Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2001-05-14:
Statsråd Kosmos redegjørelse om hvilke målsetninger han og Regjeringen har for et enklere, mer effektivt og mindre detaljstyrt og deltaljkontrollerende Norge, er bra. Kystpartiet er også enig i at det er svært påkrevd å få en opprydning i jungelen av forskrifter som i dag styrer både forvaltningen selv og forvaltningens behandling av enkeltpersoner og saker. Opprydningen må sikte mot ikke bare å sterkt redusere omfanget av regler og forskrifter, men også gi forskriftene en utforming som viser legalitetsforankringen i de vedtatte lover for området. Kystpartiet støtter at fylkesmannens rolle som rettssikkerhetsinstans styrkes. Dette er et forhold jeg også tidligere – da som medlem av Høyres fraksjon – har tilrådd. Men det er like viktig at forskriftene har en utforming som kan bidra til at enkeltmennesker lettere kan orientere seg om sine rettigheter, og slik utøve en egenkontroll i forhold til forvaltningsvedtak. Det burde ikke være nødvendig at enkeltpersoner i vårt lovregulerte samfunn skal være juridisk utdannet for å kunne forstå hvilke rettigheter og begrensninger som ligger i de enkelte lover, som har stor betydning for den enkelte. Forenklet tilgang til og forenklet behandling av det offentlige ansvarsområdet ville utvilsomt frigi arbeidskraft. Statsråden peker på de problemer et stramt arbeidsmarked medfører, men det er jo slik at det i stor grad er Arbeiderpartiets politikk over tid som har skapt stramhet i arbeidsmarkedet, med stadig flere unge på uføretrygd og stadig flere førtidspensjonister. Det føres en skolepolitikk her i landet som sender signaler om at dersom du ikke er skolemotivert, skoleflink og vet hva du vil når du er 16 år, så vil samfunnet etter all sannsynlighet ikke ha bruk for deg senere. Gjennom Reform 94, der det for retten til videregående opplæring ble satt en øvre aldersgrense, og gjennom velmente arbeidsmiljøbestemmelser som blokkerer for at helt unge mennesker uten skolemotivasjon kan få prøve seg i arbeidslivet, har Arbeiderpartiets reformer på 1990-tallet medført en avskalling av potensiell arbeidsstokk i Norge. Unge mennesker som ikke finner sin plass tidlig, faller ut før de har fått mulighet til å modnes. En påtvunget forlengelse av barndommens uansvarlighet fører altfor mange ut i en livsvarig avhengighet av offentlige overføringer. Jeg er overbevist om at dersom vi skaper en luke mellom grunnskole og videregående skole og gir unge mennesker en arbeidsmulighet mens de modnes, mens de leter etter seg selv og sin fremtid, vil det kunne forhindre mange av de problemer som i dag fører en økende skare ungdom rett over fra hjemmets omsorg til offentlig omsorg gjennom uføretrygd. Dette vil ikke bare øke tilgangen på arbeidskraft, det vil redusere sosialutgifter, folketrygdens utgifter, redusere presset på psykiatrien og redusere bemanningsbehovet i de offentlige instanser som i dag tar seg av de menneskene som får problemer i vårt samfunn. «Omstilling av arbeidskraft» er et begrep som vi stadig oftere ser brukt i de ulike meldinger som kommer fra Regjeringen, men omstillingen viser erfaringsmessig også avskalling. Omstillingen innebærer at mennesker som ennå har mange år igjen til en normal pensjonsavgang, får tilbud om sluttpakker, de får tilbud om tidligpensjon, de går på ventelønn. Svært mange som kunne ha gjort verdifulle arbeidsoppgaver i vårt samfunn, blir satt på sidelinjen lenge før de selv ønsker det. Dette er også et resultat av den politikk som Arbeiderpartiet har ført i veldig mange år. Krav om effektivitet rettet mot dem som arbeider ved seng og ved pult – og det er jo der vi trenger arbeidskraften i dag – har vært gjennomgangstonen, så slik sett er jeg glad for at effektivitetskravet nå går inn i forvaltningen, inn mot dem som sitter i kontorene, de som flytter papirene. Sentraliseringspolitikken går ikke bare på avvikling av offentlige tilbud i distriktene, men like meget på Regjeringens overinvesteringer i Oslo-området og østlandsområdet, for der man går foran med offentlige investeringer, følger private investeringer etter. Her har også Senterpartiet sitt store ansvar. Det er Senterpartiets statsråder som har styrt store investeringsprosjekter inn mot Oslo-regionen, bygningsinvesteringer som vil medføre økte investeringsbehov også i samferdselssektoren, og som dermed undergraver distriktenes mulighet til å få sin del av de investeringer som Distrikts-Norge trenger for å opprettholde sin levedyktighet og sin bosetting. Jeg hilser velkommen statsråd Kosmos forsikring om at ny statlig virksomhet skal plasseres i distriktene, og anbefaler at de legges utenom pressområdene.