Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2010-06-18:
Stortinget behandler i dag revidert nasjonalbudsjett. Det gjør vi i en periode der internasjonal økonomi er på vei opp etter det sterkeste økonomiske tilbakeslaget siden annen verdenskrig. Oppgangen er sterkest i framvoksende økonomier som India og Kina. Men også i Europa har vi sett en gryende vekst. Det betyr imidlertid ikke at faren er over. Den siste tiden har vist at det fortsatt er alvorlige problemer, ikke minst i europeisk økonomi. Krisen har endret karakter. Det som var en finanskrise, er blitt en jobbkrise. Ledigheten stiger og er nå svært høy i mange av våre naboland. I Europa er det 23 millioner mennesker som er arbeidsløse, dvs. at nesten én av ti av dem som ønsker jobb, ikke får jobb. Og vi vet at når ledigheten først har økt, kan den lett bite seg fast og bli værende på et høyt nivå lenge. Dette er et stort sosialt problem, men i tillegg er det også et stort økonomisk problem. Arbeidsledighet er sløsing. Det svekker økonomiens vekstevne, og det bidrar til enda større budsjettunderskudd. I tillegg til jobbkrisen har vi fått en gjeldskrise. Mange land har store underskudd, de har pådratt seg svært stor gjeld. Statsgjelden nærmer seg det uhåndterlige i flere land. På sikt kan dette undergrave selve velferdsmodellen i disse landene. Det er alvorlig at en stat ikke greier å betale renter og avdrag på gjelden sin. Den store gjelden presser rentene opp. De som har lånt ut penger, kan risikere å ikke få pengene tilbake. Bidrag og tiltak fra Det internasjonale pengefondet og EU motvirker de kortsiktige problemene vi har sett i flere land. Men den grunnleggende utfordringen, det grunnleggende problemet, er fortsatt der. Store budsjettunderskudd på 12–13 pst. av nasjonalproduktet innebærer for flere land at hver fjerde krone de bruker over statsbudsjettet, er en lånt krone. Slik kan det ikke fortsette. I lengden må også stater sørge for at inntektene tilsvarer utgiftene. Derfor har mange land annonsert tiltak for å bedre de offentlige finansene og styrke tilliten. Flere land vil gå igjennom krevende tider med betydelige nedskjæringer. Særlig er dette alvorlig fordi det skjer rett før de går inn i en periode med en aldrende befolkning. Det gjør situasjonen ekstra krevende. Det er gledelig at det blir flere eldre. Men det gir også økte utgifter både til pensjoner, helse og omsorg. Starter man denne perioden med store underskudd og gjeld, gjør det utfordringene enda større i årene som kommer. Og ikke minst er det krevende fordi reservene er brukt opp. Om vi nå får et nytt økonomisk internasjonalt tilbakeslag, vil mange land ha lite eller ingenting å stille opp med. Da er de svært sårbare. Den høye gjelden tvinger mange land til å stramme inn selv om arbeidsledigheten er høy og stigende. Da kan resultatet lett bli enda høyere ledighet. Høy gjeld gjør at mange land har mistet sin økonomiske selvråderett. Jeg har alltid ment at høyresidens krav om varige og omfattende reduksjoner i skattenivået er uansvarlig. I dag er dette kravet mer uansvarlig enn noensinne. Norge har så langt kommet bedre gjennom det internasjonale økonomiske tilbakeslaget enn de fleste andre land. Vi har Europas laveste ledighet. Arbeidsledigheten i Norge er lav, både historisk og i internasjonal sammenheng. Norges utgangspunkt er godt. Vi har store naturressurser, og det har gitt oss muligheter. De mulighetene har vi brukt godt. Vi har forvaltet de store inntektene fra olje- og gassvirksomheten på en forsvarlig og god måte. Vi har hatt et godt tilsyn med bank- og finansnæringen og en god regulering av denne sektoren. De massive tiltakene vi satte inn for å bekjempe virkningene av krisen, har fungert i Norge. Noen sa at tiltakene var for små og kom for sent. Men erfaringen viser at de kom i rett tid, og var sterke nok. Likevel er det slik at det som nå skjer internasjonalt, også vil ha betydning for Norge. Vi selger gass til Storbritannia og klippfisk til Spania og Portugal. På alle måter er vi en del av en internasjonal økonomi. Går det dårlig i andre land, rammer det også oss. Vi kan ikke skjerme norsk næringsliv og norsk industri fra det som skjer ute i verden. Vi kan ikke påby folk å bygge skip eller foreta massive statlige oppkjøp av fisk og metaller. Men det vi kan gjøre, er å innrette politikken slik at virkningene dempes. Ved å holde orden i egne budsjetter unngår vi press mot rente og kronekurs, og ved å bygge opp reserver, slik at vi har penger hvis tidene igjen skulle bli dårlige, kan vi sette inn penger når det trengs. Det er nettopp det vi gjør i budsjettet som behandles i dag. Budsjettet gir et bidrag til en stabil og god utvikling for norsk økonomi framover. Vi reduserer bruken av oljepenger gjennom at skatteinntektene øker – fordi vi har lyktes med å få flere i jobb og færre ledige. Ved revideringen av budsjettet legger regjeringen opp til en bruk av oljeinntekter som er 17 mrd. kr lavere enn i nasjonalbudsjettet for 2010. Avstanden til 4 pst.