Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-12-13:
De budsjetter vi skal behandle i dag, underbygger på en god måte regjeringens utenriks- og forsvarspolitiske prioriteringer. Budsjettene illustrerer samtidig hvor godt stilt vi er her i Norge. Mens de fleste av våre europeiske naboland sliter med stor gjeld og høy ledighet og kutter i sine budsjetter, både til forsvar og til bistand, kan vi øke bevilgningene. Vi holder bevilgningene til utviklingsbistand på 1 pst. av BNI. Det betyr 800 mill. kr mer neste år enn i år. Det gir rom for en sterk innsats på viktige områder som klima og skog, klimarobust landbruk og matsikkerhet, utdanning, sivilsamfunn og UN Woman. Sammen med Kristelig Folkeparti har vi her i Stortinget styrket disse områdene med ytterligere 100 mill. kr gjennom en omprioritering. I utviklingspolitikken går det skarpe skillet her i salen mellom regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti som vil styrke innsatsen for utviklingslandene, på den ene siden, og Fremskrittspartiet og Høyre som vil kutte, til dels kraftig, i bevilgningene til verdens fattige, på den andre siden. Andre talere fra Arbeiderpartiet vil komme nærmere inn på bistandsbudsjettet. Jeg vil bare kommentere ytterligere et par forhold. Det området hvor utviklingen framover er mest usikker, og hvor framtiden står og vipper mellom et skuffende og alvorlig tilbakeslag eller et historisk tidsskille, er i Midtøsten og i de arabiske land, spesielt i Nord-Afrika. Palestinerne er på terskelen til å få sin egen stat. Den arabiske revolusjonen kan bringe fred, frihet og demokrati, spesielt til kvinnene, men vi kan også oppleve at revolusjonens idealer og forventninger forsvinner i religiøs fundamentalisme med mandat i demokratiske valg. Den unge fredsprisvinneren, Tawakkul Karman, fra Jemen, gjentok i møtet med utenriks- og forsvarskomiteen søndag budskapet om at vi måtte støtte revolusjonen til den hadde nådd sine mål. Vi – Vesten – måtte ikke svikte nå. Da er det – jeg vil kalle det – forstemmende å se at Fremskrittspartiet også på regionbevilgningen til Midtøsten og Nord-Afrika bruker spareøksen og kutter 150 mill. kr, 30 pst. av det som foreslås. Det ville svekket vår evne til å bidra til en positiv utvikling i denne regionen om dette hadde blitt resultatet av dagens budsjettbehandling. Jeg er overrasket over at Høyre og Fremskrittspartiet ikke står sammen med regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti i en merknad som understreker at Den internasjonale arbeidsorganisasjonen, ILO, er et viktig redskap for å fremme sosial rettferdighet gjennom sysselsetting og anstendige arbeidsforhold verden over, særlig fordi disse to partiene så sterkt understreker at økonomisk vekst, arbeidsplasser og handel er viktig for å få i gang utvikling. Det er det liten uenighet om. Men da må også anstendige arbeidsvilkår være en integrert del av en slik strategi. En samlet komité understreker at det er grunnleggende enighet blant de politiske partiene om at nordområdene bør være Norges viktigste strategiske satsingsområde, og at dette må gjenspeiles i de årlige strategier, planer og budsjettproposisjoner. Dette følger vi opp ved å sette av 1,5 mrd. kr til nordområdetiltak neste år, 190 mill. kr mer enn i år. Fremskrittspartiet foreslår 40 mill. kr mindre. Partiet følger ikke opp de fine ordene med bevilgninger. Forsvarsbudsjettet er historisk i den forstand at vi for første gang når målene i en langtidsplan og skaper samsvar mellom struktur og ressurser. Vi har fulgt opp det som var lovet med hensyn til bevilgninger. Forsvaret har gjort sin del av jobben med å effektivisere; flytte penger fra områder der de ikke lenger trengs til områder som gir økt forsvarsevne. Komiteens leder, Ine M. Eriksen Søreide, fra Høyre sa i sitt innlegg at hun mener bevilgningene har vært for små. Hun har tidligere også sagt at de burde kommet tidligere i perioden. Forsvaret har vært gjennom en omfattende omstilling. De politiske vedtakene ble initiert av den forrige Stoltenberg-regjeringen. Omstillingen startet under Bondevik-regjeringen, med en forsvarsminister fra Høyre. Er det noe Høyre burde ha lært av de fire årene, så er det at omstilling tar tid, at resultater kan la vente på seg, og at ikke alt går slik man tror. Det finnes et helt bibliotek av rapporter fra Riksrevisjonen fra den tiden som kan hjelpe på hukommelsen, om det trengs. Det er ikke mulig å frigjøre ressurser fra én dag til den neste, kanskje ikke engang fra ett år til det neste. Omstilling tar tid, hvis den skal gjøres forsvarlig. Vi leverer det vi har lovet i forsvarsbudsjettet for neste år. Det er betegnende at den største debatten om forsvarsbudsjettet i år synes å ha gått om bevilgingene til Det frivillige Skyttervesen. De får nå ett år til på å tilpasse seg det nye regelverket for tildeling av midler. Men vi er ikke helt ferdig med omstillingen i Forsvaret. Nå står Luftforsvarets basestruktur for tur sammen med innfasing av våre nye kampfly. Jeg vil invitere til et bredt samarbeid her i Stortinget også om denne delen av fornyelsen av vårt forsvar, fra gårsdagens mobiliseringsforsvar til morgendagens innsatsforsvar. 