Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2011-06-16:
Høyre ønsker et sterkt og troverdig norsk forsvar med et høyteknologisk og moderne flyvåpen. Våre F-16-fly og deres mannskaper gjør hver dag en utrolig god innsats både hjemme og ute, men våre F-16-fly er nå 31 år og kommer til å runde 40-årsdagen sin før de settes på bakken. Høyre har helt siden prosessen startet, vært tilhenger av at Norge skal anskaffe F-35, som etter all sannsynlighet vil være det skarpeste, mest fleksible og mest effektive kampflyet som noen gang er produsert, når det leveres oss innen utgangen av dette tiåret. Det handler også om at Norge skal være en troverdig alliert i NATO. I denne sammenheng er det også viktig å understreke at Stortingets forutsetninger fra 2009 fortsatt gjelder. Det skal være industriavtaler. I den sammenheng er det derfor sterk støtte til utviklingen av JSM, trinn 2. I innstillinga til proposisjonen fra 2009 understreket Høyre at sjøl om vedtaket kun ga regjeringa fullmakt til å forhandle med Lockheed Martin om kampflykjøp, innebar det et reelt valg av kampfly. I den samme innstillinga gjorde vi det klart at sjøl om det var uoverensstemmelser rundt prisen på de to alternativene som ble vurdert, var pris bare ett av mange kriterier. Det utslagsgivende for Høyre var at den fagmilitære vurderingen viste at F-35 var den eneste av kampflykandidatene som oppfylte de operative krav Norge hadde satt. Vi er fortsatt av den klare oppfatning at F-35 er det rette flyet for det norske forsvaret. Skal man fase inn nye kampfly på en mest mulig effektiv og god måte, særlig knyttet til opplæring av piloter, teknikere og støttepersonell, må man ha på plass treningsfly innen rimelig tid før utfasingen av de gamle. Men fordi en beslutning om å gi regjeringa fullmakt til kjøp av fire treningsfly binder oss i enda sterkere grad til kampflyprosjektet, var det nødvendig for Stortinget å få langt mer informasjon før beslutning ble tatt. Blant annet har det siden Stortinget sist diskuterte dette, vært flere omstruktureringer av F-35-programmet. Det har vært forsinkelser, det har vært fordyrelser. Høyre har i flere omganger forut for denne saken stilt spørsmål både i åpne og i lukkede fora. Prosessen rundt innkjøp av kampfly i 2009 var lukket og utilgjengelig også for Stortinget. Når det gjelder proposisjonen vi har foran oss nå, lå det litt an til samme skjebne. Hele proposisjonen er sju sider lang, og omtalen av treningsflyene opptar kun to sider. Kostnadsestimatet både for kjøp av treningsfly og for selve hovedanskaffelsen i 2018 omtales med knappe 200 ord – eller på en kvart side. Tallene er usammenlignbare, og informasjonen framstår som fullstendig kryptisk og utilgjengelig, sjøl for skarpskodde tallknusere. For et innkjøp som binder oss i enda sterkere grad til den største investering i Fastlands-Norge noensinne, framstår to sider som veldig mangelfullt. Og det er et helt ufullstendig beslutningsgrunnlag. Det var på denne bakgrunn at Høyre i komiteen tok et initiativ til å få arrangert en åpen høring. Den ble avholdt den 6. juni. I tillegg til høringen så komiteen seg nødt til å sende inn flere spørsmål, både før høring og etter høring. Alle spørsmål og svar samt hele referatet fra høringen er vedlagt innstillingen, og jeg henviser til de svarene som framkom muntlig i høringen og skriftlig som svar på innsendte spørsmål. Spørsmålene dreide seg ikke primært om detaljer, men om helt grunnleggende informasjon om anskaffelsen av kampfly. Spørsmålene omhandlet bl.a. pris, prisutvikling siden 2008, leveringstid, status for JSF-prosjektet i USA og i andre partnerland. Dette er informasjon som helt åpenbart skulle vært tilgjengelig allerede i proposisjonen, og det skal faktisk ikke være nødvendig for Stortinget å be om den typen informasjon. Her har Stortinget gjort den jobben regjeringa skulle ha gjort før den framla saken for Stortinget. I den sammenheng viser jeg spesielt til svar på spørsmålene 2–4 i vedlegg 3 og svar på spørsmålene 1–8 i vedlegg 6. Fra Høyres side vil vi understreke at det som i svarene framstår som en teknisk justering for prisvekst, i realiteten er mer enn en betydelig økning av kostnadsrammen for anskaffelsen. Uavhengig av om prisendringen skyldes valutaendringer, om den skyldes forskyvning av prosjektet lenger ut i tid, eller om den skyldes andre forhold, er det like fullt en reell prisøkning og må av departementet eksplisitt framstilles som det for Stortinget. En slik saksbehandling fra departementets side i en så viktig sak