trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2005-04-12:
La meg først få uttrykke stor glede over at vi atter en gang helt tverrpolitisk i Stortinget så klart fastslår at barn ikke hører hjemme i fengsel. Det kan høres banalt ut, men det er det ikke, og det er ingen selvfølge hvis vi kikker over landegrensene og ser på hva andre land gjør i forhold til å møte barne- og ungdomskriminaliteten. Det tror jeg er en verdi i den norske politiske debatten vi faktisk ikke skal skusle bort på partipolitisk kiv. Derfor er jeg glad både for det justisministeren har sagt i debatten, og for interpellantens initiativ. Kanskje det kan bli slik at man, når vi får undersøkt og kartlagt nærmere hvordan situasjonen for barn i fengsel – de få som er der – kan gå så langt at man gir støtte til de forslag som SV og Arbeiderpartiet fremmet i Stortinget i går – og som dessverre falt – som nettopp handlet om helt klart å begrense bruken av forvaring i forhold til barn, som handlet om å begrense bruken av varetektsfengsling, og som også handlet om å begrense hvor lang en eventuell soning skulle være. Det handlet også om å utvide bruken av samfunnsstraff, særlig i de tilfellene hvor man i dag faktisk reagerer med betinget straff for å sørge for at det kommer noen reaksjon overhodet. Den utviklingen vi har sett i bruken av samfunnsstraff, konfliktråd og ungdomskontrakter, er jo svært positiv, og noe som Arbeiderpartiet mener bidrar til å holde kriminalitetsnivået blant barn og unge relativt lavt. Det er allikevel en utfordring, som også justisministeren var inne på, å få kartlagt og avgrenset og tydeliggjort barnevernets rolle opp mot barne- og ungdomskriminelle. Det er helt åpenbart at man i større grad også bør ta i bruk barnevernets instrumenter og det lovverket som styrer barnevernet – etter Arbeiderpartiets mening ville det være mer effektivt – for nettopp å ivareta de hensyn som Kriminalomsorgen er satt til å ivareta overfor voksne, særlig for å hindre gjentakelse av straffbare handlinger og verne andre samfunnsborgere, men ikke minst for å få barn og ungdom på rett vei. Det er gledelig at over 98 pst. av norsk ungdom aldri blir siktet for noen straffbare handlinger. Arbeiderpartiet mener likevel at hovedutfordringen nå kanskje ligger i å bevare den høye prosentandelen. Det at kommunene nå først kutter på barne- og ungdomstilbud, det at man løser opp rusmiddelpolitikken lokalt etter mønster fra Fremskrittspartiet og de mer borgerlige partiene, er forhold som kan bidra til å øke barne- og ungdomskriminaliteten. Det er vel kanskje her vi får den største partipolitiske striden i framtiden. Men det betyr ikke at det er mindre viktig.
Einar Holstad (Kristelig Folkeparti), 2005-04-12:
På Aftenpostens nettside av 22. februar i år står det å lese: «Det Regjeringen driver med, er lureri. Man later som man gjør noe når man bruker tiltak som dublering(to fanger på hver celle, red. anm.) og fremskutt løslatelse, sier stortingsrepresentant Inga Marte Thorkildsen». (to fanger på hver celle, red. anm.) Regjeringen gjør faktisk noe hele tiden. Utfordringene kan synliggjøres ved at soningskøen en tid tilbake var på drøyt 2 500 personer, men i oktober i fjor var antallet nede på under 1 900 personer. Dette er ikke en statisk utfordring man skal håndtere. Det er faktisk en utfordring med stor grad av variasjon. Det å kunne håndtere det er noe man må bruke forskjellige midler til og forskjellig innsats til avhengig av tidspunktet og antall i soningskøen. Når representanten Thorkildsen nå angriper justisministeren, har jeg en følelse av at det til tider kan være som å rette baker for smed. Soningskøen er et meget sammensatt problem og en stor utfordring for samfunnet i sin helhet. Vi vet at framtidens fanger i dag er hjemme hos mor og far eller i barnehage. Det er vårt ansvar at små barn av i dag ikke ender opp i kriminalomsorgens favntak. Thorkildsens beskrivelse av de uheldige innsatte framstiller det slik at norske fengsler bidrar til en sikker undergang. Mitt inntrykk av norske fengsler er at de innsatte møtes av mennesker med respekt både for systemet og den enkelte innsatte. Det vises stor vilje og engasjement til å gi den innsatte mulighet til å møte friheten etter endt soning med nye mål for framtiden. Soningskøen er en utfordring for hele samfunnet, som sagt. Denne utfordringen vil Kristelig Folkeparti bidra til å finne løsninger på. Kristelig Folkeparti er også for økt bruk av §12-soning. Anerkjente organisasjoner i samfunnet tilbyr innsatte ved alle landets fengsler å sone siste del av sin straff i samarbeid med fengselet under vilkår for § 12. Det er en klar forventning at den innsatte deltar aktivt i eget attføringsløp.
Einar Holstad (Kristelig Folkeparti), 2005-04-12:
Jeg takker justisministeren for gode innspill. Det er åpenbart at denne utfordringen med barn i fengsel ikke kan løses av justissektoren alene. Dette er et samfunnsansvar, dette er et ansvar for foreldre, nærmiljø, barnehage, skole og kommunale tiltak som kan hjelpe barn til å finne seg selv og sin funksjon i et for mange vanskelig og utfordrende samfunn. Forebygging koster penger. Det må starte lenge før barn møter politi og rettsvesen. Forebygging på et tidlig stadium er den billigste løsningen. Det er en sammenheng mellom foreldres omsorgssvikt overfor barn og de utfordringer barn representerer for forskjellige kommunale avdelinger. De største utfordringene møter man i byer og folkerike kommuner rundt disse. Mange av disse kommunene har en registrert inntekt pr. innbygger som er blant de laveste i landet. Dette forsterker utfordringen for disse kommunene i forhold til å møte barn med problemer i en tidlig fase. «Snu unge lovbrytere i tide» betyr at man bør legge til rette for at barn aldri blir lovbrytere. Derfor er det så viktig med tverrfaglig og tverretatlig samarbeid. Den kunnskapen og erfaringen som utvikles gjennom samarbeid, må nå fram til barna i tide. Vi ønsker et trygt lokalsamfunn med gode oppvekstvilkår for barn og unge. Det er mange aktører både i politiet og i kommunene som arbeider for å nå dette målet, og det er viktig å koordinere arbeidet for å få et godt resultat. Samordning av lokale kriminalitetsforebyggende tiltak er ingen ny idé. I Danmark har dette arbeidet vært drevet siden tidlig på 1970-tallet og kalles SSP, som står for samarbeid mellom skole, sosialetat og politi. På begynnelsen av 1990-tallet startet Det kriminalitetsforebyggende råd et prosjekt i syv kommuner hvor en gjennom tre år prøvde ut en modell for samarbeid om lokale kriminalitetsforebyggende tiltak. Sentrale aktører i prosjektet var de samme som i Danmark: skole, barnevern, helse- og sosialetat og politi. Prosjektene ble organisert noe forskjellig, alt etter lokale forhold, og evaluert. Høsten 2004 var det registrert 98 kommuner som har innført SLT-modellen, og flere var i startfasen. Det er i dag både små og store kommuner som har innført SLT, i tillegg til at flere kommuner har slått seg sammen i et felles SLT-arbeid i form av regioner. Når jeg bruker så mye tid på dette, er det for å følge opp en felles målsetting alle partier har, nemlig: Fengsel er ikke et egnet sted for barn. Derfor er forebygging på alle plan nødvendig for å nå dette mål. Jeg er glad for at de barn som likevel må sitte inne, får tilbud om spesialtilpasset enhet ved hver av kriminalomsorgens seks regioner.
