Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2009-06-15:
Jeg vil først av alt gi honnør til saksordfører for et meget godt samarbeid i saken, noe som også gjenspeiler seg i innstillingen, ved at mange viktige merknader der er enstemmige. Målene for norsk svalbardpolitikk har ligget fast i lang tid, og disse danner grunnlaget for en stabil og forutsigbar myndighetsutøvelse og samfunnsutvikling. De lange linjer i norsk svalbardpolitikk har siden 1920 bestått i å holde øygruppen utenfor stormaktskonflikter og sikre et troverdig norsk styre. Norge har en selvsagt rett til å ivareta nasjonale interesser på Svalbard innenfor rammen av traktaten og gjeldende folkerett. I stortingsmeldingen har man utpekt tre hovedtemaer: Det første er en robust tilstedeværelse med særlig oppmerksomhet rundt kullvirksomhetens framtidsutsikter. Dernest øygruppen som ett av verdens best forvaltede villmarksområder, med utfordringer som turisme og annen ferdsel. Og sist, men ikke minst, Svalbards rolle som plattform for både norsk og internasjonal forskning, kunnskap og utdanning. Den viktigste næringen på Svalbard er fortsatt kulldriften. Vi vil fra vår side uttrykke støtte til at denne skal videreføres innenfor rammen av miljøvernlovgivningen og kravet til lønnsomhet. Turist- eller reiselivsnæringen har hatt en oppblomstring på øygruppen, noe vi ser på som positivt så lenge dette foregår innenfor rammen av forsvarlige miljøhensyn. Jeg stod på denne talerstol 5. juni 2001, for litt over åtte år siden, og advarte mot å gjøre svalbardmiljøloven, som vi behandlet den gangen, for stivbent og rigorøs. Ved komiteens besøk på Svalbard fikk vi høre at det stort sett hadde gått bra, men at det på noen områder manglet helhetlig og praktisk tilnærming. Det ene området som ble nevnt, var regelverket for bruk av snøscooter, som man hevdet manglet helhetlig tenkning, og det andre var tungoljeforbudet, som man med fordel kunne finne alternative restriksjoner for. Dette er noe man bør se på ved en revisjon av loven. Jeg er tilfreds med at en samlet komité deler vårt syn når det gjelder å finne alternative virkemidler for å styre ferdselen på Øst-Svalbard. Jeg vil også uttrykke tilfredshet med at en enstemmig komité påpeker at det må et statlig engasjement til for å løse utfordringene rundt den framtidige energiforsyningen i Longyearbyen, og at et stort flertall i komiteen har en realistisk tilnærming til denne problemstillingen. Jeg vil også si meg tilfreds med komiteens sterke fokusering på både å tilrettelegge og å samordne forskningsprosjekter, i tillegg til å evaluere forskningsvirksomheten. Et viktig grep for å tilrettelegge for forskning er å få utredet mulighet for en fiberkabel mellom Ny-Ålesund og Longyearbyen. Endrede klimatiske forhold bidrar til økende trafikk på og rundt Svalbard. Dette fordrer at vi har en operativ redningstjeneste, som er i stand til å foreta operasjoner i et område som er tynt befolket, men med enorme land- og havområder. Redningsberedskapen består i dag av ett tjenestefartøy og to helikoptre med ulik kapasitet. Det er svært viktig at redningskapasiteten tilpasses og dimensjoneres i tråd med den forventede utviklingen. Derfor må spesielt helikopterberedskapen styrkes, i første omgang med to likeverdige helikoptre. Jeg vil peke på noen områder der Fremskrittspartiet står alene i innstillingen. Både Svalbard lokalstyre og flere andre aktører tok opp spørsmålet om lokalstyrets forhold til Det interdepartementale polarutvalg og mente de burde vært representert i utvalget. Fremskrittspartiet tar i innstillingen til orde for at lokalstyret skal få observatørstatus i Polarutvalget, mens flertallet ikke vil gå fullt så langt, men åpne for en konsultasjonsordning. Et annet område vi uttrykker bekymring for, er den ukontrollerte passasjertrafikken som går mellom Svalbard og Norges fastland, som er Schengens yttergrense. Dette kan vanskelig fortsette som i dag. Til slutt vil jeg nevne de noe uklare grenser som finnes mellom Norsk Polarinstitutts forskningsarbeid og myndighetsutøvelsen. Dette er noe man absolutt bør se nærmere på. Aller sist vil jeg nevne UNIS og den vanskelige økonomiske situasjonen man der har vært oppe i, og understreke at de framover må sikres økonomisk, slik at de både kan opprettholde og videreutvikle sin forskerkompetanse.