trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2000-02-17:
Om jeg er mer presis enn mine venner i komiteen i Stortinget, er det vanskelig for meg å uttale meg om, men poenget er at når man sitter som fiskeriminister, må man gå ned i de konkrete virkemidlene, og det er det vi prøver å gjøre når vi jobber med FoU-avgift, og med marin forskning akkurat nå. Når det gjelder spørsmålet i forbindelse med det Arbeiderpartiet sier i sine merknader om FoU-avgiften og matching 1:1 mellom privat finansiering og statlig finansiering, har jeg lyst til å si at målet fra Regjeringens side er å foreta en kraftig generell økning av forskningen, og da vil nødvendigvis satsing på marin FoU være en hovedsatsing. Så jeg ser egentlig ikke behovet for denne presiseringen, for veksten vil komme. Den klare målsettingen Regjeringen har, er at marin forskning skal være en hovedsatsing, og da vil det bli midler der.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2000-02-17:
Markedsadgang er viktig for distriktsutbygging, og jeg synes det er spennende at når markedet og forskningen møtes, får en kanskje det største potensialet for utvikling, slik det ble understreket her. Så over til spørsmålet som går på landbruket kontra fiskeriene. Jeg synes det på sett og vis blir på siden av den debatten vi har i dag, men jeg tror det går an å ha to tanker i hodet, og det er det Regjeringen har. Vi jobber for å bedre markedsadgangen for fisk, og vi jobber for å ivareta de mål som nasjonen har for landbruket.
Petter Løvik (Høyre), 2000-02-17:
Eg deler representanten Norvolls glede over at fiskeriministeren er aktivt med her i dag, og det er rett som det har vore sagt av fleire, at dei marine næringane har eit stort potensial. Den forskings- og utviklingsavgifta som no skal leggast på fiske og havbruk, er positiv, og komiteen har sagt klart frå at den skal brukast til forskings- og utviklingsarbeid som har direkte tilknyting til næringa, og eg går ut frå at det blir følgt opp. Men det er viktig at denne avgifta ikkje blir ei sovepute. Næringane må delta aktivt ikkje berre ved å betale, men også i eit aktivt samarbeid med forskingsmiljøa for at desse produkta, eller forskingsresultata, kan bli kommersialiserte og bli til vidare verdiskaping. Og viss vi skal klare å utnytte det potensialet som ligg i dei marine næringane og i den marine forskinga, må forskinga settast inn i ein samanheng, for forsking aleine er ikkje nok. Forsking må følgjast opp med nytenking og utnytting av forskinga. Det var også ministeren inne på, men han sa ikkje noko om korleis han ville arbeide vidare med dette. Eit anna punkt, som er heilt avgjerande, og der vekstpotensialet er stort i dei marine næringane, er vidareforedling av det vi allereie har, pluss ein del nye artar. Og då kjem vi ikkje utanom at ein stor del av dette må eksporterast, og vi veit at det i dag ligg handelshindringar internasjonalt som gjer at same kva vi klarer å utvikle, får vi ikkje avsett dette på ein god nok måte. Eg vil spørje statsråden om korleis næringa skal delta i samarbeid med forskinga for å utnytte resultata, og om statsråden vil medverke, m.a. gjennom WTO, til at fiskerinæringa kan få betre forhold for å utnytte kommersielt dei forskingsresultata vi vonleg skal oppnå, og kunne eksportere produkta.
Petter Løvik (Høyre), 2000-02-17:
Eg er svært glad for det svaret statsråden gav på min første replikk når det gjaldt verdien av marknadstilgjenge for marine produkt, som er ei veldig viktig drivkraft i distriktsutvikling. Vi som kjem frå kysten, veit dette, og vi er veldig glade for at ministeren no er så klar på dette området. Men la det også vere sagt at når vi snakkar om dette i samband med forskingsmeldinga, så er det fordi krevjande, nye og spennande marknader også vil vere ei av dei sterkaste drivkreftene for å få fram ein forskingsinnsats. Det er altså i møte med marknaden mange av ideane til ny forsking og ny utvikling kjem opp. Så langt er eg veldig glad for det statsråden sa. Når statsråden nemner dette med marknadstilgjenge som svært avgjerande, har eg lyst til å spørje: Kor viktig er det? Vi er alle einige om at det er svært viktig, men kan det tenkjast – i eit internasjonalt samfunn med harde konkurransereglar og til dels handelshindringar – at marknadstilgjenge for fisk, som er viktig både for forsking og distriktsutvikling, er så viktig at vi kanskje kan tenkje oss å gi litt ekstra marknadstilgjenge i Noreg for andre land når det gjeld andre næringar, utan at eg skal spesifisere desse nærare?
Petter Løvik (Høyre), 2000-02-17:
Vi har ei formidabel oppgåve dersom vi skal oppnå dei store målsettingane om auke i forskinga, og det gjeld spesielt bedriftene. 50 pst. av OECD-landa har i dag skattestimulerande tiltak, og det har ikkje mangla på forslag frå Høgre si side om slike tiltak opp gjennom åra, bl.a. når det gjeld overprisavskriving. No kjem Hervik-utvalet, som statsråden nettopp sa, med innstilling den 1. mars, og eg reknar med, etter det som er sagt i dag, at vi får ta stilling til den i vår, og at konkrete forslag vil kome i statsbudsjettet for 2001. Det er vel det som er bestillinga til Regjeringa. Ei anna problemstilling som er lite omtalt både i meldinga og i innstillinga, men som begynner å tvinge seg fram, er det som no skjer med den sterke internasjonaliseringa i næringslivet. Det eg kjenner best til, er dei maritime næringane, som er viktige både i statsråden sitt heimfylke og i mitt heimfylke. Fleire av desse bedriftene har no blitt del av internasjonale konsern. Desse bedriftene har i dag sterke forskings- og utviklingsavdelingar i Noreg, men det er heilt klart at som del av internasjonale konsern vil forskings- og utviklingsavdelingane bli plasserte der rammevilkåra og det faglege miljøet er best. Dette kan vere både ein trussel og ei mulegheit for norske bedrifter og for norsk forsking. Men eg føler at denne problemstillinga som begynner å trengje seg på, er det verdt å ha litt ekstra oppsyn med. For det er klart at det er ille dersom dei få store forskingsavdelingane vi har, eller nokre av dei iallfall, skulle forsvinne utanlands på grunn av for dårlege rammevilkår. Det vil også kunne bety at andre delar av verksemdene forsvinn ut. Eg vil gjerne ha statsråden sin kommentar. Kva konkret kan vi gjere for å unngå dette?
