May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-18:
Kontantstøttens evaluering ble varslet ved innføringa av kontantstøtten, og hensikten med evalueringa var å se om kontantstøtten har virket slik hensikten var. Jeg vil påpeke at SV stemte mot kontantstøtteordninga, og jeg tror vi har et helt annet syn når det gjelder om den har vært vellykket eller ikke, enn foregående talere. Evalueringa har tatt for seg konsekvenser for sysselsetting og arbeidsmarked, likestilling, barnehagesektor, barn med spesielle behov og fordelingsvirkning. De fleste som får kontantstøtte, får full støtte. Statistikken for 2000 viser at dette gjelder vel 85 pst. av kontantstøtte-barna. Det er bare 15 pst. som får delvis kontantstøtte. Jeg har merket meg at kontantstøtten har gitt en og en halv time mer tid mellom foreldre og barn. Dette gjelder som et gjennomsnitt for alle som mottar kontantstøtte, inkludert de som var hjemme fra før. SV mener at intensjonen med kontantstøtten ikke er oppnådd. Når Fremskrittspartiet sier at barn får være sammen med sin familie, viser jo akkurat denne evalueringa at det kun er 6 pst. av mødrene som er hjemme på heltid, og 11 pst. har redusert arbeidstid. 85 pst. mottar altså full støtte – 6 pst. er hjemme på heltid. Kontantstøtten har ført til en negativ utvikling når det gjelder likestilling mellom småbarnsmødre og -fedre, småbarnsforeldres yrkesdeltakelse og benyttelse av barnehager. Vi ser med bekymring på at særlig mødre ansatt i helse- og sosialsektoren, arbeider mindre. Helse- og sosialsektoren, skolesektoren og barnehagesektoren er sektorer med stor mangel på kvalifisert arbeidskraft. Det er også et trekk ved utviklinga at kontantstøtten fører til mer deltid og mindre heltid i arbeidslivet for kvinner. SV syns ikke dette er en ønsket utvikling, fordi det sementerer kvinner som lavtlønte, med dårlig tilknytning til arbeidslivet og dårligere muligheter til å opptjene seg likeverdig pensjon som menn. Undersøkelsen viser at det er mødrene som har tilpasset arbeidet i form av redusert arbeidstid. Det har vært hevdet at det finnes et ubrukt omsorgspotensial blant fedre. Kontantstøtten mobiliserer ikke til dette. Det jeg har erfart, som har arbeidet med familier i etableringsfasen, er at far jobber overtid for å få økonomien til å strekke til. Det blir som i min egen oppvekst, hvor mor var hjemme, mens far jobbet dobbelt og var fraværende. Sosialistisk Venstreparti mener at vårt forslag med en maksimalpris i barnehagen på 1 500 kr, lovhjemlet rett til barnehage og forsøk med sekstimersdagen gir større valgfrihet, og det gir også begge foreldrene mer tid sammen med barn. Det å gi begge foreldre mulighet for mer tid sammen med barn er også et viktig virkemiddel i likestillingsutviklinga, og likestillingsloven skal vi jo diskutere senere i dag. Jeg har registrert at argumentene mot maksimalpris på barnehage på 1 500 kr er at etterspørselen etter barnehageplasser vil øke, og at vi må bygge ut barnehageplasser før vi kan gi foreldrene en maksimalpris på barnehageplass. Dette stortinget har vedtatt full barnehagedekning innen 2003. Det er i dag lange ventelister i noen kommuner, mens andre kommuner har full dekning. Vi kommer ikke til å nå målet om full barnehagedekning innen 2003, selv ikke med kontantstøtte, men dette kan ikke brukes som et argument mot en barnehagepris som vil gi foreldre som ikke har økonomi til det, mulighet til å velge det som for deres barn og dem kanskje er den beste løsningen. Jeg har aldri hørt dette politiske argumentet før i hele mitt politiske liv, og jeg har vært politiker ganske lenge. For eksempel er det ingen som sier at ikke noen kan få sykehjemsplass fordi vi ikke har dekning til alle, eller at ingen kan få billig bolig fordi vi ikke har nok billige boliger til alle som ønsker det. Kontantstøtten ble innført over natten, uten at man tenkte på alle de negative konsekvensene, som f.eks. at kvinner i omsorgsyrker, som vi har så bruk for i dette landet, taper 6 500 kr på å jobbe i eldreomsorgen når de velger å ha barnet sitt i barnehage. Maksimalpris på barnehage kan man ikke argumentere imot når man snakker om valgfrihet, integrering og viktigheten av norskkunnskaper. Dette