er etter Høyres mening ikke tilfredsstillende. Vi forventer at departementet tar til seg denne kritikken og leverer grunnleggende og essensiell informasjon på en detaljert måte i kommende proposisjoner, spesielt når proposisjonen om hovedanskaffelsen av kampfly oversendes Stortinget om et knapt år. Det er fortsatt utestående spørsmål, og det er liten tvil om at Høyre ville foretrukket å vente med beslutningen til helhetsbildet foreligger. Likevel kommer man til et punkt hvor man må kunne legge departementets og statsrådens redegjørelse til grunn. Det er i departementet man sitter på utredningskapasiteten, på oversikten over framdrift og status i prosjektet og på innsyn i pågående forhandlinger med produsent og partnerland. I spørsmålene våre til departementet er det spesielt to ting som er utslagsgivende for Høyre – for det første at departementet skriver at det ikke er noe som tyder på at man vil gå utover de anslagene for levetidskostnader som ble presentert i 2008. Jeg siterer deler av svaret på spørsmål 5, fra Høyre, i vedlegg 3: «Totalt sett er det Forsvarsdepartementets vurdering at kostnadsbildet, herunder også de totale levetidskostnadene, ikke er vesentlig endret og befinner seg innenfor usikkerhetsestimatet fra 2008, både når det gjelder anskaffelseskostnader og driftskostnader.» Den store nominelle økningen i anskaffelseskostnadene og den betydelige bekymringen man har sett for kostnadsoverskridelser i programmet i USA, har selvfølgelig også vekket komiteens bekymring. Når departementet og statsråden forsikrer Stortinget om at alt går etter planen, forutsetter vi at det er riktig. Dette er viktig for Høyre, fordi en stor kostnadssprekk på levetidskostnadene i et 30-årsperspektiv selvfølgelig vil kunne ha konsekvenser for driften av andre forsvarsgrener. Vi må ha kampfly, men vi må også ha penger til å drifte den øvrige forsvarsstrukturen. For det andre – og dette er det klart viktigste momentet for Høyre – informerer departementet om at utsettelse av beslutningen om anskaffelse av treningsfly vil kunne gå ut over beredskap og suverenitetshåndhevelse i en overgangsperiode mellom F-16 og F-35. Med andre ord: Ikke å melde inn bestilling av treningsfly i august vil forsinke leveransen og gi svekket beredskapsevne. Jeg siterer her fra svaret på spørsmål 14, fra Høyre, i vedlegg 3: «Utsetter vi beslutningen om anskaffelse av fly til 2012, betyr dette at det tidligste tidspunkt for levering av treningsfly blir i 2017.» En utsettelse av denne beslutningen til høsten 2011 ville uansett ikke vært aktuelt for Høyre. Det som var en vurdering fra vår side, var å utsette dette til våren 2012, når Stortinget får helheten i behandlingen av hovedanskaffelsen, basevalg og alle de andre elementene i langtidsplanen til behandling. Da vil all relevant informasjon foreligge, og da kan man også se anskaffelsen bedre i lys av langtidsplanen og oppdaterte levetidskostnader. Ideelt sett ville vi derfor ha behandlet denne proposisjonen da. Dette er Fastlands-Norges største investering noensinne, og også en delanskaffelse, som proposisjonen innebærer, fortjener en såpass grundig behandling. Likevel: Ifølge de svarene vi har blitt forelagt, ville det altså ha kunnet utsette innfasingen av F-35 så lenge at beredskapen ville blitt svekket. En periode med slik manglende beredskap er for Høyre ikke akseptabelt, og vi har på dette feltet ikke noe annet valg enn å legge departementets vurdering til grunn. Vi mener det ville vært uansvarlig å ta sjansen på en slik manglende beredskap, sjøl om det kun skulle dreie seg om en kort periode. Disse opplysningene jeg nå har nevnt, har vært en betingelse for at man fra Høyres side nå velger å støtte proposisjonen – heller enn å tenke seg at den skulle utsettes til neste sesjon. Etter flere runder med spørsmål, svar og høringer må vi legge til grunn at informasjonen Stortinget har fått, er korrekt og fullstendig, og at statsråden sjølsagt er ansvarlig overfor Stortinget for den informasjonen som er gitt. Anskaffelsen av til sammen 56 F-35 kampfly vil innebære at det norske luftforsvaret vil ha en toppmoderne høyteknologisk kapasitet på høyde med det aller beste i verden i mange år framover. Det er vårt ansvar som politikere på Stortinget og i departementet at overgangen mellom F-16 og F-35 vil gå så smertefritt som mulig og uten betydelige konsekvenser for beredskap og suverenitetshåndhevelse. Høyre vil gjøre det som er nødvendig for å få dette til, og det forventer vi også at Stortinget og regjeringa bidrar til.