André Oktay Dahl (Høyre), 2012-03-08:
Jeg er ikke så høy, så det går. Den 22. juli kan aldri gjøres ugjort. Terrorangrepet rammet alle nordmenn. Det var det største angrepet på norsk jord siden annen verdenskrig og var et direkte angrep på demokratiet og på unge mennesker som ville delta i det og slåss for det. Alle våre tanker går til dem som ble direkte berørt. Men de tankene, og ikke minst handlingene vi må gjøre etterpå, er enda viktigere nå som de aller fleste har fått det hele mer på avstand og verden går videre. I alle sorgprosesser er det for veldig mange vanskelig å takle den stillheten som oppstår når alle har fått kondolert og ofte trekker seg tilbake etter noe tid. I media er det selvfølgelig ikke stille her, og vi kommer til å bruke mange år på å granske og tenke på og finne ut hvordan vi kan gjøre Norge tryggere. Men den omtanken som ofre og pårørende følte fra hele Norge i tiden etterpå, er det viktig at vi som mennesker også fortsetter å gi. I tillegg må vi huske på at det er mange ofre for vold og overgrep og annen kriminalitet som føler dette ekstra sterkt, fordi det ripper opp i noe de selv har opplevd, slik at det er flere enn dem som var direkte berørt 22. juli og dagene etterpå, som er berørt av det som skjedde. Samtidig som vi i dag peker ut en vei videre og påpeker enkelte kritiske punkter, er det også, som flere har nevnt, viktig å berømme departementsansatte som opplevde 22. juli, og som nå jobber under svært krevende forhold for å gjøre en formidabel jobb for å serve regjering, storting og folk og alle dem som gjorde en jobb på selve den grusomme dagen og etterpå. Jeg synes det er en styrke for ofre, pårørende, det norske folk, for alle som ble direkte involvert, og også for Stortinget som vårt øverste politiske organ, at alle partier, som flere har nevnt, står sammen om viktige punkter i denne innstillingen. Resultatet viser vel også at det var et poeng å sette ned en slik særskilt komité. Det ble ikke et gjesp, men en arena hvor alle partier i både opposisjon og posisjon har bidratt. Litt gnisninger har det vært, men i sum har alle, av respekt for hva dette handler om, gjort en jobb jeg håper har bidratt til å styrke tilliten til Stortinget ved at vi alle erkjenner at vi har et felles ansvar, og at vi tar det ansvaret. Jeg har lyst til på vegne av Høyre å takke komitéleder og saksordfører for en god jobb, og jeg har også lyst til å takke storfraksjonslederen, Jan Bøhler, for en åpenhet og ærlighet i arbeidet i komiteen – i møtet med alle partier – som det står stor respekt av. Det har gjort at dette resultatet er blitt så godt. Den 22. juli kan – og jeg understreker kan – ha synliggjort at norske myndigheter er gode på å samarbeide oppad og nedad i et hierarki, men ikke nødvendigvis samarbeider like godt på tvers. Bistandsinstruksen skal gjennomgås, men forslaget til vedtak under VII er om mulig enda viktigere, for, som flere har pekt på, i alle år har det kanskje vært mentale eller kulturelle barrierer mellom politi og forsvar som operativt hindrer best mulig samarbeid. Hvis alt er planlagt i lang tid i forveien, fungerer det bra – ikke nødvendigvis fullt så godt hvis noe mer uventet skjer. Det er jo trusselbildet fremover, at det uventede kan skje. I tillegg vil jeg peke på det som Aftenposten påpeker i dag, som er utrolig viktig å få på plass før rettssaken tar til, at alle som trenger hjelp, får det, for den rettssaken kommer til å koste ekstremt mye for dem som har vært direkte berørt. Vi må alle, overfor alle, overfor ordførere og kommuner, påvirke på den måten vi kan for å sørge for at de får den bistanden de trenger før rettssaken tar til. For Høyre har det gjennom flere år vært viktig at Stortinget får mer informasjon om kompetanse- og ressurssituasjonen til PST og kan vurdere oppgavestrukturen nærmere. Forventningsavklaringer knyttet til hva PST er i stand til å levere av sikkerhet, må stå i forhold til den faktiske ressurssituasjonen og tilgjengelige metoder. Vi kan selvfølgelig aldri ha et åpent seminar om alt mulig når det gjelder sikkerhet og PST. Men Stortinget som bevilgende og lovgivende myndighet har behov for mer kunnskap om PSTs ressurssituasjon, hvilke oppgaver som bør prioriteres opp og ned, samt hvilke utfordringer som anses størst for utføringen av oppdragene som gis. Det er lovet en ekstern gjennomgang. Det er Høyre glad for, men det er viktig å understreke at det er Stortingets informasjonsbehov som må dekkes på adekvat måte. Høyre forutsetter at det er en nær dialog med samtlige av Stortingets