Anne Enger (Senterpartiet), 2001-02-22:
Den meldingen vi behandler i dag, som heter «Idrettslivet i endring», ble lagt fram av den forrige regjeringen i desember i 1999 og opprettholdt av den nye regjeringen. Og det er jo et uttrykk for at det her er bred enighet om den statlige idrettspolitikken og om betydningen av den idrettspolitikken som vi har. I tillegg er det slik at meldingen avspeiler endringen i samfunnet. Derfor er dette, som saksordfører sa, en moderne melding, og det skulle egentlig bare mangle. At vi i fjor høst i tillegg fikk en debatt om en del sider ved toppidretten som førte til at det ble tatt initiativ til en høring i februar, synes jeg var veldig positivt. Bakgrunnen var kanskje ikke positiv, men det at vi hadde høringen om idrettens verdigrunnlag, ble positivt mottatt, og jeg synes vi fikk satt på dagsordenen en del spørsmål som det er stor interesse for, og som også vi som politikere og folkevalgte bør være opptatt av. Forholdet mellom bredde og topp er jo viktig når man diskuterer idretten, og det skulle bare mangle om det ikke i den statlige idrettspolitikken legges størst vekt på bredden. Men vi skal heller ikke unnslå at bredde og topp hører sammen. Og jeg synes, når vi nå gleder oss over – jeg er vel ikke av dem som tar helt av, for å bruke det uttrykket – idrettsprestasjonene og resultatene i VM i Lathi i disse dager, illustrerer det hvor viktig også toppidretten er, både i form av forbilder og i form av den glede som det sprer. Men la meg understreke det som var konklusjonen etter høringen, slik jeg oppfattet det, at her er det behov for debatt. Det er behov for årvåkenhet, at idrettsorganisasjoner sjøl viser årvåkenhet og åpenhet for at det også fins gråsoner. Og de som sier at det ikke fins gråsoner, ønsker vel med det å uttrykke at vi her er veldig strenge på å si at mistanke om doping er doping. Men jeg er ikke i tvil om at man hele veien må ha en årvåkenhet på dette problemet. Så til målet om idrett og fysisk aktivitet for alle. Det er sagt mye her om barn og unge. La meg i tillegg til det som er sagt om innvandrere av Helleland, også føye til betydningen av idrettsaktivitet for funksjonshemmede. Jeg vil også benytte anledningen til å peke på frivillighetsmeldingen og oppfølgingen av den, som faktisk har gitt et ønsket resultat i form av mer penger til det medlemsbaserte virket på lokalt nivå. Dette har vi fått best til i idrettssammenheng, og det gir veldig gode ringvirkninger. Når det gjelder omleggingen av anleggspolitikken og dette med vekt på storbyenes spesielle behov, nærmiljøanlegg og flerbrukshaller, er jeg helt enig i det som meldingen skisserer, og jeg er heller ikke i tvil om at dette blir fulgt opp på en god måte. Jeg har i debatten vært litt opptatt av forholdet mellom Norges Idrettsforbund og Kulturdepartementet, og jeg er for så vidt glad for at vi også har hatt en diskusjon om distansen mellom den demokratiske idrettsbevegelse, som er vokst opp gjennom titall av år, og Kulturdepartementet, som jo fordeler disse midlene ved en kongelig resolusjon. Jeg er helt sikker på at det av og til er sunt å rette søkelyset mot det, og jeg tror også at debatten har gjort at i hvert fall jeg føler meg helt trygg på at den nødvendige distanse er ivaretatt, og at det også med nye prosedyrer fra Kulturdepartementet legges opp til at man får den nødvendige hånd om hvordan de målene vi trekker opp, ivaretas. Forholdet til Stortinget har vært diskutert. Jeg synes det er betryggende og bra at man her får en melding i perioden og en redegjørelse i året. Det innebærer at Stortinget vil få rik anledning til å diskutere dette området, som jeg tror blir stadig viktigere som politikkområde. Og la meg til slutt – fordi jeg har én kjepphest her – også understreke at jeg mener at den fysiske aktiviteten og dette med idrett for alle først og fremst må legge vekt på friluftslivet, og at nærheten til naturen er svært viktig.