Inge Lønning (Høyre), 2008-12-18:
Da Odelstinget behandlet lovendringsforslaget fra Regjeringen til loven om Opplysningsvesenets fond den 23. oktober, og da Lagtinget behandlet samme sak den 3. november, ble de tilstedeværende statsråder spurt opptil flere ganger om hvorledes Regjeringen kom til å forholde seg til spørsmålet som er tatt opp i dette representantforslaget. Begge de aktuelle statsrådene – kirkestatsråd Giske i Odelstinget og justisminister Storberget i Lagtinget – avviste å svare på spørsmålet, hovedsakelig med den begrunnelse at det var et hypotetisk spørsmål i og med at det ikke forelå noe søksmål, og man ikke visste om det ville bli noen rettssak. Siden har fornyingsministeren på to nesten likelydende skriftlige spørsmål gitt et svar som er helt uten begrunnelse, og som bare viser til at instruksen ble vedtatt da og da, og lovendringen ble vedtatt da og da, og instruksen trer i kraft fra 1. januar. Det synes jeg er det motsatte av å vise respekt for Stortinget. Jeg synes det grenser meget sterkt til å vise det motsatte, nemlig forakt for Stortinget. Regjeringen er i denne sak blitt advart gang etter gang, og, som jeg sa under Lagtingets debatt, den har valgt med åpne øyne å kjøre mot rødt lys. Det betyr at den har skaffet seg selv en særdeles stor fallhøyde. Dersom det nå skulle vise seg at utfallet av en rettssak blir at staten taper, og Høyesterett – jeg tar det for gitt at denne saken kommer til å ende i Høyesterett, for den er så prinsipiell som noen sak kan bli – skulle fastslå at lovendringen er i strid med Grunnloven, og dermed også at tomtefesteinstruksen er i strid med Grunnloven, har man i tillegg skaffet seg et ekstraproblem på halsen hvis man i mellomtiden har iverksatt en betydelig del av privatiseringsprosessen. Det dreier seg om å privatisere inntil 20 pst. av et fond som i dag er fellesskapets eiendom, og som er det eneste fondet i Norge som er grunnlovfestet. Da vil man få den situasjon som Stortingets visepresident, Carl I. Hagen, beskrev meget presist under Odelstingets debatt den 23. oktober, nemlig at man har realisert en betydelig del av offentlig eiendom til tilfeldig utvalgte privatpersoner, og det vil da kunne være en situasjon hvor Høyesterett slår fast at disse salg egentlig var ulovlige. Jeg tillot meg under Lagtingets debatt å vise til at det ikke bare dreier seg om forholdet til Grunnloven § 106 og bestemmelsen om det som i dag heter Opplysningsvesenets fond, som den gang ble kalt for «det Geistligheden beneficerede Gods». Det dreier seg faktisk også om en annen grunnlovsparagraf som er like fundamental, nemlig § 19, som pålegger Kongen, og det vil si regjeringen, å forvalte statens eiendommer på en forsvarlig måte. Det man her står i fare for å gjøre, er å administrere statens eiendommer på en åpenbart uforsvarlig måte. Det vil også ha en helt iøynefallende link til ansvarlighetslovens bestemmelser om det ansvar statsråder pådrar seg dersom de medvirker til dette, eller unnlater å forsøke å forhindre en slik uforsvarlig disponering av statens eiendommer. Jeg finner det bemerkelsesverdig at ingen av de berørte statsråder har funnet noen grunn til å møte opp i Stortinget, til tross for at man formodentlig i regjeringskvartalet vet at denne sak er satt på Stortingets dagsorden og vil bli behandlet som siste sak i dagens møte. Det forteller også noe om hvilken interesse denne regjering har for den lovgivende forsamling i dette landet.