trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2021-06-01:
Det er jo sånn at man i ethvert lovarbeid vil ha grundige utredninger, og det er ikke så enkelt som enkelte representanter har gitt uttrykk for i debatten her, at dette er noe som bare vedtas over bordet. Det vil alltid gjøres grundig forarbeid, departementet må selvfølgelig jobbe med saken før det legges frem for Stortinget med konkrete forslag. Men all den tid man antyder at det er i strid med EMK og i strid med Grunnloven, er det en veldig enkel måte å avskjære forslaget på, og det er en teknikk som jeg opplever ofte blir bedrevet av Justisdepartementet og også av politikere i denne salen. For å slippe å ta stilling til saken velger man å komme med en indirekte påstand om at det kan stride mot menneskerettigheter og mot Grunnloven å komme med den typen forslag. I alle de situasjonene hvor det har skjedd, har jeg opplevd at man har tatt feil. Mitt spørsmål til statsråden er: Dersom Storbritannia og Danmark gjør dette, kan det vel neppe være i strid med EMK?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2021-06-01:
Jeg tror det er viktig å forstå at med den innrammingen og de forutsetningene som legges til grunn – A) midlertidighet, B) geografisk avgrensning, C) tidsavgrensning, og at det skal være forholdsmessig, dvs. at man sørger for at det kun er i tilspissede, særdeles krevende situasjoner man kan anvende visitasjonssoner, i tråd med slik man har håndtert det både i Storbritannia og i Danmark – kommer man innenfor de europeiske menneskerettighetene, og selvfølgelig også Grunnloven. Det lar seg utmerket løse, og det handler om innramming – som statsråden for så vidt også er inne på. Det jeg skulle ønske, var at man var litt mer åpen for denne type forslag, som har vist gode resultater. Det fungerer godt i Storbritannia, og det fungerer godt i Danmark. Man har altså brukt dette virkemidlet i Danmark siden 2007. Man bruker det til stadighet, man drar inn våpen fra gata, man redder liv, og man redder helse med dette tiltaket. Derfor tror jeg også vi har behov for det. Man må gjerne slå fast fra statsrådens side og andres at man liksom ikke har behov for det. Men den dagen man har behov for det, er det viktig å ha det virkemidlet i skuffen. Det er det vi ønsker å diskutere, og det er derfor vi fremmer disse forslagene. Det er også sånn at det er faktisk ikke bare i Danmark, i Storbritannia og for så vidt også i enkelte områder i USA at man har brukt dette virkemidlet – og bruker det. Man planlegger også å gjøre det samme i Sverige. Ja, dere hørte riktig: Sverige. Jeg skal ikke snakke om svenske tilstander, men både Kristdemokraterna, Sverigedemokraterna og Moderaterna – altså det svenske Høyre – har gått inn for å innføre visitasjonssoner. Dersom det blir regjeringsskifte i vårt naboland, er dette et av tiltakene den svenske regjeringen ønsker å innføre. Det er litt interessant. Jeg skulle ønske at de hadde den evnen til å tenke nytt også i søsterpartiene til både Moderaterna, altså Høyre, og Kristdemokraterna, som er det norske Kristelig Folkeparti. Her har vi muligheten, og jeg registrerer at det blir nedstemt, men vi fatter mot. Når vi får gjennomslag, er det gjerne fordi vi har foreslått det x antall ganger tidligere. Vi fikk vedtatt forbud mot søskenbarnekteskap, men det var sannsynligvis den tiende gangen vi foreslo det. Det er første gang vi fremmer dette forslaget nå, men vi kommer nok tilbake til det i neste stortingsperiode.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2021-06-01:
Når alt blir menneskerettigheter, er det ingenting som er det. Det tror jeg er betimelig å peke på, når jeg leser NIMs skriftlige øvelser. I hvert fall der jeg kommer fra, og med mitt ideologiske utgangspunkt, er det rett og slett noen menneskerettigheter som står over alt annet. Det er de grunnleggende menneskerettighetene. Jeg registrerer at når jeg leser denne saken, handler det veldig mye om relativt – skal vi si – marginale ting. Det at man har viet et helt kapittel, ett av seks viktige områder, til konsultasjonsrett og konsultasjonsplikt og knytter det til ILO-konvensjon nr. 169 og sier at det er en menneskerett, det velger man å engasjere seg i, fremstår for meg litt spesielt, litt pussig, all den tid Norge trådte inn i ILO-konvensjon nr. 169 i 1991. Det er 30 år siden. Det betyr at vi har brutt menneskerettighetene i 30 år. Det kan selvfølgelig ikke være riktig, og etter mitt skjønn er det helt åpenbart at dette ikke er en menneskerettighet. Det er som om man velger å dra ting ut. Det er det samme med klima. Klima er politikk. Det er ikke menneskerettigheter. Konsultasjonsplikten for kommuner og Stortinget hva gjelder Sametinget, er ikke menneskerettigheter. Det er politikk. Dette er gjenstand for den «jusifiseringen» av menneskerettighetene vi ser på politisk punkt etter politisk punkt. Det er noen ting her som jeg er veldig enig i, men en del av den argumentasjonen og en del av de påstandene som kommer frem, er etter mitt skjønn, ren venstreorientert politikk. Man pakker det inn og kaller det menneskerettigheter. Fremskrittspartiet er imot konsultasjonsplikten. Vi er imot ILO-konvensjon nr. 169. Vi mener at det er Stortinget og politikerne som skal styre hvilke klimatiltak vi skal bruke eller ikke bruke. Det betyr ikke at vi av den grunn bryter menneskerettighetene. Jeg vil ha meg frabedt at man på en måte politiserer menneskerettigheter i den grad som jeg opplever NIM bidrar til. Så jeg tillater meg faktisk å være kritisk til NIMs arbeid og hvor viktig det arbeidet egentlig er, sett i sammenheng med hvilke saker de velger å prioritere.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2021-06-01:
Representanten Petter Eide tillater seg å være litt polemisk. Selv om han selvfølgelig vet bedre, er det ikke sånn at mitt innlegg var en flammetale mot menneskerettigheter i stort. De grunnleggende, borgerlige menneskerettighetene som er helt fundamentale for den vestlige sivilisasjon, for Norge og for vår grunnlov, er jeg den sterkeste forsvarer av. Men problemet er når alt blir menneskerettigheter og går så langt inn i politikken, og gjerne politikk som tilhører venstresiden. Da er vi i ferd med å ødelegge for nettopp de fundamentale menneskerettighetene, som jeg opplever at også representanten Tetzschner er inne på, for da undergraver vi demokratiet. Når alt blir juss og politikkens sfære blir stadig mindre, er vår mulighet til å utøve demokratiet mindre. Det er en konsekvens av at alt blir juss, alt blir definert som menneskerettigheter. Unnskyld at jeg sier det, president, men jeg mener jeg kan føle meg trygg på å si at f.eks. ytringsfriheten, som er en av de fundamentale, er langt viktigere enn konsultasjonsplikten for Sametinget, som jeg mener overhodet ikke er en menneskerettighet engang. Men det er her vi er, det er her vi er på ville veier, og det undergraver demokratiet. Det undergraver politikken og de frie muligheter for at demokratiet skal få lov å utøve sin rolle. Jeg registrerer at det er flere som er kritiske, og det tror jeg er bra. Jeg tror det er viktig at vi har en mer grunnleggende diskusjon om hva menneskerettigheter skal være, og hvor grensen skal trekkes mellom fundamentale menneskerettigheter, borgerlige menneskerettigheter og det som er langt ut i politikkens sfære. Klima er åpenbart det siste. Det er politikk. Sametingets krav om å bli konsultert er politikk. Vi skal behandle det på torsdag i denne sal. Det er politikk, det er ikke menneskerettigheter, men NIM er blant dem som prøver å gi inntrykk av at saker som hører til langt ut på venstresiden, er saker som er å definere som menneskerettigheter. Det er jeg imot. Det er jeg uenig i. Jeg stiller meg spørsmålet: Trenger vi egentlig NIM? Er NIM en organisasjon som bidrar med noe positivt som Stortinget trenger? Jeg tror svaret på det spørsmålet er nei. Er det noe vi har nok av, er det organisasjoner som driver på med såkalte menneskerettigheter. Jeg mener at grensen er nådd.
