trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-10-12:
Når det gjelder den politiske vurderingen av om det er ønskelig med gasskraftverk eller ikke, så er Fremskrittspartiet – og har hele tiden vært – på linje med Arbeiderpartiet og Høyre i sak. Men vi har en tilleggsproblematikk i denne gasskraftsaken. Og tilleggsproblematikken er bl.a. den som Tore Nordtun nå tok opp, hvor vi har et sterkt ønske om at myndighetene også skal opptre rettslig korrekt. Det er ikke slik at et stortingsflertall kan gjøre akkurat hva det vil. Også et stortingsflertall og en regjering er bundet av å følge lovregler. Stortinget har den fordel at hvis en lovregel er til hindring for det stortingsflertallet vil gjøre, så kan stortingsflertallet endre loven. Men man må først endre loven før man gjør noe som det kanskje ikke er rettslig adgang til. Om dette sa lovavdelingen i Justisdepartementet – ikke departementet, altså statsråden, men avdelingen – den 6. mars: «Dersom etablering av gasskraftverk medfører betydelige utslipp av klimagasser uten å føre til en tilnærmet tilsvarende reduksjon av utslipp eller miljøskader andre steder, kan det etter Lovavdelingens syn på denne bakgrunn reises ganske tungtveiende rettslige innvendinger mot å gi utslippstillatelser etter forurensningsloven.…Det vil videre ha betydning med hvilken sikkerhet – rettslig og faktisk – tillatelsen vil gi miljøfordeler andre steder.» Så sier altså statsråden nå at hun har prøvd om det er imøtekommelse av at det «rettslig og faktisk» er utslippsnedgang andre steder. Hun sier riktignok «vi» på vegne av departementet. Men departementet er da statsråden! Det er statsrådens skjønnsmessige politiske vurdering, og hun er såpass forsiktig at hun sier at det er «mest sannsynlig» at dette skjer. Det er noe ganske annet enn det lovavdelingen sier. Dette er jo en invitasjon fra Regjeringen til miljøorganisasjoner som er imot gasskraftverk, til å gå til rettsapparatet for å få en avgjørelse. Den er det nemlig ikke Miljøverndepartementet som treffer. Den er det domstolene som treffer. Dette er jo en invitasjon til at dette bør bli prøvd rettslig for domstolene. Mitt spørsmål til statsråden er – og dette var et tema på vårparten i en debatt i mai/juni: Hvorfor i all verden har ikke Regjeringen sørget for det nærmeste vi kommer en rettslig akseptabel vurdering? Lovavdelingen i Justisdepartementet har nemlig laget en betenkning om dette basert på dagens fakta.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-10-12:
Tore Nordtun sa når det gjaldt det rettslige, om forurensningsloven gav adgang til en slik omgjøringsbeslutning som Regjeringen har truffet: Denne adgangen er til stede. Han viste til Miljøverndepartementets og miljøstatsrådens vurdering. Men i denne sammenheng er ikke Miljøverndepartementet en rettslig instans som kan avgjøre med sikkerhet om adgangen er til stede. Miljøvernministeren er et politisk medlem av en politisk regjering. Det at hun har den oppfatningen, aksepterer jeg, men det nytter ikke å slå fast, som Nordtun gjorde, at denne adgangen er til stede. Det er det bare en domstol som kan avgjøre. Men det er klart at Stortinget gjør mye uten å vente på domstolsavgjørelser. Det Stortinget gjør når det er rettslig tvil, er å innhente uavhengig juridisk ekspertises vurderinger, når det gjelder generell lovfortolkning, er det lovfortolkningen. Og som statsråden nå sa, har vi lovfortolkningen. Men det som er det merkverdige, er at hun ikke har fulgt opp den lovfortolkning som lovavdelingen gav – sitat fra lovavdelingens uttalelse av 6. mars: «Det vil videre ha betydning med hvilken sikkerhet – rettslig og faktisk – tillatelsen vil gi miljøfordeler andre steder.» Dette ordet «faktisk» er noe man kan undersøke. Og hva er da det normale? Jo, det normale for en regjering som vil være på trygg grunn i forhold til norsk lov, er å innhente fagdirektoratets eller fagtilsynets eller fagutvalgets vurdering – i denne sammenheng Statens forurensningstilsyn – av om det er «faktisk», slik at det vil gi miljøfordeler andre steder. Jeg tror det. Jeg håper det. Men jeg er ikke noen sånn ekspert og «faktisk». Hvorfor har da ikke Miljøverndepartementet, hvis de mener de er på trygg grunn når det gjelder «faktisk», innhentet et slags «uavhengig av departementet-bevis» for det? Når de ikke gjør det – de passer faktisk på ikke å gjøre det – kan man ikke feste særlig lit til statsrådens vurdering av det faktiske forhold, og når hun heller ikke innhenter noen uavhengig juridisk ekspertise på det rettslige, kan man heller ikke tillegge statsrådens vurdering noe særlig vekt. Jeg konstaterer at stortingsflertallet i denne sammenheng ikke går foran med et godt eksempel når det gjelder å forsikre seg om at man holder seg innenfor norsk lovgivning.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-10-12:
Jeg må si at debatten om gasskraft og lovligheten rundt de vedtak som er gjort, igjen tar en ny vending, og i denne sammenheng deler jeg for en gangs skyld fullt ut både Carl I. Hagens resonnement og argumentasjon. Jeg aksepterer fullt ut at Arbeiderpartiet for enhver pris har tenkt å bygge gasskraftverk. Jeg aksepterer at Arbeiderpartiet som en konsekvens av det finner at man må foreta lovendring og skaffe seg flertall i Stortinget for å gjennomføre de nødvendige lovendringene. Men jeg må si at det er oppsiktsvekkende når representanten Tore Nordtun sier at man har fått bekreftelse på at vi holder oss til norsk lov, og miljøvernministeren, som er faglig ansvarlig, i neste omgang velger å bruke så vage formuleringer som det miljøvernministeren gjør i denne saken, på bakgrunn av de vurderingene som er gjort av lovavdelingen i Justisdepartementet. Mitt spørsmål til miljøvernministeren er: Er det slik at man, som Tore Nordtun sier, har fått bekreftelse på at vi holder oss til norsk lov, eller er det slik, som man kan tolke miljøvernministeren, at man mest sannsynlig – mest sannsynlig – holder seg til norsk lov?
