Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-12-08:
Da jeg forrige gang fremmet forslag om midler til oppgradering av fiskebruk, fremmet jeg det som et forslag om å opprette et fond. Det ble selvfølgelig nedstemt. Men jeg ser at komiteen og departementet har blitt enige om å legge overlegningene om fond ved denne innstillingen. Men jeg husker det som ble sagt i den debatten – nettopp den samme ordbruken, at man må finne midler innenfor det vanlige systemet – SND-systemet. Ja vel, tenkte jeg med meg selv, det er vel og bra. Men det etablerte systemet har for lite penger, det er det som er problemet. Det er ikke penger nok til å få oppgradert disse fiskebrukene. Derfor tenkte jeg i min enfoldighet at jeg skulle fremme dette forslaget, slik at det kunne bli penger til disposisjon. Det er vel riktig som det står i innstillingen, at det er ca. 2,5 milliarder kr som skal til for å oppgradere alle fiskebrukene. Det er en veldig god slump penger. Jeg er skjønt enig i det. Akkurat i disse dager snakkes det i ord og vendinger om et nytt løft for fiskeindustrien, fiskeindustrien skal overta etter oljeeventyret når det er ferdig, en nasjonalplan må til. Ja vel, vi kunne starte her med den nasjonale planen. Her er restriksjoner og forordninger tredd nedover hodet på folk ute i distriktene, folk som har små fiskebruk, lokale fiskebruk, «basert på et sesongbetont fiske» – som det står i innstillingen. Ja, i Lofoten er det en rekke fiskebruk som baserer seg på sesongbetont lofotfiskeri. De er også en del av dem som står på denne dødslisten. Så sies det fra departementet at oppgraderingen av disse fiskebrukene vil kreve tilføring av mer råstoff, og det betyr kapasitetsøkning. Nei, det er ikke tilfellet. Det er ikke snakk om kapasitetsøkning, men om å oppgradere fiskebruk i henhold til regelverket som vi har fått tredd nedover hodet av EU. Men det er klart at hvis man skal ha fisken opp på land for å dekke kostnadene, så blir det kapasitetsøkning. Men det er ingen som har bedt om disse reglene. Og det er klart at når det er et regelverk som er så firkantet at det er det samme regelverket som gjelder for 100 ansatte som når det i realiteten bare er 25 ansatte, eller under det, på et lite fiskebruk som er konvensjonelt og i hovedsak baserer sin produksjon på henging og salting og ferskfiskforsendelser, så blir det feil. Det regelverket passer ikke for Norge, og da må man bruke de mulighetene som er innenfor ESAs regelverk, og gjøre unntak. Komitelederen var oppe her og snakket om at man kan gjøre unntak for bruk som produserer for innenlandsmarkedet. Ja, det er riktig. Ferskfiskforskriftene hjemler nettopp det. Ferskfiskforskriftene omtaler spesifikt produksjon av fisk for eksport. Morten Lund vet utmerket godt hva som skjedde i hans egen kommune, der et fiskebruk var i ferd med å bli nedlagt, nettopp ut fra en tolkning av regelverket som var helt borti hør og heim i forhold til det som var virkeligheten. Det var en liten krabbebedrift. Ved å bruke regelverket slik det skal brukes, lot den bedriften seg berge. Det skjedde i sommer. Når det da sies at alle aktive fiskerisamfunn skal ha sitt eget fiskebruk, har jeg et enkelt spørsmål: Ingøy-samfunnet i Finnmark, er det et aktivt fiskerisamfunn? De har fått avslag på sin investeringsplan for å oppgradere fiskebruket der. Det er en sentral plass midt i hjertet av der torsken er på vandring inn mot kysten. De har allerede satt garn i egga der, folk fisker, og de pjasker med sitt. Blir bruket nedlagt, må de gå til Havøysund, selvfølgelig – så lenge de greier å ta imot – eller de må gå til Hammerfest. Det dreier seg om at småbåtflåten skal ha mulighet til å levere uten å kjøre i timevis for å komme seg til et fiskebruk et eller annet sted. Det er det det dreier seg om, og det tas det ikke nok hensyn til i den politikken som nå føres.