Ingunn Foss (Høyre), 2021-06-01:
Norge har et høyt utdannet politi som har høy bevissthet rundt maktbruk. Gjennom bachelorutdanningen ved Politihøyskolen utdannes politiet til å utøve minst mulig makt. Politiet skal så vidt mulig unngå bruk av fysisk makt, og makt overfor mindreårige skal kun brukes som siste utvei. Regjeringen er allerede godt i gang med å imøtekomme mange av de problemstillingene som tas opp i dette forslaget. Politidirektoratet har opplyst om at de vil vurdere utvikling av en hensiktsmessig registrering av maktmiddelbruk under politioppdrag i barnevernssaker. Det skal i denne vurderingen legges vekt på at registreringen skal danne grunnlag for offentlig og tilgjengelig statistikk. Selv om dagens regelverk gir klare føringer om at politiet så vidt mulig skal unngå bruk av fysisk makt, og at all maktutøvelse skal være nødvendig og forholdsmessig, er det naturlig med en fornyet vurdering av hvordan politiets maktbruk overfor mindreårige bør reguleres. Et godt tiltak er at Politidirektoratet vil utarbeide en barnefaglig veileder i samarbeid med Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet. Departementet vil også vurdere om det er grunn til å nedfelle en mer presis regulering av politiets maktbruk overfor mindreårige i politiinstruksen og eventuelt i politiloven. Politiet har mange omfattende og vidtgående plikter til å gripe inn ved ulike hendelser. Politidirektoratet viser til at det er vanskelig å oppstille noen absolutte skranker for adgang til å benytte bestemte typer metoder og maktmidler. Risikovurderinger og beslutninger må avgjøres etter en skjønnsmessig vurdering ut fra politifaglig kompetanse, og det følger av regelverket at politiet skal bruke så lempelige maktmidler som mulig. Når det gjelder spørsmålet om å utføre oppdrag ubevæpnet i situasjoner hvor politiet er generelt bevæpnet, mener vi at dette er en vurdering politiet selv må ta. Men Politidirektoratet har under utarbeidelse retningslinjer for når tjenestepersoner kan avvæpnes i tilfeller der direktoratet og særorgan gjennomfører risikovurderinger for tjenestetyper og oppdrag som likevel bør gjennomføres ubevæpnet, fordi bevæpning kan være uhensiktsmessig. Politidirektoratet har også hatt møte med Barneombudet og er i dialog med Bufdir for å avklare behovet for tilpasning av dagens klageordning. Vi ser fram til en fornyet gjennomgang av hvordan politiets maktbruk overfor mindreårige bør reguleres, og vi legger denne gjennomgangen til grunn for det videre arbeidet.