Inge Lønning (Høyre), 2000-02-17:
Representanten Evje har helt rett i sine antakelser om at jeg aldri har spilt i de høyeste divisjonene, men jeg har tilstrekkelig rede på fotball til å vite når noe er bak mål.(Munterhet i salen) Jeg har en ganske bestemt fornemmelse av at det er litt på siden av det som er temaet både i forskningsmeldingen og komiteinnstillingen, å diskutere norsk fotballpolitikk. Det var faktisk ikke det jeg inviterte til. Jeg ønsket bare å peke på det paradoksale i at vi i dag har skapt et samfunnsklima hvor man ofte får til svar når avisene intervjuer ungdomsskoleelever, akkurat den aldersgruppen, at deres høyeste fremtidsdrøm er å bli profesjonelle fotballspillere – ikke fordi man er opptatt av hodespill, men fordi man er opptatt av at da kan man omsette bena sine for et par hundre millioner kr. Og det er akkurat i forbindelse med den tankegangen jeg for min del tror at vi har en nasjonal oppgave når det gjelder å få unge mennesker til å skjønne at kanskje er de fremragende forskere som vi har fostret i Norge – i forrige århundre, da Norge ennå var et meget fattig og meget beskjedent land i Europa, hadde vi et forbløffende høyt antall av aldeles fremragende forskere – litt mer fremtidsrettede idealer å forholde seg til enn den drømmen som kan telles ut i cash i øyeblikket. (Munterhet i salen) Det slo meg for noen år siden da vi feiret et jubileum for vår store matematiker Sophus Lie, at det var umulig å få det norske poststyret til å lage et frimerke i sakens anledning fordi man hadde aldri hørt navnet Sophus Lie. Man trodde det var navnet på et auditorium på Blindern, hvilket det også er. Samtidig utgav man i Russland flere serier med frimerker med bilder av Sophus Lie. Faktisk er norsk forskning langt bedre kjent i utlandet enn i Norge.
Inge Lønning (Høyre), 2000-02-17:
Jeg kan bekrefte representanten Reikvams antakelser om at den lille reservasjon i formulering primært refererer seg til tidligere erfaringer. Det forholder seg nemlig slik at denne formelen, gjennomsnitt av OECD-landenes nivå, har vært i omløp ganske lenge i norsk forskningspolitisk sammenheng uten at det har materialisert seg i konkrete resultater. Det er også derfor vi i komiteen har samlet oss om det klare pålegget til Regjeringen om en konkretisering av målene og fremfor alt, om å presentere en trappestige for hvorledes man trinn for trinn tenker seg at dette målet skal være nådd i løpet av femårsperioden. Fra Høyres side kan jeg i hvert fall bekrefte at vi er rede til å følge opp i handling det vi sier i ord. Vi har som kjent også i vårt alternative budsjettforslag hvert eneste år de siste årene vært opptatt av å styrke ikke minst universitetene som selve grunnmuren i det norske forskningssystemet. Men her må naturligvis hvert enkelt parti tale for seg og ta ansvar på egne vegne for det man er med på å si gjennom komiteinnstilling og gjennom de vedtakene Stortinget inviteres til å fatte i dag.
Inge Lønning (Høyre), 2000-02-17:
Jeg skal ikke komme representanten Norvoll til unnsetning når det gjelder det siste svaret han gav, men det slo meg at han kunne jo ha svart med å vise til Arbeiderpartiets hovedslagord fra siste valgkamp: «Arbeid og utdanning skal lønne seg.» Det hadde kanskje vært et bedre svar. Men det er kanskje mer relevant å komme tilbake til det når Stortinget skal behandle lærerrekrutteringsmeldingen om kort tid. Det er en klar sammenheng mellom problemstillingen i den meldingen og problemstillingen i den meldingen vi behandler i dag. Når jeg bad om ordet, var det bl.a. for å supplere Norvoll på ett punkt. Han sa at merknaden om at forskningsfondet skal opp på 10 – 15 mill. kr, var en flertallsmerknad fra Høyre og Arbeiderpartiet. Han glemte SV, som også er med i det samme flertall. Det gjør flertallet enda litt mer imponerende. Når Arbeiderpartiet har blitt stående alene om en del av sine merknader i innstillingen, tror jeg det skyldes at de etter mitt skjønn, på mange måter representerer en avsporing i forhold til det som er meldingens hovedsak. Det gjelder den lange merknaden om Nord-Norge, som inviterer til en debatt som etter mitt skjønn hører hjemme i en helt annen sammenheng enn i behandlingen av en melding om den nasjonale forskningsinnsatsen. Det har ingen mening i den sammenheng å begynne å regne ut et landsgjennomsnitt for forskning – hva nå det regnestykket skulle bero på – og så begynne å vurdere de enkelte landsdelenes forhold til dette gjennomsnittet. Det er en avsporing. Men en enda mer iøynefallende avsporing synes jeg Arbeiderpartiets fraksjonsmerknad om «centres of excellence» er. Det er jo et gjennomgående trekk i forskningsmeldingen og i komiteens innstilling at vi denne gangen satser på konsentrasjon og kvalitet der hvor vi i lang tid har vært opptatt av helt andre hensyn. Arbeiderpartiets medlemmer sier at de er enig i dette, men så legger de til at også «centres of excellence» skal ses i regional sammenheng. Da blir ikke bare poenget borte, men da motsier man seg selv direkte.
