trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2020-04-23:
I fjor skrev VG om en sak der 35 utenlandske arbeidstakere ikke hadde fått lønnen de hadde krav på. Det kunne se ut som om de var fanget i en felle som følge av bestemmelsene om ledighetstrygd i folketrygdloven. Dersom de ble stående i arbeidskontrakten, kvalifiserte de ikke til dagpenger, men tok de selv initiativ til å si opp kontrakten, kunne de risikere å få forlenget ventetid for dagpenger. Det er slik at hvis man selv sier opp jobben uten rimelig grunn, vil det gå en stund før man kan kreve dagpenger for å ha blitt ledig. På denne bakgrunn ble det fremmet forslag om enten å endre folketrygdlovens bestemmelser eller i forskrift eller på annen måte tydeliggjøre at ofre for menneskehandel og arbeidslivskriminalitet er unntatt fra ventetidsbestemmelsene i loven. Det er helt rimelig med ventetid under normale forhold, men helt urimelig når man faktisk ikke har fått betalt for den jobben man har gjort. Derfor vil jeg takke forslagsstillerne for å ta opp dette, for sånn skal vi ikke ha det. Det står komiteen samlet om. Heldigvis er det heller ikke slik. I Arbeids- og velferdsdirektoratets rundskriv om dagpenger gis det flere eksempler på forhold som anses som rimelig grunn, og som ikke skal gi forlenget ventetid – deriblant dersom stillingen er lønnet vesentlig under tariff eller sedvane, eller på grunn av vesentlig brudd på arbeidsmiljølovens bestemmelser. Å bryte kontrakten med arbeidsgiver som ikke gir lønn, må anses som rimelig grunn. I høringen om saken understreket organisasjonene Hope for Justice og Fair Play Bygg at det var behov for å presisere dette overfor Nav, selv om intensjonen er ivaretatt i dagens lovverk. Komiteen ser derfor ikke behov for endringer i folketrygdlovens bestemmelser, men ber regjeringen på annen måte, og uten opphold, tydeliggjøre at ofre for menneskehandel og arbeidslivskriminalitet er unntatt fra ventetidsbestemmelsene. Et trygt arbeidsliv med anstendig lønns- og arbeidsforhold er og skal være bunnplanken for den norske velferdsmodellen. Men at norsk arbeidsliv hovedsakelig er trygt, godt og anstendig, betyr ikke at vi ikke finner eksempler på uakseptable arbeidsforhold og har arbeidslivskriminalitet. Dette undergraver ikke bare arbeidstakerens rettigheter og muligheter, men også et seriøst og konkurransedyktig norsk næringsliv og et bærekraftig velferdssamfunn. Derfor vil jeg igjen takke forslagsstillerne for å rette fokus på nettopp utnyttelse av arbeidstakere i Norge og uakseptable lønns- og arbeidsforhold. Det er i alles interesse å bekjempe både menneskehandel, arbeidslivskriminalitet og uakseptable forhold i arbeidslivet. Det er en samlet komité som står bak innstillingen.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2020-04-23:
Mange saker er de siste ukene satt på vent. Denne saken er en av dem det er viktig å få behandlet. Den gjelder, som saksordføreren har redegjort for, vårt ansvar for å bekjempe kynisk menneskehandel og arbeidslivskriminalitet og beskytte dem som blir ofre for useriøse og kriminelle arbeidsgivere. Jeg vil takke saksordføreren for et godt arbeid, som har ført til en enstemmig innstilling fra komiteen. Ofrene for menneskehandel og arbeidslivskriminalitet er ofte utenlandske og uorganiserte arbeidstakere. De mangler nettverk og språk og har dårlig kunnskap om de rettighetene de har som arbeidstakere i Norge. De transporteres hit og innlosjeres av arbeidsgiver, ofte under dårlige forhold. De underbetales, lønnes dels hvitt, dels svart, hvis de i det hele tatt mottar lønn. Sier de opp, står de uten bolig, uten penger til å komme seg hjem. De risikerer å måtte vente i tolv uker på å få dagpenger. Når lønna er lav, blir også dagpengene lave. Noen utsettes for vold og trusler dersom de står fram og forteller om sin situasjon. De siste ukene har fokus vært på dem som ikke lenger kommer seg til Norge for å jobbe. Det har vist oss hvor avhengig vårt arbeidsliv og vår velferd faktisk er av utenlandsk arbeidskraft. Desto viktigere er det, både for samfunnet og for den enkelte arbeidstaker, at de som kommer til Norge, møter et anstendig arbeidsliv med respekt for arbeidstakeres rettigheter, og at de som ikke gjør det, men ender opp som ofre for menneskehandel og arbeidslivskriminalitet, får nødvendig bistand til å komme seg ut av klørne på useriøse arbeidsgivere. Det handler om vår evne og vilje til å sette inn nok ressurser til å avdekke slike lovbrudd. Det har vi diskutert før, og det får vi mange anledninger til å diskutere senere. Dette representantforslaget handler først og fremst om å sikre at regelverk og praksis ikke ytterligere bidrar til å låse arbeidstakere inne i en uholdbar situasjon, f.eks. gjennom forlenget ventetid på dagpenger. Forslaget bygger, som saksordføreren sa, på et konkret eksempel – et oppslag i VG i desember i fjor, der ansatte kontaktet Fair Play Bygg og Hope for Justice for bistand. Begge organisasjonene støtter forslaget, som saksordføreren var inne på, men har også påpekt at ytterligere tiltak må til for å hindre at arbeidstakere, som her, blir sittende fast i kriminelle nettverk. En samlet komité ber i merknad om at en helhetlig såkalt exit-strategi for ofrene vurderes i det arbeidet som pågår om en lov mot moderne slaveri. I svaret til komiteen viser statsråden til at det altså ikke er nødvendig å endre lov eller forskrift, men desto viktigere er det da at statsråden forsikrer seg om at Nav har nødvendig oppmerksomhet på og kompetanse til å gjenkjenne og avdekke slik menneskehandel vi her snakker om.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2020-04-23:
Takk til statsråden for et tydelig innlegg om at uklarhet om regelverk ikke skal føre til at folk står uten inntekt. Jeg er også veldig glad for den presiseringen statsråden ga om at om en skal kreve at forhold er anmeldt til politiet eller varslet til Arbeidstilsynet, er det en innsnevring i forhold til det som er premissene i regelverket i dag. Så det takker jeg for. Da har jeg et spørsmål til statsråden: I sin forrige statsrådspost uttalte han at regjeringa nå utreder en lov mot moderne slaveri. Kan statsråden si noe om når Stortinget kan vente å få en sånn lov, og er statsråden innstilt på at det i den forbindelse også vurderes en exit-strategi med ulike virkemidler, som ytterligere kan beskytte ofre for menneskehandel og arbeidslivskriminalitet og sørge for at de har reelle muligheter til å bryte ut?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2020-04-23:
Jeg takker for svaret. Jeg er også glad for at en enstemmig arbeids- og sosialkomité har understreket behovet for en exit-strategi, og kanskje den fortjener å komme som en egen sak i stedet for å være knyttet opp mot et lovverk, hvor den kanskje ikke passer helt inn. Det blir det opp til regjeringa å vurdere i første runde. I den konkrete saken vi snakker om i dag, var det Fair Play Bygg Oslo og omegn og Hope for Justice som bisto arbeidstakerne sammen med LO. Vi vet at Fair Play Bygg helt siden oppstarten for litt over et år siden har levert over 240 tips og varsler om kriminelle og kritikkverdige forhold i arbeidslivet til ulike offentlige etater. Dette er organisasjoner som har høy kompetanse. Mange av dem vi snakker om her, går ikke til offentlige etater, så jeg lurer på om statsråden har gjort seg noen tanker om hvordan offentlige etater kan samarbeide tettere med organisasjoner som Fair Play Bygg, Hope for Justice og Uropatruljen for å avdekke menneskehandel og arbeidslivskriminalitet.
