Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2005-12-09:
Takk for det. Da skal jeg gå videre. I forbindelse med budsjettet ser vi nå konturene av en flertallsregjering. Jeg tror også innstillingen bærer preg av det. Vi har også fått forsikringer om at Regjeringen vil høre på opposisjonen. Det er nok litt fraværende i denne innstillingen, men vi får se hvordan arbeidet utvikler seg ved senere anledninger. Etter å ha vært med på en lang, lang valgkamp i forbindelse med årets stortingsvalg, der jeg har møtt representanter fra regjeringspartiene i en rekke forskjellige debatter, må jeg få lov til å uttrykke en viss overraskelse – det er ikke til å legge skjul på – over det forslaget til budsjett som Regjeringen har fremmet. Ja, etter å ha lest hele Soria Moria-erklæringen, blir jeg enda mer forundret. Jeg skal her bruke et eksempel som viser at det åpenbart er langt mellom liv og lære i en del sammenhenger, også i politikken. Under kapittel 9 i erklæringen, Helse og omsorg, står følgende å lese som siste punkt under Helsetjenester: «– redusere egenandeler på helsetjenester og holde dem på et lavt nivå.» Dette står i grell kontrast til det faktum at man nå innfører en ny egenandel som rammer kronikerne særdeles hardt. Det jeg snakker om, er selvfølgelig innføring av en egenandel på 50 kr knyttet til fysioterapi for dem som er inne på diagnoselisten. Når man så i tillegg nærmest dobler egenandelen knyttet til å kunne gjøre seg nytte av retten til fritt sykehusvalg, er man fra denne regjeringens side i ferd med på nytt å innføre tilstander i helsevesenet der kun de som har god råd, vil kunne få mulighet til bl.a. å reise ut av regionen for å bli behandlet raskest mulig, og da ved et sykehus som har kortere ventetider enn ens eget. Når en tidligere har konfrontert regjeringspartiene med disse løftebruddene overfor dem som har det vanskelig fra før, og som nå får det enda verre, er man blitt møtt med kommentaren at dette er ikke noe den nye regjeringen står for, men noe som ligger igjen etter den forrige. Dette kan ikke brukes som et argument, da vi nå har til behandling et budsjett som Regjeringen selv står bak, all den tid dette ikke er blitt rettet opp i tilleggsproposisjonen. Det som faktisk er realiteten, er at en ikke har funnet rom for dette i sitt eget budsjett. Men da har man også vist hvordan man prioriterer innenfor helsevesenet. Da må man også ta innover seg at man på denne måten faktisk rammer de svakeste, de som ikke har nok fra før – og som ikke befinner seg blant de hundre rikeste som man er ute etter å ta, i hvert fall ifølge tidligere debatter. Hvor blir det av fattigdomsbekjempelsen i denne sammenhengen? Norge er et langstrakt land, med en meget spredt befolkning – dersom en ser bort fra det helt sentrale østlandsområdet. Dette medfører at det er kostbart å drive en spesialisthelsetjeneste i dette landet med den forutsetningen i bunnen at alle landets innbyggere skal ha samme rettigheter knyttet til behandling av sykdom, uansett bostedsadresse. Skal en få dette til å fungere på en skikkelig måte, må vi være villige til å bruke nok penger på denne sektoren, slik at de som har behov for hjelp, får det innen rimelig tid, og ikke minst innenfor fastsatt frist gitt av legen. Dette dreier seg i første rekke om bevilgninger til pasientbehandling, men i stor grad også om langsiktige og forutsigbare rammevilkår for spesialisthelsetjenesten. Dette kan man dessverre ikke si er tilfellet i dag. Nok en gang fremmes det forslag som i dag ligger an til å bli vedtatt, om at den innsatsbaserte delen av finansieringen av spesialisthelsetjenesten reduseres til 40 pst., mens basisdelen økes til 60 pst. Den endringen i finansieringssystemet som nå gjennomføres, vil kunne få som konsekvens at ventetiden igjen kommer til å øke. Og den fokuseringen som man nå har hatt en tid, på det å sikre pasientene så rask behandling som mulig, kommer til å bli betydelig mindre. Når man i tillegg vet at det enkelte sykehus ikke mottar direkte oppgjør fra staten knyttet til pasientbehandlingen, men får oppgjør først etter at midlene har vært innom det regionale helseforetaket, skaper dette ytterligere usikkerhet. Videre vil det også knytte seg store problemer til det faktum at det blir stadig vanskeligere å planlegge virksomheten, i og med at man stadig blir utsatt for nye endringer i finansieringssystemet eller forslag om dette. Bakgrunnen for at regjeringen Bondevik foreslo denne endringen i sitt forslag til statsbudsjett, kan leses i selve proposisjonen, der det står skrevet bl.a. følgende: «Målet er en balansert og styrt utvikling av behandlingstilbudet. Tilbudet til psykisk helse og rusmiddelmisbrukere skal prioriteres. En lavere refusjonsandel til ISF som dekker somatisk behandling vil understøtte et slikt mål og faren for uønskede vridningseffekter reduseres.» Fremskrittspartiet er av den oppfatning at forslaget om en endring i den innsatsstyrte finansieringen til 40 pst. ikke får den ønskede virkningen, men snarere bare fører til større problemer for sykehusene med hensyn til planlegging og oppfølging av enda flere pasientgrupper. Istedenfor å endre finansieringssystemet er det mye viktigere å gjøre en skikkelig innsats for å få på plass en aktivitetsbasert finansiering også innenfor psykiatrien og rusbehandlingen. I de tilfeller der en ser at uheldige vridningseffekter oppstår, som f.eks. når det gjelder de tidligere omtalte