Inge Lønning (Høyre), 2000-02-17:
Med referanse til en tidligere meningsutveksling i denne debatt får jeg kanskje si at det er ikke alltid like lett å spille ball med Fremskrittspartiet. Man føler seg ofte grunnleggende usikker på om man i det hele tatt spiller på den samme banen. Representanten Evje fremstilte det som om flertallet – hun sa til og med alle andre partier – i komiteinnstillingen går inn for regionalisering og stedbundethet, og at «dette nå skal regionaliseres». Dette er med respekt å melde meningsløst. Enhver som har lest komiteinnstillingen, må kunne registrere at det er meningsløst. Det er både i meldingen og i komiteinnstillingen ett drag som er gjennomgående, nemlig at kvalitet skal være det avgjørende kriterium når det gjelder anvendelse av forskningsmidler i det norske systemet. At Fremskrittspartiet ikke har klart å få med seg det poenget, er overraskende. Når det gjelder Fremskrittspartiets egne merknader i komiteinnstillingen, har jeg avstått fra å kommentere dem, fordi jeg har store problemer med å forstå hva de betyr, og hva som er hensikten. Men på ett punkt kunne jeg gjerne ønske en liten forklaring fra representanten Evje. Komiteens flertall har i innledningen sagt at man legger «vekt på forskningens allmennkulturelle dimensjon, som et instrument for menneskets evne og trang til å vinne kunnskap og innsikt både om seg selv, om samfunnet og om omverdenen i videste forstand». Så sies det en del mer om denne allmennkulturelle dimensjonen. På dette punkt er alle de andre partiene med, Fremskrittspartiet er det ikke. Så kommer det: «Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet vil bemerke at forskningens allmennkulturelle dimensjon er viktig, men må tones ned.» Hva ligger der i denne nedtoningen av forskningens allmennkulturelle verdi? Det skulle jeg gjerne få et svar på.
Inge Lønning (Høyre), 2000-02-17:
Det kunne jo være fristende å følge opp forrige replikk med å spørre hvorfor Kristelig Folkeparti ikke har sagt noe om Ytre Namdalen i denne innstillingen, eller om andre landsdelers forhold til landsgjennomsnittet. Jeg synes det taler til Kristelig Folkepartis fordel at man ikke har brukt anledningen til den slags vimpelheising i forbindelse med en forskningsmelding som gjelder den nasjonale innsatsen. Det er et annet spørsmål jeg gjerne skulle ha fått en liten utdypning på fra representanten Lyngstad. Det er jo et klart flertall i komiteen som står bak forslaget om en betydelig opptrapping av kapitalen i forskningsfondet, og det er også nevnt beløpsstørrelse fra et flertall bestående av Høyre, Arbeiderpartiet og SV. Nå står regjeringspartiene sammen med oss om forslaget, men ikke om premissgrunnlaget for forslaget. Derfor er det interessant å be representanten Lyngstad utdype noe nærmere hvorledes han for sin del fortolker uttrykket «betydelig økning». Hva betyr «betydelig økning» i denne sammenheng slik regjeringspartiene ser det? Det er for øvrig kanskje tillatt å referere en ytring som jeg har fanget opp fra en person i det norske forskningsmiljøet, som for så vidt er en kommentar til denne betydelige og substansielle satsing, nemlig at det er en fordel for norsk forskning når Arbeiderpartiet er i opposisjon, fordi da har Arbeiderpartiet som regel vesentlig bedre råd enn når de sitter med ansvaret selv. Men hva legger regjeringspartiene i uttrykket «betydelig økning»?
Inge Lønning (Høyre), 2000-02-17:
Statsråden sa at han leste utenat. Jeg ville jo anbefale at han fortrinnsvis leste innenat når det gjelder å forholde seg til akkurat komiteinnstillingen. La meg ellers si at jeg er enig med statsråden i at det er ganske tankevekkende at når Stortinget behandler en sak av denne dimensjon, er presselosjen tom, mens hver gang man behandler et middels gasskraftverk, er den overfylt. Det forteller jo mye om medienes evne til å holde styr på proporsjoner i dagens samfunn. Statsråden sa for øvrig også i sitt innlegg at Regjeringen «prioriterer heile landet». Det skulle jeg gjerne ha fått utdypet litt nærmere. Betyr det f.eks. at Regjeringens målsetting er at alle landsdeler skal ligge over landsgjennomsnittet? Ordet prioritere, hvis det skal ha noen mening, må vel bety at man bevisst setter noe foran noe annet. Men til det som er mitt egentlige spørsmål til statsråden. Statsråden sa i sitt innlegg at han betrakter Forskningsrådet som «ei ordning som fordeler pengar». Det må da være et litt beskjedent uttrykk på en så tung institusjon som Norges forskningsråd. Statsråden kommenterte ikke det som komiteen har sagt om evalueringen av forskningsrådsordningen. Derfor vil jeg gjerne få bekreftet at statsråden har merket seg det som står om viktigheten og gjennomføringen av dette, og i forlengelsen av det også at statsråden har merket seg det vi sier om behovet for å styrke samordningen av forskningsinnsatsen på tvers av departementsgrensene. Ville statsråden f.eks. anse det som en fordel om man i fremtiden knyttet denne samordningsfunksjonen opp til statsministeren, for virkelig å markere tyngden og betydningen av dette? Og så til sist, president, om jeg får lov –
Inge Lønning (Høyre), 2000-02-17:
Kan statsråden bekrefte at han vil komme tilbake med de to opptrappingsplanene, både for forskningsfondet og for forskningsbevilgningene, i revidert nasjonalbudsjett?
Inge Lønning (Høyre), 2000-02-17:
Forskningsministeren startet sitt innlegg i denne debatt med å presentere seg som en glad gutt i anledning dagen. Det har vært mitt inntrykk at også næringsministeren og fiskeriministeren har vært rimelig glade over det som ligger i innstillingen. Jeg har registrert at i debattens løp har også finansministeren innfunnet seg, og han er i dag iført mørk dress.(Munterhet i salen) Jeg håper ikke at det betyr at han ikke deler sine kollegers glede over det Stortinget er i ferd med å vedta når det gjelder forskningens fremtid i dette land. (Munterhet i salen) Fra spøk til alvor. Det gledelige ved denne debatt er at den viser at når det gjelder alle hovedlinjene i forskningspolitikken, er der enighet med unntak av ett parti, Fremskrittspartiet, som bokstavelig talt har meldt seg ut av virkeligheten. Det var nesten patetisk å lytte til partileder Hagens innlegg i denne debatt, hvor han til og med lot som om han ikke kjenner Stortingets forretningsorden, som han ellers pleier å kjenne rimelig godt, og anklaget flertallet for at man ikke fremmet konkrete bevilgningsforslag i behandlingen av en stortingsmelding. Sannheten er vel at både Fremskrittspartiets merknader i innstillingen og innlegget fra Carl I. Hagen i salen i dag viser at Fremskrittspartiet har ingen forskningspolitikk og heller ingen utdanningspolitikk. Det har vært sagt fra flere hold i denne debatt at det er en målsetting å ha to tanker i hodet på én gang. Det kan jo være å legge listen høyt. Men én tanke burde man se seg rom til i hodet når det gjelder Norges fremtid – og det er faktisk Norges fremtid vi diskuterer når vi diskuterer satsingen på forskning og utdanning. Det gledelige ved forskningsmeldingen og behandlingen av forskningsmeldingen her i Stortinget i dag er at Stortinget har lagt inn en helt konkret bestilling allerede til revidert nasjonalbudsjett, det vil si i inneværende halvår. Det betyr at Stortinget også har erklært seg beredt til å trekke de nødvendige praktiske konsekvenser av sitt syn på behovet for en offensiv når det gjelder forskning i Norge. Det vil jeg fremdeles mene det er et visst historisk sus over. Jeg må si at jeg gleder meg til den debatten Stortinget skal ha når vi får den konkrete opptrappingsplanen tilbake fra Regjeringens side i forslaget til revidert nasjonalbudsjett.
