trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-03-01:
Jeg syns det er på sin plass at jeg også tar ordet i denne saken, siden jeg har et forslag likelydende med det som skal vedtas i dag. Så kan man lure på årsaken til at forslaget ble fremmet. Det har vel litt å gjøre med tidsfristene for å levere inn forslag. At det kom en melding på TV om at konjunkturavgiften skulle fjernes fra Regjeringens side kvelden før fristen gikk ut, har ikke så veldig mye med saken å gjøre. Saken er like aktuell for det. Jeg lurer på hva folk rundt om i landet tenker om politikerne som styrer dette landet. Bondevik stilte kabinettsspørsmål på akkurat konjunkturavgiften. Etterpå ble det ikke noe av den. Så blir det en ny regjering og et budsjettforlik med partiene i den samme regjeringen som skulle gå av hvis den ble innført. Og så fremmes den. Så går det noen få uker, og så blir den fjernet igjen. Hva slags tillit kan det norske folk og velgerne ha til sånne politikere? Det er det som er mitt tankekors oppi dette. Vi latterliggjør politikerne og bærer ved til bålet med politikerforakt. Det er min bekymring i dette. Når vi ser forslaget om konjunkturavgift i sammenheng med avskrivningsreglene for næringsbygg, må jeg spørre hva det er Finansdepartementet og sentrumskameratene og Regjeringen tenker på. Syns de at det går for sakte med å avvikle distriktsnæringene og distriktsbosettingen med de virkemidlene som hittil er brukt? Er hensikten med det virkelig å skulle slå siste spiker i likkista? Jeg bare spør. For de som skal utvikle næringsaktivitet, er nødvendigvis avhengig av å redusere kostnadene maksimalt når en skal bygge ut et fiskebruk, et fjøs, et bilverksted eller hva det nå måtte være ute i distriktene. Så skal en altså ha en konjunkturavgift i tillegg til at en heller ikke skal få lov til å skrive av bygget, og begrunnelsen skal visstnok være at det stiger i verdi! Det stiger i verdi, er begrunnelsen for at en ikke skal ha avskrivningsregler sånn som før. Saken er jo den at når bygget er oppført i Båtsfjord, på Træna, på Røst, i Honningsvåg, i Mehamn eller hvor som helst, har det falt til halvparten i verdi. Hva slags verdistigning er det? Når du har bygd huset ditt på disse stedene og du skal selge det, får du ikke mer enn halvparten for det enn hva du har betalt. Hva slags verdistigning er det? Det går ikke an å sammenligne verdistigningen i Oslo med verdistigningen på Røst eller i Mehamn. Det er to vidt forskjellige verdener vi snakker om. Jeg begriper ikke at det går an at sentrumspartiene kan gå inn på et forlik som går nettopp på dette. Så jeg må igjen spørre: Går det for sakte med å avfolke? Er det det som er hensikten? Det er på høy tid at halvparten av fornuften vender tilbake i budsjettet, og at man får fjernet konjunkturavgiften. Jeg venter på at avskrivningsreglene også kommer på plass igjen.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-03-01:
Interpellasjonen er veldig interessant, og jeg synes representanten Djupedal har satt fingeren på et alvorlig og tankevekkende problem. Det fins ingen enkel løsning på hvordan man skal få kontroll med verdensøkonomien; det er det som i realiteten debatteres i dag. En må skille litt mellom begrepene. Vi har handel med varer, substansverdier, som krever handel med penger. Det er nødvendig å valutasikre, kurssikre, når en skal eksportere eller importere. En må skille mellom ren valutaspekulasjon, såkalt gearing, som gir anledning til å låne tyve ganger innsatsen for å spekulere i valuta, og vanlig handel med varer og tjenester – når en snakker om å avgiftsbelegge, må man skille mellom det og ren gearing, ren spekulasjon. Det er et beklagelig faktum, slik jeg ser det, og jeg tror det er mange som deler mitt syn, at verdensøkonomien blir mer og mer lik en blå ballong som er oppblåst på computer, der pengestrømmene følger sola rundt verden. Når den ene børsen stenger, åpner den neste. Det er klart at når man kan låne tyve ganger innsatsen og bruke det på ren spekulasjon og styre et annet lands økonomi, er det tankevekkende. Det er klart at dette, som interpellanten her legger opp til, bør drøftes i FN-regi, det bør utredes hvordan man skal håndtere det. Det finnes ingen enkel resept. Faren i det ser man også. Dersom denne museklikkende blå ballongen sprekker – hva skjer da? Det er i høyeste grad viktig å tenke begge veier.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-03-01:
Det er en enstemmig innstilling som foreligger i dag, og det er ikke nødvendig å knytte de helt lange kommentarene til dette. Men i likhet med foregående taler vil jeg presisere at det er all mulig grunn til å være usikker på framtiden for arbeidsgiveravgiften. Nettopp denne typen ordninger er under et sterkt press i EU, og flere av landene som har hatt tilsvarende ordninger som den differensierte norske arbeidsgiveravgiften, er i en situasjon hvor man driver og leter etter andre ordninger. Da EØS-avtalen i sin tid ble vedtatt, ble det av samtlige av partiene som gikk inn for EØS-avtalen, presisert at arbeidsgiveravgiften ikke var en del av EØS-regelverket og ikke ville bli berørt av EØS-avtalen. Vi ser nå at det var ettertrykkelig feil. På samme måte som på en rekke andre områder har resultatet blitt et annet enn det EØS-tilhengerne sa. Jeg er enig med representanten Djupedal i at det er høyst nødvendig at utviklingen på dette området følges nøye framover. I motsetning til Djupedal mener jeg imidlertid at man ikke skal begynne å se på alternative løsninger. Derimot skal man, som samtlige i denne sal har sagt, stå beinhardt på at arbeidsgiveravgiften er en del av det norske skatte- og avgiftssystemet som man overhodet ikke vil komme til å akseptere blir fjernet. Vi har måttet rette oss etter én dom – det er en gang for mye, etter min oppfatning. Med den betydning som differensiert arbeidsgiveravgift har for distriktspolitikken og for utvikling av de områder som nyter godt av lav arbeidsgiveravgift, har vi rett og slett ikke råd til å tape denne saken.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-03-01:
Debatten i dag følger heldigvis ikke helt de tradisjonelle spor som vi har sett tidligere. I mai 1994 fremmet Johan J. Jakobsen et forslag hvor man henstillet til Regjeringen å ta kontakt med de andre nordiske landene med sikte på å få til internasjonale tiltak mot valutaspekulasjon. Den saken ble fulgt opp våren 1995 under behandlingen av St.meld. nr. 26 for 1994-95, og i april 1995 skrev også Senterpartiets sentralstyre et brev til statsminister Gro Harlem Brundtland, hvor man bad om det samme. Det svaret som kom fra statsministeren den gangen, var ikke spesielt oppløftende. Jeg er derfor glad for at Arbeiderpartiet, først og fremst ved utenriksminister Thorbjørn Jagland, men også finansministeren og de talere fra Arbeiderpartiet som har hatt order her i dag, synes å ha inntatt en noe mer åpen og offensiv holdning til spørsmålet om innføring av en internasjonal avgift på valutatransaksjoner. Vi har sett mange eksempler på de dramatiske virkningene valutaspekulasjon kan ha på enkelte lands økonomi. Det blir ganske patetisk å høre på Høyres leders argumentasjon i denne saken, når det hevdes at store deler av verden sier nei. Selvsagt sier store deler av verden nei, for det finnes politikere som Jan Petersen i absolutt alle land, politikere som er for frihandel og mot å regulere uheldige virkninger av valutatransaksjoner, som vi har sett mange av. Derimot er det faktisk sånn at seriøse finansielle tidsskrift, som Financial Times, har støttet bruk av kapitalkontroll. Flere av de fremstående internasjonale politiske lederne gjør det samme. Det er en bevegelse over hele verden, i de politiske miljøene og ikke minst i folkelige opprør, mot den type virkninger som vi nå ser av en stadig mer omseggripende spekulasjon mot enkelte lands valuta og kortsiktige spekulasjoner med ett eneste mål for øye: størst mulig avkastning på ikke-produktivt arbeid. Jeg er ikke spesielt overrasket over Høyres og Fremskrittspartiets holdning, men jeg er desto mer gledelig overrasket over at Arbeiderpartiet er i bevegelse, og at det nå kan se ut som om det iallfall fra norsk side er mulig å få til et engasjement for å få innført en slik avgift.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2001-03-01:
Slik eg har oppfatta Dokument nr. 8:40, er forslagsstillarane sitt hovudføremål å sikra ei ryddig og grundig behandling av skatteendringssaka. Av innstillinga går det fram at komiteen ønskjer ein god, grundig og forsvarleg prosess framfor ei rask behandling der tidsfristen vert det viktigaste. Reint praktisk vil dette kunna innebera at eit nytt skattesystem ikkje er operativt før 1. januar 2003. Komiteen ser det som den beste løysinga at Regjeringa til hausten kjem med ei melding til Stortinget om hovudprinsippa i skatteendringssaka. Gjennom ein slik saksbehandlingsprosedyre kan me òg sikra ein god prosess, der både fagmiljø og næringsliv kan koma med viktige innspel og vurderingar. I budsjettavtalen mellom Arbeidarpartiet og sentrumspartia heiter det bl.a. i punkt 12, om eit nytt system for beskatning av nærings- og kapitalinntekter: «Partene er enige om at denne skattereformen skal bygge på følgende prinsipper:a. en mer rettferdig fordelingb. nøytralitet mellom ulike investerings-, finansierings- og virksomhetsformerc. en effektiv beskatning av kapitalinntekterd. en tilnærming mellom beskatning av kapital og arbeid slik at delingsmodellen dermed blir avviklet. Den midlertidige utbytteskatten faller bort ved overgangen til det nye skattesystemet for 2002.» Sidan komiteen er einig om at prosessen skal starta med ei melding til Stortinget om korleis desse hovudprinsippa skal følgjast opp, har ikkje fleirtalet gått inn på enkeltelement i saka, bortsett frå ein omtale av den såkalla KAF-modellen. Bakgrunnen for at denne er kommentert, er at modellen har fått omtale i nasjonalbudsjettet, St.meld. nr. 1 for 2000-2001. Om KAF-modellen seier fleirtalet at dei ser veikskapar ved ein slik modell i høve til dei viktige premissane om at eit nytt skattesystem skal stimulera til verdiskaping og leggja til rette for nyskaping, slik at Noreg vert attraktivt både for etablering og for lønsame bedrifter. På vegner av Kristeleg Folkeparti finn eg det elles nødvendig med eit par presiseringar. For det første er det heilt klårt at Kristeleg Folkeparti stiller seg bak prinsippet om grøne skattar. Når me ikkje stemmer for det mindretalsforslaget som ligg føre, kjem det av at me er usikre på om denne saka er rette staden for å skaffa eit godt utgangspunkt for dette viktige prinsippet. For det andre vil eg streka under at utbyteskatten sin mellombelse karakter kjem klårt fram både i budsjettavtalen og i merknader til budsjettinnstillinga. Føresetnaden var at utbyteskatten skulle avviklast ved innføring av det nye skattesystemet frå og med 2002. Når det no ser ut til at denne innføringa vert utsett eit år, vert forholda rundt avviklinga av den mellombelse utbyteskatten ei sak som må finna si løysing i samband med behandling av skatteopplegget for 2002. Eg er svært glad for den breie semja om å bruka litt meir tid på dette viktige arbeidet. Det vil gje oss heilt andre moglegheiter for ein grundig dialog med og gode innspel og vurderingar frå både fagmiljø og næringsliv. Forhåpentlegvis vil dette òg føra til at det nye skattesystemet vil få eit breitt politisk fundament her i huset.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2001-03-01:
Dagens interpellasjon er eit bidrag til debatten om negative konsekvensar av globalisering og marknadsliberalisme. Denne debatten stiller me oss positive og opne til. Demonstrasjonane me har sett dei seinare åra i samband med møte i både WTO og G-7, i Seattle, Praha, Köln og no sist i Davos, viser at dette er rørsler og meiningar me må ta på alvor. Det sivile samfunnet krev motmakt og å verta høyrt. For Kristeleg Folkeparti er det viktig å ta del i denne debatten, fordi den rettar fokus mot det me er opptekne av: internasjonal solidaritet og ein global kamp mot fattigdom. Samtidig er det viktig at dei verkemidla me tar i bruk for å nå desse måla, er både nyanserte og heilskaplege, har internasjonal støtte og er moglege å gjennomføra i praksis. Valutaspekulasjonar fører til ein enorm straum av pengar dagleg over kontinenta, og karakteriserer på mange måtar egoisme sett i system. Globalisering og marknadsliberalisme