Bjørnar Moxnes (Rødt), 2020-12-08:
En demokratisk forankring av norsk politikk i Sikkerhetsrådet er viktig, fordi Sikkerhetsrådet fatter store og viktige beslutninger som gjerne er folkerettslig bindende for Norge. Men det tar ikke regjeringen tilstrekkelig på alvor, mener vi. Bare at redegjørelsen kommer i dag, knappe tre uker før Norge tiltrer rådet, sier jo en del. Søreide har hatt tid på seg helt siden juni, så hvorfor først nå, helt på tampen av året? Det gjør at Stortinget ikke får behandlet redegjørelsen, ikke får gjort eventuelle vedtak, før etter at Norge har tiltrådt Sikkerhetsrådet. Når vi nå først tiltrer, kan ikke politikken, mener vi, gjøres opp av et knippe toppdiplomater i New York. Vi må sikre at pengene blir brukt fornuftig, og at politikken tjener norske interesser. Men her er det et problem som oppstår: For å få denne plassen i Sikkerhetsrådet har Norge inngått en lang rekke stemmebytteavtaler med andre land. Hvilke land vet vi ikke, bare at flere av dem ikke er fremragende demokratier, for å si det sånn. Og hva avtalene forplikter Norge til, vet vi heller ikke, for det er sedvane blant diplomatene å holde sånne avtaler hemmelig. Hvordan kan vi da være sikre på at de jobber for norske interesser, og hvordan kan vi etterprøve det? Det kan vi ikke ha noen garanti for. Derfor fremmet Rødt i oktober forslag om å sikre en demokratisk forankring av arbeidet vårt i Sikkerhetsrådet. Det vi ønsker, er åpenhet om Norges stemmebytteavtaler og politikk i Sikkerhetsrådet, inkludert en ordning hvor regjeringen legger fram viktige saker for Stortinget i forkant av at de behandles i Sikkerhetsrådet. Det forslaget har dessverre ikke blitt besvart veldig raskt og effektivt av departementet. De har ventet så lenge med å gi en uttalelse til komiteen at komiteen nå ikke rekker – vi rekker ikke – å behandle saken før nyttår, grunnet departementets sendrektighet. Det er etter vårt syn litt arrogant av departementet, men viktigere er det at uten demokratisk forankring og et klart mandat for arbeidet i Sikkerhetsrådet risikerer vi at vi gjør samme feilen som sist gang vi satt i Sikkerhetsrådet, da Norge dessverre viste seg å være lojale mot USA i ett og alt. Fredsforsker Stein Tønnesson har oppsummert sin analyse av hvorfor vi mislyktes sist gang, på følgende vis: «(…) konsensusprinsippet ble drevet for langt. Når Sikkerhetsrådets mektigste medlem viste stadig mindre respekt for multilaterale avtaler og hevdet sin rett til å angripe andre medlemsland militært, selv uten(…) FN-mandat, måtte det oppstå situasjoner hvor det eneste riktige var å si klart og tydelig fra.» (…) (…) Men det gjorde altså ikke Norge den gang. Det er grunn til å tro at vi kan legge oss på en lignende linje også denne gangen, og det er ikke mindre problematisk gitt at stormaktenes indre motsetninger er betydelig sterkere enn de var for 20 år siden. Jeg merker meg at utenriksministeren i sin redegjørelse ikke svarer på hvilke forpliktelser som diplomatkorpset har inngått på vegne av Norge for å få plassen i rådet. Jeg lurer også på hvorfor regjeringen ikke ser behovet for en sterkere demokratisk forankring her i Stortinget av politikken som skal føres i Sikkerhetsrådet. Så er jeg glad for det som sies om folkeretten – det er viktig. Men jeg hørte nok ingen veldig klare og tydelige forpliktende tiltak. For eksempel: Hvorfor vil ikke regjeringen støtte Rødts forslag om å la den internasjonale straffedomstolen få håndheve folkerettens krigsforbud? Det forslaget ligger i Stortinget, men støttes ikke av regjeringspartiene, etter hva vi har sett så langt. Så lurer jeg til slutt på om regjeringen har lært noe fra forrige gang, for 20 år siden. Kan vi forvente en annen politikk enn det vi så den gang? I en film som for mange har blitt en slags tradisjon ved juletider, sier Hugh Grants statsministerkarakter følgende: «We may be a small country, but we’re a great one, too.» Er det håp for at også Søreide, når det kreves, vil stå opp mot USA for norske interesser i Sikkerhetsrådet? Heller enn å følge USA kan Norge stå på en selvstendig linje som både styrker små staters interesser, og som vektlegger folkeretten og internasjonale avtaler. Det er det Rødt går inn for. Jeg håper at også regjeringen velger en sånn linje, framfor som sist, hvor vi i ett og alt dessverre gjorde det som stormakten i vest ønsket at vi skulle gjøre.