Inge Lønning (Høyre), 2000-02-17:
Jeg vil gjerne overfor min ærede medrepresentant Ursula Evje bidra med en liten utdypning av hva jeg siktet til med min kommentar til Carl I. Hagens innlegg i denne debatt. Det er jo slik at når en partileder som ikke sitter i vedkommende fagkomite, melder seg på med et hovedinnlegg i en debatt som dette, forventer man at vedkommende har noe å si. Man forventer kanskje til og med at vedkommende vil noe. Jeg konstaterte med en viss undring at det ville hr. Hagen aldeles ikke, han hadde ikke et eneste ord å si om sitt partis forskningspolitikk eller utdanningspolitikk. Nå har jeg jo registrert at Fremskrittspartiet er inne i en prosess hvor man diskuterer med seg selv hvorvidt partiet skal bli et seriøst parti eller skal fortsette som hittil. Slik sett tolket jeg vel kanskje Carl I. Hagens innlegg som et indirekte innlegg i den debatten, for hvis det innlegget skulle danne målestokken, vil det vel i beste fall ha lange utsikter med hensyn til å bli et seriøst parti. Det er grunnleggende viktig, synes jeg, at alle partier i denne sal har et begrunnet syn på hva forsknings- og utdanningspolitikken skal bety for Norges fremtid. Det som, så vidt jeg forstod, var hovedinnsigelsen fra representanten Evjes side, og også tidligere i Carl I. Hagens innlegg, var at de forslag innstillingen munner ut i, ikke er konkrete nok. Da registrerer jeg med undring at Fremskrittspartiet selv har fremmet tre forslag i innstillingen, og de utmerker seg ikke akkurat ved å være mer konkrete enn de forslag som flertallet har fremmet. Snarere, hvis man går nærmere inn i dem, vil man se at de er svært generelle, og at de ikke er noe annet enn en anmodning til Regjeringen om vidløftige og omfattende utredninger. Så vidt jeg kan skjønne, merker denne komiteinnstillingen seg ut i forhold til gjennomsnittet av komiteinnstillinger som behandler stortingsmeldinger, ved å levere meget presise og meget konkrete bestillinger til Regjeringen, og de er også levert med en helt konkret tidsfrist, nemlig at Stortinget ønsker å gå videre og presisere sine standpunkter gjennom bevilgningsvedtak allerede i revidert nasjonalbudsjett, det vil si i inneværende halvår. Stort mer konkret enn det kan Stortinget vanskelig være i behandlingen av en melding fra Regjeringen.
Inge Lønning (Høyre), 2000-02-17:
Jeg har gjort meg skyldig i en alvorlig feil, nemlig å betegne Carl I. Hagens innlegg i denne debatt som et hovedinnlegg. Det var et 5-minutters innlegg, for å være helt presis. Men selv på 5 minutter er det jo mulig å komme med en ytring om innholdet i norsk forsknings- og utdanningspolitikk, respektive innholdet i Fremskrittspartiets utdannings- og forskningspolitikk. Jeg konstaterer at selv etter det siste innlegget har Carl I. Hagen ikke sagt ett eneste ord om innholdet – ikke ett eneste.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-02-17:
Jeg fikk en ubendig lyst til å gripe fatt i noe representanten Lønning sa om flukt av norske ungdommer til noe annet enn forskning i utlandet. Han sa faktisk at det ikke er så farlig om man ikke har noe i hodet, bare man har det i bena. Ut fra det synspunktet er det helt klart at hr. Lønning aldri har spilt fotball på noe særlig høyt nivå. Det synes som om han glemmer at her står man i en situasjon hvor man har én ball, 2 mål og 22 spillere, og for ikke å løpe seg i hjel må man ha ganske mye i hodet for å finne den enkleste veien til mål. Og jeg vil gjerne vite om han, når han har slike meninger om noe som for en medlemsmasse på omtrent 550 000 i Norge er viktig – viktig for så mange mennesker, totalt uviktig for representanten Lønning, nær sagt programbestemt, vil jeg si – har noen ytterligere meninger om disse unge menneskers manglende intellektuelle kvaliteter. I tillegg var han inne på import av kvalifiserte unge forskere til Norge, som det synes som et flertall i komiteen har hoppet på ut fra et eller annet utviklingsprogramønske, uten at man har forberedt noe særlig hvordan disse skal gis de nødvendige integreringsmuligheter i dette landet, for så kanskje en gang i fremtiden å være til noe positivt i sitt eget land og ikke Amerika eller andre industrialiserte land. Jeg skulle ønske han ville si noe om det også.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-02-17:
Jeg kan ikke være uenig med representanten Solberg i at utdanning og forskning er to sider av samme sak. Men når det gjelder at hele befolkningen nødvendigvis må ha et høyt kunnskapsnivå, på akademisk nivå kanskje, er jeg dypt uenig. Der er Fremskrittspartiet nemlig i den situasjon at vi erkjenner at næringslivet i Norge er som en slags vev. Hele Norge er en vev, og hvis vi ikke har dyktige arbeidere til å ta seg av renovasjon, kloakk etc., vil legen få en helt annen arbeidssituasjon enn han har i dag. Ja, sågar vil hele folkehelsen vår lide merkbart under det. Vi kan tenke oss frembrudd av difteri, av tyfus, av en lang rekke sykdommer som vi ikke har sett på mange, mange år. Dette vil ikke Fremskrittspartiet ha. Vi erkjenner at en renovasjonsarbeider, som ikke behøver akademisk legning eller bakgrunn, er utrolig nyttig i et samfunn som vårt. Når det gjelder det lokale næringslivet, som Solberg også var bekymret for, er dette, som jeg sa, hovedsakelig små og mellomstore bedrifter, mann og kone-bedrifter. De må kunne trekke nytte av forskning, men jeg tror ikke de kan foreta forskningen i sitt eget lokale miljø eller i sin egen lokale bedrift. Det er de altfor små til, og det har Fremskrittspartiet erkjent. Derfor har vi fremmet våre forslag.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-02-17:
Å lære representanten Lønning fotballfilosofi på to minutter tror jeg er en umulighet, så det skal jeg ikke forsøke meg på. Men når det gjelder hans synspunkter på kvalitet, faller han jo tilbake i den samme situasjon som han veldig ofte gjør når vi snakker om kvalitet innenfor grunnskole, videregående skole osv. Vi er fundamentalt uenige på en lang rekke punkter, og jeg hevder igjen at for Høyre er det viktigere å være med i en flertallskonstellasjon enn det er å tenke disse tankene igjennom på egen hånd og stå på kanskje andre fundamenter enn det de har gjort de siste 75–100 år. Når han har store problemer med å skjønne at vi innser at en ting er viktig, men at vi likevel reserverer oss mot å bruke store summer på den type forskning som vil gå til fortrengsel for annen type utvikling, tror jeg faktisk det sier mer om representanten Lønning og hans evne til å lese og forstå enn det sier om Fremskrittspartiet. Det beklager jeg sterkt, for han er en mann jeg tidvis har meget stor respekt for.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-02-17:
Fremskrittspartiet har – det er helt korrekt – over meget lang tid ønsket en streng praksis når det gjelder innvandring og oppholds- og arbeidstillatelse fordi vi ikke aksepterer den integreringspolitikken som har vært ført i dette landet. Vi mener den er direkte feil. Når det gjelder fagfolk, som nasjonen måtte trenge, har vi aldri noensinne sagt nei til det. Jeg kan henvise til en lang rekke prosjekter, bl.a. innen olje- og offshoreindustrien, hvor vi periodevis har hatt meget stor andel utlendinger som har arbeidet og bodd og som har blitt tilnærmet integrert her i landet. Noen bor her sågar ennå og driver egne bedrifter og har fått norsk statsborgerskap. Dette har vi aldri sagt at vi ikke vil ha. Men når det gjelder litt mer diffuse, populistiske merknader om at dette skal gjøres på et generelt grunnlag, uten at det har vært gjenstand for debatt overhodet, føler vi at vår egen gode, trygge, gamle politikk – hvor vi viser at vi er internasjonale, men ikke spesielt uintelligente – står fast, og den behøver vi ikke å kommentere ytterligere.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-02-17:
Det hadde vært fristende å slutte seg til dette koret av gjensidig beundring. Jeg skal isteden si et par ord om hvorfor Fremskrittspartiet har gått ut av så mange av merknadene, og det ligger på noe som Fremskrittspartiet faktisk har sagt veldig mye om. Det ligger på krav om kvalitet og det ligger på det faktum at vi ikke er enig i at det er nok å si masse ord og ha mange gode forsetter. Man må også forsøke å dokumentere at det egentlig er en bevisst tanke bak ordene. På instituttene f.eks., har statsråden sagt, skal gode ordninger for kvalitetssikring kombineres med omsynet til å gi instituttene vilkår for å drive langsiktig kompetanseutvikling. Jeg skulle ha stor interesse av å høre konkret hva statsråden legger i begrepet kvalitetssikring kombinert med langsiktig kompetanseutvikling. Det er mye mulig at vi er enige, slik at vi kan enes i et senere saksfremlegg. Ellers er jeg mer av den oppfatning at dette dreier seg om en noe oppblåst ønskeliste til en julenisse man kanskje ikke helt tror på, for det er riktig som representanten Knudsen sa, 3 milliarder kr fra mikrobedrifter i en internasjonal sammenheng er et betydelig beløp. Fremskrittspartiet kan aldri slutte seg til en ordning hvor dette blir en avgift som er pålagt ved lov. Jeg vil veldig gjerne at statsråden utdyper det noe nærmere.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-02-17:
Jeg vil gi representanten Norvoll rett i én ting: Det er intet galt i Arbeiderpartiets politikk for en arbeiderpartipolitiker, men jeg er glad for at han respekterer, tilsynelatende, at kanskje andre kan ha samme mening i forhold til sitt parti. Det er imidlertid ikke derfor jeg har bedt om ordet nå. Men under representanten Lønnings eminente treminuttersforedrag slo det meg at denne personligheten hadde et raskt blikk for hvilken dress vår finansminister hadde på seg i dag. Det trenger man neppe spesielle kunnskaper eller posisjoner i verden for å kunne se. Men når han begynner å harselere over Fremskrittspartiets politikk, eller manko på politikk, innenfor forsknings- og utdanningsfeltet fordi Carl I. Hagen snakket om de økonomiske forholdene, den manglende forpliktelse i vedtakene som flertallet går inn for her i dag, da føler jeg at han i beste fall beveger seg langt ut på jordet. Det det hele da dreier seg om, er en debatt om organisatoriske rammevilkår, så som stedsvalg – med henvising til Operaen og hvor lenge den saken holdt på nettopp på grunn av beliggenheten – som stillingshjemler, som er et rent organisatorisk rammetiltak, sågar noe så trivielt som ventilasjon i de bygningene man måtte ha, det generelle arbeidsmiljø, osv. Men det man ikke snakker om like mye, er innholdet, den relative kunnskapsmengde, kvaliteten på den kunnskapen man ønsker å få, og hvilket bruksområde dette muligens kunne ha. Men vi kan gjerne snakke litt om økonomien – jeg har 44 sekunder igjen. Et fond på 10-15 milliarder kr gir en cirka-avkastning på 1 milliard pr. år. Det er fryktelig mye penger, men det er en bagatell i forhold til ønsket om 8-9 milliarder kr. Og det skal bli spennende å se hvor disse 8-9 milliardene blir tatt fra, og hva som da vil lide. I år ble det bevilget en avkastning på 90 mill. kr – de kom ikke i tillegg til, men istedenfor.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-02-17:
Det er mer en oppklaring. Representanten Carl I. Hagen hadde ikke et hovedinnlegg, og det trodde jeg representanten Lønning var klar over. Men når det for øvrig gjelder representanten Lønnings kunnskaper om Fremskrittspartiet, tror jeg at også knappenålshoder – de fargede – er for store til å romme hans kunnskaper der. Når vi ber om utredninger, er det fordi vi har et ønske om å få utredet noe, skaffe oss kunnskap om noe, og ikke for å trekke saker i langdrag.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-02-17:
Jeg er stort sett enig i det meste av det som Inge Lønning sa i sin innledning. Dette betyr rent konkret at vi må øke forskningsinnsatsen i Norge over offentlige budsjetter et sted mellom 750 millioner kr og 1 milliard kr årlig. Vi må altså være innstilt på at hvis vi skal gjennomføre det som Stortinget er i ferd med å vedta i dag, betyr det at statsbudsjettet for år 2001 på forskningssiden må økes med 1 milliard kr. Det tror jeg nok vi er innstilt på å gjøre. Men det som fikk meg til å ta ordet, var at Inge Lønning på slutten av sitt innlegg sa at hvis dette viser seg å bli innledningen til en kraftinnsats for norsk forskning – jeg tror han sa «hvis» begynner jeg å tvile. Er Inge Lønning og de øvrige partier i tvil om at vi skal klare å gjennomføre den kraftinnsatsen, eller var det tidligere erfaringer og tidligere meldingers skjebne han så for seg – og fryktet at denne meldingen og det vi i dag skal vedta, kan få samme skjebne som tidligere forskningsmeldinger? Eller betyr det at Høyre allerede nå begynner å se for seg at å skaffe en økning på 1 milliard kr over budsjettene i tiden framover kan bli et for tungt løft?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-02-17:
Jeg kan berolige Arne Lyngstad med at vi kommer til å støtte de forslag som vi selv har fremmet, og som vi har fått flertall for i komiteen, så det skal han ikke bekymre seg over. De fleste av dem er faktisk rimelig gode også. Jeg startet jo med å gi ros til statsråden for en rimelig bra melding både når det gjaldt beskrivelsen og analysen. Så trakk jeg fram noen få områder hvor jeg syntes den var litt for dårlig, og det var at den var for uforpliktende når det gjaldt økonomi, og så var det det som går på de mer humanistiske fagene. Det hadde jeg håpet at andre kanskje hadde kommentert litt mer. Men i alle fall: Våre ambisjoner for norsk forskning de nærmeste fem årene er nedfelt i denne innstillingen, og de er stort sett de samme som flertallet har – det står vi bak og regner med det blir flertall for i denne forsamlingen. Vi har hevet ambisjonsnivået noe når det gjelder forskerutdanning, og det var vel det jeg understreket. Vi har også hevet ambisjonsnivået når det gjelder presisjon og når det gjelder forpliktelser. Det var det som var viktig for meg. Jeg håper og tror at vi, når vi kommer til revidert nasjonalbudsjett, vil ha en mer forpliktende opptrappingsplan. Det er en ambisjon, en svær ambisjon, og vi får da se hvorledes de andre partiene stiller seg. Det innebærer som sagt at vi årlig må øke bevilgningene. Allerede fra 2001 må vi legge inn nesten 1 milliard kr mer på statsbudsjettet til forskning. Det er de faktiske forhold, og da håper jeg inderlig at en er med. Når det gjelder de tematiske forskningsområdene, valgte vi å ikke gå inn og plukke ut bestemte deler. Vi har sluttet oss til de tematiske områdene uten å gå inn og begynne å detaljere disse mer enn det som ligger der. Vi er selvsagt interessert i at det skal drives forskning på gass og gasskraftverk, finne ny teknologi – for all del – men den sammenhengen det var plassert i, og det at vi ikke så behov for å trekke ut bestemte deler, gjorde at vi ikke er med på den merknaden.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-02-17:
Jeg synes det lover bra at statsråden allerede har lært seg innstillingen utenat. Det skulle tyde på at den skulle få en god skjebne videre. Så til et par ting som jeg synes er litt uklare, og som jeg i alle fall vil ha en bekreftelse fra statsråden på. For det første går det på veksten i grunnforskningen. Flertallet i komiteen sier at en stor del av veksten i grunnforskningen skal kanaliseres direkte mot institusjonene. Og flertallet er også enig om at vi skal ha et nytt finansieringssystem, en ny modell for å finansiere institusjonene våre. Det er vel ting som tyder på at den nye finansieringsmodellen ikke vil være på plass før i år 2002. Det betyr at vi jo vil ha år 2001 uten en ny modell, men jeg vil gjerne at statsråden skal bekrefte at han allerede i budsjettet for år 2001 er innstilt på å følge opp det som ligger i flertallets innstilling, at en stor del av veksten – hvor stor del kan vi diskutere, men en stor del av veksten – skal kanaliseres direkte mot institusjonene, ikke gå om Forskningsrådets strategiske programmer. Så har jeg et spørsmål til, som går på de tverrfaglige miljøene som jeg tok opp i mitt innlegg. Det som går på de mer myke fagene – de humanistiske fagene og samfunnsfagene – er jo ikke så mye berørt i meldingen, så mitt spørsmål til statsråden er: Er han innstilt på å legge noen føringer i forhold til Forskningsrådet, slik at en kan få inn dette tverrfaglige perspektivet med de andre fagene, også med hensyn til de brukerstyrte programmene? Det ville faktisk være viktig for å heve de mer myke fagene i denne debatten.
