Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-02-11:
Barneloven skal ha ett overordnet prinsipp – hensynet til barnets beste. De endringer i loven som Odelstinget i dag skal vedta, må også ha dette som utgangspunkt. For de aller fleste barn er familien, mor og far, de beste og aller viktigste personene å vokse opp sammen med. Det er i familien barn burde ha støtte og trygghet. Det er i familien barn burde ha sine gode nettverk. Problemene oppstår imidlertid når disse nettverkene svikter. Da er det ikke støtte og trygghet barna opplever. Da er det utrygghet og usikkerhet. Da er det at noen må være der for ungene. Vi må passe oss slik at vi ikke tar så mye hensyn til foreldrene, til familien og til det biologiske prinsippet at det overskygger det som er hensikten med barnevernet – nemlig barnets beste. Det er viktig å understreke at vi må snakke om barnets rett og ikke om retten til barnet. Etter at staten har overtatt ansvaret for spesialisthelsetjenesten, er det en naturlig følge at man nå foreslår at det fylkeskommunale barne- og familievernet også overføres til statlig nivå. Hensikten med hele omorganiseringen er utelukkende å gi barn og unge et likeverdig tilbud, uavhengig av hvor i landet man kommer fra. I Arbeiderpartiet ønsker vi ikke å angripe eller kritisere fylkeskommunene, som fram til i dag har hatt ansvar for viktige deler av barnevernet. Det er viktig å sikre at barnevernet på alle nivåer har tilgang til både kompetanse og personell som kan iverksette de riktige tiltakene overfor det enkelte barn. For Arbeiderpartiet er det viktig at den nye organiseringen ivaretar et tett og godt samarbeid mellom forvaltningsnivåene – mellom første- og annenlinjetjenesten. Arbeiderpartiet er opptatt av at regioninndelingen ikke kan være lik de fem helseregionene slik de i dag er organisert. Det er nødvendig med en viss grad av fleksibilitet både når det gjelder selve regioninndelingen og muligheten for å etablere kontaktpunkter lokalt i regionene. Eksempelvis vil en region for hele Nord-Norge bli for stor til å ivareta og imøtekomme barnets beste. Vi mener derfor Regjeringen må vurdere dette på nytt. Det er fint at en samlet komite uttaler dette. Proposisjonen og stortingsmeldingen tar begge i altfor liten grad opp hvordan organiseringen er tenkt fra Regjeringens side, hvordan man skal unngå sentralisering som går ut over tilbudet til barna, og sammenhengen mellom administrative og faglige enheter. Det er beklagelig at komiteen først etter å ha jobbet med stortingsmeldingen og proposisjonen i lang tid, får en forklaring fra statsråden om hvordan statsråden egentlig har tenkt seg den nye organiseringen. Fra Arbeiderpartiets side vil vi imidlertid si at dersom det Regjeringen og statsråden egentlig mener, verken står i proposisjonen eller i stortingsmeldingen, men er det som er framkommet som en tilleggsforklaring for komiteen, er vi slett ikke misfornøyd. Det er ikke så verst. Arbeiderpartiet mener det er viktig at det innen de enkelte administrative regioner er en rekke institusjoner og faglige enheter som utgjør et bredt tiltaksapparat, og som sikrer et godt og nært samarbeid mellom de tiltak som iverksettes av kommunene, og de tiltak staten har ansvaret for. De faglige kompetansemiljøene som i dag ligger i fylkeskommunene, må fortsatt ligge der og ytterligere desentraliseres, selv om disse nå skal administreres av de statlige regionkontorene. Arbeiderpartiet er i likhet med statsråden opptatt av at barnevernet skal sikres politisk forankring, for at omsorg for barn skal få like stor oppmerksomhet fra politikerne som andre saker. Disse sakene burde få enda større oppmerksomhet! Vi snakker tross alt om noen av de svakeste og noen av dem som trenger mest hjelp i vårt samfunn, og de er faktisk morgendagens voksne. Derfor ønsker