Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2018-01-31:
La meg først få gratulere representantene fra Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre – landet har omsider fått en ny regjering. Det finnes flere mål både i Jeløya-erklæringen og i den politiske plattformen som Arbeiderpartiet er enig i. Inkluderingsdugnaden for å få flere inn i arbeidslivet, som Erna Solberg beskrev her i salen i går, er ett av initiativene vi vil støtte. Dette er en av de viktigste oppgavene vi står foran i vårt samfunn. Men støtten gjelder bare hvis regjeringen kommer tilbake til Stortinget med tiltak som virkelig følger opp de høye ambisjonene, og bare hvis inkluderingsdugnaden ikke blir en utrygghetsdugnad. For i andre høyrestyrte land har vi sett hvordan inkludering og fleksibilitet mest av alt har vært innpakning for en politikk som fører til mer midlertidighet, mer utrygghet og svakere rettigheter for arbeidsfolk. Det vil ikke få vår støtte. Både Jeløya-teksten og gårsdagens redegjørelse er i sin kjerne et gjenkjennelig politisk prosjekt for en regjering utgått av to høyrepartier, Fremskrittspartiet og Høyre, nå videreutviklet med det vi nå kjenner som det tredje høyrepartiet, Venstre. Det er en plattform med en klar retning, men det er uklarhet rundt politikken. Erna Solberg evner å plukke honnørord og vendinger mange verdsetter i samfunnet vårt: som at vi ønsker tillit og små forskjeller mellom folk, som at høy organisasjonsgrad er en styrke for samfunnet og en konkurransefordel – fikk vi høre i går – som at hver elev skal møte en godt kvalifisert lærer, som at det skal være trygt å bli eldre, som at vi skal utvikle et bærekraftig velferdssamfunn. Men selv politiske honnørord blir hule når de ikke følges opp av politikk som leverer, kanskje snarere tvert imot. Det vi ser, er at forskjellene øker over tid, kreftene som trekker i den retningen, er sterke og mange, og de kommer innenfra og utenfra. Vi ser at arbeidslivet faktisk blir mer utrygt, og det blir mindre attraktivt å være organisert. Vi styrer mot en lærerkrise i norsk skole. Vi har fått en eldreminister som bruker mest tid på en administrasjonsreform knapt noen tror på. Vi ser at vår felles velferd nå skal utfordres av mer privatisering og kommersialisering. Vi ser at kutt i skattene fortsatt er universalnøkkelen. Vi ser at viktige norske fortrinn, som det nasjonale eierskapet, skal svekkes, eller at distriktspolitiske virkemidler fortsatt skal bygges ned. På flere områder tar regjeringen et nytt skritt til høyre. Jeløya-erklæringen viser fram klare, og på noen områder klarere, skiller mellom partiene i denne sal. Det nye, imidlertid, i denne perioden er likevel at regjeringen ikke kan regne med et avklart flertall. Venstre har valgt å bli et parti i familie med Høyre og Fremskrittspartiet. Kristelig Folkeparti har valgt å holde seg i sentrum. De påpeker, med rette, at vi har fått en regjering uten referanse til vår nasjonale kulturarv. De velger seg innflytelse gjennom muligheter for flertall i Stortinget. Det gir resultater. Vi ser det allerede – som avklaringen i går av viktige flertall for å sikre bedre omsorg for folk med demens og at investeringstilskuddet skal gjelde også oppussing i eldreomsorgen, ikke bare nye bygg. I dag fremmes flere forslag som vil samle flertall, bl.a. for å sikre utvikling av gode boformer for våre eldre – enkeltforslag som samlet betyr en forskjell for mennesker. Arbeiderpartiet ser fire viktige områder hvor høyrepolitikken til denne regjeringen vil bli utfordret. For det første arbeidsliv: I Norge har vi en samfunnsmodell som har tjent oss godt, bygget på samarbeid i arbeidslivet, mange i arbeid og et velorganisert arbeidsliv. Nå er denne modellen under press. Andelen av oss som arbeider, faller. Andelen av oss som er organisert, faller nå under 50 pst. Sosial dumping, arbeidslivskriminalitet og utrygge vilkår i arbeidslivet øker i omfang. Regjeringens politikk vil gjøre dette verre. Det er ikke lenge siden Venstres leder, Trine Skei Grande, sa at hun ble «kvalm av LO». Den holdningen til det organiserte arbeidslivet synes i denne plattformen. Det uorganiserte arbeidslivet skal «anerkjennes». Fagforeningsfradraget kuttes – i 2021 vil