet og det som kan være en fare for rikets sikkerhet, at overvåkingspolitiet har de mulighetene som skal til for at dette arbeidet kan drives på en best mulig måte, og at vi også kan redde menneskeliv. Derfor vil jeg fremme følgende forslag på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:Det henstilles til Odelstinget å henlegge lovforslaget.»
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1999-03-04:
Fremskrittspartiet er fornøyd med dagens regelverk når det gjelder erverv av statsborgerskap for barn med norsk far. Vi kan ikke se at det regelverket vi har på dette området i dag, ikke fungerer, og at det er nødvendig med endringer. Derfor vil jeg på vegne av Fremskrittspartiet ta opp følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:Romertall I: Ny § 2 a antas å burde utgå.»
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1999-03-04:
: Jeg vil henvise til den omfattende debatten om denne saken i Odelstinget, der Fremskrittspartiet hadde en rekke avvikende syn i forhold til flertallet. Jeg ser ingen grunn til å starte en ny debatt om dette, men på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre vil jeg i hvert fall fremsette det forslaget vi hadde oppe når det gjelder § 6 første ledd. Det går på hovedelementene i deltakerloven. Forslaget lyder: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:§ 6 første ledd antas å burde utgå.»
Tom Thoresen (Arbeiderpartiet), 1999-12-08:
Jeg vil foreslå Aud Blattmann og Asmund Kristoffersen.
Morten Lund (Senterpartiet), 1999-12-08:
Jeg synes det var rett å innlede innlegget mitt med å minne om de skremslene som var for fem år siden om at utenlandsk kapital skulle flykte fra Norge. Det har ikke skjedd. Jeg er bekymret for utenlandske oppkjøp av nøkkelbedrifter i Norge. Jeg var så glad for at Thorbjørn Jagland gjorde det til et poeng i sitt innlegg i trontaledebatten, at vi nå måtte få slutt på bitvis salg av Norge. Jeg ble tilsvarende skuffet da jeg så hva som ble Arbeiderpartiets standpunkt når det gjaldt bankstrukturen, og at den biten av Norge som heter Kreditkassen ikke skulle kunne sikres gjennom den behandlingen, én måned etter at Thorbjørn Jagland holdt sitt innlegg i trontaledebatten om at vi nå måtte ta grep for å få slutt på bitvis salg av Norge. Det er en av de største skuffelsene jeg har hatt den senere tid. Når det gjelder å hindre utenlandske oppkjøp av nøkkelbedriftene, synes jeg at det er en god idé å få utredet et investeringsfond. Det er også sagt i finansinnstillingen fra regjeringspartiene og fra Arbeiderpartiet at det må vi få gjort. Jeg tror at det å få til et partnerskap mellom statlig og privat kapital er en bedre måte å gjøre det på enn å ha et rent statlig eid investeringsfond. Jeg tror at vi trenger flere investeringsfond av litt større størrelse enn det som det har vært snakk om før, når vi tenker på hvilke beløp som trenges for å sikre en del av de store bedriftene som jeg føler at det her i salen er bred enighet om at vi må sikre norsk eierskap av. Det å ta grep for å sikre et stabilt og godt eierskap, hindre utenlandske oppkjøp av de aller viktigste bedriftene og hindre at hovedkontor, med det de drar med seg, flyttes fra Norge, er av de punktene som Arbeiderpartiet og sentrumsregjeringen må kunne enes om.
Morten Lund (Senterpartiet), 1999-12-08:
Senterpartiet ønsker ikke på noe vis å unngå en landbruksdebatt. Vi er veldig opptatt av å diskutere landbrukets framtid og på hvilken måte vi skal sikre folk sunn, trygg og tilstrekkelig mat. Det blir en hovedsak i framtiden, det er jeg ikke i tvil om. Jeg viser bare til toppoppslaget i nyhetene i dag. Men vi ønsker ikke på dette tidspunktet å ta opp spørsmålet om prisutviklingen på landbruksvarer, bruksstrukturen framover og framtidig grensevern når vi om to uker får en landbruksmelding som skal gi grunnlaget for den debatten. Jeg synes det er viktig å få det grunnlaget på bordet, og vi ønsker også å få en debatt ute blant folk før de endelige konklusjonene blir trukket av Stortinget. Når det gjelder overproduksjon, er det landbruket selv som har ansvaret for den og for kostnadene som følger av en slik produksjon. Og vi synes det er rett at de som sitter i styrende organer for å dele ut de midlene, også får vurdere på hvilken måte midlene skal brukes. Vi løfter også en pekefinger når det gjelder overproduksjon, men vi rekner det som en selvfølge at vi ikke trenger å gjøre vedtak i Stortinget om detaljert bruk av de midlene. Det kan fortsatt være slik når det gjelder en del av de produksjonene der det produseres for mye i dag, at en i noen deler av landet ønsker en styrking av produksjonsgrunnlaget for å unngå kjøring att og fram av både levende dyr og produkter. Men vi har, som sagt, tillit til at de fra landbruket som er med i de organer som deler ut disse midlene, gjør det ut fra det som er best for landbrukets økonomi, og også ut fra miljømessige forhold som skal tas med i betraktningen når det gjelder å bestemme hvor produksjonen i Norge skal foregå, og hvilket omfang den skal ha.
