Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2002-06-19:
La meg først si at det var veldig hyggelig at representanten Martin Engeset erklærte seg enig i Fremskrittspartiets prinsipielle holdning til boplikten. Jeg kan ikke erindre at han stemte for vårt forslag for noen dager siden om å få den fjernet, men det er alltid hyggelig når man fra Stortingets talerstol kan konstatere at en komitekollega fra et annet parti faktisk deler vår prinsipielle holdning. Jeg håper at han da vil arbeide for å påvirke Regjeringen, som har et annet standpunkt, nemlig å bevare boplikten. Jeg ønsker Martin Engeset lykke til i det arbeidet. Det er også mitt første poeng. I denne saken har komiteen bedt om å få alle dokumenter. Jeg tror det ble 10 cm til slutt, en kjempepapirhaug for én bolig. Og så spør man hvorfor vår konkurranseevne begynner å bli dårlig, og hvor høye skatter og avgifter vi trenger. Ja, tenk alle de byråkratene vi har holdt liv i, og alle de advokatene som tjener penger på slike saker – på et spørsmål som skulle være helt opp til kjøper og selger og ikke ha noe med myndighetene å gjøre i det hele tatt! Det vil vi oppnå ved å fjerne boplikten og la hver enkelt eier av en eiendom selv avgjøre hvor ofte man bor der, hvordan man bor der, og om man leier den ut eller ikke leier den ut. Vi får en enorm forenkling ved å fjerne boplikten. Men så er det selvsagt viktig at når den er der, skal den praktiseres relativt likt og rimelig og rettferdig. Det er et annet hensyn vi også absolutt er for. Her er det helt åpenbart for meg at det er forsvarlig å rette kritikk mot Landbruksdepartementet. Og jeg sier Landbruksdepartementet, ikke nødvendigvis landbruksministeren. Jeg synes faktisk det er forskjell på saker hvor det er åpenbart at en statsråd personlig har gjort brølere, og der hvor det er åpenbart at det er forvaltningen som har gjort brølerne uten at statsråden har vært informert. Han er konstitusjonelt ansvarlig, det er vi enig om, men det er dog forskjell i forhold til hvor mange harde angrep man kan komme med. Der departementet gjorde feil, var da man kom til en situasjon hvor det ble hevdet fra kommunen at denne eiendommen med boplikt kun hadde en pris på kanskje rundt 2 mill. kr, og selgeren mente det burde være ca. 6 mill. kr og det var en takst på det. Da var det åpenbart at ett av disse to beløpene var feil. Der sviktet departementet. Der skulle departementet ha satt seg grundigere inn i om det var beløpet på 2 mill. kr som var urimelig lavt, eller om det var beløpet på 6 mill. kr, litt mer enn det som ble gitt for naboeiendommen, som er en helt usammenlignbar eiendom og ikke kunne brukes i så henseende, som var relevant. Der gjorde departementet en elendig jobb. Jeg tror at hvis man hadde undersøkt litt mer, hadde man kommet til at det var prisen på rundt 2 mill. kr som ville vært den mer naturlige markedsmessige prisen. Så der er det absolutt grunn til å rette kritikk for dårlig saksbehandling og dårlig undersøkelse av de faktiske forhold. Det skulle ha vært gjort langt bedre i departementet. Jeg har også lyst til å rette kritikk mot kommunen, fordi kommunen hadde en sånn merkverdig fleksibel holdning til hva som skulle til for at en bolig eller en bygning skulle være å anse som en bolig istedenfor en fritidsbolig. Jeg spurte under høringen, og fikk bekreftet at sånn som boligen var, var den ikke god nok til å være helårsbolig, fordi kravene til en helårsbolig faktisk er litt annerledes i 2002 enn de var i 1909, da denne bygningen ble bygd. Sanitæranlegg og en masse ting var ikke som det skulle. Det ble anslått at det måtte påkostninger til på denne bygningen i en størrelsesorden mellom 50 000 og 70 000 kr for å få den opp mot en slik standard som man kan forvente av en helårsbolig. Da blir det jo en glidende overgang. Da kan jo hvilken som helst utedo defineres som helårsbolig, for hvis man bygger på den for 2 mill. kr, får man en fin bygning. Hvor mye skal man fra kommunens side kunne forlange at man skal investere i bygningen for at kommunen skal kunne definere den som helårsbolig? Det blir jo helt håpløst. Det blir jo som da George Bernhard Shaw hadde en nydelig ung dame på en middag og spurte om hun ville gå til sengs med ham for 1 mill. kr. Hun svarte: Ja, selvsagt, jeg er jo ikke dum! Så spurte han: Hva med 500 kr? Og hun svarte: Hva tar du meg for, en hore? – Ja, det har vi allerede etablert, nå er det prisen vi forhandler om, sa George Bernhard Shaw. Sånn blir det med kommunen. Hvor mye skal en kommune kunne legge inn av påkostninger på en dårlig bygning for at kommunen skal kunne definere den som en helårsbolig? Det er det Lillesand kommune har prøvd på. De skulle aldri ha gjort det. Det skulle aldri ha kommet på tale å omdefinere den bygningen som hadde vært fritidsbolig i 40 år, til en helårsbolig. Svaret er: Vi må bli kvitt hele denne bopliktordningen, som bare er advokatmat og innebærer økte skatter og avgifter og medfører bryderi for folk flest.