Einar Holstad (Kristelig Folkeparti), 2005-04-12:
Det er tydelig at dette temaet ikke bidrar til den helt store konflikten i dette hus, og det er jeg glad for. Jeg er glad for denne samstemmigheten i forhold til å registrere utfordringer og gi uttrykk for omforente mål. Barn skal, så langt det er mulig, ikke i fengsel. Samtidig har denne debatten avdekket et behov for bedre samordning mellom forskjellige departement, kanskje ikke minst i forståelsen av hvordan man kan løse denne utfordringen på lokalt nivå. Da tenker jeg spesielt på det forebyggende arbeidet. Jeg er også glad for det som er brakt fram i debatten av eksempler hvor man faktisk har kunnet vise til resultater. Jeg vil ta dette med meg og vil oppfordre også alle andre til å ta dette med seg i det videre arbeidet, som et bevis på at felles innsats nytter. Jeg tror det er viktig at vi øver oss på felles innsats, men samtidig også bevisstgjør medpolitikere på andre forvaltingsnivåer om at dette ikke er en utfordring som Stortinget alene kan løse, dette er en utfordring som vi må stå sammen om på alle forvaltningsnivåer.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2005-04-12:
Jeg har lyst til å ta opp tråden fra interpellanten, nemlig viktigheten av innholdet i soningen. Når interpellanten nevner at 60 pst. av de innsatte har problemer med rusmiddelmisbruk og bare 5-10 pst. får hjelp, forteller det meg at noen strever også inne i fengselet. Ifølge kommunehelsetjenesteloven er det pålagt kommuner å legge til rette for en forsvarlig og god helsetjeneste til de innsatte. Dette er betinget av at staten også oppfyller sine plikter. Min påstand er at dette ikke bestandig er tilfellet. I iveren etter å få færre i soningskø og flere innsatte ser de kommunene som har fengsel, at de ikke har økonomiske muligheter til å yte både den helsetjeneste og den undervisning som de innsatte har rett til. Her trenger nok justisministeren å snakke med ikke bare undervisningsministeren, men også helseministeren. Utdannelse er et av de beste kriminalitetsforebyggende tiltak vi har, og en stortingsmelding gjør dessverre ingen sommer. Generelt kan man si at de helsemessige problemene blant de innsatte er betydelige. De er sammensatte, og de er mer sammensatte enn i befolkningen for øvrig. Kommunen må kreve at det er en viss forutsigbarhet i oppbyggingen av denne helsetjenesten. Som kjent er det opprettet et nytt fengsel på Vardåsen i Kongsvinger, i tillegg til det gamle fengselet som også må drives videre i flere år. Kommunen prøver å etablere et helsetilbud. Kongsvinger fengsel har i dag 125 innsatte, hvorav 77 sitter på lukket avdeling. Helsetjenesten består av to 100 pst. stilling sykepleier og åtte timer til lege. Hvis man sammenlikner med Skien fengsel, har de der 82 lukkede soningsplasser, og i det fengselet har man fire 100 pst. stilling lege/sykepleier, hvorav 50 pst. til lege. Man har også fysioterapeut, osv. Denne forskjellen mellom de nyetablerte og de gamle fengslene skyldes kanskje historien, men det er viktig at disse forskjellene blir rettet opp, slik at de innsatte kan få riktig tjeneste. Bevilgningsforskjellen fra staten mellom Skien fengsel og Kongsvinger fengsel er på 2,7 mill. kr til Skien og 1,5 mill. kr til Kongsvinger. Tar statsråden like alvorlig på innholdet i soningen som han gjør på å få flere innsatte i fengselet? Det er et spørsmål som mange stiller seg, for hvis ikke blir det, som interpellanten har nevnt her flere ganger, et oppbevaringssted hvor man ikke bruker fengslene også som kriminalitetsforebyggende tiltak.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2005-04-12:
Kampen mot barne- og ungdomskriminalitet er og skal være et høyt prioritert område, først og fremst fordi samfunnet har et ansvar for å hindre utvikling av en lang kriminell løpebane, til skade for ungdommene selv og deres nærmeste omgivelser. Representanten Storberget sa i sted at han er glad for enigheten om at barn ikke skal plasseres i fengsel. Og – ja – representanten Storberget har rett i at Stortinget sier klart fra at barn som begår mindre lovbrudd, ikke har noe i fengsel å gjøre. Men det representanten Storberget elegant utelot, er at når det gjelder alvorlig og grov voldskriminalitet og sedelighetsforbrytelser, er det kun Arbeiderpartiet og SV som ønsker samfunnsstraff for disse lovbruddene. Alle andre partier mener at lovbrudd som grove voldsforbrytelser og sedelighetsforbrytelser, grove voldtekter, faktisk fortjener en annen reaksjon fra samfunnet enn noen timers arbeid. Der står Arbeiderpartiet og SV helt alene, og det er Høyre svært glad for. Høyre mener det er viktig at vi har andre virkemidler enn fengsel å ty til for å hindre at ungdom får et langt rulleblad, men det gjelder i mindre alvorlige saker. Barn og unge som befinner seg i risikosonen for å utvikle lovstridig atferd, risikerer, slik dagens lovverk og praksis er, å bli kasteballer i sitt lokalmiljø mellom politi, barnevern, rusomsorg, helsevesen og skolesystem. Det er like viktig at vi klarer å ta tak i den enden og gjøre noe med samarbeidet mellom disse etatene. Det er viktig å sikre en klar ansvarsplassering mellom de ulike instansene som møter mindreåriges lovbrudd, for det er faktisk der man har muligheten til å endre atferd og stoppe videre lovbrudd. Høyre ønsker et forpliktende grunnlag for samarbeid mellom rettshåndhevere, hjelpeapparat, foreldre og den unge selv. Jeg vil gi ros til representanten Holstad, som har tatt initiativet til denne interpellasjonen. Det er et viktig tema. Men det kan ikke være slik at vi lar unge lovbrytere som begår grove voldshandlinger, voldtekter og andre grove sedelighetsforbrytelser, gå fri uten at samfunnet gir en reaksjon.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2005-04-12:
Representanten Holstad tar opp et viktig tema. En må strekke seg langt for å unngå at barn må sone i fengsel. Men det er viktig at kriminelle handlinger også får konsekvenser for gjerningspersonen. Det gjelder også de under 18 år og unge førstegangsforbrytere. Faktisk er det viktig av preventive hensyn at unge personer ser at det er konsekvenser forbundet med kriminalitet. Så kommer vi til spørsmålet om hva slags reaksjon som er hensiktsmessig. Fremskrittspartiet mener det er viktig med et bredt spekter av mulige reaksjoner. Spesielt er det viktig med et variert tiltakstilbud for førstegangsforbrytere og unge lovbrytere. Det er viktig at kriminalomsorgen kan møte unge på en tilpasset måte. Får man unge ut av en kriminell løpebane, har man oppnådd mye, ikke bare for personene selv, men også for samfunnet på lengre sikt. Vi er alle enige om at vi har oppnådd svært lite dersom en yngre person som har gjort noe dumt, blir yrkeskriminell etter avtjent straff. Derfor er innholdet i og rammene rundt straffen spesielt viktig for de unge. Og derfor er oppfølging også etter at soningen er ferdig, svært viktig for å hindre at de kommer tilbake og blir gjengangere. Jeg mener likevel det er viktig å huske på at i det norske systemet skal det svært mye til før en ung person eller en førstegangsforbryter faktisk må sone. Svært ofte har disse lovbryterne vært innom kriminalitet i et rimelig stort omfang før de får en konkret straff. Kanskje ville det være hensiktsmessig at man kom med alternative reaksjoner på et tidligere tidspunkt framfor å samle opp påtaleunnlatelser, betingede dommer og andre i utgangspunktet ikke-eksisterende straffer før man slår til med en fengselsstraff. Det er viktig av preventive hensyn at andre unge får beskjed om at det ikke er fritt fram med kriminalitet bare fordi man er ung. Men, som sagt, da er det viktig at vi har et spekter av reaksjonsformer og et fengselsvesen som kan takle de tøffeste sakene når unge en gang faktisk blir nødt til å sone.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2005-04-12:
Bakgrunnen for denne saken er det skattevedtaket Stortinget gjorde for inntektsåret 2005. Det gjelder § 3-5 fjerde ledd, om at det skal svares 25 pst. skatt på aksjeutbytte og renter på grunnfondsbevis som blir utdelt til skattytere som hører hjemme eller er bosatt i utlandet – altså kildeskatten. Dersom skattesatsen etter skatteavtale med fremmede land – og slike avtaler har vi en rekke av – skal være lavere, er det den som skal gjelde. EFTA-domstolen kom den 23. november 2004 med en rådgivende uttalelse om forholdet mellom EØS-avtalen og de norske reglene om kildeskatt på utbytte fra norske selskap til aksjonærer hjemmehørende i utlandet. Det finner man grunn til å rette oppmerksomheten mot, og Finansdepartementet har kommet med denne saken til oss. Vi legger vekt på hva EFTA-domstolen legger til grunn her. I innstillingen viser flertallet til at innføringen av fritaksmetoden fra og med inntektsåret 2004 fjerner usikkerheten som systemet med RISK og godtgjørelse representerer i forhold til EØS-avtalens bestemmelser om fri flyt av kapital, ved at modellen medfører en likebehandling av utbytte til selskapsaksjonærer hjemmehørende i Norge og i et annet EØS-land. Aksjonærmodellen innebærer fra og med 2006 at dagens RISK- og godtgjørelsessystem også kan avvikles for personlige aksjonærer. Det er også viktig å ta med i denne saken. Flertallet legger også vekt på å unngå løsninger som skaper usikkerhet i forhold til EØS-avtalen. I Innst. O. nr. 10 for 2004-2005 fra finanskomiteen om skatte- og avgiftsopplegget for 2005, lovendringer, uttalte nemlig komiteens flertall at det er en ubetinget fordel ved aksjonærmodellen at utbytte fra norske og utenlandske aksjer blir likebehandlet, fordi en innså at dagens regler strider mot EØS-avtalen. EFTA-domstolens uttalelse av 23. november 2004 konkluderer på bakgrunn av nyere rettsutvikling med at de norske reglene om kildeskatt på utbytte er i strid med EØS-avtalens bestemmelser om fri flyt av kapital. Det er dette vi nå tar til etterretning, og finanskomiteen er enstemmig i sin tilråding til Stortinget om at § 3-5 fjerde ledd nytt tredje punktum skal lyde: «Skatt etter dette ledd svares ikke av lovlig utdelt aksjeutbytte og renter av grunnfondsbevis som utdeles til personlig rettighetshaver som er bosatt i en EØS-stat.»
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2005-04-12:
Eg vil først slutte meg til det som saksordføraren sa i denne saka. Vi ser positivt på at ein her rettar opp skattevedtaket for inntektsåret 2005 når det gjeld kjeldeskatt på utbytte, slik at dette kjem i tråd med den utsegna som EFTA-domstolen kom med den 23. november 2004. Bakgrunnen for denne utsegna frå EFTA-domstolen er dei såkalla parkeringssakene, som ligg fleire år tilbake i tid. Finansministeren har likevel konkludert med at denne utsegna i EFTA-domstolen treng ein ikkje gi tilbakeverkande kraft. Vi har vurdert det slik at vi ikkje ønskjer å argumentere mot finansministeren her. Det kan godt hende at finansministeren har rett i det. Men eg trur at tida framover – og spesielt den saka som no ligg i Frostating lagmannsrett – vil gi veldig gode og klare signal på om det finansministeren konkluderer med, er riktig eller ikkje. Frostating lagmannsrett kan velje å oversjå utsegna frå EFTA-domstolen, og dei kan også velje å følgje ho. Det som Framstegspartiet kjem til å gjere i denne saka, er rett og slett å følgje med på kva som skjer vidare, og vi reknar med at finansministeren vil følgje med på utviklinga i rettsapparatet i denne saken. Vi tek også for gitt at finansministeren kjem med dei rette utspela dersom det viser seg at utviklinga går i ei retning som finansministeren ikkje har føresett.