Morten Lund (Senterpartiet), 1999-12-08:
Det er ikke et hovedmål for Senterpartiet når det gjelder landbrukspolitikken, som det er det for Fremskrittspartiet, at maten skal være billigst mulig. Vi har mange målsettinger for vår landbrukspolitikk, der bosetting er en av de viktige. Å sikre trygg og sunn mat er en annen, som jeg tror folk kommer til å sette fram større og større krav om i framtiden. Og jeg er sikker på at den beste måten å sikre forbrukerne på når det gjelder den matkvaliteten de vil ha, er å opprettholde det landbruket vi har i dag, unngå å presse gårdbrukerne til å jukse med kvalitet, jukse med medisin- og hormontilsettinger, som en gjør i enkelte andre land. Behovet for et nasjonalt handlingsrom for en egen landbrukspolitikk burde være innlysende. Vi har en annen geografi og et annet klima enn det en del av våre konkurrentland har. Dette er det bred enighet om på Stortinget. Men Fremskrittspartiet har en annen oppfatning av virkeligheten. De synes ikke dette er viktig. Og jeg synes det er greit at vi får det fram i den debatten vi får i tiden framover, at forbrukerne rundt omkring – når de setter fram krav om trygg matforsyning, og de ønsker sunn mat uten tilsettingsstoffer – får klar beskjed fra Fremskrittspartiet om at det partiet mener noe helt annet, nemlig at vi skal basere oss på å få maten vår fra et verdensmarked der det flommer over av det meste, men der vi ikke er sikker på hva innholdet i matvarene er. Jeg ser fram til den debatten, og håper at Fremskrittspartiet går høgt på banen, er tydelige, slik som de enkelte ganger er her i Stortinget, og får fram konsekvensene av sin politikk når det gjelder matvareforsyningen, når gjelder bosettingen og alle de andre forholdene som går inn under det som kalles for det multifunksjonelle landbruket.
Morten Lund (Senterpartiet), 1999-12-08:
Det pågår en intens debatt rundt omkring i mange land om matkvalitet, og den er konkret knyttet til direktiv EU har vedtatt om tilsetningsstoffer i mat, men også til barnematdirektivet og direktiv som regulerer temaet genmat. Det har vært sprikende tilrådinger i ulike land, men EU har vedtatt sine direktiv, og det er nå spørsmål om de også skal tvinges inn på oss i Norge gjennom EØS-avtalen. Jeg synes det blir stadig større grunn til bekymring, og at det er stadig større grunn til å peke på føre var-prinsippet når det gjelder hva vi blander i maten vi skal ha. I Dagsnytt i dag kom det melding om at forbrukerorganisasjoner i seks europeiske land som har gjennomført undersøkelser om helserisiko ved de tilsetningsstoffer vi nå holder på å behandle, bl.a. har påvist kreftfare ved nitrattilsetning i matvarer. I vanlige matvarer som vi spiser hver dag, finnes det stoffer som kan frambringe kreft. De norske fagfolkene sier at det har vi sagt lenge, dette er ikke noe nytt. Og så skal vi i dag ha en diskusjon i Stortinget om spørsmålet om å forby antibiotika i dyrefôr, der også et flertall i Stortinget sier at bevisene ikke er klare nok på at dette er farlig, vi må vente til vi har sikre bevis, for dette kan gå ut over noen arbeidsplasser. Men i denne debatten er ikke Arbeiderpartiet med. Arbeiderpartiet er ikke med i debatten i Norge om vi skal være strenge, eller om vi skal være ettergivende når det gjelder sunn og trygg mat. Er årsaken at Arbeiderpartiet ikke har et syn på en så viktig sak?