Petter Løvik (Høyre), 2000-02-17:
Svaret på det som representanten Husøy etterlyste, er å gi gode rammevilkår til næringslivet, gi dei skattar og avgifter som liknar meir på Høgre sine forslag enn det som har blitt vedtatt i Stortinget. Det er den viktigaste enkeltfaktoren. Så til det eg bad om ordet for. Det meste er sagt, og det meste er sagt på ein veldig bra måte når det gjeld forskingsmeldinga. Men her er ein del kommentarar frå Arbeidarpartiet si side som vi ikkje kan la stå heilt uimotsagde. Spesielt har representantane Norvoll og Konglevoll prøvd å skape eit inntrykk av at fleirtalet, og spesielt Høgre, ikkje vil satse på forsking i regionane. Dette er ein merkeleg påstand. Det er eit stort fleirtal i denne salen, og i innstillinga, som har sagt i klartekst at dette skal vi satse på. Og i tiltru til at distrikta er i stand til å levere den same kvaliteten – minst – som andre delar av landet, ser ikkje eg nokon motsetnad mellom det som er det aller viktigaste, kvalitet og konsentrasjon om sterke miljø, og det som dei påstår frå Arbeidarpartiet si side at vi ikkje vil gå inn for, nemleg ei regional fordeling. Men det er eit godt stykke veg frå å seie det til å gå inn på det konkrete som Arbeidarpartiet har foreslått – som har blitt sagt veldig sterkt av dei same to representantane, men som av naturlege grunnar ikkje vart nemnt av siste representant, Husøy – nemleg at forskingsdelen i Nord-Noreg skal opp på landsgjennomsnittet. Å skulle begynne med ei regional fordeling og sementering meiner vi frå Høgre si side er fullstendig uansvarleg. Ei relativ styrking av ein landsdel opp til eit gjennomsnitt, same kva landsdel det er, vil måtte føre til ei relativ svekking av andre landsdelar, i og med at det vil vere veldig vanskeleg å få alle over gjennomsnittet. Og då kan det vere freistande å spørje Arbeidarpartiet: Er det miljøa i Trøndelag, er det miljøa på Vestlandet, er det miljøa på Sørlandet, er det miljøa på Austlandet som skal svekkast for å oppnå det som Arbeidarpartiet no seier, at ein av landsdelane skal opp på gjennomsnittet? Eg synest også at dette vitnar om ei innsikt i korleis forsking og utvikling skjer i praksis, som er forholdsvis svak, for her skjer stadig endringar. Nokre gonger vil prosjekt gå til eitt miljø, andre gonger til eit anna miljø, og dersom vi sementerer dette, kan vi risikere at veldig gode prosjekt ikkje blir gjennomførte fordi vi har sagt at så og så mange prosent skal gå til kvar landsdel.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-02-17:
For det første når det gjelder finansiering av de gode ideene og å få til det forskningsbaserte næringsliv, få til fødslene som vi trenger av de mange nye bedrifter basert på forskningens resultater, trengs det enda mer kapital enn i dag til å ta risiko i en tidlig fase. Det er min klare oppfatning at det offentlige må ha en sentral rolle i finansieringen av den type prosjekter i en tidlig fase, for risikoen er så stor at markedet ikke fungerer. Da blir det markedssvikt, og da har det offentlige en jobb å gjøre. Denne regjeringen har her bidratt til å forsterke viktige virkemidler. Vi har økt de regionale såkornfondene betydelig. Vi har satt i gang et helt nytt prosjekt, et prosjektutviklingstilskudd, som nylig også er godkjent av ESA, på 100 mill. kr., som over en periode skal brukes til å stimulere til forskningsresultater i forskningsmiljøene våre, og som kanskje også kan bidra til å bryte ned litt av den psykologiske sperren som er mellom det å være forsker og det å gå ut og lage butikk av forskningsresultatene. Men her trengs mer, og jeg tror vi alle har behov for å tenke nytt om hvordan vi kanskje kan bruke statens kapital, flytte noe av statens kapital fra trygge, ordinære plasseringer til å ta den viktige samfunnsoppgaven det er å ta risiko. Næringsnøytralitet har vi definitivt ikke. Vi har en næringspolitikk i Norge som tradisjonelt har vært orientert mot å løse konkrete oppgaver innenfor ulike næringer. Næringsmeldingen la til grunn at vi i forsiktig grad må legge noe mer til grunn for næringsnøytralitet. Jeg har aldri trodd på noen gjennomgående næringsnøytralitet. Det vil være en umulighet. Men man må i det offentlige i noe mindre grad prøve å være beslutningstaker og ha meninger om hvem som skal lykkes, og hvem som ikke skal lykkes, for det vet de ofte best de som har skoene på. Jeg går ut fra at når bl.a. næringskomiteen la avgjørende vekt på å trekke landbruksvirkemidlene inn i SND-systemet, er det for å se potensialet i distriktsutviklingen noe mer uavhengig av konkrete næringer og prosjekter. Når det gjelder det siste spørsmålet, kommer Hervik-utvalget med sin innstilling om noen få uker. Da vil vi kunne diskutere bidrag fra næringen selv.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-02-17:
Til den første problemstillingen: Stortinget og samfunnet for øvrig vil jo kunne delta i den debatten for fullt når Hervik-utvalgets innstilling kommer. Den er varslet 1. mars, og det siste tyder på at den vil bli overlevert noen ytterst få dager etter det. Da blir det knapp tid, men det bør være mulig ved å kaste seg fort rundt og ved kontinuitet i regjeringsarbeidet å få iallfall viktige synspunkter rundt dette fram til revidert nasjonalbudsjett. Det er mange av oss som har vært opptatt av disse tankene tidligere. Jeg tror at det i løpet av min tid her i salen, fra 1993, har vært en bred mindretallsenighet om overprisavskriving. Jeg tror at Høyre, Venstre, Kristelig Folkeparti og SV stod sammen om et slikt mindretallsforslag om overprisavskriving i forrige periode. Senere vet vi at det har kommet andre synspunkter på hvordan skattestimulansene må være, og vi regner med at dette utvalget vil gi oss en bred og fornuftig faglig gjennomgang av den beste måten å gjøre dette på. Men jeg tror det er nødvendig, selv om det allerede i dag er skattemessig gunstig for bedriftene å bruke penger på forskning, at vi må snakke enda tydeligere til bedriftene om dette gjennom skattestimulanser, for å sikre at man så å si ivaretar sin egen interesse på en god måte. For det er svær avkastning på å satse på forskning, både for bedriften, men også for samfunnet for øvrig. Derfor tror jeg vi bør være utålmodige når det gjelder å ta tak i dette arbeidet, også på politisk nivå. Når det gjelder betydningen av nasjonalt eierskap og at vi gjennom de eiere som måtte være der, sikrer at helt sentrale hovedkontorfunksjoner, forskningsavdelinger, «centre of excellence»-funksjoner og hva det måtte være, blir i landet, deler jeg fullt ut de synspunkter som representanten her gir uttrykk for. Det er det viktig å fokusere på. Det er først og fremst gjennom ett virkemiddel vi kan sikre at denne aktiviteten blir i Norge: at vi har gode, generelle rammevilkår, og at vi har de hodene som trengs. Den kommer til å være i landet så lenge vi kan tilby hodene og arbeidskraften. Det må være i fokus først og fremst.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-02-17:
Det er en så god stemning i stortingssalen i dag, og det er en så bred enighet om store og viktige nasjonale spørsmål som langt på vei bør løftes opp og utover partimarkeringer. Det tror jeg er viktig, for vi står overfor et nasjonalt oppbrudd når det gjelder å sikre framtidens Velferds-Norge, og da er det nødvendig at vi klarer å løfte dette opp på det nivået. Representanten Konglevoll inviterer i og for seg retorikeren i meg til å ta tak i dette, men det vil jeg ikke først og fremst gjøre nå. Jeg har vært med når vi har slåss for å få igjennom såkornfond og mange av disse ordningene, og jeg kjenner jo til hvem som har vært skeptiske og litt motstandere av disse ordningene opp gjennom tidene. Jeg syns heller det er viktig at vi kommer til en erkjennelse fra ulike ståsteder og blir enige om at fra i dag av tas det et bredere – og tverrpolitisk – tak rundt det å løfte forskningsinnsatsen og innsatsen for å få til gryende bedriftsliv rundt omkring i forskningsmiljøene på en ny måte. Regjeringen har gjennom disse årene fremmet sine forslag rundt dette – nye tilskuddsordninger som nettopp er rettet inn mot våre akademiske miljøer, og styrking av såkornfond – og på den måten bidratt til kommersialisering. Jeg tror det er vanskelig å måle i en så tidlig fase. Mange av disse regionale såkornfondene har jo først blitt etablert og kommet opp og fungert på slutten av fjoråret, og det å begynne nå å måle dem etter hvor mange bedrifter man har kommet i kontakt med, blir litt for tidlig. Dette er nok til dels en litt langsiktig innsats, og det er en krevende og vanskelig oppgave å plukke ut de gode ideene og satse på dem. Her trenger vi at de mange blomster blomstrer. Så det å sette ett miljø i Trondheim opp mot et annet miljø i nærheten, er det ikke det store poenget i. Vi må ha konkurranse mellom disse miljøene, og de må kunne samarbeide for å få til mest mulig. Vi må ha et mangfold av virkemidler som bidrar til det jeg tror vi alle er enige om, og som den brede enigheten i debatten har vist at vi nå gjør til en nasjonal oppgave. Selv om alt er kostnader fra et finanssynspunkt, er noen kostnader bidrag til inntekts ervervelse. Det må vi huske på. Dét er ikke alle utgifter som blir vedtatt i denne salen.
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2000-02-17:
Det viktigste å slå fast i denne debatten er at forskning ikke er luksus, men en forutsetning for kvalitet i et stadig mer komplisert samfunn. Forskningen er verdifull. Den kan ofte, men ikke alltid generere økonomiske verdier, men det er selvsagt ikke økonomisk gevinst som er forskningens mål og mening. Derfor ble jeg provosert når det på et NHO-seminar hevdes at patentering er en forutsetning for at det skal være interessant å forske. Jeg vil hevde at det er forskningen som gjør det interessant å forske. Forskningen må selvsagt også ha rom for andre enn kremmersjelene. Forskningsmeldingen varsler en helt nødvendig, men ikke desto mindre gledelig økt satsing på forskning i Norge. Jeg er også glad for at medisinsk, helsefaglig forskning skal være et av satsingsområdene. Det er helt nødvendig av hensyn til kvaliteten i vårt helsevesen. Men norsk medisinsk forskning møter i dag store utfordringer. Den relative andel av medisinske doktorgrader i 1990-årene er betydelig lavere i Norge enn i Danmark, Finland og Sverige. Totalt ble det avlagt 70 pst. flere doktorgrader i medisin i Danmark, omtrent dobbelt så mange i Finland og over fire ganger så mange i Sverige som i Norge. Dette må bedres. Det er også en utfordring at vi er et lite land med små fagmiljøer som er svært personavhengige og dermed sårbare. Det er derfor viktig når flertallet i sosialkomiteen i forbindelse med gjenopptak av medisinerutdannelsen ved Sentralsykehuset i Akershus understreket at dette må følges opp med tiltak ved de andre medisinske fakultetene, spesielt ved å øke antallet doktorgradskandidater, stipendiater og postdoktorstipendiatstillinger for å sikre rekrutteringen. Til medisinsk forskning er det spesielt viktig å rekruttere leger med henblikk på å sikre at den medisinske forskningen også blir pasientrettet. En annen utfordring er aldersprofilen. Svært mange vitenskapelige toppstillinger innehas av menn i sin beste alder, og man må derfor regne med stor avgang i tiden fram til 2010. Dette retter søkelyset på behovet for positive stimuleringstiltak for å rekruttere leger til forskerstillinger. Slik jeg ser det, er lønnsforholdene her et til dels avgjørende hinder. En lege som er genuint interessert i å forske, og som har gode arbeidsforhold, kan saktens tåle noen år med relativt lave inntekter. Interessant og spennende arbeid kan være en god kompensasjon for forskeren. Det er ikke sikkert at forskerens familie føler det helt på samme måten. Hvis forskning blir skilsmissegrunn, har vi en dårlig forskningspolitikk og dårlig familiepolitikk. Jeg er glad for at Regjeringen og komiteen understreker betydningen av internasjonalt samarbeid. Jeg er enig i at forskningssamarbeidet innen rammen av EØS-avtalen sikkert vil bli stadig mer omfattende. Men verden er større enn EØS, og bl.a. innen områder av medisinsk forskning vil f.eks. USA og land i den tredje verden være mer interessante samarbeidspartnere. Spesielt i forhold til u-landene har vi mange muligheter, utfordringer og spennende oppgaver.
