Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2016-06-06:
Stortinget har i dag til behandling innstilling til Meld. St. 21 for 2015–2016 Ulv i norsk natur – Bestandsmål for ulv og ulvesone. Det er meldingen jeg vil fokusere mest på. Stortingsmeldingen er egentlig en oppfølging av rovviltforliket fra 2011, da Stortinget veldig bredt ønsket en forvaltning av grenseulven sammen med Sverige. I forbindelse med behandlingen har Arbeiderpartiet, Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti blitt enige om en avtale og om prinsippene for forvaltning av ulv i Norge. Basis for avtalen er et faglig grunnlag lagt fram i stortingsmeldingen som i hvert fall vi mener er godt og veldig robust med tanke på det å fatte en solid beslutning. Flertallet har gjennom behandlingen blitt enige om at det nye bestandsmålet for ulv i Norge skal være fire–seks ynglinger, inkludert grenseynglingene. Av disse skal det være tre helnorske ynglinger per år. Dette er et faktisk mål og ikke et omtrentlig mål eller et minimumsmål – men altså et faktisk mål. Vi mener at det målet vi har satt – gjennom det som flertallet i komiteen har kommet til – ligger innenfor det som er Bern-konvensjonens rammer og vårt ansvar som nasjon. Vi mener også at dette bestandsmålet danner grunnlaget for en bærekraftig ulvestamme, som har evnen til å reprodusere seg selv. Vi legger videre til grunn at det er prinsippene i rovviltforlikene fra 2004 og 2011 som danner grunnlaget for den videre forvaltningen av ulv i norsk natur. Da vi i 2011 ønsket et nærere samarbeid med svenskene om grenseulven, hadde det for begge nasjoner – tror jeg – vært en fordel hvis en kunne blitt enig. Norske og svenske miljøvernmyndigheter har gjennom mange år hatt løpende kontakt og samarbeid om forvaltningen av ulv i Skandinavia, men det har ikke vært mulig å inngå en avtale mellom Norge og Sverige om fordelingen av ansvaret for grenserevirene. Vi har altså ikke klart å komme fram til en enighet med svenske myndigheter om felles forvaltning av grenseflokkene – derfor det bestandsmålet jeg allerede har referert til. Jeg synes det er synd, for jeg tror det ville vært langt enklere å forholde seg til en forvaltning av grenseulven i fellesskap med svenskene. I tillegg er vi enige med svenskene og finnene om forvaltningen av de store rovdyrene ulv, bjørn, gaupe og jerv. Vi er enige om at forvaltningen av ulv skal skje innenfor rammene av de internasjonale forpliktelsene som vi har etter Bern-konvensjonen og naturmangfoldloven. Og jeg understreker igjen: Vi mener at den enigheten som nå er oppnådd om ulveforvaltningen, er innenfor de premissene. Vi har selvfølgelig som nasjon et selvstendig ansvar for å sikre en levedyktig skandinavisk ulvebestand innenfor Norges grenser. Vi mener at vi gjennom flertallet nå ivaretar det. Vi skal ta vare på ulv i norsk natur. Ulv – som annet naturmangfold – har verdi i seg selv. Ulven er fredet i Norge, og den er klassifisert som kritisk truet i Norsk rødliste for arter 2015. Samtidig er det slik at forvaltning av ulv ikke skal være til hinder for aktiv bruk av utmarksressursene og levende lokalsamfunn. Å leve med rovvilt tett innpå seg kan medføre en belastning både for enkeltpersoner og, ikke minst, for beitenæringen i de områdene hvor ulven ferdes. Dialog og lokal involvering er viktig både for forvaltningen og for berørte interesser, slik at utfordringene enkelte opplever, kan løses best mulig. Og jeg understreker: Også flertallet er opptatt av at vi skal kunne gjøre det på en god måte. Forvaltningen av ulv skal skje innenfor rammene av nasjonal rovviltpolitikk, men regional forvaltning skal ha myndighet til å fatte vedtak om felling når bestanden av ulv er innenfor bestandsmålet. Vi viderefører altså prinsippet om at det er kun sentrale myndigheter som kan fatte vedtak om felling når bestanden er under bestandsmålet. Myndighet til å fatte vedtak som berører grenserevir, skal flyttes fra Miljødirektoratet til nemndene, men før det fattes vedtak som berører grenserevir, skal rovviltmyndigheten ta kontakt med svenske myndigheter for å søke enighet om felling av grenseulv. Det skal da utarbeides retningslinjer for dialog og samarbeid med svenske myndigheter, i tråd med det nye bestandsmålet på fire–seks ynglinger per år. I tillegg til bestandsmålet er det også lagt fram i meldingen vurderinger om ulvesonen. Flertallet er enig om at vi ikke utvider – for å tegne det enkle bildet – ulvesonen nordover, samtidig som vi innskrenker den i øst. Vi mener at vi gjennom den måten å håndtere ulvesonen på har kommet til en fornuftig og god enighet, som ikke utvider presset i forhold til dagens ulvesone. Vi går derfor inn for regjeringens forslag om at «område 2, 3 og 7» i dagens ulvesone skal tas ut. For øvrig skal ulvesonen videreføres som i dag. I sum mener vi at vi nå har et godt flertall som viderefører rovviltforliket, som bygger opp under det ansvaret vi har som nasjon, samtidig som vi gjennom det flertallet også prøver å dempe de konfliktene som har vært, og som utvilsomt har skapt mye engasjement og sterke følelser i tilknytning til saken. På denne bakgrunn anbefaler jeg komiteens flertallsinnstilling. Jeg håper på en bred tilslutning til denne innstillingen og en god debatt.