Morten Lund (Senterpartiet), 1999-12-08:
: Jeg er overbevist om at det er et tidsspørsmål før et forbud mot antibiotika i fôr tvinger seg fram. Det er det folk vil ha, det er spørsmål om når forbudet kommer. Det er bestandig gode argumenter å bruke hensynet til arbeidsplasser, men av og til må de argumentene vike. Dette er et spørsmål om antibiotika skal brukes for å bekjempe sykdom, eller om det skal kunne brukes for å forebygge sykdom hos friske dyr, eller kanskje til og med for å øke veksten hos friske dyr. Jeg er veldig skuffet over at det ser ut til å ende med et flertall mot det forbudet som er foreslått fra departementet, dette er i utakt med alle tunge trender i tiden. Det er ingen som krever å få bruke antibiotika i dyrefôr i Norge. Landbruket ønsker å bli kvitt mulighetene for å bruke det, og forbrukerne krever trygghet for at maten er rein og fri for skumle tilsetningsstoffer. Folk blir mer og mer skremt over sånne stoffer. Flertallet er i utakt med det norske folk, og flertallet er i utakt med anbefalingene fra Verdens helseorganisasjon, som sier at vi skal sikre oss at medisin virker når medisin trengs for å bekjempe sykdommer. Antibiotika har vært enormt viktig for å bekjempe alvorlige folkesykdommer. Vi må passe på så vi har de mulighetene i den kampen fortsatt. Helsetilsynet og Veterinærhøgskolen har bl.a. argumentert på denne måten. Det å bruke medisin når dyrlegen mener at det trengs, burde gi bedriften en mulighet for å legge om produksjonen og få stoffet inn på medisinlisten. Det er mange bedrifter som er nødt til å legge om produksjonen sin på grunn av endrede miljøkrav og helsekrav. Ofte ser vi at slike bedrifter greier å finne lønnsomme omlegginger. Jeg kan bl.a. nevne tungindustrien, som har renset bort støvet fra utslippene sine, og som har fått et lønnsomt salgsprodukt. Alpharma kjenner jeg som en bedrift som er dyktig til å utvikle nye ting, bl.a. innenfor fiskevaksine og beslektede områder, og jeg tror at den bedriften når forbudet kommer – for det forbudet vil komme – vil greie å sysselsette sine folk.
Morten Lund (Senterpartiet), 1999-12-08:
Ut fra den innstillingen vi nå behandler, og merknadene til budsjettet som vi har behandlet før i dag, registrerer jeg med tilfredshet at det er en samlet komite som er opptatt av å redusere skjemaveldet. Et stort flertall i komiteen er tilfreds med Regjeringens arbeid på området, og det er en samlet komite som har lagt samordningsansvaret for et enklere lov- og regelverk til ett departement. Komiteen uttaler i sin budsjettinnstilling følgende: «Komiteen mener Næringsdepartementet må koordinere og påse at alle departement og underliggende etater bidrar til at «enkelhet» skal bli et fortrinn for norsk næringsliv.» Det er ikke enkelt å få til denne forenklingen. Det er flere statsråder, flere regjeringer, som har prøvd. Men den utålmodighet som er uttrykt gjennom dokumentforslaget fra Høyre, gjennom seminaret som vi var på med NHO, og fra den enkelte bedrift, mener jeg må oppfattes som positiv for å få til framdrift i det arbeidet.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1999-12-08:
Næringskomiteens leiar Morten Lund startar med å seie seg godt nøgd med utviklinga innanfor norsk næringsliv, og at han nå er nøgd med at det ikkje har gått føre seg noka utflagging av næringslivet. At utviklinga har vore god, har Lund nokså mykje rett i, men samtidig ser vi faktisk at ei av dei store utfordringane nå er å bevare nasjonalt eigarskap i norsk næringsliv. Det vil vere uheldig om Noreg skulle tappast for industri eller anna næringsmiljø og kompetanse. Det er mange tiltak som i sum kan vere med på å motverke dette. Statleg eigarskap er ikkje på nokon måte eit mål i seg sjølv, men eit verkemiddel m.a. for å ta vare på nasjonal eigarskap. Arbeidarpartiet føreslo i si regjeringstid fleire tiltak: Vi føreslo eit teknologifond, eit miljøfond og eit investeringsselskap. Det har vi nå forhandla med sentrumspartia om og i alle fall fått dei med såpass langt at ein skal greie ut moglegheita for å bruke eit slikt investeringsselskap – eit partnarskap mellom stat og næringsliv. Nå har representanten Lund fleire gonger gjort seg til talsmann for nasjonal eigarskap, og også i mange samanhengar for ein statleg eigarskap. Og spørsmålet mitt er: Kva meiner eigentleg representanten Lund om eit slikt investeringsfond i partnarskap mellom stat og næringsliv? Er han for eit slikt fond, ut frå det han tidlegare har gitt signal om, og er det i så fall ei nokså stor usemje innbyrdes i sentrumspartia om eit slikt tiltak? Eller kan Lund på ein måte stå fram som ein garantist for at dette kan kome på plass?