-banen anslås dermed å være knapt 26 mrd. kr, mot nesten 45 mrd. kr i nasjonalbudsjettet. Det er et viktig skritt i riktig retning. Gjennom det inntektspolitiske samarbeidet bidrar vi også til å trygge norsk økonomi og norske arbeidsplasser. Årets lønnsoppgjør har gitt rom for et ekstra løft for mange kvinneyrker, og dette har skjedd innenfor ansvarlige økonomiske rammer. På denne måten er vi med på å trygge norske arbeidsplasser. I Norge er vi i den heldige situasjonen at vi har kunnet forhandle om hvor mye lønningene skal øke. I mange andre land diskuterer de hvor mye lønningene skal reduseres. Ikke minst bidrar vi til å styrke norsk økonomi gjennom å bidra til omstilling og nyskaping. I Regjeringens «Samarbeid for arbeid» får vi mange innspill nettopp om dette. Budsjettet inneholder bl.a. en tiltakspakke for verfts- og utstyrsleverandørindustrien som bidrar til å trygge arbeidsplasser. Disse næringene er inne i en krevende situasjon. Mange verft står snart uten ordrer. De store offshoreverkstedene får bare utnyttet deler av kapasiteten. Vi risikerer permitteringer og oppsigelser i stort antall. Dette er bakgrunnen for verftspakka. Vi skal stimulere lønnsomme prosjekter. Vi skal legge til rette for omstilling. Vi skal sikre videreutvikling av kompetanse. Vi skal ikke holde liv i ulønnsomme bedrifter. Men vi kan hjelpe til med omstilling som kan bidra til å gjøre dem lønnsomme. Det er dette som er aktiv næringspolitikk. Regjeringen redegjorde i revidert budsjett for arbeidet med CO2-håndtering på Mongstad. Vi har varslet at vi vil bruke noe lengre tid på fullskaladelen av prosjektet. Justeringen av planen er nødvendig for å gjøre prosjektet så godt som mulig. Investeringsgrunnlaget må være gjennomarbeidet og kvalitetssikret for et så stort og krevende prosjekt. Denne forsinkelsen er ikke noe vi ønsker. Jeg forstår utålmodigheten og skuffelsen over at vi må utsette. Vi er også utålmodige. Men ambisjonene om å realisere CO2-håndtering på Mongstad har hele tiden vært utfordrende. Det sa vi klart fra om i 2007. Utfordringene vi står overfor, er store og sammensatte. Vi skal bygge et anlegg av en type og en størrelse som aldri tidligere har vært bygget. Det skal skje inne på et raffineri som allerede er i drift, og vi skal håndtere eventuelle effekter knyttet til helse og miljø. Vi vil ikke presse fram en tidsplan som gir stor risiko for et dårlig prosjekt. Vi skal bygge et anlegg som fungerer på en god måte, og som andre kan lære av og bygge videre på. Det er bedre med et godt prosjekt litt senere enn et dårlig prosjekt litt tidligere. Om vi bruker milliarder av kroner på et prosjekt som ikke er godt nok, kan vi i stedet bidra til å skremme andre fra å satse på fangst og lagring av CO2, og det er ikke hensikten. Regjeringen har på ordinær måte lagt fram for Stortinget de relevante opplysninger knyttet til regjeringens vurdering av fullskala CO2-fangst på Mongstad. Jeg er derfor glad for at stortingsflertallet i innstillingen mener at opplysningene regjeringen har gitt Stortinget, er et forsvarlig grunnlag for budsjettvedtakene som er gjort i tråd med opplysningsplikten. I det betydelige arbeidet som gjenstår før investeringsgrunnlaget kan ferdigstilles og legges fram for Stortinget, vil regjeringen komme tilbake til Stortinget på ordinær måte. Jeg registrerer at opposisjonspartiene har fremmet et mistillitsforslag mot statsråd Terje Riis-Johansen. Jeg er tilfreds med at representanter for flertallet på Stortinget i denne debatten har gjort det klart at informasjonsplikten er oppfylt, og at statsråden har Stortingets tillit. Det arbeidet som foregår på Mongstad, er viktig. Regjeringen ønsker offensive løsninger på klimaproblemene, både internasjonalt og nasjonalt. Denne våren har vi bidratt til en avtale for å redusere utslippene av drivhusgasser fra avskoging i utviklingsland. Det er her vi kan få de største og de raskeste kuttene i utslipp. Vi skal følge opp arbeidet med å redusere klimagassutslipp innenlands, og vi arbeider for å bringe fram bedre teknologier for fangst og lagring av CO2. Om lag halvparten av verdens utslipp av CO2 kommer fra store kilder som kraftverk og industrianlegg. Vi må klare å gjøre noe med disse store utslippene. Derfor er fangst og lagring av CO2 så viktig for å redusere CO2-utslipp fra store utslippskilder. Arbeidet på Mongstad er vårt viktigste bidrag til å utvikle og ta i bruk teknologier som reduserer slike utslipp. Teknologisenteret er under bygging. Det vekker internasjonal interesse, og når det står ferdig, er det det største og mest avanserte av sitt slag i verden. Dette bekreftes også ved at Shell og sørafrikanske Sasol er med som eiere og deltar i utviklingen av teknologien. Klimaproblemene kan bare løses ved at verden tar ansvar i fellesskap, ikke minst ved at vi i fellesskap satser på å utvikle teknologi for fangst og lagring av karbon. Norge er av de fremste pådrivere i dette arbeidet. Det skal vi fortsatt være. Derfor er det viktig at vi lykkes med teknologiprosjektet på Mongstad.