Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2003-12-16:
Dokument nr. 8-forslaget fra SV som vi behandler i dag, har sin bakgrunn i den uheldige utviklinga vi ser i strandsona. Skillelinjene mellom partiene er også velkjente: Arbeiderpartiet og SV på den ene sida og de andre partiene på den andre sida. Vi blir stadig gjennom konkrete eksempler påminnet om hvor vanskelig tilgjengeligheten til strandsona er for mange. Det skyldes flere ting, men at en stadig større del av strandsona blir nedbygd, er en viktig årsak til dette. Uklare og for strenge regler om hvor folk har rett til å ferdes, er en annen årsak. Ulovlige stengsler, som får lov til å stå, er en tredje grunn. I stortingsmeldinga om friluftsliv som Stoltenberg-regjeringa la fram våren 2001, tok Arbeiderpartiet til orde for å endre lovene for å styrke allemannsretten og avgrense byggingen i strandsona. Da Stortinget behandlet meldinga, fikk dette også støtte fra SV. Mens Arbeiderpartiet og SV slo ring om allemannsretten og vanlige folks mulighet til å drive friluftsliv, slo de borgerlige partiene ring om grunneierinteressene. Der vi foreslo handling, nøyde flertallet seg med å følge utviklinga. Nå har det gått to år siden den gang, og jeg må si jeg er usikker på hvordan utviklinga har blitt fulgt. Uttalelser fra ulike representanter for regjeringspartiene tyder på at det må være i svært varierende grad. La meg ta noen eksempler. I Dagsavisen 13. mai i år gav komiteens leder, Bror Yngve Rahm, følgende uttalelse: «Jeg mener vi må tette igjen de smutthullene som finnes, slik at det ikke skal bli så lett å få dispensasjon». Noen måneder etter dette skriver han og resten av komiteens medlemmer fra regjeringspartiene samt Fremskrittspartiet i innstillinga til stortingsmeldinga om rikets miljøtilstand «at utviklingen kan sies å være under kontroll». Dette gjør regjeringspartiene i innstillinga til en stortingsmelding der Regjeringa selv skriver at den, med henvisning til friluftslivsmeldinga, vil styrke allemannsretten med å følge opp forslagene til lovendringer. Men det er kanskje ikke så rart, for bare dager etter at meldinga om rikets miljøtilstand ble lagt fram, sier miljøvernministeren i en pressemelding at situasjonen kan sies å være under kontroll. Dette gjør han på bakgrunn av tall som viser at det har vært gitt færre dispensasjoner fra byggeforbudet siste halvår 2002 enn i første halvår. Etter mine begreper er dette et særdeles tynt grunnlag for å hevde at situasjonen er under kontroll – spesielt når det i samme pressemelding skrives at det er vanlig at det er færre dispensasjonssøknader i andre halvår. Saken er at for hvert år som går, blir en stadig større del av strandsona nedbygd, og at det i mange områder bare er de utilgjengelige stedene som nå ikke er bebygd. Å framstille det som en utvikling under kontroll og en positiv utvikling, slik miljøvernministeren gjør, er en spesiell måte å lese statistikk på. I dette spørsmålet har jeg også ofte hørt statsråden argumentere med at de fleste dispensasjoner er gitt til erstatningsbygg og mindre modifikasjoner av eksisterende bygg. Da vil jeg minne om at ifølge statsrådens egen pressemelding ble det gitt dispensasjon til nærmere 700 nybygg i 2002. Vi vet hva tallene sier når det gjelder hele perioden 1982–1999. En lovendring nå vil ikke endre dette, men poenget er at strandsona nå er så bebygd at det av den grunn er nødvendig å skjerpe lovgivinga. Vi kan ikke, etter Arbeiderpartiets mening, ha en lovgiving og en praksis der praksisen faktisk uthuler hele loven. Og da holder det ikke med prat. Det holder ikke at representanter fra regjeringspartiene hver vår og sommer er ute og sier at nå må det gjøres noe. Og hver gang må vi konstatere at når Arbeiderpartiet og SV har forslag i denne salen om å gjøre konkrete ting på dette området, blir vi nedstemt. Arbeiderpartiet mener at mange av de forslagene som er fremmet i Dokument nr. 8:134 fra SV, er gode forslag. Vi mener også at de kan være svært hensiktsmessige. Når vi ikke ønsker å støtte dem slik de ligger i dag, er det fordi vi mener at Regjeringa gjennom å arbeide med en sak om dette, også bør vurdere om det vil være mulig å gjøre lovendringer som er enda mer treffsikre og strengere enn dem forslagsstillerne fremmer. På bakgrunn av dette tar jeg opp forslaget som Arbeiderpartiet og SV står sammen om, og regner med at flertallet vil redegjøre nærmere for sitt syn.