2012 vil representere en endring i vår innsats i Afghanistan. Vi vil gå mer inn i skolestuen og være mindre ute i felt, og overlate mer av ansvaret til de afghanske styrkene. Vi har gjort en strålende innsats i Afghanistan gjennom disse årene, dessverre med tunge tap. Men vi ser nå slutten på vår militære innsats i Afghanistan. Vi skal fortsette med den sivile bistanden for å bygge opp Afghanistan til et samfunn hvor innbyggerne kan ha håp om en bedre framtid. Innstillingen bekrefter at det er bred enighet om hovedlinjene i norsk utenrikspolitikk. En samlet komité støtter regjeringens hovedlinjer, en utenrikspolitikk som ivaretar og prioriterer norske interesser og områder der Norge har en forutsetning for å gjøre en forskjell. Men når vi ser på Høyres og Fremskrittspartiets budsjettalternativer, er ikke viljen til å sette nødvendige ressurser bak denne utenrikspolitiske linjen i like stor grad til stede. Fremskrittspartiet understreker i sin hovedmerknad «viktigheten av at de norske utenriksstasjonene får de ressurser som trengs for å ivareta norske borgeres interesser ved uforutsette hendelser, og at de lokaliseres på grunnlag av vurderinger basert på norske borgeres behov, og norske strategiske og økonomiske interesser». Men partiet kutter 10 pst. – 169,5 mill. kr i departementets driftsbudsjett. Høyre kutter også grovt – 90 mill. kr. Dette er ikke å gi utenriksstasjonene de ressurser som trengs for at de skal kunne ivareta sine viktige oppgaver. I budsjettet er det penger, men i virkelighetens verden handler det om mennesker, ikke millioner – for å bruke Høyres nye devise. Det handler om mennesker på kanskje 12–14 ambassader som må ut av utenrikstjenesten, 12–14 ambassader som må stenges. Jeg håper at vi i løpet av debatten kan få en prioritert liste over hvilke områder disse partiene mener vi ikke lenger behøver å være representert i, og som norske borgere da bør holde seg unna fordi utenrikstjenesten ikke lenger vil være der til å ivareta deres interesser ved uforutsette hendelser. Eksempel to: En samlet komité peker på viktigheten av en internasjonal rettsorden og internasjonale organisasjoners betydning for å ivareta dette. Fremskrittspartiet understreker dessuten i sin egen hovedmerknad at «en av de viktigste pilarene i utenrikspolitikken er forpliktende internasjonalt samarbeid – som tar sikte på internasjonal avspenning, varig fred, en friest mulig verdenshandel og respekt for grunnleggende menneskerettigheter». Men når det kommer til kronene, kuttes bevilgningene til FN-organisasjonene med 20 pst., partiet mener FN-organisasjonene bør greie seg med nesten 1 mrd. kr – 926 mill. kr – mindre. Bevilgningene til multilaterale finansinstitusjoner kuttes med nær 800 mill. kr, 40 pst. – midt i den alvorligste finanskrisen siden mellomkrigstiden, hvor nettopp disse institusjonene trenger sterkere muskler. Og et tredje eksempel: Posten Fred, forsoning og demokrati kuttes med 440 mill. kr, 25 pst. av det regjeringen har foreslått. Fremskrittspartiet skriver i sine merknader at «arbeidet med fred og forsoning må gjøres på en mer kostnadseffektiv måte». Freden må altså ikke bli for dyr etter Fremskrittspartiets mening. Nå er jo Fremskrittspartiet ekspert på «quick fix»-løsninger, og jeg håper at vi i løpet av debatten kan få oppskriften på et mer kostnadseffektivt fredsarbeid. At Fremskrittspartiet kutter dypt i bevilgningene til utviklingsbistand, er ikke nytt. Når man leser skepsisen mot bistand i partiets merknader, er det egentlig underlig at de er villige til å bevilge nesten 25 mill. kr til noe de har så liten tro på nytter. Men når de også kutter dypt til formål de sier er viktige, også for å ivareta norske interesser og norske borgeres interesser i utlandet, blir dette rett og slett useriøst. Fremskrittspartiet kutter milliarder på nasjonalt og internasjonalt diplomati, men de bevilger nær 1 mrd. kr mer til kuler og krutt i Forsvaret. Det virker som om de har hentet inspirasjon fra Tramteaterets gamle slager: «Det Enkleste Er Pistol».