partier om hvilken form som velges, og om hvilken måte man skal gjøre dette på for å dekke dette behovet. Men, som representanten Bøhler var inne på, PST kan ikke alene forebygge terror. Som en del av den brede og overordnede planen som en enstemmig komité foreslår, hører forslagene til vedtak under I og II hjemme i samme kontekst. Skal man forebygge terrorisme, og ikke minst selvradikalisering, som kan bidra til enkeltmannsterrorisme, hører evaluering av politirådene og SLT hjemme her. For effektiv forebygging av all kriminalitet må skje tidlig, og det skjer først og fremst lokalt. At kommunene involveres i det arbeidet, er helt nødvendig, og jeg er derfor spesielt glad for at disse to forslagene, som med en litt annen ordlyd har blitt fremmet av Høyre tidligere, nå får enstemmig støtte. Vi må ha som mål å forebygge og å oppdage mennesker som faller utenfor, og som opparbeider et hat mot storsamfunnet, på et tidligst mulig tidspunkt. Derfor er disse forslagene viktige. Det verste angrepet på norsk jord i moderne tid har gjort at vi nå også i større grad diskuterer spørsmål som ikke har stått så høyt på den politiske dagsordenen som de gjør nå. Høyre er glad for at man varsler gjennomgang av regelverk og praksis knyttet til f.eks. sakkyndiges rolle og tilregnelighetsvurderinger. Høyre ønsker også fremover at vi ser nærmere på hvordan videoopptak kan skape større rettssikkerhet og mer reelle muligheter til å stille kontrollspørsmål til sakkyndigeerklæringer i retten. Jeg viser til Høyres og Fremskrittspartiets mindretallsforslag om det og tar opp det forslaget. Jeg skal avstå fra å legge opp til en debatt om politidekning, IKT, investeringsbehov og synlig nærpoliti. Det er jeg enig med regjeringspartiene i at vi kan diskutere på mange, mange andre arenaer, og det kommer vi til å gjøre også, det kan jeg love. Men jeg vil kort påstå at nok politidekning ikke er et helt generelt tema, men en forutsetning for å ha både noe å forebygge med, noe å respondere med og noe å bygge beredskap på. Vi ser i alle fall frem til en utredning av spørsmål om responstid og vurdering av hva vi egentlig har og ikke har av politi til å respondere med. Som nevnt er jeg glad for den brede enigheten som er oppnådd. Det gir Stortinget en mulighet til å være både den medspilleren og samtidig den kontrolløren når det gjelder regjeringens arbeid, som er nødvendig fremover. Det er nå den virkelige jobben begynner med å gjennomføre mye av det som vekslende politiske flertall ikke nødvendigvis har gjort nok med. Vi har alle ansvar, og vi må ta det ansvaret. Dette er en begynnelse på det. Avslutningsvis vil jeg derfor advare mot at disse debattene, når vi har mange av dem, ikke munner ut i at man kun sier: Det er viktig med styrket og bedre beredskap. For det koster! Vi trenger å vite hvilke reelle kapasiteter vi har, hva vi trenger, og hva det koster. Terrortruslene blir ikke mindre. Samtidig blir også klimautfordringene større. Varmere, villere vær, kombinert med åpne grenser og økt terrortrussel, skaper store utfordringer. Vi må kanskje stikke fingeren i jorda og tenke på hva vi har av reelle muligheter for å få gjort noe med dette. Den debatten skal vi ta på et annet tidspunkt. Men det er viktig at vi alle har det i bakhodet når vi på en rekke felt eventuelt lover hva vi skal gjøre fremover. Helt avslutningsvis: Samholdet vi hadde politisk, og i folket, etter 22. juli, var flott, det var vakkert, og det var verdig. Både det politiske Norge og nordmenn flest besto en viktig prøve. Å gjennomføre de 14 forslag til vedtak som vi kommer til å stemme for her i dag, er neste prøve for oss som politiske myndigheter, men også for hver enkelt. For det å skape et tryggere samfunn handler ikke bare om politiske vedtak, det handler om å skape trygge mennesker i trygge hjem – mennesker som føler tilhørighet, mennesker som bryr seg om hverandre, mennesker som følger med i hverandres liv, og mennesker som er engasjert utover det at tv-en virker. Vi er avhengige av mennesker som ser naboene sine, som ser når barn er i faresonen, og som ser at skoleelever faller utenfor, for vi kan risikere at vi utvikler nye terrorister, og da er det uinteressant om det er en religiøst fundert terrorisme, eller om det er en annen form for mistillit til storsamfunnet. Det viktigste er at vi skaper trygge mennesker i trygge hjem, sånn at vi er sikre på at vi gjør alt vi kan for å forhindre noe lignende som det som skjedde 22. juli. Jeg tar med dette opp de forslag som Høyre står enten alene om eller sammen med andre om.