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 2000-02-17:
Når det gjelder det siste, om å kommersialisere norske patenter, sier vi en del om det i innstillingen. Der er det faktisk bare Arbeiderpartiet som har en konkret holdning til hvordan vi skal bruke det virkemiddelapparatet som er der i dag, for å få satt nye ideer ut i livet og få kommersialisert dem og skapt ny virksomhet rundt dem. Så det er i grunnen bare å lese innstillingen. Når det gjelder å få mer forskning, er det to hovedmåter å få det til på. Den ene er at vi selvfølgelig må gå inn og øke de konkrete bevilgningene til universiteter og høyskoler og andre forskningsinstitusjoner, sånn at de får større mulighet til å drive sitt arbeid både i forhold til grunnforskning og i forhold til næringsrettet forskning. Den andre og kanskje viktigste er at vi må få næringslivet til å forske mer. Norge har en næringsstruktur som består av veldig små bedrifter, noe som gjør at det er vanskelig å få dem til å yte noe særlig til den norske forskningen. Det er ille for Norge, og ikke minst er det ille for bedriftene selv. Så i revidert må Regjeringen komme med tiltak for å stimulere til at næringslivet skal forske mer. Replikanten nevner også problemet med å få folk i forhold til lønn. Jeg nevnte ikke lønn med et eneste ord i mitt innlegg, og det var faktisk helt bevisst. Når det gjelder lønnsdannelsen, enten det gjelder forskere eller andre i dette samfunnet, tror jeg vi skal ha den prinsipielle holdningen at den skal foregå helt andre steder enn i denne salen. Og jeg er glad for at heller ikke komiteen har gitt seg inn på den galeien i denne innstillingen. Det vi sier, er at her må Regjeringen treffe tiltak for å sørge for at vi får den rekrutteringen vi trenger for å kunne drive forskning på gjennomsnittlig OECD-nivå.
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 2000-02-17:
Jeg må bare overfor SV si meg lei for at jeg ikke fikk med i innlegget mitt at de også er med når det gjelder pengene. Det er de selvfølgelig. Det skulle nå bare mangle, så lenge vi snakker om å komme med nye bevilgninger. Når det gjelder våre merknader der vi står alene om en litt annen holdning enn resten av komiteen, så er det for så vidt greit at vi er uenig med Høyre. Jeg er fullstendig klar over at representanten Inge Lønning mener at forskning, høyere utdanning og det vi snakker om her, skal sentraliseres, og at man skal samle ressursene mest mulig. Jeg er klar over det, og der har vi altså litt forskjellig syn. Vi mener at det også skal være mulig å bygge opp kompetansemiljøer rundt omkring i landet. Det er en helt ærlig og grei uenighet. Jeg er mye mer overrasket over at andre partier enn Høyre ikke er med på samme retning som Arbeiderpartiet. Jeg syns det er mye merkeligere og mye vanskeligere å forstå at ikke en del av sentrumspartiene iallfall støtter den holdningen som vi legger til grunn, at det skal være mulig å bygge opp nye miljøer også. For vi sier på ingen måte at vi skal spre ressursene utover, men vi skal fordele en vekst. Vi skal fordele en kraftig vekst, og da kan det ikke være slik at vi slår fast at dagens struktur er den endelige, at den skal ligge slik til evig tid. Vi er selvfølgelig også for «centre of excellence». Det vil være farlig hvis vi her bygger opp en ny type forskningsinstitusjoner eller måter å finansiere forskning på som virker ekstremt sentraliserende. Det vil være uheldig, og vi vil ikke være med på den galeien. Jeg tror at mitt svar til representanten Inge Lønning i forhold til dette nesten må være å henvise til representanter for sentrumspartiene. Jeg håper virkelig at de har mulighet til å komme oss i møte angående den holdningen som vi har til å skape kompetansemiljøer rundt omkring i regionene.
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 2000-02-17:
Selvfølgelig skal kvalitet ligge i bunnen for norsk forskning, det skulle bare mangle. Men det som er litt snodig her, er at i mange tidligere innstillinger og debatter har Arbeiderpartiet og sentrum stått sammen om den holdningen at det også skal være mulig å utvikle nye miljøer som skal bygge på kvalitet, og hvor kvalitet skal ligge i bunnen. Så det er ikke noen motsetning i dette. Da vi opprettet Universitetet i Tromsø, var det ingenting der fra før, men vi gikk inn med midler og bygde langsiktig opp kompetansen, slik at i vi dag har et kjempegodt universitetsmiljø der. Det samme har skjedd ved en del av de største høyskolemiljøene og forskningsmiljøene vi har rundt omkring i Norge i dag. Det er jo sånn det foregår: Gjennom politiske beslutninger går man inn og sier at dette er et område, enten geografisk eller faglig sett, som vi ønsker å bli bedre på i Norge, og så går vi inn og prioriterer det. Jeg vil tro at det jeg sier nå, er som å lese fra Senterpartiets partiprogram. Jeg antar det. Jeg har ikke krysssjekket opp mot det, men jeg antar at den holdningen ligger der også, jeg tar det som en selvfølge. Det er iallfall dette bl.a. kommunalministeren reiser rundt og snakker om hele tiden. Derfor er jeg så overrasket over at Senterpartiet og sentrumspartiene ikke er med. Det er ikke noe problem for Arbeiderpartiet å uttrykke denne holdningen. Det må være et mye større problem for Senterpartiet å stå utenfor. Når det gjelder Nord-Norge spesielt, er det kommet innspill fra mange av miljøene i Nord-Norge, ikke minst fra Rådet for høyere utdanning i Nord-Norge, hvor man peker på at det foregår veldig lite forskning i den landsdelen i forhold til det som foregår i landet for øvrig. Vi går ikke inn med noe millimetermål for å si at så og så mye skal det være, men vi sier at det er viktig at hele landet er med på utviklingen. Det er den holdningen vi legger til grunn. Det som er mest skremmende, er at når vi legger inn denne typen merknader, og når vi presenterer den type holdninger, får vi ingen respons fra sentrumspartiene, og det har ikke vært noe forsøk fra dem på å samles om en enhetlig holdning om at forskning også er noe som skal foregå rundt omkring i de forskjellige regionene.