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1999-12-08:
Det er ikkje vanskeleg å vere einig med representanten Andersen i at ein bør søkje å auke den økologiske jordbruksproduksjonen, som kanskje er ei nisje som jordbruket bør fokusere på i tida framover. Ein bør òg fokusere på ein del andre nisjeområde. Det er også lett å vere einig med representanten Andersen når det gjeld kor viktig landbruket er for m.a. busettinga i Bygde-Noreg, og at det òg vil vere viktig i tida framover. Men så seier representanten Andersen at ein må satse på kombinasjonsbruk, og det høyrest vel og bra ut. Problemet vårt er at vi står overfor enkelte utfordringar i landbruket, m.a. eit tak på framtidig produksjonsstøtte som vi truleg kjem til å nå. Vi brukar 13 milliardar kr i budsjettstøtte på landbruket. Reknar vi med tollvern og indirekte støtteordningar, er vi nærare 20 milliardar kr. Dersom vi utan vidare kan auke overføringane til landbruket, er det rom for kombinasjonsbruk, småbruk og storbruk på lik linje. Men dersom vi har eit visst volum på det som vi må prioritere, trur eg at det norske landbruket vil vere veldig dårleg tent med at det er den profesjonelle jordbrukaren som taper i denne kampen. Eg trur at landbruket er tent med at nokon kan stå fram og seie at eg er bonde, det er det som er mitt yrke, eller ein skuleungdom kan seie at eg vil bli bonde, og at det er ein profesjon på lik linje med andre profesjonar. Det vil borge for det faglege nivået som norsk jordbruk skal ligge på. Følgjeleg må vi ha plass til eit småskala og variert jordbruk, men i tida framover, med avgrensa moglegheiter, må vi først og fremst prioritere heiltidsbonden, og eg vil spørje Andersen om ho er einig i eit slikt resonnement.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1999-12-08:
Einskilde gjer debatten til eit spørsmål om for og imot bruk av antibiotika som fôrtilsetting. Det dreiar seg ikkje om det i det heile. Det dreiar seg heller ikkje om at nokon her har ei mindre restriktiv haldning når det gjeld fôrtilsetting. Det dreiar seg berre om eit bestemt stoff, sinkbacitracin, som har vore brukt i 40 år utan at det finst nokon som helst dokumentasjon på skadeverknad. Det blir referert til landbruksnæringa, og det blir referert til den norske befolkninga, at vi er i utakt med folkemeininga. Men om det er slik at norsk landbruksnæring er så veldig imot slike tilsettingar, korfor går dei da ikkje imot koksidiostatika som blir brukt innanlands i kyllingoppdrett? Dersom dei hadde vore noko meir truverdige, hadde dei gjort det. Statsråd Gjønnes var òg inne på at debatten kanskje hadde vore ein annan om stoffet sinkbacitracin hadde vore til innanlands bruk. Ja, det trur eg gjerne, men da på ein noko annan måte enn det som kanskje statsråd Gjønnes tenkjer på. Da trur eg nemleg at om vi sjølve hadde sett at vi hadde hatt nytte av dette stoffet, så hadde det ikkje vore så maktpåliggande å forby det. Dei to andre stoffa som blir brukte i kyllingproduksjonen, har vi nytte av, og dermed er det heller ingen som pressar på for å forby det. Men når det gjeld sinkbacitracin, er det veldig mange andre som har nytte av det, ikkje minst fattige land, for dette er eit stoff som blir brukt til å auke næringsopptaket hos dyr, slik at dei utnyttar fôret på ein langt betre måte enn om dei ikkje skulle få denne tilsettinga. Eg har faktisk høyrt at verdien av dette i fattige land svarar til den kornproduksjonen som skal til for å fø hundre tusen personar. Når det gjeld andre land, bør det òg vere nokså relevant at dette trass i alt er eit stoff som så langt er dokumentert å ha berre positiv verknad og mykje å seie for mange folk. Dermed burde ikkje Noreg bli oppfatta som mindre restriktiv i forhold til tilsettingar som opnar for bruk av sinkbacitracin. Derfor er dette ikkje eit spørsmål om for eller imot antibiotika generelt. Hadde det vore det, hadde vi òg mått ha inkludert dei andre stoffa.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-12-08:
Representanten Lund sa nettopp i replikkvekslingen med Torstein Rudihagen at den største skuffelsen han hadde hatt i høst var at ikke Thorbjørn Jagland hadde fulgt opp det han hadde sagt tidligere i trontaledebatten. Det kan tyde på at Lund ikke har hatt store prøvelser i høst. Han sa lite om landbrukspolitikken i sitt innlegg. Jeg synes kanskje det var litt rart at næringspolitisk talsmann for Senterpartiet nærmest unngikk det i sitt innlegg. Det er slik at sentrumspartiene i liten grad har vært interessert i å mene noe i den innstillingen som vi har til behandling, enten det dreier seg om WTO, bruk av BU-midler, hvordan man ser på prisutvikling, eller hva det måtte være. Jeg har et spørsmål til Lund som går på dette med bruk av BU-midler. Det er faktisk slik at det har vært brukt hundretalls mill. kr i de senere år på å bygge opp kapasiteten i en tid hvor en også har hatt overproduksjon. Nå opplever vi at overproduksjonen når nye høyder, og at det brukes store midler i forbindelse med dumpingsalget av norsk kjøtt som nå foregår. Flertallet sier at det må bli slutt på å bygge opp til overproduksjon ved bruk av disse BU-midlene. Det er imidlertid en merknad som ikke regjeringspartiene er med på. Betyr det at Senterpartiet faktisk mener at vi fortsatt må bygge opp til overproduksjonen ved bruk av BU-midler, slik at vi får produkter som i neste omgang må gå til dumping?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-12-08:
Vi hørte i innlegget fra Hedstrøm om områdene i de tre budsjettene som i dag er til behandling, hvor det er behov for å kutte. Jeg kan dele Hedstrøms anliggender på noen av disse punktene. Det er behov for å foreta en del kutt, ikke minst på en del næringsoverføringer. I de generelle merknadene fra Fremskrittspartiet er det en ganske god beskrivelse av hva man bør gjøre, og for så vidt også hva man ikke bør gjøre. En av de tingene som står i de generelle merknadene fra Fremskrittspartiet, er at en bør satse på generelle rammebetingelser og motsette seg selektive tiltak og enkelttiltak. Nå er det imidlertid slik at Fremskrittspartiet også i denne innstillingen har et par satsingsområder. I tillegg til reiselivsbransjen har de som satsingsområde Fornebu i Bærum. Opseth sa i sitt innlegg at han gleder seg til den 17. desember. Hjemme hos oss er det 24. desember man gleder seg til. Men Hedstrøm er kanskje i den situasjonen at han deler Opseths utsikter i forhold til den 17. desember. I og med at man har et slikt satsingsområde hvor man har lagt alt i en pott – noen hundre millioner i dette selskapet – kunne jeg kort og godt tenke meg å spørre Hedstrøm hvor man har sugd denne viten om at man bør satse på denne ene bransjen og denne ene etableringen. Har man innhentet alternative og nøytrale kompetansemiljøers uttalelser i forbindelse med dette? Jeg spurte i den forrige debatten vi hadde her om temaet, om han kunne vise til andre steder hvor nasjonalstaten på noen måte hadde engasjert seg på eiersiden. Nå har man hatt en måneds tid å tenke på det. Kan det da vises til noen slike eksempler?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-12-08:
Nei, det er nok som Opseth sa innledningsvis, at det er nok ikke siste gang Gabrielsen hudfletter Arbeiderpartiet. Men hvis de skifter standpunkt på et par punkter, så vil det i hvert fall bli mye mildere med tiden. Også i denne replikken blander etter mitt skjønn representanten Opseth to ting. Det ene er skatt på inntekt for næringslivet. Der er det slik at Høyre og Arbeiderpartiet har et relativt sammenfallende synspunkt. Det er faktisk slik at det er regjeringspartiene som også i budsjettbehandlingene er problemet, de har foreslått økt skatt på inntekter for næringslivet. Men det som er det spesielle, og det som er det særnorske, er skatten på eierskap i næringslivet. Og der har i hvert fall Arbeiderpartiet – jeg skal ikke si at de har vært bremseklossen fullstendig, det er noe enda