Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2011-04-11:
Siden Stortinget mangler et regelverk for at representanter hurtig kan ta opp saker av interesse, benytter jeg en del av mitt innlegg til å snakke om situasjonen ved Camp Ashraf i Irak. Vi har sett dramatiske bilder av 3 400 mennesker som ble angrepet av irakiske sikkerhetsstyrker nå i helgen. Det var utvilsomt drepte og skadede i det angrepet. Det beklager jeg sterkt. Jeg vil rose utenriksministeren for hans tydelige holdning om at her er det irakiske myndigheter som er ansvarlige for beboernes sikkerhet, og at man så tydelig går mot vold og voldshandlinger mot innbyggerne. Dette handler ikke om at noen mener de tilhører en terrorgruppe eller ikke. Men dette handler om enhver innbyggers rett til å leve uten vold og i frihet og fordragelighet når man ikke har begått kriminelle handlinger. Så over til saksordførerens merknader og denne saken spesielt. Jeg syntes jo det var merkelig da saksordføreren var norsk FN-delegat og ble sittende og høre på Ahmadinejads tale i FNs generalforsamling. Jeg vil likevel si at vi står sammen her om ønsket om et demokratisk Iran. Vi står også sammen med Fremskrittspartiet når det gjelder det formålstjenlige knyttet til å bidra fra norsk side for å få det til. Så er Høyre og Fremskrittspartiet uenige om virkemidlene knyttet til det. Derimot er vi, begge partier, krystallklare på at et Iran som er demokratisk, ikke har et prestestyre. Et Iran som er demokratisk, har en folkevalgt regjering som munner ut i folkets egne ønsker. Man har sett et stort antall henrettelser i løpet av det siste året, også henrettelser av barn, og det er et klart brudd på menneskerettighetene. Respekt for det enkelte mennesket er ikke mulig å forene med verken drap eller henrettelser – og enda mindre når det gjelder mindreårige. Jeg er igjen helt enig med Fremskrittspartiet i at det er grunn til å stille noen kontrollspørsmål til verdien av dialog, men samtidig mener jeg at verdien av en politisk boikott for Norge alene er betydelig mindre. Så langt har jo ikke dialogsporet kommet frem til noe håndfast, verken når det gjelder atomprogrammet til Iran, eller når det gjelder demokratisering eller respekt for menneskerettigheter. Problemet er at en minsket norsk tilstedeværelse vil igjen gjøre at vi sitter med dårligere informasjon om hva som faktisk skjer i Iran. Og det vil også kunne sende gale signaler om at Norge går en alenegang, når vi vet at vi er betydelig sterkere når vi står sammen, f.eks. knyttet til EUs utvidede sanksjonsregime. I så måte vil jeg også si at den norske ambassaden bør være enda tydeligere med hensyn til sin kontakt med opposisjonsgrupper og det sivile samfunnet generelt når det gjelder å hente hjem informasjon om hva som faktisk skjer. La meg avslutte med å si at vi må fra norsk side aldri være i tvil om at det som står øverst i forhold til den norske Iran-politikk, nettopp er ønsket om et demokratisk Iran som tar befolkningen på alvor, et Iran som ikke lenger er destabiliserende for regionen, som landet i aller høyeste grad er i dag, og et Iran som tar menneskerettigheter på alvor og lærer litt av den stolte historien som landet har. Iran har en flere tusen år gammel historie, med mange flotte eksempler nettopp på at menneskerettighetene blir respektert.