Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2000-05-16:
Representanten Marthinsen har på vegne av saksordføreren gitt en god og grundig gjennomgang av justiskomiteens innstilling til Dokument nr. 8-forslaget fra Fremskrittspartiet om innstramninger i utlendingsloven. Idet Arbeiderpartiet deler hans konklusjon på alle punkter, ser jeg ikke behov for en detaljert argumentasjon med egne ord for hvorfor vi avviser de enkelte lovendringsforslagene. Samtidig har vi for ca. ett års tid siden vurdert her i Stortinget åtte av de i alt elleve paragrafene Fremskrittspartiet ønsker endringer i – jeg viser her til behandlingen av Ot.prp. nr. 17 for 1998-99 – og for disse henvises spesielt til representanten Marthinsens redegjørelse. Selv om det er viktig med en løpende vurdering av utlendingslovgivningen, bør vi som lovgivere gi nylig vedtatt lovverk tid til å virke før fornyet debatt. Innholdet i Dokument nr. 8-forslaget gir meg imidlertid grunn til å anta at forslagsstillerne – kanskje litt overraskende når en ser hvem det er – ikke har registrert fjorårets gjennomgang av utlendingsloven og de vedtak som da ble gjort. De paragrafene som ikke ble vurdert ved behandlingen av loven i fjor, er §§ 8, 15 og 47. Her finner jeg grunn til å gjenta, eller utfylle med vår begrunnelse grunnlaget for å avvise forslagene. Paragraf 8 gjelder vilkårene for arbeids- og oppholdstillatelse. Her mener vi at forslaget er unødvendig, da forskriftene som gjelder i dag, allerede stiller vilkår om at underhold og bolig må være sikret for den tid søknad om oppholdstillatelse i henhold til § 8 gjelder for. Arbeiderpartiet mener også at det ikke er ønskelig med en endring av vilkårene for opphold i samme paragraf, ved at de skal endres fra dagens «sterke menneskelige hensyn» og «særlig tilknytning til riket» til «særlig sterke menneskelige hensyn» og «særlig sterk tilknytning til riket». Dagens lovtekst gir uttrykk for en streng vurdering, og det opplyses fra departementet at kriteriene slik de er utformet, er strenge og har fungert godt i de ni årene man har hatt reglene. Jeg er ikke overrasket over at Fremskrittspartiet bruker lovforslag som politisk markering basert på synsing, uten nærmere gjennomgang. Det forbauser meg imidlertid litt at Høyre hiver seg på den samme karusellen. Er det for å smyge seg tettere opp til Fremskrittspartiet? Hva vil opphopning av adjektiver i lovforslag bety for utformingen av kriteriene? Hele komiteen anviser imidlertid også den ryddige veien, som at det ble gitt nye retningslinjer om oppmyking av asylkriteriene fra januar 1998. Departementet har opplyst at praksis vedrørende oppholdstillatelse på humanitært grunnlag også er under vurdering, og at Regjeringen vil foreta en generell gjennomgang av hva vi legger i begrepet «sterke menneskelige hensyn» i utlendingsloven, for å se om det er behov for justeringer. Justiskomiteen har understreket at en omlegging av politikken på dette området måtte forelegges Stortinget, og komiteen har i den forbindelse bedt om at Regjeringen i forbindelse med budsjettproposisjonen for neste år orienterer Stortinget om eventuelle endringer i praksis når det gjelder opphold på humanitært grunnlag og familiegjenforening. Dette mener jeg må være det nødvendige grunnlag for å drøfte endringer i loven. Arbeiderpartiet mener heller ikke at man bør endre ordlyden i § 15. Norge har en forpliktelse til å ta stilling til om en asylsøker har grunn til å frykte forfølgelse og dermed har behov for beskyttelse. Enhver søker skal subsidiært vurderes ut fra mulig innvilgelse av opphold på humanitært grunnlag, hvor lov og regelverk gir kriterier. En skjønnsmessig avgjørelse om at en slik vurdering skal skje, vil svekke rettssikkerheten lagt inn i lovgivningen. Arbeiderpartiet mener at brudd på utlendingsloven bør ha konsekvenser og ber Regjeringen orientere Stortinget om hvordan brudd på utlendingsloven håndheves, f.eks. i hvor stor grad brudd fører til strafferettslige forføyninger eller forvaltningsmessige forføyninger. Vi mener