verre enn det – gått i feil retning, slik at vi nå faktisk er et av de få land i Europa som i det hele tatt har formuesskatt på eierskap, og et av de få land i Europa som har formuesskatt på eierskap i næringslivet, så det er ingen som beskatter det hardere enn Norge. Og det er heller ingen land i Europa hvor mangelen på privat kapital er så stor. Det er det som er analysen: Betingelsene for norsk eierskap er ikke slik at folk blir interessert i å eie norsk næringsliv. Et av de små pustehullene som jeg nevnte, AMS-ordningen, tilførte i hvert fall ca. 450 mill. kr pr. år. Den er tatt vekk. Kan ikke Gabrielsen erkjenne at de private ikke makter? Jo, jeg erkjenner at situasjonen er slik at Arbeiderpartiet har lyktes i å ødelegge betingelsene for norsk eierskap. Nå gjenstår det bare én ting, og det er pengebingen til Restad. Man har utarmet norsk eierskap på hele 1990-tallet helt bevisst og ideologisk. Man har hatt disse visjonene om det statlige eierskapet. Og det jeg frykter, er dette skjæringspunktet mellom Senterpartiet og Arbeiderpartiet hva angår disse tingene.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-12-08:
Det er jo slik i denne bransjen at man ser det man vil se. Fra den ene siden snakker man om at Høyre kutter så dramatisk og så mye i landbruksoverføringene at alt settes over styr, mens Hedstrøm ikke kunne finne noe, selv når han brukte lupe. Det er en viss forskjell på Høyre og Fremskrittspartiet også på dette området. Jeg pleier å si at på de områdene hvor vi anviser at her er det på tide å foreta en barbering, der kutter man i Fremskrittspartiet like godt av hele skallen. Det gjøres på en del områder. Hva Høyre vil gå inn for? Det står veldig klart i merknadene i innstillingen hva som er de overordnede målsettingene. Vi ønsker en dreining fra situasjonen slik den er i dag, hvor man har store økonomiske fordeler av å drive smått og ulønnsomt, til en situasjon hvor man satser på dem som driver profesjonelt i landbruket. På de aller, aller fleste områder innenfor landbruksproduksjonen blir man premiert for å være ineffektiv, mens det logiske etter mitt skjønn ville være å ha mer lineære tilskuddsordninger, som ville bety at de som satser større og mer rasjonelt, ville få et større utbytte. Men det er nesten ingen incitamenter til å gjøre fornuftige ting i denne næringen. Når det gjelder det lovverket som Hedstrøm karakteriserer som stalinistisk, kan jeg på mange områder for så vidt gjerne dele en slik betegnelse. At der er behov for store endringer, er det heller ingen tvil om. Vi har i stor grad signalisert hva vi vil gjøre i forbindelse med den landbruksmeldingen som kommer. Men det som for meg er det viktigste, er at de skrittene vi tar, i hvert fall går i riktig retning. Jeg kan gjerne være med på å anvise noen målsettinger som ligger langt der ute i horisonten, men det nytter lite å ha blikket så høyt hevet at man snubler i svillene.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-12-08:
Når det gjelder det siste, det konkrete spørsmålet om hvorvidt Høyre ser noen fordeler ved at samfunnet har utmarksareal, hefter det ingen tvil om det. Vi har vært med på oppkjøp av store arealer til nasjonalparker og forskjellig annet. Det jeg snakker om, og har snakket om enkelte ganger når det debatteres i forhold til dette, er det som går på barskog. Etter mitt skjønn er det ingen logikk i at hogst og forvaltning av skog er et område som egner seg svært godt for statsdrift. Etter mitt skjønn hører det den private sfære til, og jeg er villig til å gå mye lenger enn det Regjeringen tydeligvis er når det gjelder å foreta lokale arronderinger på dette området. Jeg er klar over at det er solgt en del skog i løpet av 1990-tallet, men det er vel også slik at det er oppkjøpt. Det representanten Aukan nevnte, var vel brutto salg, mens oppkjøpet for så vidt ikke var nevnt. Jeg ser som sagt ingen logikk i at store skogeiendommer nødvendigvis skal være drevet av staten. Vi