Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-09:
Jeg vil innledningsvis si at jeg er enig i stort sett alle de betraktninger som Ola D. Gløtvold kom med, så jeg trenger ikke å gjenta så veldig mange av dem. SV har stått sammen med Arbeiderpartiet om å være en pådriver for innføring av fastlegeordningen nettopp for å få en ryddighet og en veilederfunksjon knyttet opp mot pasientene videre i systemet. Jeg må si at jeg er svært overrasket over at Arbeiderpartiet nå kommer med dette forslaget, som på mange måter bryter med hele intensjonen knyttet til fastlegeordningen, og jeg synes veldig mye av teksten i forslaget bærer preg av at det er lite gjennomtenkt, og at det er lite faglig belegg for det som står der. Jeg registrerte også Sonja Sjølis innvendinger i forhold til at mindretallet ikke er villig til å gå inn på forsøk. Så langt jeg oppfatter det, også i forhold til mindretallet, er det få motforestillinger, så vidt jeg kan se, også i fagmiljøene mot at henvisningskravet fra lege til kiropraktor bortfaller som en forsøksordning. Det kan være nyttig å se på de erfaringene. Det er også tankevekkende at en så pass stor andel er til behandling hos kiropraktor uten forutgående henvisning. Så det har man neppe noe særlig å tape på. Det at kiropraktor skal kunne henvise til fysioterapeut, virker lite kontroversielt og må gjerne kunne utprøves. Når det derimot gjelder sykmelding, er det et poeng knyttet til den økningen av sykmeldingskostnader man har hatt, at man har et operativt system knyttet til kvalitetssikring av sykmeldinger. Det har et stortingsflertall gang på gang understreket, og så beveger man seg bort fra det ved å gjøre systemet både uoversiktlig og relativt vanskelig kontrollerbart for Rikstrygdeverket. Jeg registrerte med interesse at forslagsstilleren Asmund Kristoffersen i et intervju med Aftenposten på spørsmål om hvor lang tid han mente kortvarige sykmeldinger er, svarte at det må i hvert fall ikke være mer enn åtte uker. Ut fra min bakgrunn som rådgivende lege for Rikstrygdeverket opplever jeg at en sykmelding på åtte uker på ingen måte er noen kort sykmelding. Det er slik at man da må skrive en sykmelding II, gi en nøye redegjørelse overfor Rikstrygdeverket ved det lokale trygdekontor, kanskje møte i et basismøte og gjøre rede for hva slags andre tiltak man da tenker seg gjennomført, i dette tilfellet for pasienter med muskel- og skjelettlidelser, hvor nettopp legen skal synliggjøre en bredde i tilnærmingen som man nå alternativt skulle forvente at kiropraktor skulle kunne gjøre. Det virker veldig lite gjennomtenkt. Så tenker man seg å åpne for henvisning til spesialist. Det spesialistene jevnt over forventer, er at det skal være tatt blodprøver av pasientene. Det skal være utredet med tanke på revmatiske sykdommer. Det skal være henvist med tanke på om det foreligger svulster i ryggmargskanalen som et alternativ til at det f.eks. er en skiveutglidning. Betyr det i så fall at man skal åpne for at kiropraktorer også skal begynne å ta blodprøver? Tenker man seg i så fall, hvis kiropraktorer ikke skal gjøre det, at de skal rekvirere prøvene på legens kontor, og at legen skal sitte der som en passiv tilskuer, selv om han har helt andre faglige synspunkter på det? Tenker man seg at dette skal bedre det faglige samarbeidet? Det spørsmålet jeg stiller meg, er: Har man i det hele tatt tenkt gjennom det? Det svaret som forslagsstilleren gir til Aftenposten, tyder på at selv de mest basale delene av dette forslaget har man ikke noen grunnleggende tanker omkring. Det gjelder spesielt i forhold til lengden på sykmeldingen. Det er helt åpenbart at i det øyeblikket man beveger seg utover arbeidsgiverperioden som nå er på 16 dager, begynner man å få et dokumentasjonsbehov overfor trygdekontoret. Trygdekontoret vil forvente at noen tar ansvaret knyttet til denne sykmeldingen, eventuelt også i samarbeid med arbeidsgiver, og det fører til at vi får en helt annen arena enn det kiropraktorer vanligvis opererer på. Jeg vil si at det ville være banalt hvis motforestillingene mot dette ene og alene skulle være begrunnet i at legen skal ha en slags autoritet som man ikke må gi til andre. Poenget er jo at man må sikre et ansvar for dette. Man må faktisk peke på at det er du som har ansvaret – har du tenkt på alternativene? Har du snakket med arbeidsgiver for å sikre en oppfølging her, kanskje med en raskere tilbakeføring til arbeidsstedet? At man også tenker seg at dette skal kunne virke kostnadsbesparende, er helt illusorisk. Det er sånn at Lægeforeningen i sitt svar når det gjelder dette forslaget, etter å ha snakket med dem som har utført forsøket, helt tilbakeviser at det i det hele tatt var noen forskjell på de to kontrollgruppene. Heller ikke det har forslagsstillerne fått med seg. Det står at i den undersøkelsen fra Norge som det er henvist til i Dokument nr. 8-forslaget, var det ingen forskjell i den totale sykmeldingstiden for de pasientgrupper som tok kontakt direkte med kiropraktor, mot de som ble henvist fra primærlege. Dette får altså forslagsstillerne til å bli en kostnadsbesparelse på 1 milliard kr. Det er klart at hvis man opererer med den typen fiktive tall og klarer å ta ned de mest utrolige størrelser fra en skyfri himmel, vil man kunne få til det meste innen Helse-Norge. Men det er altså ikke slik Helse-Norge fungerer.