Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-02-21:
Saken gjelder eiendommen Strande skog i Etnedal kommune, som AS Kistefos Træsliberi har kjøpt og søkt konsesjon på. Eiendommen er en skog- og utmarkseiendom på vel 6 000 dekar, som ligger i en sammenhengende parsell på vestsida av Etna. Konsesjonssøker AS Kistefos Træsliberi er en skogbedrift med skogeiendommer i Jevnaker, Ringerike, Nordre Land, Gjøvik og Sør-Aurdal, med et samlet skog-/utmarksareal på ca. 86 000 dekar, hvorav ca. 63 000 dekar er produktivt skogareal. Aksjeselskapets administrasjon ligger på Dokka i Nordre Land kommune. Selskapet har fire heltidsansatte skogsarbeidere og to ansatte i administrasjonen. Konsesjonssøkers formål med ervervet av Strande skog er å drive eiendommen som tillegg til sine øvrige skogeiendommer. Eiendommen ligger 36 km fra søkers administrasjonssted. Ved behandlingen av konsesjonssaken i kommunen meldte Hans Magne Lunde seg interessert i konsesjonseiendommen som tilleggsskog til sin eiendom. Jordsøkers eiendom er totalt 932 dekar, hvorav 100 dekar jordbruksareal, 789 dekar produktivt skogareal og 50 dekar annet areal. Jordsøker driver kjøttproduksjon på sau og skogbruk. Strande skog ligger 16 km fra jordsøkers eiendom. Da jordsøker meldte sin interesse for konsesjonseiendommen, gav han uttrykk for at prisen ikke kunne godtas. Kommunens hovedutvalg for plan og næring tilrådde overfor kommunestyret at statens forkjøpsrett ikke skulle nyttes, og at konsesjonssøker skulle gis konsesjon. Kommunestyret vedtok, mot to stemmer, å nytte statens forkjøpsrett. Ved avgjørelsen ble det lagt vekt på at forkjøp vil styrke jordsøkers driftsenhet og sikre bosettingen og varige arbeidsplasser i området. Konsesjonssøker påklaget kommunens vedtak om å nytte statens forkjøpsrett. Fylkeslandbruksstyret behandlet klagen og vedtok med fem mot én stemme ikke å ta klagen til følge. Styret la ved avgjørelsen vekt på kommunens vedtak, og at bruk av forkjøpsretten gagner lokalsamfunnet best. Selger av eiendommen og konsesjonssøker anmodet etter dette departementet – med hjemmel i forvaltningsloven § 35 – om å omgjøre fylkeslandbruksstyrets vedtak. Jeg viser til at det i landbruksmeldingen, St.meld. nr. 19 for 1999-2000, ble foreslått å oppheve forkjøpsretten. Dette sluttet flertallet i næringskomiteen seg til gjennom Innst. S. nr. 167 for 1999-2000. Dette forslaget er fulgt opp i en odelstingsproposisjon for 2000-2001 fra Stoltenberg-regjeringen. Som konsekvens av forslaget om å oppheve forkjøpsretten har departementet gitt retningslinjer for praktisering av forkjøpsretten i perioden fram til det formelle vedtak kan fattes. Det er lagt til grunn at det skal foretas en strengere vurdering enn til nå i forkjøpssaker, ved at det legges inn en ekstra sikkerhetsmargin i retning av at forkjøp utvilsomt bør gi et bedre resultat enn det som oppnås ved avtalen som er inngått, og som er til konsesjonsbehandling. Ved departementets avgjørelse om å omgjøre fylkeslandbruksstyrets vedtak og ikke nytte statens forkjøpsrett er det lagt til grunn at konsesjonssøker, AS Kistefos Træsliberi, har eid og drevet skog i lang tid. Det gir arbeidsplasser og virksomhet som er av betydning for det distriktet hvor selskapet har skogarealer. I den forbindelse antar jeg at det til en viss grad er grunn til å se det distrikt konsesjonseiendommen og selskapets øvrige skogeiendommer ligger, som et felles bosettingsområde og arbeidsmarked. Jeg mener selskapets virksomhet må anses samfunnsgagnlig og i samsvar med konsesjonslovens og jordlovens formålsbestemmelser. Med hensyn til nytten for våre bygdesamfunn er det ikke tale om, slik representanten Gravdahl sier i spørsmålet, å preferere et aksjeselskap framfor en som lever av sitt småbruk. Jeg ser klart det behov jordsøker har for tilleggsjord og -skog. Spørsmålet om forkjøpsrett må likevel vurderes konkret ut fra konsesjonslovens og jordlovens bestemmelser. Som jeg allerede har nevnt, mener jeg også at AS Kistefos Træsliberi driver sin virksomhet i tråd med jordlovens og konsesjonslovens formål. Ut fra dette og med bakgrunn i forkjøpsrettens situasjon var departementet i tvil om det var grunnlag for å nytte statens forkjøpsrett. Jeg mener avgjørelsen om ikke å nytte forkjøpsrett i dette tilfellet er riktig. Det er også pekt på at jordsøker har gitt uttrykk for at han ikke kan godta den avtalte kjøpesum. Jeg gjør avslutningsvis oppmerksom på at konsesjonsspørsmålet i saken skal behandles og avgjøres av kommunen.