Arbeiderpartiet at de regionale kontorene skal sikres politisk forankring og bestå av et råd av representanter oppnevnt fra hvert fylke samt tverrfaglige representanter – dette for at de regionale kontorene skal få en sterkere politisk forankring. Barns oppvekstvilkår angår oss alle. Jeg vil derfor påpeke behovet for et tettere samarbeid mellom politiet, barnevernet og andre offentlige etater. Det er gledelig å registrere at en samlet komite er enig om dette. Taushetsplikten må ikke være til hinder for et åpent samarbeid når dette er til barnets beste. Derfor er det så viktig at Regjeringen anmoder kommunene om å opprette samarbeidsorgan mellom ulike offentlige etater, der det er barnets beste som skal stå i høysetet. Taushetsplikten kan ikke være til hinder for nettopp dette. Det kan ikke være slik at ulike offentlige etater som alle hver for seg skal være til barnets hjelp, sitter på hver sin tue uten å ha tilstrekkelig godt og nært samarbeid, og uten å kjenne hverandres arbeidsområder. Altfor ofte ser vi at taushetsplikt fører til nettopp dette. Sånn skal det ikke være. Det er ikke til beste for barna. Det viktigste for barnevernet må være barnets rettigheter, ikke foreldrenes når disse ikke samsvarer med hverandre. Barn bør ikke oppleve å bli værende i hjem hvor de åpenbart ikke burde være. Med den begrunnelse ber Arbeiderpartiet Regjeringen om å forelegge Stortinget en gjennomgang av bruken av tvang i barnevernet. De lovendringer som er nødvendige for å forhindre at barn blir værende i hjem hvor de lider overlast, må legges fram for Stortinget. Jeg er glad for at alle er enige om det. Barns rettssikkerhet er avgjørende. Denne må sikres på en best mulig måte. Derfor er vi opptatt av å styrke tilsynsfunksjonen for barnevernet. Etter Arbeiderpartiets mening er det mest naturlig at det er fylkesmannen som har denne oppgaven, og Arbeiderpartiet mener det er viktig at fylkesmannen får instruksjonsmyndighet. Det er da også et forslag som er oversendt Regjeringen til nærmere vurdering, og det håper jeg vi får et godt svar på, for det er ofte sånn at når kommunenes økonomi hindrer at barn får det tilbudet de burde ha, er dette heller ikke til barnets beste. Arbeiderpartiet mener også at man bør innføre en statlig godkjenningsordning for barnevernsinstitusjoner, både offentlige og private. Denne godkjenningen må organiseres sammen med fylkesmannens tilsynsfunksjon på en slik måte at habiliteten blir ivaretatt. For Arbeiderpartiet er det viktig at budsjetter og lokale prioriteringer ikke skal ha avgjørende betydning for vurderingen av og eventuelt hvilke tiltak som barnevernet iverksetter. Det er derfor nødvendig at staten betaler kommunenes utgifter til sakkyndige og advokater i de sakene som reises for fylkesnemndene. Den statlige overtakelsen av det fylkeskommunale barnevernet skal være med og sikre alle et likeverdig tilbud om barnevernstjenester til beste for barna. Det har vært det aller viktigste for Arbeiderpartiet i arbeidet med denne saken. Vi mener at de forslag vi her går inn for, vil føre til det. Det er imidlertid ikke nok med omorganiseringer alene. Det er staten som har det overordnede ansvaret for barnevernet, mens det er kommunene som er den aller viktigste aktøren. Hvorvidt vi lykkes innen barnevernet, er først og fremst et ressursspørsmål – et spørsmål om vår vilje og evne til å prioritere både personell og økonomi innen dette viktige feltet. Det er til sjuende og sist et spørsmål om vi vil sette kommunene i økonomisk stand til å utføre den jobben vi faktisk ber dem om å utføre. Jeg tar opp de forslag som Arbeiderpartiet er forslagsstiller eller medforslagsstiller til. Så vil jeg trekke forslag nr. 3, da dette forslaget ble grundig debattert i forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 40 og oversendt Regjeringen.