Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-11-15:
Det er noen øyeblikk i historien som gjør at vi stopper opp. Den 11. september var en slik dag da det ble forskjell på før og etter. Vi har sett terror og vold før, men ikke på en så omfattende, kynisk og planlagt måte, med så store konsekvenser som vi så den 11. september. Norge deltar i alliansen mot terror. Det er en bred allianse, en allianse som spenner over kontinenter, kulturer og religiøse trosretninger. Og det er en allianse som har vist seg sterk nok til å stå fast, selv i krevende stunder. Kampen mot terror kan ikke vinnes med militære midler alene. Derfor føres kampen på mange fronter: ved politisk innsats, bl.a. gjennom tydelige og bredt forankrede vedtak i FN, ved økonomiske tiltak, bl.a. gjennom raske og omfattende tiltak mot finansielle nettverk som har støttet opp om terroren, ved sterkere samarbeid mellom politi og etterretning og gjennom en styrking av den nasjonale beredskapen. Norge har under arbeiderpartiregjeringen og under den sittende regjeringen bidratt aktivt. Dette handler i høyeste grad også om vår egen sikkerhet, og Regjeringen har Arbeiderpartiets fulle støtte for en klar og tydelig profil. Om kampen ikke kan vinnes med militære midler alene, kan den heller ikke vinnes uten bruk av militær makt. Fra vår del av verden er det en tung erkjennelse, slik det var da NATO tok i bruk militær makt i Bosnia og i Kosovo. Det er forståelig at mange føler ubehag og stiller spørsmål når bildene fra krigshandlingene når oss. Nå har kampene brakt Taliban på vikende front. Et grovt undertrykkende regime kan være på vei ut. Og terrornettverket er påført varige skader og svekkelse. Det står helt tydelig: Dette hadde ikke vært mulig uten målrettet bruk av militær makt. Dermed nærmer vi oss tiden for å bygge det nye Afghanistan. Det er en oppgave først og fremst for afghanere, men der FN, landene i regionen og hele verdenssamfunnet har en rolle å spille. Det må ikke bli slik det ble etter tidligere kriger, at verden vender det afghanske folket ryggen når krigshandlingene ebber ut. Flere har i lang tid påpekt at uten fred i Midtøsten vil verden være utrygg. Det er enda tydeligere nå. Verdenssamfunnet må bidra slik at begge partene kommer i gang med forhandlinger om fred. Bin Laden bruker situasjonen for palestinerne i Midtøsten som et ledd i sin argumentasjon for sine handlinger. Konflikten er uten tvil med på å bygge opp under frustrasjon som blir til fanatisme blant mange muslimer i de arabiske landene. Det er for enkelt å si at fattigdom er forklaringen på terror. Osama bin Laden kommer ikke fra fattige kår. Og det samfunn Taliban kjempet for, har brakt Afghanistan mer fattigdom, undertrykkelse og underutvikling. Men det er god dekning for å si at der fattigdom får råde, kan terroren lettere slå rot. Rett til utvikling, rett til helse, rett til utdanning og sikkerhet for grunnleggende menneskerettigheter er viktig for alle mennesker, men er også viktig for å skape en tryggere verden. Vi opplever at angrepene mot New York også må forstås som et angrep mot oss alle. På samme måte må vi oppfatte andres fattigdom og nød som et angrep på våre verdier. Vi må ta aktivt del i den globale kampen mot fattigdom. Jeg er derfor glad for at Regjeringen har valgt å stå ved økningen i bistandsbudsjettet. Det som skjedde den 11. september har fått mange konsekvenser. Det har blitt tydelig at vi trenger mer politikk, ikke mindre. Det gjelder både nasjonalt, til å håndtere utfordringene knyttet til terrortrusselen, men også internasjonalt for å trygge internasjonal sikkerhet. Det siste tiåret har verden blitt mer global, ikke minst økonomisk. Med den følger også en sårbarhet som vi ikke har sett dybden av før det smalt i New York. Det eneste svaret på dette er at politikken må følge etter, opp på et internasjonalt nivå. Løsningen ligger i mer demokrati, mer fellesskap og sterkere politiske visjoner etterfulgt av konkret politisk handling, i en verden hvor altfor mange mennesker lever i fattigdom og undertrykkelse og uten grunnleggende menneskerettigheter.