Svein Flåtten (Høyre), 2005-04-12:
Når jeg hører representanten Skjælaaens innlegg og leser Senterpartiets merknader, blir det litt uklart for meg om han og Senterpartiet egentlig er uenig i den endring som nå gjøres, eller om det bare er begrunnelsen for endringen, altså hensynet til EØS-avtalen, som er et problem. Det EFTA-domstolen har sagt, er at praktiseringen av kildeskatten i Norge strider mot artikkel 40 om fri kapitalflyt. Det er således ikke noe direkte inngrep i norsk skattepolitikk. Det store flertallet i komiteen har ønsket løsninger som ikke skaper usikkerhet i forhold til EØS-avtalen. Det samme sa for øvrig komiteens flertall når det gjaldt innføring av aksjonærmodellen, nemlig at man fikk likebehandling av norske og utenlandske aksjonærer, hvilket saksordføreren også forbilledlig har påpekt i sitt innlegg. Det er viktig at norske bedrifter ikke møter diskriminerende regelverk i andre EØS-land, og våre endringer, som denne med kildeskatten, er selvsagt en del av en gjensidig prosess, der andre land må endre sine regler slik at norsk næringsliv ikke diskrimineres, mot at utlendinger ikke diskrimineres her i landet. Dette er bra for norsk næringsliv. Nedbygging av handelshindre fører til økt vekst og dermed økt grunnlag for mer velferd. I den anledning er det fristende å vise til behandlingen av perspektivmeldingen, hvor et stort flertall i finanskomiteen i innstillingen uttalte at de siste tiårenes sterke og langvarige internasjonale økonomiske vekst i stor grad skyldes økende handel og nedbygging av handelshindringer. Det er fristende å ta som eksempel oljen, som vi selger fritt på verdensmarkedet, og for så vidt også andre råvareressurser som er av stor betydning for vårt lille land. Uten tilgangen til markedene hadde våre olje- og gassressurser og andre ressurser hatt svært liten verdi. Da ville det også vært litt vanskeligere å drive en så vidt aktiv og ekspansiv løftepolitikk som den som strømmer mot oss fra landsmøte etter landsmøte denne våren. EØS-reglene gjelder uansett for oss, men som EU-medlem ville vi hatt større mulighet til å påvirke dem. Denne saken minner oss derfor om det uheldige i å være utenfor det europeiske fellesskap.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-12:
Vi har i dag til behandling eit forslag frå representantane Inger S. Enger, Ola D. Gløtvold, Morten Lund og Rune J. Skjælaaen om fritak for meirverdiavgift ved omsetjing av alternativ energi til bruk i hushaldningane. Fleirtalet i komiteen tilrår at dokumentet vert å leggje ved protokollen, medan eit mindretal, Senterpartiet og Kystpartiet, fremmar eit forslag i tråd med det som er sett fram i dokumentet. Eg går ut frå at mindretalet sjølv gjer greie for sitt syn, så eg skal i det vidare på vegner av saksordføraren, Audun Bjørlo Lysbakken, konsentrere meg om fleirtalet sitt syn – dvs. Framstegspartiet har si eiga grunngiving i merknads form, men støttar altså forslaget til vedtak, slik resten av fleirtalet gjer. Fleirtalet stiller seg bak forslagsstillarane sitt ynske om auka bruk av alternativ energi i hushaldningane. Vi må auke satsinga på nye fornybare energikjelder som vindkraft, bioenergi, solvarme og bølgjekraft. Slike energikjelder slepp ikkje ut farlege klimagassar, og gir dessutan mindre belastning på lokalmiljø enn tradisjonelle energikjelder. Det er i tillegg eit betydeleg potensial for energieffektivisering i Noreg som kan utløysast ved aktiv verkemiddelbruk. Men spørsmålet er om fritak for meirverdiavgift ved omsetjing av alternativ energi er, eller kan vere, eit slikt verkemiddel. Til det er å seie at vi har ulike oppfatningar om det i komiteen. Fleirtalet peikar på at ei slik satsing på nye fornybare energikjelder som hovudregel må komme over statsbudsjettet gjennom tilskott og andre former for direkte politisk støtte, og ikkje som avgiftslette. Omsynet til eit forståeleg og effektivt skatte- og avgiftssystem tilseier at økonomisk støtte til bestemte føremål bør ein gi direkte gjennom slik prioritering, og ikkje indirekte gjennom lette eller frådrag i skatt og avgifter. Når det gjeld kopling mot gjeldande fritak for meirverdiavgift for alternative energikjelder i Nord-Noreg, var det fritaket grunna med omsynet til likebehandling med elektrisk kraft, som er friteken for meirverdiavgift i denne landsdelen. Ei utviding som forslagsstillarane foreslår av meirverdiavgiftsfritaket for alternative energikjelder til heile landet, er å gi ei ny forskjellsbehandling, og eg vil tru etter kvart eit krav om at elektrisk kraft òg skal bli friteken, og då er vi i ein ganske håplaus situasjon. Fleirtalet tilrår difor at forslaget vert lagt ved protokollen. Når det er sagt, vil eg gjerne føye til for SV sin del at vi vil gi ros til Senterpartiet for å setje spørsmålet om auka bruk av alternativ energi på dagsordenen. Det er noko vi jobbar kontinuerleg med sjølve, og vi har fleire gonger foreslått ei storstilt satsing på alternativ oppvarming, f.eks. vinteren 2002-2003, med støtte til husstandar som ville investere i varmepumper eller pelletskaminar, ei ordning som var svært populær, men som dessverre varte veldig kort. SV vil i staden for å bruke skatte- og avgiftssystemet fortsetje med å fremme slike forslag gjennom prioriteringar i statsbudsjettet. Med desse orda vil eg tilrå fleirtalet si innstilling.
