Kjersti Stenseng (Arbeiderpartiet), 2014-04-10:
Å lansere en frihetsreform for kulturlivet er meget ambisiøst, spesielt i et land med en kultursektor som står så sterkt som i Norge, som gjennom mange år har vært et prioritert satsingsområde, og som har gjort at kunsten har kunnet utvikle seg fritt innenfor forutsigbare økonomiske rammer. Jeg er også glad for at statsråden selv har sagt at det økonomiske løftet har vært nødvendig. Det gjør at man blir tryggere på at viljen til å kutte er mindre. Norsk kulturliv trenger en statsråd med høye ambisjoner. Vi som er publikummere og kulturbrukere, trenger det. Forventningen blir ikke mindre jo mer kulturministeren prater om frihet, men utålmodigheten blir større. Jeg har litt problemer med å skjønne hva kulturministeren vil fri norsk kulturliv fra. Dersom norsk kulturliv trenger en frihetsreform, betyr det at norsk kunst, norske kunstnere, er og har vært ufrie. Er det da offentlige penger de skal befris fra? Jeg er helt enig med statsråden – jeg mener at private bør på banen i langt større grad enn i dag når det gjelder samarbeid med kulturlivet. Flere finansieringskilder gir flere føtter å stå på. Det gir rom for mer kunstnerisk utvikling. Nå må vi være forsiktige med å ta med den ene hånden og gi med den andre. Sterk offentlig finansiering med privat finansiering i tillegg er ingen trussel mot friheten, tvert imot. Det er heller ikke noe galt med holdningen til private penger blant de rød-grønne. Penger er ikke det eneste som er viktig – det er det flere som har sagt her. Det å ha kulturpolitiske ambisjoner på vegne av kunsten, det å ville noe, er vel så viktig. Tidligere kulturpolitisk talsmann i Høyre, Olemic Thommessen, sa så sent som i juli 2013 at en kulturminister må evne å framheve kulturens viktighet i et større samfunnsperspektiv. Det er jeg helt enig med ham i. Den rød-grønne regjeringen hadde kulturpolitiske ambisjoner når det gjaldt kunstens rolle. Den skulle være relevant i den samtiden den levde i. Deltakelse, demokrati, likestilling, inkludering – det er ikke enkeltaktørers ansvar, det er et felles ansvar når en også forvalter offentlige penger. Men de rød-grønne hadde ingen ambisjoner når det gjaldt å styre kunstens innhold. Jeg håper at vi får konsistens i den varslede frihetsreformen – at det handler om noe annet enn å fri oss fra offentlige penger. Og statsråd Widvey etterlyste i budsjettdebatten før jul mer offentlig debatt om innhold. Det er det flere som har gjort. Da håper jeg det betyr at vi skal diskutere kunstens plass i samfunnet, hvordan kunsten som vår viktigste fellesarena ved siden av fellesskolen, kan bidra til mangfold, kvalitet og deltakelse i det norske samfunn på kunstens premisser – at vi diskuterer rammevilkår og strukturer, og ikke kunstens innhold. En aktiv kulturpolitiker setter seg mål og har klare forventninger på vegne av det demokratiet kunsten er en del av. Avslutningsvis vil jeg også si at når statsråden har pekt på bredde, initiativ nedenfra, og at kunsten ikke skal være toppstyrt, er jeg veldig glad for å se all den aktiviteten som foregår i det året vi feirer at det er 200 år siden den største frihetsreformen for vårt land, nemlig Grunnloven. De rød-grønne ville ha med hele kulturlivet på å skape kulturfest i jubileumsåret og bevilget ekstra penger og la noen premisser for det. Det var noe av det Høyre var mest kritisk til og kalte innholdsstyring. Så håper jeg at det er flere enn meg i denne salen som i grunnlovsfeiringen landet over får anledning til å feire vårt demokrati med flotte kunst- og kulturopplevelser. Det er en feiring av deltakelse, mangfold og kvalitet som jeg er helt overbevist om ikke kommer til å true den kunstneriske friheten.