Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2007-03-05:
Som kvinner har vi krav på og rett til å leve våre liv i trygghet og frihet. Det er denne friheten som blir innskrenket når kvinner blir redde for å bevege seg ute i Oslos gater i frykt for voldtekter. Det er vår integritet som krenkes gjennom den utryggheten som vi nå ser skapes. Dette er ikke en situasjon som likestillingslandet Norge kan leve med. Derfor er det viktig at det fokuseres sterkt på vold mot kvinner og seksualisert vold, som voldtekter. Samtidig må vi ta med oss at de fleste voldtekter som begås, ikke er overfallsvoldtekter, som både interpellanten og justisministeren har vært inne på. De fleste voldtekter skjer i hjemmet og blir begått av menn som kvinnene kjenner. Dette kan både forklare de store mørketallene og den svært store henleggelsesprosenten vi ser når det gjelder voldtektssaker. Terskelen for å anmelde en voldtekt begått av noen man kjenner godt, er høy. Det er også vanskeligere å bevise bekjentskapsvoldtekten enn overfallsvoldtekten. Dette er en av de mest alvorlige utfordringene vi står overfor når det gjelder voldtekter. Bare 9 pst. av anmeldte voldtekter i 2005 endte med dom. Dette er uholdbart. Når så få voldtektssaker fører til en domfellelse, må vi spørre om vi ivaretar rettssikkerheten til kvinner. Derfor er Regjeringens arbeid for å styrke voldtattes rettssikkerhet med bedre bevissikring og oppfølging av dem som blir ofre for overgrep, både viktig og riktig. Jeg er glad for at justisministeren vektla dette så sterkt i sitt svarinnlegg. Vi skal ta kvinners frykt for å bevege seg i Oslos gater på alvor. Men jeg er veldig redd for at vi nå er i ferd med å skape en situasjon der det blir kvinnenes ansvar å forhindre voldtekter, når vi blir oppfordret til å bruke pepperspray, ta selvforsvarskurs eller taxi hjem. For det første frykter jeg at vi tømmer gatene for kvinner. Da har jo de kriminelle vunnet kampen om gatene. Da er det de som ønsker å krenke kvinners integritet, som har vunnet fram. For det andre beskytter ikke mange av disse tiltakene mot storparten av voldtektene som skjer. Dessuten er jeg redd for at vi påfører kvinner som har blitt voldtatt, en ekstrabelastning fordi de ikke beskyttet seg godt nok. Men viktigst av alt: Det er ikke kvinners ansvar å forhindre voldtekt. Det er samfunnets ansvar. Jeg synes Dagbladets Marie Simonsen formulerte dette veldig presist i sin kommentar på lørdag. Hun mener at samfunnets reaksjoner på seksualisert vold tyder på at vi ser annerledes på voldtekter enn på annen type vold. Disse sakene har ikke status nok. Undersøkelser viser at det kan synes som at offeret er like mye på tiltalebenken som overgriperen. Hun avslutter med å gi støtte til justisministerens holdning om at kjønnsperspektivet er undervurdert, og støtter Regjeringens arbeid for å hindre seksualisert vold mot kvinner. Det er slik samfunnet må bekjempe seksuelle overgrep – gjennom ressurser til å forhindre og oppklare denne typen kriminalitet, gjennom å være svært tydelige på at vi ikke aksepterer voldtekter, gjennom strengere straffer og gjennom å gi status til denne typen saker i helsevesen, politi, påtalemyndighet og rettsapparat. Vi finner oss ikke i at kvinners frihet og integritet krenkes. Derfor må og skal samfunnet ta ansvaret for å forhindre voldtekter, og ikke kvinnene.