kombinert med den raske teknologiutviklinga tydeleggjer forskjellane mellom fattig og rik. Utfordringane er dermed klare, men løysingane er trass det ikkje mindre mangfaldige. Det er derfor behov for å gå litt djupare inn i nyansane og problematisera rundt konsekvensane som globalisering og internasjonale valutastraumar fører med seg. I denne samanhengen kjem me ikkje utanom å nemna motrørsla Attac. Rørsla er delvis omdiskutert, og har klare målsetjingar. Den er ei av dei raskast veksande folkerørslene i Europa og famnar i hovudsak unge menneske. Ulempa ved rørsla er at den famnar så breitt, samtidig som den er samansett på ein laus og uforpliktande måte. Skulle ein koma i den situasjonen at Attacs målsetjingar vert oppfylte, ville det – paradoksalt nok – krevja internasjonalt samarbeid og mobilisering av ein dimensjon som me neppe har sett maken til enno. Føremonene ved rørsla er at den utgjer ei rolle som motmakt og på den måten er med på å reisa ein viktig debatt som kan medverka til fortgang i prosessen. Det pussige er likevel – paradoksalt nok – at nobelprisvinnaren sjølv, James Tobin, tar avstand frå Attacs måte å bruka namnet og teorien hans på. Når det så gjeld Tobin-avgifta, vil ei global innføring verka stabiliserande og avgrensa omfanget av kortsiktige kapitalplasseringar. Samtidig vil ei slik avgift innebera mange praktiske utfordringar. Noregs plass i Tryggingsrådet må brukast aktivt. Her kan me nå fram og få ein dialog med dei største landa i både EU og G-7. Dette er viktig for å få ein uformell dialog. Likevel kan det stillast spørjeteikn ved om Tryggingsrådet er det mest eigna organet for å ta opp denne typen reformforslag. Mitt hovudpoeng er likevel at Noreg må arbeida aktivt med denne saka i dei internasjonale fora der det er mest føremålstenleg, med sikte på å oppnå eit godt resultat.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-03-01:
Jeg vil bare bekrefte at representanten oppfattet meg riktig når han oppfattet at jeg var enig i den grunnleggende intensjonen som lå i interpellasjonen, om at det var viktig å få utredet muligheten for en slik avgift for på den måten å kunne få vurdert de positive virkninger det kan ha både i forhold til spekulasjon og i forhold til mulighetene for å finansiere internasjonale institusjoner. Derfor tror jeg også det er viktig at vi konstaterer nøyaktig hvilket forum debatten skal foregå i. Det får på en måte bli et praktisk spørsmål. Men intensjonen om å få vurdert internasjonalt om det er et grunnlag for å få tilslutning til en slik avgift, vil Regjeringen følge opp, slik den for så vidt allerede har gjort gjennom sine klare signaler internasjonalt.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-03-01:
Bare helt kort til slutt: Regjeringen har fra den tiltrådte gjort det klart at den ønsker å få utredet en global avgift på valutatransaksjoner. Jeg oppfatter dagens debatt som en klar tilslutning til det standpunktet. Det ser jeg på som svært positivt. Jeg konstaterer samtidig at det ikke er noen som er for å innføre en ensidig norsk avgift. Det tror jeg også er en fornuftig avveining.
Jan Petersen (Høyre), 2001-03-01:
Dette spørsmålet har vi diskutert ved en del anledninger tidligere, og det er vel sannsynligvis ikke noen tilfeldighet at denne interpellasjonen kommer opp akkurat i dag, siden det er akkurat i dag organisasjonen Attac organiserer seg i Norge. Der har vi jo sett det pussige at deler av det norske politiske miljøet har prøvd å klistre seg opp til denne organisasjonen. Arbeiderpartiet har ønsket å gjøre det, muligens anført av Göran Perssons eksempel fra Sverige. Jeg må jo si at jeg synes heller ikke Sørfonn var særlig stø på dette området. Jeg tror det er all grunn til å si at de ideene Attac står for, ikke er gode ideer. De er ikke minst et angrep på frihandel, som er et av de klare kravene vi nå møter fra den tredje verden. Derfor er dette på mange måter noe som støtter opp under den proteksjonisme som den utviklede del av verden har stått for. Når Attac i dag dannes, dannes det derfor også – med utgangspunkt i Unge Høyre, støttet av Høyre – en kampanje som heter «Motattac», nettopp for å sette u-landenes krav mye tydeligere på dagsordenen enn det venstresiden i Norge er villig til å gjøre. Ett av de kravene de har, men bare ett av dem, er altså denne Tobin-skatten, som vi har diskutert tidligere. Det er neppe noen god idé, for å si det forsiktig. Det er ikke slik at en skatt kan – annet enn i helt spesielle tilfeller – vellykket dekke over det som er det underliggende problem som fører til valutaspekulasjoner, nemlig at det er ubalanse i økonomien. Jeg er klar over at om det er kaldt, så er det mange som synes det er termometeret som har skylden, men normalt er ikke det tilfellet. I visse tilfeller kan det selvfølgelig virke, men man skal være klar over at det også kan forsterke et problem i det øyeblikket man går over terskler som gjør at selve skatten ikke lenger virker. Men uansett hva man diskuterer teoretisk – og det er vel på det området SV som regel trives best, det er lenge siden de har vært der, men dette er vel på mange måter å komme tilbake til gamle tider, det er én ting – er spørsmålet: Er dette mulig å få til i praksis? Og alle vet jo utmerket godt at det er det ikke. Store deler av verden sier nei, bl.a. sier amerikanerne nei, og dette kan man ikke gjøre annet enn i verdenssammenheng. Regjeringen har heller ikke tenkt å ta dette på alvor, for hadde den gjort det, hadde dette selvfølgelig vært en av de tingene Jagland samtalte med Colin Powell om da han var i USA, men han brukte klokelig sin tid på å snakke om ting som tilhører virkelighetens verden. Derfor synes jeg at man like godt kan legge dette i skuffen først som sist. Jeg vil inderlig håpe at man ikke belaster et viktig verv i Sikkerhetsrådet med å bruke tid på sånne helt norske interne debatter som dette. Jeg skulle ønske at Arbeiderpartiet hadde hatt litt mer ryggrad til å si det rett ut når en idé er dårlig, men man forsøker likevel å henge sånn halvveis med på det fordi man ikke tør å legge seg ut med den organisasjonen. Litt mer ryggrad, og at man hadde fulgt opp i ord det man gjør i praksis, hadde vært velkomment.
