Siri A. Meling (Høyre), 2004-12-08:
Trusselen om globale, menneskeskapte klimaendringer er kanskje den mest alvorlige globale miljøtrusselen vår klode står overfor i dag. Stadig nye forskningsresultater publiseres som underbygger dette, senest den såkalte ACIA-rapporten, som påpeker at isen ved polene smelter raskere enn tidligere antatt. Selv om det fortsatt hersker betydelig usikkerhet på dette feltet, er det all grunn til å ta klimautfordringene på alvor og være føre var. Klimatrusselen er en global miljøutfordring. Klimagasser kjenner ingen landegrenser. I tillegg er klimatrusselen også et fattig-rik-problem. Klimaendringer medfører utfordringer for de områder og land som rammes. Forskjellen er at de fattige land ikke har de samme ressursene til å møte disse. På denne måten kan vi si at de rike lands forurensingsproblemer rammer de fattige land ekstra hardt. Dette medfører at vi også kan si at klimautfordringen er en moralsk utfordring. Et globalt problem må finne sine globale løsninger, og det er nettopp det som er tanken bak Kyotoprotokollen, som er en internasjonalt forpliktende avtale landene imellom. Landene som har ratifisert avtalen, har forpliktet seg til å redusere sine klimagassutslipp vesentlig i perioden 2008–2012. Et bredt flertall her på Stortinget gav i mai 2002 sin tilslutning til at Norge ratifiserte Kyotoprotokollen. Kyotoprotokollen trer i kraft når land som til sammen står for minst 55 pst. av klimagassutslippene, har ratifisert avtalen. Denne målsettingen ble nådd for kort tid siden, da Russland valgte å ratifisere avtalen, og dermed trer Kyotoprotokollen i kraft fra 16. februar 2005. Kyotoprotokollen legger opp til et internasjonalt kvotesystem for klimagasser. Dette er Høyre godt fornøyd med. Høyre har i sitt program for inneværende stortingsperiode slått fast at vi vil ta i bruk kvotehandel som miljøpolitisk virkemiddel både nasjonalt og internasjonalt for å løse klimagassutslippene. Et slikt system vil sikre at vi får mest mulig miljøeffekt ut av de kronene som investeres, og gjøre det mulig å komme lenger i kampen mot klimatrusselen. Det baserer seg også på at forurenser skal betale. Odelstingsproposisjonen som nå foreligger til behandling, tar for seg opprettelsen av et nasjonalt kvotesystem for perioden 2005–2007 før Kyotoprotokollen trer i kraft. Jeg er svært fornøyd med at regjeringspartiene har et gjennomgående flertallssamarbeid med Arbeiderpartiet i denne saken. Et slikt bredt flertall sikrer politisk forutsigbarhet, noe som er viktig for aktørene i næringslivet. Ambisjonsnivået for denne tidlige kvoteperioden har vært at Norge skal redusere våre utslipp av klimagasser tilsvarende en reduksjon på 20 pst. i forhold til 1990-nivået. Dette ble varslet i tilleggsmeldingen til klimameldingen, som ble behandlet her på Stortinget våren 2002, og det ambisjonsnivået er fulgt opp i denne odelstingsproposisjonen. Jeg har lyst til å nevne tre andre grunnleggende prinsipper som ble slått fast i tilleggsmeldingen, og som har vært førende for behandlingen av dette lovforslaget: For det første var det viktig for oss å etablere et tidlig kvotesystem mest mulig likt det systemet som EU legger opp til, av hensyn til konkurranselikhet for norske bedrifter i forhold til sine konkurrenter i EU. For det andre var det viktig å utforme et system som sikrer at bedrifter vil være levedyktige etter at Kyotoprotokollen trer i kraft i 2008, at de ikke vil få økonomiske problemer og i verste fall må innstille sin aktivitet i perioden med det nasjonale kvotesystemet på grunn av særnorske regler i denne perioden. For det tredje var det ikke minst et førende prinsipp når det gjaldt spørsmål om gasskraftverk, at disse ikke skulle få dårligere rammebetingelser når det gjelder klimagassutslipp, enn det som er vanlig for gasskraftprodusenter i andre EØS-land. Høyre er fornøyd med at alle disse prinsippene synes ivaretatt på en god måte i den odelstingsproposisjonen som nå ligger til behandling. For å nå vårt ambisjonsnivå er det nasjonale kvotesystemet for perioden 2005–2007 bygd opp rundt to hovedpilarer som til dels avviker noe i forhold til føringene som ble lagt i tilleggsmeldingen, men som ivaretar det viktigste, nemlig resultatet i form av reduserte klimagassutslipp i forhold til å oppnå vårt ambisjonsnivå. Endringene er i hovedsak en konsekvens av å tilpasse vårt kvotesystem til det systemet EU legger opp til. Den ene hovedpilaren er at bedrifter som i dag ikke har CO2-avgift, skal få CO2-virkemidler gjennom å bli en del av det tidlige kvotesystemet. Dette er bedrifter som i dag ikke har noen incentiver til å