Gisle Meininger Saudland (Fremskrittspartiet), 2020-04-23:
Takk til saksordføreren for en god gjennomgang og et godt samarbeid om denne saken. Jeg vil også takke forslagsstillerne for saken og for å ha belyst dette temaet på en god måte. Som det ble redegjort for, behandler vi et Dokument 8-forslag om unntak fra folketrygdloven § 4-10 om forlenget ventetid på dagpenger for ofre for menneskehandel og arbeidslivskriminalitet. Det er stor samstemthet i komiteen om denne saken. I tillegg til at arbeidslivskriminalitet bryter norske lover, er den også konkurransevridende ved å undergrave norsk seriøst næringsliv. Hele komiteen – inkludert Fremskrittspartiet – peker på alvorligheten ved menneskehandel, og Fremskrittspartiet deler også det syn at det er alvorlig kriminalitet som må straffeforfølges. Når jeg nevner straffeforfølgning og kriminalitet, kommer jeg inn på den eneste delen i denne innstillingen hvor Fremskrittspartiet har en annen mening enn resten av komiteen, nemlig at vi mener at påberoper man seg å være utsatt for menneskehandel og/eller arbeidslivskriminalitet, må det godtgjøres ved at forholdet bekreftes anmeldt til politiet eller varslet til Arbeidstilsynet. Vi mener at alvorlig kriminalitet skal anmeldes og varsles om, at det også vil gjøre det enklere for de ansatte f.eks. på Nav å vurdere et enkelt tilfelle, og at det blir enklere å komme til bunns i sakene på denne måten ved å etterforske det. Jeg vil likevel peke på den samstemtheten som det har vært i komiteen om å slå ned på menneskehandel og arbeidslivskriminalitet, og fra min og Fremskrittspartiets side ser jeg fram til et godt samarbeid med de andre partiene om dette temaet også i framtiden.
Gisle Meininger Saudland (Fremskrittspartiet), 2020-04-23:
Vi behandler nå en av de mest omdiskuterte sakene i norsk energipolitikk de siste årene, nemlig en eventuell bygging av en strømkabel til Skottland, den såkalte NorthConnect. Undertegnede rakk heldigvis, mens jeg ennå var medlem av energi- og miljøkomiteen, å være med på å fremme et av forslagene om å si nei til NorthConnect, som dessverre ikke får flertall nå i dag. Jeg sier dessverre – ikke fordi jeg ikke unner selskapene å tjene penger, men fordi jeg ikke ønsker at noen skal tjene de pengene ved å flytte strømregningen over på forbrukeren, som man ser at man gjør ved at strømprisen som følge av NorthConnect-utbygging vil øke. Nå skal jeg heller ikke dra i gang en stor vindmølledebatt, men på samme måte som jeg er kritisk til at vindkraftbransjen tjener penger på å flytte regningen over på andre, er jeg skeptisk og kritisk til at det er strømkundene, som er alle og enhver – fra Olga på 80 år til Ole på 18 år – som skal betale for klimafesten til EU med økt strømpris i Norge. Så husker jeg veldig godt for to år siden, da vi diskuterte ACER. Da advarte Senterpartiet veldig imot, at vi ikke skulle diskutere det, at det ikke lenger var Norge som skulle bestemme om vi skulle bygge utenlandskabler eller ikke, for det var det ACER som skulle gjøre. Det blir ganske underlig når vi nå står og diskuterer nettopp en utenlandskabel i denne salen i dag. Da synes jeg det utspillet og de utsagnene Senterpartiet kom med da, kommer i et ganske underlig lys. Og så vil jeg si at det er ganske rart at mange sier at det ikke er så galt at strømprisen kommer til å øke, fordi den er så lav i Norge allerede. Det er mange som kanskje er veldig glad for at den akkurat nå tilfeldigvis er lav. Men det er ikke så dumt at strømprisen er lav i Norge, nettopp fordi vi produserer strømmen i Norge. Vi bruker strøm til oppvarming i hus og hjem, i motsetning til det man gjør veldig mange andre steder i Europa. Helt til slutt: Det er jo ikke sånn at Fremskrittspartiet er imot enhver kraftutveksling. Vi er glad i handel, og vi er et lite land som ser utover, men vi er ikke glad for at man skal bygge en kabel som gir økt strømpris til forbrukerne, og at det er der gevinsten ligger, nemlig at man skyver regningen over på alle. Da hadde jeg håpet at kanskje de som er for å bygge kabelen, hadde vært ærlige nok til å si at man har lyst til å bygge kabelen fordi klimagevinsten er større enn den andre gevinsten. Jeg hadde håpet de kunne være ærlige og si det i salen i dag. Ellers har det vært en interessant debatt, og jeg håper at avklaringen kommer i løpet av debatten.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-04-23:
Som de andre partiene vil også Senterpartiet takke initiativtakeren fra Arbeiderpartiet for forslaget og saksordfører Heidi Nordby Lunde for den gode jobben hun har gjort i saken. Det er et gledelig, lite lysglimt i komiteens arbeid og for så vidt i sakene at vi kan greie å få til en enighet som går ut på at en sier til regjeringa at den på en nødvendig måte og uten opphold skal få orden i disse sakene. Det er en forutsetning for et trygt familieliv at vi har et velorganisert arbeidsliv, og derfor er Senterpartiet glad for oppslaget i VG den 17. desember i fjor, hvor ansatte i et selskap fikk problemer fordi eieren var fradømt retten til å drive næringsvirksomhet for resten av livet. Til overmål var det arbeidsoppdraget knyttet til staten fordi staten var den som betalte selskapet. Senterpartiet vil kontinuerlig fremme forslag til forbedringer på dette området, og derfor er det helt naturlig for oss å være med. Det fører til rettferdighet i konkurransen mellom de ulike selskapene og sikrer de ansattes rettigheter, og rettferdighet og trygghet er nødvendig for å få forutsigbarhet for alle som har oppdrag i næringsliv og arbeidsliv. Dermed blir spillereglene allment kjent. Derfor har både VG og Arbeiderpartiet gjort en god jobb for å få belyst en sak, sånn at det kanskje kan føre til en liten framgang for noen av dem som blir utsatt for dårlig behandling i norsk arbeidsliv i dag.