snorkeoperasjonene, må dette møtes ved å endre prisingen av disse tjenestene slik at betalingen står i forhold til kostnadene og den tiden som går med i forbindelse med behandlingen. Det er også særdeles viktig å kunne få en mer korrekt prising av de tjenestene som utføres i helsevesenet. Dette er viktig, slik at både offentlige og private helseinstitusjoner er sikret rett betaling for de tjenestene som utføres. Det er også grunn til å merke seg at man i forliket mellom regjeringen Bondevik og Arbeiderpartiet i forbindelse med statsbudsjettet for 2004 reduserte nettopp den innsatsstyrte delen av finansieringen til 40 pst. Våren 2005 kunne vi igjen se at køene hadde begynt å øke, etter flere år med nedgang. Fremskrittspartiet fikk så ISF-andelen på 60 pst. på plass igjen i budsjettet for 2005. Fremskrittspartiet fremmer i sitt alternative statsbudsjett for inneværende år forslag om at ISF-andelen skal være på det den er i dag, samtidig som vi ber om at man intensiverer arbeidet med å finne et godt aktivitetsbasert finansieringssystem, som også skal kunne gjelde innenfor psykiatrien og rusomsorgen. Jeg må si at jeg er meget forundret over at vi i dette landet ennå ikke har klart å få unna køene knyttet til behandling og utredning av personer som har behov for et såkalt cochlea-implantat. Forundringen bygger på de stadige lovnader og forsikringer om at nå vil alt gå seg til på dette området. Det er ikke akseptabelt. Jeg håper at statsråden i løpet av dagens debatt vil love fra denne talerstol å sørge for at kapasiteten for denne type operasjoner styrkes, slik at de lange og svært problematiske ventelistene for operasjoner og for utredninger av både voksne og barn med behov for cochlea-implantat fjernes en gang for alle. Fremskrittspartiet mener at det også gjenstår noen svært viktige oppgaver knyttet til foretaksreformen, hvis vi skal kunne klare å få denne reformen til å fungere optimalt slik Fremskrittspartiet ser det. Det som må på plass umiddelbart, er en avklaring når det gjelder avskrivningsreglene som skal nyttes av foretakene, slik at åpningsbalansen kan settes ut fra reelle tall. Det er viktig at man legger gjenanskaffelsesprinsippet til grunn, slik at foretakene kan ha en forutsigbarhet knyttet til reinvesteringer av bl.a. bygningsmasse etter behov. Dette innebærer at Stortinget må få seg forelagt en sak som løser denne problematikken. Videre er man nødt til å tilføre foretakene økte ressurser, slik at de kan sørge for at de pasientene som har behov for behandling, også får det – raskt. Derfor foreslår Fremskrittspartiet i sitt alternative statsbudsjett å øke bevilgningene til de regionale helseforetakene med 500 mill. kr utover Regjeringens forslag. Videre har vi tatt innover oss alle de planer som nå foreligger for investeringer i helsesektoren. Derfor fremmer Fremskrittspartiet i sitt alternative statsbudsjett forslag om å øke utlånsposten i budsjettet med 500 mill. kr. Videre er det viktig at vi får til en gjeldslette for foretakene, slik at de kan komme på beina igjen. Fremskrittspartiet har derfor fremmet forslag om at man bevilger 1 milliard kr knyttet til gjeldslette for foretakene. Dette er inntatt i Fremskrittspartiets alternative statsbudsjett. Fremskrittspartiet ser fram til at det skal foretas en evaluering av foretaksreformen, og vil i den forbindelse allerede nå varsle at vi mener det nå er på tide å vurdere en nedleggelse av de regionale helseforetakene og i stedet erstatte disse med et eget statens sykehusdirektorat. Oppgaven knyttet til bestillerrollen må overføres til kommunalt nivå gjennom f.eks. fastlegen. Fremskrittspartiet kan ikke lenger akseptere en sammenblanding av eierrollen og bestillerrollen, samt at det nærmest er i ferd med å utvikle seg fem egne helserepublikker i dette landet med hver sin fulle administrasjon. Jeg vil også utfordre regjeringspartiene til å kunne si noe om hvorfor man ikke klarer å følge opp egne vedtak fra så sent tilbake som i våres. De to vedtakene som jeg spesielt vil henlede oppmerksomheten mot, er for det første bagatellgrensen når det gjelder godkjenning av legemidler. Der gav flertallet i denne sal en bestilling til Regjeringen om å komme tilbake med en vesentlig heving av bagatellgrensen i forbindelse med statsbudsjettet for 2006. Så er ikke skjedd. Videre går det på medisiner knyttet til KOLS, der regjeringspartiene faktisk har sittet sammen med Fremskrittspartiet og påpekt at regjeringen Bondevik ikke fulgte opp Stortingets vedtak om ikke å overføre disse medisinene for denne pasientgruppen fra § 9 til § 10a. Man har heller ikke her levert. Disse medisinene fås fortsatt etter individuell søknad. Fremskrittspartiet har ikke funnet rom for å kunne fremme et alternativt budsjett innenfor den tildelte rammen for helse- og omsorgskomiteens område. Vi i Fremskrittspartiet mener at rammen på langt nær er tilstrekkelig til å kunne gi et godt nok helsetilbud til befolkningen. Vi har i vårt alternative statsbudsjett synliggjort våre prioriteringer hva gjelder størrelsen på helse- og omsorgsbudsjettet. Vi vil på denne bakgrunn stemme mot innstillingen hva angår rammen. Fremskrittspartiet fremmer de rammeuavhengige forslagene som er inntatt i innstillingen. Jeg vil imidlertid minne om at det er omdelt et forslag som kommer til erstatning for forslag nr. 2, fra Fremskrittspartiet, som er inntatt i innstillingen. Med dette tar jeg opp forslagene fra Fremskrittspartiet.