Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2015-06-16:
Like sikkert som at etter sol kommer regn, kommer det representantforslag fra Kristelig Folkeparti vedrørende alkoholpolitikk til behandling i denne sal. I dag er vi i gang igjen, til tross for at det i samarbeidsavtalen mellom regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti og Venstre er slått fast at hovedlinjene i norsk alkoholpolitikk ligger fast. Til sammen 17 forslag er fremmet i saken. Mange av dem er preget av den moralske pekefingeren, det lille rappet over fingrene fra en pisk med snert i og tanken om at alkoholspørsmål er det kun enkelte norske politikere som forstår. Slik er det naturligvis ikke. La meg innledningsvis understreke at også Fremskrittspartiet mener at spørsmål om alkohol og konsum er viktige, sett i både et folkehelseperspektiv, et næringsperspektiv og et lov og orden-perspektiv. Man vet at Verdens helseorganisasjon oppgir alkohol som en av de tre viktigste risikofaktorene for dårlig helse og tidlig død i Europa. Derfor er det alles mål å drive aktivt forebyggende arbeid og føre en alkoholpolitikk som reduserer alkoholrelaterte skader og alkoholmisbruk. Men vi kan ikke lukke øynene for at også lille Norge er blitt en del av en stor internasjonal verden, noe som har ført til at nordmenns drikkevaner har endret seg til å bli mer kontinentale. Dette kan vi ikke forby eller regulere oss bort fra. Uansett hvor mange ganger enkelte politikere vil svinge pisken, slutter ikke Ola og Kari å drikke. Det overordnede målet med rusmiddelpolitikken er å redusere de negative konsekvensene misbruk har for enkeltpersoner, for personer rundt vedkommende og for samfunnet som helhet. Og det globale målet om 10 pst. reduksjon i skadelig forbruk av alkohol innen 2025 er noe regjeringspartiene støtter. Derfor registrerer vi med glede at tall fra Statens institutt for rusmiddelforskning viser at det norske alkoholforbruket snart er tilbake på samme nivå som i 1980, altså for 35 år siden. Dessuten synes det totale alkoholkonsumet, dvs. både registrert og uregistrert forbruk, å ha flatet ut siden 2008. Endelig viser tallene at norsk ungdom både debuterer senere med alkohol enn tidligere og også faktisk drikker mindre enn før. Jeg vil knytte noen kommentarer til ett av de fremsatte forslagene som fikk behørig omtale med ledig penn i en kommentarartikkel i Aftenposten 10. juni. Det er forslaget fra Kristelig Folkeparti og Senterpartiet, hvor man ber regjeringen komme med tiltak som begrenser forbruksdrivende produktinformasjon. Eller sagt så folk flest forstår: Man ønsker å begrense avisenes redaksjonelle omtale av øl og vin. Aftenposten spør: «Politikere vil redigere avisene. Er de fulle der nede?» Vel, jeg kan bare snakke for meg selv, og jeg er trygg på at jeg passerer greit i promillekontrollen i dag. Hva er så farlig med å la folk lese om forskjell og nyanser i smak, lukt eller fylde i de forskjellige alkoholproduktene, når forslagsstillerne fra Kristelig Folkeparti og Senterpartiet, med støtte fra Arbeiderpartiet og SV i merknads form, synes det er helt i orden om man finner den samme informasjonen på Vinmonopolets nettside? Ifølge Helsedirektoratet får alkohol følge av salt, sukker og fett på listen over de største truslene mot folkehelsen. Det er fornøyelig å lese videre i Aftenpostens kommentar fra 10. juni. Jeg siterer igjen: «Bør regjeringen gripe inn overfor Allers og Norsk ukeblad for å begrense omtalen av kaker? Hva med kokebøker? Er det for mye salt i oppskriftene? Bør myndighetene stenge cupcakebloggene? Hva med biltester? De kan være salgsfremmende, og trafikk er farlig. Hvor skal grensene gå?» Som mangeårig journalist vet jeg at redaksjonell omtale og reklame ikke er det samme. Det er tvert imot strenge etiske regler som skiller dette fra hverandre. Det klarer norske aviser – kanskje fordi dagens journalister ikke lenger smaker på godsakene i arbeidstiden, noe som i tidligere tider var ganske vanlig i norske avisredaksjoner.