har fått mange – veldig mange – innspill fra det ganske land om urimeligheter som har foregått en gang i tiden, svært mange i siste halvdel av forrige århundre, når det gjelder på hvilken måte staten ervervet disse eiendommene. Det forundrer meg at man ikke har en mer offensiv holdning til dette, ikke nødvendigvis for å bøte på en urett gjort mot folk som er borte og vekk, men i forhold til en del lokalmiljøer. Fra Høyres side er vi beredt til i langt større omfang å foreta et slikt salg. Jeg synes egentlig det også er en prinsipiell debatt som burde avholdes. Er det naturlig at staten skal fortsette å eie rene skogeiendommer? Jeg snakker ikke om utmarksareal som er nasjonalpark, om miljøhensyn osv., men om det som går på ren skogsdrift. Vi er nå i en situasjon der vi i næringslivet for øvrig foretar store privatiseringer, og dette burde etter mitt skjønn være det mest naturlige området å angripe.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-12-08:
I en slik debatt blir det mange enkeltheter og detaljer. Jeg skal prøve å spørre i forhold til et hovedspor. I en slik debatt som dette uttrykkes det fra flere hold glede over forskjellige ting. Noen er glad for at de får til en avtale, noen er glad for at Regjeringen ved sine prioriteringer viderefører, osv. – alle er veldig glade. Jeg har registrert at de det angår, i varierende grad i hvert fall har uttrykt denne gleden. For det området som vi kan kalle for næringspolitikk i sin alminnelighet, har gledesutbruddene vært relativt få. Det er slik at statsrådene i de forskjellige departementer og særlig de som har fått påplussinger, er veldig glad for dette forliket. Etter de to foregående forlik uttrykte både næringsministeren og for så vidt også næringslivet en del glede. Et slikt gledesutbrudd har jeg ikke hørt i år fra næringslivet, ei heller fra statsråden. Det jeg kunne tenke meg å spørre om, er: Den innretningen dette budsjettforliket har hva gjelder næringslivets generelle vilkår, er den slik at statsråden synes det er naturlig å uttrykke stor grad av glede i forhold til den? Er det i så fall en linje som han ønsker å videreføre, når det altså i år går i motsatt retning av hva det gjorde i fjor? Og har dette noen som helst betydning for måten statsråden har tenkt å jobbe på fremover? Er det slik at han vil videreføre dette i stigende grad? Når det er sagt, må jeg si at i forhold til det budsjettforslaget som forelå fra Næringsdepartementet, er det i den innstillingen som foreligger, ikke store endringer som er gjort. Komiteen har i det alt vesentlige sluttet seg til det som forelå. Men spørsmålet er altså om statsråden her og nå vil uttrykke glede over den kursendringen som har funnet sted.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-12-08:
Det begynner å bli litt følelsesladete innlegg her innimellom, og det er klart at når man argumenterer med å kalle et gitt stoff for skummelt tilsetningsstoff, da begynner man å spille på spesielle ting. Og når statsråden sier at det vil bli lagt merke til i EU at vi ikke følger dem, så er det vel slik at man i EU er vant til at vi gjør andre ting her i Norge. Det diskusjonen dreier seg om, er altså om vi skal forby et stoff som ikke benyttes i Norge, og Regjeringen vil altså fortsatt tillate bruk av de stoffene som brukes i norsk kyllingproduksjon. Så vidt jeg har skjønt, brukes det 5 tonn antibiotiske stoffer i norsk kyllingproduksjon. Da er spørsmålet mitt til statsråden: Hvis det er slik at man på et generelt grunnlag vil forby antibiotika som fôrtilsetning, må det bety at en egentlig må fraråde norske forbrukere å kjøpe norsk kylling – som i dag ligger i forretningene like utenfor dette huset – ikke fordi det stoffet som vi i dag diskuterer, er tilsatt i fôret, men fordi de stoffene vi ikke diskuterer, er tilsatt. Og det må jo bety at en som et avbøtende tiltak for at vi ikke kan kjøpe norsk kylling, må importere EU-kylling, hvor det nettopp er forbud mot dette stoffet. Dette