trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2003-01-23:
Det forundrer meg litt engasjementet til representanten Gjul når det gjelder brudd på møteplikten, for det synliggjør jo nettopp den store forskjellen det er mellom når Arbeiderpartiet sitter i regjeringskontorene og ikke, for Arbeiderpartiet er av en helt annen oppfatning nå. Det som er interessant med dette forslaget, er at det var justisminister Hanne Harlem som i sin tid fremmet forslaget om at brudd på møteplikten kan medføre tvangshenting, og hun gikk inn for det og sendte det på høring. Og så står da representanten Gjul og forteller om hvor brutale og kyniske regjeringspartiene nå er som går inn for en tvangshenting. Det er interessant å se hvilken linje Arbeiderpartiet har lagt seg på i justispolitikken nå, for i stedet for å ta virkeligheten innover seg og finne tiltak for å snu denne negative utviklingen, så legger de seg på SVs linje, noe som fører til at det ikke blir reagert overfor barna. Hvorfor vil ikke Arbeiderpartiet være med på dette forslaget? De sier jo i innstillingen at hvis de tiltakene som man har, ikke fungerer, vil man gå inn for forslaget. Da er det merkelig at ikke Arbeiderpartiet vil gå inn for det nå, fordi tiltakene som vi har hatt de siste tiårene, har jo ikke fungert i det hele tatt, og kriminalstatitikken viser at kriminaliteten øker, og at den blir mer brutal i forhold til barn og unge. Og da er spørsmålet mitt til Gunn Karin Gjul: Hvorfor kan de ikke være med på dette nå, når de så sent som for to år siden faktisk fremmet forslaget?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2003-01-23:
Jeg takker for rosen fra representanten Gjul for mitt engasjement. Høyre har et engasjement, og Regjeringen har et engasjement, nettopp fordi vi har sett at Arbeiderpartiet har sittet så lenge ved makten, så lenge i regjering, uten å ha gjort noen ting. Kriminalitetsstatistikken viser at kriminaliteten når det gjelder barn og unge, har økt, volden har blitt grovere, og vi har da, med justisminister Odd Einar Dørum i spissen, kommet fram til konkrete tiltak for å endre denne trenden. Det var faktisk ikke sånn, som representanten Gjul sa, at jeg var ute etter store overskrifter. Og det er ikke sånn at det for mine partifeller har vært vanskelig å svelge dette forslaget, fordi vi gikk til valg på nettopp dette. Det står i Høyres program. Vi har hatt diskusjoner om det, men det som kom fra Regjeringen, syntes vi var veldig bra. Det er offensive tiltak, som vi har gått inn for. Dessverre har ikke Arbeiderpartiet vært med hele veien, og det beklager jeg, men vi har stor tro på at disse tiltakene vil virke. Regjeringen jobber nå med mer grunnleggende kriminal- og barnepolitiske spørsmål, som barne- og ungdomskriminaliteten reiser. Det er viktig at alle partiene tar en debatt om de mer grunnleggende spørsmålene og hvordan vi skal motvirke at så mange barn havner ut på feil spor og faktisk blir barnekriminelle. Da håper jeg at Arbeiderpartiet vil være med, og at de faktisk tør å være litt offensive og rette opp noen av de feilene som ble gjort da Arbeiderpartiet satt i regjering, da det kom veldig lite – noe vi kanskje ser resultatet av i dag.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2003-01-23:
Først vil jeg takke representanten Kvakkestad for et glimrende samarbeid i denne saken. Det har vært veldig bra at vi i fellesskap har kommet fram til et flertall for de tiltakene som Regjeringen har fremmet. Representanten Kvakkestad slår inn åpne dører, for det er helt tydelig at han ikke har gjort leksen sin. Et flertall av komiteens medlemmer ber om at det skal vurderes om barn bør ha rett til advokatbistand under etterforskningen. Da vil jeg bare peke på at alle som er mistenkt i en straffesak, har rett til å la seg bistå av advokat, f.eks. i avhør hos politiet, og dette er noe som politiet har plikt til å informere de mistenkte om etter påtaleinstruksen.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2003-01-23:
Jeg deler representanten Thorkildsens bekymring, og svaret er ja på det spørsmålet hun stilte. Det som er litt vanskelig for meg å fatte når vi diskuterer denne saken, er at når det gjelder samtlige av representanten Thorkildsens forslag i forbindelse med denne proposisjonen, som hun for øvrig gjorde en veldig god jobb med, kreves det enorme ressurser til politiet. Representanten klager på kommuneøkonomien, at vi må bevilge mer penger der for å gjøre det bedre for barna, og hun sier at vi heller ikke kan forvente noe fra politiet hvis vi ikke tilfører mer penger. Det er jo litt betenkelig, for hvis vi ikke stiller krav til politiet og deres innsats, vil det bli en sovepute at de alltid får tilført mer ressurser når vi gir dem utfordringer. Regjeringen har satset og gjort veldig mye for dem som har det vanskeligst, nettopp gjennom vår fattigdomspakke. Med den nye meldingen som nå kommer fra Regjeringen i forhold til å diskutere hvordan vi skal unngå at kriminaliteten blant barn og unge øker, tror jeg at vi sammen skal klare å komme fram til gode tiltak som kan få disse barna på rett spor igjen.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2003-01-23:
Kristelig Folkeparti er meget bekvemt med å sitte i en regjering som Fremskrittspartiet var med på et budsjettforlik med, som gav mye bedre resultater på svært mange områder enn det som var mulig ut fra de signalene som kom fra Arbeiderpartiet. Personlig er jeg også opptatt av de signalene som ungdommene i Arbeiderpartiet har gitt i den senere tid, ikke minst de som kjempet om å bli kandidater til nestledervervet i Arbeiderpartiet. Det å lette tilgjengeligheten til alkohol var et utbredt tema, virket det som. Heldigvis har i hvert fall den siden roet seg ned. Når det er sagt, skal jeg gi representanten Gjul fullstendig medhold i at det er ubehagelig for Kristelig Folkeparti å registrere at bruken av rusmidler øker. Det er det ingen tvil om. Og det er ikke etter vår vilje og etter vår hensikt. Men vi er altså i denne sal og i andre sammenhenger nødt til å inngå kompromisser. Vi er derfor glad for at Regjeringen legger opp til tiltak som skal være med på å forhindre at vi får ytterligere kriminalitet som et resultat av bruk av rusmidler. Jeg imøteser et godt samarbeid med Arbeiderpartiet i kampen mot kriminalitet knyttet opp mot bruken av rusmidler. Jeg regner med at Arbeiderpartiet vil fremme forslag på dette området som Kristelig Folkeparti med stor glede vil kunne støtte, slik at vi sammen kanskje kan bidra til en holdningsendring i forhold til den utglidning som vi begge, ut fra det som representanten Gjul signaliserer, registrerer og ser som bekymringsfull.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2003-01-23:
Jeg tror ikke Regjeringen er blind. Så langt jeg har registrert, er det høyst oppegående    folk    uten    hvit    stokk   dette   dreier   seg   om – uten at noe negativt dermed er sagt om dem som er nødt til å bruke akkurat det hjelpemidlet for å bli sett og tatt hensyn til. Jeg tror at representanten Thorkildsen har et noe – jeg er litt usikker på ordbruken min – kanskje snevert fokusert syn på samfunnet rundt seg. Det er klart vi ser at det er problemer i mange sammenhenger, men samtidig er det utrolig mye å glede seg over. At det bevilges penger, slik at man bygger flere skoler, at man ruster opp skoler, at Regjeringen har lagt fram midler slik at kommunene kan ta dem i bruk nettopp for å kunne gi bedre tilbud, at man er opptatt av å styrke barn og unges oppvekstmiljø, og at man vil gi familiene bedre vilkår. Det er jo helt opplagt at dette er positive ting. Det er viktig å gjøre slik som det heter i en gammel sang: «Always look on the bright side of life». Det er ikke svart alt. Av og til skulle jeg ønske at også Sosialistisk Venstreparti, som altså sist høst hadde en mulighet til å inngå et forlik med Regjeringen, kunne sett sitt ansvar og tatt et ansvar, istedenfor bare å kjefte på andre og fortelle om hva de ikke gjør. Det er handling «som det gælder», det er handlingen som «frigør eller fælder».
Ola T. Heggem (Senterpartiet), 2003-01-23:
Senterpartiet er som kjent ikke medlem i justiskomiteen, men jeg har merket meg at det på de fleste punkter er en enstemmig komitetilråding. Det er et godt utgangspunkt for å komme videre med målrettede tiltak for å bekjempe barne- og ungdomskriminaliteten. Dette er en viktig samfunnsoppgave. Jeg har også merket meg at Regjeringen vil arbeide med de mer grunnleggende kriminal- og barnepolitiske spørsmål som barne- og ungdomskriminaliteten reiser, og tar sikte på å komme tilbake til Stortinget med dette våren 2003. Det er bra. På dette området som på mange andre politikkområder er det viktig å sette forebyggende arbeid i fokus. Jeg er helt sikker på at vi aldri vil få bukt med den økende kriminaliteten dersom vi ikke forebygger gjennom å tilby skikkelige oppvekstvilkår for barna våre. Jeg arbeider nær sagt til daglig i familie-, kultur- og administrasjonskomiteen, og akkurat nå i disse dager jobber vi med St.meld. nr. 39 for 2001-2002, om barn og unges oppvekstvilkår og St.meld. nr. 40 for 2001-2002, om barnevern. Det er et viktig arbeid, som Stortinget får anledning til å debattere i neste måned. Det er faktisk alvorlig når så mange kommuner i dag legger ned fritidstilbud og reduserer støtte til frivillige lag og organisasjoner på grunn av trange økonomiske rammer. Det går også helt feil veg når kommunene må redusere voksentettheten i skolene. Dette innebærer at det sosiale støtteapparatet og den tilpassede undervisningen for mange elever forsvinner. Det blir også helt feil når barn i fattige familier opplever at familien får mindre å leve av fordi kommunene må kutte i sosialhjelpsatsene. Regningen vil komme i form av flere unge mennesker som faller utenom, og en økende volds- og kriminalitetsutvikling. Det er et skrikende behov for å tenke helhet, og der synes jeg faktisk at Regjeringen svikter. Senterpartiet er opptatt av at politiet skal ha tilstrekkelig med ressurser til å opprettholde, eventuelt opprette, forebyggende avdelinger som jobber spesielt mot barn og ungdom. Bekymringssamtalene er et godt virkemiddel, som har vist seg å gi gode resultater. Aktivt oppsøkende arbeid overfor ungdomsskolene har også vist seg å være nyttig forebyggende arbeid. Senterpartiet er opptatt av at det er viktig å gripe inn umiddelbart når det oppdages at barn eller ungdom er i ferd med å begå en kriminell handling. Uansett hvor ung denne personen er, må kriminelle handlinger få konsekvenser. Senterpartiet er opptatt av at det må bli økt oppmerksomhet om hjemmevold. Politiet må bidra til at slike saker blir anmeldt og fulgt opp. Vold mot kvinner i hjemmet gjør også barna til offer og potensielle voldsutøvere senere i livet. Senterpartiet mener det bør vurderes å opprette en barnedomstol. Her skal barn og ungdom raskt få sakene sine opp. Senterpartiet mener også det må vurderes å opprette egne ungdomsavdelinger i fengslene, slik at ungdom slipper å sone sammen med hardbarkede kriminelle. Til slutt: Senterpartiet vil stemme for de forslagene som er fremmet av Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti i fellesskap, altså forslagene nr. 1–5.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-01-23:
