Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2000-05-18:
Dagens undervisning, og særskilt den allmennfaglege delen av undervisninga, gir eit inntrykk av at den er prega av sterke skilje mellom faga, sjølv om me også møter tverrfaglege prosjekt. Risikoen ved slike sterke fagskilje er at det bygger seg opp ei rekkje barrierar for elevane si læring i staden for at dei ulike faga saman skal understøtte læringa. Nå skal eg raskt legge til at det skjer svært mykje bra, òg av fagintegrering, men det er kateterundervisninga og ei oppsplitting i timar à tre kvarter som framleis er normalen hos dei fleste. I livet utanfor skulen vil elevane møte – og må løyse – komplekse arbeidsoppgåver. Me veit derfor at når me praktiserer pedagogikken med vekt på å arbeide på tvers av dei ulike faga, når me fleire mål samtidig. Det mandatet som samfunnet har gitt skulen, er å utvikle det heilskaplege og integrerte mennesket. Men me snakkar framleis i vårt samfunn om allmenn kunnskap kontra praktisk kunnskap. Denne inndelinga har også til nå prega utdanningssamfunnet og er sentrale problemstillingar i dei nye utdanningsreformene. Stortingsmeldinga om vidaregåande opplæring f.eks. slo fast at dei to ulike læretradisjonane skal møtast – den akademiske læretradisjonen med rot i tradisjonelle latinskular, og dei yrkesretta læringstradisjonane, slik dei har vist seg gjennom lærlingordninga, i yrkesutdanning i skule under heile industrisamfunnet sin framvekst. Forholdet mellom livet i klasserommet og arbeids- og samfunnslivet har under utviklinga av det moderne samfunnet vore eit av dei grunnleggande problema i idéskapinga omkring utdanningsspørsmåla. Motsetnader mellom kateter og prosjektlæring, realskule og framhaldsskule, kursplandeling, nivågrupper, yrkesskule og gymnas har skapt mange politiske debattar, skuledebattar om det indre liv i skulen, og har vore grunnlag for mange utgreiingar. Ansvar for eiga læring og prosjektretta undervisning er nå sentrale omgrep i utdanningsreformene, men det er dessverre langt mellom ideal og realitetar. Beskjedane som blir gitt i styringsdokumenta og i den generelle delen i læreplanen om tilrettelegging av undervisning, om praktisk tilnærming til allmennfaga samt differensiering og tilrettelagt undervisning, står ofte i motsetnad til realitetane i skulekvardagen med timeplanlegging, oppstykking av dagen i 45 minuttars bolkar, lærarspesialitetar, prøver og eksamensformer. Den tradisjonelle latinskulen var bygd omkring eit kateter med einsidig kommunikasjon og einvegs mating av kunnskap. På same måten var verkstadmodellen bygd på meisterlæring utan vidare teoretisk forståing. I dag er begge desse variantane for snevre læringsmodellar for ungdom som skal førebu seg til eit vakse liv i eit moderne og teknologisk samfunn. Tileigning av kunnskap krev ein meir allsidig læringsprosess enn ein einvegs modell. Samstundes vil eit komplisert samfunn føresette deltakarar med meir allmenn kunnskap enn det som er knytt til eit eige fag eller handverk. Derfor må einskapsskulen, eller fellesskulen om ein vil, sameine desse og slik tilrettelegge det eg vil kalle demokratiet sin pedagogikk. Eit av paradoksa i utdanningssamfunnet si utvikling er at mange alternativ har blitt etablerte for elevar med dårlege læringserfaringar, av mange kalla «verstingar». Slike alternativ har gjerne tatt utgangspunkt i handa sitt arbeid – lære gjennom å gjere ting og gjennom arbeidsskuleprinsippet. Først har dei blitt slått ut frå det tradisjonelle teoretiske og ofte oppsplitta skulesystemet, deretter blir det bygt opp ulike alternative kollektiv med tilbod og metodar som eigentleg burde ha gjennomsyra heile skulen si verksemd. Framtida sine samfunnsborgarar vil nok vere meir avhengige av å kunne fungere i kunnskapssamfunnet. Den beste eigenskapen dei kan få med seg, vil vere evna til å finne fram ny kunnskap, evna til å bruke kunnskapen sin, formidle den og samarbeide med andre over grenser. Om vår fellesskule skal ha sjanse til å famne alle elevar i ein kvalitetsskule som kan konkurrere med kvar privat ordning, må den finne si praktiske utforming innanfor ramma av følgjande stikkord: dialog, gruppearbeid, samhandling, problemløysing og prosjektlæring.