Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-05-12:
Som representanten Per Roar Bredvold peker på, har den lange, stabile, gammeldagse vinteren – denne kuldeperioden som vi har hatt sist vinter – virkelig vist verdien av å ha et ildsted i boliger og de gode egenskapene som vedfyring har som varmekilde, både for dem som bruker ved som hovedvarmekilde, og for dem som bruker det som spisslast. Vedfyring er enkelt, billig og klimavennlig. Fyring med ved til romoppvarming i boliger utgjør rundt halvparten av all bruk av bioenergi i Norge, rundt 6 TWh per år. Om lag 80 pst. av husstandene i landet har en vedovn. Vedproduksjon utgjør også en viktig tilleggsnæring for mange bønder og skogeiere. Vedproduksjon bidrar til å utfylle ledig arbeidstid på norske gårdsbruk, og innsatsen er i stor grad basert på gårdens maskinpark og ressurser. Med andre ord er dette ofte en meningsfull og kostnadseffektiv måte å utnytte landbrukseiendommens ressurser på. Svært mange vedprodusenter henter mesteparten av råstoffet fra egen skog, noe som også bidrar positivt i kulturlandskapet og gir kortreist energi. Jeg mener at vedproduksjon gir et godt grunnlag for lønnsom virksomhet. Ser vi på pris per kilowattime, gir ved betydelig større betalingsevne til råstoffprodusenten sammenlignet f.eks. med flis. Flis betales med rundt 12–15 øre/kWh, mens ved gir 45–65 øre/kWh. Produksjon og salg av ved gir således en større verdiskaping for produsentene fordi de følger veden langt ut i verdikjeden – ofte helt fram til forbruker. Det er videre et betydelig antall aktører som etablerer vedproduksjon og -salg basert på innkjøpt virke. Jeg antar at de ikke ville gjort dette uten en viss lønnsomhet. Jeg vil betegne markedet for ved som et modent marked, selv om det også her finnes rom for effektivisering og videreutvikling, som ytterligere kan bedre lønnsomheten for produsentene. Jeg deler ikke representanten Bredvolds bilde av at vedprodusentene generelt sliter med dårlig lønnsomhet. I 2009 etablerte Landbruks- og matdepartementet en ordning med støtte til uttak av skogråstoff til bioenergi. Bakgrunnen for dette er at tilbudet av råstoff til bioenergi, og da først og fremst skogflis, er en flaskehals i regjeringens bioenergisatsing. Flismarkedet skal dekke andre markedssegmenter enn ved. Og skal vi nå regjeringens mål om økt utbygging av bioenergi med pluss 14 TWh innen 2020, trenger vi store volumer flis. Til nå har markedet for skogsflis vært preget av svak lønnsomhet. I en tidlig fase mener jeg derfor det er nødvendig med ekstra tiltak for å stimulere til økt flisproduksjon – for å få dette markedet opp å gå. Innenfor de begrensede rammene for denne ordningen er det verken ønskelig eller forsvarlig å inkludere støtte til vedproduksjon så lenge vedproduksjonen er lønnsom. Jeg vil samtidig vise til at under Bioenergiprogrammet, som er det andre av to viktige virkemidler i Landbruks- og matdepartementets bioenergipolitikk, gis det investeringsstøtte til vedkjeler på linje med investeringsstøtte til fliskjeler. Til slutt er det også viktig å peke på at inntekter fra vedsalg kan inngå i det såkalte jordbruksfradraget. Dersom vedprodusenten har jordbruksinntekt, gir det mulighet for større skattefradrag.