Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2009-06-08:
Nesten én milliard mennesker sulter. Det er omtrent hvert sjette menneske som lever på jorda. Sulten gjør at underernærte mødre føder underernærte barn. Mat er en grunnleggende menneskerett som hver dag nektes millioner av mennesker på tross av at verden foreløpig produserer nok mat. Evne til selvhjelp og selvstendighet forutsetter at mennesker kan spise seg mette. Klimaendringene forsterker urettferdigheten. Jordkloden blir varmere, og prognosene for framtiden er alvorlige. Over hele verden vil flom, ekstremvær og sykdommer øke. Landbruket lever med og av klimaet. De som er utsatt for tørke, vil rammes enda hardere i framtiden. FNs klimapanel forventer at det afrikanske jordbruket vil svekkes fordi temperaturøkningene gjør store landbruksområder uegnet til å produsere mat. Jeg er glad for at landbruksminister Lars Peder Brekk sier at han skal arbeide for at mat og matproduksjon blir et viktig tema på den internasjonale klimakonferansen i København i desember. Noe annet ville være et svik både mot klimaet og verdens sultende. Landbruksbistanden må på nytt økes. Vi trenger en landbruksbistand som kan gi robust jordbruk med en eiendomsrett som er spredd på de mange hender, og selvstendighet til å drive økologisk forsvarlig. Fortsatt produserer verdens bønder nok mat til alle, men noe er galt med måten vi fordeler maten på. I dag anslås det at nesten halvparten av dem som sulter, sjøl er matprodusenter. Fortsetter det som nå, er det også usikkert om verden greier å produsere nok mat til alle, sjøl om vi fordeler den rettferdig. Kappløpet om matjorda er i gang. I mange år trodde de fleste at råvareprisene på mat bare ville synke. I fjor steg matvareprisene kraftig. Prisene har nå gått ned og stabilisert seg, men analytikerne tror at prisene vil stige i årene som kommer. Det skyldes klimaendringer og økt bruk av mat til biodrivstoff. Utviklingen har gjort dyrkbar jord til et investeringsobjekt. Investorer fra Saudi-Arabia leier jord i Etiopia for å produsere ris, havre og hvete. All produksjon eksporteres til Saudi-Arabia, og investorene har skattefrihet. Samtidig gir Verdens matvareprogram matvarebistand til Etiopia. Kina har kjøpt opp store områder i Kongo for å produsere biodrivstoff av palmeolje. Sør-Korea og De forente arabiske emirater har gjort store oppkjøp i Sudan, mens mange dør av sult i landet de skal hente sin mat fra. I 2050 antas det at det vil være 2,4 milliarder flere mennesker på jorda enn i dag. I India og Kina spises det mer kjøtt, og etterspørselen etter mat øker raskest her. Begge landene har begrensede muligheter til å utvide sitt produktive areal. I Afrika sør for Sahara og i Sør- og Mellom-Amerika er det imidlertid tilgjengelige arealer. Dyrkbar jord må tas vare på i alle land. Det strider mot all solidarisk tankegang og sunn fornuft å legge ned dyrkbar jord i Norge eller andre steder når behovet for jord til matproduksjon vil øke dramatisk. Skal vi redusere sulten, må verdens matpolitikk endres, og det innebærer en helt ny politikk i WTO. Utgangspunktet må være at alle land har både rett og plikt til å brødfø egen befolkning. For å sikre dette må det lages handelsregler som skiller mellom matproduksjon for eksport og matproduksjon som skal dekke nasjonalt konsum. Vi må stoppe den utviklingen vi ser, der fullverdig mat eksporteres til dyrefôr eller drivstoff i den vestlige verden fra land der befolkningen sjøl trenger maten. Det er like innlysende som at eksportsubsidier må forbys fordi vestlig subsidierte varer ofte utkonkurrerer lokal produksjon. Utenlandske investorer og multinasjonale selskaper kan ikke få fortsette en kynisk handel med mat som om de snart én milliard sultne ikke finnes. Klima og rettferdig fordeling av mat og matsikkerhet må også bli en tungtveiende del av WTOs dagsorden.