Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2014-12-15:
Jeg merker at det begynner å nærme seg jul, vi har liksom litt lavere skuldre enn vi hadde her før i høst. Jeg har lyst til å begynne innlegget med å snakke om en av suksessene i Norge. En av suksessene i Norge er at vi har hatt en politikk som har ført til at vi har tatt hele landet i bruk. Når vi er på komitéreiser og andre reiser, ser vi at det er næringsaktivitet, bosetting og livskraft fra Finnmark i nord til Agder i sør. Men det har ikke kommet av seg selv. Vi har brukt en rekke ulike virkemidler, som det nå i høst er politisk debatt om. Det ene er et lovverk, konsesjonslovene, som er blitt brukt veldig aktivt for å sikre at råvarene, naturressursene, skulle skape næringsaktivitet i hele landet. De kom egentlig rett etter unionsoppløsningen, med Castberg, for å sikre hjemfall til vannkraften, for å sikre skogressursene, for å sikre jordressursene, og det har gjort at vi har hatt et lokalt og nasjonalt eierskap. Det har gitt mange arbeidsplasser, og det har vært en suksess. Den samme tenkningen kom med olje- og gassvirksomheten på 1970-tallet. Det offentlige skulle gå tungt inn for å sikre at en skulle skape verdiskaping rundt omkring i hele landet, og det har vært en stor suksess for landet vårt. Dessverre angriper dagens regjering den tenkemåten med full kraft, og det vil over tid endre Norge hvis man får gjennomslag for de endringene man har foreslått der. Det andre virkemiddelet vi har brukt, kanskje mer i nyere tid, for å skape aktivitet i hele landet, er at vi har brukt budsjettet til å stimulere til aktivitet rundt omkring, gjennom Innovasjon Norge, gjennom fylkeskommunale virkemidler, gjennom direkte næringsrettede virkemidler. Også der ser vi i årets budsjett systematiske kutt i alle disse småpostene som skal sørge for at vi får aktivitet i alt fra fiskerinæring til skogbruksnæring til industri. Vi synes det er veldig uklokt. Selv om det ikke vil bety mye på ett års sikt, tror vi at om man kutter i den typen virkemidler, vil det endre Norge over tid. Det tredje området vi har brukt aktivt for å sikre aktivitet i hele landet vårt, er skatte- og avgiftspolitikken. Vi har gjort det med differensiert arbeidsgiveravgift, som gjennomgikk en radikal endring i vår, da man ga etter for EUs krav, som gjør at man får en skatte- og avgiftsskjerpelse for store deler av Distrikts-Norge. Vi ser at man i årets skatteopplegg har prioritert formuesskatt som den ene store lettelsen, som har en veldig skjev geografisk fordeling, og som kommer noen få områder i landet til gode, mens man ikke prioriterer lavere eller bedre avskrivingssatser, høyere fiskerifradrag og tiltak for industrien. Man pålegger næringsindustrien høyere gebyrer, man har økt pendlerfradraget, altså et systematisk skattegrep som ikke legger til rette for en mer balansert utvikling i hele landet. Det er en veldig skjev fordeling i skatteprofilen, og man så det også i forliket mellom regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti og Venstre, f.eks. gjør man det dyrere å fly til Nord-Norge. Det er det ikke noen grunn til i det hele tatt. Det har ingen ting med miljøpolitikk å gjøre. Det er bare en måte å få inn mer i skatter og avgifter til staten på. Hvis man er opptatt av fly som et problem, bør man ta utlandsfarten, ikke innenriksfarten, for den er en del av vårt alternative nett. Det er ikke alle plasser i Norge man kan ha jernbane, noen plasser må man fly. Et annet element vi også har brukt – i tillegg til lovverk, budsjett, skatt og avgift – er lokalisering av statlige arbeidsplasser. Oslo er den byen i Norge – helt naturlig, for det er vår hovedstad – som får mest stimuli gjennom lokalisering av statlige arbeidsplasser. Det er ca. 44 000 statlige arbeidsplasser i Oslo. I tillegg kommer sykehusene. Det er naturlig at man har det i en hovedstadsfunksjon, men i et land bør man ha en balansert utvikling av statlige arbeidsplasser og offentlig virksomhet rundt i hele landet. I fjor hadde vi en stor debatt om Direktoratet for økonomistyring. Dessverre tippet Venstre over i løpet av debatten, og man sørget for at det ble lagt ned 140 statlige arbeidsplasser, f.eks. i Vadsø og Hamar og noen andre byer, som da ble sentralisert til andre steder, men til områder der man hadde veldig sterk vekstkraft fra før. I årets budsjett har det vært mye uro rundt Statistisk sentralbyrå, SSB, og det som skjer der, med en sentralisering mellom Kongsvinger og Oslo. Jeg er redd for at den lokaliseringen man så til Kongsvinger på slutten av 1970-tallet, ser man nå en gradvis nedtrapping av. I tillegg ser vi det på skattekontor, at man ønsker å statliggjøre skattekontorene. Det man kombinerer med statliggjøring av skattekontor, er at man også vil sentralisere dem. Det er ikke en desentraliseringsreform at man ønsker å flytte skattefunksjoner ut, men at man ønsker å lokalisere dem på færre plasser. Summen av grepene, hvis man ser på lovverk, budsjett, skatt og avgift og lokalisering av arbeidsplasser, går bare i én retning. Det vil skape større pressproblemer, og det vil ikke gjøre Oslo bedre. Det vil gjøre Oslo trangere, og det vil gjøre at flere samfunn rundt i landet ikke får den vekstkraften de kunne hatt hvis en hadde hatt en aktiv politikk.