Torill Selsvold Nyborg (Kristelig Folkeparti), 2020-04-23:
Først av alt vil eg takka saksordføraren, som har losa oss trygt gjennom arbeidet med dette viktige Dokument 8-framlegget. For Kristeleg Folkeparti har kampen mot menneskehandel alltid vore ei viktig verdisak. Menneskehandel er ei grov krenking av menneskerettar og menneskeverd og ikkje noko vi kan ta lett på eller akseptera. Det typiske offeret er ein utanlandsk statsborgar, kvinne eller mann, som er i ein sårbar situasjon og vert utnytta på det grovaste av bakmenn på jakt etter profitt. Vegen ut av moderne slaveri kan ofte vera lang, krevjande og ikkje minst ressurskrevjande – ressursar som eit menneske i ein sårbar situasjon ikkje har tilgjengeleg i dei aller fleste høve. Kristeleg Folkeparti er glad for at ein samla komité meiner at det er behov for å tydeleggjera at offer for menneskehandel og arbeidslivskriminalitet er unnatekne ventetidsbestemmingane. Menneskehandel eller kriminalitet i arbeidslivet kan vi som samfunn ikkje tolerera. Kristeleg Folkeparti vil gjera det enklare for menneske i ein pressa og uverdig situasjon å bryta ut av slaveriet som dei har vorte sette i av kyniske bakmenn. Dette er eit steg på vegen til å styrkja rettane til offer for menneskehandel i Noreg.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2020-04-23:
Arbeidslivskriminalitet har alvorlige konsekvenser for både arbeidstakere, virksomheter og samfunnet som helhet. Det kan føre til redusert verdiskaping og svekke grunnlaget for velferden, og det kan redusere tilliten i samfunnet. For å opprettholde tillit og arbeidsliv må vi følge de lover og regler som er i arbeidslivet, og kriminelle må få redusert sitt handlingsrom. Regelen om forlenget ventetid i folketrygdloven § 4-10 innebærer at de som selv kan lastes for at de har blitt arbeidsløse i en periode, må bære en del av den økonomiske byrden ved å være uten arbeidsinntekt. Det gis imidlertid ikke forlenget ventetid til personer som har hatt en rimelig grunn for å avslutte arbeidsforholdet. Det følger med det av gjeldende regler og praksis at det ikke gis forlenget ventetid når bakgrunnen for oppsigelsen er grov arbeidslivskriminalitet eller menneskehandel. Jeg synes det er veldig bra at denne saken har kommet opp, at komiteen har samlet seg, og at det ble tatt initiativ fra Arbeiderpartiet i denne saken. Det er også fordi utgangspunktet her – som det har blitt påpekt – var en sak i VG som viste at det var uklarhet rundt hva regelverket var. Det er klart at en situasjon hvor et uklart regelverk, eventuelt et galt regelverk, hadde gjort at folk som var ofre for grov arbeidslivskriminalitet eller menneskehandel ble stående uten en økonomisk trygghet, hadde vært uholdbar. Jeg registrerer at en samlet arbeids- og sosialkomité ikke ser behov for lov- eller forskriftsendringer. Komiteen ber regjeringen om å tydeliggjøre på annen måte at det ikke skal gis forlenget ventetid til ofre for menneskehandel og arbeidslivkriminalitet, og at dette blir gjort uten opphold. Dette blir nå tydeliggjort. Denne debatten og saken er selvfølgelig viktig også for offentligheten, men vi vil også be arbeids- og velferdsetaten presisere i rundskrivene sine at grov arbeidslivskriminalitet og menneskehandel vil være forhold som anses som rimelig grunn for å avslutte arbeidsforholdet. Det vil ikke etter min vurdering være i samsvar med det som er lovens ordlyd i dag eller gjeldende praksis å begrense dette til forhold som er anmeldt til politiet eller varslet til Arbeidstilsynet.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2020-04-23:
En del ting som jeg har gjort som næringsminister, må jeg selvfølgelig svare for også som arbeids- og sosialminister. Det er likevel vanskelig for meg nå som arbeids- og sosialminister å si noe om hvordan andre departementer og statsråder jobber med saker. Det jeg kan si, er at Næringsdepartementet og Barne- og familiedepartementet har jobbet med en lov om moderne slaveri – det skal utredes, står det i Granavolden-plattformen – og sett på om det skal kobles sammen med et større regelverk. Og når de departementene som har ansvaret for dette er klare, skal selvfølgelig Arbeids- og sosialdepartementet komme inn med våre perspektiver. En av de tingene vi er opptatt av, er arbeidsforhold i Norge. Men utgangspunktet for det arbeidet som gjøres, er nok primært arbeidsforhold andre steder enn i vårt land.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2020-04-23:
Også i politisk ledelse, i Arbeids- og sosialdepartementet, har vi tett og god kontakt med bl.a. Fair Play og andre aktører som jobber mot grov arbeidslivskriminalitet. Så er jeg også enig i det som komiteen skriver, at det er behov for å jobbe enda tydeligere, bedre og være enda tettere koblet sammen. Regjeringen jobber nå med hvordan de etatene som samarbeider med a-krimsentrene, kan jobbe bedre – også å dele informasjon på en enklere måte enn i dag. Vi jobber med en ny, revidert strategi mot arbeidslivskriminalitet. Der er det også viktig at det kommer tiltak. I forbindelse med det kommer vi selvfølgelig til å ha møter med de organisasjonene som har masse kompetanse og jobber med dette daglig, og som ser hvordan virkeligheten er ute i arbeidslivet.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-04-23:
Statsråd Bru og jeg er enige om at Parisavtalen må være det primære rammeverket for den overgangen som vi nå må få til fra fossil til fornybar og til en mer klimavennlig økonomi. Det jeg gjerne ville høre statsrådens kommentar til, var det forslaget Arbeiderpartiet har lagt fram, en avtale om sertifisering av oljeprodukter, petroleumsprodukter, med hensyn til de standardene som norsk industri nå går i spissen for å utvikle, altså stadig mindre utslipp i produksjonsfasen og samtidig en forpliktelse til å bidra aktivt til utviklingen av de næringene som vil representere det grønne skiftet. Er det en idé at man på toppen av – som vi begge har gjort – å ønske velkommen næringens eget initiativ, også tar initiativet til en slik sertifiseringsordning? Det ville jo f.eks. i Europa kunne brukes til å skille mellom produkter som kommer fra de land som tenker slik, og de land som ikke tenker slik. Det ville vært bra for klimaet og bra for norsk næringsliv.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-04-23:
Jeg er veldig for de planene næringen har, og jeg har – i likhet med statsråden og andre representanter for mange partier – gitt uttrykk for at det er et veldig bra initiativ, det skal vi bakke opp. Det vi foreslår, er en ytterligere støtte til dette, for i dialogen med EU, som bl.a. statsråden vil ha i månedene og årene som kommer, når de utvikler sin grønne deal, European Green Deal, ser man for seg at man i prinsippet skal avkarbonisere alt på sikt, samtidig som man erkjenner at man kommer til å drive med olje og gass en god stund til fordi avkarbonisering i morgen er teknisk umulig. Da kunne det være interessant om Norge løftet oppmerksomheten også på hvordan de petroleumsproduktene som fortsatt produseres, faktisk blir til. Jeg tror en tanke om at man også setter standarder for dette, ville blitt tatt imot med åpne armer av EU. Spørsmålet er da: Vil statsråden i hvert fall vurdere om dette er et initiativ hun kan ta i den kommende dialogen med EU-kommisjonen om deres gjennomføring av European Green Deal?
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-04-23:
Presidenten har en betimelig påpekning om at neste sak ikke er påbegynt, men det er etablert en åpenbar kobling mellom denne saken og den neste, for det har vært vanskelig å få tak i om Rødt mener at man prinsipielt skal avgrense mot eksport, også fra havvind ute i Nordsjøen. Jeg har lyst til å si at jeg deler 100 pst. representanten Moxnes’ tilnærming til at dette er teknologiutvikling – det er for å lage et grunnlag for en ny næring, og det kan bli eksport av teknologi. Det har også vært Arbeiderpartiets syn fra første dag, da vi allerede i fjor gikk inn for et lignende forslag om å bygge en norsk havvindindustri. Men for å lage et hjemmemarked må man også ha et marked – det er veldig vanskelig å lage produkter som produserer noe som ingen vil ha. Jeg er også enig i at sokkelen er en viktig avtaker. Men jeg tror kanskje vi fikk en avklaring fra representanten Moxnes nå om at han ikke var prinsipielt mot at det skulle eksporteres, men det hadde da å gjøre med effekten på prisen i Norge. Det må bety at han faktisk er for eksport som ikke er negativ for prisen i Norge, og det er interessant å ta med seg til neste debatt. Det er i så fall en nyttig avklaring: at det er den eksporten som fører til økt pris i Norge, han er mot – ikke enhver eksport av kraft hvis den f.eks. har den motsatte effekten.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-04-23:
Jeg vil igjen begynne med å takke for et veldig godt samarbeid – som vanlig – i komiteen i denne store og viktige saken. Jeg vil rette en spesiell takk til forslagsstillerne – Fremskrittspartiet, Senterpartiet og Rødt – som på hver sin måte har gitt oss anledning til nok en gang å behandle en sak som kanskje er den saken som har opptatt komiteen aller mest i de årene vi har sittet sammen, nemlig spørsmålet om kraft og kraftutveksling med utlandet, herunder spørsmålet om NorthConnect. Jeg vil minne om at denne saken har røtter, lange røtter tilbake til en mangeårig oppbygging av et først nordisk og så etter hvert nordeuropeisk kraftsamarbeid, der Norge har stått helt i front, ikke minst med en lang rekke svært dyktige olje- og energiministre fra Senterpartiet, som har vært selve bærebjelken i å bygge ut denne kraftutvekslingen med det nære utlandet. Så hadde vi en veldig viktig diskusjon i denne regjeringens periode, i 2016, som ledet til en omlegging av energiloven i retning av å åpne opp for private kabler og kabler som er bygget av andre enn Statnett, en endring som vi fra Arbeiderpartiets side og resten av opposisjonen var sterkt imot. Og så hadde vi den omfattende diskusjonen i mars 2018 med de konklusjonene som fulgte, både i en bred politisk avtale med de daværende regjeringspartiene, Arbeiderpartiet og Miljøpartiet De Grønne og i de tilhørende vedtakene som da ble fattet i Stortinget. Der ble det slått fast en rekke svært viktige prinsipper for norsk kraftpolitikk og forholdet til kraftutveksling med utlandet. Det skal være krystallklart at hovedformålet med kraftproduksjonen i Norge er å sørge for rimelig, rikelig og ren kraft til norsk industri og norske forbrukere. Spørsmålet om kabler må ses i lys av det. Utenlandskabler som øker muligheten for å oppfylle det, slik f.eks. kablene til Danmark gjør, er da positivt. Kabler som har det motsatte fortrinn, vil være negativt. Det andre vi slo fast på det tidspunktet, var at det er viktig at kabler eies og driftes av Statnett. Dette var et syn som hadde vært et mindretallssyn, men som i den endelige avtalen om EUs tredje energimarkedspakke ble slått fast som et viktig prinsipp. Jeg kan konstatere, og er glad for å kunne si det, at regjeringen har holdt seg til den avtalen vi inngikk. Det var mange som underveis var usikre på om denne avtalen ville holde – jeg trodde ikke dette, men jeg erkjenner at mange stilte spørsmål om det. Det er nå avklart, og jeg vil anerkjenne at statsråd Bru gjorde det klart at denne søknaden om en kabel som heter NorthConnect, fra svenske Vattenfall og en rekke norske kommuner, ikke ville gis konsesjon før man hadde fått(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-04-23:
Jeg har tidligere i mitt innlegg sagt meg tilfreds med at statsråden traff den beslutningen som ble tatt – altså kunngjorde at det ikke ville bli gitt konsesjon før erfaringene var høstet. Jeg er også veldig glad for at et bredt flertall, som strekker seg fra SV til Høyre – de aller fleste partier – nå går inn for en umiddelbar endring av energiloven. Det hadde vært nyttig om statsråden – vel vitende om at det blir et stort flertall for det vedtaket i dag, og hun viste også selv til det – kunne si litt om hvor raskt hun vil kunne komme tilbake til Stortinget med det konkrete forslaget til en endret energilov, som da slår fast at Statnett skal ha monopol på alle framtidige utenlandskabler.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-04-23:
Jeg takker for det svaret. Jeg vil også følge opp med et spørsmål som går litt på den prinsipielle forskjellen på Statnett og andre private eller ikke-statlige kabler. Et argument fra vår side har jo vært at Statnett er en nøytral aktør og er da forskjellig både fra en strømprodusent og en strømkonsument – nøytral i markedet. Det har vært et viktig prinsipp i det norske transmisjonsnettet at det nettopp har vært et Statnett-monopol, fordi man da har en nøytral rolle mellom produsent og forbruker av kraft. Er hun enig i at det er et godt prinsipp også for mellomlandsforbindelser?