Ingunn Foss (Høyre), 2021-06-01:
Som sagt i mitt forrige innlegg er det grunn til en fornyet vurdering av politiets maktbruk i saker som involverer barn. Jeg vil likevel bare minne om behandlingen av Prop. 143 L for 2019–2020 i justiskomiteen, der Politidirektoratet har fått opplyst fra departementet at politiet har benyttet spytthetter i flere år – det ble vedtatt i 2012, altså under den rød-grønne regjeringen – og at det i disse årene ikke er kjent at bruk av spytthette har forårsaket skade. Så det kan tenkes at en gjør akkurat dette til en større sak enn det det faktisk er.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2021-06-01:
Representantforslaget frå SV kjem på bakgrunn av ein serie med gode reportasjar i Stavanger Aftenblad. Desse reportasjane viser at politiet ofte blir bedt om å hjelpe barnevernet. Kva som er omfanget, veit ingen, men ut frå gjennomgangen til Stavanger Aftenblad var det minst 2 800 oppdrag i 2019. Politiet blir i større og større grad bedt om å hjelpe både når det gjeld pasientar med rus- og psykiatrilidingar og oppdrag som gjeld ungar og ungdomar som er under barnevernets omsorg. Denne utviklinga har vore betydeleg dei siste åra. Tal frå Politidirektoratet viser at antalet oppdrag relatert til rus og psykiatri har auka frå over 37 000 i 2016 til over 53 000 i 2020. At politiet må bruke enormt mykje tid på anna enn politiarbeid, er uheldig både for samfunnet, for politifolka sjølve og ikkje minst for dei ungane og pasientane som blir møtte med politi i staden for barnevernspedagogar og helsepersonell – som heilt sikkert kunne vore aktuelt og mogleg i ein del av tilfella. Vi veit òg at talet på politipatruljar her i landet ikkje har gått opp dei siste åra. Ei auka mengd oppdrag knytt til m.a. rus, psykiatri og barnevern svekkjer såleis både politiets førebygging, beredskap og tilgjengelegheit. Fleire av forslaga som blir debatterte i dag, handlar om tema som vekkjer sterke følelsar, som bruk av spytthette på ungar, på mindreårige. Spytthette er eitt av fleire tvangsmiddel politiet har tilgjengeleg, saman med batong, handjarn og våpen. Dette har dei hatt i ei årrekkje. Politiet har trening i å løyse vanskelege situasjonar på ein slik måte at det blir minst mogleg nødvendig å bruke desse maktmidla. Senterpartiet har gått imot å innføre spytthette som tvangsmiddel på ungar i kriminalomsorga, dette m.a. fordi mindreårige i kriminalomsorga lever under eit helt anna regime enn folk ute på gata. Senterpartiet vil ha ei fagleg utgreiing om konsekvensar av bruk av spytthette før det eventuelt blir tillate brukt i kriminalomsorga. Men vi meiner det er uklokt å fjerne dette og andre tvangsmiddel frå politiet utan utgreiing, og vi kan ikkje gjere det utan å involvere tillitsvalde og relevante fagmiljø. Vi ser ikkje bort frå at vi kan støtte eit forbod mot dette eller andre tvangsmiddel seinare, men vi vil ha alle fakta og synspunkt på saka på bordet først. For Senterpartiet er det sjølvsagt at politiet bruker sine tvangsmiddel så restriktivt som mogleg. Både batong, pistol, peparspray, elektrisk våpen og spytthette er potensielt ubehageleg, smertefullt eller farleg for dei som det blir brukt mot. Å la slike verktøy vera tilgjengelege for ordensmakta vår er ikkje det same som å seie at ein støttar mest mogleg bruk av dei, slik SV har fått det til å sjå ut som. Senterpartiet er glad for at norsk politi er i verdstoppen når det gjeld ei fredeleg og konfliktdempande tilnærming. Dei har sjølve vist i lange periodar med m.a. mellombels væpning og i dei politidistrikta dei har fått tilgang til elektrosjokkvåpen, at dei bruker desse maktmidla svært sjeldan.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2021-06-01:
Ja, det vil eg gjerne.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2021-06-01:
Ved ein feil kom ikkje merknadene frå Senterpartiet med i komitéinnstillinga, så i innlegga mine kjem eg inn på ein god del av det som skulle ha stått i merknadene, for å gjere greie for kva partiet meiner. Senterpartiet er kritisk til konsekvensane av det forslaget som ligg føre. Vi meiner det vil vere svært uheldig for norsk landbruk å avvikle eller endre tomtefestelova, slik forslaget legg opp til. Forslaget inneber ei unødvendig og einsidig svekking av interessene til bortfestaren. Det er vanskeleg å sjå at det gjer seg gjeldande så tungtvegande samfunnsinteresser i denne saka at det er rettsleg grunnlag for eit så sterkt rettsleg inngrep i den private eigedomsretten. Forslaget synest dessutan å vere i strid med det vernet grunneigaren har ifølgje den europeiske menneskerettskonvensjonen, EMK. Vernet om privat eigedomsrett og det å gje grunneigaren moglegheit til å nyte godt av verdistiginga på eigen eigedom er sentrale omsyn for Senterpartiet. Samtidig må systemet sikre at tomtefestarar ikkje får urimeleg høg prisstiging. Dette handlar altså om å balansere mellom ulike omsyn og gjere det best moglege ut av det. Tomtefesteinstituttet representerer eit viktig næringsgrunnlag for mange landbrukseigedommar og legg gjennom det grunnlaget for busetnad og næringsverksemd i heile landet. Tomtefesteinstituttet støttar òg opp om nasjonale strategiar for auka bruk av utmark og gjer det mogleg å byggje hytter og hus for folk på plassar der grunneigaren ikkje vil selje tomt. Vi viser til at norske bønder gjennom å satse på utmarksnæring har følgt oppmodinga som er komen frå samstemte storting i handsaminga deira av ulike landbruksmeldingar. For mange bruk er det løpande tomtefesteinntekter som sikrar at det er grunnlag for vidare busetnad og drift av landbrukseigedommen. Det er derfor viktig for grunneigarsida at tomtefestelova ikkje blir avvikla. Senterpartiet understreker at grunneigarsida meiner at det heller ikkje er grunnlag for å innføre eit forbod mot å inngå nye festekontraktar. Eit slikt forbod løyser ikkje nokon av dei problema forslagsstillarane trekkjer fram som grunnlag for forslaga sine. Desse problema er knytte til kontraktar inngåtte før 1. januar 2002, og då spesielt kontraktar kor partane hadde avtalt at festeavgifta skulle bli regulert med utgangspunkt i tomteverdien. Eg kjem tilbake med resten i eit nytt innlegg, så eg ikkje får det så travelt.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2021-06-01:
Eg tillèt meg å skryte av eit usedvanleg godt innlegg frå førre talar. Det er såpass sjeldan at representanten Frølich og eg er einige, at eg må nytte anledninga til å seie det, når vi først er einige. Eg nemnde i slutten av det første innlegget mitt at forslaga frå Arbeidarpartiet ikkje løyser nokon av dei problema som forslagsstillarane trekkjer fram som grunnlag for forslaga sine. Desse problema er knytte til kontraktar inngått før 01.01.2002, og da spesielt kontraktar der partane har avtalt at festeavgifta skulle bli regulert med utgangspunkt i tomteverdi. Her har myndigheitene gripe inn med både langvarig prisregulering og lovgiving som har sett til side lovleg avtalte vilkår, alt til fordel for tomtefestar. Sjølv om noko anna var lovleg avtalt og begge partar må ha hatt ei rettkomen forventing om at avtalen skulle bli halden, kan festeavgifta no som hovudregel berre bli regulert etter konsumprisindeksen. Vidare har festar rett til forlenging på ubestemt tid, og som hovudregel rett til innløysing etter lovens gunstige vilkår. Senterpartiet viser til at kontraktar inngått frå 01.01.2002 ikkje er problematiske, dei er inngått på ubestemt tid. Festeavgifta kan regulerast, slik eg nettopp nemnde, og eventuell innløysing skal skje til 25 gonger festeavgift. Her veit begge partar kva dei har å halde seg til. Senterpartiet meiner at eit forbod strir imot prinsippet om avtalefridom, og at eit forbod vil kunne føre til ein redusert tomtetilgang og høgare byggjekostnader, og derav til og med ha betydning for kva slags grupper i samfunnet som vil ha råd til å byggje seg hus eller hytte. Senterpartiet meiner det er betre å la marknaden styre ei eventuell avvikling, dersom denne typen tomter ikkje lenger blir etterspurde.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2021-06-01:
Eg vil få takke NIM for ein god og viktig rapport. Eg er glad for at NIM i rapporten har teke opp menneskerettar i krisetider. 2020 var eit spesielt år for oss alle, og når store kriser rammar oss, er det viktig å passe på at tiltak, reglar og lover tek omsyn til menneskerettane. Det er alvorleg at Noreg i 2020 vart dømt fire gonger i EMK i samband med barnevernsfeltet. Dette er eit tema som NIM har teke opp gjennom fleire år. Avvegingar mellom menneskerettane til barn og foreldre må også i tida framover få merksemd i den politiske debatten. Senterpartiet har i alternative budsjett peikt på mangelen på tilsette i det kommunale barnevernet og føreslege øyremerkte midlar for å styrkje dette feltet. Dette er påpeikt av organisasjonane til dei tilsette, av Barneombodet og av Helsetilsynet. NIM er, som Senterpartiet, oppteken av verjemål og vedtaksstøtte. Vi legg merke til at NIM meiner det er behov for ei endring av verjemålsystemet i tråd med føresegnene i CRPD. Eg viser til forslaget som Senterpartiet nyleg fremja saman med Arbeidarpartiet og SV i samband med handsaminga av Dokument 8:77 S for 2020–2021, om å styrkje og forbetre verjemålsordninga. Isolasjon i fengsel er ein tematikk vi har debattert mykje, og dette er svært alvorleg – det er eit tema som er viktig og alvorleg. Vi kjenner alle godt til anbefalingane i Sivilombodsmannens særskilde melding til Stortinget. Senterpartiet har vore tydeleg på at desse anbefalingane må følgjast opp. Dessverre viser mellom anna årsrapporten frå Kriminalomsorgsdirektoratet at aktiviteten for dei innsette har gått ned både på grunn av pandemien og på grunn av færre tilsette i fengsla. Saksordførar Eide hadde ein fin gjennomgang av temaa frå rapporten, så eg gjentek ikkje alt her. Men eg vil òg streke under at anbefalingane frå NIM gjev eit godt grunnlag for dei politiske vurderingane som Stortinget og regjeringa skal gjere.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-01:
La meg først få gjøre oppmerksom på at det er jeg som står bak dette forslaget. Mitt navn står ikke i forslagsteksten, det er fordi jeg var fraværende den dagen forslagene ble levert på Stortinget, men jeg må ta eierskap til dette selv. Dette er basert på veldig oppsiktsvekkende avsløringer som Stavanger Aftenblad har kommet med: svært mange politioppdrag under barnevernets omsorg, et ukjent antall bruk av tvangsmidler. Vi har fått reportasjer både om bruk av håndjern, spyttmasker og bodycuff, og også bevæpnet politi, i møte med barn, noen forferdelige historier om små barn som blir lagt i bakken av seks politifolk og påført håndjern og spyttmaske – forferdelige og veldig hjerteskjærende historier har faktisk kommet fram. Det er viktig å få fram at dette er de mest sårbare blant oss, dette er barn som allerede er sviktet. Det er også barn som er veldig sårbare for å bli rekruttert inn i kriminalitet. Da jeg begynte å grave i denne saken, oppdaget vi et svært uregulert område. Det manglet oversikt over dette, vi manglet tydelige kriterier for maktbruk, det var mangel på kriterier for nødvendighet og forholdsmessighet. Både Norges institusjon for menneskerettigheter og Barneombudet reagerte på dette og har etterlyst veldig klare regler. De mener at mangel på regulering av dette området har ført til betydelig grad av vilkårlighet i hvordan denne praksisen skal være. Dette er selvfølgelig ingen mistillit til politiet, som Fremskrittspartiet får en til å tro. Politiet gjør jobben sin, men de har altså ikke tydelige regler for hvordan den jobben skal gjøres, for det er det faktisk Stortinget som skal bestemme. Politiet skal ikke bestemme sine egne tvangsmidler, det skal Stortinget gjøre, det er den demokratiske institusjonens helt vesentlig oppgave å gjøre. Derfor mener vi at det er vår forpliktelse å regulere dette området, nettopp fordi det er et stort underregulert område. Den politiske vurderingen her nå er interessant nok at alle partier minus Fremskrittspartiet mener at det er et behov for strengere regulering. Det står tydelig i merknadene som flertallet, alle partier minus Fremskrittspartiet, har vært med på. Det er et behov for bedre regulering, så min virkelighetsframskrivelse er langt på vei delt av alle. Man ønsker det, man ser også behovet for en bedre regulering av tvangsmidlene. Så er det faktisk slik at vi i tillegg til å legge fram ulike forslag til hvordan vi ber om at dette skal reguleres bedre, også legger fram to helt konkrete forslag til forbud. Det ene er forbud mot spyttmaske, som vi mener definitivt er påkrevd – jeg trenger ikke å repetere det andre har sagt om dette. Vi mener også at det er grunnlag for å gjøre unntak for bruk av våpen – eller bevæpning – i disse situasjonene. Det var Arbeiderpartiet også med på da vi diskuterte tilsvarende saker da politiet var i oppdrag for namsmannen. Da støttet Arbeiderpartiet det. De velger å ikke støtte det nå, det får de svare for hvorfor de ikke gjør. Med det legger jeg fram SVs forslag.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-01:
Jeg er veldig godt fornøyd med statsrådens redegjørelse fra talerstolen. Jeg synes den var veldig fin, og den kommer oss veldig godt i møte på mange ting. Det setter jeg stor pris på. Det er helt åpenbart at det Stavanger Aftenblad, den fjerde statsmakt, her har satt i gang, har satt ting i bevegelse, også forsterket av den behandlingen vi har i Stortinget nå. Det synes jeg er fint. Det er behov for regulering, behov for statistikk, behov for tydeligere retningslinjer og til og med en vurdering av hvordan politiet skal være bevæpnet i slike situasjoner. Det synes jeg er veldig fint å høre. Da hadde det vært interessant å høre om justisministeren er enig med sin forgjenger, Per-Willy Amundsen, i at disse endringene og de reguleringene som statsråden nå er i ferd med å sette i gang, er en mistillit til politiet.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-01:
Dette åpner for en veldig viktig prinsipiell diskusjon: Skal politiets tvangsmidler og bruk av dem bestemmes av politiet selv, eller skal det bestemmes av Stortinget?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-01:
Jeg skal ikke plage Stortinget med veldig mye mer om denne debatten. Mye er sagt, og avstanden mellom oss som forslagsstiller og statsråden er ikke så stor i denne saken, men etter å ha hørt representanten Per-Willy Amundsen er jeg nødt til å få lov å komme med noen kommentarer. Han framstiller dette forslaget som en mistillit mot politiet, og jeg er nødt til å prøve å redegjøre for hvordan dette er: Det er helt riktig at vi har et veldig godt politi i Norge. Det er sjelden de kommer opp i slike vanskelige situasjoner. Når de likevel er utstyrt med disse tvangsmidlene, som ofte kan bære galt av sted, er det også sånn at politiet faktisk gjør jobben sin, for det er ikke nødvendigvis politiet som har bedt om dette, det er vi som lovgivende myndighet som har gitt politiet disse mulighetene. Så jeg mener definitivt at dette ikke er mistillit mot politiet. Jeg har til og med snakket med politifolk om dette, og flere opplever dette som litt ubehagelig også. Og vi ønsker definitivt ikke å være i en situasjon hvor vi også må ta et slags formelt ansvar for at politiet kan komme i situasjoner hvor de har denne typen tvangsbruk, som kan være svært smertefull, og har dette på sin samvittighet. Mistillit – snarere tvert imot, det er heller en anerkjennelse av politiet, og det er en hjelp til politiet for å regulere deres arbeid på en bedre måte. Så sier Per-Willy Amundsen at vi ikke trenger noe forbud mot spyttmaske. Kan ikke disse ungene bare la være å spytte, sier han. Da er jeg nødt til å be tidligere justisminister og stortingsrepresentant Per-Willy Amundsen ta ordet. Mitt spørsmål til han er: Har han ingen omsorg for disse aller mest sårbare barna og ungdommene? Har han ingen empati? Har han ingen forståelse for at dette i mange situasjoner er svært desperate barn som er sviktet av sine foreldre, som er sviktet av skole, som er sviktet av barnevern, og som kommer i disse veldig vanskelige situasjonene? Og når de er sviktet på den måten, så møter de i tillegg politifolk med spyttmaske og våpen og blir lagt i jern. Har han ingen empati, er mitt spørsmål.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-01:
Jeg vil takke forrige taler. Det var veldig vakkert og fint sagt. Det påstås at vi driver med mistillit mot politiet, fordi vi detaljregulerer politiets arbeid. Da må jeg spørre representanten Amundsen: Hvilke av disse forslagene er detaljregulering? Forslag nr. 1 går ut på at vi skal ha en nasjonal praksis for loggføring. Er det detaljregulering? Vi skal be regjeringen innføre strengere regulering av bruken av tvangsmidler. Det er ikke å gå konkret i detalj. Vi vil ha et forbud mot spyttmaske på barn. Det er innrømmer jeg er veldig detaljert. Vi ber om at vi skal ha en barnefaglig veileder. Det er heller ikke å gå i detalj. Vi skal ha et strengere menneskerettslig vern ved politiets arbeid overfor barn enn overfor andre. Hva i dette er det som er detaljregulering av politiets arbeid? Det må jeg spørre om. Det er ingenting, slik jeg leser det.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-01:
Stortinget har i det siste behandlet en rekke saker om både gjengkriminalitet og strengere straffer, og Fremskrittspartiet har i alle de sakene lagt fram sin metode, og det er altså en hard hånd. Jo hardere hånd, jo mer vil vi avskrekke kriminelle. Det underliggende her er at det er de ungdomskriminelle i Oslo de vil til livs, og de vil gjerne også ramme innvandrerne som bor i Oslo Øst. Det er jo det som er den underliggende tonen og angrepspunktet også i dette forslaget. Det lyser forakt av denne typen forslag. Det påfallende med dette og tidligere forslag er hvor totalt mangelfulle forslagene er. De gjør ikke engang et forsøk på å dokumentere hva dette egentlig handler om. I dette forslaget er det ingen dokumentasjon på hvor stort eller lite problem dette er, eller om det egentlig er noe problem i det hele tatt. Det er ingen dokumentasjon på hvordan forslaget eventuelt vil slå ut. Per-Willy Amundsen sier fra talerstolen at han refererer til ditt og datt i andre land. I selve representantforslaget er det ikke noen ordentlig dokumentasjon på hvordan dette vil slå ut. Det er ingen definisjon på hva kriminalitetsutsatte områder er. En fleipete tunge sa faktisk til meg for et par dager siden at han kalte en halvøy i Oslo Vest for skurkeøya, for det var etter hans mening på den øya og i det området det antagelig var mest skatteunndragelse. Fremskrittspartiet bryr seg lite om det. Det er definitivt også områder i Oslo Vest som er kriminalitetsbelastet ut fra en sånn betraktning. Det er heller ingen alternative betraktninger i dette forslaget om hvordan kriminaliteten i disse områdene kunne vært endret med f.eks. forebyggende tiltak. Det er ingenting om det. Det er også påfallende at politiet heller ikke etterspør dette tiltaket, og det burde egentlig Fremskrittspartiet lytte veldig nøye til. Det er veldig flott at statsråden også framfører at man når man går løs på dette, er man nødt til å ha veldig tydelige menneskerettslige innramminger for å forhindre at dette slår veldig skjevt ut. Det er klart at hvis dette forslaget hadde gått gjennom, ville det ført til et voldsomt stigma mot både bestemte bydeler i Oslo og bestemte grupper. Det ville definitivt rammet innvandrerungdom veldig strengt, og politiet ville åpenbart opplevd at de ville fått det enda vanskeligere med å bygge opp tillit til denne gruppen. Det er jo et problem i Norge i dag at mange minoritetsungdommer som er skikkelige og lovlydige og oppfører seg ordentlig, opplever at de stadig vekk blir kontrollert av politiet. Vi har drøftet det i Stortinget tidligere. Norge har til og med fått kritikk av FN for akkurat dette forholdet. Heldigvis er det liten støtte til dette. Stortinget fatter i dag et svært fornuftig vedtak ved å avvise dette.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-01:
Takk til komiteen for gode bidrag i denne saken, og også tusen takk til de ansatte i Norges institusjon for menneskerettigheter, NIM, som kanskje følger denne debatten. Jeg vil som saksordfører og for så vidt også som stortingspolitiker si at jeg synes de gjør en veldig god jobb. Loven for NIM er å fremme og beskytte menneskerettighetene i Norge. NIM er nedsatt av Stortinget, de rapporterer til Stortinget, og de har som konstitusjonelt utgangspunkt at statens myndigheter har en plikt til å sikre menneskerettigheter, og at det også gjelder for Stortinget. Det er altså ikke et prerogativ som gjelder her, Stortinget kan her altså ikke utelukkende overlate ansvaret til regjeringen. NIM har lagt fram seks områder de mener er prioritert i rapporten. Jeg rekker ikke å gå inngående inn i dem. På alle de seks områdene har de også kommet med noen anbefalinger, som jeg skal gå veldig kort gjennom. Det ene er menneskerettigheter i en krisetid, som vi nettopp har vært gjennom. De tar opp hvordan pandemien har ført til noen tiltak som kan være noe for inngripende, og de kommer også med noen anbefalinger, bl.a. knyttet til mer bruk av høringsinstitutt og at man må være flinkere til å ta hensyn til ulike grupper. Som punkt to tar de opp at Norge må tilpasse seg hvordan en del av dommene i Den europeiske menneskerettsdomstol, EMD, har slått ut på barnevernsområdet. De mener Norge kanskje ikke har vært sensitive nok når det gjelder dommene som har kommet der. De kommer også med en tydelig anbefaling på det området. De tar opp vergemål og beslutningsstøtte. De mener at dagens begrep vergemål er utdatert, og de ønsker å innføre et annet system for beslutningsstøtte. De legger også inn en anbefaling knyttet til det. De tar opp noe som er en gjenganger i Stortinget, isolasjon i fengsel. De refererer til både Sivilombudsmannen og for så vidt også Den europeiske menneskerettskonvensjon, EMK, og kommer med tydelige anbefalinger om hvordan Stortinget bør vedta en praksis når det gjelder innsattes mulighet til fellesskap og utetid. De tar opp et punkt om konsultasjonsrett. Dette er mest knyttet til urbefolkning og hvordan de i sterkere grad må konsulteres enn det som har vært tilfellet i det siste. De har veldig konkrete formuleringer knyttet til akkurat det. Det kanskje mest spennende og oppsiktsvekkende er at de også tar opp forholdet mellom menneskerettigheter og klimaendringer – de henviser til både norsk lovverk og internasjonale konvensjoner – og hvordan de kobler klimaforpliktelser og menneskerettigheter sammen, og de kommer med klare anbefalinger knyttet til det. Jeg har bare lyst til å si helt avslutningsvis, på ti sekunder, at vi har fått en veldig sterk og fin institusjon her som Stortinget bør lytte til, og som Stortinget også lytter til, og det er viktig at vi behandler det de kommer med, med både omtanke, respekt og grundig saklighet. Tusen takk.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-01:
Det skal jeg. Jeg tar opp SVs forslag, og jeg kommer tilbake og argumenterer for dem i mitt neste innlegg.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-01:
Jeg har bare lyst til aller først å kommentere representanten Per-Willy Amundsens påstand om at menneskerettigheter er noe venstrevridd. Han har liten tillit til menneskerettigheter, han synes det er noe tøys. Han har åpenbart også liten tillit til NIM. Under den siste komitébehandlingen i denne saken trakk han seg fra alle saksordførermerknadene. Det er ganske uvanlig å gjøre i Stortinget. Han tar nesten også avstand fra den behandlingen vi har rundt det. Jeg har lyst til å gjøre representanten Amundsen oppmerksom på at menneskerettighetene faktisk gjør at han kan være stortingsrepresentant og si hva han vil, og ytre hva han vil. Det er nemlig menneskerettighetene som lager rammene for nettopp det – også at han på Stortingets talerstol i forrige uke kunne stå og forsvare Human Rights Service. Det er nettopp menneskerettighetene som gjør dette mulig. Så at han har et så foraktelig syn på menneskerettighetene og kaller det venstrevridd, synes jeg er litt pussig. Representanten Michael Tetzschner var inne på viktige ting, synes jeg. Jeg er langt på vei enig i en del av betraktningene hans, jeg skal bare forsøke å anskue dette på en litt annen måte. Vi har i den siste tiden sett at det har vært en betydelig maktforskyvning fra Stortinget til regjeringen. Når det gjelder smitteverntiltakene, har Stortinget flyttet mye makt fra storting til regjering. Stortinget har svekket seg selv som kontrollør. Regjeringen har greid å få med seg Stortinget på å lage innstramminger i innsynet, både hos Sivilombudet og hos Riksrevisjonen. Med andre ord: Den kontrolloppgaven Stortinget skal gjøre, er blitt forskjøvet. Det gjelder også menneskerettighetene, for de siste årene, når vi har behandlet dette, har stortingsflertallet nektet å behandle anbefalingene fra NIM. Stortingsflertallet har utelukkende kommentert det, og uten å ta aktivt stilling til det har de sendt det videre til regjeringen. Da er det viktig å minne om at det er tydelig i Grunnloven at Stortinget har et selvstendig ansvar for menneskerettighetene i Norge – et selvstendig ansvar. Dette er ikke en prerogativsak, der man bare kan dytte ansvaret over på regjeringen. Stortinget skal behandle sakene. Det nekter Stortinget å gjøre av en eller annen grunn som jeg ikke helt forstår. Det er mulig at jeg mangler erfaring, men jeg ser ikke helt hvorfor Stortinget ikke tør å gå inn i de sakene. Det kan være at det nå er potensielle regjeringspartier som ikke ønsker å ha en sekk av nye anmodningsforslag som de skal behandle også på dette området, når de kommer inn i regjering. Men det prinsipielle her er at også på menneskerettighetsområdet har Stortinget abdisert ved å flytte de anbefalingene som vårt eget kontrollorgan for menneskerettigheter kommer med, og ikke ta stilling til det, men kun overlate det til regjeringen. Jeg opplever at det ikke er i tråd med Stortingets formelle ansvar, slik det er definert i Grunnloven.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-01:
Kanskje i motsetning til representantene Tetzschner og Per-Willy Amundsen er jeg en varm forsvarer av at Stortinget nedsetter en institusjon som skal passe på menneskerettighetstilstanden i Norge. Det er et internasjonalt system, dette, med en del internasjonale prinsipper, og hadde vi fulgt Amundsen og lagt ned NIM, ville vi sendt et ganske spesielt signal ut i verden om at dette ikke var viktig for Norge. Det tror jeg ikke henger helt på greip. Jeg tror ikke Per-Willy Amundsen helt har forstått hva NIM er. Han kaller det en organisasjon som driver og kommer med masse meninger. Det er altså Stortinget som setter ned NIM, og det er Stortinget som behandler rapporten til NIM og også evaluerer NIM. Tetzschner anmerker at vi ikke kan realitetsbehandle sakene til NIM fordi de kvalitetssikringsmekanismene som vi ellers har for Stortingets behandling, ikke gjelder for det som kommer fra NIM. Han sier også at det er så lav kvalitet på det NIM sier at Stortinget ikke kan behandle det på det grunnlaget. Derfor ønsker han ikke at vi skal realitetsbehandle det. Men det han da gjør ved den type passivitet, er at han flytter makt om menneskerettigheter fra Stortinget og til regjeringen. Per-Willy Amundsen er også med på det. Han flytter altså makt fra Stortinget til juristene i Justisdepartementet – da blir det enda mer juss, istedenfor at Stortinget faktisk tar ansvar. Jeg vil også si til Tetzschner at hvis han er så bekymret over at kvaliteten på forslagene og betraktningene rundt dem er så svak, har han full anledning til å bestille – jeg holdt på å si – bedre kvalitet på de konkrete forslagene. Han kan også utforme forslagene slik at regjeringen bes om å komme tilbake til Stortinget, slik at disse forholdene blir bedre presisert. Det å fraskrive seg ansvaret med å behandle disse sakene i salen – som Tetzschner gjør med begrunnelsen at kvaliteten er så lav – synes jeg utelukkende høres ut som en ansvarsfraskrivelse. Det er å flytte makt vekk fra Stortinget og til regjeringen. Det mener jeg definitivt at bryter med Grunnlovens intensjon med hva som er hensikten med menneskerettigheter i Norge, og hvordan de skal forvaltes på en ordentlig måte.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2021-06-01:
Selv om de fleste innbyggerne i Norge lever trygge og gode liv, er det tegn på at noen er i utkanten og dessverre utenfor fellesskapet. Kristelig Folkeparti ønsker å utvikle et velferdssamfunn som gir trygghet og muligheter for alle, og å bekjempe denne situasjonen, slik at alle mennesker får erfare verdighet. Politiloven og politiinstruksen regulerer politiets arbeidsmåter. En skal så vidt mulig unngå bruk av fysisk makt, og overfor mindreårige som siste utvei, i alle fall i forlengelsen av barnevernstiltak. Maktbruken må være nødvendig, forsvarlig og hensiktsmessig og stå i forhold til situasjonens alvor, tjenestehandlingens formål og omstendighetene for øvrig. Norge har et høyt utdannet politi som er bevisst omkring maktbruk. Gjennom utdanningen ved Politihøgskolen får de denne opplæringen. Politiet i ulike oppdrag er de som best kan vurdere risiko og beslutninger om framgangsmåte som skal velges. Dette må gjøres etter en skjønnsmessig vurdering i politidistriktene, ut ifra deres kompetanse. Kristelig Folkeparti vil i alle saker følge barnekonvensjonens prinsipp om at alle handlinger og avgjørelser som berører barn, skal ha barnets beste som grunnleggende hensyn. Vi er derfor tilfreds med at Politidirektoratet nå vil utarbeide en barnefaglig veileder i samarbeid med Bufdir. Kristelig Folkeparti er også fornøyd med at departementet vil vurdere om det er grunn til å nedfelle en mer presis regulering av politiets maktbruk overfor mindreårige i politiinstruksen, og eventuelt i politiloven. Direktoratet har dessuten opplyst at de vil vurdere utvikling av hensiktsmessig registrering av maktmiddelbruk under politioppdrag i barnevernssaker. Dette mener Kristelig Folkeparti er en riktig vei å gå for best mulig å ivareta hensynet til barn under barnevernets omsorg. Det er helt klart at barn og ungdom som opplever dette, kan få en opplevelse av politiet som sitter som et sår resten av livet, og derfor er det viktig å ha godt fokus på nettopp dette. Nødvendig bistand til barnevernet og bruk av makt mot mindreårige i andre situasjoner er nødvendig, men det må skje på en så skånsom måte som mulig for barnet. De maktmidler som benyttes, må være forholdsmessige og tilpasset det enkelte barn og den enkelte situasjon. Kristelig Folkeparti vil forsterke barnevernets rettigheter, barnevernsbarns rettigheter og rett til å bli hørt og involvert og muligheten for å klage på de tjenestene de mottar.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2021-06-01:
En fullstendig avvikling av tomtefesteloven innenfor en relativt kort tidshorisont vil fordre svært drastiske tiltak. Etablerte avtaleforhold må settes til side, og eiendomsretten må tvangsmessig overføres til festetomten gjennom innløsning – gjerne mot alle parters ønske. Det vil påføre festerne en betydelig økonomisk byrde, og det er ikke sikkert at de har råd til det. Eiendomsretten til egen jord skal heller ikke staten overse for raskt, det har Den europeiske menneskerettighetsdomstol påpekt tidligere. Dette forslaget fra Arbeiderpartiet – på et underlig tidspunkt, synes jeg – vil kunne rokke ved grunnleggende lovfestede rettigheter i henhold til både Grunnloven og menneskerettighetskonvensjonen. I vår fremmet regjeringen en ny lov om Opplysningsvesenets fond. Den norske kirke skal nå overta eiendommer som er av særlig kirkelig verdi, og bli eiere av disse. Staten får eiendomsretten til resten av fondet under forutsetning av at kulturhistorisk viktige kirkebygg settes i stand. Opplysningsvesenets fond er en av Norges største grunneiere, med rundt 6 200 kontrakter om tomtefeste, 3 500 gjelder bolighus, og 200 fritidshus. De har en vesentlig del av inntektene sine fra disse festetomtene. I 2010 var det en sak i Høyesterett om en tomtefesteinstruks – som også gjaldt for OVF – da regjeringen, ledet