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2005-04-12:
Norge er en energistormakt både i europeisk målestokk og i verdensmålestokk. Vi har uutnyttede, miljøvennlige vannkraftreserver og i praksis ubegrensede gassressurser som kan benyttes til produksjon av elektrisk kraft. Gasskraft blir internasjonalt regnet som miljøvennlig. At vi i Norge ikke har klart å produsere tilstrekkelig med rimelig elektrisk kraft, men har gjort oss avhengige av import, er etter Fremskrittspartiets syn et politikerskapt problem, som bør løses politisk ved å legge til rette for en økt utnyttelse av våre vannkraftressurser og bruk av gass i kraftproduksjonen. Andre, såkalte alternative energikilder er naturligvis også i bruk, og vil være det også i framtiden, kanskje i økende grad. Men Fremskrittspartiet har det prinsipielle syn at energi fra ulike kilder bør likebehandles avgiftsmessig, fordi vi på den måten får den mest mulig kostnadseffektive utnyttelse av energiressursene. At Fremskrittspartiet tidligere har gått inn for momsfritak for alternativ energi i tiltakssonen i Nord-Norge, bygger nettopp på prinsippet om likebehandling, fordi elektrisk kraft allerede da hadde et slikt fritak. På denne bakgrunn vil Fremskrittspartiet ikke støtte forslaget om avgiftsmessig forskjellsbehandling av eller forslag om selektive støtteordninger for enkelte energikilder.
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2005-04-12:
Alle vareforsendelser med vareverdi over 200 kr må fortolles ved import. Er verdien over 200 kr, er det ikke vareverdien som gjelder, men tollverdien, som er vareverdien pluss frakt. De aller fleste varer som privatimporteres, er tollfrie, så i praksis er det moms saken dreier seg om. Myndighetene har ikke greid å etablere et system som pålegger merverdiavgift uten samtidig å påføre forbrukeren en betydelig ekstrakostnad i form av gebyr til Posten. Gebyret er på hele 155 kr dersom Posten foretar fortollingen i sin helhet, og 72 kr om forbrukeren selv fortoller. Dette er en ordning som er komplisert og kostbar for forbrukerne. Den opprinnelige tanken var å etablere en ordning som tillot privat import av varer i liten skala uten for mye byråkrati. I 1975 vurderte Stortinget 200 kr som en rimelig grense for en slik ordning. Denne grensen har altså stått stille i 30 år, mens pengeverdien har sunket til ca. en femtedel i samme periode. I 1975 ble det foretatt en vurdering av hva som var et rimelig fribeløp, forhåpentligvis var både hensynet til forbrukerne og til næringslivet med i denne vurderingen. Nå har realverdien av fribeløpet sunket til en femtedel uten at det har blitt foretatt en reell, ny vurdering. Det er åpenbart at det er forbrukernes interesser som har blitt lidende gjennom denne utviklingen. Fremskrittspartiet mener derfor at det er på tide at det blir foretatt en ny vurdering, hvor de ulike interesser blir vurdert på en balansert måte. Forslaget om en grense på 1 000 kr er en prisjustering av grensen fra 1975, og burde være et greit utgangspunkt hvis en ønsker å ivareta forbrukernes interesser. Jeg vil ta opp Fremskrittspartiets forslag i innstillingen.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-12:
La meg først si at jeg selvfølgelig deler saksordførerens syn at hvis dette omfanget hadde blitt så stort som man kan få inntrykk av når man hører saksordføreren, hadde det vært dramatisk, men det er jo ikke situasjonen. Her må man prøve å finne en hensiktsmessig måte som gjør at man balanserer de ulike hensyn mellom noenlunde lik konkurranse og det som er hensiktsmessig for forbrukerne. Vi ønsker at denne grensen på 200 kr skal økes. Hvor mye, har vi ikke tatt stilling til. Vi har heller ikke tatt stilling til når dette skal skje. Vi mener at dette bør skje i en ordinær budsjettbehandling. Vi ønsker å komme tilbake til det. Men vi ser gode argumenter for å heve denne grensen på 200 kr, som nå har stått i 30 år, og pengeverdien har gått ned i hele perioden. Det som taler i motsatt retning, er selvfølgelig at det har blitt enklere, gjennom Internett og andre nye medier, å få tak i produkter og dermed drive med privatimport. Dette er en balansegang. Vi velger å være med i flertallet. Vi synes at flertallet har en riktig innstilling. Vi reserverer oss på følgende punkt: Vi ønsker å komme tilbake til hvor mye grensen skal heves, og når det skal skje, men det bør skje i en ordinær budsjettbehandling.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-24:
Eg vil rose statsråden for den konkrete og konsise framgangsmåten som han no legg opp til. Det er vel litt å ta resultatet på torsdag på forskott, men vi trur jo at eit meir eller mindre samla storting vil vedta obligatorisk tenestepensjon. Men for at det skal verte eit reelt alternativ for dei selskapa som no må opprette ordningar som dei pr. i dag ikkje har, er det klårt at viss vi ikkje har på plass eit alternativt regelverk for å kunne velje pensjonskasse som alternativ til livselskap frå nyttår av, vil dei selskapa som ikkje har pensjonsavtale i dag, måtte gå via livselskap. Skal pensjonskassa då vere eit alternativ, får ein i verste fall doble utgifter i løpet av kort tid viss bedrifta set seg føre å bruke pensjonskassealternativet. Eg skjøner at Banklovkommisjonen skal prioritere det viktigaste, det overordna, fyrst, men eg vil berre presisere at det er viktig for valet til desse bedriftene at dei har alternativ, og at vi òg får presentert den løysinga før jul, slik at vi har moglegheit til å vise bedriftene eit alternativ etter jul.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-24:
Eg skal på vegner av saksordføraren, Audun Bjørlo Lysbakken, som er medlem av Lagtinget, kort gjere greie for saka. Endringane i verdipapirhandellova som i dag vert vedtekne, kjem på bakgrunn av eit EØS-direktiv om utforminga av prospekt. Eit fleirtal i finanskomiteen, alle partia utanom Senterpartiet og Kystpartiet, har slutta seg til Regjeringas forslag til endringar i beløpsgrensene når det gjeld prospektplikta. Forslaget går ut på at denne plikta skal gjerast gjeldande ved tilbod som gjeld beløp over 100 000 euro, og som vert retta til 100 personar eller fleire. På eit anna vesentleg punkt i innstillinga er komiteen delt. Eit fleirtal, regjeringspartia og Framstegspartiet, vil at Oslo Børs skal ha det operative ansvaret for kontroll og godkjenning av prospekt. Mindretalet, Arbeidarpartiet, SV, Senterpartiet og Kystpartiet, vil leggje så vel det operative som det overordna ansvaret til Kredittilsynet. Forslaget om nye reglar for når prospektplikta skal gjelde, inneber ei liberalisering i forhold til dei noverande grensene. SV har likevel funne å kunne støtte desse endringane. Regjeringa har valt å leggje seg på ei så omfattande plikt som mogleg innanfor direktivet sine