Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2008-12-18:
Det har vært interessant å høre representanten Holmås’ beskrivelse av den planøkonomien som Regjeringen har lagt til rette for gjennom denne høsten. Det slår meg da at man har hatt for øye en rentenedsettelse som det eneste viktige først, før man kunne komme med budsjettpolitiske tiltak utover det som lå i statsbudsjettet for 2009, framlagt i begynnelsen av oktober. I ettertid tror jeg ikke det skal så mye fantasi til for å se at rekkefølgen for så vidt burde vært den samme, men intervallene av en helt annen karakter. Og det var faktisk også noen partier som i sine alternative budsjetter foreslo en litt annen innretning ut fra den situasjonen vi så, og som endret seg dramatisk på ganske kort tid. Det er også slik at de fleste andre land har gjennomført betydelige tiltak, også budsjettpolitiske, lenge før denne regjeringen har til hensikt å gjøre det. Så er vi glad for at det i hvert fall varsles at man vil komme tilbake i januar/februar med budsjettpolitiske tiltak, selv om man har avvist ethvert forslag inntil nå, også inkludert mulige vedtak som kunne vært fattet i Stortinget i dag i forbindelse med salderingen av inneværende års budsjett. Det er riktig, som komiteens leder sa i sitt innlegg, at dette er ikke tid og sted for å fremme de mest omfattende endringer av et budsjett som har en løpetid på rundt 14 dager fra nå. Men det er allikevel mulig å gi noen få signaler som kan bidra til at det er noe som kan skje uten opphold fram til vi får en krisepakke i januar/februar, som faktisk skal behandles her på huset – men effekten av den vil ikke komme før lenge etter det. Det gjelder, som nevnt før, noen få områder: rentekompensasjon for skoleanlegg og kirkebygg, som økes – et forslag vi hadde også innenfor vårt alternative budsjett for neste år – og planleggingsmidler innenfor vei og jernbane. I tillegg har vi et verbalforslag knyttet til avskrivningssatser, et forslag som flere av partiene i denne regjeringen allerede da valgkampen var på sitt heteste for tre år siden og vel så det, syntes var et godt forslag. Det stemmes altså ned i dag. – Før jeg glemmer det, tar jeg opp våre forslag, slik de ligger i innstillingen. Ut fra salderingen, altså selve proposisjonen, er det vel kanskje bare ett forslag som indikerer at vi er på vei over i en ny tid. Samlet sett vil regnskapet for 2008 se rosenrødt ut på alle fronter. Alle tall vil vise at det har vært et jubelår, bortsett fra ett tall, som Regjeringen foreslår økt. Det gjelder lønnskrav i forbindelse med konkurs, som økes med 100 mill. kr. Det er kanskje det første signalet, den første effekten, vi nå ser av begynnende oppsigelser og økende konkurser i næringslivet. Jeg vil si at de rentekuttene vi har hatt fra Norges Bank, selvfølgelig underbygger alvoret i den internasjonale finansielle krisen som vi står inne i, og som nå slår inn i realøkonomien. Samtidig må jeg si at dette fra posisjonens side i litt for stor grad, synes jeg, brukes som en begrunnelse for at man ikke tidligere har gjort noe knyttet til tiltak rettet mot realøkonomien, som det er Stortinget og Regjeringen som har ansvaret for å gjøre noe med. Den argumentasjonen begynner nå å bli forlatt, heldigvis, for hvis den skulle fortsette, ville den hindret at man tok sitt ansvar fullt og helt. I den situasjonen vi nå er i, vil jeg gjerne utfordre finansministeren på hvordan kredittmarkedet skal fungere bedre. Én ting er at vi nå mister arbeidsplasser – det er ille nok – fordi etterspørselen faller, ikke minst fra et internasjonalt næringsliv som ikke etterspør våre varer i samme grad som før, en annen ting er hvis arbeidsplasser bortfaller rett og slett fordi bedrifter og næringsliv ikke får nødvendig kreditt til sunne investeringer. Det er tragisk dersom det skjer, og det er dessverre i mange tilfeller uopprettelig. Om kredittilgangen kommer om tre måneder, hjelper det lite for en bedrift som i morgen må stenge dørene – ikke på grunn av at man egentlig er i en usunn økonomisk situasjon som sådan, men fordi man ikke får nødvendig tilgang på kreditt, som man i alminnelige tider ville fått. Jeg vil gjerne høre hvordan finansministeren vurderer den situasjonen, og hvordan Regjeringen vil følge opp framover. Til slutt vil jeg bare komme med noen bemerkninger til proposisjonen. Innenfor høyere utdanning foreslår man en økning på 160 mill. kr. Man sier i proposisjonen at man skal styrke høyere utdanning og basisbevilgningene til den. Det gjør man samtidig som man vet at denne sektoren på grunn av økte lønnskostnader og økte pensjonskrav vil gå i minus neste år. Det er for meg ufattelig at en rød-grønn regjering, etter den hvileskjærsdebatten vi hadde for ett til to år siden, nok en gang tør å sørge for et så svakt budsjett for denne sektoren i 2009. Hvis det er slik at man har tenkt å komme med noe i krisepakken eller i revidert nasjonalbudsjett, er selvfølgelig det bra, men det er ingen – overhodet ingen – kontinuitet i budsjettpolitikken overfor en så viktig sektor, hvor man kommer med noe som skal rette opp det man gjorde feil i fjor. Slik skal man forsøke å sørge for at denne sektoren har noenlunde forutsigbare rammevilkår. Det er rett og slett ufattelig at man har villet sitte stille å se på en slik behandling av en så viktig sektor over så mange år. Så har jeg lyst til å ta opp og kommentere det forslaget vi har i innstillingen, hvor det heter: «Stortinget ber Regjeringen snarest fremme forslag for Stortinget som sikrer at institusjoner innen rusbehandling og barnevern, drevet av ideelle aktører, får langsiktige driftsavtaler som gjør at de kan opprettholde et godt kvalitativt tilbud til sine brukere, og drive under langsiktige og forutsigbare rammer.» Den umiddelbare bakgrunnen for dette forslaget er at de ideelle barnevernsinstitusjoner på Vestlandet nå må stenge på grunn av den anbudspolitikken som denne rød-grønne regjeringen har stilt seg i spissen for. Vi merker at vi ikke er alene om denne kritikken. Bystyregruppene i Bergen, fra Arbeiderpartiet og SV, har sendt brev til regjeringspartiene: «Vi har ingen sans for at barnevernsungdom skal vera handelsvare, og vi kan ikkje skjøna at anbod i barnevernet er i tråd med raud-grøn politikk.» Før valget i 2005 var det bestemor som ikke skulle ut på anbud – barnevernsbarn og rusmisbrukere må gjerne komme på anbud i henhold til denne rød-grønne regjeringen. Når det gjelder rusmisbrukere, betyr det at de ideelle organisasjonene ikke lenger har avtaler. Vi får et mindre differensiert tilbud til noen av de svakeste gruppene i samfunnet, og det skjer med denne regjeringens velsignelse. Man har overhodet ikke villet gripe inn, og det brer seg også nå rundt omkring i barnevernet. Det er ufattelig for meg å se at den rød-grønne regjeringen som snakket om politisk vilje til forandring før forrige stortingsvalg, sitter stille og ser på dette.