av Arbeiderpartiet, bl.a. ville at festetomtene skulle innløses til lavpris. Fondet ville ha tapt mange millioner kroner i året. Saksøkeren mente at tomtefesteinstruksen var i strid med Grunnloven når det gjaldt Opplysningsvesenets fond. Staten tapte saken etter anke og måtte betale OVF erstatning for tapte inntekter. Representantforslaget fra Arbeiderpartiet vil nå igjen oppheve tomtefesteloven, slik at tomtene antakelig kan selges til en lavere pris enn det som følger av festeavtaler og tomtefesteloven. Det er uklart hvordan en slik avvikling kan skje i praksis. Hvis man virkelig skal få til en full avvikling, må det muligens anvendes offentlig ekspropriasjon og omfordeling. Og Senterpartiet oppi dette – jeg skjønner godt deres standpunkt, og det skal bli underlig å se hva som kommer til å skje hvis disse skal samarbeide om dette. Kristelig Folkeparti er imot forslaget, også når det gjelder konsekvensen det vil ha for Opplysningsvesenets fond og tusenvis av bønder rundt om i landet som har sine inntekter fra slike festeavtaler. Vi har også merket oss at Norges Bondelag mener at det vil være svært uheldig – «svært uheldig» er ord som er brukt – for norsk landbruk å avvikle eller endre tomtefesteloven, slik som Arbeiderpartiet her foreslår.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2021-06-01:
Rettferdsvederlag er Stortingets egen ordning. Det gis ikke full erstatning, men et vederlag for skade i saker hvor det er begått urett fra det offentlige. Det oppleves som en lettelse når myndighetene gir medhold i at det man har opplevd, ikke skulle skjedd. Kompensasjonen kalles vederlag, og er en anerkjennelse for at urett er begått. Denne ordningen har en viktig funksjon der det ikke er mulig å få vederlag på annen måte. Mange av sakene som behandles her, er forhold som kommer fra skolen. Det kan være manglende inngripen ved mobbing, mangelfull eller manglende opplæring på skolen, eller manglende varsling til barnevernet. Dette er forhold som bør unngås for dagens barn og unge. Kristelig Folkeparti vil forsterke innsatsen mot mobbing, bl.a. ved å gi skoleledere og lærere bedre kompetanse i å forebygge, avdekke og bekjempe mobbing, og ved å gripe inn ved bekymringsfull atferd. Mobbeombudene må styrkes. Kristelig Folkeparti vil også sørge for at alle elever kan få støtte av trygge lærere, tilstrekkelig med spespedressurser og forsterket skolehelsetjeneste, og vi ønsker å gi skolehelsetjenesten muligheten til å henvise til BUP. Det er viktig å sikre elevenes rett til et trygt og godt skolemiljø. Mange av sakene som omhandles av utvalget for rettferdsvederlag, handler også om forhold i hjemmet. Kristelig Folkeparti vil derfor styrke tidlig innsats, forebyggende tiltak og støtte til familier, slik at flest mulig kan vokse opp i sin familie og sitt nærmiljø. Vi vil styrke hjelpe- og behandlingstilbudet for barn og unge som er ofre for eller vitne til vold i nære relasjoner. Kristelig Folkeparti mener det er viktig å legge til rette for et tettere samarbeid mellom helsetjenester, helsestasjon, familietjenester, skole, utekontakt og politi for å komme tidligere inn, slik at barnet blir bedre ivaretatt. Behandlingstiden for rettferdsvederlag har økt til 18 måneder i 2020. Samtidig har Stortinget bedt regjeringen sørge for at rettferdsvederlagsordningen blir bedre kjent og bedre informert om som erstatningsordning. De fleste sakene behandles hos Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet og Utdanningsdirektoratet. I lys av den økende behandlingstiden og forventet økt antall saker i 2022 bør denne ordningen styrkes. Kristelig Folkeparti signaliserer her at vi ønsker å styrke Bufdir og Utdanningsdirektoratet for å få ned behandlingstiden til under 12 mnd. og ruste saksbehandlingen i henhold til økningen i søknadsmengden.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2021-06-01:
Jeg vil rette oppmerksomheten mot barnevernet i denne forbindelse. Høyesterett har konstatert at det ikke er motstrid mellom norsk barnevernslovgivning og Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen, men at det er behov for en justering av praksis i barnevernssaker på enkelte områder – særlig barnevernsmyndighetenes og domstolenes avgjørelsesgrunnlag og begrunnelser. NIM, Norges institusjon for menneskerettigheter, viser til at manglende ivaretakelse av retten til familieliv etter EMK artikkel 8 i barnevernssaker utgjør en gjentakende menneskerettighetsutfordring i Norge. Norge kritiseres for at man i flere saker har forlatt gjenforeningsmålsettingen. NIM viser også til at kritikken av Norge knyttes til at beslutningsprosessene som leder fram til vedtakene, ikke har vært gode nok sett i lys av hvor inngripende slike vedtak har vært. Kristelig Folkeparti er nå glad for at Barne- og familiedepartementet har lagt stor vekt på menneskerettslige vurderinger i utformingen av den nye barnevernsloven, der disse avgjørelsene i EMD og Høyesterett har vært sentrale i arbeidet. Kristelig Folkeparti ønsker å styrke tidlig innsats, forebyggende tiltak og støtte til familier, slik at flest mulig kan vokse opp i sin familie og sitt nærmiljø. I alle kommuner må det være tilgang på barne- og familiehjelp, slik at flere foreldre kan få hjelp i foreldrerollen før det er nødvendig at barnevernet gjør en undersøkelse. Når et barn allikevel må flyttes ut av hjemmet, er det viktig at barnets mening blir hørt, og at barnet selv får velge sine talspersoner. Kristelig Folkeparti vil at både barn og foreldre skal ha rett til fri rettshjelp fra en sak blir opprettet. Kristelig Folkeparti vil forsterke barnevernsbarns rettigheter, rett til å bli hørt og involvert og mulighet til å klage på tjenestene de mottar. Dessuten bør folkevalgte i alle kommuner sikres innføring i barnevernstjenestene i starten av hver folkevalgt-periode. Kristelig Folkeparti vil arbeide for økt behandlingskapasitet i det kommunale barnevernet, nok fosterhjemsplasser, nok institusjonsplasser til å gi alle barn et tilbud tilpasset den enkeltes behov, nok kapasitet i fylkesnemndene til å sikre rask saksbehandling, bedre tilsyn, opplæring og veiledning for fosterhjem, samt økt rett til ettervern og fokus på oppfølging og samtale med det enkelte barn. Kristelig Folkeparti er tilfreds med at en ny barnevernslov ytterligere styrker barns rett til medvirkning, og at samværsreglene blir foreslått justert for å tydeliggjøre målet om gjenforening mellom foreldre og barn.