Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2011-06-16:
Ifølge Eidsvoll Blad den 28. mars i år er Vaaler Samdrift i Eidsvoll den gårdsdriften i landet som topper listen over produksjonstillegg i fjor, med 1,6 mill. kr. Virksomheten driver økologisk melkeproduksjon med et arealgrunnlag på 2 800 dekar, fordelt på fem gårdsbruk. Samdriften har topp moderne fjøs med 110 kuer og en melkekvote på 750 000 liter per år. Driftsresultatet i fjor var et underskudd på 113 000 kr, og på grunn av stor gjeld endte årsresultatet, før skatt, med et minus på 883 000 kr. Vaaler Samdrift har flinke folk som vil være gårdbrukere. Uten investeringsstøtte fra staten ville ikke private banker lånefinansiert det nye fjøset. Det drives økologisk, som er en statlig målsetting, fjøset presenteres utad gjennom åpen gård, driften presenteres som en stolthet og er et forbilde i kommunen – de økonomiske resultatene er helt annerledes. Det er et åpenbart behov for myndighetene, representert i denne salen, å tenke nytt og grundig før en går videre og forleder enda flere ungdommer inn i slike kapitalkrevende selskapsjordbruk som heter samdrift. Det er lite å hente av stordriftsfordeler i dagens jordbruk. Tvert imot, i de største delene av landet er det stordriftsulemper på grunn av jordas beliggenhet. Det er den familieeide gårdsdrifta som har best samfunnsøkonomisk lønnsomhet, men økonomien er svak for alle. Ifølge totalkalkylen for jordbruket er vederlaget til arbeid og egenkapital per årsverk for siste regnskapsår, 2009, 178 521 kr. De ekspansive gårdbrukerne tør sjelden fortelle om sin økonomiske situasjon. De vanlige, store familieeide gårdsbrukene med melk er på vei ut, og det er dårlig framtid i å ta stor risiko for å bli gjeldsslave med dårlig sikkerhet ved sjukdom og lav pensjon når en kan tjene penger lett ellers. Gårdbrukerfamiliers samlede inntekter stiger når lønnsomheten i jordbruket går ned, fordi folk tvinges til å ta jobb utenfor gården for å betale bl.a. gjeld i gårdsdrifta. Totalkapitalen i jordbruket er budsjettert til mellom 95 mrd. kr og 132,4 mrd. kr for 2011. Av dette er gjelda 46,2 mrd. kr. Når det i jordbruket opereres med begrepet «vederlag til arbeid og egenkapital per årsverk», som sammenliknes med lønnsmottakernes inntekt per årsverk, vil egenkapitalen i størrelsesorden 48,8 mrd. kr–86,2 mrd. kr, avhengig av beregningsmetode, ikke ha noe vederlag. Slik er systemet nå. Arbeidsproduktiviteten ble fordoblet mellom 1990 og 2009, mens realinntektene for gårdbrukernes jordbruksarbeid samlet i samme periode ble redusert med 7 pst. Slik sterk produktivitetsvekst sikrer bedre og godt betalte trygge arbeidsplasser i andre yrker. Jordbruket har gjennom hovedavtalen fra 1950 forhandlingsrett med staten. De økonomiske inntektsmulighetene for selvstendig næringsdrivende gårdbrukere gir i avtalefestede forhandlinger med staten de enestående svake økonomiske tallene i jordbruket, og viser myndighetenes langvarige manglende respekt for jordbruksarbeid. Rekrutteringa svikter, og arealet i drift reduseres. Hele jordbruksavtalesystemet må gjennomgås på nytt, og det må gis et realistisk bilde av inntekten i jordbruket – absolutt og i forhold til lønnsmottakere. Derved kan det etableres en felles virkelighetsforståelse, noe som er en forutsetning for en saklig drøfting av mål og virkemidler for den nye jordbrukspolitikken.