Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-04-12:
Jeg har i utgangspunktet ingen problemer med å gå inn for den endring av viltloven som er foreslått av forslagsstillerne. Som presidenten er kjent med, har jeg ved flere anledninger tatt opp spørsmålet om rovdyrforvaltningen og skadedyrforvaltningen generelt. Å påstå at det er i strid med Bern-konvensjonen å felle dyr som skader eiendom og husdyr, er mildt sagt en feiltolkning av Bern-konvensjonen, for i Bern-konvensjonen står det uttrykkelig at oppbygging av rovdyrbestander ikke skal skje på bekostning av næringsvirksomhet og husdyrhold. Når situasjonen er som den er, med to så klare fronter mot hverandre, så må det være et eller annet som er galt. Det vitner om total mistillit mellom dem som sliter med disse problemene, de som vil ha en balansert høsting og nedskyting av rovdyr, og dem som bor i byer og ikke har problemer. Det er en konflikt mellom den urbane befolkning og distriktsbefolkningen. Og det er klart at når man mister flere sauer og for så vidt andre husdyr enn man klarer å bære økonomisk, er det med på å legge ned Distrikts-Norge. Det er et element i systemet som forsvinner, og det er klart at man ikke kan leve med det. Jeg har et eksempel som jeg syns jeg må dra fram når det gjelder bestandsregistrering og tvilstilfelle, og hvordan forvaltningen er i utakt med lokalbefolkningen. Det er et spesielt eksempel som ble fortalt meg for noen få dager siden i Tromsø. I Hattfjelldalen ble det uro borti kvea til tamreineieren, og han oppdaget at det var jerv i kvea. Han klarte nå å lage så mye bråk at han fikk jagd den derifra den kvelden. Neste dag var det fin sporsnø, og to stykker fra fylkesmannens miljøavdeling kom helt tilfeldig forbi for å registrere jerv. De var alle enige om at det var fire jerver som for og lusket rundt i området. Alle var enige om det, både de fra fylkesmannens miljøavdeling og de to fra lokalbefolkningen. Der var ny sporsnø, og det var helt opplagt. Allikevel ble det registrert bare to! Hvorfor ble det registrert bare to? Jo, fordi det kunne jo hende at det var tvil om at det var fire. Altså, hvis dette er tendensen for all registrering av rovdyr i Norge, er det ikke til å undres over at vi har en tillitskrise mellom forvaltning og befolkning. Jeg må minne om den ulven som ble påkjørt av toget i Østerdalen, som ikke skulle vært der, men som var der. Dette er levende dyr som formerer seg. Med den lovgivningen vi har, ser det på mange måter ut som om rovdyr og skadedyr har større vern enn mennesker. Det er seks års ubetinget fengsel for å felle et fredet dyr. Det får man ikke i alle tilfelle når man dreper et menneske. Det er klart at det her er et totalt misforhold når det gjelder skadeserstatning. 100 mill. kr blir det utbetalt på landsbasis. Jeg må fortelle at bare i Nordland – i oppdrettsfylket Nordland – mister oppdretterne laks for 35 mill. kr, som de ikke får erstatning for, på grunn av følgende skadedyr og fredede dyr: oter, mink, skarv og hegre. Over halvparten av laksen farer oteren av gårde med, og oteren er i høyeste grad fredet. Jeg har jo fremmet forslag om at den skal fjernes fra listen over truede dyrearter. Tapene som distriktsnæringene har på grunn av skadedyr og rovdyr er så store at folk simpelthen ikke har råd til dem. Det som da skjer, er at folk tar loven i sine egne hender. Jeg har sagt det før fra denne talerstol, og jeg gjentar det: Folk tar loven i sine egne hender. De skyter de skadedyrene det er for mye av, graver dem ned og fjerner dem fra jordens overflate uten at det blir registrert. Det hadde vært bedre om vi hadde hatt en ordning slik at folk fikk lov til å skyte skadedyrene som angriper privat eiendom. Da hadde vi i det minste fått det registrert. Det som skjer i dag, er helt uholdbart.