trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2002-12-17:
Nå kommer det mange bergensere på rad og rekke her. Det kan jo være litt interessant det også. Jeg oppfatter dette Bergensprogrammet som en samlet pakke som vi må kunne sammenlikne med f.eks. Oslopakke 1 og 2. Hensikten er å redusere veksten i biltrafikken, øke andelen kollektivreisende, bedre miljøet og trafikksikkerheten og redusere kostnadene for næringslivet. Bergensprogrammet må ses som en pakke. Det har vært en lokalpolitisk forutsetning at Bergensprogrammet må oppfattes som en pakke, og at enkeltprosjekter ikke kan fjernes uten at grunnlaget for den lokalpolitiske enigheten endres. Hordaland fylkesting gjentok den 12. juni 2002 vedtaket om at inntil 50 pst. av Hordalands ramme til øvrige riksveger skal gå til Bergen. Lokale bompenger og kommunale og fylkeskommunale egenandeler utgjør 60 pst. av finansieringen, mens 40 pst. er ordinære statlige bevilgninger. Bergensprogrammet er begrunnet i den sterke trafikkveksten som Bergen har opplevd. Trafikkveksten er sterkere i Bergen enn mange andre steder. Og som det er sagt tidligere i debatten: Trafikkveksten på innfartsårene har i de senere år vært på mellom 3 og 6 pst. Befolkningsveksten i Bergen vil i stor grad skje sør for sentrum, hvor hovedvegutbyggingen ikke er fullført, og hvor vi faktisk har en årsdøgntrafikk som varierer fra 7 000 til 23 000 passeringer i døgnet. I disse områdene av Bergen hvor transportsystemet er dårligst utbygd, vil trafikkveksten fram mot 2015 være størst. Dette gjør det nødvendig å bygge ut transportsystemet sør for Bergen. En del av dette er selvfølgelig Ringveg vest, som er helt nødvendig. En må også utvikle en konkurransedyktig kollektivtrafikk i forhold til bil. I tillegg til å dempe miljøulemper, støy og framkommelighetsproblemer vil dette gi mindre press på vegutbyggingen. Både Bergen kommune og Hordaland fylkeskommune går inn for Bergensprogrammet, og jeg er glad for at de fleste av dem som har hatt innlegg i debatten i dag, har gjort det samme. Men jeg føler faktisk en viss uro ved at noen sier at de vil komme tilbake og se på disse programmene neste gang Stortinget får dem til behandling, for jeg oppfatter at dette må ses som en pakke, og hvis denne pakken ikke kommer, får vi se på det.
Hans Gjeisar Kjæstad (Høyre), 2002-12-17:
Thore Nistad har misforstått Høyre på ett punkt. Han sa at vi er ivrige forkjempere for bompengefinansiering og for alle disse brukerbetalte prosjektene som dukker opp her og der. Nå er vi i den situasjonen i Høyre at vi først og fremst skal huskes for at Høyre skaffet Norge samferdselsprosjekter. Vi står for en politikk hvor det å få folk på hjul og på skinner er viktigere enn andre hensyn. Så må vi da for å oppnå det ene kompromisse på det andre også i den sammenhengen. Når det gjelder mitt hjemfylke, har jeg kjempet for dette hovedveiprosjektet i Oslo. Jeg har kjempet for det, og er veldig stolt av det. Fremskrittspartiet går nå stadig ut og fremhever hovedveiprosjektet i Oslo som et eksempel til etterfølgelse. Jeg skal komme med navnet etterpå. Og det er jeg veldig stolt over at vi gjorde. Men det er klart at vi gjorde ikke det fordi vi ønsket å betale bompenger, men staten stod ikke der med pengene. Og i det øyeblikk staten kommer med penger til et fylke, så sier vi selvfølgelig helt klart fra at da bygger vi ned hver eneste bomring vi har. Men fremfor å dø i eksos og at næringslivets transporter ikke kommer frem, har vi valgt å gjøre det på denne måten. Og det får det være opp til det enkelte fylke å ta et valg. Når det gjelder bybane, er det ikke gjort noe vedtak om hva som konkret skal skje på kollektivsiden. Det utredes i disse dager. Vi kommer tilbake til det. Det vi er blitt invitert av Regjeringen til å mene noe om i denne sammenheng, er om vi skal være med på å bompengefinansiere disse prosjektene som vi her har snakket om. Og så kommer vi tilbake til det enkelte prosjekt.
Anne Berit Andersen (Høyre), 2002-12-17:
Bergen står overfor store utfordringer innenfor trafikkavviklingen. Noen av disse utfordringene kan bli løst ved å bygge ut veinettet, bl.a. ved å bygge Ringveg vest. Men vi løser ikke alle problemene med å forbedre veinettet. Hensynet til framkommeligheten på veiene og til miljøet krever også at vi satser på kollektivtransport, enten det nå blir buss eller bane. Vi har i de siste dagene fått rapporter fra Bergen om dårlig luftkvalitet, og at veitrafikken bidrar til å redusere luftkvaliteten. Fremskrittspartiet vier utfordringene for kollektivtransporten i Bergen liten oppmerksomhet, med unntak av at de går imot bybane. De foreslår faktisk at kollektivsatsingen i Bergensprogrammet skal nulles, og Fremskrittspartiet varsler i innstillingen ingen styrking av kollektivtransporten i Bergen gjennom økte bevilgninger. Mener ikke Fremskrittspartiet at det er behov for å styrke kollektivtransporten i Bergensområdet? Hvordan skal en eventuelt økt satsing finansieres?