redusere sine klimagassutslipp, og Høyre er fornøyd med at disse nå tas inn i det tidlige kvotesystemet. Bedrifter som i dag har CO2-avgift, enten den er hel eller halv, er foreslått holdt utenfor kvotesystemet i denne perioden. Tanken bak dette ligger i at bedriftene allerede har et incentiv gjennom avgiften til å redusere sine utslipp, og at vi ved å innlemme disse i kvotesystemet ville redusere deres incentiver i forhold til denne type tiltak. Imidlertid er det viktig ut fra hensynet til konkurransedyktighet at det ikke medfører store ulemper å stå utenfor kvotesystemet. Treforedlingsindustrien har påpekt ulempen med å stå utenfor kvotesystemet, mens deres konkurrenter i EU er innenfor kvotesystemet. Jeg er derfor glad for den enigheten som er oppnådd i forhold til at denne problemstillingen vil bli belyst ved at Regjeringen vil rapportere tilbake om dette i revidert nasjonalbudsjett til våren. Den andre hovedpilaren proposisjonen bygger på, er en forpliktende avtale mellom Miljøverndepartementet og Prosessindustriens Landsforening, PIL, om en reduksjon på 20 pst. i disse bedriftenes klimagassutslipp i forhold til 1990-nivå. Årsaken til at disse bedriftene ikke inngår i det tidlige kvotesystemet er at tilsvarende bedrifter i EU er holdt utenfor i denne perioden. For å sikre at konkurranseevnen ikke forringes som følge av det tidlige kvotesystemet, samtidig som målsettingen om reduserte klimagassutslipp fra behandlingen av tilleggsmeldingen ligger fast, har Regjeringen i stedet valgt å inngå en egen avtale med dem om reduksjon i deres utslipp av klimagasser. Når det gjelder tildeling av utslippskvoter i denne tidlige kvoteperioden, er prinsippet om gratis kvoter valgt – og ikke salg eller auksjonering, selv om dette kunne gitt staten inntekter. Vi stiller oss bak prinsippet om tildeling av gratiskvoter fordi det viktigste denne perioden er å få en læringseffekt i forhold til systemet som sådant. Hovedtilnærmingen vil være at den enkelte bedrift får tildelt 95 pst. av kvotene gratis, og at de resterende 5 pst. må dekkes inn enten ved klimagassreduserende tiltak i egen bedrift, kjøp av kvoter eller bruk av de andre mekanismene i Kyotoprotokollen. Det må i denne sammenheng understrekes at tildelingen av gratiskvoter skal være gjenstand for en individuell behandling, hvor hensynet til mulighetene den enkelte bedrift har for klimagassreduserende tiltak, vurderes, og tilsvarende kostnadsnivået ved denne type tiltak. Dette er spesielt viktig når det gjelder de såkalte crackerne, og derfor har vi også understreket nettopp det poenget i vår innstilling til Odelstinget. Jeg er glad for denne presiseringen siden ulike land innen EU har valgt en ulik tilnærming til hvorvidt crackerne er innenfor eller utenfor det tidlige kvotesystemet. Hensynet til konkurranselikhet gjør det derfor nødvendig å ha et våkent øye med akkurat denne kategori bedrifter. Vi har lenge hatt fokus på forsyningssikkerhet og energibalansen i Norge, og de aller fleste er enige i at vi er sårbare som følge av at elektrisitetsforsyningen vår i all hovedsak er basert på vannkraft. Selv om vi denne høsten har hatt rikelig med nedbør, forandres ikke det faktum at vi er utsatt ved nedbørsfattige perioder. Derfor er det gledelig at Naturkraft har varslet at de ønsker å benytte konsesjonen til å bygge et gasskraftverk på Kårstø. For denne bransjen er forutsigbarhet viktig, og derfor er det meget positivt at Regjeringen har foreslått å innlemme denne type bedrifter i kvotesystemet, på lik linje med det som skjer med tilsvarende energiverk innenfor EU. Denne føringen ble også lagt i tilleggsmeldingen. Regjeringen har lagt opp til at Norge knytter seg opp til EUs kvotesystem gjennom en bilateral avtale. Miljøvernministeren tok initiativ til en slik avtale tidligere i høst. Selv om det har vært noe ulike signaler om muligheten til å gjøre dette, synes det som om Norge vil få aksept for denne tilnærmingen. Ved å ha en bilateral avtale vil Norge stå friere til utformingen av våre klimavirkemidler. Hvordan tilnærmingen til EU etter 2008 skal være, sies det ikke noe om i denne proposisjonen. Uansett tilknytningsform er det viktig å sikre konkurranselikhet for norske bedrifter med bedrifter i land innenfor EU. Dette lå som en føring for denne proposisjonen, og dette prinsipp må også være førende i det videre arbeidet framover. Norge har under ulike regjeringer hatt en aktiv holdning til å bekjempe klimagassproblematikken. Denne aktive holdningen er videreført i denne odelstingsproposisjonen. Avslutningsvis vil jeg takke Arbeiderpartiet for et konstruktivt samarbeid om denne saken.