blir å snu tingene litt på hodet etter mitt skjønn. Når en begynner å diskutere politisk hvilke stoffer som skal være tillatt og hvilke som ikke skal være tillatt, føler jeg at det er meget vanskelig å gjøre noe annet enn å anbefale at en følger det rådet som kommer fra den kompetente myndigheten, som vi bruker titalls millioner i året på for at de skal gi oss råd, nemlig Veterinærinstituttet. Hvis vi skal sitte og overprøve hvilke medisiner som skal være tilgjengelig på norske apotek, hvilke medisiner som skal være tillatt å bruke og ikke bruke innenfor landbruket, må vi jo støtte oss på dem som har den faglige og vitenskapelige kompetansen. Hvis det blir gjort på bakgrunn av følelser fullt ut – som det kan synes som enkelte gjør her i dag – synes jeg det er noe merkelig, i hvert fall når man blir selektiv. Hvis man sier det helt generelt, så er det én ting. Men i det brevet av 26. april som vi har fått fra Veterinærinstituttet, er det nevnt tre koksidiostatika som også er antibiotika, som er tillatt. Mitt spørsmål til statsråden er: Vil det være logisk, som Veterinærinstituttet anfører, også å forby disse stoffene hvis en innfører et generelt forbud mot antibiotika i fôrstoff, eller synes statsråden det er ok at vi bruker 5 tonn av dette tilskuddet i det kraftfôret som norske kyllinger i dette landet spiser?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-12-08:
Det fremlagte Dokument nr. 8-forslaget i åtte punkter fra bl.a. undertegnede som vi behandler i dag, har til hensikt å forsere det arbeidet som på mange av disse områdene allerede er i gang. Det som ligger i det Regjeringen har satt i gang, og som det for så vidt er referert til i brevet fra statsråden, er på mange punkter veldig bra. Jeg synes imidlertid at ting tar tid, og det som står i et av punktene i brevet fra statsråden, at det vil ta et år bare å finne ut av og kartlegge de forskriftene en har, tyder på at det i hvert fall er behov for å gjøre noe. Representanten Knudsen var inne på dette med skjemavelde. Det er vel kanskje noe av det som det i virkeligheten viser seg er vanskeligst å angripe, men alle snakker om det. Det er med det som med været, alle snakker om det, men ingen gjør noe. Jeg tror det er meget viktig at statsråden sender krystallklare signaler inn i embetsverket om disse tingene. Jeg skal ikke bruke mye tid på for mange detaljer her og nå, men vil bare si at jeg i realiteten slutter meg til det statsråden skriver om det som er på gang – hvis det skjer. Men nå har han altså brukt to år på et av de punktene som næringslivet selv har betegnet som et av de største problemene, nemlig kostnader knyttet til innhenting av opplysninger. Jeg ser for så vidt med utålmodighet frem til det som måtte komme i neste års statsbudsjett, da statsråden skriver at han vil ta opp disse tingene. Jeg synes nok at det hadde vært naturlig at vi i de årlige statsbudsjettene hadde hatt en oversikt over utviklingen på dette området, for vi får mye kryssende informasjon som ikke alltid henger helt sammen, både fra offentlige etater og næringsorganisasjoner.
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 1999-12-08:
Senterpartiet har i Budsjett-innst. S. nr. 8 bemerket at landbruket skal være en grunnpilar i arbeidet med å holde oppe bosetting og sysselsetting i distriktene, og tar fram at det er viktig at Regjeringen fortsetter med arbeidet for å opprettholde et nasjonalt handlingsrom for utformingen av landbrukspolitikken. Hva legger Senterpartiet i dette? Fremskrittspartiet mener at økt bruk av produksjonsnøytrale støtteformer og mer aktiv bruk av markedet for å påvirke produksjonsvolum og pris, vil føre til et jordbruk som i større grad selv tar ansvar for bl.a. overproduksjon. Med det gjennomregulerte, støttebaserte og beskyttede utgangspunkt som norsk landbruk har i dag, vil jeg spørre: Ser ikke Senterpartiet snart et behov for en omlegging av denne politikken til et mindre subsidieavhengig landbruk?