Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2009-06-19:
Dette er den siste budsjettdebatten vi har i Stortinget før velgerne til høsten setter sammen et nytt storting. La meg derfor starte med å summere opp mitt og Kristelig Folkepartis hovedinntrykk av budsjettprioriteringene gjennom denne perioden: Fra første budsjettvedtak høsten 2005 til siste budsjettvedtak nå i dag, har den sittende regjering hatt en økonomisk handlefrihet som er uten sidestykke i nyere tid. Utgiftene er økt med 95 milliarder kr reelt fra 2005 til nå. I all hovedsak skyldes det økt oljepengebruk på 72 milliarder kr. Det er om lag 45 milliarder kr mer enn hva den forrige regjering kunne legge inn i budsjettene i forrige periode. Så har Regjeringen fått en klar økning i såkalte strukturelle skatteinntekter, som den har kunnet disponere fritt til gode formål. Det har den også gjort i dette reviderte budsjettet, til tross for finanskrisen. Jeg har registrert at flere statsråder er veldig opptatt av å sammenlikne bevilgningsnivåene gjennom denne perioden med hva som var tilfellet i den forrige, og gjerne supplere med «velferd framfor skatt», hvor man har bevilget mer enn noen gang. Og det skulle bare mangle. Hvis Regjeringen ikke hadde vært i stand til å øke bevilgningene reelt på de aller fleste områder med et slikt handlingsrom, hadde den vært direkte udugelig. Så det store spørsmålet er, selv om de fleste her i landet har høyere kjøpekraft nå – midt i finanskrisen – enn for fire år siden, og de offentlige budsjettene til ulike velferdsformål har steget til høyder de aldri har vært på før: Har vi likevel fått det bedre i Norge? Kristelig Folkeparti innser selvsagt at spørsmål om materiell velferd og økonomisk fordeling er viktige både å stille og besvare, men vi tror at det alene ikke er tilstrekkelig for å vurdere om samfunnet går framover. Også i forbindelse med budsjettdebatter som dette – kanskje særlig da – er det viktig å måle samfunnsutviklingen bredere. Styrkes eller forvitrer de nære fellesskapene i familier, frivillige organisasjoner og lokalsamfunn? Styrkes eller forvitrer den personlige ansvarsfølelsen og engasjementet for miljøet, for verdens fattige, for mennesker i vårt eget land som faller utenfor? Slike verdier tror vi er minst like viktige for et godt samfunn som økonomiske verdier. Men vi tror ikke det blir tilstrekkelig fokus på det, med mindre målingen og rapporteringen på dette blir tatt like alvorlig inn i budsjettdokumenter og diskusjoner som de økonomiske målene. Det er bakgrunnen for vår utålmodighet etter å få på plass bredere, ikke-materielle mål om livskvalitet i budsjettdokumentene. Vi har en forsiktig optimistisk tro på at vi allerede til høsten vil se noen spor av det. Med de 3 milliardene ekstra som Kristelig Folkeparti setter inn på strategisk viktige områder i revidert nasjonalbudsjett, områder hvor vi mener Regjeringen er for defensiv, styrker vi disse områdene. Vi styrker bedriftenes egen evne til å finansiere nødvendige investeringer i finanskrisen, og slik styrker vi grunnlaget for sysselsetting. Vi forserer omleggingen av energibruk i retning av det lavutslippssamfunnet vi alle ønsker oss. Vi intensiverer innsatsen for å bekjempe fattigdom i Norge. Køene av personer som ønsker og trenger rusbehandling, vokser, og ventetiden på behandlingstilbud stiger. Det er blitt flere fattige i denne perioden. Det er flere barn i fattige familier. Det er lengre ventetid for rusmiddelavhengige. Det er nær en dobling av attføringskøen. Dette er det ingen grunn til å si seg tilfreds med. Nå skjønte jeg at representanten Ryan kanskje hadde noen områder som han ikke nevnte, som han ikke var tilfreds med. Men jeg undrer meg veldig over den manglende erkjennelse hos finansministeren og Regjeringen av at man har kommet til kort i kampen mot fattigdom. Jeg synes vi kunne legge til side mye av den retorikken som har vært også i denne debatten, og heller spørre hverandre: Hvorfor har vi ikke nådd lenger? Og hva kan gjøres for å møte situasjonen? Jeg vil utfordre finansministeren i denne debatten til å erkjenne at hun har kommet til kort på dette punktet, istedenfor å henge fast i gammel retorikk fra valgkampen i 2005. Det kommer det ikke noe ut av. Det kan jeg garantere. Det er absolutt ikke tjenlig for den troverdighet som vi som politikere, både sammen og hver for oss, er avhengige av. Kristelig Folkeparti fordobler målsettingen om igangsettelse av sykehjemsplasser og omsorgsboliger. Det er det sterkt behov for, også sett i lys av behovet for bygging av hospicetilbud. Jeg er glad for at statsministeren nå forsiktig åpnet for å styrke eldres rettigheter i lovgivningen. Vi venter fortsatt på konkret oppfølging av inngåtte avtaler med Kristelig Folkeparti om lovfesting av en verdighetsgaranti. La meg til slutt si at vi, i likhet med alle våre venner i det frivillige Norge, er glad for hva Regjeringen har fått til når det gjelder momsfritak for frivilligheten. Den konkluderer med en betydelig styrking av frivilligheten. Det er vi fornøyd med. Men vi vil sørge for, hvis vi kommer i posisjon, å rettighetsfeste dette på en helt annen måte, slik at organisasjonene vet hva de kan forholde seg til og ikke er avhengige av budsjettrammer for å få det de skal ha.