Inger Lise Husøy (Arbeiderpartiet), 2000-02-17:
Det er veldig bra at det nå tas et skikkelig krafttak for forskning, og at det legges såpass stor vekt på den næringsrettede forskningen. Det er jo det vi skal leve av i framtida, som flere har vært inne på. Den forskningen vi satser på i dag, skal gi arbeidsplasser i Norge og redde distriktene og velferdsstaten, og på sikt også dekke opp for tapte inntekter fra olje- og gassvirksomheten. I dette perspektivet er jeg opptatt av at vi også legger til rette for økt verdiskaping i Norge, og at vi ikke selger unna for mange viktige eierinteresser på produksjonssiden. Jeg tror at vi må se forskning og utvikling, produksjon, foredling og distribusjon i sammenheng, og jeg er redd for konsekvensene dersom for mye av norsk oppdrett og annen marin produksjon blir solgt til utlandet. Norge har et naturlig fortrinn for oppdrett, og også utenlandske eiere vil selvsagt benytte seg av dette. Men hva vil skje over tid når vi skal høste av dagens innsats i forskning og utvikling? Det er ingen enkel debatt, det er store norske eierinteresser også i utlandet, men det er en veldig viktig debatt om vi vil høste som vi sår også i forhold til hva vi gjør på eiersiden. I dag går fristen ut for å gi bud på nye Hydro Seafood, og det nederlandske Nutreco er trolig mest aktuell fordi de, ifølge – jeg tror det var – Dagsrevyen i går, vil gi høyeste bud. Har Regjeringen noen meninger om det? Og nå ser jeg at finansministeren er her, så kanskje får vi et svar også. Finnes det noen strategi for å sikre en viss produksjon på norske hender, i Norge, eller er det slik at vi nå satser veldig mye på marin forskning som andre land vil dra inn profitten av i framtida? Jeg gir, som sagt, en helhjertet tilslutning til denne satsingen, men storting og regjering må også ha noen mening om og styring med hvordan vi skal sikre mest mulig verdiskaping hjemme på våre egne satsningsområder. Dette gjelder ikke bare oppdrett, det gjelder også de enorme mulighetene vi har for produksjon av nye produkter og tjenester som kommer som et resultat av FoU-innsatsen. Har Regjeringen noen strategi på eierskapssiden, en strategi for å ivareta bruken av landets interesser og landets ressurser? Det skjer altså nå så store strukturelle endringer veldig raskt, bedrifter skifter eiere over landegrensene veldig raskt. Jeg syns at også disse tankene hører med i debatten i dag, og vi ser fram til å få Regjeringens synspunkt på det.
Inger Lise Husøy (Arbeiderpartiet), 2000-02-17:
At statsråden skal følge opp det Stortinget sier, er jo en selvfølge. Men jeg vil gjerne spørre hva som er statsrådens mening, fordi både Riksrevisjonens rapport og komiteinnstillingen – og dette er også kjent fra mediebildet og fra forhandlinger ellers – peker på problemer som egentlig flere riksrevisjonsrapporter har pekt på. Er statsråden fornøyd med situasjonen? Mener statsråden at den stortingsmeldingen som lå til grunn for personalpolitikken og lønnspolitikken, er vellykket, eller er den mislykket? Man greier åpenbart ikke å holde på kompetent og ettertraktet arbeidskraft. Jeg vil gjerne høre statsrådens mening om det, og eventuelt hva statsråden har satt i gang av tiltak for å nå den målsettingen som det har vært enighet om gjennom mange år.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2000-02-17:
Det hersker ingen tvil om at forskningen er meget viktig for verdiskapingen i norsk næringsliv. Situasjonen for oss er at vi i løpet av en 20-årsperiode trolig må fordoble verdiskapingen i et konkurranseutsatt næringsliv. Hvis vi ikke får det til, vil det sannsynligvis bli nødvendig med smertefulle kutt i våre kollektive velferdsgoder. Den internasjonale konkurransen for vårt næringsliv kan best sammenliknes med en tredemølle som går fortere og fortere. For å beholde konkurransekraften må forskningsinnsatsen økes betydelig. Denne regjeringen har sett den utfordringen og har startet på en opptrappingsplan for forskningen. En vekst i Forskningsrådets bevilgninger er ikke nok i seg selv. SNDs aktivitet overfor forskningsparker og regionale forskningsmiljø skal styrkes betydelig, bl.a. gjennom opptrapping av FORNY-programmet. Ordningen med såkornfond, og en utvidelse av den, er også veldig positivt. Det jeg ønsker å melde spesielt, er potensialet som ligger på det maritime området. Når det gjelder fisk, har vi vært en råvareprodusent og ikke særlig kreative når det gjelder å utnytte de mulighetene som finnes. Næringen har hatt lav egenfinansiering gjennom FoU, og nå er næringen enig i at det skal innføres en forskningsavgift, som for øvrig er en oppfølging av de merknader som Stortinget gjorde ved behandlingen av St.meld. nr. 51 for 1997-98 Perspektiver på utvikling av norsk fiskerinæring. Havbruksnæringen og fiskerinæringen er spådd en lys framtid. Det snakkes om økt eksport fra 30 milliarder kr i dag til kanskje 250 milliarder kr innen noen få tiår. Hvis en skal oppnå slike resultat, er en nødt til å se på hele ressursen fra havet. Sentralt her i tiden som kommer, vil være å utnytte de biproduktene som i dag ikke blir tatt godt nok vare på. Det har foregått en gradvis økt verdiskaping hva biprodukt angår, fra 300-400 mill. kr tidlig på 1990-tallet til omtrent 1 milliard kr nå. Utviklingen av biproduktsektoren har med forsvarlig ressursutnyttelse å gjøre, der mest mulig av de verdifulle proteinene som tas opp av havet, må tas vare på. Dette er jo også i tråd med de miljøpolitiske målsettinger om økt verdiskaping uten å øke forbruket av råvarer. Det er mange spennende områder på denne sektoren når det gjelder utnyttelse av enzymer og andre biokjemikalier fra fisk. Jeg er glad for at den maritime forskningen vil bli et satsingsområde i tiden som kommer, og – som sagt – her ligger det store muligheter hvis vi nå skikker boet vårt på en bra måte.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-02-17:
Bare ganske kort. Jeg føler et behov for å forsikre både finansministeren og også statsministeren og i og for seg også andre statsråder om at vi ikke har noe ønske om å søke å ansvarliggjøre enkeltpersoner i Regjeringen for de utfordringer man her står overfor, men det er klart at her må de enkelte statsråder sammen med de øvrige ledelseselementene i staten ta et ansvar for å få gjort noe med det. I enkelte deler av statsforvaltningen inngår man lederlønnskontrakter, der man får ekstra betalt for å ta et lederansvar. Og er man ikke i stand til engang å levere et godkjent regnskap, er det grunn til både for den enkelte statsråd og i og for seg også for Stortinget til å stille spørsmål ved om kontrakten er oppfylt. Vi ser meget alvorlig på dette. Vi må se hvordan dette ordner seg etter hvert, men det vi nå klart understreker og presiserer, er at dette må settes i fokus på alle ledelsesnivåer.