Jeg praktiserer oppfordringen internt i Regjeringen. Dette er en sak i fellesskap med Barne- og familiedepartementet, og den saken som kommer senere, er i samarbeid med Barne- og familiedepartementet, fordi vi vil ikke lykkes med dette uten at vi har et godt fungerende barnevern. En del av et godt fungerende barnevern er selvfølgelig penger, men en del er også at unge folk i barnevernet er så trygge at de tør gå ut og bygge relasjoner. Vi har etter hvert blitt så forsiktige at gamle yrkesfeller av meg fra tiden før jeg ble statsråd, sier at det er vanskelig å få ungdom til å gå ut. Det er tryggere å sitte på et kontor og flytte på papir. Så da må erfarne folk pluss erfarne lokalpolitikere gi unge feltarbeidere trygghet. Unge politifolk har jo ikke noen sjanse. De må bare ut, de, og lære seg det. En må skape dette samarbeidet, slik at det fungerer. Og da vet jeg jo selvfølgelig at det kan ikke bare skje lokalt, det må skje noe på toppen av systemet også med hele måten en samarbeider på. Og det er en modell til, en plan i forbindelse med å bekjempe rusmiddelproblemer, med Oslo kommune, Justisdepartementet, Barne- og familiedepartementet, Helsedepartementet og Sosialdepartementet. Hvorfor? Jo, fordi en skal sørge for at den som ikke har respekt og verdighet i sitt liv, skal få en sjanse. Og man skal dra sammen. Det blir en politioppgave å kjøre tunge rusmiddelmisbrukere til et hjelpetiltak, ikke en politioppgave å flytte på dem. Så er jeg helt enig med representanten Thorkildsen i dette med barn i forbindelse med det vi kan kalle for familievoldssaker, familiedrap – eller hvordan vi nå skal uttrykke oss. Jeg vil ikke gå inn på enkeltsaker. Jeg synes det er farlig å gjøre det når vi ikke kjenner til sammenhenger og årsaker. Det er veldig viktig. Det er understreket både fra min side og fra andre representanter for mitt departement at når planen fornyes, skal vi satse mer både på menn som kan få hjelp, og på barna i disse forholdene. Når det gjelder ATV, har vi en dialog med dem. Vi vet at de er viktige, og at de trengs, og vi skal nok skramle sammen såpass mye at vi får sikret dem det som skal til for at de kan gjøre sitt samfunnsgagnlige arbeid. Det har jeg sagt før, og det står jeg ved fra denne talerstol.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-01-23:
Jeg er uten videre enig med representanten Thorkildsen i at barnevernet er i en presset situasjon, og jeg er sikker på at det finnes mange situasjoner hvor det handler om saksmengde. Men et poeng som ikke kan understrekes nok, er at hvis folk skal kunne gå inn og bygge relasjoner, må man også ha evne, vilje og inspirasjon til å gjøre det. Mitt poeng var å utfordre ledere både lokalt og nasjonalt til å bidra til det, administrativt og politisk. Så kan heller ikke barnevern, like så lite som politi, gjøre dette alene. De må være i et fellesskap hvor også skole, foreldre og andre mobiliseres. Og det er faktisk et gammelt slagord – jeg tror det var sosialistisk – som jeg synes man skulle ta til sitt hjerte: Sammen blir vi sterke, fordi vi tar hverandre i handa. Jeg er litt begeistret for det slagordet, venstremann som jeg er. Men jeg opplever at representanter for den framvoksende venstresosialistiske fløy ikke tror på begeistringen og ideologiens kraft. Det bygde jo dette landet under fattigere og vanskeligere tider! Og enhver vet hvordan folk nå gjerdes inn med skjemaer, rundskriv og det hele – folk kan jo bli stinne i hodet av det! Ledere skal rettlede unge, slik at de kan gå utenom det som ikke er viktig, og kjøre på det som er vesentlig i denne skjemaverdenen. Og denne skjemaverdenen rammer også fagfolk. Det vet alle som er i nærheten av den, men jeg skal ikke utdype det her, for min livserfaring har lært meg at på noen områder er det for lite jus, mens det på andre områder er uendelig for mye. Jeg kommer tilbake til det temaet senere. Når det gjelder Alternativ til Vold, skal jeg ikke drive saksbehandling her. Jeg har tidligere sagt at når handlingsplanen skal fornyes, skal den fornyes med hovedvekt på menn og på barn. Og det er tidligere blitt sagt, ved vedtak i budsjettet, at vi skal komme tilbake med et sinnemestringsprogram. Det har Stortinget bedt om, det skal vi jobbe med, og det skal vi komme tilbake til. Jeg erkjenner selvfølgelig effekten av det, men jeg har ikke her tenkt å drive verken saksbehandling eller budsjettbehandling. Jeg er en person som har det til felles med mange i salen at jeg arbeider langsiktig og seigt mot det jeg har bestemt meg for å prøve å nå.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2003-01-23:
Det har vært en interessant debatt, og mye av debatten har dreid seg om detaljene i det forslaget som foreligger. Det som jeg synes vi har manglet, er å løfte blikket litt opp og se på de holdningsutfordringene som ligger her. For det er til syvende og siste det dette dreier seg om. Dette dreier seg etter mitt skjønn om å tydeliggjøre krav overfor unge i dag som bryter de grensene samfunnet har satt. Det er minst to forhold som er viktige. Det ene er foreldrene til den det gjelder. Hvilket ansvar har foreldrene tatt? Men det påhviler også hver enkelt av oss ved vår tilstedeværelse som et menneske i det norske samfunn, en plikt til å overholde norske regler og lover. Jeg tror at mange av de unge som havner i problemer, har manglet grensesetting. Derigjennom blir de søkende for å prøve ut: Hvor langt kan jeg gå? Hvor langt kan jeg teste dette før det får en reaksjon? Jeg tror ikke det er sunt. Jeg tror at noe av det viktigste vi gjør, er å gi faste, trygge grenser. Jeg tror at grenser som vi er konsekvente i forhold til, gir trygghet tilbake til den som søker. Det er iallfall viktig for meg. Det er her min fokusering ligger, at vi må gjøre ting som synliggjør hva vi faktisk ønsker oss. Så har man under debatten vært inne på økonomiske forhold. Kommuneøkonomien er et problem i forhold til dette. Personlig tror jeg ikke at kommuneøkonomien er saliggjørende for kriminaliteten, selv om enkelte vil hevde at det er et nært forhold mellom de to. For vår del, vi som ønsker alternative løsninger med i større grad å støtte frivillige lag