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-04-23:
Jeg vil gå rett på et svar til det representanten Gjelsvik nettopp sa, for vi har jo nettopp avklart at det ikke skal bygges noen nye kabler som bidrar til å svekke konkurransesituasjonen for norsk industri, som bidrar til høyere priser i Norge, eller som ikke oppfyller de andre grunnleggende prinsippene som det ble slått bred ring om i den avtalen vi inngikk i 2018. Så til representanten Gjelsvik: Vi har avklart det, ikke bare for NorthConnect, men også for alle andre framtidige prosjekter. I tillegg vil vi ikke at det skal være rom for noen framtidige prosjekter som ikke eies av Statnett, så vi har gjort mer enn bare å uttale oss om enkeltprosjektet NorthConnect. Vi har vært opptatt av å legge føringer, langsiktige føringer, på kraftpolitikken i Norge også i framtiden. For det er jo en nesten rørende forestilling – som jeg har lagt merke til at også representanten Moxnes deler – om at dette storting kan binde alle framtidige storting. Det er jo ikke slik at et vedtak, en uttalelse eller en instruks til regjeringen om en bestemt konsesjonssak i seg selv legger føringer for nesten like prosjekter i all framtid. Slik er ikke demokratiet. Og det er vel ganske godt at et nytt flertall har nye muligheter. Derimot ville man altså ved å endre loven, ved å skaffe bred oppslutning om noen grunnleggende prinsipper, legge lange føringer – heller ikke de evigvarende, nye flertall kan lage nye lover – men det er mye mer varig å gå inn på lovverket. Så må jeg si at Senterpartiets sterke engasjement i dette står litt i kontrast til at de er ett av to partier som ikke ville være med på det som er flertallsinnstillingens tydelige understreking av at energiloven måtte endres nå, og at Statnetts monopol måtte gjennomføres. Der står de alene med Fremskrittspartiet. Alle andre partier – SV, MDG, Arbeiderpartiet, Venstre, Kristelig Folkeparti og Høyre – står bak den, og så vidt jeg har forstått representanten Moxnes, vil også Rødt stemme for dette. Så det er det altså bred enighet om. Der er ikke Senterpartiet med; det krever en avklaring. Så har jeg lyst til å utfordre Senterpartiets representanter igjen på om hva de tenker om det at Ola Borten Moe sto i spissen for å lage en kabel til Storbritannia på 1 400 MW, nøyaktig det samme som NorthConnect. Jeg kan si hva jeg mener om det: Jeg mener at det var fornuftig, og jeg mener at det er nok, og at det holder lenge. Men det han sa da han bejublet den avtalen han inngikk med britiske myndigheter – jeg husker det, jeg satt i samme regjering – og like før det, med tyske myndigheter, med Philipp Rösler, som var hans motpart i Tyskland da, var at dette ville være en kabel hvor man kunne importere rimelig kraft utenfra og selge kraften noe dyrere tilbake, og at det var en vinn-vinn-situasjon for Europa. Var det klokt sagt da? Og er det klokt sagt, når man ser tilbake på det? Som jeg sa i mitt hovedinnlegg: Senterpartiet har jo vært den store kabelbyggeren i moderne norsk historie og fortjener egentlig ganske mye ære for det.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-04-23:
La meg gjenta det: Jeg vil overhodet ikke vise til om noen har tungt for det – det har tidligere vært omtalt – jeg har av og til tungt for det selv. La meg si det en gang til: Arbeiderpartiet er imot og vil forbli imot enhver kabelforbindelse – Statnett eller ikke – som bidrar til å forverre konkurransesituasjonen for norsk industri. Det er veldig tydelig slått fast i vår politikk, i vårt arbeidsprogram. Det er også en del av avtalen vi har fått et bredt flertall med på, at førsteprioritet for norsk kraft skal være rikelig, rimelig og ren kraft til norsk industri og norske forbrukere. Vi vet av erfaring at det omfattende nettet med utenlandskabler vi har så langt, har bidratt til det. Det renner inn med billig dansk vindkraft store deler av året, som er rimeligere enn vannkraften vi selv produserer, og da kan vi selge vannkraft tilbake. Det hjelper danskene å bli kvitt strøm, vi tjener penger i norske kommuner, og vi får billigere strøm til norske forbrukere. Så kabler kan bidra til det. NorthConnect, slik det ser ut nå, uansett eierskap, vil ikke ha den effekten. Det NVE beregner, er at prisen går opp. Altså er vi imot NorthConnect, selv om den blir overtatt av Statnett. Samtidig kan vi ikke sitte her og si at enhver kabel i enhver framtid vil ha den effekten. Grunnen til at vi ønsker å høste erfaringer, er at man vil se hvordan dette utvikler seg, og da må man skjønne utviklingen på begge sider av hvordan denne kabelen går. En av Ola Borten Moes to store kabler, North Sea Link, er på 1 400 MW og går fra Suldal til Newcastle. Den vil fysisk være identisk – identisk – med NorthConnect, men med to forskjeller: Den ene er at den er eid av Statnett og ikke av kommuner, den andre er at det blir en kabel til. Statnett selv sier, meget klokelig, at nå er det nok for en god stund, vi trenger ikke en kabel til til Storbritannia, i hvert fall ikke på en god stund, fordi vi skal høste erfaringene av den kabelen som Ola Borten Moe og vi – jeg satt i samme regjering – fikk gjennom etter lange og gode forhandlinger med National Grid og med eierne på britisk side. Vi må skille mellom hva vi mener om kabelpolitikken i sin alminnelighet, og hvilke prinsipper som skal legges til grunn. I veldig mange av innleggene i denne saken fokuseres det slik på NorthConnect at man nesten begynner å lure på at hvis det gjenoppsto dagen etter med navnet SouthConnect, var det greit. Det må være noen varige føringer på hva man vil med kabelutvekslingen. Så langt har det vært greit. Nå må vi høste erfaringer, det mener også Statnett. Det er jo et viktig poeng at Statnett har gjort det veldig tydelig at de ikke ønsker denne kabelen. Sannsynligheten for at de kommer til å drive det fram som et ønskeprosjekt, er ganske liten når de for noen uker siden, i en høringsuttalelse, sa det stikk motsatte.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-04-23:
Dette er et tidspunkt i debatten da man bør tiltre ved å si noe nytt, så jeg skal i hvert fall gjøre et lite forsøk på det. Jeg har for øvrig glemt å gratulere representanten Borch med dagen, så jeg vil begynne med det. Så vil jeg svare på hennes spørsmål: Har vi snakket med industriarbeiderne? Ja, selvfølgelig har vi det. Vi har snakket inngående med dem i flere år. Det vedtaket som Arbeiderpartiets landsstyre gjorde i mars 2018, og som i veldig stor grad inneholder det som er reflektert i den senere avtalen, kom etter omfattende samtaler med dem. Så sent som for et par dager siden hadde vi en stor konferanse med en rekke tillitsvalgte fra Industri Energi og gikk igjennom nettopp dette. Og jeg opplevde at det var bred støtte til at vi nå, for det første, hadde sørget for at NorthConnect ikke blir bygget nå – det er det som er om denne perioden, før man høster erfaringer – at man har lagt veldig klare føringer på hva slags erfaringer man er ute etter, med tanke på pris og effekt på det norske systemet, og at man har fått gjennomslag for umiddelbar endring av energiloven i retning av å gjenopprette Statnetts monopol. Summen av det er et viktig gjennombrudd. Så ja, vi har snakket med dem. Det var også flere av dem som ganske entusiastisk påpekte at industriarbeiderne i Norge ikke er imot kabler. De er imot de kablene som fører til en forverret konkurransesituasjon, men de er – naturlig nok og logisk nok – for de kablene som har den motsatte effekten. Noe annet ville være veldig rart, for i så fall ville de ha vært imot kabler som gjør at strømmen blir billigere i Norge enn hos konkurrentene. Det standpunktet har de da heller ikke, og det var de opptatt av å få fram. Det er altså forhold rundt denne kabelen, denne forbindelsen, mellom Norge og Storbritannia, på toppen av en kabel som allerede er vedtatt til Storbritannia, som har vært tema. Den kabelen vil ikke vi se bygget, og vi vil ikke at den typen kabler blir bygget i framtiden heller. Men det er litt viktig å få en avklaring fra Senterpartiet på et vel så viktig spørsmål i det lange løp: Hva om erfaringene over tid viser at Storbritannia lykkes i å bli et land som i hovedsak drives av fornybar kraft, som de sier at de skal, og som de langt på vei er i ferd med å lykkes med? Skottland var litt over 10 pst. fornybar for ti år siden; nå har de over 75 pst. egenproduksjon av fornybar kraft. Flere dager har de overskudd på fornybar kraft og skrur ikke på kullkraftverkene i det hele tatt. Hvis Storbritannia endte opp som Danmark, slik at vi kunne importert billig kraft tilbake – er man da fortsatt imot, fordi man bestemte seg en gang mellom 2018 og 2020 for alltid å være imot enhver kabel som heter NorthConnect, eller noe annet, bare fordi man mente det da, eller vil man endre syn dersom det faktisk lønner seg for norske forbrukere og norsk industri? Det kan faktisk hende, for det skjedde med Danmark.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-04-23:
Dette er en svært viktig diskusjon for energinasjonen Norge. Statsråd Tina Bru er jo olje- og energiminister. Hun er altså statsråd for både fossilt og fornybart. Det som nå skjer i EU, påvirker begge sider av departementets virkeområde og det området som vi diskuterer i dag, fordi det kan skape helt nye muligheter for eksport – ikke bare av kraft, som vi har snakket mye om i dag, men også av teknologi rundt det å styre et fornybart strømsystem. Det er viktig å skjønne konsekvensene når det gjelder gass. Den diskusjonen har vi faktisk hatt her i salen før. Jeg ser at tidligere statsråd Freiberg er til stede, og jeg husker en interessant utveksling med ham om samme tematikk. Jeg tror det er viktig at vi på en rolig og ordentlig måte setter oss ned og tenker på hva som er de samlede konsekvensene for energinasjonen Norge av det EU nå sier. Jeg er den første til å si at gass har vært en viktig bro for utviklingen i retning av et mer fornybart marked i Europa. Det er det i dag, og det vil det forbli en stund. Men det er også riktig, som interpellanten Haltbrekken har vært inne på, at EUs måte å snakke om gass på endret seg en gang i fjor, fra i stor grad å snakke om gass som en del av løsningen til i økende grad å si at – ja, løsning nå, problem på lengre sikt. Derfor tror jeg det som statsråden også var innom, hydrogen, er utrolig viktig å løfte raskt og tydelig nå. Jeg ser fram til at det etter hvert kommer en nasjonal hydrogenstrategi, for jeg tror Norge vil ha svært mye å hente på å investere i teknologiutvikling for bruken av hydrogen, f.eks. i langdistansetransport eller i de delene av industrien som trenger svært mye konsentrert varme, og også i produksjon av både blått og grønt hydrogen. Mange eksperter på dette mener at i det veldig lange løp kan det være at det grønne hydrogenet, altså det som kommer fra elektrolyse, vil vinne i konkurransen, men at det vil være en lang periode da konvertert gass via CCS vil være det som skaper volumer nok. Det er en stor mulighet for Norge. Det er også et bra klimatiltak, men det kan også vise seg å være selve den langsiktige løsningen på et grunnleggende problem som vi vil ha hvis det markedet som tar unna noe sånt som 96–97 pst. av vår gass, etter hvert ikke ønsker gass i formen naturgass, men ønsker å komme seg raskt vekk fra det. Det spørsmålet håper jeg vi nå tar grundig og alvorlig, og at vi kommer tilbake til en helhetlig gjennomgang av hva European Green Deal og de energiplanene som følger av det, betyr for energinasjonen Norge.
