Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2000-12-11:
Jeg vil gjerne gjøre presidenten og komiteen oppmerksom på at vi ifølge de omdelte dokumenter nå behandler innstilling fra forsvarskomiteen om bevilgninger på stasbudsjettet for 2001. Etter å ha hørt komiteens leder uttale seg, og i enda høyere grad etter å ha hørt representanten Ingvald Godal, skjønner jeg at dette er en trykkfeil, men jeg svevde i villfarelse noen få sekunder. Det er uten tvil slik at vi lever i en tid hvor forsvaret i Norge, men også forsvaret i mange andre land, opplever omfattende krise og omfattende krav til omstilling. Jeg vil si: Det hadde nesten vært rart om vi nå behandlet et uproblematisk forsvarsbudsjett for neste år, for så likevel å begynne vårsesjonen med en omfattende diskusjon om behovet for omstrukturering av det samme forsvaret. Dette henger jo sammen. Slik sett er jeg enig med de talerene som har vært inne på at det vi nå behandler, på mange måter er det siste av de gamle forsvarsbudsjettene. Nå skal vi forsøke å bevege oss inn i en ny tid. Her ligger hovedproblemet: Hvis vi ikke gjør noe nå, vil Forsvaret om ganske få år fortsatt bruke 25 milliarder kr på å betale noen og tjue tusen ansatte i en enorm fredsstruktur, og det vil ikke være én krone til å investere i nytt utstyr. Og det hjelper ikke så veldig mye å putte inn noen hundre millioner kroner mer eller mindre i forhold til denne fundamentale utfordringen. Det er selve basisen, strukturen i Forsvaret, det i utgangspunktet er noe galt med, fordi vi ikke har gjennomført en vellykket omstilling tidligere. Jeg har lyst til ganske kort å ta utgangspunkt i det som må være det viktigste, nemlig dagens sikkerhetspolitiske situasjon, som er preget av mange nye utfordringer og av et mer sammensatt risikobilde enn før. Teknologiutviklingen og globaliseringen av økonomien gjør at de moderne samfunn veves sammen, og det gjør oss mer sårbare. Bare ett dramatisk eksempel: Norges og Vest-Europas avhengighet av petroleumsvirksomheten i Nord-Europa er helt fundamental. Uten sikringstiltak kan man ramme denne virksomheten med relativt enkle virkemidler. I en ny sikkerhetspolitisk virkelighet har NATO-landene for lengst erkjent at de militære behovene har endret seg. Landene må videreutvikle mer fleksible og mobile kapasiteter. Alle land i NATO – og ikke bare i NATO, men også i en bred global sammenheng – er inne i den samme formen for omstilling. Man venter ikke lenger på at fienden skal komme via den store, massive invasjonen. Russerne kommer sannsynligvis ikke, og Moskva tror heller ikke at NATO kommer i form av et massivt angrep. Dette reflekteres i forsvarsanalyser verden over, og vi innretter oss etter et nytt, mer komplisert og mer sammensatt trusselbilde. Også vi er inne i denne debatten, med basis både i Forsvarsstudie 2000 og i innstillingen fra Forsvarspolitisk utvalg. Stortinget har et stykke på veg forskuttert noe av dette, ved bl.a. å gå inn for å etablere Forsvarets innsatsstyrke for internasjonale operasjoner. 2001-budsjettet har en ramme som i utgangspunktet reelt sett øker Regjeringens forslag med 279 mill. kr, eller 1,2 pst. Jeg erkjenner selvsagt åpent at det for den perioden vi nå er i ferd med å legge bak oss, er et stort avvik i forhold til ressursforutsetningene i inneværende planperiode. Likevel er det altså betydelige midler vi har til rådighet. Det totale forsvarsbudsjettet vil etter dagens behandling etter alt å dømme utgjøre 27,1 milliarder kr, noe som i seg selv er et rekordhøyt beløp. Det er riktig at opp under 2 milliarder kr til internasjonale operasjoner står for denne ganske sterke økningen – og jeg vet gjennom virksomhet i forsvarskomiteen i et par år godt hva som skjuler seg av underliggende forutsetninger bak disse tallene – men samtidig må vi slå fast at vi bruker over 27 milliarder kr til forsvarsformål, til noe som alle land i verden oppfatter som en innsats som er liv laga, og som attpåtil bringer oss i fokus når det gjelder våre bidrag totalt sett. Og jeg viser også når det gjelder det samlede forsvarsbudsjett, til representanten Rise og andre som har vært inne på at vel er det krise, og vel er det problemer, men så elendig ligger vi ikke an i forhold til alle de land det er naturlig å sammenligne oss med. Også det skylder vi å ta med oss i en debatt hvor Forsvaret må slåss om knappe ressurser med andre viktige sektorer i samfunnet. Regjeringen har altså prioritert å stille med et betydelig bidrag til den NATO-ledede styrken i Kosovo. På det tidspunkt vi utarbeidet budsjettforslaget, var verken bemanningsbehovet eller alle støttekapasiteter for hovedkvarteret endelig avklart. Etter en svært nøye gjennomgang med et helhetlig