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-17:
Dokument nr. 1 fra Riksrevisjonen har nå i sitt innhold blitt et svært sentralt dokument i statsforvaltningen. I en del år har Riksrevisjonen påpekt at regnskapsføringen i ulike departementer og underliggende avdelinger har vært mangelfull. En samlet komite ser alvorlig på at Riksrevisjonen i sakens anledning har vært nødt til å tilskrive Statsministerens kontor for å påpeke alvoret og forsikre seg om at det settes fortgang i arbeidet med å forbedre rutinene. Utvilsomt er det viktig at regnskapsarbeidets kvalitet gis en høyere prioritet i hele forvaltningen. Ingen er tjent med ufullstendige eller ikke oversiktlige regnskap. Det må gis et riktig bilde av den drift som gjøres. Komiteen er kjent med at Statsministerens kontor har anmodet Finansdepartementet om snarest mulig å iverksette tiltak som forbedrer den situasjon som nå – ikke minst – komiteens leder har berørt. Forutsetningen må være at regnskapene for departementene må bli bedre etter dagens forskrifter. Ingen er tjent med at vi ikke har gode regnskapsrutiner. Nå må det da også tilføyes at det er blitt innført nye rutiner i departementene i den senere tid, og jeg vil tro at det kanskje er mangel på en del mannskap i departementene for å kunne gjennomføre regnskapene på en god måte. Men dette skal selvfølgelig ikke frita departementene eller unnskylde situasjonen, man må snarere presisere at det er behov for mer ekspertise på området. Som saksordfører for Fiskeridepartementets og Samferdselsdepartementets saker vil jeg også gjøre oppmerksom på at behandlingen av én sak under Fiskeridepartementet, om manglende avstemming og dokumentasjon i Kystverkets regnskap for 1998, og sak nr. 3 under Samferdselsdepartementet, vedrørende FATIMA, er tatt ut og vil bli behandlet på en dertil egnet måte på et senere tidspunkt. Det vil vi da komme tilbake til. For øvrig henviser jeg til komiteens merknader og anbefaler innstillingen.
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-17:
Dokument nr. 3:2 omhandler saker fra Samferdselsdepartementet, Sosial- og helsedepartementet og Utenriksdepartementet, herunder saker under statsråden for utvikling og menneskerettigheter. Jeg vil henlede oppmerksomheten på ett av saksfeltene. I 1997 ble Statens investeringsfond for næringsvirksomhet i utviklingsland opprettet, det såkalte NORFUND. Formålet er å medvirke med egenkapital og annen risikokapital i tillegg til å gi lån og stille garantier for på denne måten å bygge opp bærekraftig næringsvirksomhet i utviklingsland, et viktig arbeid. I 1998 ble fondet tilført hele 175 mill. kr til dette arbeidet, som er særdeles viktig på dette området. I NORFUNDs styre er det oppnevnt et styremedlem fra Utenriksdepartementet. Riksrevisjonen har i brev til Utenriksdepartementet berørt dette spørsmål, knyttet til bestemmelsene i Statens personalhåndbok. En samlet komite har merket seg Utenriksdepartementets brev av 9. februar d.å. spesielt hva angår den norske stats begrensede ansvar i fondet. Dette til tross ber komiteen departementet – i forhold til styresammensetningen – vurdere de forhold som komiteen påpeker, i forbindelse med utarbeidelse av ny instruks, eller at spørsmålet drøftes med regjeringsadvokaten – dette bare som en presisering av denne saken. For øvrig henviser jeg til komiteens anbefaling.
