Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2016-03-11:
Takk til utenriksministeren for en god redegjørelse. I disse dager blir Norges vilje til å stå opp for konkrete og grunnleggende menneskerettigheter satt på prøve. Det er også en utenrikspolitisk prøve. Europeiske statsledere ønsker nå en avtale hvor alle flyktninger som kommer seg levende til Hellas via Tyrkia, skal sendes tilbake, også syriske krigsflyktninger. Til gjengjeld skal EU hente like mange syriske kvoteflyktninger fra Tyrkia. Det har regjeringen vært positiv til, men FNs høykommissær for flyktninger sier som kjent at kollektiv utvisning av utlendinger er forbudt etter Den europeiske menneskerettskonvensjon. Hvis vi støtter brudd på menneskerettighetene, er vi også medansvarlige for dem. Så jeg ber utenriksministeren kommentere hvorvidt Norge faktisk vil arbeide mot kollektiv utvisning og automatisk retur av flyktninger til tredjeland. Atomavtalen med Iran begrenser atomtrusselen og åpner nye muligheter. Her fortjener regjeringen ros for sitt bidrag til avtalen. Samtidig må jeg beklage den uforpliktende kompromissformuleringen som vi nettopp fikk om Norges syn på et internasjonalt forbud mot atomvåpen. Norge bør kunne si tydelig fra at en atomvåpenfri verden er vårt mål. Miljøpartiet De Grønne er uenig i at et langsiktig mål om avskaffelse av atomvåpen skal være noen trussel mot NATO-samarbeidet. Den aller viktigste forutsetningen for fred mellom mennesker er at folk har et akseptabelt og trygt livsgrunnlag. Den farligste konsekvensen av klimaendringer, artstap og økosystemødeleggelse er at det kan svekke menneskers livsgrunnlag, og det kan tvinge virkelig store antall mennesker ut i vandring og konflikt. Derfor er økonomiske og politiske investeringer for å bevare framtidas livsgrunnlag noe av det viktigste Norge kan gi til en internasjonal trygg framtid. Forestillingen om at Norge gjør verden en tjeneste som pådriver for fortsatt tradisjonell oljeavhengighet og stadig mer forbruk, er feil, og forestillingen om at resten av naturen må ofres for å oppnå kortsiktige klimagevinster, er en misforståelse. En effektiv og moderne norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk må gjøre det motsatte. FNs nye bærekraftmål som regjeringen har signert, oppsummerer de globale målene som også Norges internasjonale næringspolitikk, sikkerhetspolitikk og interessepolitikk må bidra til. Bærekraftmålene ligner for øvrige mye på De Grønnes politikk. Innen 2030 skal verden bl.a. ha bekjempet klimaproblemene, gitt alle tilgang på fornybar energi og gjenoppbygd jordas økosystemer, og ikke minst ha sikret bærekraftig produksjon og forbruk. Jeg nevner at Stortinget snart skal debattere De Grønnes forslag om bærekraftig forbruk i Norge, og det er fortsatt mulig for flertallet å ta dette forslaget alvorlig. De Grønne har lenge argumentert for at vi må forlate floskelen om at Oljefondet ikke er et politisk virkemiddel. Gjennom så smått å avvikle kullinvesteringer og åpne opp for investeringer i grønn infrastruktur, er dette fondet nå på en veldig spennende og positiv vei. Med Oljefondet som strategisk utenrikspolitisk virkemiddel kan Norge bidra mer. Vi må investere i bærekraftig utvikling og fjerne fossile investeringer, og vi må begynne å tjene penger på å gjøre verden tryggere. Et konkret signal vil være å gjøre norsk energibistand fornybar og fossilfri. Regjeringen har som kjent kuttet knallhardt i norsk bistand til ren energi, mens superkorrupte regimer fortsatt får oljebistand. Det er interessant om utenriksministeren kan kommentere og bekrefte, eventuelt, at bistand til ren energi vil bli prioritert foran oljebistand i kommende statsbudsjett. Et annet signal ville være nytenking om sikkerhetspolitikken i nord. Vi er nødt til å skissere en nordområdepolitikk der levende ressurser i et Arktis under voldsom klimaendring er grunnpremisser, ikke forventninger om olje og gass. En god start ville selvfølgelig være å bruke 650 mill. kr til å utvikle Svalbard til et fornybarsamfunn, og ikke helle det i gamle kullgruver. Klimaavtalen fra Paris er langt mer enn en klimaavtale. 195 land sa seg i praksis enige om at verden må skape en fornybar framtid. Det er et meget kraftig signal til verdens næringsliv og investorer. Det er ikke en endring som skjer i morgen, men den kan komme til å skje vesentlig raskere enn tradisjonelle analyser tilsier. Det må norsk utenrikspolitikk ta inn over seg. Da vil også norsk utenrikspolitikk ruste seg best til å bygge videre på de tross alt positive utviklingstrekkene som vi ser, sammen med mørke skyer, på den internasjonale horisonten.