perspektiv er usikkerheten omkring behovene ikke lenger så stor, og det er i dag større sikkerhet for at vi kan holde oss innenfor bevilgningen på kap. 1792. Jeg har merket meg at komiteen har endret departementets forslag til romertallsvedtak om internasjonale operasjoner. Intensjonen med det opprinnelige forslaget var det samme, og jeg har ingen problemer med vedtaket i dets justerte form. Grensevakten, Hans Majestet Kongens Garde og styrker som skal utføre internasjonale operasjoner, vil bli prioritert i 2001. Videre er det prioritert å opprettholde kompetanse og kapasiteter for kampfartøy, kampfly og hovedstyrkene i Nord-Norge. Jeg vil si til representanten Dørum: Det er overhodet ingen planer i departementet om å trappe ned landforsvaret i Nord-Norge. Jeg tror tvert imot at det i en ny struktur relativt sett lett kan komme styrket ut. I tillegg til Kystvaktens virksomhet er redningshelikoptertjenesten det største bidraget for å støtte det sivile samfunnet. I denne sammenheng ønsker jeg å presisere at den planlagte tæring på lager, som forsvarskomiteen har drøftet grundig, ikke vil styre Forsvarets framtidige struktur. Det er den sikkerhets- og forsvarspolitiske virkeligheten, i kombinasjon med de generelle økonomiske rammebetingelsene, som danner grunnlaget for videreutviklingen av vårt forsvar. Strukturen vil derfor ikke bli foreslått redusert for å tilpasse seg eksisterende eller framtidige lagerbeholdningsnivåer. De endringene som er foreslått av Forsvarspolitisk utvalg og i Forsvarsstudie 2000, innebærer et slankere og mer effektivt forsvar, og det vil, dersom disse gjennomføres, føre til at kravet til beredskapsbeholdningene blir endret og på viktige punkter også lavere. Men her må vi ta tingene i riktig rekkefølge. La meg mot slutten legge vekt på at selve den teknologiske utviklingen har ført til at forsvarsmateriell relativt sett er blitt dyrere enn tidligere forutsatt. Kompetansekravene til dem som skal betjene materiellet, er også blitt høyere, og utdanningskostnadene stiger. Særlig har utviklingskostnader for forsvarsmateriell steget. Denne problemstillingen medfører at vi har styrket samarbeidet med allierte omkring dyre materiellprosjekter. Det har naturlig nok vært en del debatt omkring tildelinger til Luftforsvaret og flyaktiviteten for kampfly. Jeg gjentar hva enkelte talere fra flertallet har vært inne på, at dersom vi ser 2000-budsjettet og forslaget for 2001 under ett, vil tildelingen til Luftforsvaret økes med netto 147 mill. kr. Allikevel må vi erkjenne at vi når det gjelder både Luftforsvaret og alle andre våpengrener, opplever stress, press og knappe ressurser. Det er uttrykk for hvordan de «doble ubalansene», som mange har omtalt, gir seg drastiske utslag i budsjettsituasjonen for neste år, det skal vi ikke stikke under stol. Men det er også grunnlaget for at vi nå må restrukturere Forsvaret slik at vi skaffer oss midler til «den spisse enden», til reell kompetansebygging, til å bruke dyrt materiell på en formålstjenlig måte, og slik at personellet får brukt sin arbeidskraft slik det er hensiktsmessig. Vi må med bred penn slå fast at de økonomiske rammene Forsvaret har hatt på 1990-tallet, ikke har stått i forhold til gjeldende mål for styrkestrukturen. I tillegg er altså, som jeg var inne på, heller ikke omstillingsambisjonene oppfylt. Ledelses- og støtteapparatet er ikke vesentlig redusert, og er klart overdimensjonert i forhold til «den spisse enden» i Forsvaret. Dersom vi ikke klarer å redusere driftskostnadene for fredsorganisasjonen, er det kun et tidsspørsmål før vi ikke lenger har midler til å investere i og modernisere strukturen. Vi står med andre ord overfor en omlegging av Forsvaret som ikke er ekstraordinær for Norges vedkommende, men som mange land er inne i eller har vært gjennom. Det gjelder både omfang og vanskelighetsgrad. Denne erkjennelsen ble trukket av Forsvarspolitisk utvalg med deltagelse fra alle politiske partier, og erkjennelsen omfattet også behovet for ekstraordinære tiltak både bevilgningsmessig og i forhold til det ordinære regelverk og virkemiddelapparat. Regjeringen vil legge fram en langtidsproposisjon medio februar med klart siktemål å få den behandlet i Stortinget i vårsesjonen. Proposisjonen vil inneholde både langsiktige hovedlinjer for Forsvarets utvikling og konkrete forslag til vedtak. Vi ønsker å omsette overordnede politiske retningslinjer i handling umiddelbart, ikke etter nye og lange utredninger som trekker ut i tid. Jeg legger vekt på at Stortinget skal få den nødvendige tid til behandling av proposisjonen, samtidig som det er av stor betydning at anbefalingene er forankret i et grundig utredningsarbeid som nå pågår i departementet.