og foreninger, så vil det være klart at vi omprioriterer midler som fra gammelt av har gått til kommunene. Vi ønsker en annen satsing som vi tror er mer målrettet. Så sier man noe om at Fattig-Norge og fattigdom på en måte er synonymt med kriminalitet. Det er iallfall en ting jeg vil ta sterk avstand fra. Uten at det blir sagt direkte, synes jeg det ligger implisitt i mange av de innleggene som har vært holdt. Når det gjelder satsing på politiet – ja, det burde vært satt i anførselstegn, for det synes jeg ikke vi har sett – vil jeg være så frimodig å si at hadde ikke Fremskrittspartiet gått inn og tatt tak i dette, så hadde rammene til politiet sett helt annerledes ut enn de faktisk gjør. Så har det vært en debatt om samarbeid, om hvem vi kan assosieres med. Jeg håper virkelig at Stortinget er såpass robust at vi forholder oss til saken og kan jobbe fram politisk enighet, som må være det viktigste, ikke at vi skyr den og den fordi man kommer fra det og det partiet. Det ville være et lavmål, og det håper jeg vi slipper. Avslutningsvis: Den kriminelle lavalder. Det er min ærbødige påstand at det blant enkelte unge i dag spekuleres i den kriminelle lavalder. Man vet helt bevisst: Man er under 15 år, man blir således ikke gjort ansvarlig, og ergo kan man gjøre ting med bevissthet om at det ikke vil få noen konsekvenser.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-13:
Jeg vil på vegne av representanten Hallgeir H. Langeland og meg selv framsette et forslag om å sette en lav øvre grense for hva fastleddet i nettleien for elektrisitet kan settes til for å stimulere til strømsparing og gi en bedre sosial fordeling.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2003-02-13:
Når det gjelder avskoging og det at man hogger regnskog, er det ikke slik at dette bare består i at større kompanier bruker maskiner til å avskoge områder. Vi må også være klar over at i mange land er det fattige bønder som brenner skog for å bedre sitt livsgrunnlag, der det ikke er mulig å selge tømmeret, eller der de ikke har ressurser til å få tømmeret fram. Man brenner da tømmeret i stedet. Fremskrittspartiet mener derfor at det er viktig at man tar hensyn til et fattig område eller til et lands muligheter for inntekter når man utformer et regelverk. Det må ikke bli slik at tropisk regnskog brennes for å gi plass for et mer lønnsomt landbruk. Vi er også av den formening at der skogsdrift er lønnsomt, skal det tas hensyn til om ny skog blir plantet til erstatning for den skogen som blir hogd, når det gjelder å merke tømmer eller bearbeidet trevirke, som det legges opp til. Fremskrittspartiet viser også til at Regjeringen har gått inn for bekjempelse av fattigdom, og det er i den forbindelse viktig at det legges til rette for at den enkelte settes i stand til å livnære seg av eget arbeid i de områdene som vi her snakker om. Fremskrittspartiet er også av den oppfatning at produkter basert på bærekraftig skogbruksdrift som ikke er med i en internasjonal eller nasjonal merkeordning, ikke må stoppes på norsk grense for å beskytte norsk skogbruk, og at man ikke bruker argumenter som vern av skog når det egentlig er vern av egne interesser det er snakk om.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2003-02-13:
Avskoging er et alvorlig internasjonalt miljøproblem. Verdens regnskogareal krymper drastisk. Dette kan i sin tur lede til alvorlige klimaforstyrrelser og føre til tap av verdifullt og uerstattelig genmateriale. Mange land overutnytter skogressursene sine på grunn av fattigdom. Ulovlig hogst er også et stort problem i mange land og medfører at avskogingsraten øker, det biologiske mangfoldet utarmes og myndighetene fratas inntektene fra virksomheten. Det er stort behov for tiltak som kan stanse avskoging og fremme en bærekraftig skogforvaltning. Problemstillingen handler i aller høyeste grad om forholdet mellom den rike og den fattige delen av verden. En stor del av verdens skogområder ligger i den tredje verden. Det er klart at de fattige landene ikke alene kan ta belastningen med å opprettholde et biologisk mangfold og en forsikring mot klimaendringer. Bistand for å fremme en bærekraftig ressursforvaltning i berørte utviklingsland er derfor helt sentralt. Her både kan og bør Norge gjøre en jobb. Det er prisverdig at representantene Sørensen og Jacobsen gjennom dette Dokument nr. 8-forslaget har bidratt til å reise problemstillingen om miljøsertifisering. Men som med de fleste andre globale miljøutfordringer har ensidige handelstiltak liten hensikt. Gjennom internasjonalt samarbeid må vi søke å komme fram til felles løsninger som er i tråd med WTO-regelverket. Komiteen er opptatt av at Norge skal fremme tiltak for å hindre omsetning av tømmer og trevirke som er basert på ulovlig hogst, og ber Regjeringen arbeide aktivt for å finne multilaterale løsninger som sikrer et lovlig og bærekraftig skogbruk globalt. Det er derfor bra at Regjeringen vil se nærmere på hvordan vi kan få til effektive tiltak mot ulovlig hogd tømmer som samtidig er utformet i samsvar med våre WTO-forpliktelser. Det er viktig å vektlegge tiltak som kan sikre en bærekraftig forvaltning av skogressursene, og ikke bare forhindre ulovlig hogst. Jeg har merket meg at Regjeringen vil arbeide internasjonalt, i FN og i andre organisasjoner, sammen med andre lands regjeringer for å finne bilaterale og multilaterale løsninger som sikrer et lovlig og bærekraftig skogbruk globalt. Fra Arbeiderpartiets side støtter vi dette arbeidet fullt ut. Når det gjelder globale miljøutfordringer, ser vi nå gang på gang at EU går tungt inn for å finne løsninger. Det er svært gledelig. Det er derfor særlig interessant å se på det arbeidet som pågår i EU på dette området. Det er derfor konstruktivt at Regjeringen vil ta initiativ til et nærmere samarbeid med EU for å identifisere tiltak for å stanse ulovlig hogst av tømmer og fremme bærekraftig skogsdrift i alle deler av verden.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-13:
Eg veit ikkje heilt kvar eg skal begynne, men eg trur eg skal begynne hos Victor – ikkje nokon kven som helst Victor, men Victor Norman og den grøne staten hans. Har ein jobb hos Victor Norman, er ein garantert at der blir det gjort noko effektivt i forhold til at det ikkje skal vere tropisk tømmer til stades. Dersom ein slumpar til å ta seg fri i lunsjen og fer bort på eit hagesenter for å kjøpe hagemøblar eller f.eks. parkett, då er ein ute i den private rovdyrmarknaden på eit vis. Der får ein ikkje noka hjelp i forhold til merkeordningar eller i forhold til å få råd og vink om kva ein eigentleg bør kjøpe. Så enkelt er det vi snakkar om i dag. Går ein inn på eit av dei forslaga som ligg i desse dokumenta, er det snakk om å få til merkeordningar og informasjon til brukarane for at enkeltindivida i kvardagen òg skal kunne ta val i forhold til miljøet. For å fortsetje vil eg seie at litt av ansvaret for dette ligg hos oss, dersom vi skal sjå på dette internasjonalt. Det er jo her det ligg. Eg har aldri høyrt så mange flotte ord om miljø på så kort tid her i Stortinget som i dag. Men konklusjonen er ikkje der. Det vesle ekstra som skal til, er ikkje til stades, og dei forpliktande tiltaka manglar. Heile denne balletten starta med vår tidlegare statsminister Harlem Brundtland, med heile Agenda 21-prosessen, for ikkje å snakke om den lokale Agenda 21-prosessen, der enkeltmennesket skulle få delta. Og vi jubla då dei i Johannesburg blei einige om at miljøomsyn skulle vere like viktig som handelsomsyn. Men likevel tør vi ikkje i dag å innføre importrestriksjonar på øydelagd regnskog. I Johannesburg var det også semje om å redde det biologiske mangfaldet, og då er det avgjerande at regnskogen blir bevart. Likevel tør ikkje vi i dag å ta mot til oss og innføre forsiktige tiltak som kunne ha monna. Eg vil ta for meg eit av breva som komiteen har fått frå dei tre involverte statsrådane, og det er det vi har fått frå utanriksminister Petersen, som skriv: «Regjeringen vil se nærmere på hvordan man kan få til effektive tiltak mot ulovlig hogd tømmer som samtidig er utformet slik at de er i samsvar med våre WTO-forpliktelser.» Forslaget som har lege føre, og som vi alle kunne ha stemt for, er ikkje meir radikalt eller meir rabiat enn at vi ber Regjeringa kome tilbake til Stortinget så raskt som mogleg med effektive tiltak mot ulovleg hogd tømmer. Vi har altså berre teke utanriksministeren sine ord på alvor og bede Regjeringa om å kome tilbake så raskt som mogleg med slike tiltak. Det er ikkje meir vi har bede om i dag. Men vi har i alle fall kome eit stykke på veg, og kanskje neste gong dette blir behandla her i salen, vil det vere mogleg å få fleirtal for det. Og det ligg – for all del – gode idear her, så det er også opp til Regjeringa frivillig å kome tilbake til Stortinget med gode ordningar som vi kan slutte opp om. Derfor fremjar ikkje vi forslaget vårt på nytt. Vi håpar heller på at vi har kome på rett veg, og at den vegen held fram.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-13:
Eg takkar for alt skryt. Det vi er einige om, er at dette er eit alvorleg problem, og at det hastar, så no bør vi jobbe vidare med det. Eg går ut frå at statsråden uoppfordra og i så mange høve og samanhengar som mogleg vil kome tilbake til dette problemet. Eg har berre lyst til å spørje om ho kan bekrefte at ho både i utgreiingar og i alle andre samanhengar uoppfordra vil kome tilbake og halde Stortinget orientert om kvar saka står, for den er svært viktig.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-13:
Då vi før jul hadde denne saka oppe, hadde vi ein runde på haldbarheita av forskingsrapportar og SAPRIN. Eg skal ikkje ta opp det no. Det siste som har kome, er faktisk at UNDP har gjort ei undersøking av veldig mange rapportar. Det interessante er at konklusjonen av den undersøkinga er at det er ingen samanheng mellom det å liberalisere handelen og det at det blir vekst av det. Tvert imot – det blir konkludert med at der det blir vekst, er der ein har fått bygd seg opp sakte, men sikkert bak tollbarrierar. Dette er Noreg eit godt eksempel på. Det å liberalisere for mykje kan altså faktisk hindre vekst. Vi har iallfall fått det slått fast. Derfor har vi òg teke det med i merknadene her. Ser vi på merknadene frå komiteen samla, synest eg vi har kome eit godt stykke i forhold til at Noreg skal bruke det vesle fnugget av demokrati vi har i Verdsbankens styre, til å få dei til å gå på den rette vegen. Eg trur ikkje på nokon store omveltingar i Verdsbanken på kort sikt, men eg trur på at dersom vi klarar å halde fast på den kursen som ein har gjeve uttrykk for i desse merknadene, og dersom Regjeringa representerer oss på ein fornuftig måte, så vil det gå den rette vegen. Ordføraren for saka nemnde gjeld. I gamle Alta Sparebank hadde vi den gamle typen banksjef. Han spurde folk rett ut: Treng du eigentleg desse pengane? Er det ikkje berre for å imponere småjentene med ein svær, flott bil at du ønskjer å kjøpe deg ein bil? Oftast var det slik. Slike banksjefar er det slutt på. Vi har fått heilt andre typar banksjefar som kanskje lurer folk til å låne for mykje pengar. Der er eit av problema både med Verdsbanken og andre finansinstitusjonar og ulike gjeldsopphopingar at det er teke opp lån på vegner av fattigfolk som ikkje ein gong var ute etter lån, og heller ikkje hadde definert om dei hadde behov for lån. Det er dei samme fattige folka som må li når tiltaka for å drive inn desse midlane skal setjast i verk. Så til ei sak vi har hatt oppe her før. Det er forskjell på gjeldslette med ein s og gjeldsslette med to s-ar!