Liv Kari Eskeland (Høyre), 2020-04-23:
Me skal no debattera ei sak som viser kor omskifteleg verdsbiletet kan vera, og som òg med all tydelegheit demonstrerer at vår rolle, vår påverknad, ikkje nødvendigvis er det som skapar dei store endringane for bransjar som betyr mykje for norsk næringsliv. Då det her i salen i desember 2019 vart fremja eit Dokument 8-forslag om at Noreg skulle ta eit initiativ overfor andre oljeproduserande land om å redusera oljeproduksjonen, var prisen på olje 100 dollar fatet. Den dagen me tok imot svarbrev frå departementet og skulle starta arbeidet med å skriva merknader i saka, hadde oljeprisen stupt og var på rundt 50 dollar fatet. No ser me ein oljepris på under 20 dollar fatet. Dette har gjeve oss ein situasjon der OPEC+ har kome til einigheit om å kutta oljeproduksjonen med 9,7 millionar fat per dag. I tillegg kjem ytterlegare kutt frå land utanfor OPEC+, berekna til 6,7 millionar fat olje per dag. Etterspurnad og prisfall er det som har vore styrande i dette biletet. Situasjonen med ei pandemikrise i verda har fått den effekten at forbruket av olje og gass er kraftig redusert. Og sjølv om dette er ein svært krevjande situasjon å stå i, er det nedgangen i forbruk som er målet for å nå Paris-måla. Høgre er av den oppfatninga at skal Noreg bidra til det grøne skiftet, gjer me ikkje det primært gjennom å strupa energitilgangen. Å strupa tilgang på energi vil auka skiljet mellom fattig og rik. Noregs bidrag til det grøne skiftet skal vera å tilby meir rein energi, gjerne også til andre nasjonar slik me gjer med mellomlandskablane våre. Vidare er det å utvikla og tilby teknologiar som kan ta i bruk den reine energien, slik me demonstrerer gjennom utvikling av grøn skipsfart, slik me gjer gjennom insentivordningar for å framelska bruk av elbilar, og slik me legg til rette for heilskaplege kjeder innan produksjon, distribusjon og bruk av hydrogen. Det me treng, er ei massiv satsing på å vri energiforbruket vårt frå fossilt til fornybart. Her kan Noreg spela ei rolle, og her vert Noreg lagt merke til med noko som betyr noko for verda. Slik kan me syta for at kompetanse og kunnskap, erverva gjennom komplekse konstruksjonar for olje og gass, er med på å ta oss over i nye fornybare teknologiar. Og inntil me er der, må Noreg også i framhaldet ha som hovudfokus å produsera den fossile energien verda treng, så klima- og miljøvenleg som i det heile mogleg. Dette bør vera Noregs bidrag.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2020-04-23:
I dag skal vi behandle flere forslag fra Sosialistisk Venstreparti, som bl.a. tar for seg å redusere norsk oljeproduksjon, kutte utslipp fra næringen, pålegge norske selskaper særegne kostnader og inndra konsesjoner på allerede gitte utbygginger – stort sett meningsløst, det meste. En angriper produksjonen som gjerne har de laveste utslippene i verden, og en angriper selskapene som gjerne har de største ambisjonene om å drifte med lave utslipp. Forslagsstillerne har et genuint ønske om lavere oljeproduksjon. Etter mange forsøk der Norge skal ta disse kuttene alene, forsøker nå forslagsstillerne seg på et internasjonalt engasjement som skal føre til at alle sammen skal kutte. En internasjonal avtale om reduksjon av oljeproduksjon ble muligens litt mer aktuell i disse dager enn det forslagsstillerne kunne forestille seg da forslaget ble skrevet, men forslaget blir ikke bedre eller mer realistisk av den grunn. Næringen opplever nå en meget utfordrende situasjon der en i tillegg til koronautfordringene har fått en konflikt mellom flere forskjellige oljeproduserende land som finner det formålstjenlig å øke sin produksjon, samtidig som etterspørselen har falt kraftig. Det sørger for en svært vanskelig situasjon som truer både inntekter til velferdsstaten og mange arbeidsplasser. Det er de samme landene forslagsstillerne ønsker en samlet avtale med – et solid bakteppe for å kunne si at en slik avtale som forslagsstillerne ønsker seg, ikke akkurat er enkel å oppnå. Det er vel kjent at forslagsstillerne egentlig ønsker at norsk petroleumsvirksomhet skal opphøre, og at det vil gi et positivt bidrag til dagens klimasituasjon. Både jeg og Fremskrittspartiet tviler sterkt på at en slik politikk vil føre til mindre utslipp – snarere tvert imot. Fremskrittspartiet heier på norsk petroleumsnæring og mener at den er en del av løsningen også på klimapolitikken framover. Bare CCS og hydrogen er gode eksempler på det. Fremskrittspartiet vil jobbe for en bedre situasjon for norsk petroleumsnæring, slik at den skal komme gjennom disse utfordrende tidene, og at vi i framtiden kan bidra til at verden får tilgang til energi med så lave klimaavtrykk som mulig.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2020-04-23:
Jeg ønsker å slutte meg til gratulasjonene som går til representanten Borch. Jeg lover at det skal bli veldig mange saker om skuter og ulv framover, men jeg forventer også at det kommer en innbydelse til Eilefs Landhandleri ved første anledning. Det virker ikke på meg som om forslagsstillerne har tro på de eksisterende avtalene som sektoren forholder seg til i dag – de reglene som er for utslipp og miljøkrav, og som næringen er pålagt – og den kvotepliktige sektoren i Europa. Dette er virkemidler som har effekt, og har bidratt til de lave utslippene som er i dag på norsk sokkel. Samtidig har næringen store ambisjoner om å kutte mer. Norges største bidrag til Parisavtalen skjer likevel ikke gjennom hjemlige kutt. Det skjer ved de kuttene som oppnås gjennom å eksportere gass og å gi mottakerlandene i Europa mulighet til ikke å bruke kull. Jeg tror at også forslagsstillerne vil medgi at skal vi oppnå lavere utslipp globalt, er det utfordringen med bruk av kull vi må løse. Løser vi ikke det, løser vi ikke problemet. Problemet for norsk miljøbevegelse er at vi ikke har kull