Lars Sponheim (Venstre), 2001-03-01:
Et velfungerende markedssystem krever et velfungerende reguleringssystem. Det å tro at det går an å ha en fri markedsøkonomi uten å ha en moderne og velfungerende regulering rundt en slik økonomi, kan jeg ikke forstå. Det er bare å se på hvordan enhver markedsøkonomi alltid vil fungere, nemlig at aktørene vil prøve å utslette konkurransen og dermed monopolisere markedet. Derfor trengs det en regulering som sikrer konkurranse. Når vi nå i økende grad har fått en global økonomi og en global konkurranse, skrikes det etter en global politikk som kan legge rammen rundt dette, og som ikke minst sikrer at vi har en reell global konkurranse, og at den store kapitalen ikke klarer å monopolisere på sine områder. Det er nødvendig å ha en debatt om disse spørsmålene. De som står her og slåss for en fri markedsøkonomi i verden uten å forstå nødvendigheten av å ha en regulering, tror jeg ærlig talt ikke har forstått det hele. Jeg tror det er nødvendig å bygge på de institusjoner som vi har. De kan være svake, det kan sies mye galt om dem, men det er tross alt dem vi har, og som vi kan bygge videre på. FN og andre globale institusjoner kan her gjøre en jobb, og her slutter jeg meg til det statsråden gav uttrykk for. Et viktig område for en slik global politikk som en global økonomi etter mitt skjønn krever, kan f.eks. være en global konkurranseregulering, men det kan også være, slik interpellanten har tatt opp, en global beskatning for å motvirke det en kan kalle en uønsket atferd i den globale økonomien. Jeg tror at ideen om den såkalte Tobin-skatten får være en akademisk tankeøvelse på veien fram til noe som er operativt. I så måte tror jeg det er riktig å vurdere det og debattere det. Jeg tror ikke man har alle svarene. Jeg husker jeg hadde en samtale for noen år siden med tidligere finansminister i Sverige Anne Wibble om dette. Hun var bl.a. opptatt av hvor stor andel av denne valutahandelen som skjedde innenfor de globale konsernene, og hvor vanskelig det var å kunne gå inn i en enkelt juridisk enhet og kunne begynne å avgiftsbelegge transaksjoner som ikke foregår over landegrensene, slik interpellanten gav uttrykk for, men som skjer på tiendedeler av et sekund på PC-er internt i en juridisk enhet. Der foregår veldig mye av valutatransaksjonene, og det er usedvanlig vanskelig å gripe inn her. Jeg er allikevel i denne fasen ikke opptatt av å avvise eller komme med motforestillinger, men vil understreke nødvendigheten av å ha en debatt og søke etter den gode globale beskatningen. Kanskje den må ligge mer på miljøområdet enn på å regulere valuta. Så avslutningsvis om dannelsen av organisasjon Attac i Norge. Jeg må si jeg synes det er leit å høre Høyres leder gi uttrykk for det han sier, når vi vet at både verdikonservative og liberale krefter er opptatt av å gjøre Attac til noe som ikke motvirker verdenshandelen, men skaper en global politikk rundt verdenshandelen som sikrer en fri konkurranse og en fri markedsøkonomi, og ikke av å gå til motangrep på en slik organisasjon.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2001-03-01:
Det er eit veldig viktig tema denne interpellasjonen tek opp. Vi har fått ein enorm auke i internasjonaliseringa av økonomien og handelen, både på godt og på vondt. Det gode er at auka handel, meir samkvem land og verdsdelar imellom og større openskap i seg sjølv kan medverka til demokratisk utvikling og auka velstand i delar av verda som så absolutt treng det. Men her er òg mange negative konsekvensar. Her er det utan tvil kapitalismen og marknadsøkonomien som rår. Politisk styring og samfunnets interesser både nasjonalt og internasjonalt blir fråverande. Vi ser på mange måtar ei politisk avmakt. Vi opplever valutaspekulasjonar i fleire gradar, frå kortsiktig valutahandel der det dagleg blir spekulert i små endringar i relative kursar, til såkalla «kjøring» av ein valuta der det blir spekulert i større endringar i eit lands valuta. Eg synest det er positivt at det nå veks opp ei internasjonal rørsle som fokuserer på desse utfordringane. Eg ser at i dag møtest eit 60-tal lag og organisasjonar for å diskutere ei norsk avdeling av Attac. Eit av Attac sine hovudmål er skatt på spekulative valutatransaksjonar etter modell av den såkalla Tobin-skatten. Arbeidarpartiet støttar ein slik skatt, ikkje minst fordi dette vil vere ei stor og viktig finansieringskjelde for FN og for å få bukt med fattigdomsutfordringa i verda. Som det blei hevda i ein leiarartikkel i det franske tidsskiftet Le Monde Diplomatique, som gav startskotet til Attac, vil eit avgiftsnivå på 0,1 pst. gi årlege inntekter på to gonger det årlege beløpet som trengst for å utrydde den verste fattigdomen fram til byrjinga av neste hundreår. Det andre motivet med skatten er å motverke øydeleggande valutaspekulasjonar. Skatten må verke stabiliserande. Ei utfordring – mellom mange andre – om ein vil ha ein slik skatt, er å unngå at skatten i stor grad rammar handel mellom land og langsiktige investeringar. Ein liten skatt på 0,1 pst. vil sannsynlegvis vere utilstrekkeleg for å hindre at det blir spekulert i større endringar i eit lands valuta. Ei større avgift som da må til for å stoppe desse spekulasjonane, vil òg fort kunne ramme handel over landegrensene og langsiktige investeringar. Det er med andre ord mange utfordringar som må løysast, m.a. å få alle land med, men med den aukande fokuseringa og det engasjementet vi nå ser, er det mitt håp at vi kan greie å kome fram til konkrete tiltak.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2001-03-01:
Først en kommentar til den såkalte Tobin-skatten. Da Stortinget behandlet St.meld. nr. 43 for 1996-97 om reformer i FN-systemet, gikk utenrikskomiteens flertall inn for at verdensorganisasjonen skulle søke nye kilder for finansiering, og ett tiltak som komiteen gikk inn for, var nettopp avgift på valutatransaksjoner. Det var også Høyre med på, bare Fremskrittspartiet var imot. Jeg har registrert i dag at Høyre ikke lenger går inn for det. Arbeiderpartiet har imidlertid jobbet for en slik avgift, eller skatt om man vil, i mange år, og på den bakgrunn ønsker også jeg den nye organisasjonen Attac velkommen til Norge, og mener at deres internasjonale nettverk blir en viktig støttespiller i det arbeidet og dessuten i arbeidet for internasjonale økonomiske kjøreregler mer generelt. Internasjonale bindende kjøreregler for kapitalstrømmene i en globalisert økonomi er en forutsetning for å jevne ut de store levekårsforskjellene mellom grupper, land og regioner og også for en fungerende markedsøkonomi. Her må vi kanskje våge å være litt dristige. Utjamning mellom i-land og u-land forutsetter bl.a. bedre adgang for u-landene til internasjonale eksportmarkeder og en systematisk investering i landbruk og næringsliv. Men samtidig må vi erkjenne at f.eks. afrikanske og europeiske land står så ulikt i utgangspunktet når det gjelder internasjonal handel, at vi trolig må jobbe for kompensasjonsordninger for utviklingsland i det internasjonale handelsregimet, i tillegg til overføring av kompetanse og bekjempelse av fattigdom. Vi vet at den teknologiske utviklingen og globaliseringen i sin alminnelighet ikke kan reverseres. Det er vel også slik at isolasjon aldri har ført noe land ut av fattigdom. Tvert imot, det er samhandel som sikrer vekst og en bærekraftig utvikling i det enkelte land, men det forutsetter internasjonale kjøreregler. Og det internasjonale demokratiet er i dag for fragmentert. Derfor må vi også trekke den debatten vi har i dag, inn i en bredere dagsorden, som omfatter handel, gjeldslette, bistand, arbeidstakerrettigheter, miljøtiltak og finansielle styringsredskaper. Verdensbanken har de siste årene endret sin profil i en mer sosial retning. Det kan man dessverre ikke si om IMF, og det er viktig at vi stiller de samme kravene også til IMF. Helt til slutt: Når det gjelder gjeld, som også er en del av det som Attac tar opp, har Norge gått inn for ensidige tiltak, men la meg understreke at det også der er de internasjonale tiltakene som er viktige, bl.a. det såkalte HIPC-initiativet, Heavily Indebted Poor Countries.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2001-03-01:
Som det har vært sagt, er dette en av flere debatter som gjelder økonomisk utvikling i verdenssamfunnet. Den stabilitet som her ønskes, vil derimot raskt bli et hinder for en positiv utvikling som ikke minst de land som har størst behov for kapital og handel, er avhengig av. Internasjonal handel er avgjørende for at land får muligheter til å utvikle seg. Behovet for å kunne selge de produkter og tjenester som produseres, er faktisk ikke kun et spørsmål om velstand, men ofte også et spørsmål om demokratisering. Vi har sett at frihandel og markedsøkonomi i det vesentlige er to sider av samme sak. Da blir spørsmålet hvor stor skade en er villig til å påføre med nye avgifter i denne sammenheng internasjonalt. Grenseoppgangen mellom spekulasjon og ikke-spekulasjon vil bli ganske interessant. Det å automatisk karakterisere alle kortsiktige plasseringer som spekulasjon tror jeg man skal være meget forsiktig med. Det blir også spennende å se den vurdering som blir gjort og den grensegang som slik sett blir trukket opp mellom produktive transaksjoner, transaksjoner med base i produktivitet, og såkalte ikke-produktive transaksjoner. Når vi vet hvilke tilpasninger som gjøres i forhold til norske skatteregler, blir det noe underlig at en har stor tiltro til at en slik avgift vil gi store inntekter, som i seg selv skal medføre økt utvikling i en del land, spesielt i u-land. Det er nok mer reelt å karakterisere den muligheten som i beste fall tvilsom. Det er altså slik at flertallet nå ser ut til å sette ønsket om regulering og skattlegging høyere enn det som faktisk vil måtte være det overordnede mål for en stabil og god utvikling, nemlig et næringsliv basert på behovet for, og som har, den robusthet som et verdensomspennende marked faktisk vil kreve. Så kan det hende at avgifter og reguleringer kanskje kan forsinke nødvendige tilpasninger i markedet, men det å fjerne dem er heller tvilsomt.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2001-04-23:
Jeg foreslår Marit Nybakk.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2001-04-23:
Alle partier er opptatt av å finne flere og nye grep, slik at etablering av studentboliger får et løft. Den innstillingen som vi nå behandler, og dette forslaget kan bidra til det. På vegne av Arbeiderpartiet vil jeg derfor anbefale at dette forslaget kan vedtas nå, men vil i likhet med representanten Østberg fra Kristelig Folkeparti presisere at vi ikke ønsker å ta stilling til det før utredningen er ferdig. Jeg regner da med at Regjeringen kommer tilbake til Stortinget med dette på en hensiktsmessig måte.
