Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-03-14:
Det er et viktig tema interpellanten tar opp. Barn og unge som får diagnosen ADHD, skal sikres et helhetlig og individuelt tilpasset hjelpetilbud, basert på grundig utredning og der brukeren og familien deltar i utforming av behandling og oppfølging. Som interpellanten viser til, har FNs barnekomité uttrykt bekymring for økningen i sentralstimulerende legemidler til barn med ADHD. Ifølge Reseptregisteret ved Folkehelseinstituttet har antall barn og unge under 18 år som behandles med legemidler for ADHD, økt fra om lag 8 700 i 2004 til 14 700 i 2009. Blant barn under ti år har det de siste tre årene vært en liten økning i bruk. Til sammenligning øker forbruket i Sverige og Danmark raskere enn hos oss, spesielt blant de yngste barna. Fra 2006 til 2009 er andelen brukere under 18 år fordoblet i våre to naboland. Danmark har nå passert Norge i forbruk av sentralstimulerende legemidler til barn under ti år. Det er flere forhold som har bidratt til det økte forbruket i Norge, bl.a.: økt kunnskap og oppmerksomhet om diagnosen større åpenhet om psykiske lidelser bedre kapasitet og tilgjengelighet i psykisk helsevern for barn og unge Tilbudet til barn og unge er blitt vesentlig bedre gjennom opptrappingsplanen for psykisk helse. I dag er det mer enn dobbelt så mange barn som får behandling sammenlignet med i 1998. Når flere barn og unge blir utredet for psykiske lidelser, må vi også forvente en økning i alle typer behandling, også behandling med legemidler. Helsedirektoratet opplyser at de derfor ikke vurderer omfanget av sentralstimulerende legemidler til denne gruppen som bekymringsfullt, men vi vil naturligvis følge utviklingen nøye. Pasienter med ADHD som har omfattende symptomer og vesentlig nedsatt funksjon, kan ha god nytte av å kombinere sentralstimulerende legemidler med andre støttetiltak. Dette er godt dokumentert. Mange opplever at symptomene dempes, at de fungerer bedre, og at livskvaliteten øker. En god veiledning er viktig for å sikre at hvert barn blir grundig utredet, får helhetlig behandling, og at bruk av legemidler er forsvarlig. I veilederen for diagnostisering og behandling av ADHD stilles det strenge krav til utredning og legemiddelbruk. Det understrekes at diagnosen skal settes etter grundig utredning hos spesialist, videre at det aldri skal gis legemidler uten at foreldreveiledning og spesialpedagogiske støttetiltak settes inn samtidig. Legen skal følge pasienten tett for å avdekke bivirkninger og vurdere nytten av behandlingen. SINTEF undersøker om veilederen virker etter intensjonen. Så langt tyder evalueringen på at veileder og regelverk har bidratt til mer forsvarlig legemiddelbruk, men samtidig er det rom for forbedringer. Veilederen er under revidering og skal ferdigstilles i løpet av 2012. Det skal understrekes enda tydeligere at legemidler ikke skal være førstevalget når behandlingen planlegges, især ved lettere grader av sykdommen. Ved bruk av legemidler skal annen behandling alltid brukes i tillegg, og familien skal få grundig informasjon. Det faglige rådet vil være økt vekt på atferdsrettede program, og at legemidler kan vurderes som et alternativ for dem med alvorlige ADHD-symptomer. Direktoratet har laget en brosjyre spesielt for foreldre, barn og unge. Pasienter med ADHD trenger et bredt tilbud fra flere instanser enn helsetjenesten. Det finnes familie- og nærmiljøbaserte metoder som kan ha god effekt, i tillegg til eller som alternativ til legemidler. Vi har støttet utprøving og innføring av slike metoder i flere år – i samarbeid med Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet. Metodene skal særlig styrke ferdighetene til foreldre til barn med alvorlige atferdsproblemer. Barna møter mer kompetente foreldre, og de klarer seg bedre i dagliglivet. Nyere forskning har vist svært gode resultater ved bruk av ulike atferdsprogram for familien der behandlingen rettes mot samspillet mellom foreldre og barn. Denne forskningen kan tyde på at flere barn med ADHD får redusert sine symptomer der man har tatt i bruk intensive foreldreveiledningsprogram. Vi trenger fortsatt mer kunnskap om årsaker, forløp og behandling av ADHD, men også om problemer som kan følge av diagnosen. Det kan eksempelvis være depresjon, atferdsforstyrrelser, rusmiddelavhengighet og kriminalitet. Folkehelseinstituttet har satt i gang en landsomfattende ADHD-studie som følger barn over en femårsperiode. Denne studien vil gi oss kunnskap om barnas utvikling som følge av behandlingen, og vi får informasjon om regionale forskjeller i behandlingspraksis. Regjeringen er tydelig på at tilbudet til barn og unge skal prioriteres, og at vi fortsatt skal styrke innsatsen for psykisk helse. Jeg vil særlig legge vekt på at brukerne skal delta aktivt i utforming av behandlingsopplegget. En god individuell plan er vesentlig for at barn med ADHD og familiene deres skal få det helhetlige tilbudet de trenger. Jeg vil også minne om betydningen av et bredt anlagt folkehelsearbeid og det ansvaret vi alle har for å bidra til at barn og unge får en god oppvekst i Norge. Vi må anstrenge oss enda mer for å avdekke problemer tidlig og hindre en utvikling som sykeliggjør barn og unge. Det er viktig å bygge ut lavterskeltilbud som skolehelsetjeneste og helsestasjon. Slike tiltak vektlegges i Samhandlingsreformen. Folkehelsearbeid handler om å fremme fellesskap, trygghet, inkludering og deltakelse i et samfunn der det er plass til alle. Dette er noe av det viktigste vi skal jobbe med i årene fremover. Jeg er enig med interpellanten i at bruk av sentralstimulerende legemidler for barn reiser etiske problemstillinger. Spesielt er det viktig å ha et kritisk blikk på langtidsmedisinering av barn. Uønsket atferd, uro og impulsivitet hos barn og unge kan ha ulike årsaker. Vedvarende bruk av medisiner løser ikke problemene alene. Ny kunnskap kan tyde på at vi i enda større grad bør ta i bruk atferdsorienterte behandlingsprogram som alternativ eller som tillegg til legemidler. Terskelen for å forskrive disse legemidlene bør derfor være høy. Samtidig har vi plikt til å sørge for at barn med ADHD får den best mulige behandlingen. Hvorvidt behandlingen bør inkludere legemidler, må avgjøres av fagpersonell. Vi vet at legemidler i kombinasjon med gode støttetiltak gir økt livskvalitet. Vi skal følge utviklingen i bruk av legemidler ved ADHD, som FNs barnekomité også er opptatt av. Dette er svært viktig, selv om økningen i bruk av legemidler blant de yngste ikke lenger kan sies å være kraftig. Når våre fagmyndigheter ikke vurderer økningen som bekymringsfull, oppfatter jeg det som et uttrykk for at flere får hjelp av legemidler i kombinasjon med andre støttetiltak. Gjennom tiltakene som er i gang, eller som er på trappene, mener jeg vi legger til rette for et godt tilbud der forsvarlig bruk av legemidler er et ledd i et helhetlig behandlingsopplegg.