Anne Berit Andersen (Høyre), 2002-12-17:
Bergensprogrammet er en storsatsing på kollektivtransport og vegutbygging i og rundt Bergen by. Den balanserte utbygging av veg og kollektivtransport er viktig for å få en helhetlig løsning, og dette kan ses i sammenheng med den øvrige arealplanlegging i de aktuelle områder. En god infrastruktur er viktig både for miljøet og for en god framkommelighet. Storsatsing på kollektivtransport i og rundt storbyene er viktig for Samarbeidsregjeringen. Det har vi vist i kollektivmeldingen og sist i forbindelse med statsbudsjettet for 2003. Det er i storbyene vi har store problemer med kødannelser og igjen store miljøproblemer, både når det gjelder støv og støy. I flere dager denne måneden har luften i Bergen vært så forurenset at det ble anbefalt å holde barn og unge med astmaproblemer inne. Til og med barnehager valgte å holde ungene inne. Dette sier litt om de utfordringene vi står overfor. Derfor er jeg svært glad for at vi har denne saken til behandling i dag. Det vi har sett over tid i Bergen, er at veksten i biltrafikken har vært høyere enn i resten av landet. Samtidig har kollektivandelen gått ned. Utfordringen for Bergen er å få snudd den negative trenden, dvs. dempe trafikkveksten, redusere miljøbelastningene og få større kollektivandeler. Det vi skal ta stilling til i dag, er om bomselskapet skal få anledning til å kreve inn bompenger for Bergensprogrammet, og vi skal se nærmere på de regler som skal gjelde for dette. De forskjellige elementene innen programmet vil vi komme tilbake til ved senere behandlinger. Jeg vil her nevne bare et par av elementene i programmet. En viktig del er satsingen på kollektivtransport, hvor bybane synes å være et viktig og aktuelt enkeltprosjekt. Et annet element er Ringveg vest. Sandsli- og Kokstad-området har i de siste 20 årene blitt bygd ut med mange tusen nye arbeidsplasser og nye boliger. Dette har medført en stor økning i transportbehovet til området, og resultatet er et overbelastet vegsystem og lange køer i rushtiden. Ringveg vest vil bedre trafikkavviklingen og redusere ulykkestallet. Bergensprogrammet er godt forankret i det politiske system, både lokalt i Bergen og i Hordaland fylkesting. Jeg ser fram til gjennomføringen av Bergensprogrammet, fordi dette vil komme alle til gode – både de som velger kollektive løsninger, bilister, transportnæringen, myke trafikanter og til sist, men ikke minst, miljøet.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-17:
At Fremskrittspartiet har et dogmatisk kjærlighetsforhold til bilen, er ikke noe nytt. Lokalt er Fremskrittspartiet kjent som asfaltens beste venn, og jeg må si at jeg av og til har undret meg over om det kan være sånn at noen av Fremskrittspartiets representanter har det samme forhold til eksos som en del andre folk har til tobakk! Det er noe imponerende i standhaftigheten og staheten fra Fremskrittspartiets side når det gjelder å motsette seg ethvert tiltak som ikke først og fremst innretter seg mot å bygge flere veier og åpne opp for flere biler. Og jeg synes dette når imponerende høyder i innstillingen, når Fremskrittspartiet ikke engang kan greie å slutte seg til den merknaden som omtaler det positive i at man nå skal få tatt et løft for gang- og sykkelveier i byen. I en situasjon der barn i Bergen må holde seg innendørs fordi de får luftveisplager av å være ute, har ikke Fremskrittspartiet et eneste annet tiltak enn de som handler om vei og flere biler. Jeg vil be representanten Nistad forklare oss hvorfor det er sånn at Fremskrittspartiet ikke engang er i stand til å støtte en satsing på noe så enkelt og relativt billig som flere gang- og sykkelveier i byen.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-17:
For noe over et år siden var vi gjennom en valgkamp der Kristelig Folkeparti lokalt i Hordaland hadde en veldig høy profil når det gjaldt kollektivtrafikk, og strødde om seg med penger som skulle gå til dette. Lokalt var særlig bybanen et høyt prioritert ønske, og det var et sentralt løfte til velgerne. Jeg må si at jeg er veldig skuffet. Jeg tror at mange av dem som stemte Kristelig Folkeparti av denne grunn, er skuffet over det engasjementet som har vært oppvist siden den gang. Det er to områder som jeg har lyst til å utfordre konkret på. Det ene er det som Ranveig Frøiland tok opp i sin replikk: Hvorfor kan ikke Kristelig Folkeparti være med og sørge for at det blir flertall for en merknad der Stortinget uttrykker sitt ønske om en snarlig videreføring av bybanen til Flesland? Det andre spørsmålet går også på det som Ranveig Frøiland tok opp i sted, alternativ bruk av riksvegmidler. Det har vært et veldig sentralt ønske fra Bergen kommune. Vi har alle mottatt brev om det. Vi vet at det å slå fast at bybanen kvalifiserer til denne ordningen, vil være helt sentralt for finansieringen. Disse to områdene har Kristelig Folkeparti sagt at de har vært for, men man lar være å skape flertall for det i denne salen og i komiteen. Da synes jeg at man med all respekt må kunne be om å få klare svar på hva dette skyldes. Betyr det at Kristelig Folkeparti har blitt mer lunkne i forhold til bybanen? Eller betyr det at det er regjeringssamarbeidet med det tradisjonelt litt mer bybaneskeptiske Høyre som binder Kristelig Folkeparti opp til standpunkt som man ellers ikke ville ha tatt?
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2002-12-17:
Jeg vil si som jeg sa i mitt innlegg, at i Kristelig Folkeparti er vi opptatt av å finne de beste løsningene for kollektivtransport i Bergen. Jeg sa også at mitt hjerte banker først og fremst for å få til et best mulig kollektivtilbud. Bybanen er under utredning, og vi skal få et svar fra departementet. Hver enkelt sak vil komme tilbake til Stortinget. I øyeblikket tror Kristelig Folkeparti at bybane er det beste alternativet. Hvis utredninger skulle vise noe annet, er vi villig til å revurdere vår innstilling til saken. Men i øyeblikket er det ingen ting som tyder på det i forhold til det vi har av dokumentasjon pr. i dag. Jeg sa også at når det nå skal bygges nye veier innenfor det samme programmet, ønsker vi å være med og legge til rette for at det også skal være økonomi til det, slik at vi kan få til en tilfredsstillende kollektivløsning også der ved hjelp av buss. Jeg vil tro at vi her må ta hver enkelt del av programmet og finne finansieringsløsninger når vi får det lagt fram for oss. I øyeblikket er det vel like problematisk for Fremskrittspartiet som for Kristelig Folkeparti å si noe om den endelige prisen på Bergensprogrammet totalt sett.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2002-12-17:
Det er godt med de bankende hjerter. For de to sakene som samferdselskomiteen har hatt på agendaen i dag, har det vært bankende hjerter. Det setter en ekstra spiss på debatten, og det viser at det er viktige saker for folk flest som samferdselskomiteen er opptatt av, og som denne regjeringen bringer til torgs. For det første når det gjelder Ringveg vest, har vi en felles banking for den. Kristelig Folkeparti er med på at også Ringveg vest kan ha en eventuell oppstart parallelt med en bybane. Det vi har understreket, er at bybanen eller de aktuelle kollektivløsningene ikke må komme i ettertid, slik som ofte skjer. Når det gjelder finansieringen, vil jeg komme tilbake til det som jeg sa i den forrige replikken, at det i dag ikke nytter å spekulere på pris og hvordan prosjektene eventuelt skal finansieres. Det får vi ta stilling til når vi får hvert enkelt prosjekt på bordet. Det jeg kan love, er at har Kristelig Folkeparti først sagt ja til Bergensprogrammet, vil vi også være med på å finansiere det, og vi vil ta ansvaret for den prislappen som blir lagt på bordet, når den kommer.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2002-12-17:
Jeg skjønner at SV er skuffet over Kristelig Folkeparti og denne regjeringen på tross av at vi har lagt fram et budsjett med den største kollektivsatsingen som noen regjering noen gang har lagt fram. Men det er jo opposisjonens mulighet dette hele tiden å uttrykke ny skuffelse. Så til Bergensprogrammet og bybanen. Kristelig Folkeparti er helt og fullt med på at det skal bygges bybane i Bergen. Vi går helt og fullt inn for Bergensprogrammet, slik som det er lagt fram av Samarbeidsregjeringen. Så jeg kan ikke skjønne at det er noen grunn til å være skuffet. Så er det slik at opposisjonen alltid vil ligge et hakk foran i merknadene. Slik er det også her. Kristelig Folkeparti forholder seg til at det er avsatt 5 mill. kr til en utredning som skal på plass, før man har den endelige finansieringen i orden. Når vi sitter med beløpet og ser hva dette vil koste, vil vi også være med på å diskutere bruk av alternative riksveimidler som et finansieringsgrunnlag. Men før utredningen kommer, vil vi ikke til å gå til det skrittet å foreskrive hvordan vi skal finansiere dette. Det skal vi komme tilbake til når prosjektet i neste omgang blir presentert for oss.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2002-12-17:
Tidlegare i debatten har det vore vist til ein merknad frå Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet der vi peiker på at vi meiner bygging av bybane i Bergen kvalifiserer for bruk av ordninga med alternativ bruk av riksvegmidlar og bompengar. Regjeringspartia er ikkje med på denne merknaden. Men i St.prp. nr. 76 for 2001-2002 er det eit avsnitt om nettopp alternativ bruk av riksvegmidlar og bompengar, og der blir det sagt at ordinære riksvegløyvingar og bompengar kan brukast til tiltak for kollektivtrafikken når det kan dokumenterast at dette vil gi eit betre transporttilbod enn om løyvingane blir brukte til utbygging av veg, altså alternativ bruk. Og så står det til slutt i avsnittet: «Slik dokumentasjon skal forelegges departementet.» Mitt spørsmål til statsråden blir då: Er det slik å forstå at departementet meiner – slik dei tre partia som står bak den merknaden som eg viste til, gjer – at det her er grunnlag for å kunne bruke bompengar og riksvegmidlar alternativt? Statsråden var så vidt inne på det i svaret på ein tidlegare replikk, men eg utfordrar statsråden til nærmare å utdjupe Venstre og statsråden sitt syn på det området.
Ingmar Ljones (Kristelig Folkeparti), 2002-12-17:
Eg vedkjenner meg både å vera bergenser og tingmann. Ved behandlinga av Bergensprogrammet for transport, byutvikling og miljø – kling ikkje det vakkert: transport, byutvikling og miljø? – har Bergen bystyre og Hordaland fylkesting med klårt fleirtal gått inn for at dei tre hovudprosjekta, bybana, Ringveg vest og Skansentunnelen, skal realiserast. Når bergenstrafikantane skal måtta betala 2,3 milliardar kr i bompengar, ventar dei sjølvsagt at desse tre hovudprosjekta blir realiserte, og at det blir ei skikkeleg satsing på eit attraktivt kollektivtransporttilbod i byen. Det er nesten utruleg at SV går inn for å tillata bompengeinnkrevjing, men går imot at Bergensprogrammet for transport, byutvikling og miljø som ein samla pakke skal realiserast. Det er heilt uforståeleg at SV brukar miljøargument for å gå imot bygging av m.a. Skansentunnelen. Eg kan informera om at Skansentunnelen er eit viktig samferdselsprosjekt og i tillegg eit viktig kulturtiltak. Bygningane på Bryggen i Bergen lir dagleg under den altfor stor biltrafikken langs husrekkjene. Politikarane i Bergen har no fastlagt kvar inn- og utkøyringane for Skansentunnelen skal vera, og i seg sjølv er det godt gjort å koma til lokal semje, og grunnlaget for reguleringsarbeidet er lagt. Bryggen i Bergen er ein uerstatteleg, unik kulturskatt både nasjonalt og internasjonalt, og eg vonar at representantane frå SV kan gi eit klårt svar på spørsmålet om korleis dei verkeleg kan våga å gå imot bygginga av Skansentunnelen, som vil verna kulturarven på Bryggen og i tillegg gjera både Bryggen og Torget bilfritt. Ved å realisera Skansentunnelen kan vi vera med på å gje Bergen sentrum tilbake til folket og fotgjengarane og styra bilane og trafikken inn i fjellet og under gategrunnen. I Kristeleg Folkeparti er vi stolte av å kunna kjempa for at Skansentunnelen skal byggjast. Aller helst burde dette prosjektet forserast. Det viktige opprustingsarbeidet som har skjedd i Bergen dei siste åra, kan ikkje fullførast så lenge biltrafikken har eit altfor sterkt og skjemmande grep om sentrum i byen vår. Eg er glad for at eit fleirtal på Stortinget respekterer lokale og regionale prioriteringar og legg til rette for vi skal få bybane og tenleg vegnett med satsing på kollektivtrafikk.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2002-12-17:
Det går mot slutten av debatten om den viktigste samferdselssaken for Bergen siden saken om tjenlig vegnett midt på 1980-tallet. Den vegpakken og finansieringen av den ble en suksess. Derfor er dette en stor dag for Bergen og ikke minst for omlandet med sine 300 000 innbyggere. Jeg vil se Bergensprogrammet i et hordalandsperspektiv, som sunnhordlending som har behov for å komme til en by med et moderne vegnett. Innfartsvegene fra sør virker i dag avvisende på oss som er tilreisende til vår regionhovedstad. Ja, man kan lett føle seg hensatt til 1960-tallets vegstandard, men med en mangedobling av trafikken. Jeg legger ikke skjul på at det er tiltakene på vegnettet med Ringveg vest, søndre innfartsåre, flyplassvegen og Skansentunnelen som står mitt hjerte nærmest. Kollektivtransport er selvfølgelig også viktig, men for hordalendinger utenfra byen er tilgjengelighet til vegnettet svært viktig. Hordaland er landets største eksportfylke med Bergen som naturlig knutepunkt og transitthavn. For næringslivets konkurransedyktighet er det avgjørende at vi kommer i gang med disse vegprosjektene så snart som mulig. Bergensere og hordalendinger har måttet tåle egenfinansiering gjennom bompenger for å få noe gjort i mange, mange år. Nå løfter de i flokk igjen for oppgaver som staten strengt tatt burde tatt seg av. Derfor er det gledelig at alle som har arbeidet for en slik samlet pakke som Bergensprogrammet er, i dag får anerkjennelse for sitt arbeid ved at Stortinget sier ja til finansieringsopplegget for Bergensprogrammet og signaliserer vilje til å prioritere enkeltprosjektene jeg har nevnt, i tur og orden i de årlige budsjettene.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-17:
Det er noe med Høyre-folk som sier at kollektivtrafikk selvfølgelig også er viktig, som gjør at jeg bare ikke klarer å tro helt på dem. Men over til saken. Søndre bydel i Bergen – det er det som er vist nederst på kartet på side 7 i proposisjonen – har hatt den laveste kollektivandelen i byen, avsindig langt under bydelen Arna, som har hatt opptil 50 pst. kollektivandel fordi de har hatt sin egen bybane, og fordi de har hatt tog. Oppegående politikere vil da stille seg spørsmålet: Hvordan kan vi klare å øke kollektivandelen i søndre bydel? Svaret flertallet i denne salen og andre saler har kommet opp med, er bl.a. Ringveg vest og en bybane som blir ferdig seinere. Jeg mener Ringveg vest er en stor skandale og på grunn av den inngikk posisjonen i Bergen forlik med Høyre i stedet for med SV om Bergensprogrammet. Og hvorfor gjorde de det? Jo, er man som Ranveig Frøiland opptatt av å redusere kollektivtrafikken, så må man begynne med å satse på alternativer til veier. Da må man begynne å bygge bybane, så får flere veier komme etterpå. Veksten i søndre bydel i Bergen kommer i Kokstad–Sandsli-området. Da er det vanvittig at første trinn av bybanen ikke planlegges fram til dette området og til Flesland allerede med en gang. Dessuten kommer bybanen til å bli ferdig etter Ringveg vest, som kommer til å skape nye reisevaner for folk. Alt vi vet om folks reisevaner, er at det er tungt å få folk fra bil til kollektivtransport når de først er i gang med å kjøre bil. Men det verste etter min oppfatning er at Ringveg vest ikke er konsekvensutredet med hensyn til at det skal kunne eksistere en bybane. Det er ikke engang sikkert at Ringveg vest ville være et samfunnsmessig lønnsomt prosjekt hvis vi hadde fått bybanen på plass først. Da er det god grunn til å stille spørsmålet: Hvorfor vil flertallet bruke tid på å utrede riksveimiddelbruken på bybanen i stedet for å bruke tid på å vurdere et reelt kollektivalternativ til Ringveg vest? Svaret er enkelt. Hvis statsråden hadde vurdert kollektivalternativet bybane som et alternativ til Ringveg vest, er det mitt tips at Ringveg vest aldri hadde blitt bygd. Men nok om det. Nå går vi for denne bompengefinansieringen for å få på plass bybanen. For vel er jeg innvalgt for Oslo, men jeg heier på Brann. Og jeg lover den bergenske befolkning at hvis samferdselsministeren kommer tilbake til Stortinget med et bergensprogram uten bybane, skal jeg egenhendig kaste henne i Oslofjorden. For det er nemlig slik at siden 1993 har den samme bybaneparolen blitt brukt i hver valgkamp, nemlig: Vi vil ha bybane nå! Jeg begynte å gå med den i 1993. Og den samme parolen brukte Audun Bjørlo Lysbakken under valgkampen sist. Nå ser det ut som det kan bli: Vi vil ha bybane nå! Det gleder jeg meg i så fall til.
May Britt Vihovde (Venstre), 2002-12-17:
Den saka som vi no handsamar, er ei svært viktig sak for Bergen. Den handlar om å ta dei grepa som trengst for at Bergen kan få løyst sine langsiktige kommunikasjonsproblem. I tidlegare tider meinte ein at skulle ein løyse trafikkutfordringane i Bergen, så var det ved å byggja fleire og breiare vegar. Og desse blei bygde. Kollektivargumentet var at også bussane treng vegar for å koma seg fram. Det har vore ei enorm trafikkutvikling i Bergen. Og når alle vegar blir førte inn mot Bergen sentrum, seier det seg sjølv at det blir kork og kaos, òg for bussane. Det er tatt nokre grep for å leia gjennomgangstrafikken utanom sentrum, og desse prosjekta har kosta og vil kosta ein del. God arealplanlegging og langsiktigheit er det ein no treng for å møta morgondagens utfordringar, og dessutan eit skikkeleg lyft for satsing på kollektivtrafikk og tiltak som reduserer bilbruken. Det oppstår ofte ein debatt i Bergen om kven som er bybanen si «mor». Venstre i Bergen og Venstre på Stortinget har slåst for å få fram dette prosjektet. Dei første løyvingane til planlegging er det ein samferdselsminister frå Venstre som fremjar. Vi har slåst for bybanen fordi vi meiner at det er ikkje plass i Bergen sentrum for eit kollektivsystem bygt på busstransport. Og ulike rapportar har vist at det berre er ei satsing på bybane som er eit reelt alternativ. Spørsmålet blir om ein vil få auka talet på kollektivreisande når bybanen er på plass. Det kan ein få dersom ein får eit tilbringarsystem med buss mot bybanen. Og det kan ein få dersom ein set i gang tiltak for å redusera bruken av bil for å nå målsetjinga i Bergensprogrammet. Alternativ bruk av riksvegmidlar blir diskutert, og det er ei oppfordring frå Sosialistisk Venstreparti, Senterpartiet og Arbeidarpartiet retta mot Kristeleg Folkeparti og Venstre på dette punktet. I Venstre meiner vi at alternativ bruk av riksvegmidlar kan brukast på kollektivfremjande tiltak. Men då må bystyret i Bergen og Hordaland fylkesting òg visa at dei prioriterer tiltak som fremjar kollektivtransport. Det kan vera restriksjonar retta mot parkering, det kan vera vegprising på langt sikt, men Bergen bystyre og Hordaland fylkesting må ta eit val. Når Regjeringa og samferdselsministeren har lagt inn incitament for å fremja kollektivsatsing, håper eg verkeleg at Bergen og Hordaland fylke tek den meldinga og satsar på dette. Eg meiner faktisk at det har dei ikkje vist tidlegare. Det eg har sagt, er at dei har prioritert vegbygging framfor kollektivsatsing. Eg skal ikkje stå her og ta æra for «morskapen» når det gjeld bybanen, det er fleire som har æra for den. Eg ser òg at når det gjeld bybanen, er det eit fleirtal for dette i Bergen, og det er viktig å lytta til det fleirtalet med omsyn til korleis vi skal løysa det problemet.