er et godt virkemiddel for mange barnefamilier og deres barn, og et godt arbeidsmarkedstiltak for å rekruttere kvinner til yrkesaktivitet, som dette samfunnet er avhengig av. I dag brukes kontantstøtten i stor grad til betaling av dagmamma og andre barnepassordninger. Dette er meget urettferdig for dem som velger barnehage fordi de mener det er det beste barnepasstilbudet for deres barn. Hvis en da, som sagt, har en barnehageplass til 3 500 kr, som prisen er i mange kommuner, taper en 6 500 kr på å jobbe i et lavlønnsyrke hvor personellmangelen er stor. Dette mener jeg er en av de mest negative konsekvensene av innføring av kontantstøtten. Kontantstøtten fører også til at utsatte barn og barn med minoritetsbakgrunn ikke får barnehagetilbud, fordi mange foreldre ikke har råd til ikke å motta kontantstøtte. Barnehagetilbud gir disse barna et omsorgstilbud ved siden av foreldrene og et integreringsfortrinn i det norske samfunn. Det er også viktig når vi vet at de barna som har et barnehagetilbud, får bedre norskkunnskaper. Det gjelder også for norske barn. Norskopplæring er en viktig faktor i integreringsprosessen, og det må ikke lages ordninger som hindrer at minoritetskvinner med småbarn tar norskundervisning. Det er en klar tendens til dette i dag, fordi man blir trukket i kontantstøtte når barna er på barnepass mens kvinnen får undervisning. Møtet med et barnehagepasstilbud kan også være en måte å bli kjent med hvordan et slikt tilbud fungerer, og kan skape trygghet for en eventuell videre benyttelse av barnehage. Denne utilsiktede uheldige virkningen av kontantstøtten må departementet finne en løsning på. Allerede før kontantstøtten ble innført, viste undersøkelser at ulike etniske grupper valgte forskjellige barnepassordninger for sine barn. Terskelen for minoritetsgrupper for å velge barnehage for sine barn er mye høyere. Dette har også bruken av kontantstøtte vist. Andelen kontantstøttemottakere er langt høyere blant foreldre med etnisk minoritetsbakgrunn enn blant foreldre som er etniske nordmenn. Dette er selvsagt uheldig når vi vet at norskkunnskapene til barnehagebarn er langt bedre enn norskkunnskapene til dem som ikke har barnehageplass. Som jeg har sagt flere ganger, er norskkunnskap viktig for en vellykket integrering, og her er også en av kontantstøttens alvorlige konsekvenser. Regjeringas mål er først og fremst å utvikle en politikk hvor barnehagen spiller en viktig rolle som læringsarena, ikke minst i forhold til språk. Jeg er glad for at signalene i innstillinga om at utviklinga av barnehagebruken i familier med minoritetsbakgrunn må følges nøye i tida framover. SV fremmet i budsjettet for 2001 forslag om at vi ønsket å avvikle kontantstøtten, og vi vil gjøre det samme i revidert budsjett og i neste års budsjett, fordi vi mener at hensikten ikke er oppnådd, og at det er mange uheldige konsekvenser. Vi håper at de andre partiene i denne sal etter hvert også innser at maksimalpris på barnehager og mer fleksibel arbeidstid for småbarnsforeldre, som gir begge foreldrene mulighet til å være like mye sammen med sine barn, er til det beste for familier og barn, og gir dem større valgfrihet. Det er et problem at far ofte må jobbe mer når man lever av kontantstøtte. Dette er i et likestillingsperspektiv helt feil, og gir far mindre mulighet til tilknytning og omsorg. Ved samlivsbrudd kan dette være negativt for far og støtte opp under at kvinner i dag i større grad får omsorg for barnet. Jeg tror SVs politikk med avvikling av kontantstøtte, maksimalpris på barnehage, mer fleksibel arbeidstid, lovhjemlet plass til barnehage og full barnehagedekning gir mer valgfrihet og mer likestilling for mor og far når det gjelder muligheten for omsorg for barn. Dette tror jeg er en viktig og riktig utvikling. Vi har mange samlivsbrudd i Norge, og tendensen er helt klar. Fedre med omsorg for barn blir færre. Og kontantstøtten har vært med på å sementere dette fordi det er mor som reduserer sin arbeidstid, ved siden av at det også er hun som i stor grad tar ut hele permisjonen etter fødselen. Dette gir kvinner og menn ulikt utgangspunkt for tilknytning til barn, og det er uheldig for både foreldre og barn.