Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
Mens vi i denne sal diskuterer videre utvikling av velferdsstaten, må våre kolleger i de fleste europeiske land foreta smertefulle kutt, noen fordi de er tvunget til det, andre fordi de simpelthen gjennomfører tradisjonell høyrepolitikk i møte med finanskrisens utfordringer. Faren er at arbeidsledigheten kan bite seg fast på et høyt nivå over lang tid. Ungdomsledigheten er skremmende. Vi står i fare for å miste en hel generasjon. Konsekvensene kan bli dramatiske. Over hele kontinentet marsjerer folk allerede i gatene. I en sånn situasjon begynner enkelte raskt å se seg om etter syndebukker. Jeg er redd for at vi de nærmeste tiårene kan stå overfor store motsetninger og mye sosial uro dersom landene ikke makter å håndtere arbeidsledigheten og sosial trygghet, men heller gjennomfører store kutt i velferdsordningene. Høyreekstreme kommer til å utnytte dette for alt det er verdt. De henter sin næring fra motsetninger og hat, utrygghet for nye utviklingstrekk i samfunnet og ofte ved å forherlige fortiden. Jeg tror vi ser den første bølgen av hva vi potensielt står overfor også innenfor demokratiet, både i Nederland og i Sverige. Geert Wilders' Frihetsparti og Sverigedemokraterna gjorde overraskende gode valg, begge med en fiendtlig retorikk overfor innvandrere. I begge land er de på vippen. Da trengs det kloke politikere. Også her i Norge har vi hatt krefter som ønsker å bygge opp om og nøre opp under etniske motsetninger. Høyreekstreme har imidlertid ikke fått skikkelig rotfeste, både fordi vi er et lite og transparent land, og fordi vi har et samfunn preget av små forskjeller. Fremmedhat biter ikke på folk som lever i harmoniske samfunn. Den nordiske modellen – som nå etter hvert må kalles den norske modellen – er en enestående verdenssuksess. Hovedforklaringen på denne suksessen er, som mange har pekt på, en stor offentlig sektor, et relativt høyt skattenivå og et utmerket samarbeid mellom partene i arbeidslivet. Store reformer fører ikke til opptøyer og demonstrasjoner her i landet, slik vi ser det i andre land. Dette er samtidig et av de sterkeste uttrykkene, slik jeg ser det, for norsk kultur: Vi løfter sammen, vi tar vare på hverandre – noe vi f.eks. ser i frivillig sektor – og vi ønsker ikke at det skal være stor forskjell mellom folk. Denne suksessformelen vil Fremskrittspartiet rive bort. Siv Jensen har sagt det tydelig: Det blir total forandring, det blir «markedstenkning på alle nivåer». Det er helt ufattelig. Det var jo denne tankegangen som kastet folk ut i krisen, og som gjorde at titusenvis har mistet jobben, huset, framtiden. Samtidig kommer Christian Tybring-Gjedde med stadige antydninger om at Norge og norsk kultur er truet. Han påstår at vi dolker norsk kultur i ryggen, og at landet vårt gjennom innvandring på sikt kan rives i filler. Han skriver: «Det er Ap som gir oss tusenvis av nye nordmenn fra ulike kulturer», og peker på familieinnvandring og ekteskap. Ja, vi gir faktisk nordmenn selv valget om hvem de ønsker å gifte seg med. Flere tusen nordmenn gifter seg på tvers av grensene. Vil Fremskrittspartiet stoppe dette? Skal Fremskrittspartiet innføre en norsk variant av tvangsekteskap? Det skulle vel være litt av en reklame i kampen om å være tiltrekkende for arbeidsmigranter dersom vi ikke aksepterte at de kunne ta med seg familien hvis de ble boende her. Eller skulle vi heller ha lært av Canada, når de sier at mangfold er deres største styrke, og når skolene bruker det at det snakkes flere språk i skolegården, som et av sine fremste fortrinn? Canada er ikke i ferd med å rives i filler. Jeg blir fristet til å spørre, siden Tybring-Gjedde er nestemann på talerlisten. Er det det faktum at toppscoreren i eliteserien heter Mohammed, som truer med å rive landet vårt i filler? I så fall måtte det irritere Tybring-Gjedde noe vanvittig da John Carew sikret oss seieren mot Portugal. Og dersom Fremskrittspartiet er så bekymret for norsk kultur, hvorfor kutter de da i kultursektoren med 1 mrd. kr? Nei, det Tybring-Gjedde faktisk roper, er stopp verden, jeg vil av. Han bør heller innse at det er Fremskrittspartiet som er den største trusselen mot norsk kultur. Deres politikk vil gi tusenvis av tapte arbeidsplasser, det vil gi dårligere lønns- og arbeidsvilkår, det vil gi mindre penger til fellesskapet, og det vil bidra til store skiller mellom folk.