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 2000-02-17:
Det siste i innlegget var jeg selvfølgelig glad for å høre, men det er ikke det jeg vil spørre om. I det forrige replikkordskiftet, altså etter representanten Lyngstads innlegg, hadde representanten Lønning et spørsmål som gikk på dette med forskningsfondet. Det ble opprettet for en tid tilbake som en av måtene man skal finansiere norsk forskning på, og som den eneste måten man får helt frie midler inn i systemet på. Det er for så vidt en ordning som komiteen slutter ganske enstemmig opp om og mener er bra og en god måte å finansiere norsk forskning på. Jeg er glad for at Senterpartiet og sentrum er med på det, likesom jeg er glad for at de er med på å stramme opp sin egen regjering i forhold til å forplikte dem og seg selv mer for å få til en opptrapping. Men så er det én setning i innstillingen hvor de hopper av, og det er når Arbeiderpartiet, Høyre og SV antyder at forvaltningskapitalen i fondet bør opp i 10–15 milliarder kr i løpet av fem år. Grunnen til at det beløpet står der, er at vi er redd for at Regjeringen og regjeringspartiene har et mye mindre ambisjonsnivå, at vi tror at de hadde tenkt å øke mye mindre enn det, og at de på en måte ikke har de samme ambisjonene som det flertallet nå har. Derfor vil jeg spørre representanten Tingelstad: Mener hun at når staten selger ut aksjer – enten det er i bank eller om man selger ut eiendommer eller i det hele tatt – er det prinsipielt sett mye bedre å sette alle de midlene i oljefondet i utlandet i stedet for å bruke dem i et innlandsfond for å finansiere norsk forskning? Og hvor mye mener Senterpartiet er en betydelig økning? Er en betydelig økning mer eller mindre enn 10-15 milliarder? Altså: Er en betydelig økning 1 milliard eller 25 milliarder? Hva er det Senterpartiet legger i begrepet «en betydelig økning» av forskningsfondet?
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 2000-02-17:
Det virker nesten som om statsråden er litt var og sår over at noen tar seg den frihet å kritisere Regjeringens innsats overfor distriktene, at vi våger å pirke bort i dens selvtilfredshet i forhold til egen satsing i distriktene. Jeg vil jo ikke bidra til å ødelegge dagen for statsråden, så jeg skal la det ligge nå og heller gå inn på det som er de store tallene her. I tidligere replikkrunder har statsråden nå bekreftet at han vil komme med opptrappingsplan for den offentlig finansierte delen av forskningen i revidert, og at han vil komme tilbake med opptrappingsplan for fondet i revidert. Da står det igjen ett punkt, og det er næringslivets forskningsinnsats. Der kom det en del forbehold. I meldingen legges det opp til at 3 av de 5 milliarder kr i økning som Regjeringen snakker om, skal komme fra næringslivet. Det er 60 pst. Hvis man skal følge den skalaen videre, er det uansett slik at det forutsettes at over halvparten av økningen skal komme fra næringslivet selv. Vi må jo tro på Regjeringen når den skriver i meldingen at dette regner den med skal gå bra. Når den skriver at det er en forutsetning, må vi regne med at Regjeringen tror at dette kan gå bra. Da må jeg få lov til å spørre statsråden om det er slik at han nå begynner å få bange anelser, og er redd for at det ikke er mulig å nå det målet om opptrapping også i næringslivet. Det som er avgjørende viktig, er at vi kommer raskt i gang. Vi skal selvfølgelig behandle Hervik-utvalget i all sin fylde og bredde, men hvis det tar langt tid og vi skal vente med å ta de konkrete tiltakene til da, så får vi problemer med å holde tidsplanen. Derfor er det konkrete spørsmålet: Tror statsråden det er mulig allerede i revidert å få på plass tiltak som vil være nok til at næringslivet kan ta sin del av opptrappingen av norsk forskning?
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 2000-02-17:
Først vil jeg si meg veldig glad for at fiskeriministeren deltar i debatten om forskningsmeldingen. Jeg håper det er en understreking av at også Regjeringen mener at den marine sektoren står i en særstilling i forhold til vekstpotensial framover, og at det her er viktig å få til mye. Vi vet jo at det er en næring som både er og blir mer og mer forskningsbasert, og da er det viktig at vi greier å få til et løft med hensyn til den marine forskningen. Jeg mener å ha snappet opp gjennom media at statsråden har gitt signaler om at forskningsinnsatsen skal økes, både den offentlig finansierte og i næringslivet. Betyr det at statsråden har sympati for det som står i Arbeiderpartiets merknader når det gjelder FoU-avgiften, nemlig at vi ønsker å matche inntektene fra den med en like stor offentlig bevilgning for å gi et ekstra incentiv til å få opp forskningsinnsatsen i næringen? Enten statsråden er enig i det eller ikke, lurer jeg på om han har andre virkemidler på lur for å få ut mer forskningsinnsats fra fiskeri- og havbruksnæringen? Vi vet jo alle at den stort sett består av små bedrifter, og det er vanskelig å få hver enkelt til å bidra særlig tungt. Når det gjelder marin forskning som en helhet, vil jeg spørre: Kan man ut fra statsrådens innlegg tolke det slik at han vil avvise muligheten for å bygge opp nye tunge miljøer innenfor sine spesielle fagområder? Altså: Kan man tolke ham dit hen at han vil bygge på de miljøene som i dag er de tyngste, og avvise at man kan arbeide for å få fram nye? Så vil jeg understreke at når det gjelder FoU-avgiften, skal den disponeres av næringen. I innstillingen står det ikke at hoveddelen skal disponeres – det står at midlene skal disponeres av næringen. Jeg ber om at statsråden bekrefter dette.
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 2000-02-17:
Jeg er glad for at fiskeriministeren er mye klarere i sine holdninger og mye mer konkret enn våpendragerne hans i utdanningskomiteen er. Det får vi bare si er gledelig, og så får vi tro at det er statsråden som får det siste ordet i en del av de sakene vi har diskutert. Når det gjelder FoU-avgiften, var jeg i mitt første spørsmål også inne på den holdningen Arbeiderpartiet legger til grunn, og det er at når vi nå innfører en slik avgift, som næringen er vel fornøyd med, og som mange kanskje mener burde være større for å få inn mer penger, mener vi at det er naturlig at det offentlige går inn og matcher dette beløpet, altså at vi går inn med tilsvarende bevilgning som går til de samme formålene, som et virkemiddel for å øke forskningsinnsatsen i denne næringen og knyttet direkte opp til bedriftene i fiskeri- og havbruksnæringen. Jeg vil bare gjenta spørsmålet: Synes statsråden det er en god tanke, eller synes han det er en helt håpløs tanke? Han skal uansett vite at dersom han enten nå eller på et senere tidspunkt synes det er en god tanke at vi skal bidra ekstra fra det offentliges side for å få ekstra mye forskning innenfor denne næringen, vil han kunne hente støtte i Stortinget for det. Jeg håper det er noe statsråden vil ta med seg videre når han skal legge fram saken om konkretiseringen av FoU-avgiften.