Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2018-05-08:
Representanten Michael Tetzschner ba meg slå av for kjente. Jeg kan godt slå av for kjente, men jeg slår ikke av i min politiske argumentasjon mot den språklige konservatismen som vi får presentert, bl.a. i det som representanten Tetzschner sier. Da slår jeg ikke av noen ting, fordi han, og for så vidt saksordføreren, sier flere ting som er litt bemerkelsesverdige, og som jeg håper debatten kan avklare. De sier at dette i realiteten ikke er viktig fordi det er så forståelig det som er i den eksisterende bokmålsversjonen, altså Vinje-versjonen. Men nå fikk vi høre en veldig god gjennomgang av representanten Knag Fylkesnes om hvor mange uklarheter den versjonen i virkeligheten inneholder, og hvor mange utfordringer den inneholder, også for Stortinget, med tanke på å forstå alle ordene. Jeg har jo lest dette i sin tid – godt, selvfølgelig – og jeg sliter med en god del av de forståelsene som Knag Fylkesnes også redegjorde for, og det finnes flere til. Det er sikkert representanten Knag Fylkesnes enig i. Så sier Michael Tetzschner at det handler om normal skolegang. Det synes jeg er en veldig spesiell uttalelse. For det er ikke det det er snakk om, det er vanskelige ting, juridiske forståelser av ords betydning, som tilhører en annen tid og en annen setting, som skal brukes i det moderne Norge. Derfor slår jeg ikke av for kjente. For det er faktisk i så måte en viktig politisk sak som relaterer seg til det jeg hadde som hovedpoeng i mitt første innlegg, nemlig forståelsen av demokrati og folkets tilgang til å forstå Grunnloven, og dermed forstå sine rettigheter gjennom Grunnloven. Det er det viktige i saken, selvfølgelig. Så blir det sagt videre, igjen fra representanten Tetzschner, og fra saksordføreren også, at Grunnloven har en egen kulturell verdi. Ja, det er jeg helt enig i. Grunnloven har tre funksjoner: Det ene er at den skal regulere styringen av staten, det andre er at den skal beskytte den enkelte borger, og det tredje er selvfølgelig at den skal legge grunnlag for hele den demokratiske utviklingen i et samfunn. Så den er av stor kulturell verdi, det er jeg helt enig i. Kanskje vil vi få en litt spiss diskusjon om det, men historieforståelsen her er i og for seg ganske viktig å få med seg: I forrige runde, da vi behandlet alle disse tingene, mente jo også representanter for Høyre at Grunnloven, slik den opprinnelig var, var av så stor kulturell verdi at vi ikke skulle ha den på nynorsk. Jeg bare minner om det – at det liksom ikke hadde noe med nynorsken å gjøre. Til slutt stemte man for, men det var til slutt, etter lange, tunge diskusjoner langs dette sporet: at Grunnloven ikke skulle røres på grunn av dens kulturelle verdi, altså skulle ikke de hundretusenvis som har nynorsk som sitt hovedmål, ha tilgang til landets viktigste lov på sitt eget språk, under henvisning til lovens kulturelle verdi. Da spør jeg – og det er ikke retorisk engang: Er dagens språk ikke kulturelt verdifullt nok? Er det språket som folket snakker, og som vi bruker i alle våre dokumenter, og i all vår daglige omtale, ikke av stor nok kulturell verdi til at den viktigste loven kan inneholde det språket? Det mener jeg krever en forklaring i denne debatten, rett og slett. For man kan ikke bare bruke uttrykket «kulturell verdi» uten at man går inn i realiteten i det og ser på det i de sammenhenger som jeg nå har sagt. Uttrykket «overivrige forenklinger» blir også brukt om Gravers forslag, som ikke bare var Gravers forslag, men som var støttet av en tung komité, nedsatt av vårt eget presidentskap i forrige periode, som konkluderte nøyaktig med språket på felt etter felt etter felt. Vinje ville ikke ha det, og Høyre ville ikke ha det. Til slutt ble det ikke vedtatt – nei vel – av politiske grunner som jeg har forklart, men det var helt åpenbart hva Arbeiderpartiet mente om nødvendigheten av å få et tidsmessig bokmål, nettopp av de grunner som jeg nå har sagt. Og det er ikke spørsmål om overivrig forenkling. Det er rett og slett å gå til det språket vi har, som er forklarlig. Jeg synes derfor ikke at man skal bruke slike karakteristikker på det veldig gode arbeidet som Graver-utvalget gjorde, og som hadde med seg hele bredden – hele bredden – i norsk språkforskning og Norsk Språkråd, som stilte seg bak den versjonen. Det ble ikke vedtatt sist, og det blir ikke vedtatt nå. Det synes jeg er trist. Det blir da som representanten Knag Fylkesnes sa: Vi får overlate det til de kommende storting, for vi kommer ikke til å gi oss på dette, selvfølgelig. Det er en politisk kamp, det er en kulturell kamp, og det er en språkkamp, og det har alltid vært viktig i Norge, og Arbeiderpartiet viser tydelig hvor vi står.