Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Gjennomføringen av Nav-reformen, om hvordan arbeids- og velferdsforvaltningen fungerer, har blitt diskutert av Stortinget mange ganger de seneste årene. Det har vært interpellasjoner, spørretimespørsmål, kontrollhøringer og budsjettdiskusjoner, og det er bra. Vi trenger en levende diskusjon om utformingen av arbeids- og velferdspolitikken. Vi trenger også en diskusjon om hvorvidt organiseringen fungerer godt nok. Slik sett er jeg glad for at Fremskrittspartiet fremmer forslag som de mener vil være forbedringer. Det gir oss muligheten til å diskutere veivalg. Samtidig tillater jeg meg å hevde at en del av forslagene fra Fremskrittspartiet bærer preg av omkamp. Det er synd, for jeg mener at vi burde bruke denne diskusjonen til mer enn å diskutere gammel uenighet. Det som er kjennetegnet på norsk politikk og den norske modellen, er at det gjennom politisk kamp og konflikt har blitt etablert kompromisser som det i ettertid har vært konsensus om. Jeg har merket meg at Fremskrittspartiet sier de er sterkt kritiske til den norske modellen, og det kan slås fast at forslagene som nå er fremmet, ikke er noe forsøk på å bygge konsensus om de kompromisser som et samlet storting, unntatt Fremskrittspartiet, sluttet seg til da Nav-reformen ble vedtatt våren 2005. Nav-reformen var, som flere på talerstolen har vært opptatt av i dag, en omfattende reform. Vi kan sammenligne med etableringen av folketrygden. Stortingsmeldingen om folketrygden kom til Stortinget i 1948, og folketrygden ble etablert i 1967. Det tok mange år med planlegging og diskusjon. Når det gjaldt Nav-reformen, ble den fremmet i melding til Stortinget i 2002–2003. Proposisjonen kom i 2004–2005, og det første Nav-kontoret ble åpnet året etter, i oktober 2006. Det var en rask omveltning og en stor omveltning. Hvis jeg skal si noe om det som er hovedkonklusjonen når det gjelder Nav, er det at det fremdeles er store utfordringer, men at det i hvert fall ikke var bedre før. Jeg mener at det var riktig å etablere Nav-reformen, for det var ikke noe bedre før, da folk måtte gå fra kontor til kontor og ikke få hjelp noe sted. Og mange var på midlertidige ytelser over lang tid. I store trekk er saksbehandlingstiden i dag innenfor de krav som etaten selv har satt. Det er langt flere brukere, både de med helseproblemer og de som er arbeidssøkere, som får oppfølging med sikte på at de skal komme i arbeid. Brukerundersøkelsene viser også en veldig klar framgang. Arbeids- og velferdsetaten skal arbeide systematisk videre med å forbedre seg. Samtidig skal de utvikle moderne IKT-løsninger og iverksette en viktig uførereform. Dette er krevende oppgaver som kommer i tillegg til løpende drift. Jeg kan ikke i dette innlegget kommentere alle forslagene fra Fremskrittspartiet, men jeg vil trekke fram to forslag. Det handler om forslaget om å statliggjøre Nav-kontorer og forslaget om å sette ned et nytt offentlig utvalg. I Nav-kontoret skal brukere med sammensatte bistandsbehov få en helhetlig oppfølging. I tiden framover vil det derfor være økt behov for et tettere samarbeid mellom stat og kommune for å legge til rette for at utsatte grupper blir inkludert og tilknyttet arbeidslivet. Nav-reformen er ung, og det er bare to år siden det siste Nav-kontoret ble etablert. I utviklingen av en ny forvaltningsmodell er to år svært kort tid. Hvis vi gjennom statliggjøring skulle valgt en annen modell for Nav-kontorene nå, ville vi måtte starte en helt ny runde med omorganisering og usikkerhet, framfor å la det lokale samarbeidet fortsatt utvikle seg. De siste årene er det vedtatt en rekke reformer – Nav-reformen, arbeids- og virkemiddelreformen, pensjonsreformen, uførereformen – reformer vedtatt etter grundige utredninger og forankret i en helhetlig strategi for arbeidsretting av ytelser og bedre oppfølging av brukere med sammensatte behov. Jeg har tro på at vi over tid vil se resultater i tråd med Nav-reformens overordnede mål, og at det nå er viktig å arbeide systematisk videre med de strategier og tiltak som ligger til grunn for reformarbeidet. En egen offentlig utredning med det mandat som forslagsstillerne her skisserer, vil etter min vurdering ikke bidra til fart og trygghet i den krevende implementering av reformen og vedtatte tiltak for å styrke arbeidslinjen og forvaltningen.