rammer, og har òg valt å bruke moglegheita til å innføre prospektplikt for såkalla nasjonale prospekt. Dette støttar vi. Utan å ta i bruk denne ordninga, ville prospektplikta fyrst gjelde ved tilbod om kjøp eller teikning på beløp på 2,5 millionar euro eller meir, noko som ville betydd ei vesentlig svekking av informasjonstilgangen i verdipapirmarknaden, både for aktørane, myndigheitene og allmenta. Det er òg viktig å streke under at grensa på 100 000 euro er vesentleg lågare enn den som låg til grunn i norsk lovverk før EØS-medlemskapen. SV er misfornøgd med at Regjeringa har valt Oslo Børs som kontrollinstans, og med at ho får støtte for dette i dag frå eit knapt fleirtal. Ei rekkje høyringsinstansar har gått inn for at Kredittilsynet skal ha det operative så vel som det overordna ansvaret for kontroll og godkjenning av prospekt. Også prospektdirektivet legg stor vekt på at myndigheitsorganet skal vere fullstendig uavhengig av aktørane i marknaden. Vi deler det synet. Vi meiner Kredittilsynet er det organet som best tilfredsstiller kravet om slik fullstendig uavhengigheit. Spørsmålet om operativt ansvar for prospektkontrollen bør sjåast i samanheng med ansvaret for rekneskapskontrollen. Dette ansvaret har Stortinget allereie lagt til Kredittilsynet. Det er ikkje berre SV som meiner det. Fleire høyringsinstansar, bl.a. Kredittilsynet og Noregs Bank, har lagt vekt på at ei samordning av prospekt- og rekneskapskontrollen vil kunne gi synergieffektar og meir rasjonell bruk av ressursar. Mindretalet her i dag er òg einig med Noregs Bank og tilsynet i at det er viktig at prinsippa for prospekt- og rekneskapskontrollen vert sett i samanheng og handheva på lik måte. Vi meiner difor det ville vore ei ryddigare og meir effektiv løysing å leggje kontrolloppgåvene til Kredittilsynet i denne saka.
Heidi Larssen (Høyre), 2005-05-24:
Saksordføreren har redegjort greit for saken, hvor det ikke er stor uenighet i komiteen om Regjeringens forslag. På ett område har jeg imidlertid behov for å redegjøre for regjeringspartienes noe mer nyanserte begrunnelser og særmerknader, og det gjelder forslaget om at det skal fremmes lovforslag om felles pensjonskasser for private foretak. Også vi slutter oss til forslaget, men vi har funnet det nødvendig å si litt om de utfordringene vi tror man vil stå overfor i arbeidet med et slikt forslag. Banklovkommisjonen var ikke helt enig seg imellom om dette spørsmålet. Et mindretall mente at det burde åpnes opp for en generell adgang til at to eller flere foretak kan avtale å ha felles pensjonsordning. Flertallet i Banklovkommisjonen fant også at det burde legges til grunn at det blir anledning til å opprette en felles pensjonskasse for foretak som, vel å merke, inngår i samme konsern eller i samme gruppe basert på gjensidig eierforhold. Det var et viktig prinsipielt skille som ble trukket opp av Banklovkommisjonen mellom selskap som var i eller utenfor samme konsern. Banklovkommisjonens mindretall tok derfor, slik jeg oppfatter det, til orde for en vesentlig omlegging av ett av hovedprinsippene i foretakspensjonsloven og innskuddspensjonsloven om at en pensjonsordning skal være knyttet til ett foretak eller til flere innen samme konsern, noe flertallet i kommisjonen altså avviste. Et annet viktig spørsmål i denne forbindelse er om én enkelt pensjonskasse skal kunne administrere flere pensjonsordninger for flere uavhengige foretak. Spørsmålet blir hvor en skal trekke skillet mellom et livsforsikringsselskap og en pensjonskasse. Det er godt belyst i proposisjonen og nærmere utdypet av departementet i brev til komiteen. For det er forskjell mellom reglene for en pensjonskasse og reglene for et livselskap, nettopp fordi en pensjonskasse administrerer en ordning for ett foretak, mens et livselskap håndterer mange ulike ordninger for flere uavhengige foretak. Vi slutter oss som sagt likevel til forslaget om at Regjeringen skal fremme forslag om en felles pensjonskasse for flere private foretak, men mener her, og har pekt på, at eventuelle forslag som gir pensjonskassen mulighet til å administrere mange ulike pensjonsordninger for uavhengige foretak, vil by på betydelige utfordringer i forhold til de lovmessige forskjellene som nå eksisterer mellom pensjonskasse og livselskap, så jeg kan jo bare slutte med å ønske departementet lykke til med utredningen.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2005-05-24:
Saksordføreren har gitt en grundig redegjørelse for innstillingen, så jeg har bare behov for å orientere kort om Fremskrittspartiets mindretallssynspunkter og forslag. Norske Pensjonskassers Forening har tatt til orde for at pensjonskassene bør få anledning til å benytte premiefondet til å dekke tap, også for ordinære ytelsesordninger. Dette vil, kombinert med en adgang til å kunne benytte tilleggsavsetningene til å dekke negativ avkastning, øke pensjonskassenes bufferkapital og risikobærende evne og dermed gi grunnlag for høyere avkastning over tid og reduserte pensjonskostnader. Etter Fremskrittspartiets vurdering er det vanskelig å se at hensynet til konkurranselikhet kan begrunne at pensjonskasser ikke kan benytte premiefondet og tilleggsavsetningene til dekning av underskuddet i forbindelse med forvaltningen. Videre er kapitaldekningskravet i forslag til § 6-3 overflødig sett i sammenheng med forslag til § 6-4 vedrørende krav til solvensmarginkapital og de krav til bufferkapital som allerede finnes. Fremskrittspartiet vil derfor stemme imot § 6-3. Flere høringsinstanser tar til orde for å fjerne kravet til eksternt styremedlem og fjerne kravet om at ansvarshavende aktuar og revisor skal møte sammen to ganger pr. år i styremøte. Vi kan ikke se at det er noen grunn til å detaljregulere styrets sammensetning. Vi kan heller ikke se at vesentlige hensyn sikres ivaretatt ved å kreve at aktuar og revisor har pliktig fremmøte i styremøtene. En pensjonskasses styre vil ha representanter fra foretakene som står bak pensjonskassen, og fra medlemmer av pensjonsordningen. Derfor fremstår det heller ikke som godt begrunnet at eksterne styrerepresentanter vil være nødvendig for å tilføre styrearbeidet bedre innhold. § 7-11 gir pålegg om at pensjonskasser hvert år skal gi informasjon til medlemmene om nivået på opptjente rettigheter. Dette fremstår som en lite egnet ordlyd i forhold til innskuddspensjonsordninger og kommunale pensjonsordninger, fordi det i disse ordningene ikke kan foreligge noen eksakt informasjon om et slikt nivå. Fremskrittspartiet vil derfor understreke at forskriftsadgangen må benyttes av departementet for å klargjøre at informasjon om opptjente rettigheter ikke kan foreligge i ordninger hvor disse rettighetene ikke klart kan defineres. Jeg tar med dette opp Fremskrittspartiets mindretallsforslag.