Julie Christiansen (Høyre), 2002-12-17:
Selv om det i denne saken foreligger en enstemmig innstilling, vil jeg gjerne kort få redegjøre for komiteens behandling av denne saken. Proposisjonen fra Regjeringen er todelt, og komiteen har valgt å behandle de to delene hver for seg. Del I omhandler Norges deltakelse i den 13. kapitalpåfyllingen i Verdensbankens utviklingsfond for de fattigste land, Det internasjonale utviklingsfondet, IDA. I Del II har Regjeringen gitt den bebudede generelle redegjørelsen om Verdensbanken og Norges rolle i bankens styrende organer og virksomhet. På bakgrunn av forhandlingene om den 13. kapitalpåfyllingen har Utenriksdepartementet uttrykt ønske om at kapitalpåfyllingen blir vedtatt i inneværende år, et ønske en samstemmig komite har valgt å etterkomme. Når det gjelder kapitalpåfyllingen, har Norge gjennom forhandlingene akseptert å øke sin andel av denne. Norges andel er nå på 1,52 pst., som for hele treårsperioden utgjør godt over 1,7 milliarder kr. Bakgrunnen er at IDAs utlånspolitikk de siste ti årene har utviklet seg raskt og i dag i stor grad er i overensstemmelse med norsk utviklingspolitikk. Norge har også akseptert at de årlige gjeldsbrevene som utgjør det norske IDA 13-bidraget, skal kunne innkasseres umiddelbart etter utstedelse av Det internasjonale utviklingsfondet. Den merverdi dette representerer, er beregnet til om lag 243 mill. kr, noe som vil være et viktig ekstraordinært bidrag for å møte konsekvensene for de fattigste landene av den internasjonale økonomiske nedgangen etter 11. september 2001. Men det ble noe knapp tid i høstsesjonen til en tilstrekkelig grundig behandling av proposisjonens Del II, som jo inneholder en omfattende gjennomgang av Verdensbankens politikk og virksomhet. Komiteen vil derfor komme tilbake med en egen innstilling om Del II, som vil bli behandlet som egen sak tidlig i vårsesjonen 2003.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2002-11-14:
Jeg vil på vegne av Magnhild Meltveit Kleppa og meg sjøl fremme et forslag om å lovfeste like forsikringsordninger ved ulykker for elever i grunnskole og videregående skole.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2002-11-14:
Det er ikkje veldig mykje nytt å seie på dette området etter at Stortinget drøfta europameldinga for relativt kort tid sidan. Men dersom det ikkje er innført ein ny regel i Stortinget, får ein ordet utan å seie noko nytt, så eg har tenkt å fortsetje likevel.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2002-11-14:
I alle fall på vegner av Arbeidarpartiet kan eg garantere at ingen vil avvikle EØS-avtala. Den tidlegare statsråd som det er referert til, Olav Akselsen, meiner sjølv at han har lagt til rette for ein debatt rundt EØS-avtala. Eg fryktar at dersom representanten Lønning og representanten Akselsen sette i gang ein diskusjon seg imellom, ville dei vere skrekkeleg samde. Skilnaden ville vere at den eine har sagt det i avisa, mens den andre ikkje har sagt det i avisa nyleg. Det trur eg er heile skilnaden på dei to innfallsvinklane. Senterpartiet og SV skal svare for seg sjølve litt seinare. Ein kommentar som eg ser fram til, er om dei, når dei ber om meir utgreiing av alternativa, oppriktig har kome i tvil med omsyn til om det finst noko klart alternativ no, eller om det berre er ei oppfølging av tidlegare oppspel, at ein mislikar EØS-avtala, men no vil gi henne ei anna form og vil utgreie alternativa.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2002-11-14:
Det er ingenting grunnleggjande nytt i EØS-avtala. Dette som har dukka opp i det siste, om at ei ny avtale er i emning fordi ein har fått handel med tenester, er ganske historielaust og faktisk feil å påstå. For var det noko som dominerte debatten tidleg på 1990-talet, var det dei fire fridomane, og dei fire fridomane var ikkje eit spørsmål om handel med varer, slik ein kan få inntrykk av no. Dette har lege i korta. Så kan ein diskutere innhaldet i dei enkelte vedtaka som blir gjorde i EU, om dei er fornuftige, og sjå på dei enkelte sakene. Det vil variere frå parti til parti. Men her prøver vi å diskutere EØS-avtala, og dei som gjekk inn for EØS-avtala, gjekk inn for henne også med det klart i sikte at her ville det kome vedtak som vi ville vere usamde i, og som vi kanskje kunne forhandle om, men som vi mest sannsynleg måtte godta. Slik vil det vere. Eg trur at ein skal vere skrekkeleg forsiktig med å seie at uteinvesteringar frå norsk næringsliv er veldig uheldig, slik ein fekk inntrykk av her, og at arbeidsplassar, slik det vart antyda her, blir flytta ut av Norge på grunn av EØS-avtala. No har ein ikkje sett alternativet til EØS-avtala, og det kan ein kanskje vere veldig glad for. Men det kan like godt vere at ein har fått nye arbeidsplassar inn i Norge på grunn av EØS-avtala, at den har hindra utflytting, fordi det har vore større truverde i å investere i Norge på grunn av at ein følgjer europeiske standardar. Det kan like godt vere. Det lar seg ikkje rekne ut heilt eksakt, men det skal ein like mykje ha i sikte. Så kan det også vere at norske verksemder har tapt på at dei er med i den indre marknaden. Det har også skjedd i mange andre land. Men norske bedrifter har investert i utlandet, og har dermed også vore med på å skaffe nye arbeidsplassar. Det er ikkje mogleg å seie enkelt at EØS-avtala fører til det eine eller det andre når det gjeld investeringar i og ut av Norge. Vi er med i eit område, og har ein garanti for at dei som skal investere i Norge, har føreseielege rammevilkår, og at vi ikkje driv med vårt eige regelverk som gjer at ein kan bruke f.eks. WTO-reglar mot Norge.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2002-11-14:
Eg er alltid imponert over dei som klarer å gjere sine eigne argument til reelle, saklege, og dei andre sine til taktikkeri, sine eigne argument til ærlegdom og dei andre sine til uærlegdom. Det er ei form for debatt som sjeldan fører noko særleg positivt med seg. Det som Olav Akselsen peika på, er det same som eit fleirtal i komiteen peikar på, at det har skjedd dramatiske endringar i EU sidan EØS-avtala vart vedteken, og at det dermed er grunn til å kaste eit kritisk lys på avtala. Men det vi seier, er at vi ikkje har noko alternativ til EØS-avtala. Det er den som ligg i botnen. Og trass i at vilkåra for avtala har blitt dårlegare på ein del område, fungerer avtala på det området ho eigentleg skulle gjelde, nemleg å garantere at vi er ein del av ein indre marknad som gjer at det er truverde for norsk økonomi ute i Europa, slik at dei som vil investere i Norge, veit kva dei har å halde seg til, slik at ein veit at Norge ikkje driv med visse typar av statsstøtte – ein kan drive med statsstøtte innafor dei reglane som gjeld for heile Europa. På det området fungerer avtala, og dermed fungerer avtala også godt på kjerneområda. Vi kunne ønskje oss at Norge hadde hatt meir innverknad naturlegvis, men det har vi ikkje. Det er også det vi konkluderer med i denne innstillinga. Vi går ganske systematisk, meiner fleirtalet, gjennom desse problema, men konkluderer med at på kjerneområda fungerer avtala bra. Det er det som ligg til grunn. Og vi har ikkje sett alternativa til EØS-avtala. Desse er det veldig vanskeleg å førestelle seg. Eitt alternativ som har begynt å svirre rundt, er det sveitsiske alternativet, som er slik at ein forhandlar i årevis og dermed startar på nye forhandlingar og ikkje har nokon garanti for at regelverket blir gjennomført i tråd med det som skal vere felles ordningar. Dersom ein skal prate om husmannskontraktar, trur eg at det alternativet som Senterpartiet kikkar på, er eit som liknar meir på det, enn det EØS-avtala gjer i dag.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2002-11-14:
Dersom Høglund hadde svara på det siste spørsmålet, kunne han også ha føydd til at ved å få med Amsterdam-traktaten bl.a. ville den sosiale dimensjonen i samarbeidet blitt mykje sterkare. Dette er ei orientering til SV, som spurde Høglund om det. Problemet med det Høglund seier i innlegget sitt, kopla med det som står i innstillinga, er ikkje berre at han på ein måte definerer eit forhandlingsopplegg for Regjeringa som vi ber om at ein kjem tilbake til seinare, men han er med på – dersom folk ute i Europa hadde høyrt på kva som vart sagt – å forsterke eit inntrykk av Norge som ein litt grådig, rik einebuar på iskanten, som berre tenkjer på seg sjølv og ikkje ønskjer å bidra i den europeiske utviklinga. Det er ikkje komplisert i det heile at statsministeren har sagt at Norge skal bidra. Tvert imot, det er viktig at statsministeren har sagt at Norge skal bidra, og så skal ein forhandle om kor mykje og på kva måte Norge skal bidra i dette. Det er utgangspunktet, men lenger bør ein ikkje gå verken med å kople eller med å seie kor mykje. Men det er strålande at Norge har sagt at ein ønskjer å bidra til det store lyftet som Europa står framfor. Då bør ein heller ikkje seie, slik Framstegspartiet seier i innstillinga, at ein skal unngå at det kjem for mykje arbeidsfolk frå dei nye medlemslanda. Der seier dei at dei nærast skal prøve å få eit unntak. For det første er det umogleg med eit unntak for fri bevegelse av personar frå dei nye medlemslanda, mens det naturlegvis skal vere ope for gamle. Det er umogleg og eit forferdeleg signal å sende ut, for vi ønskjer nettopp å kunne vere med på at desse nye landa blir med som ein samla del av Europa, og då synest eg også at Framstegspartiet skal bruke denne anledninga til å seie at dette ønskjer også Framstegspartiet – og ikkje sende ut eit signal om at dei ønskjer å sjå på ein del av dette samarbeidsområdet som eit B-område, som ei B-arbeidskraft som kan få anledning til dei same rettar som dei andre i Europa.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2002-11-14:
Først eit ønske, og det er at SV ikkje opptrer i Stortinget som EU-kommisjonens megafon for å fremje deira interesser og syn ved innleiinga til nokre forhandlingar, der dei har sine posisjonar og Norge heilt sikkert har sine. Det andre er at det kanskje ikkje er så lurt å bruke EU-landet Danmark som eksempel på korleis reglar om buplikt kan fungere godt, når ein samtidig seier at EU-reglane er i ferd med å kvele Norge. Rydd opp litt i desse argumenta, så står dette seg atskilleg betre! Eg har eit spørsmål som dreiar seg om denne omsorga for land som anten avslår å bli med eller ikkje blir inviterte til å bli medlem i EU, som SV og Senterpartiet har i innstillinga, der ein skal ta eit særleg ansvar for desse landa. Er det slik at vi skal handle/kjøpe særleg mykje varer frå dei landa som ikkje blir med i EU? På kva slags måte skal ein gjere det? Kva slags land dreiar det seg om? Ære vere Ukraina og Moldova, men handelspotensialet er for augneblinken ganske avgrensa. Om dette er alternativet for norsk næringsliv, er det i alle fall på kort sikt nokså avgrensa. Men det mest grunnleggjande spørsmålet som eg ber om at representanten Jacobsen brukar mest tid på å svare på, er: Ein seier at utan EØS-avtalen kunne Norge gjort slik og slik, men kva slags internasjonalt samarbeid er det SV vil ha? Er det slik at alle land i Europa sjølve skal bestemme kva slags ordningar dei skal ha for t.d. statsstøtte, oppkjøp? I Norge kan vi seie nei, ikkje oppkjøp, men i Sverige kan vi kjøpe. Er det slik at alle land skal betale sitt? Skal vi vende fullstendig tilbake til den såkalla nasjonale sjølvråderetten og det fullstendige kaoset? Ser ikkje SV behov for å ha ein orden i det europeiske samarbeidet, at det er ein stor fordel for alle saman? Det er så si sak at ein er imot EØS, men ein gong iblant må ein prøve å presentere det ein har som idé for sitt Europa. Det ville også vere nyttig for oss å få med oss.