det være på samme nivå som i 2013. Hensynet til de arbeidstakerne som står sterkest på arbeidsmarkedet, settes foran hensynet til dem som står svakest, de som trenger lover, regler og beskyttelse og en sterk fagbevegelse aller mest. Det er feil politikk på et farlig tidspunkt. Vi vil styrke det organiserte arbeidslivet, for trygghet på jobb og trygghet for omstilling i et møte med mer digitalisering. For det andre forskjeller: Det er tradisjonelt små forskjeller mellom folk i Norge. Det er rettferdig, det bygger tillit, og det letter omstilling. Nå øker de økonomiske forskjellene i Norge, sterke krefter trekker som sagt i den retningen. Politikken må kjempe imot og ikke, som regjeringen, bidra til den utviklingen. Også i neste periode skal formuesskatten, som i all hovedsak betales av de rikeste i Norge, settes ytterligere ned. Det vil øke forskjellene. Eiendomsskatten skal kuttes. Resultatet vil bli kutt i velferden i kommunene. Det øker forskjellene. Igjen er tonen en kullsviertro på at skatteletter skal gi mirakuløs effekt på økonomisk vekst. Det er høyrepolitikk på sitt mest gjenkjennelige. Det er høyrepolitikk som vil øke forskjellene. Vi vil trygge velferden som et spleiselag. Det er både rettferdig, moderne og effektivt. For det tredje velferden: I Norge har vi gått sammen om å gi folk trygghet og like muligheter. Det virker. Det er ikke privatisering av velferden som har gitt vanlige folk et skikkelig sikkerhetsnett og et velferdssamfunn som gir muligheter for de aller fleste. Regjeringen vil legge til rette for at private og kommersielle interesser skal inn på såkalte like vilkår med fellesskapet. Det er oppskriften på privatisering. Nå står vi overfor store velferdsoppgaver – vi får dobbelt så mange eldre på én generasjon, vi skal bekjempe frafallet i skolen, som er altfor høyt, sørge for kompetanse gjennom hele livet, gi gode og trygge helsetjenester til alle i hele landet, og mye mer. Det er utfordringer som vi møter best ved å satse på den offentlige velferden. Det har vist seg rettferdig, moderne og effektivt. Vår jobb er å sikre at den er trygt finansiert og godt bemannet av kompetente og trygge folk. Vi skal gi de ansatte tid, kompetanse og tillit til å gjøre jobben sin. Regjeringens privatisering tapper felleskapet for ressurser og kompetanse, slik vi ser med fritt behandlingsvalg i sykehusene. Regjeringens privatisering skaper samrøre og dobbeltroller, slik vi har fått avslørt i barnevernet. Regjeringens privatisering uthuler de ansattes rettigheter, kutter i deres pensjoner og hindrer innsyn i feil og mangler, slik vi i fjor fikk dokumentert bl.a. ved et sykehjem i Moss. Det er umoderne og gammeldags. Vi skal gjøre alt som står i vår makt for å hindre at høyrepartienes privatiseringslinje får flertall i denne sal i disse fire årene. For det fjerde arbeidsplasser: Det aller viktigste kjennetegnet ved vår samfunnsmodell er at vi har mange i arbeid. Vi har klart å skape arbeidsplasser over hele landet, ikke minst ved å bygge på norske fortrinn som oljen, gassen, vannkraften og fisken i et tett samspill mellom det offentlige og det private. Arbeiderpartiet vil satse mer på denne oppskriften, som har tjent Norge godt. Det er Norges mulighet også i møte med store teknologiske omstillinger. Regjeringen legger ikke opp til det. Regjeringen går inn for en «reduksjon i statlige eierandeler». Regjeringen vil også satse på «de brede landsdekkende ordningene» i næringspolitikken. De ordningene som målrettet er til for å skape arbeidsplasser i hele landet – i innlandet knyttet til skogen, langs kysten og i Nord-Norge knyttet til havet – kuttes ytterligere. Også her tenker vi annerledes. Norge kan bedre. Det som gir oss muligheter i vårt land, er at vi er frie mennesker støttet av sterke fellesskap, at det er mer enn honnørord og fine formuleringer, at det er en rød tråd i praktisk politikk. Slik er ikke den blå-blå-blå regjeringens politikk. Men så har heller ikke denne regjeringen flertall i denne sal, i Norges storting. Arbeiderpartiet vil derfor arbeide sammen med partiene på Stortinget for å danne flertall i saker og flertall for en annen retning for vårt samfunn i årene som kommer. Jeg tar opp de forslagene vi har fremmet.