Morten Lund (Senterpartiet), 2005-05-24:
Senterpartiet synes det er positivt at vi nå får lovendringer som bl.a. fører til økt konkurranse om å tilby innskuddspensjonsordninger uten forsikringselement. Det åpnes for å opprette innskuddspensjonsforetak eid av livselskap, bank eller forvaltningsselskap for verdipapirfond. Det åpnes for interkommunale pensjonskasser som forvalter pensjonsordninger for flere kommuner. Komiteen har kommet til at tilsvarende felles pensjonskasseordning kan opprettes av foretak i privat sektor. Dette er alt sammen positivt. At vilkårene for pensjonskasser forbedres, er svært viktig. De har lavere kostnader til forvaltning. Mange små og mellomstore bedrifter som fra nyttår pålegges tjenestepensjon, bør kunne velge å opprette en felles pensjonskasse. Banklovkommisjonens mindretall mener at driftskostnadene i pensjonskassen ligger på det halve av kostnadene i livsforsikring. Det er viktig at også departementet nå bidrar til å gjøre en slik ny kostnadsbesparende mulighet kjent, og at ordningen raskt blir operativ. I det hele tatt bør departementet vurdere en informasjonskampanje om pensjonsreformen. Det kan ikke være slik at det bare er If og Storebrand som skal ta seg av den informasjonen. Senterpartiet og Fremskrittspartiet støtter Norske Pensjonskassers Forenings forslag, som kan redusere pensjonskostnadene i pensjonskassen ytterligere. Ettersom kundene og eierne er de samme i pensjonskassene, bør ikke krav om konkurranselikhet med aksjonæreide forsikringsselskap gjelde f.eks. bruk av premiefondets midler. Senterpartiet har felles merknader og forslag med Arbeiderpartiet, SV og Kystpartiet om at innskudd fra arbeidstakere skal gå uavkortet til å øke pensjonsutbetalingene og ikke belastes med administrasjonskostnader. Senterpartiet har i forbindelse med denne innstillingen vært fristet til å ta opp et par andre spørsmål som er sentrale. Kjønnsnøytrale pensjonspremier i tjenestepensjonene kunne nå ha vært drøftet. I Sverige er dette et ufravikelig krav. Det bør det bli også i Norge. Også et krav om at pensjonsrettigheter uavkortet flyttes med ved jobbskifte, gjelder i Sverige. Det bør også vi få. Det burde ha vært tid og anledning til å drøfte disse prinsippene i denne innstillingen, men Senterpartiet vil i alle fall komme tilbake til disse temaene.
Morten Lund (Senterpartiet), 2005-05-24:
Et EØS-direktiv om prospekt som skal legges fram når verdipapirer tilbys offentligheten eller opptas til handel, pålegger oss å la prospektplikten omfatte færre enn i dag. Senterpartiet foreslår at dagens grenser for prospektplikt skal beholdes, det vil si alle tilbud som gjelder beløp over 40 000 euro. Det er god grunn til å tro at omfanget av aksjesvindel er medvirkende til at antallet små private aksjonærer på Oslo Børs og i gråmarkedet er sterkt redusert de siste årene. Ikke minst synes kontrollbehovet ved de mindre kapitalinvitasjonene å være stort. Senterpartiets forslag innebærer at antall prospekt som skal kontrolleres, blir som i dag. Regjeringens forslag innebærer at kontrollbehovet blir mindre, og Senterpartiet mener at dette er en uheldig og samfunnsmessig ulønnsom innsparing. Kontroll med at alle aktørene gis korrekt, tilstrekkelig og samtidig informasjon, er avgjørende viktig for tilliten til verdipapirhandelen. For at informasjonen i prospektet skal bli like tilgjengelig for alle, fremmer Senterpartiet og Kystpartiet et forslag om at i det minste sammendraget i prospektet skal foreligge på norsk. Jeg synes det er merkelig at ikke flere er opptatt av det temaet. Senterpartiet mener, som SV, Arbeiderpartiet og Kystpartiet, at Oslo Børs ikke kan være det uavhengige kontrollorgan i forhold til markedsaktørene som direktivet krever. Vi går inn for at den operative kontrollmyndigheten ikke delegeres fra Kredittilsynet til Oslo Børs. Så foreslår Senterpartiet, sammen med Fremskrittspartiet og Kystpartiet, at det utredes å få opprettet et eget aksjetilsyn – i første omgang for å kontrollere nasjonale prospekt, senere, fra 2012, når overgangsordningen er slutt, for å overta all kontroll. Senterpartiet mener dette er en viktig sak. Det handler om tilliten til aksjemarkedet, og det er synd at Regjeringen ikke har lagt ned mer arbeid i å få fram en slik utredning tidligere. Finanskomiteen bad om at et aksjetilsyn ble utredet allerede i 2000, i innstillingen om børsloven. Det vil være svært positivt om de som utgjorde flertallet den gangen, også denne gangen vil stemme for det forslaget som ligger her. Jeg vil fremme forslaget fra Kystpartiet og Senterpartiet.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2005-05-24:
Både spørsmålet om det bør gis adgang for uavhengige foretak som har hver sin pensjonsordning, til å gå sammen om å opprette en felles pensjonskasse, og spørsmålet om det bør gis adgang til at flere uavhengige foretak går sammen om å opprette én felles pensjonsordning, er etter departementets syn spørsmål som naturlig bør vurderes i forlengelsen av utredningen om og deretter Stortingets behandling av obligatoriske supplerende pensjonsordninger, altså tjenestepensjonsordninger. Vi tar altså først sikte på en utredning av dette. I og med at det neppe vil være noen forskjell mellom et livselskap som bare tilbyr pensjonsforsikring til forskjellige uavhengige foretak, og en pensjonskasse som gjør det samme, vil et mulig svar på dette kunne være å foreslå at reglene for pensjonskasser som skal kunne administrere flere pensjonsordninger for flere uavhengige foretak, må gjøres identiske med lovreglene for livselskap, f.eks. ved at det blir to konsesjonsklasser for