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-13:
Eg er veldig glad for at mange, også statsråden, tydelegvis har lese denne rapporten frå UNDP. Det har ikkje eg gjort, men eg har lese Vårt Land og deira tolking av han. Vårt Lands tolking er at det er ein ny FN-rapport, sjølv om han også i FN-systemet har blitt sett på som ei debattbok nettopp fordi det blir sett spørsmålsteikn ved veldig mange gamle forhåpningar om at berre vi får meir liberalisering, kjem det også utvikling og vekst. Vi har likevel lært at kapitalflyten framleis går frå sør til nord, og eg skal ikkje ramse opp alle dei andre indikatorane som tyder på at det går feil veg. Så til dette med demonstrantar, andre aktivistar og organisasjonar som engasjerer seg mot Verdsbanken. Enkelte av dei går så langt som til å seie at dei vil leggje ned Bretton Woods institusjonar. Eg trur vi skal sjå på det som uttrykk for eit skikkeleg engasjement. Det skal vi verkeleg ta med oss, ha det med her i Stortinget. Verdsbanken burde ta desse signala veldig alvorleg i staden for å avfeie det som noko som ikkje hadde noko innhald. At dei har heilt rett, skal eg ikkje på nokon måte garantere for, men eg vil be statsråden kommentere korleis ho tek imot desse signala frå ulike frivillige organisasjonar i Noreg. Nokre av dei demonstrerer i gatene, men blant dei som går i gatene, er det også nokre som legg fram gode artiklar og rapportar og har skikkeleg gode meiningar på dette området. På kva for måte tek statsråden imot desse? Eg har sjølv opplevd her i Stortinget at ei ung jente på 20 år som eg trur jobbar i Slett u-landsgjelda, og som skulle ha tak i nokre GIEK-rapportar, faktisk ikkje fekk dei. Stortinget elles er ope for lobbyistar for ulike saker, som går inn her med den største sjølvfølgje. Men ei som jobbar frivillig, eg heldt på å seie døgnet rundt, fekk ikkje tak i ein rapport, så eg måtte gå på ekspedisjonskontoret og få tak i han til ho. Er vi opne nok for dei frivillige folka i Noreg som trass i alt jobbar med engasjementet sitt for å prøve å få gjort noko med den urettferdige situasjonen vi ser i verda i dag?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-13:
I Noreg var vi så heldige at vi fekk demokrati før vi bl.a. fann olja. Vi hadde ein struktur på plass. Det vi ser mange stader i verda, er at ein ikkje har demokratiet på plass, ikkje den strukturen for å ta imot ein masse oljerikdomar, for ikkje å snakke om å ta imot ein masse lån. Den vanlege mannen i gata, den vanlege kvinna som driv jorda, er faktisk ikkje med og definerer behovet for lån. Men så får ein lån, ein skal betale det tilbake, og så klarer ein ikkje det. Mitt spørsmål til statsråden er: Ser ho noka moglegheit for å ordne på det, altså at låna blir gjevne meir etter dei behova som vanlege folk har, ikkje nødvendigvis alltid etter behova til dei som sit med makta i dei ulike landa?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-13:
Komiteen har ein liten, kort merknad om at ein må halde eit kontinuerleg trykk på helse-, utdannings- og kvinneperspektivet i bistanden. På ein måte er det nytt, for vanlegvis har ikkje komiteen brukt å ha særlege merknader til denne typen saker, til desse bistandsavtalane. – Då er eg for så vidt ferdig som ordførar for saka. Eg går over til å vere SV-ar. Det gjeld berre ei kort oppklaring. Det går på dette med budsjett og utviklingspolitiske utgreiingar – og når skal vi diskutere bistand? Det er det eg er litt oppteken av. Vi i SV undrar oss litt over at så få av avtalane f.eks. omfattar grunnutdanning – ikkje minst grunnutdanning for jenter, som vi alle snakkar om i alle moglege samanhengar, mens ingen av dei 97 avtalane som er inngått, omfattar det. Men det kan vel hende at statsråden har ei fornuftig forklaring på det.
Frode Hervik (Venstre), 2003-02-13:
Det må vilje og innsats til for å stoppe den alarmerende rovdriften på skog som vi opplever i deler av verden. Situasjonen er prekær når det gjelder tropisk regnskog, men problemene er store også i andre deler av verden. Det er altså ikke utelukkende snakk om en regnskogproblematikk. Effektene av avskoging og hogst som ikke er bærekraftig, er mange. Utarming av det biologiske mangfoldet og balansen i økosystemet er kanskje den viktigste trusselen, selv om dette fører til umiddelbare konsekvenser lokalt og over tid og også samlet har store globale effekter, som f.eks. klimaendring. Avskogingen er også en sosial tragedie for mange mennesker, mennesker som er avhengig av skogen for å opprettholde eksistensgrunnlaget. Avskoging dreier seg også om at grunnlaget for økonomisk vekst i fattige land forsvinner. Dette gir kortsiktig gevinst for noen få – mangel på rettferdig fordeling av gevinsten til fordel for noen rike – mens det er de fattigste av de fattige som mister sitt livsgrunnlag. Dette er forhold som det er viktig å ta med seg, da spørsmålet ikke kun dreier seg om å beholde det biologiske mangfoldet. Venstre mener at det må iverksettes tiltak for å motarbeide ulovlig virksomhet/hogst og hindre handel med produkter som stammer fra ulovlig hogd tømmer. Samtidig må vi ikke iverksette tiltak som fratar landene muligheter til å eksportere trevirke og treprodukter som er framskaffet på en lovlig måte. Vi må iverksette tiltak som bidrar til at skogforvaltningen og skogbruket gjennomføres etter retningslinjer og prinsipper som det er internasjonal enighet om, og som Norge stadig arbeider for å forbedre gjennom ulike internasjonale organ. Venstre mener at en frivillig sertifiseringsordning vil gi gode resultater, da dette vil bevisstgjøre forbrukerne og gi miljøbevisste produsenter et konkurransefortrinn. Venstre er – på linje med flertallet i komiteen – tilfreds med at Regjeringen vil arbeide internasjonalt sammen med andre lands regjeringer for å finne bilaterale og multilaterale løsninger som sikrer lovlig og bærekraftig skogbruk globalt. Venstre er også tilfreds med at Regjeringen vil ta initiativ gjennom FNs skogforum, FNs matvareorganisasjon, Den internasjonale organisasjon for tropisk tømmer, FNs miljøprogram og i de pågående forhandlingene i WTO. Venstre er også fornøyd med at Regjeringen vil ta initiativ til et nærmere samarbeid med EU om denne saken. Innenfor EU pågår det et betydelig arbeid når det gjelder sertifisering og arbeid mot ulovlig hogst. Til slutt vil Venstre peke på muligheten for at staten gjennom sin innkjøpspolitikk og gjennom det Venstre-initierte prosjektet Grønn Stat kan gå foran med krav om at alle statlige innkjøp av tømmer og trevirke skal være sertifisert. På denne måten kan staten gå foran som et godt eksempel på en miljøbevisst forbruker som stiller strenge miljøkrav til sine leverandører.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2003-02-13:
Jeg er helt enig med representanten i at dette er meget viktig. Vi er tre statsråder som har hver vår del av ansvaret for oppfølgingen på dette området. Og jeg vil klart si at vi ikke trenger å bli halt til Stortinget for å snakke om et spørsmål som dette. Vi vil selvfølgelig holde Stortinget orientert. Utenriksministeren vil holde Stortinget orientert om de internasjonale multilaterale sider av oppfølgingen som han har ansvar for, jeg vil selvfølgelig gjøre det på mitt område, og Børge Brende vil gjøre det i forhold til det multilaterale engasjementet på miljøområdet. Når det gjelder utviklingssamarbeidet, kan jeg jo bare si til representanten Jacobsen at dersom han også kan sørge for at jeg kan komme og holde en utviklingspolitisk redegjørelse i Stortinget, vil jeg mer enn gjerne bruke mye av tiden til å snakke om dette spørsmålet.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2003-02-13:
Til det siste spørsmålet som representanten Jacobsen stilte: Som tidligere aktivist tror jeg det er få som har åpnere dører for nåværende aktivister enn meg. Det gjelder også for SLUG-erne, for Slett u-landsgjeldas representanter så vel som for andre som ønsker møter, og ønsker å bidra. Også våre «bøker» er helt åpne. Da vi utformet gjeldsplanen vår i 1998, var Slett u-landsgjelda en veldig viktig dialogpartner for oss, og de er det fortsatt. Våre folk bruker mye tid i dialogen med dem. Også andre har vi gode diskusjoner med, så det er ingen tvil om tilgjengelighet og åpenhet. Så til spørsmålet som gjelder denne UNDP-rapporten. Dette er en debattbok som er utgitt av UNDP sammen med Rockefeller Foundation, Rockefellers Brothers Fund, Heinrich Böll Foundation, Wallace Global Fund For a sustainable future, altså et knippe med forskjellige institusjoner, som ikke innebærer at det er et autorisert FN-syn på noe av dette, men en debattbok som vi trenger, og som jeg tror det er positivt å bruke også i de diskusjonene vi skal ha framover. Boken er imidlertid i hovedsak en sterk appell med tungtveiende argumenter for et internasjonalt handelsregime som må liberaliseres, men liberaliseres til fordel for utviklingslandenes varer og tjenester. Det hovedpoenget må man ha med seg. Det er hovedlinjen i argumentasjonen fra forfatterne. Når representanten Jacobsen nevner at kapitalflyten går fra sør til nord, er det jo et paradoks at det er på ett område at stansen har vært sterkest, og at urettferdigheten har vært størst. Det har nettopp vært på handelsområdet. Der har markedene vært stengt for de to produktene utviklingslandene er i stand til å produsere, nemlig tekstiler og landbruksvarer. Heldigvis har vi gjort noe med dette nå, med MUL-vedtaket, 0-toll og 0-kvoter for alle varer pr. 1. juli i fjor. Det betyr at vi i hvert fall har gjort noe, men dette er et stort paradoks. På de områdene utviklingslandene kan produsere varer og tjenester, har stengslene vært størst. Vi får et krevende opplegg nå, som også vil dreie seg om hvilken linje vi skal legge oss på i WTO-sammenheng. I denne sammenheng vil selvfølgelig også beskyttelse og overgangsordninger for utviklingslandene over en periode, slik vi hadde det selv, være viktig. Her har Norge sagt at vi støtter overgangsordninger og fleksibilitet i forhold til utviklingslandenes interesser. Men det er ikke slik at vi er «svorne» den ene veien, det er slik at vi også må ta ansvar for å åpne markedene. Ellers er vi ikke troverdige.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2003-02-13:
Det er et stort paradoks representanten Jacobsen her påpeker, som ikke er enkelt å løse. I de landene som er gjenstand for oppbygging etter konflikt, altså land som kommer ut av konflikt, har det i en del tilfeller vært udemokratiske og relativt autoritære regimer som har stått bak konfliktene som fattige mennesker lider under. Når nye regjeringer overtar, er det viktig at de ikke blir sittende med regningen for det de tidligere regimer gjorde . I denne sammenheng har vi tatt et initiativ i Paris-klubben og internasjonalt for å adressere det vi kan kalle spesielle vilkår for postkonfliktland. Det adresserer nettopp det problemet som representanten er inne på, at vi må forsøke å bidra til å lette disse landenes gjeldsbyrde, slik at de på en bedre måte kan unngå å ta hele gjeldsbelastningen og kan få mye bedre vilkår ved at gjelden både lettes og slettes, avhengig av hvordan man legger opp gjeldsløsningen. Full sletting har det til nå ikke vært i dette initiativet, men det er et viktig arbeid som vi nå arbeider for internasjonal støtte for. Ellers er det vanskelig å få gjennomslag i Paris-klubben for at man bare skal slå en strek over hele regningen for øvrig og bare se på behovene i det enkelte land. Det er vanskelig. Vi må ha en håndtering av gjeldsbyrden som innebærer at vi også tar makroøkonomiske hensyn til landets situasjon totalt sett. Men iallfall i en del tilfeller legger vi nå opp til mer fleksible ordninger, og postkonflikt er en av dem.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2003-02-13:
Utdanning er et hovedsatsingsområde. Vi lanserte nylig vår utdanningsstrategi. Den måten det reflekteres på, er ved to forhold. Nå endrer vi jo vårt utviklingssamarbeid generelt, fra mindre prosjektorientering og over på program og budsjettstøtte. Det vi gjør, er at vi går inn og støtter sektorprogrammer i flere land. Det trenger ikke være relatert til avtalespesifikke ordninger, men at vi går inn f.eks. med støtte til det som kalles kurvfinansiering i de ulike landene. Den andre måten vi øker utdanningsbistanden på, er gjennom multilaterale kanaler. Vi støtter både UNICEFs utdanning for jenter i Afrika-program, en meget omfattende og stor satsing. Vi gjør det også i forhold til banken. Det planlegger vi nå, det er nytt for året, slik at utdanningsinnsatsen økes betydelig. Det vil også bli reflektert i rapporteringen til Stortinget senere. Det er grunnen til at det ikke er reflektert i bistandsavtalene som representanten siktet til. Når det så gjelder savnet etter en mer omfattende utviklingspolitisk debatt –siden Stortingspresidenten også er til stede her i dag – vil jeg bare nevne betydningen av at en vurderer dette med en utviklingspolitisk redegjørelse. Vi har veldig få saker til Stortinget i form av melding og proposisjon, og den utviklingspolitiske redegjørelsen har vært en viktig debattmulighet for Stortinget og for hele utviklingspolitikken. Dette vil være et ønske fra vår side, men det er selvfølgelig opp til Stortinget selv å beslutte hvorvidt man ønsker å ha en slik regulær redegjørelse, på samme måte som for utenriksministeren. Dette regner jeg med at Stortinget selv vurderer, men det ville gitt muligheten for flere debatter.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2003-02-13:
Dette innlegget skal bli meget kort, da det er en samlet komite som tilrår at Dokument nr. 8:7 skal vedlegges protokollen. Komiteen mener, slik det går fram av innstillinga, at det er naturlig å se denne saken i sammenheng med at Regjeringa vil komme til Stortinget med en egen sak om konsesjoner på landbruk og skogeiendommer. I brev fra statsråd Sponheim av 12. november 2002, som er lagt ved innstillinga, vises det til at det meste av skogen i Norge ligger til landbrukseiendommer som består av både jordbruksareal og skog. Dette er bakgrunnen for at statsråden mener det er uheldig å ha to ulike forvaltningsregimer for erverv av skog. Likeså inneholder Dokument nr. 8:7, fra Øystein Hedstrøm og Lodve Solholm, mange prinsipielle spørsmål som berører forvaltningsregimet, bl.a. i forhold til boplikt og priskontroll. En samlet komite mener derfor at det er mest hensiktsmessig å komme nærmere tilbake til de spørsmålene i en mer helhetlig sammenheng når Stortinget behandler en egen odelstingsproposisjon, som departementet vil fremme i vår. Komiteens tilråding er at dokumentet vedlegges protokollen.
Michael Momyr (Høyre), 2003-02-13:
Som saksordføreren gav uttrykk for, er det en enstemmig komite som går inn for at denne saken skal vedlegges protokollen. Jeg har imidlertid lyst til å gi uttrykk for at forslagsstillerne, Solholm og Hedstrøm, her fokuserer på viktige prinsipielle punkt som vi får til behandling i denne salen senere. Det som er et prinsipielt punkt, og som de reiser spørsmål ved, er om det skal være ulike regimer for å behandle konsesjonsspørsmål som gjelder jord- og skogeiendommer. I Sem-erklæringen er det pekt på at vi skal ha en gjennomgang av konsesjonslovgivningen. Jeg ser frem til den diskusjonen her i salen og regner med at vi da får anledning til å diskutere dette prinsipielle spørsmålet om ulike behandlingsregimer for jord og skog.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2003-06-03:
Jeg foreslår Kjell Engebretsen.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2003-06-03:
På vegne av representantene Jorunn Ringstad, Hans Seierstad og meg selv vil jeg fremme et forslag om å styrke lærlingenes rettigheter.
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2003-06-03:
Når man er opptatt av dyrevern og dyrehelse, er man også opptatt av det nye Mattilsynet, for det er det som skal forvalte loven etter hvert. Jeg forstår statsrådens utålmodighet både når det gjelder opprettelsen av Mattilsynet og igangsetting av det, og dermed de lover som skal følge som tilsynet skal jobbe etter. Men jeg har sagt til statsråden en gang før at hastverk er lastverk, det lærte jeg på skolen, og det kan bli litt mindre støy hvis han venter litt med å sende ut ting på høring. – Så har jeg sagt det en gang til. Sist vi diskuterte Mattilsynet, bad en del av oss statsråden om å vurdere antall lokalkontorer. Jeg har lyst til å spørre ham: Hvordan går den vurderingen?
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2003-06-03:
Først en liten invitt til representanten Ryan. Representanten sa i sitt innlegg at komiteen ikke var villig til å gå inn for løsdrift for høner. Det er ikke riktig. Jeg vil bare gjenta det jeg sa: Alle er enige om at målet må være løsdrift for høner som produserer egg. Så har vi sagt at forskning må skje fort, og at det må forskes optimalt for å finne former for løsdrift som er bra. Så har jeg lyst til å si, siden dette er mitt siste innlegg i dag, at jeg som saksordfører har hatt god kontakt med veldig mange organisasjoner. Jeg har lyst til å rose flere av dyrevernsorganisasjonene som virkelig har stått på og gitt oss mye informasjon. Og som jeg sa før i dag, jeg kan lage et bibliotek over hvordan man ser for seg at de fleste dyrearter her i landet bør ha det. Jeg er sikker på at ikke alle er like fornøyd med det komiteen gjør i dag. Men jeg har også lyst til å si at arbeidet med dyrevern og dyrehelse ikke er over i Stortinget. Vi får loven til behandling, og vi skal jobbe videre med det arbeidet som er gjort. Det som har vært viktig for oss, er at dette er et skritt på veien. Vi skal ha med oss alle de næringene som er opptatt av dyr, som jobber med dyr til daglig, og som har like mye dyrevern og dyrehelse på sitt program som alle andre. Jeg har lært veldig mye. Det var enkelte av disse næringene jeg ikke kunne noe om, bl.a. pelsdyrnæringen, og jeg har lyst til å gi honnør til de organisasjonene som har brukt mye tid på å informere meg og lære meg opp. Så har jeg en liten oppfordring å komme med. Det har vært en del aksjoner i forbindelse med dyrevernsarbeidet – aksjoner som har ført til at dyr som har levd i fangenskap, har blitt sluppet ut. Dette er ikke måten å føre en diskusjon om dyrevern og dyrehelse på. Måten å føre en diskusjon om dyrevern og dyrehelse på, er å jobbe slik som de fleste organisasjonene gjør: ha dialog, kontakte oss på Stortinget og jobbe sammen for å gå enda flere skritt videre i framtiden. Det er min oppfordring. Aksjoner som ødelegger både for dyrene og for de som eier dem, ødelegger også dyrevernssaken.