Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2001-05-29:
Kristelig Folkeparti går imot de endringsforslag som er fremmet av Regjeringen i Ot.prp. nr. 71. Begrunnelsen for dette er ikke at vi mener dagens lovverk er godt nok og på en god måte sikrer barn som bor sammen med en av sine foreldre og dennes registrerte partner. Begrunnelsen er imidlertid at Kristelig Folkeparti ikke kan slutte seg til den måte Regjeringen foreslår å sikre de aktuelle barnas juridiske rettigheter på. Derfor har Kristelig Folkeparti fremmet et eget forslag. Kristelig Folkeparti mener det er viktig å ta innover seg helheten når det gjelder adopsjon. Adopsjon er ikke en lettvinn sak verken for den som gir fra seg barnet, eller for den som overtar ansvaret for et barn. Adopsjon har dessverre i altfor stor grad blitt en kampsak for voksne, et spørsmål om voksne menneskers rettigheter. Den vinklingen er det grunn til å ta sterk avstand fra. Fokus må hele tiden være på barns behov og rettigheter. Etter hvert vet vi ganske mye om hva barn trenger av nødvendige rammer og av emosjonell kvalitet. Forslaget i proposisjonen har et sterkt fokus på å sikre barna juridisk, og det er bra. Men jeg vil understreke at stebarnsadopsjoner ikke bare har en juridisk side. Det handler også i vesentlig grad om barns behov for tilhørighet og opplevelse av identitet. Kristelig Folkepartis hovedinnvending mot Regjeringens forslag til lovendringer er at det fokuseres for lite på den følelsesmessige siden av adopsjon. Det er to forhold jeg vil gå litt grundigere inn i: 1. Svakhetene ved stebarnsadopsjon2. Alternative måter for å sikre barn juridisk, økonomisk og følelsesmessig på, på kort og lang sikt Adopsjonsloven av 1917 åpnet for stebarnsadopsjon. Det var en svært viktig og nødvendig ordning for barn som ble født utenfor ekteskap, eller opplevde skilsmisse. Begge deler var den gang svært stigmatiserende. Jeg vil påstå at behovet for stebarnsadopsjon er blitt mindre – i takt med samfunnsutviklingen siden 1917. Det har f.eks. i flere tiår vært likestilling i forhold til rettigheter for barn født i og utenfor ekteskap. Utbygging av rettigheter for foreldre og barn over tid har gjort det mulig å sikre barns rettigheter uten å ta det dramatiske skritt å adoptere. Jeg viser her til barnelovens regler om fostringsplikt og reglene om testament i arveloven. Noen grep kan gjøres innen dagens lovverk – i stedet for stebarnsadopsjon – samtidig som det oppnås at barnet beholder sine bånd til den biologiske familie. Og her er jeg inne på det sentrale poeng: Enhver adopsjon – og stebarnsadopsjon – er en livslang og dermed også svært dyptgripende endring av barnets slektsforhold. Dette gjelder både i forhold til den av barnets biologiske foreldre som ikke lenger skal være forelder i juridisk forstand og heller ikke en del av barnets familie, og i forhold til den som gjennom adopsjon blir den nye forelderen, og som dermed samtidig gir barnet en helt ny familie og slekt. En stebarnsadopsjon, i likhet med andre adopsjoner, er ugjenkallelig og kan ikke omstøtes i ettertid. Jeg har merket meg Statens Ungdoms- og Adopsjonskontors beskrivelser av stebarnsadopterte som tar kontakt med kontoret etter at de har blitt voksne. Det er ikke uvanlig at de som voksne er dypt ulykkelige over den beslutning som ble tatt om adopsjon mens de selv var barn. SUAK sier at det de fleste av disse fremholder, er at de som barn verken var i stand til å ta innover seg eller fullt ut forstå alle de juridiske og følelsesmessige sidene ved adopsjon. I stebarnsadopsjonssaker må en grundig vurdere hva som er til gagn for det barnet det her og nå dreier seg om. Det finnes det ikke gode fasitsvar på, men før en adopsjonsbevilling gis, må det tas stilling til hva som er til barnets beste på kort og lang sikt. Kristelig Folkeparti mener at dersom de foreslåtte endringene i adopsjonsloven og partnerskapsloven blir vedtatt, og barnet ut fra dette vil få to foreldre av samme kjønn, vil disse vurderingene bli særlig vanskelige. Jeg vil også understreke den verdi det representerer å ha både en mor og en far. For å oppsummere: Kristelig Folkeparti mener at lovverket kan forbedres på en del felter slik at de aktuelle barn kan sikres bedre juridisk, men uten at en går til det skritt å åpne for utvidet bruk av stebarnsadopsjon. Barneloven og arveloven kan f.eks. endres slik at de blir mer i tråd med dagens behov. En kan tenke seg at en rekke personer som lever i partnerskap, ville finne det mer hensiktsmessig både for seg selv og barnet om de juridiske og økonomiske forholdene mellom vedkommende og barnet ble klarere og bedre definert i barneloven og arveloven fremfor å gjøre stebarnsadopsjon til eneste mulige måte å sikre dette på. På den måten ville en unngå å bryte de juridiske og familiemessige båndene, og man ville sikre forholdet mellom barnet og steforelderen også i tilfeller hvor biologisk mor eller far motsetter seg stebarnsadopsjon. Dette ville kunne sikre de juridiske og økonomiske forholdene mellom barnet og steforelderen i langt flere saker enn det de foreslåtte endringene av partnerskapsloven og adopsjonsloven kan. På den bakgrunn vil jeg ta opp forslaget Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet har fremmet i innstillingen.