Lars Sponheim (Venstre), 2001-04-23:
På vegne av representanten Leif Helge Kongshaug og meg selv vil jeg få fremme forslag om endring i lov av 19. juni 1969 nr. 66 om merverdiavgift § 30, forenkling av avgiftsbetaling for mindre virksomheter.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-04-23:
Ot. prp. nr 45 for 2000-2001 inneheld tre forslag til endringar av gjeldande lovverk. Det er for det fyrste ei endring i leigegardslova § 3. Det er for det andre ei endring i husleigelova som gjeld ein presisjon i § 12-5 fyrste punktum om at husleigetvistutval har kompetanse til å handsama alle tvistar etter den gamle husleigelova frå 1939, og det er for det tredje eit forslag om å oppheva ei føresegn i husleigereguleringslova – § 16 – som blir overflødig som følgje av § 12-5, som gjeld kompetansen til husleigetvistutvala. Dei to siste endringane har komiteen ingen merknad til. Når det gjeld endring i § 3 i leigegardslova, føreslår Regjeringa ei utviding av den forkjøpsretten kommunane i dag har ved omsetning av leigegardar til òg å gjelda husvære som kan eigna seg til studentbustader. Departementet legg til grunn at forkjøpsrett føreset at eigaren vil selja og at seljaren får marknadspris. Det er brei politisk semje om eit behov for fleire studentbustader, og forslaget får støtte frå Arbeidarpartiet, Kristeleg Folkeparti, Senterpartiet og SV. Det går fram av innstillinga at Høgre og Framstegspartiet på prinsipielt grunnlag er ueinige. Høgre viser til at dei tidlegare har støtta kommunal forkjøpsrett for å sikra moglegheit til å overta eigedom for bebuarar som lenge har hatt den aktuelle leigegarden som heimen sin, men at dei er ueinige i den utvidinga som her er føreslått. Framstegspartiet er prinsipielt ueinig i kommunal og statleg forkjøpsrett. Det går òg fram av innstillinga at Framstegspartiet fortel noko meir enn andre om sitt syn og engasjement når det gjeld studenthyblar. Eg vil leggja til for resten av komiteen sin del at dei ulike partia nok òg kunne ha gjentatt det engasjementet som det einskilde partiet har vist av noko ulik grad, og dei forslaga som er fremma i ulik samanheng, men vi fant ikkje det føremålstenleg her.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-04-23:
I iveren etter å halda eit kort innlegg kom eg nok i skade for å vera vel kort. Lat meg då supplera på to punkt. For det fyrste vil eg seia til Ivar Østberg, som streka under omsynet til dei som eventuelt har hatt ein leigebustad som sin heim: Eg er glad for at ein i proposisjonen strekar under nettopp det at den det er aktuelt for, ikkje skal verta hiven på dør. Det skal vera ein føresetnad at ein framleis har høve til å leiga. Så til Erna Solberg sitt forslag. Eg oppfattar det slik, som presidenten no gjorde greie for, at det er eit forslag som Stortinget vil verta invitert til å ta stilling til. Men lat meg då seia frå Senterpartiet si side at det er nødvendig med eit breitt engasjement for å sikra fleire studentbustader, og at det er nødvendig med felles dugnad – både frå kommunar, Husbanken, samskipnader, stiftelsar og mange andre. Eg oppfattar dette forslaget som eit bidrag til ytterlegare kreative løysingar for å sikra endå fleire bustader. Så når vi kjem så langt, kjem eg til å rå Senterpartiet til å røysta for dette forslaget om ei utgreiing.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-04-23:
Det kjennest noko merkeleg å lytta til Arbeidarpartiet ved saksordføraren etter hans framstilling av denne saka. Det kjennest merkeleg å registrera den mangelen på vilje som han faktisk viser til å setja seg inn i kva dette forslaget i Dokument nr. 8:33 verkeleg handlar om. Det inneber ikkje ei generell opning for lån til aksjekjøp. Forslaget er eit forslag til endring i kommunelova som skal gjera det mogleg i spesielle tilfelle for ein kommune å tenkja langsiktig i høve til lokal eigarskap òg når ein ikkje i augneblinken har likvide midlar. Det er eit forslag som etter vårt syn både er klokt, fornuftig og framtidsretta. Her blir ein faktisk nærmast skremd med, ikkje minst frå Høgre, at konsekvensen av dette forslaget kan vera at kommunane ikkje lenger vil vera i stand til å ta seg av primæroppgåvene i høve til innbyggjarane sine. Eg må spørja: Kva slags påfallande mangel på tillit til det lokale sjølvstyret inneber ein slik fleirtalsmerknad, som altså både Høgre, Arbeidarpartiet og Framstegspartiet står saman om? Lat meg minna om at vi får ei sak seinare i vår som gjeld kommunane sin økonomi, som faktisk har mykje meir å gjera med kommunane sine moglegheiter til å utføra sine primære oppgåver, så eg håpar at desse tre partia tek med det dei her har sagt, og den bekymringa dei har for at kommunane ikkje skal utføra dei primære oppgåvene sine, til behandlinga av den saka. Vi har fremja dette forslaget fordi det skjedde ei innstramming i kommunelova, og det vart varsla at eit slikt forslag ville bli utforma på ein måte som gjorde at departementet ville ha moglegheit til å bruka meir tid nettopp for å fremja ein tekst som ikkje innebar generelle moglegheiter til å ta opp lån til aksjekjøp. Siktemålet er altså at ein kommune skal ha moglegheit til å sikra lokal eigarskap over tid. Vi legg ikkje skjul på at vi er opptekne av offentleg eigarskap i kraftsektoren og kva det har å seia når det gjeld langsiktig, lokal ivaretaking. Vi er usamde i den ordninga som er i dag, og som altså set grenser når det gjeld strategisk eigarskap, frivillige tilpassingar og omsetning av kraftaksjar. Til dei som framleis vil hevda at dette handlar om moglegheiter til generelle låneopptak, er det gjort ei presisering frå mindretalet. Forslaget er difor òg utforma slik at Regjeringa skal ha moglegheit til å koma tilbake med ei lovendring som passar på akkurat det. Her er det altså på den eine sida moglegheiter og på den andre sida grenser som skal ta omsyn til dei største bekymringane frå fleirtalet.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-04-23:
Det er eit uttrykk som seier at der det er vilje, der er det veg. Eg synest både brevet frå statsråden og hennar innlegg i dag viser at ho ikkje er interessert i å undersøkja moglegheitene noko nærmare. Eg finn grunn til å minna om at det faktisk ikkje er kreativiteten korkje i SV eller i Senterpartiet som ligg til grunn for det forslaget som er fremma, men ei påvising frå Kommunalbanken til komiteen av kva endringane i kommunelova i fjor innebar. Det er faktisk òg slik at for den som er opptatt av at mange kommunar har ei høg gjeldsbyrde, vil det her liggja moglegheiter for avkasting, som basis for finansiering av offentlege tenester. Eg merka meg at statsråden på dette punktet faktisk er einsidig opptatt av å sikra dei kommunane som frå før har midlar, moglegheiter til å skaffa seg ytterlegare inntekter. Intensjonen bak er altså den som Kommunalbanken peikte på. Det er kommunar som i dag er interesserte i å vareta lokal eigarskap. Nokre er kvar einaste veke pressa til å vurdera å selja sine kraftaksjar fordi det ikkje er samsvar mellom oppgåver og midlar i dag. Men nokre kommunar ynskjer altså at det framleis skal vera mogleg å vareta den lokale eigarskapen med dei fordelane dei ser det har.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-04-23:
Eg takkar for Hoddevik si klargjering av Høgre sitt standpunkt. Eg kan berre nok ein gong konstatera at det heller ikkje frå Høgre si side er vilje til å setja seg inn i på kva bakgrunn dette forslaget vart fremja, den henstillinga, den påvisinga som kom frå Kommunalbanken i forhold til dei grensene som no vart sette, der moglegheita altså har vore der før, men der endringa i fjor førte til ei innstramming. Så gjev Høgre sitt innlegg meg moglegheit til eit spørsmål som gjeld framtidig eigarskap innan kraftsektoren. Dersom Sverre Hoddevik skulle gi råd om på kva måte ein framover skulle sikra offentleg og lokal eigarskap, ville han då meina at det hadde noko for seg å framleis gi lokale folkevalde moglegheit til å ta opp lån i ein situasjon der dei var utan likvide midlar? Det kunne til og med gjerast med ei tidsavgrensing. Ville han gi det rådet, eller meiner han at den innstramminga som no har skjedd, ikkje får følgjer? Eg vil påstå at Karin Andersen(presidenten klubbar) vil få rett i høve til konsekvensane dette vil ha når det gjeld utfasing(presidenten klubbar) (presidenten klubbar) (presidenten klubbar)
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2001-04-23:
Som saksordføreren sa, har det vært tverrpolitisk enighet om at det vil være viktig å sørge for flere studentboliger. Vi har på forskjellig vis forsøkt å bidra til dette, og Ot.prp. nr. 45 gjør det ved å foreslå forkjøpsrett for eiendommer slik at de kan brukes til studentboliger, bygd av eller bygd om av samskipnader. Kristelig Folkeparti støtter dette. For oss er det også viktig å understreke, som det står i proposisjonen, at hvis det er beboere som blir boende i eiendommen, er det viktig at disse får førsteretten, og som det står: «I vurderinga må ein også leggje vekt på at bustaden er heimen til bebuaren, medan andre moglege interessentar ikkje har slik kjenslemessig tilknyting til eigedomen. Dersom eigedomen blir overdrege til andre, vil leigaren likevel ha rett til å fortsetje leigeforholdet på same vilkår som før.» Dette er viktig for Kristelig Folkeparti. Vi er i det hele tatt ute etter å finne fleksible ordninger, slik at vi kan tilby rimelige boliger til studenter. Vi oppfatter Høyres forslag her i dag, hvor man ber om en utredning, nettopp som et forsøk på å finne ordninger. Det kan umulig være galt at Regjeringen utreder dette, og så får vi ta stilling til det når utredningen kommer. Jeg vil anbefale at Kristelig Folkeparti støtter Høyres forslag.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-04-23:
Selv om det er slik at Fremskrittspartiet går imot kommunal forkjøpsrett, er det altså på et prinsipielt grunnlag. Fremskrittspartiet har ingenting imot intensjonen i forslaget om å skaffe flere boliger til studenter, noe som det altså er et stort behov for i dag, spesielt i de store byene og først og fremst i Oslo. Fremskrittspartiet har gått inn for å garantere nybygging av 2 000 studentboliger i løpet av en fireårsperiode, og har også gått inn for at studenthybler skal kunne fullfinansieres gjennom Husbanken. Fremskrittspartiet er imidlertid som nevnt prinsipielt motstander av kommunal eller statlig forkjøpsrett til eiendommer og boligenheter, og en kan altså på det grunnlaget ikke gi sin tilslutning til dette forslaget. Det som trengs, er bygging av flere boliger totalt sett, og da først og fremst i de store byene, ikke en forskyvning av boligproblemene over på andre grupper boligsøkende, slik det her legges opp til. Flertallet griper her etter mitt syn tak i problemet i feil ende, og det bidrar ikke til å løse selve hovedproblemet, nemlig en generell mangel på boliger og studentboliger i de større byene. Av disse årsaker finner Fremskrittspartiet å gå imot forslaget til endring av § 3 i lov om kommunal forkjøpsrett til leiegårder. Det er ingen tvil om at vi trenger flere studentboliger. Jeg vet at det har vært mange debatter, at det har vært sagt mye om dette tidligere i denne sal, men lite har blitt gjort. Situasjonen er meg bekjent fortsatt prekær på dette området. Det er også slik at det å bygge flere studentboliger ville avlaste boligpresset, spesielt her i Oslo som prisene er så høye nettopp på grunn av det store presset og misforholdet mellom tilbud og etterspørsel når det gjelder bolig. Mer bygging er tingen, og da er altså akilleshælen, spesielt nok en gang når det gjelder Oslo, boligtomter, disponible arealer som kan benyttes til boligbygging. Når det gjelder forslaget fra Høyre, støtter Fremskrittspartiet til sjuende og sist det forslaget. Vi synes forslaget er et positivt bidrag til å avhjelpe den begredelige situasjonen vi har når det gjelder studentboliger her i dette landet.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-04-23:
Fremskrittspartiet støtter saksordførerens forslag til innstilling, og for øvrig flertallets syn i denne sak, om ikke å bifalle det det fremmes forslag om. Fremskrittspartiet ser det ikke som noen kommunal oppgave å være aksjespekulant eller medeier i kraftselskap eller energiverk. Fremskrittspartiet ser det slik at enhver aksjeinvestering innebærer en viss risiko for tap, også innen energisektoren, og det ville ikke være fornuftig å la kommunene bli fristet til å ta opp store lån for å investere i kraftaksjer på vegne av kommunens innbyggere. På den annen side er det slik at det offentlige eierskapet i Norge er altfor stort fra før. Det er et stort problem for Norge at det offentlige faktisk eier 50 pst. av bedriftene og næringslivet her i landet. Fremskrittspartiet ønsker derfor endringer bl.a. i konsesjonslovgivningen, slik at private kan kjøpe seg sterkere inn i energiverkene. Det ville bidra til at verdien av de kommunalt eide energiverkene kunne øke, og flere kommuner ville med fordel kunne selge sine energiverk til en høyere markedspris enn det de får i dag – til private – og dermed både slette sin lånegjeld og styrke sin økonomiske situasjon vesentlig i fremtiden. Et stort problem for norske kommuner i dag er faktisk høy lånegjeld. Det er et velkjent problem for oss alle. I dag er det altså slik at kommunene må selge sine andeler hovedsakelig bare til Statkraft eller til andre kommuner. Dette gir en altfor lav pris på denne type aksjer, når det er så få kjøpere i markedet. Forslaget fra SV og Senterpartiet er altså et forslag som på en måte er med på å skru hele utviklingen i energisektoren tilbake i tid, og heldigvis er det ingen andre enn de to partiene selv som synes at forslaget er noe særlig godt. Det er heller ingen tvil om at kommunene ikke er et godt nok profesjonelt eierskap. Kraftbransjen, energibransjen, er i dag blitt særdeles komplisert, og vi trenger profesjonelle eiere som kan ivareta og føre norske energibedrifter videre i en særdeles konkurranseutsatt situasjon, som de kommer til å møte i fremtiden. Derfor er min klare konklusjon at kraftmarkedet og energiverkene må få et mer profesjonelt eierskap, og kommunene passer på ingen måte inn i dette eierskapet.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-04-23:
Jeg har inntrykk av at SV fortsatt lever i den tidsalderen da det offentlige hadde monopol på fossekraft og arvesølv. Det var slik det skulle være før i tiden. Jeg må si at jeg har litt vanskelig med å få tak i formålet, spesielt til representanten fra SV, med dette offentlige eierskapet. Jeg kan ikke se noen særlig praktisk nytte for norsk energiproduksjon at man skal få et slikt eierskap som det sannsynligvis her legges opp til. Da energiloven kom i 1990, ble energimarkedet liberalisert. Den gangen var det over 200 energiverk. Alle sa den gangen at det skulle ned til fem-seks-sju-åtte-ni-ti, det skulle skapes større enheter, og det skulle bli konkurranse. Den utviklingen har gått noe tregere. Selv om enkelte fortsatt ønsker at det skal være et sterkt offentlig eierskap i energisektoren, og at arvesølvet må beholdes på offentlige hender, vil jeg gjerne få spørre om det er slik at SV legger opp til at vi skal få en ny type rike kraftkommuner. Vi vet at de kommunene – jeg kan nevne Bykle i mitt fylke Aust-Agder, som er landets rikeste kommune – som har mye kraftressurser og kraftproduksjon innenfor sine grenser, er blant landets rikeste målt i inntekter pr. innbygger. Hvis noen kommuner skulle gå til store oppkjøp av kraftaksjer, kunne det ikke bli en bieffekt at vi fikk nye kommuner som ble veldig rike, mens andre igjen ble fattige fordi de solgte til en dårlig pris – og man får en dårlig pris i dagens marked.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-23:
SV har støttet Regjeringens forslag i denne saken. Vi har i innstillingen ikke listet opp vår politikk for bygging av studentboliger, men jeg tror vi hadde kommet ganske høyt opp i den konkurransen hvis vi hadde valgt å gjøre det. SV har ikke de prinsipielle motforestillingene mot loven som Fremskrittspartiet og Høyre har. Vi ser at det er nødvendig med tiltak på boligsektoren, og at det er nødvendig å bruke forkjøpsretten for å kunne etablere tilstrekkelig mange studentboliger. Når en er inne på hva som er hovedproblemene i forhold til å få bygd nok studentboliger og billige utleieboliger, vil jeg si at det ikke er noen tvil om at tomtesituasjonen er noe av det viktigste – ikke bare mangelen på tomter, men også prisen på tomtene. Derfor er et av hovedvirkemidlene hvis man skal nå målsettingene på disse viktige områdene, at spesielt stat og kommune er villig til å gå inn i slike prosjekter med billige tomter. Det er man nødt til for å få prisene ned. Det er faktisk det eneste som vil fungere – hvis man da ikke skal inn med svært høye statlige tilskudd – for å få prisene ned på et slikt nivå at studenter eller andre med dårlig råd, har råd til å bo der. Så til det forslaget som er lagt fram fra Høyre i dag. Etter SVs syn ser det ut til å passe veldig bra å få utredet en slik ordning, kanskje tilknyttet denne saken. For hensikten må jo være å få fortgang i etableringen av flere studentboliger, og da er finansieringen av det en nøkkelfaktor. Høyres forslag går ut på å gjøre finansieringen noe mer forutsigbar for dem som skal bygge, og da må vi som ønsker økt bygging, være med og se på om det går an å finne ordninger for at finansieringen skal kunne bli klarlagt på et tidligere tidspunkt. Da må vi også anta at flere prosjekter blir realisert. Og det er en målsetting som, slik jeg oppfatter det, hele Stortinget slutter seg til. SV kommer derfor til å stemme for forslaget.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-23:
Det er riktig at det er viktig å fokusere på at forbrukerne trenger både en trygg, sikker og rimelig elforsyning, og at det trenger å være profesjonelle eiere for å få til det. Men jeg stusser nok over at representanten Johansen fra Arbeiderpartiet nå nesten i klartekst sier at det er unaturlig at det er kommunene som kan være det, at man har andre måter å ordne dette på og sikre offentlig eie. Jeg regner med at man sikter til Statkraft og den store kapitalutvidelsen som man har fått til der. Det burde kanskje borge for at det betyr at Arbeiderpartiet er helt sikker på at Statkraft skal fortsette som stor eier og ikke privatiseres. Men når representanten Johansen viser til at det bare er de store enhetene og de store eierne som kan tilby gode vilkår til sine kunder, medfører vel ikke det riktighet. Denne saka dreier seg ikke om at man pålegger kommunene å fortsette som eiere eller pålegger dem å kjøpe seg opp. Det dreier seg om å gi dem den samme muligheten som andre eiere i kraftmarkedet har, nemlig til å ta opp lån når de ønsker å utvide sitt eierskap av strategiske eller forretningsmessige grunner. Slike vurderinger må alle eiere kunne få lov til å gjøre helt uavhengig av hvem de er. Det dreier seg om like regler for dem som opptrer i det samme markedet, og den forutsetningen blir brutt med dette forslaget som er lagt fram nå.