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-17:
Som saksordfører for innstillingen om Dokument nr. 3:6 fra Riksrevisjonen har jeg behov for å komme med noen korte merknader. Prinsippet om at posten skal fram til alle til en enhetlig pris, står ved lag etter komiteens oppfatning. Utvilsomt er Postens tjenester et av flere viktige tilbud for å kunne opprettholde en desentralisert bosetting. Postens tjenester har med livskvalitet å gjøre. Det denne saken dreier seg om, er hvorvidt en har lyktes i å sette inn virkemidler som fører til at ulønnsomme posttjenester sikres i alle deler av landet. Riksrevisjonen konstaterer at Samferdselsdepartementet hittil ikke har utarbeidet tilstrekkelige kontrollrutiner for å sikre at dagens tilskottsordninger har den ønskede virkning. Komiteen peker på at ordningen med betaling for ulønnsomme posttjenester er et viktig virkemiddel for å sikre gode og likeverdige posttjenester i alle deler av landet. Etter sju års erfaring med denne tilskottsordningen er det ennå ikke etablert oppfølgingskriterier som gir gode nok tilbakemeldinger vedrørende effektiviteten av disse tilskott. Det er ikke tilfredsstillende, og sett i sammenheng med de betydelige strukturendringer som Posten har gjennomført de siste årene, bør dette selvfølgelig forbedres. Etterprøving av dagens tilskottsordning er viktig for å sikre seg mot utilsiktede og uheldige virkninger av dagens driftsform. Komiteen gir uttrykk for tilfredshet med at departementet nå vil utarbeide særskilte regnskapsregler som bl.a. skal sikre mot uheldige og utilsiktede virkninger av dagens tilskott til Postens tjenester. Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet og Høyre peker på de metodeproblemer som knytter seg til beregningen av omkostningene ved statens kjøp av ulønnsomme posttjenester. Komiteen for øvrig har ingen spesielle merknader til saken, men ønsker å få en bedre rutine, og vi forventer at det kommer til å skje gjennom signaler fra departementet. For øvrig anbefaler jeg komiteens innstilling i saken.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-02-17:
Med tanke på behandlingen av sak nr. 1 på sakskartet i dag, om forskning ved et tidsskille, og de utfordringene vi hadde på det området, tror jeg det kommer godt med at vi får både forskning og utdanning som hever nivået, noe som også departementene og statsforvaltningen kan gjøre seg nytte av. For det er stryk det som departementene har fått her. Det er betegnende for situasjonen og for «den generelle helsetilstanden» ved Statens helsetilsyn at de ikke har fått godkjent sitt regnskap. Og det er klart at det er meget alvorlig. Det er meget alvorlig med de manglene som en på område etter område innen forvaltningen har påvist her, det er ikke i henhold til det regelverket og de kravene som departementene selv stiller overfor andre etater. Fra Fremskrittspartiets side er vi glad for den enstemmige innstillingen fra kontrollkomiteen når det gjelder dette. Jeg vil også bare understreke på det sterkeste det som leder av komiteen, Jørgen Kosmo, understreket, nemlig at en også regner med at dette arbeidet nå blir fulgt opp på en skikkelig og seriøs måte fra det departementet som Gudmund Restad leder. Dette arbeidet er nødt til å få prioritet, for hvis ikke, får vi et system på sikt som gir inntrykk av at staten, departementene og forvaltningen, har ett regelsett og ett regelverk å forholde seg til, mens alle de andre har et mye strengere krav på seg for å holde seg til lover og regler. Og det er ikke sunt for det norske samfunn.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-02-17:
Det er en enstemmig komite som synes det er beklagelig at saksbehandlingen både i Helsetilsynet og ved fylkeslegekontorene, som denne rapporten omfatter, er på en måte som den ikke bør være. Vesentlige saker og veldig mange saker er forsinket, og den interne saksbehandlingen i etaten bidrar til å øke saksbehandlingstiden. Når vi ser tilbake på en tidligere sak, der Statens helsetilsyn også var inne i bildet fordi regnskapene ikke ble godkjent, ser en at Statens helsetilsyn står overfor en stor utfordring, også når det gjelder det vi behandler under denne saken. Komiteen er enig i at Riksrevisjonens vurderinger og gjennomgåelse av Helsetilsynet og fylkeslegekontorene reiser viktige spørsmål omkring etatens arbeidsmetoder, for det går klart fram at her er det mye å hente på å omlegge systemer og effektivisere. Det er for øvrig positivt at en i den senere tid har sett en positiv utvikling når det gjelder saksbehandlingstid for nye saker i Helsetilsynet. Det er også i samsvar med det pålegget som departementet kom med etter at Riksrevisjonen hadde sett på saksbehandlingstiden. Komiteen har videre merket seg, som Riksrevisjonen har understreket og sagt, at departementet skal gjennomgå både rutiner og organisering med Helsetilsynet med sikte på en bedre effektivisering også ved fylkeslegekontorene. Lang saksbehandlingstid er også der med på å gjøre at de sakene som er viktige, blir utsatt. Derfor har en enstemmig komite tiltro til at departementet og statsråden vil følge dette arbeidet videre, slik de har gjort over et par år, for å forbedre organiseringen innen Helsetilsynet og ved fylkeslegekontorene. Helt avslutningsvis er det også grunn til å understreke at retten til å klage på feil og mangler i helsevesenet ikke er lovfestet, og derfor har spesielt Helsetilsynet, med det indirekte tilsynsansvaret som det har når det gjelder det statlige tilsynet innen helsetjenesten, et viktig ansvar og et viktig arbeid å følge opp her. Da er det viktig at regnskapene er i orden, og at departementet følger videre opp, slik at en kan få en bedring for alle parter på dette viktige saksområdet.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-02-17:
Det kunne ha vært fristende å ta en diskusjon med representanten Skaug om det siste han nevnte, hvordan vi skal organisere Posten, og hvordan vi skal stille krav til Posten som gjør at vi får et posttilbud over hele landet som er godt nok i et nytt millennium. Men det er ikke det vi behandler i dag – det vi behandler, er Riksrevisjonens gjennomgang av dette. Det er klart at vi fra Fremskrittspartiets side ikke er fornøyd med den oppfølgingen som har vært fra departementets og statsrådens side her. Men rett skal være rett, det er ikke den sittende statsråden som har utført og stått for det meste i denne saken – som ikke er fulgt opp på en skikkelig måte. Her har man sett en utvikling der en ikke klarer å oppfylle de konsesjonskravene som er satt fra Stortingets side. Det er litt av en utfordring for flertallet som har lagt grunnlaget for de endringene vi har sett innen Posten, ved de føringene som er lagt. Når vi ser på oppfølgingen av konsesjonskravene, ser vi at folk får reduserte posttjenester. De får ikke posten fram. Ofte går det lang tid mellom