Christian Tynning Bjørnø (Arbeiderpartiet), 2014-04-01:
Jeg er glad for at representanten Knag Fylkesnes reiser denne debatten. Vi har tidligere i denne sal diskutert både forsøk med karakterer i barneskolen og andre saker som omhandler vurdering. Da vi diskuterte forsøk med karakterer i barneskolen, var det en debatt der noen av oss prøvde å få fram at vi må ha en kunnskapsbasert tilnærming til hvilke testregimer og vurderingsformer vi har i skolen. Dessuten hadde flere av oss noen uker etterpå spørsmål i spørretimen rundt nettopp vurderingsregimet i Sandefjordskolen, som interpellanten også tar opp. Det var også en sak som fikk mye medieoppmerksomhet – et vurderingsregime som, etter å ha hørt debatten i denne sal etter spørretimen, åpenbart var på kollisjonskurs med det som er intensjonene i denne sal, lovgivers intensjoner. Debattene om disse sakene både her og utenfor har gjort meg litt bekymret, bekymret for at vi kanskje er i ferd med å utvikle en litt for snever skole, en skole som blir for ensrettet med tanke på det som skal måles og vurderes. Motivasjon og læring henger nøye sammen. Forskning viser at elevvurderingssystemer som er basert på rangering, kan virke demotiverende på læring. Dette var ett av våre hovedargumenter mot innføring av karakterer i barneskolen. Vi skal ikke ta hele denne debatten på nytt, men det er interessant å se at motivasjonen til norske skoleelever faller i ungdomsskolealder. Jeg er enig med representanten Knag Fylkesnes når han sier at det er på tide å ta en gjennomgang av skjema- og testregimet i norsk skole. Det betyr ikke at vi er imot nasjonale prøver. Det betyr ikke at vi er imot lokalt selvstyre. Men det betyr at vi er bekymret for tendenser som vi ser i norsk skole, bl.a. i Sandefjord, og det må være lov til å ta en diskusjon om hvorvidt det er mulig å begrense den type situasjoner som åpenbart er i strid med det som er intensjonene i denne sal. Det handler om å ta en diskusjon om hva vi skal bruke tiden på i norsk skole, tid som denne våren til de grader har bevist er en knapp ressurs i skolen vår. Og vi kan godt dra fram forskningsrapporter i hytt og pine, men egentlig er det ganske unødvendig, for vi blir aldri enige i den type forskningsdebatter, uansett. La oss heller stille hverandre ett spørsmål: Hva vurderer og tester vi for? Vi tester ikke først og fremst for at VG skal vite om det er den eller den skolen som er best eller dårligst. Vi tester heller ikke først og fremst for at vi på systemnivå skal bli fornøyde. Vi tester fordi vi ønsker at eleven skal lære mest mulig. Vi tester for at læreren skal vite hvilke tiltak han eller hun skal sette inn for at elevene skal lære enda mer. Vi tester for å kunne gi målrettede tilbakemeldinger til elever og foreldre, slik at de vet hvordan de sammen skal jobbe for at læring skal skje. Jeg tror at hvis en stiller 20 lærere på rekke og spør dem om de har kontroll på sine elever og hvilket nivå de er på, vil samtlige lærere svare ja. Jeg tror en får nesten det samme svaret hvis en spør elevene om de vet hvilket nivå de er på i de ulike fagene. Jeg tror at problemet først og fremst ligger i at lærerne føler at de ikke har kapasitet og tid i sin hverdag – tid til å veilede og motivere, tid til læring – til å gjøre nok med det de vet, med den kunnskapen de faktisk har om sine elever. Derfor synes jeg spørsmålet til representanten Knag Fylkesnes problematiserer på en god måte det vi mener må stå i fokus, nemlig tid til læring.