Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-12-05:
Internasjonalisering av både utdanning, forskning og arbeidsliv har mange positive sider, både for den enkelte student og arbeidstaker og for institusjonene og bedriftene som får tilgang til kompetanse som ikke er tilgjengelig gjennom norske utdanningsinstitusjoner. Dette er en stor og interessant debatt, som kan legge et godt grunnlag for videre arbeid med den mobilitetsmeldingen statsråden driver med. Jeg synes representanten Sandberg er inne på mange viktige problemstillinger, som jeg håper det vil komme svar og kommentarer til. Det er bred politisk enighet om at internasjonalisering innen høyere utdanning er viktig, og en omforent holdning til målene definert i Bologna-prosessen, som det er referert til i interpellasjonsteksten. Målsettingen er ambisiøs. Innen 2020 skal 20 pst. av de som studerer, ha vært på utveksling, mot ca. 15 pst. i dag. På sikt er målet 50 pst. Dette er hårete mål, som blir tøffere og tøffere å nå etter som det blir flere og flere som tar høyere utdanning. Nøkkelen mener jeg er informasjon. Personlig rakk jeg ikke å ta utveksling i løpet av mine fem år som student, og det kan kanskje være en utfordring til statsråden når det kommer til konverteringsordningen, om fem år er nok til rett og slett å rekke å være innom alt det man ønsker å gjøre i høyere utdanning, for det er så mange muligheter. I møte med virkeligheten viser det seg at denne målsettingen blir utfordret rent praktisk og politisk også. Stadig flere studenter tar høyere utdanning. Selv om det er rekordmange som studerer også i utlandet, har andelen studenter totalt sett som tar hele graden sin ute, gått ned. Nesten 1 000 færre studerte til en grad i utlandet i 2016 enn i 2015. Storbritannia og Danmark har vært de to mest populære studielandene for norske gradsstudenter siden 2006. Det er også her nedgangen er størst, i tillegg til Australia. For å snu denne trenden er det nødvendig å analysere og spørre hvorfor studenter velger utenlandsstudier. Hva er gulroten? En vesentlig årsak til at de ikke gjør det, er åpenbart usikkerhet knyttet til økonomi. Svakere kronekurs de siste årene er bra for norsk næringsliv, men en utfordring for norske utenlandsstudenter. Lav kronekurs og rentesvingninger har gjort det dyrere å studere i utlandet, noe statsråden også var inne på i sitt innlegg. En annen og vesentlig forutsetning for å motivere flere studenter til å reise utenlands er å gi dem en trygghet for at man får lov til å utøve yrket man utdanner seg til, når man kommer tilbake. Her må regjeringen rydde og feie for egen dør. Situasjonen som bl.a. studenter som har studert psykologi i Ungarn, har erfart etter at de fikk beskjed om at de ikke fikk autorisasjon til å utøve yrket i Norge, er uholdbar. Tiltak vi vil løfte inn i debatten, er bl.a. felles- og samarbeidsgrader som bidrar til mobilitet inn og ut av landet, for både studenter og ansatte. For å trekke fram et annet moment, fagskoleutdanning: På samme måte som vi ønsker at flere studenter innen universitets- og høgskolestudier skal studere i utlandet, mener Senterpartiet det er viktig med mer internasjonalisering innen fagskolesektoren og yrkesfag. Flere studenter innen høyere yrkesfaglig utdanning skal også kunne velge utenlandsopphold. Derfor er det viktig at fagskolestudenter får samme rett til studiestøtte og eventuelt skolepengestøtte som øvrige studenter. Her har regjeringen gode muligheter til å øke internasjonaliseringen for høyere utdanning og særlig høyere yrkesfaglig utdanning.