pensjonskasser, henholdsvis konsesjon som vanlig kasse og konsesjon som det vi må kunne kalle livselskapskasse. Det viktige ved disse reglene er at man sikrer innskyter. Den problemstillingen som er der når private foretak går sammen i én pensjonskasse, er jo at et foretak kan gå konkurs og sette pensjonskassen og andres innskudd i fare. Det må sikres bl.a. gjennom et lovverk og et regelverk. Banklovkommisjonen kommer for sin del nå til å være opptatt med utredning av obligatorisk supplerende pensjon, slik jeg ser et mulig forslag til vedtak i finanskomiteens innstilling om pensjonsreformen nå på torsdag denne uken. Det spørsmålet må utredes i sommer. Jeg har allerede på fredag, etter stortingsdebatten, innkalt svært mange av partene i arbeidslivet til et høringsmøte om den videre behandling av tjenestepensjonsspørsmålet. Banklovkommisjonen er for sin del beredt til å ta opp spørsmålet samme dag til videre arbeid, slik at ikke unødig tid brukes på denne utredningen. Men det er klart at når Banklovkommisjonen, der for øvrig partene er representert, kommer med sin innstilling, krever det en høring. Vi tar sikte på å avtale med partene en fremdrift her som gjør det mulig for Stortinget å få seg forelagt det nødvendige lovverk om tjenestepensjonsordninger så tidlig som mulig til høsten. Da gir jo Stortingets sammentreden egentlig svar på når man kan begynne å behandle de spørsmålene. I kjølvannet av dette vil spørsmålet om bl.a. felles pensjonskasser bli utredet av Banklovkommisjonen, men jeg gir uttrykk for at Banklovkommisjonen nå av hensyn til Stortingets ventede vedtak må prioritere tjenestepensjonsordninger og dernest felles pensjonskasseregler. Det kan jeg si om fremdriften. Det skal ikke ta unødig tid, men jeg ser det, på bakgrunn av partenes sterke ønske om å få tjenestepensjonsordninger opp å gå – for å si det litt upresist – så raskt som mulig, som nødvendig å prioritere det spørsmålet foran det spørsmålet som det er bedt om utredning av i denne innstillingen.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2005-05-24:
Jeg kan ikke uten videre love at vedtak i dette spørsmålet kan være fattet i Stortinget før jul. Det er altså ikke utredet tidligere. Banklovkommisjonen har den kapasitet at den tross alt må ta en sak av gangen. Det er en hovedregel, av hensyn til kvaliteten i lovarbeidet og av hensyn til partene, at høringstiden normalt er tre måneder. Vi kan gjøre unntak slik at den blir seks uker. Jeg kan vel allerede nevne at i den første saken, tjenestepensjonsordningene i bedrifter som ikke har det, tar jeg sikte på å foreslå for partene at høringstiden blir enda noe kortere av hensyn til fremdriften. Hvis det er forståelse og aksept for det, betyr det at vi kan få en større fremdrift også i de andre sakene. Men det er ganske viktig i slike spørsmål at partene får fornuftig tid til å uttale seg, for det er tross alt arbeidslivets parter som skal bruke ordningene. Så høringstiden er på en måte den begrensende faktor her. Jeg kan vel si det slik at det er gjort et betydelig forberedende arbeid i påvente av Stortingets vedtak i dette spørsmålet, og det gjør at vi nå kan ha en fremdrift som er raskere enn tidligere. Jeg kan også nevne at vi har orientert Kontaktutvalgets medlemmer på et tidlig tidspunkt om denne fremdriften, slik at de allerede har begynt arbeidet med å forberede sine synspunkter på tjenestepensjonsordningene.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2005-05-24:
Jeg er glad for at det er bred oppslutning om disse lovreglene som nå forslås. De vil bidra til å gi oss et sunnere og mer åpent marked. I det spørsmålet hvor komiteen deler seg – om det overordnede ansvar for prospektkontroll og det operative ansvar skal ligge sammen i Kredittilsynet eller deles mellom Kredittilsynet og Oslo Børs, altså legge det operative ansvar til Oslo Børs – er det mulig å ha begge syn. Jeg ser godt at det er argumenter som går i begge retninger. Det er i grunnen mitt hovedsynspunkt at man iallfall ikke bør opprette nye organer, når man har tilstrekkelige organer med kompetanse til å føre tilsyn. Det vil egentlig være mitt svar til spørsmålet om et nytt aksjekontrollorgan. Det er å bygge opp ny kompetanse der vi allerede har den. Det ser jeg liten grunn til. Jeg er litt overrasket over at de som ellers taler mot byråkrati, akkurat her har funnet at dette er en genial idé. Når vi har valgt å dele det operative ansvaret og kontrollen, er det fordi kontrollen med prospektene ligner veldig på den kontroll med informasjonsflyt som Oslo Børs utøver til daglig og har uavhengighet nok til å gjøre til alle parters tilfredshet. Det er også noe som uttrykkes i høringene, at alle parter er tilfreds med Oslo Børs’ kompetanse når det gjelder utførelsen av prospektkontrollen slik den gjøres i dag. Så reiser man da spørsmålet: Har de uavhengighet nok til å kontrollere dette, og til å komme med korrigeringer? De har iallfall uavhengighet nok til å gjøre den kanskje enda alvorligere oppgave daglig, pr. time, å følge med i informasjonsflyten, og sågar gå til det alvorlige skritt å stanse omsetningen av en aksje dersom man har mistanke om at det er manipulasjon. Med dagens datasystemer skjer dette meget effektivt, og det har gitt oss et mye bedre marked. Det er en oppgave som virkelig krever uavhengighet, for økonomisk kan jo det få betydning for selskapene langt utover akkurat det en prospektkontroll i seg selv kan ha. Jeg mener det er en god løsning man her har funnet, at det operative ansvaret ligger i Oslo Børs og det overordnede i Kredittilsynet. Vi har god tillit til begge institusjonene.