hver gang de får posten, hvis de i det hele tatt er så heldig å få den, og mange må til og med hente posten selv. Vi ser at i første kvartal 1999 var oppnåelsesgraden kun 72,7 pst. av det som Posten hadde satt seg selv som mål. Utgangspunktet for konsesjonskravet var at 93 pst. av all A-post skulle være adressaten i hende dagen etter postlegging. Så det er klart at de konsesjonene som her er blitt gitt til Posten, ikke er oppfylt, og her har departementet og statsråden et stort ansvar overfor det norske folk. Vi har sett at den sittende statsråden faktisk har tatt fatt i dette og gjort noe med det. Det synes i hvert fall vi fra Fremskrittspartiets side er gledelig. Men når det gjelder de ulønnsomme posttjenestene, mener vi fra Fremskrittspartiets side at filialstrukturen må gjennomgås på nytt. Vi vil i likhet med Høyre åpne opp for å konkurransestimulere, altså få andre til å yte de posttjenestene som Posten, selv om den har monopol, ikke klarer å yte. Det synes vi alle skulle være tjent med. Riksrevisjonens gjennomgang og konklusjon når det gjelder helsetilstanden i Posten, og når det gjelder oppfølgingen fra Samferdselsdepartementets side, er ikke den beste, så her må tilsynsmyndighetene nå klarlegge og finne ut av hva som regnes for kryssubsidiering når det gjelder ulønnsomme posttjenester. Der ser vi at det har vært et problem. Det har vært umulig, viser Riksrevisjonens rapport ut fra regnskapssystemet og den kontrollen som er ført, å avdekke hvor mye dette har kostet i kroner og øre, og hvilken måte reglene ikke er fulgt opp på. Men jeg har tiltro til at statsråd Fjærvoll på dette området, som han har gjort på veldig mange områder, vil følge opp på en grundig og skikkelig måte som gjør at vi får en posttjeneste som både Riksrevisjonen, stortingsflertallet og Fremskrittspartiet kan si seg fornøyd med. Og det sier sitt når Riksrevisjonen, som ikke er så sterk i sine uttalelser, på et dannet språk er så kvass som den er i dokumentet som gjelder den saken som vi behandler i dag.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2000-02-17:
Lokal lønnsdannelse er viktig for å rekruttere, utvikle og beholde arbeidstakere, det er jeg enig i. Siden det nye lønnssystemet ble innført i 1991 har avsetningen til lokale forhandlinger økt noe, fra 0,25 pst. i 1991 til 0,55 pst. i 1998. Det er en liten økning, men det er også slik – som flere her har vært inne på – at det til enhver tid er opp til de sentrale avtaleparter gjennom forhandlinger å bli enige om hvorvidt lønnsdannelsen skal skje lokalt eller sentralt. Utviklingen av nivået på lokal lønnsdannelse er altså avhengig av hvordan man i frie forhandlinger fordeler midlene mellom sentrale og lokale forhandlinger. Det er sagt i undersøkelsen fra Riksrevisjonen at Arbeids- og administrasjonsdepartementet ikke har hatt god nok oversikt. Det vi har iverksatt, er en del tiltak som går på personalplaner, kompetansebehov, lønnsutvikling, tiltak når det gjelder likelønn, opplæring, konferanser, forskningsprosjekter og en del rapporteringsrutiner for å følge opp fagdepartementene med hensyn til utviklingen av lokal lønnspolitikk. Og vi har en relativt god oversikt i Arbeids- og administrasjonsdepartementet over lokal lønnspolitikk i staten. Like fullt er det selvsagt at jeg som statsråd i Arbeids- og administrasjonsdepartementet kommer til å følge opp innstillingen fra komiteen på de punktene der de har bedt departementet følge opp.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2000-02-17:
Vi har også i staten, fordi vi er inne i et stramt arbeidsmarked, behov for til stadighet å diskutere om vi har en god nok personalpolitikk når det gjelder å beholde kvalifisert personell. I så måte tror jeg vi både i staten, og i offentlig sektor ellers har store utfordringer. Det som er noe av problemet med Riksrevisjonens rapport, er at man har definert begrepet turnover ulikt. Hvis jeg skulle kunne svare helt eksakt på det, måtte man på en måte ha foretatt en kartlegging av turnover-begrepet i alle departementene. Men når det er sagt, har jeg lyst til å vise til en del arbeid som har vært gjort den senere tid. Blant annet er vi nylig ferdig med et arbeid som går på fleksibilitet i staten. Det tror jeg blir et viktig grunnlag for en tenkning om et mer fleksibelt arbeidsmarked; man snakker om helt andre arbeidstidsordninger, helt andre måter å tilrettelegge arbeidet på, og der er det foreslått en del tiltak. Når det så gjelder selve forhandlingssystemet, hvorvidt man har gått langt nok når det gjelder lokal lønnsdannelse f.eks., og når det gjelder andre forhold knyttet til lønnsdannelse, har jeg lyst til å vise til Stabel-utvalget, som skal være ferdig med sin innstilling innen utgangen av dette året, en innstilling som kanskje vil komme til å danne rammer for hvordan vi ser for oss dette med lønnsforhandlinger og personalpolitikk inn i framtiden.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-12-06:
Jeg vil foreslå Aud Blattmann og Kjell Engebretsen.
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-12-06:
Det at vi har mye nyskapning i Norge, vil også resultere i at en del av dem som starter nytt, må gi seg. Jeg synes det er flott at mange i Norge har lyst til å starte sin egen bedrift. En avisartikkel i forrige uke fortalte om en undersøkelse som viste at Norge nå er europamester i nyetableringer – fem ganger så mange som i Finland, så vidt jeg husker, regnet i forhold til innbyggertallet, og tre ganger så mange som i Irland. Det synes jeg er flott. Og jeg synes det er flott at vi har offentlige ordninger som skal hjelpe disse i gang, og som også skal hjelpe dem litt på veien, ordninger som Fremskrittspartiet vil ta bort. Jeg er sikker på at vi ville hatt langt færre nyetableringer hvis Høyres og Fremskrittspartiets politikk hadde vært gjennomført. Det er viktig at vi støtter bedrifter som ennå ikke har kommet i gang, og som ikke har begynt å tjene penger – det synes jeg er særdeles viktig. Skatt på aksjeutbytte hadde jeg ikke trodd rammet dem som ennå ikke var kommet i gang og fått overskudd. Hvis det er slik at det tas ut overskudd av bedrifter som ennå ikke har kommet på beina og står stødig, bør vi for all del ha tiltak som oppmuntrer til at kapitalen blir i bedriften. Det er det Senterpartiet er mest opptatt av. Vi er opptatt av at vi skal ha et byggende eierskap som lar verdiene i stor grad bli igjen, slik det svært ofte er i familiebedrifter. Vi har forbedret den modellen som Arbeiderpartiet la fram når det gjaldt aksjebeskatning, ved at det blir en lavere skattesats. Vi har forbedret den på det viset at det blir et fribeløp i bunnen, slik at de som tar ut et lite overskudd i form av aksjeutbytte, ikke får denne skatten. Jeg synes det er viktige forbedringer, og vi kommer til å drøfte det videre når vi skal legge fram forslag til et nytt skatteopplegg til neste år.
