Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2008-12-02:
Vel vitende om at vi kommer tilbake til konkretiseringen av denne konvensjonen i Odelstingets møte senere i dag vil jeg kort bare peke på Norges internasjonale forpliktelser som sjøfartsnasjon. ILO-konvensjon nr. 186 om sjøfolks arbeids- og levevilkår har nemlig større betydning utenfor Norge enn i Norge. Og når vi, som den første av de større vestlige sjøfartsnasjonene, ratifiserer konvensjonen, er det selvfølgelig uttrykk for vår ambisjon om å være en ledende skipsfartsnasjon, samtidig som vi solidariserer oss med sjøfolk verden rundt og med alle dem som langt fra opplever de vilkår og de arbeidsforhold som norske sjøfolk kan nyte godt av. Like fullt er det også i vår egeninteresse at sjøfolks arbeids- og levevilkår heves til et anstendig nivå. Knapt noe yrkesområde har i så stor grad vært preget av sosial dumping som sjømannsyrket. Derfor er det så nødvendig at det etableres internasjonale avtaler som setter standarder for arbeidstakernes rettigheter og arbeidsmiljø. Og jeg er glad for at Norge, dvs. myndighetene og partene i arbeidslivet, spiller en aktiv rolle i ILO. I dette tilfellet gjelder det rederinæringen og sjømannsorganisasjonene. Denne konvensjonen dekker alle vesentlige sider ved arbeids- og levevilkårene på skip – fra minstealder, helsekrav, ansettelsesvilkår, lønnsutbetaling, hjemreiser, ferier og arbeidsmiljø til velferdsordninger. Det nye er imidlertid at alle skip på over 500 tonn i internasjonal fart mellom to utenlandske havner skal ha et eget sertifikat som beviser at flaggstaten har kontrollert og funnet arbeids- og levekårene om bord på skipet i samsvar med de kravene som stilles i konvensjonen. Flaggstatene pålegges altså et tilsynsansvar. Jeg har særlig merket meg at skip fra stater som ikke har ratifisert konvensjonen, skal behandles på samme måte som skip fra nasjoner som har ratifisert konvensjonen. Sjøfolks rettigheter og sosiale vilkår skal med andre ord ikke være noe konkurranseelement nasjonene imellom. Slike bestemmelser finnes for øvrig også i andre konvensjoner om sikkerhet og miljøforurensning til sjøs. Det er bra at sjøfolks arbeids- og levevilkår i større og større grad utlignes mellom nasjonene, og at det etableres internasjonale kontrollmekanismer. Jeg kan vel ikke akkurat si at Fremskrittspartiets bakstreverske opptreden i sakens anledning overrasker meg. Fremskrittspartiet dyrker stadig den frie og uhemmede konkurransen. Det er denne avgudsdyrkelsen som får president Bush til å framstå som den reneste sosialist, og Norge som et kommunistisk samfunn. Derfor mener Fremskrittspartiet at vi ikke bør ratifisere denne konvensjonen. Vi bør vente – i det minste til alle andre europeiske stater har ratifisert den. Partiet frykter at om Norge går foran, kan det påføre oss en konkurranseulempe. Hvis alle tenker som Fremskrittspartiet, vil ingen konvensjon bli ratifisert noen gang. I fremskrittspartistaten vil Norge aldri gå foran på noe som helst område som kan forbedre arbeidstakernes arbeids- og levevilkår. Jeg har selvfølgelig tillit til at sjømannsorganisasjonene merker seg akkurat dette, skjønt egentlig er dette bare et skalkeskjul for Fremskrittspartiets egentlige oppfatninger, der de reiser alvorlig tvil om konvensjonens innhold. Men det skal vi komme tilbake til senere i dag.