Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2015-06-11:
Landet vårt er avhengig av gode utdanningstilbud og forskning av høy kvalitet, og vi skal ha høye ambisjoner for norsk universitets- og høyskolesektor. Stortinget har vedtatt den første langtidsplanen for forskning og høyere utdanning. Der ble vi enige om noen langsiktige satsinger og tydelige prioriteringer for framtiden. Vi forplikter oss til å trappe opp forskningsinnsatsen. Vi tidfestet et mål om at FoU skal utgjøre 3 pst. av BNP innen 2030. Vi ble enige om å satse på felt som marin og maritim forskning, på klima, miljø og miljøvennlig energi og på muliggjørende teknologier, og vi ble enige om et mål om å utvikle flere fagmiljøer av fremragende kvalitet. Samtidig som vi trenger spydspissene, trenger vi også gode profesjonsutdanninger over hele landet. Vi trenger gode utdanningstilbud til framtidens lærere, sykepleiere, ingeniører, økonomer osv. Jeg opplever at det er bred politisk enighet om at vi må foreta visse strukturelle endringer i sektoren for at vi skal klare å nå disse målene. Flere rapporter peker på at vi har for mange små og sårbare fagmiljøer i Norge, og vi har kanskje ikke innrettet UH-sektoren optimalt for å få mest mulig igjen for de investeringene vi gjør i sektoren. Jeg synes derfor det er bra at det nå er en rekke positive prosesser på gang. Jeg tror ikke at fusjoner er det eneste saliggjørende, men jeg tror at det mange steder vil være nødvendig og positivt. Jeg vil derfor rose regjeringen for å ha satt i gang dette arbeidet, og ikke minst de ulike institusjonene som har tatt utfordringen på alvor, og satt i gang et omfattende arbeid. Samtidig har jeg ved flere anledninger advart mot å fusjonere institusjoner mot deres vilje. Jeg tror en fusjon vil ha best forutsetninger for å bli vellykket dersom partene ser en gjensidig nytte av fusjonen og ønsker seg en slik prosess. Jeg er derfor glad for at komiteen uttrykker at departementet ikke skal utelukke at institusjoner som kan oppfylle framtidige krav til kvalitet som selvstendige institusjoner gjennom et forpliktende samarbeid med andre, skal få muligheten til det. Jeg er også glad for at det skal foretas en helhetsvurdering av institusjonene, basert på kvalitetskriteriene, og at også forhold som studentinvolvering i forskningen, studenttilfredshet og oppfølging av studentene skal tillegges vekt. Nå åpner Stortinget for at institusjoner igjen skal kunne skifte kategori. Det betyr at flere av dagens høyskoler skal kunne søke om å få bli universiteter. Samtidig skjerper vi akkrediteringskravene noe. Jeg mener dette er fornuftige grep. Det er ikke lenger kategoritilhørigheten som er det naturlige skillet i arbeidsdelingen mellom ulike institusjoner. Både universiteter og høyskoler tilbyr i dag både profesjonsutdanninger og disiplinstudier. De er underlagt samme lovverk og samme finansieringssystem. Jeg tror også at en universitetsstatus for de institusjonene som oppfyller kvalitetskravene, kan bidra til å styrke rekrutteringen av både gode studenter og gode forskere fra utlandet og dermed bidra til at vi når noen av de nasjonale målsettingene som vi har satt oss for sektoren. Samtidig er jeg opptatt av at vi skal ha en arbeidsdeling i sektoren. Alle må ikke prøve å bli som Universitetet i Oslo eller NTNU. Ulike institusjoner har ulike oppgaver og ulike roller. Derfor trenger vi et finansieringssystem som legger til rette for dette, og som bidrar til faglig og profilmessig spissing ved institusjonene. Jeg er også opptatt av at vi skal ha et gjennomsiktig finansieringssystem. Det er storting og regjering som bevilger ressurser til institusjonene, og det er disse bevilgningene som i stor grad har bidratt til eventuelle skjevheter i systemet, men vi trenger nå bedre innsikt i hvordan basiskomponenten er sammensatt. Mer åpenhet og gjennomsiktighet vil være en styrke for sektoren, og komiteen ber nå derfor departementet komme tilbake til dette i forbindelse med endringene i finansieringssystemet. Helt til slutt noen få ord om styring og ledelse: Spørsmålet om valgt eller ansatt rektor har skapt offentlig debatt. Jeg mener det finnes gode argumenter for begge deler. Derfor er jeg tilfreds med at det fremdeles skal være opp til den enkelte institusjon å velge dette, og at valgfriheten faktisk blir mer reell etter den endringen som nå foretas.