på fastlandet, og dermed er det vanskeligere å problematisere. Derfor må kritikken rettes mot andre næringer. Det neste store klimaprosjektet Norge kan bidra med, er igangsettingen av Baltic Pipe – en gassrørledning til Polen. Med dette prosjektet kan vi redusere utslippene i Polen med 80 millioner tonn CO 2 . Det er 1,5 ganger det totale utslippet i Norge. Det kommer fram fra forslagsstillerne at Europa kommer til å etterspørre mindre gass framover. Det er mulig, men er det likegyldig hvem som leverer resten av den gassen som Europa uansett vil kunne bruke? Alternativene til Norge er Russland og Afrika. Det er uansett viktig at Norge kan levere gass til Europa. Skal vi kunne sikre det, må vi gi næringen tilgang til nye arealer som kan sikre nye funn – ikke gjøre som forslagsstillerne ønsker: nekte nye lisenser på norsk sokkel. Til slutt: Jeg kunne tenke meg å snu litt på problemstillingen som en av forslagsstillerne hadde i replikkrunden med statsråden. Forslagsstillerne skal ha skryt for hvordan de klarer å framstille seg som motstandere av prosjektene samtidig som de klarer å opprettholde de lokale ringvirkningene av de samme prosjektene. Jeg trenger ikke å spørre hvordan det henger sammen at forslagsstillerne har tenkt å få oljen i land fra Johan Castberg-feltet når de samtidig ikke ønsker å realisere prosjektet. Jeg trenger ikke spørre hvorfor en skal elektrifisere Johan Castberg samtidig som en ber myndighetene om å stanse prosjektet. Men det jeg kan spørre om, er hvordan forslagsstillerne ser for seg å erstatte de ringvirkningene som lokal aktivitet fra disse prosjektene gir, når de med forslagsstillernes politikk vil forsvinne.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2020-04-23:
Flytende havvind er ett av flere områder som Norge markerer seg på, og som byr på store muligheter for norske bedrifter. Norge kan bygge på unik erfaring fra olje- og gassnæringen, og fra både maritim og fornybar sektor. Næringen har i dag en lederrolle også på dette området, og vi ser at norske bedrifter i dag vinner flere konkurranser i utlandet. Fremskrittspartiet er svært positiv til denne utviklingen og vil bidra til at vi også framover skal være ledende på området. Det er viktig å kunne ha ordninger i dagens system som kan bidra til å realisere forsøks- og demonstrasjonsprosjekter. Det er viktig å ha støtteordninger som gjennom Enova, Innovasjon Norge og Forskningsrådet kan bidra til gjennomføring av prosjekter. Blant annet støtter Enova Equinors realisering av Hywind Tampen. Aktuelle arealer for etablering av havvind har vært på høring, og vi har store forventninger til at regjeringen i nær framtid kommer med avklaringer rundt å ta disse arealene i bruk. Markedet for flytende havvind vil hovedsakelig være i utlandet, der prisene er høyere og mulighetene på land er mindre. Samtidig viser kraftoverskuddet i Norden at vindkraft til havs ikke er en del av den norske kraftforsyningen. Det er teknologiutvikling det må legges opp til, slik at norske bedrifter kan få utvikle sin kompetanse gjennom aktiviteter på norsk sokkel, ikke nødvendigvis kraftproduksjon – med unntak, selvfølgelig, der denne kan brukes lokalt eller eksporteres ut av landet, der betalingsviljen er betydelig høyere. Fremskrittspartiet støtter ikke forslaget om et eget investeringsfond for havvind, men ønsker heller å se på muligheten for å få til et skatteregime som kan begunstige investeringer gjort på norsk sokkel. Spesielt i den situasjonen som næringen og verftsindustrien er kommet i, vil vi være positive til å se på muligheten for å stimulere til økt aktivitet også i forbindelse med havvindprosjekter.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-04-23:
Under klimaforhandlingene på Bali høsten 2007 kom den daværende norske regjeringen med et stort og viktig internasjonalt initiativ. Norge lovet å bruke inntil 3 mrd. kr på bevaring av regnskog. Bevaring av regnskog er, som vi alle vet, et avgjørende tiltak for å bekjempe klimakrisen. Initiativet satte fart i det utrolig viktige arbeidet med å ta vare på regnskogen, og dette har blitt fulgt opp av et stort flertall i Stortinget i årene etterpå. Nå har en gruppe norske klimaøkonomer tatt til orde for et nytt internasjonalt samarbeid – en egen avtale mellom land som produserer fossil energi, en avtale hvor landene forplikter seg til å redusere sin produksjon. En slik avtale vil ifølge forskerne kunne føre til en forsert overgang til fornybare energikilder, samtidig som petroleumsprodusentene vil tjene mer per volumenhet fordi det samlede tilbudet går noe ned. Flertallet i komiteen, bestående av Høyre, Fremskrittspartiet, Senterpartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti, ser det ikke som sannsynlig at man vil få på plass en slik avtale i overskuelig framtid. Det er en altfor defensiv holdning i kampen mot det som truer vår felles framtid: klimakrisen. Når vi vet at den planlagte produksjonen av fossil energi i verden vil være omtrent 50 pst. høyere innen 2030 enn det som vil være i tråd med målet om ikke å øke den globale oppvarmingen med mer enn 2 grader, og hele 120 pst. høyere enn det som det er mulig å ha dersom vi skal holde temperaturøkningen på mindre enn 1,5 grader, blir konklusjonen for oss i SV lett: Vi er nødt til å handle. Og historien har lært oss at det som synes vanskelig, kanskje til og med lite sannsynlig eller usannsynlig, i dag, kan bli en realitet i morgen – bare noen tar ansvar, går foran og tar initiativ til et internasjonalt samarbeid, slik Norge gjorde under klimaforhandlingene på Bali i 2007. Selvsagt skal vi gjøre noe med etterspørselen etter fossile energikilder, men det er likevel nødvendig og mulig å sette tak på mengden som produseres, for økt produksjon gir press for økt forbruk. Med det tar jeg opp forslaget fra SV og Miljøpartiet De Grønne i denne saken.