Inge Lønning (Høyre), 2002-11-14:
Jeg vil gjerne gi uttrykk for anerkjennelse overfor saksordføreren for den måten han har tilrettelagt arbeidet i komiteen på. Det har ført til at vi har en innstilling fra komiteen som holder seg klart til de sentrale overordnede politiske problemstillinger og ikke faller ned i alle enkeltspørsmål og detaljspørsmål som en stortingsmelding av denne art naturlig nok vil være full av. Jeg tror det gir et godt grunnlag for Stortingets debatt at man konsentrerer oppmerksomheten om de overordnede politiske problemstillingene. Det er egentlig bare én setning i innlegget fra saksordføreren som jeg stiller meg svakt undrende til. Han sa kategorisk at det er ingen i Stortinget som vil avvikle EØS-avtalen. Og det er vel riktig, hvis man leser komiteens innstilling, at det ikke er noen av partiene i utenrikskomiteen som har gitt uttrykk for et slikt ønske. Derimot gikk en tidligere statsråd i en arbeiderpartiregjering ut for kort tid siden i en vanligvis seriøs avis, Bergens Tidende, og gav uttrykk for at ESA er til for å plage nordmenn, og at han for sin del gjerne ville avvikle EØS-avtalen umiddelbart. Man er jo vant til å anta at forhenværende statsråder er ved sans og samling, i hvert fall en tid etter at de har fratrådt, og man er også vant til å regne Bergens Tidende som en avis som er ved sans og samling. Så mitt spørsmål til saksordføreren er om han i mellomtiden har forvisset seg om at dette var en misforståelse, og at han kan innestå for, også for Arbeiderpartiets gruppes vedkommende, at det er riktig at det er ingen i Stortinget som vil avvikle EØS-avtalen.
Inge Lønning (Høyre), 2002-11-14:
Jeg synes det er meget tiltalende at SV nå ønsker et grunnlag for det standpunkt de har hatt lenge, og at de har tillit til at Regjeringen er i stand til å fremskaffe det grunnlaget som SV selv åpenbart ikke er i stand til å fremkomme med. Det var egentlig et spørsmål som ble stilt av Haakon Blankenborg, jeg følte behov for å følge litt opp. Jeg registrerte at Jacobsen hadde problemer med å komme opp med et konkret svar på hva det egentlig er mindretallsmerknaden sikter til når man sier at «Norge bør ta et særskilt ansvar for å utvikle samarbeidsordninger med land som enten ikke tilbys medlemskap – eller som velger å avslå medlemskapet». Når det gjelder det å avslå medlemskapet, har jeg hittil forstått det slik at SV også er av den oppfatning at det er ønskelig at EU-utvidelsen finner sted. Men hvis man nå er i tvende sinn om det og kanskje egentlig ikke ønsker at den skal finne sted, vil det være nyttig å få det avklart. Når man lytter til representanten Jacobsen, høres han jo ut som et énmannsseminar, med relativt sprikende hugskott, så det er ikke helt lett å få tak på hva han egentlig mener i den sammenheng. Men den andre formuleringen, land som ikke tilbys medlemskap, er jo en rimelig presis formulering. Det er ett land som helt klart er i den situasjonen, og det er Tyrkia. Tyrkia har det til felles med Norge at de er medlem av NATO og ikke medlem av EU. Er det Tyrkia man vil satse på å utvikle et tett handelsmessig og politisk samarbeid med, vil jo det være interessant å få vite.
Inge Lønning (Høyre), 2002-11-14:
Vilje og mot er utmerkede egenskaper, og jeg forstår at representanten Haga mener seg å ha et overskudd av begge deler. Det er utmerket. Hukommelse er også en egenskap som undertiden er nyttig, og det er jo ikke all verdens lenge siden representanten Haga selv var medlem av en regjering som baserte sin Europa-politikk på EØS-avtalen. Hvis representanten Haga virkelig for ramme alvor tror på det hun selv sier, at vi i dag har en EØS-avtale som Stortinget ikke har tatt standpunkt til, må det jo være tillatt å spørre om det er noe som er splitter nytt etter at Senterpartiet gikk ut av regjering. Eller var det slik også den gang Senterpartiet satt i regjering og baserte Europa-politikken på EØS-avtalen? Jeg synes med respekt å melde at man skal være litt mer forsiktig med hvilke påstander man kjøper fra Nei til EUs side og serverer over Stortingets talerstol. Selvsagt er den EØS-avtalen Norge har i dag, en avtale som på helt vanlig måte er godkjent av Stortinget. Og det er ingen av de innvendinger som i dag fremmes mot EØS-avtalen, som jeg ikke har hørt i ti år. Nøyaktig de samme innvendinger og nøyaktig den samme debatt hadde man på begynnelsen av 1990-tallet. Senterpartiets visjon for Europa er nasjonalstatenes Europa. Så vidt jeg forstod, mente representanten Haga også at man burde lære av andre kontinenter når det gjelder å finne frem til egnede samarbeidsformer. Det kunne være interessant å høre hvilke kontinenter Senterpartiet vil bruke som forbilde i den sammenheng. Men enda viktigere måtte det være å høre, igjen med referanse til hukommelsen, om ikke representanten Haga vet at dette har vært forsøkt i Europa, også det innenfor manns minne. Det var faktisk den resepten man hadde frem til 1939. Det har jo skjedd enkelte ting etter den tid som kanskje har fått de fleste andre til å stikke fingeren i jorden. Det ville være nyttig om Senterpartiet gjorde det samme.
