Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2008-10-24:
Det er et enstemmig storting som i dag gir grønt lys til en justert tiltakspakke for finansnæringen, en pakke som er helt nødvendig av flere grunner – ikke bare for å bedre kapitalflyten i et marked som er stoppet opp, men også for å unngå at banker går over ende, og at store verdier går tapt. Det siste synes jeg faktisk det er verdt å holde litt fast ved også i debatten knyttet til forslaget fra Fremskrittspartiet om å forlange avståelser fra opsjoner, utbytte osv. Det har vært en god dialog mellom storting og regjering, og jeg vil bare oppfordre Regjeringen til å fortsette med den tette dialogen, for jeg er helt enig i at det eneste som er sikkert, er at ting er usikkert, og jeg mener at både storting og regjering må reagere raskt hvis det er behov for å iverksette nye tiltak. Og det er urolige tider. Det er altså slik at det som oppstod som en finanskrise, nå blir økonomiske nedgangstider i store deler av verden. Vi overskuer for øyeblikket ikke hvor alvorlig det blir, men at det betyr økende arbeidsledighet, at det betyr at flere bedrifter kommer til å gå over ende, tror jeg alle er enige om. Og da undrer det meg at Regjeringen holder fast ved de prognoser som ligger til grunn for det statsbudsjettet som er lagt frem. Jeg tror det er mange av oss her i Stortinget som etterlyser nye prognoser og nye anslag fra Regjeringen, fordi vi mener det er nødvendig for å kunne vedta et mest mulig realistisk budsjett i en usikker tid. Så registrerer jeg at mye av debatten om denne svært viktige redningspakken som Stortinget nå faktisk yter bank- og finanssektoren, har dreid seg om Fremskrittspartiets forslag knyttet til opsjoner, bonuser osv. Jeg synes det fremstår som svært underlig at flertallet, alle unntatt Fremskrittspartiet, mener det er helt nødvendig å løfte en moralsk pekefinger og rette den mot banksjefene og styrene og si at ingen vil forstå det dersom det nå blir tatt ut utbytter, og dersom det nå blir gitt bonuser, men vi har ikke tenkt å foreta oss noe i sakens anledning. Normalt sett, prinsipielt sett, ville ikke Fremskrittspartiet fremmet et slikt forslag rettet mot privateide bedrifter. Men vi mener at dette er en ekstraordinær situasjon. Jeg mener finansministeren langt på vei bekrefter det når hun sier at konsekvensene av dette – hvis man ikke hadde stilt opp med denne pakken – ville vært svært alvorlige for banknæringen. Verdier kunne gått tapt, banker kunne gått over ende. Uten denne pakken ville det kanskje skjedd. Da stiller man opp med noe. Så la jeg merke til at finansministeren var ærlig nok til å si at dette skal man betale for. Det har vært Fremskrittspartiets argument hele veien, for det er ingen «free lunch». Mange som har deltatt i denne debatten, prøver nærmest å bagatellisere dette og si at dette er så markedstilpasset at det er nær sagt ingen kostnader forbundet med dette. Selvsagt er det det. De som får regningen, er lånekundene. Det kommer man ikke fra. Det er ikke slik at det er kostnadsfritt for bankene å ta opp disse lånene. Kostnadene som er forbundet med dette, vil fordeles tilbake på lånekundene. Dette bekreftet jo Finansnæringens Hovedorganisasjon i høringen i finanskomiteen. Disse lånekundene er vanlig folk med boliglån. Det er bedrifter rundt omkring i det ganske land som har behov for kapital. I en slik situasjon, hvor vi ser at nær sagt alle andre land i verden stiller denne type krav, skal ikke Norge gjøre det. Argumentasjonen fra flertallet er at det dreier seg om pakkens innhold, ikke det faktum at man gir en pakke. Det synes jeg blir veldig underlig, for hvis det ikke hadde vært noe problem, hadde vi heller ikke trengt å stille opp med en pakke. Men det gjør vi. Da mener jeg, i denne ekstraordinære situasjonen, at det hadde vært helt naturlig å stille et slikt krav. Det velger flertallet å ikke gjøre, til tross for at det er mange partier i denne salen som under alle andre normale omstendigheter mener at det er nødvendig, men som av en eller annen grunn har fått det for seg at nå er det ikke nødvendig. Vi er ærlige nok til å erkjenne at vi i en normal situasjon aldri ville foreslått det, men vi mener at det nå er nødvendig. Jeg tror ikke folk vil forstå at stortingsflertallets konklusjon på dette er å løfte en moralsk pekefinger, men å la være å gjøre noe med en problemstilling som jeg tror 98 pst. av det norske folk er enig i.