Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2007-06-14:
La meg få starte med å gratulere Regjeringen med å ha forhandlet fram en avtale. På samme måte som under den forrige regjeringen er det forhandlet fram en avtale som næringen lett motstrebende har skrevet under på. Det er grunn til å understreke at kommende jordbruksavtale inneholder en rekke sentrale elementer fra den forrige regjeringens landbrukspolitikk. Årets framforhandlede avtale innebærer verken i ramme, innretning eller struktur en dramatisk kursendring, slik regjeringspartiene hevder. Det er imidlertid på det rene at innretningen i avtalen i små skritt går i feil retning: Det blir mer regulering, og det blir mindre handlefrihet for dem som vil satse. Det er f.eks. veldig uklare signaler når det gjelder investeringsmidlene i dagens politikk. Det er tydelig at så lenge man vil investere i Regjeringens kjerneprosjekt, det såkalte familiebruket, er alt vel og bra, men dersom man vil opp og fram, satse nytt og annerledes, virker det som om det er bråstopp. Ellers lurer jeg på – og mange med meg: Hva er egentlig størrelsen på et familiebruk? Det skulle vært en glede om statsråden i sitt innlegg kunne definert det, slik at også vi andre har noe å forholde oss til når det gjelder dette kjerneprosjektet fra Regjeringens side. Det er grunn til å minne om at den landbrukspolitikken som ble ført i forrige periode, skapte ny optimisme i næringen og grunnlag for satsing for dem som ville skape seg et levebrød innenfor den utvidede landbrukspolitikken. Det er viktig at denne politikken fortsetter, og ikke det trangsynet som preger flere av signalene som nå kommer. Sannheten er at Bygde-Norge skriker etter en ny og moderne politikk. Svaret er ikke å rasere det bestående, men en fornuftig oppmyking av et rigid regelverk og et oppgjør med sementerte holdninger. Det er trist å registrere den reversering som nå skjer. Der hvor vi tilpasset regelverket til det moderne liv og samfunn, strammes det nå inn for fullt. Noe av det siste Lars Sponheim gjorde som landbruksminister, var å foreslå å oppheve delingsforbudet i jordloven – som i virkeligheten var å tilpasse landbruket og distriktene til framtiden. Det skal være mulig å bo på en landbrukseiendom uten å måtte drive tradisjonelt landbruk. Det skal være mulig for flere å dele en eiendom som i dag bare brukes og bebos av én. Det skal være mulig å bo på bygda uten å måtte bosette seg i et trangt boligfelt og uten å måtte drive tradisjonelt landbruk. Regjeringen har reversert denne politikken og strammet ytterligere inn gjennom å innskjerpe kravene for å få bygge hus nr. to på en landbrukseiendom. Dette reduserer muligheten for nye generasjoner til å etablere seg og derved sikre fortsatt drift av gården. Mener virkelig Regjeringen at det er bare der man går i fjøset, det er viktig å legge til rette for generasjonsskifte? Jeg stiller meg undrende til at det er mulig for en regjering å stelle seg slik at dette oppgjøret blir møtt med så mye generell misnøye. Årsaken til reaksjonene er åpenbar: Regjeringen har på område etter område skapt forventninger som den ikke har mulighet til å leve opp til. Det har for øvrig også vært merkelig å følge den prosessen som førte fram til at Budsjettnemnda for jordbruket endret beregningsmåten for realkapital foran dette oppgjøret. Det har vært hevdet i denne sal at dette utelukkende var endringer som var gjort på faglig grunnlag, uten politisk innblanding. I avisen Nationen den 4. juni i år får vi servert en helt annen historie. Anne Osland, som gikk av som leder i Småbrukarlaget i protest mot de nye beregningsmåtene til Budsjettnemnda for jordbruket, forteller at både statsråden og departementsråden personlig forsøkte å overtale henne til å godta den nye beregningsmåten. For å rydde all tvil til side ber jeg om at statsråden benytter anledningen i dag til å gi en presis informasjon i saken. I gårsdagens utgave av Nationen hadde journalisten greid det kunststykket å plassere Venstre sammen med Fremskrittspartiet i landbrukspolitikken. Dette er rent tøv, forårsaket i beste fall av bevisst og umoralsk journalistikk, i verste fall av manglende leseforståelse og oppfattelsesevne. Det er synd å måtte bruke tid fra denne talerstol på slik lavmålsjournalistikk, og jeg ber om at også de som skal opplyse folket i media, er etterrettelige, og setter seg inn i sakene som foreligger. Jeg er glad for at det er flere partier som står sammen med oss om modernisering av landbrukspolitikken, men ellers er det Venstre, sammen med Kristelig Folkeparti, som nå er det egentlige og gjenværende sentrum i norsk landbrukspolitikk. La meg understreke at Venstre har tradisjon for å stemme for avtaler som er framforhandlet mellom staten og ulike organisasjoner. Venstre vil således stemme for foreliggende jordbruksavtale og reindriftsavtale, selv om vi mener at sentrale elementer i jordbruksavtalen ikke er tilpasset framtidens utfordringer. Jeg tar til slutt opp Venstres forslag i innstillingen.