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-12-06:
Norge har som alternativ til EØS-avtalen en frihandelsavtale som vi tidligere hadde, og som for de aller fleste ville ha vært en god avtale. Vi har et land i Europa som heter Sveits, og som nettopp har inngått en land til land-avtale med EU om frihandel. Sveits har det ikke så aller verst i dag, ut fra at de ikke har hatt en slik frihandelsavtale som vi hadde. Jeg mener at en modell av den typen som Sveits nå er kommet fram til, kunne godt ha vært brukt som en modell også for våre forhandlinger hvis det ble slik at vi skulle si opp EØS-avtalen. Ivar Kristiansen sier at jeg ikke nevnte konkurranseutsatt næringsliv. Vi har nesten ikke næringsliv som ikke er konkurranseutsatt i Norge. Det som er minst konkurranseutsatt, er vel fiskeriene våre, på hjemmebane. Vi konkurrerer ute, men på hjemmebane konkurrerer vi lite. Og jeg er veldig godt fornøyd med at vi har en fiskerinæring, der ressursene er vernet av at fiskeriene er unntatt fra EØS-avtalen. Så har vi de områdene der EØS-avtalen gjelder, og der den skaper problemer for oss. Vi har vært nødt til å ta bort grensekontrollen, som kunne vært en god hjelp for oss i dag i forhold til matvaretrygghet. En god del i Nord-Norge og langs kysten opplever problemene ved at Norge gjennomfører EØS-kravene til fiskebruk på en strengere måte enn noen andre land, og som gjør at en del fiskebruk er nødt til å bli nedlagt. Vi kommer til å møte enda strengere krav på en rekke områder. Jeg tror at vi kunne greid oss godt uten EØS-avtalen. Det var synd at vi fikk den, og at folk ble innbilt at den var en avtale som hadde bare gode sider og som ikke hadde noen negative sider. Vi ser hver dag at slik er det ikke.
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-12-06:
Økt forskningsinnsats opp mot OECD-nivået i løpet av fem år er et felles mål for alle partiene på Stortinget. Og spørsmålet fra Karin Andersen blir litt som spørsmålet fra Ivar Kristiansen: Hvorfor har ikke sentrumspartiene greid å rette opp alt som manglet i Arbeiderpartiets budsjettforslag? Og jeg håper jo – nei, jeg håper egentlig ikke at Høyre og SV noen gang får komme i den posisjonen at de skal være med og prøve å rette opp det som noen andre har presentert. Det ble for vanskelig å nå så høyt opp med hensyn til forskningsmidlene som vi hadde ønsket, og det er fordi vi er nødt til å forhandle med et annet parti og komme til enighet innenfor rammer som også skal godtas i Stortinget. Vi håper at det snarest mulig kommer en sak til Stortinget på grunnlag av Hervik-utvalgets innstilling, som gjelder skattestimulanser til de bedriftene som satser på forskning og utvikling. Det er særlig næringslivet som henger etter, selv om også det offentlige er nødt til å bevilge mer til forskning enn det som gjøres i dag. Jeg synes det er gode løsninger enkelte næringer nå har kommet fram til, med forskningsavgift på produktene. Vi skal i morgen behandle en sak om forskningsavgift på landbruksprodukter, og vi har behandlet en sak om en slik avgift på fiskeriprodukter. Det at næringen går inn med felles midler til forskning, medfører bl.a. at det ikke bare blir de store som har god råd, som blir eiere av forskningsresultater. Jeg synes det er et stort problem i dag at såpass mye av de offentlige midlene går til spleiselag med de store bedriftene, som da får en form for eierskap til forskningsresultater. Så til ren mat, som er det store temaet nå om dagen. Jeg synes det aller første vi må gjøre, er å sørge for at vi ikke ødelegger den statusen vi har i dag. Vi har fjernet masse kontroll, som gjør at den nye kontrollen blir forferdelig vanskelig for oss, fordi vi ikke har grensekontroll lenger. Den kontrollen som vi har hatt til nå, koster 640 mill. kr, og det var planlagt for neste år. Det kan vi risikere blir fordoblet i løpet av neste år, ser det ut som akkurat nå. Det beklager jeg sterkt.
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-12-06:
Senterpartiet er positiv til at vi skal ha en aktiv stat, også som eier, og en aktiv stat som vil noe til beste for Norge. Vi synes det er selvsagt at med den kapitalstyrken vi har, må staten hjelpe til. Og det er ikke noe særnorsk, ikke på noe sett og vis. Det som kanskje er litt særnorsk, er at det er så mange som er skeptiske til staten som eier. Vi bør også utpeke satsingsområder, og vi bør satse kapitalen vår på forskning innenfor de satsingsområdene. Men også der må forutsetningen være at det skal være verdier som forblir i Norge, og at vi da bruker kapitalstyrken til å bygge med tanke på Norge. Senterpartiet er med og støtter investeringsfondet på det grunnlaget. Og vi er helt enig med Thorbjørn Jagland når han som statsminister sa at vi må si nei til bitvis salg av Norge. På siste landsmøte sa han at vi må ha mottiltak mot bedriftsslakterne. Han sa også at det er ikke-kreftene som har overtatt styringen med utviklingen i dette landet, og det må vi få gjort noe med. På grasrota i bedriftene er folk fullstendig enig i dette. Men så ser de at det som blir sagt skal skje, skjer ikke. Det er ikke noe vilje bak. Og det farligste som finnes, er at en sier at en skal gjøre en ting, og så gjør en ikke noe, som når folk fra Nycomed Pharma kommer og sier at departementet og de er blitt lurt. Det lå en plan bak å flytte farmasien fra Oslo til Øresund-området, den planen lå der – de sa det motsatte, at overtakelsen var for å styrke bedriften i Oslo – og det er bevist at slik var det, det måtte være slik, og så vil ikke departementet gjøre noe med det. Så jeg vil spørre om statsråd Knudsen mener at staten skal ville det samme som eier og som myndighet, at vi trenger et lovverk, og vi trenger vår kapitalstyrke for å sikre nasjonalt eierskap innenfor de områdene vi vil satse mest på.