Inge Lønning (Høyre), 2002-11-14:
Jeg er litt forundret over representanten Hagas korreksjon av min spørsmålsstilling når det gjelder sammenlikning med andre kontinenter, for hennes presisering bekrefter jo mitt poeng, og jeg må derfor få lov til å gjenta spørsmålet: På hvilke kontinenter er det man samarbeider så tett og godt, som representanten Haga viser til? Er det Afrika? Er det Asia, eller hvilket kontinent? For det ligger jo indirekte i den henvisningen til at man på andre kontinenter kan samarbeide tett og godt, en antydning om at det ville være en god idé for Europa også. Det får meg også til å stille nok et spørsmål, for jeg har hittil forstått det slik at Senterpartiet, i likhet med andre partier i denne sal, anser EU-utvidelsen som ønskelig for Europa og for Norge, og at Senterpartiet også derfor kan tenke seg at Norge bør bidra i noen grad til at EU-utvidelsen lykkes. Men når man lytter til Hagas argumentasjon, drar jo den i stikk motsatt retning, for hun argumenterer jo faktisk for at EU helst burde avvikles, og at Europa burde gå tilbake til den situasjonen man hadde før den europeiske integrasjonsprosessen begynte etter den andre verdenskrig. Derfor må jeg få lov til å stille mitt spørsmål én gang til: Mener representanten Haga for ramme alvor at alt det man har strevd seg frem til i Europa etter erfaringene i 1939-45, har vært et blindspor, og at man egentlig hadde en glitrende modell frem til 1939, basert på nasjonalstatenes sjølråderett? Er det dette som er Senterpartiets opsjon?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-14:
Saksordføraren sa at det ikkje var noko nytt. Det går jo ikkje ein dag utan at det kjem noko nytt i forhold til EØS. Det siste er at kommisjonen sjølv vurderer å avvikle heile avtalen. Så her skjer det noko frå dag til dag. Det vi i alle fall veit av erfaringane, er at avtalen på område etter område hindrar oss i å føre ein eigen politikk, anten det gjeld korleis vi vil statsstøtte distrikta, eller andre område. Eitt område der det er ei skummel utvikling i forhold til vanlege arbeidsfolk, er dette med handel med tenester. Handelsavtalen frå 1973 omfattar ikkje handel med tenester. Det gjer EØS-avtalen. Statistikken over denne handelen er ikkje mangelfull i stortingsmeldinga. Ho seier ikkje noko om utviklinga, men det er grunn til å tru at når det gjeld både bank, forsikring, tele, post og vegtransport, har norske selskap tapt store marknadsdelar dei åra avtalen har verka. Vi ser at Posten i Sverige planlegg å radere bort 15 000 tilsette. Vi ser at Telenor i Noreg flyttar ei avdeling av Opplysningen til ein annan plass, med like mange tilsette. Den einaste forskjellen er at dei nye tilsette på den nye plassen ikkje har noko så enkelt som ein pensjonsavtale. Pensjonsavtalen er noko som vi har kjempa fram i Noreg. Arbeidarrørsla har kjempa han fram i årevis. Eg lurer litt på korleis saksordføraren og Arbeidarpartiet ser på denne liberaliseringa og konsekvensen av denne liberaliseringa for vanlege arbeidsfolk.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-14:
Kommisjonen har signalisert at den ikkje vil leggje WTO-regelverket til grunn no når EU skal utvidast. Vi kan kome i den situasjonen at toll-lette for norsk fisk i dei nye EU-landa blir kopla til norske fiskeressursar eller rett til å kjøpe norske fiskebåtar. Etter loven kan ikkje fiskarane selje båtane sine. No har vi riktignok gjort det i Noreg i mange år – det er vi, allmenta, som har gjeve fiskarane den retten. Det vil vere stor forskjell på om desse eigarane, som da vil vere passive, skal vere i Ålesund eller i Austevoll, eller om dei skal vere i Madrid. Det vil bryte med prinsippa i deltakarloven, og det vil bryte med prinsippet om at fiskarane skal delta i haustinga av havets ressursar. Korleis ser Høgre på det å få utanlandske eigarar inn på fartøysida i norsk fiskerinæring?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-14:
Eg nemnde Danmark som eit eksempel – eg kunne nemnt eksempel på mange andre land der ein faktisk har behov for proteksjonisme, behov for å verne seg. At det òg gjeld EU-land, er det ikkje noko i vegen med, men det viser at veldig mange land vil ha behov for å ha eigne ordningar og for å verne seg ut frå lokale forhold. Så til dette med ansvaret for land som ikkje blir med. Det kan jo godt vere at fleire av søkjarlanda faktisk vil seie nei. Det skal jo vere folkeavstemming i alle landa. Vi har hatt erfaring med dette to gonger, så vi må i alle fall ikkje sjå bort frå at det kan vere land som seier nei, og som då sjølvsagt vil bli ståande utafor. Ut frå det meiner sjølvsagt vi at om det skulle skje, må Noreg – i og med at vi òg står utafor og har erfaring med det – ta eit spesielt omsyn til desse landa. Det skulle elles berre mangle! Så spurde Blankenborg om orden i det europeiske samarbeidet. Orden og orden – det er ikkje slik at ein om ein står utafor unionen, ikkje er for orden. Noreg er med i massevis av internasjonale organisasjonar, vi er med i Europarådet osb. Blankenborg veit også godt at sjølv om vi står utafor unionen, er vi i aller høgste grad med i Europa. Arbeidarpartiet og Høgre har no for tida eit enormt behov for å drive å diskutere ein medlemskap som ingen andre er interessert i, og Arbeidarpartiet driv og tergar Høgre fordi dei sit i ei regjering der dei har ein avtale om at dei ikkje skal ta opp dette. Lat oss heller få ein skikkeleg europeisk debatt om innhaldet i unionen, som gjeld faglege rettar, miljørettar og det å prøve å kvele litt av den kapitalismen som breier seg innafor unionen. Den debatten skal vi gjerne vere med på. Og det er også med på å skape orden i unionen.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-14:
Først litt til dette om kapital. Problemet er at det er for lite risikovillig kapital i Noreg i dag – den fer ut. Det er m.a. fordi hovudinstitusjonane for mange av bank- og finanstenestene ikkje lenger ligg i Noreg. Vi flytter desse tenestene ut. Det er derfor vi t.d. er så glade for at vi i Romsdalen har Romsdals Fellesbank, for vi veit at når dei sit der, er det lettare for næringslivet å ringe banksjefen. Det har med gamle, gode kontaktar å gjere. Men det er klart at til og med Aker- /Røkke-eigde bedrifter på Romsdalskysten har problem med å få tak i risikovillig kapital, for kapitalen går sjølvsagt dit det er billig arbeidskraft. Vi kunne sjølvsagt flytte etter, men då ville det ikkje vere noko Noreg igjen. Så var det spørsmål om valuta. Det er jo – eg må nesten seie dessverre – Høgre som sit i regjering og styrer rentepolitikken, og som ikkje er villig til å bruke den reiskapen som vi politikarar her i denne salen kunne ha brukt. Det har vi overlate til Norges Bank, fordi vi veit at renta ikkje er spesifikk nok i forhold til t.d. å hjelpe møbelindustrien, skipsverfta og òg eksporten av fisk. Desse næringane treng ikkje høg rente. Det er overforbruket, det er luksusforbruket eller, som Kåre Willoch seier, «rovdyrkapitalismen», som treng høg rente. Grunnen til at vi ber Regjeringa om å utgreie konsekvensane av det å seie opp EØS-avtalen, er at vi då kan få eit seriøst forhold til dette, at Regjeringa skal kunne jobbe med dette, og at det kan bli forelagt oss i Stortinget, slik at vi kan vurdere det. Det vil då bli ein meir seriøs debatt og eit meir seriøst forslag enn om vi berre ved ei blankofullmakt foreslo å melde oss rett ut. Då ville vi få eit grunnlag å gjere det på.