at påtalevilkårene av allmenne hensyn bør beholdes, og går derfor imot at man skal endre lovens § 47. For de øvrige forslag til endringer viser jeg som sagt til representanten Marthinsens redegjørelse. Jeg vil imidlertid også gi noen kommentarer til mer generelle problemstillinger som tas opp i denne saken. Når det gjelder det totale antallet asylsøkere og flyktninger som kommer til Norge, må vi forvente svingninger fra år til år. Når Fremskrittspartiet peker på den store økningen i 1999, har det bl.a. sin årsak i krigen i Kosovo. Jeg skal la diskusjonen om den ligge. Det eneste faste antall vi kan påregne, er antallet kvoteflyktninger pr. år, hvor flertallet her i salen mener måltallet bør være 1 500. Jeg vil her benytte anledningen til å understreke vår forpliktelse i forhold til kvoteflyktningene og det internasjonale FN-systemet, også i forhold til at det kanskje er denne typen flyktninger som er vanskeligst stilt. Det virker på meg litt underlig at man ikke har klart å følge opp måltallet sett i forhold til det store antallet flyktninger som befinner seg i leirer rundt omkring. Som jeg sa, må vi forvente svingninger i antall asylsøkere. En fast grense her vil kunne bryte med våre internasjonale forpliktelser. Men da må vi også ha et saksbehandlingssystem som kan tilpasse seg svingninger slik at saksbehandlingstiden ikke blir uforholdsmessig lang, noe som betyr både unødige kostnader og vanskeligheter for den enkelte. Jeg forventer at Regjeringen aktivt vil bidra til at dagens saksbehandlingstid kortes ned, bl.a. med bakgrunn i økte bevilgninger fra Stortingets side. Vi har her i Stortinget vedtatt endringer som skal gjøre det mulig å rekruttere arbeidskraft fra land utenfor EØS-området, og vi er fra vår side innstilt på at Regjeringen fortsatt skal ha dette under løpende vurdering dersom det er behov for ytterligere justeringer. Men jeg vil advare mot å blande dette sammen med retningslinjer for vår flyktning- og asylpolitikk ut fra en betraktning om at de fleste eller alle asylsøkere er økonomiske flyktninger. En innstramning av vilkårene for opphold på humanitært grunnlag for så å liberalisere arbeidsinnvandringen har ingen naturlig sammenheng, slik at dette er gjennomgående sammenfallende grupper. En slik kortslutning mener jeg vil kunne ramme rettssikkerheten for dem som er asylsøkere og ikke arbeidsinnvandrere. Hva gjelder henvisningen til generøse ordninger og signaler om en liberal praksis som grunnlag for at asylsøkere kommer til Norge, tror jeg at både sentrumsregjeringen og Fremskrittspartiets markedsføring av norsk flyktning- og asylpolitikk, særlig de to siste årene, fra hvert sitt ståsted har gitt asylsøkere urealistiske forestillinger. Norsk flyktning- og asylpolitikk avgjøres nasjonalt basert på våre internasjonale forpliktelser. Men samtidig kan vi heller ikke være upåvirket av omgivelsene rundt oss. Og som jeg har sagt tidligere: Over tid kan ikke vi ha en flyktning- og asylpolitikk som avviker vesentlig fra den våre naboland, for ikke å si resten av Europa, fører. Vi mener derfor det er nødvendig at det f.eks. for gruppen irakiske asylsøkere, som ikke har behov for beskyttelse, skal gis midlertidig oppholdstillatelse uten rett til familiegjenforening, på lik linje med retningslinjene som gjelder i Danmark. Mitt siste moment gjelder misbruk av asylinstituttet, og først og fremst menneskesmugling. Det skal vi motarbeide og reagere på både nasjonalt og gjennom internasjonalt samarbeid. Men vi skal gjøre det på en måte som retter søkelyset mot bakmennene, og som stiller dem til ansvar, ikke ved å fokusere på gruppen flyktninger og asylsøkere på en negativ måte generelt, eller på enkeltpersoner som er satt i en vanskelig posisjon, og som kanskje er gitt urealistiske forhåpninger. Jeg regner med at vi på et senere tidspunkt også får anledning til å drøfte bl.a. kriteriene for opphold på humanitært grunnlag og familiegjenforening når Regjeringen kommer tilbake med en orientering til Stortinget i budsjettproposisjonen for neste år.