Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2010-11-30:
La meg først selvsagt slutte meg til innstillingen og en god jobb som er gjort av saksordføreren. Det er jo et samstemt storting som behandler denne rapporten, og som i og for seg understreker alle suksessene. Grunnen til at jeg tok ordet, var litt i forlengelsen av deler av innstillingen og litt i forlengelsen av det utenriksministeren var inne på i sitt innlegg. Det er en del paradokser i denne saken, som jeg tenkte det er viktig at vi rett og slett nevner fra denne talerstolen. Det er ingen tvil om hva som er Norges interesser, nemlig å få ryddet opp i dette på forsvarlig vis. Det er potensielt enorme miljøødeleggelser, som selvsagt er et stort problem også for oss. Mange av oss kjenner jo dette førstehånds, fordi man har vært og kikket på det. Det har vært et utstrakt samarbeid mellom Norge og Russland i mange, mange år. Mange har sett de praktiske resultatene, og jeg tror fått inntrykk av de mulige konsekvensene ved en ulykke. Imidlertid pekes det jo også i innstillingen på noen av paradoksene, og jeg har lyst til å nevne noen. For det første bidrar norske penger, norsk støtte, direkte eller indirekte til at levetiden til atomkraftverkene utvides. Noen mener jo det – utenriksministeren mente det ikke. Jeg mener i hvert fall at man skal være veldig sikker på at vi på ingen måte bidrar til at man utvider levetiden til disse kraftverkene. Det ene er jo anleggene på Kola, men det fins jo også atomkraftverk i utkanten av St. Petersburg, som er med på å forsyne det nordiske kraftmarkedet. De pengene vi bruker på strøm, er med på å finansiere fortsatt drift av de anleggene. Jeg vet at man der har forlenget levetiden, ikke bare på grunn av støtten fra Norge for å forbedre sikkerheten – som visselig er rett – men også fordi vi kjøper det produktet som de lager. Det andre paradokset er jo grensedragningen, hva som de facto er vårt ansvar. Strengt tatt er det jo et russisk ansvar å rydde opp i egen bakgård. Dette er jo militært materiell som er laget for å ødelegge bl.a. oss. De har jo satset ganske offensivt på militær oppbygging i det siste. Og det spørsmålet vi hele tiden må stille oss, er jo om vår innsats er med på å bidra til at de slipper å ta regningen selv, og at de kan rette sin innsats og sine ressurser mot andre prosjekter som de heller vil bruke penger på. Jeg har i hvert fall for egen regning lyst til å si at Russlands ambisjoner som regional og global stormakt rimer veldig dårlig med at det er det internasjonale samfunnet og naboene som er nødt til å plukke opp regningen, og ta jobben med å rydde opp etter det som har vært tidligere tiders eventyr. Vi vet også at det har vært en positiv økonomisk utvikling i Russland. Det mener jeg fører forpliktelser med seg for Russland. Og så er vi selvsagt alle sammen klar over og kjenner godt til vårt ønske om å få ryddet opp ved nikkelverket i Nikel – en stor regional forurenser. Det er en jobb som ikke har blitt gjort, på tross av at det smelteverket til tider har hatt enorme overskudd. Poenget mitt med å si dette er selvsagt ikke at vi skal stoppe, ikke at vi ikke skal bruke penger på dette og ikke ha et konstruktivt samarbeid med Russland, men at vi hele tiden skal balansere disse to interessene – mellom hva som er våre interesser, og hva som er Russlands forpliktelser – og være sikre på at ressursinnsatsen vår er nøye avstemt.