Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-01-25:
Jeg vil starte med å gi en kort beskrivelse av organiseringen av tilbudet om små fag innenfor videregående opplæring. Det er fastslått i opplæringsloven at det er fylkeskommunene som har ansvaret for å planlegge og bygge ut det videregående opplæringstilbudet. Fylkeskommunene dekker også utgiftene til videregående opplæring. For de små fagene varierer opplæringsformen, organiseringen og finansieringen noe fra fag til fag. For enkelte små fag har bransjen gått inn for å organisere opplæringen som særløp. Dette innebærer at det ikke legges opp til opplæring i skole etter endt grunnkurs. I stedet gis det opplæring i lærebedrift et år mer enn etter hovedmodellen for fagopplæringen. Fylkeskommunen er ansvarlig for å skaffe lærebedrifter og for å gi tilskudd til lærebedriften. Fylkeskommunene samarbeider om skoletilbud i fag hvor det er søkergrunnlag til å opprette bare én eller noen få klasser på landsbasis. Fylkeskommunene har opprettet et organ som vurderer hvilke fag som skal omfattes av samarbeidet, og hvor tilbudene skal ligge. Fylkeskommunene som får tildelt en slik oppgave, er ansvarlig for driften og finansieringen av tilbudet, og foretar inntak av søkere fra hele landet. Fylkeskommunene er sikret betaling fra elevenes hjemfylke gjennom en avtale som samtlige fylkeskommuner har undertegnet. Noen få fag er landslinjer. Hvilke fag dette gjelder, hvilke skoler som skal få gi tilbud i disse fagene og hvor stor kapasitet de skal ha, fastsettes av staten. Staten gir tilskudd til driften av disse skolene etter fastsatte satser. Som følge av at dette er en fylkeskommunal oppgave, blir overføringene fra staten trukket fra i rammen for overføringene til fylkeskommunene. Fylkeskommunen som driver den enkelte skole, finansierer lokaler og foretar inntak av søkere fra hele landet. Jeg mener det er viktig å ha klare ansvarsforhold innen opplæringssystemet. Da får vi de mest fleksible løsningene som tar hensyn til søkernes ønsker, arbeidslivets behov og effektiv drift. Det vil være uheldig å la antallet søkere til et fag være avgjørende for hvordan ansvaret for faget skulle plasseres. Antallet søkere kan som kjent skifte over tid. Prinsipielt mener jeg det er mange argumenter som taler for at ordningen med landslinjer kunne avvikles. Denne ordningen er en videreføring fra tiden før Reform 94 og tilslører ansvarsforholdet mellom staten og fylkeskom-munene og fylkeskommunene imellom. Den bidrar til å konservere disse tilbudene i den form og det omfang de fikk fastsatt flere år tilbake, fordi de ikke blir underlagt fylkeskommunenes helhetlige planlegging og prioritering på samme måte som de andre kursene i videregående opplæring. Fylkeskommunene belastes for utgiftene etter objektive kriterier og ikke etter bruk av tilbudet. De landsdekkende tilbudene er en eksemplarisk måte for fylkeskommunen å løse sine oppgaver på i fellesskap. Fylkeskommunene, som selv har best oversikt over søkningen, tilpasser i fellesskap tilbudene til etterspørselen. Den økonomiske belastningen ved tilbudet blir fordelt mellom fylkeskommunene etter bruk. Så langt jeg kjenner til, har ordningen fungert godt for de kursene den omfatter. Det som er viktig, er å sørge for en løpende vurdering av om nye kurs bør legges inn under ordningen. Denne vurderingen av behovet for samarbeid må ut fra hensynet til en klar arbeidsfordeling foretas av fylkeskommunene som ansvarlige for planlegging og finansiering av tilbud innen videregående opplæring. Det vil være en del av departementets samlede systemansvar å følge med på om dette samarbeidet fungerer etter hensikten, slik at landets samlede behov for kompetanse blir ivaretatt best mulig. Rammebetingelsene både når det gjelder økonomi, tilbudsstruktur og ansvarsdeling, er lagt til rette fra departementet på en slik måte at det gir fylkeskommunene rom for den fleksibilitet som er nødvendig for å tilpasse tilbudet etter skiftende behov lokalt, regionalt og nasjonalt. Men jeg vil være meget tilbakeholden med å gripe inn i avgjørelser om enkelttilbud fattet av enkeltstående fylkeskommuner eller av fylkeskommuner i fellesskap. Med dette har jeg presisert mine synspunkter om ansvaret for fylkeskommunalt samarbeid om små fag. Ut fra disse synspunktene og måten fylkeskommunene ivaretar sitt ansvar på, ser jeg ingen behov for å ta nye initiativ nå, men vil fortsette å jobbe nært med fylkeskommunene om disse spørsmålene.