Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-05-03:
Jeg er glad for innstillingen. Jeg har riktignok ikke lest den slik som siste taler, at komiteen har avvist noen måter å behandle det på. Man har tvert imot bedt myndighetene, Regjeringen, om å se på ulike lover som kan være aktuelle, for å gjøre dette. Etter nylig å ha gjennomgått reiselivsbransjens situasjon i Oslo, vet vi f.eks. at man kan bli tildelt en skjenkebevilling, som man kan miste på overskjenking, men man kan også miste den på vandel. Det er ikke noen som mister den på vandel. Det at ingen mister den på vandel, kan bl.a. ha å gjøre med hva man kontrollerer når man går ut. Så kan man strekke det et stykke videre og spørre om det ikke er en del av vandelen at man ikke opptrer med normal folkeskikk. Er det ikke en del av vandelen at man oppfører seg uten å diskriminere? Det er i hvert fall et ikke urimelig spørsmål å stille. Så jeg antar at det også blir med når man vurderer saken videre. Det er et faktum at den straffebestemmelsen vi har, og som representanten Nesvik viste til, i løpet av 29 år har ført til én tiltale. Den dommen er for øyeblikket påanket til lagmannsretten og gjelder utestedet Valentinos her i Oslo. Det forteller at bestemmelsen ikke rekker. Når det gjelder serveringslovgivningen, tror jeg ikke at det heller vil holde, fordi straffeloven, som man har som hjemmelsgrunnlag i dag, som utgangspunkt gjelder en forseelse, og det kan etter serveringsloven ikke alene være nok til å få konsekvenser for skjenkebevilling. Jeg tror de som må se på lovverket, er nødt til å se på alkohollovens bestemmelser. Når man etter alkohollovens bestemmelser skal oppfylle et vandelskrav for å drive et sted – jeg skal ikke gå inn på de vandelskravene som eksisterer, men vi har allerede i dag krav som går på å drive med aktivitet som ikke er tillatt, f.eks. aktivitet knyttet til omsetning av narkotika – så har man der et resonnement som etter min mening bør vurderes. Jeg fremmet forslaget primært for at eksistensen av et slikt forslag og lovbestemmelsen som følge av det skal virke normalt forebyggende og atferdsregulerende på en slik måte at man får en plikt på seg til å opptre slik at man påser at dette ikke skjer. Enhver vil da være opptatt av at det skal være vedkommendes rykte, stedets rykte, som gjør at det ikke skjer. Jeg tror, for å si til slutt i dette innlegget, at alle de seriøse i denne bransjen vil ikke være interessert i at dette skjer. Problemet er at det i Oslo kun er mellom en tredjepart og en fjerdepart av reiselivsbransjen som er organisert. De fleste er ikke organisert, og blant en del av de ikke organiserte kan man jo undres på hva som skjer. Jeg skal ikke spekulere på det fra Stortingets talerstol annet enn å si at jeg har hatt møter med det som jeg vil kalle for den seriøse del av bransjen. Det er ingen tvil om at de ønsker å etterleve disse intensjonene. Får man en lovbestemmelse og forføyninger som følger av det, er jeg sikker på at bransjen vil samarbeide for å få til løsninger, også med kontrollorganene, slik at man har dette som et ris bak speilet, og at det kan gi et resultat. Jeg har fremmet forslaget også fordi jeg gjennom mange års aktivitet, spesielt i denne byen Oslo, har opplevd at diskriminering på utesteder nesten er ute av proporsjoner når det gjelder tilliten mellom etniske minoritetsgrupper og myndighetene. Å rydde opp i dette kan være med på å skape en type generell tillit som kommer samfunnet til gode når det gjelder f.eks. bekjempelsen av ulovlig virksomhet på andre områder. Folk vil da føle at noe som de irriterer seg over, ergrer seg over, ja mer enn det, blir tatt på alvor av samfunnet. Da vil man også stille opp som borger i andre sammenhenger når man f.eks. har en vitneplikt å ivareta. Det er rart at det skal være slik, men av og til får saker en symbolfunksjon. Da er det politikeres plikt å gjøre noe med det, og jeg føler at komiteen har forholdt seg til det.