Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-20:
Vi er glade for at Riksrevisjonen tok den viktige jobben det er å se på hvordan det går med det som skulle være den viktigste satsinga innen helse og levekår for psykiatriske pasienter. Hvis en tar inn over seg de mulige konsekvenser av den kritikken som kommer fram i denne rapporten, så er det egentlig en ganske alvorlig kritikk. Resultatet er at psykisk sjuke ikke får den hjelpen som både de, de pårørende og lokalmiljøet rundt hadde grunn til å vente seg da opptrappingsplanen ble vedtatt i 1998. Bakgrunnen for planen var at folk med psykiske lidelser, de som har de dårligste levekåra, også var de som mottok det svakeste tilbudet fra hjelpeapparatet. Sjøl jobbet jeg med psykiatriplanlegging i en kommune før jeg kom inn på Stortinget. Jeg husker entusiasmen i forbindelse med den jobbinga og troen på at det endelig skulle komme en hjelp som var mer differensiert, mer tilpasset den enkelte og ikke minst mer samordnet mellom de forskjellige hjelpeinstansene. Og planen dro inn helheten: helse, arbeid, bolig, kultur, støttekontakter osv. – altså det som hele livet handler om. Nå møter jeg frustrasjoner ute over at en ikke har fått lov til å gjøre jobben så godt som en kunne gjøre. Vi i SV sier ikke at hjelpen ikke er blitt bedre, men at opptrappingsplanen på langt nær er kommet så langt som en kunne forvente. Det betyr at mange som trenger hjelp til å ta fatt i livene sine, ikke får hjelp, fordi planene har vært mangelfulle, fordi det er gått for lang tid før planer er blitt godkjent, og fordi opptrappingsarbeidet derfor på langt nær har kommet i gang fort nok. En samlet sosialkomite uttrykte bekymring nettopp om dette i budsjettinnstillingen for 2003. Det har altså bare vært marginal nedgang av ventelistene innen psykiatrien, og særlig dårlig er det innenfor barne- og ungdomspsykiatrien. Nå omhandler, som saksordføreren sa, Riksrevisjonens rapport bare voksenpsykiatrien, men vi plikter også å ta innover oss i debatten de opplysningene som er kommet fram i Helsetilsynets tilsynsmelding for 2002. For hver dag en psykiatrisk pasient ikke får hjelp, kan det være dramatisk, men ekstra ille er det for barn og unge, som er i sin mest sårbare fase. De kan altså ikke vente. Opptrappingsplanen la særskilt vekt på behovet for samordning av det lokale hjelpeapparatet og spesialisthelsetjenesten. De distriktspsykiatriske sentrene skulle på en måte være en samarbeidsarena og ha samarbeid som en utfordring. Rapporten viser at samarbeidstiltak mangler i mer enn halvparten av planene. Det kommenterer ikke departementet i første omgang, men kommenterer seinere at kravet om individuelle planer er innarbeidet i helselovene. Hva hjelper det når Helsetilsynets rapport for 2002 viser at mindre enn en femtedel av kommunene og de barne- og ungdomspsykiatriske poliklinikkene har satt i gang arbeidet med individuelle planer. Helsetilsynet konkluderer med en nærmest total mangel på individuelle planer for barn og unge med psykiske lidelser. Ved noen av poliklinikkene vet en ikke at retten gjelder alle pasienter under psykisk helsevern, sies det. Videre sies det at helsetjenesten, særlig fastlegen, men også helsestasjonene og skolehelsetjenesten, ikke på en systematisk måte blir involvert i et samarbeid. Tilsynet avdekker mangelfull kunnskap om samarbeidspartnernes kompetanse, ansvar og myndighet. Resultatet, sier tilsynet, er at kommunene ikke henviser alle aktuelle barn, at de tilgjengelige ressursene ikke utnyttes, og at man ikke yter de rette tjenestene til de barna som har størst behov. Dette viser at noe av utviklingen er kommet utenfor kontroll. En samdatarapport viser at sjøl om Stortinget har vedtatt en opptrappingsplan, har psykiatrien fått tilført en mindre relativ andel av ressursene enn andre helsetjenester – de taper altså i forhold til somatikken. Kontrollkomiteen uttrykker at psykisk helsevern er en del av velferdsstatens infrastruktur og må være under politisk og demokratisk styring og kontroll. Men hva er det som skjer i helseforetakene? Vedtak skjer til dels uten offentlig debatt og i lukkede styrerom. Resultatet er en del steder at utbygging av tilbud skrinlegges, bl.a. distriktspsykiatriske sentre, og at stillinger blir stående ubesatte. Det at noe blir unntatt offentlig debatt og dermed også, mener vi, unntatt demokratisk kontroll og styring, var noe av det kritikken vår gikk på i forhold til helseforetakreformen. Vi mener at vi nå må få nasjonale helseplaner som Stortinget vedtar og som er forpliktende for helseforetakene, og særlig er dette viktig sett i forhold til den psykiatriske satsingen. Vi er glade for at det er et flertall som sier at vi nå må få en evalueringsrapport, eventuelt en utvidet tidsramme for gjennomføringen av planen, og om nødvendig komme med forslag om økte ressurser. Det er vi helt overbevist om trengs – det sa også departementet trengtes for i år, og det var SV villig til å prioritere også for i år. Men i det evalueringsarbeidet som må komme, må altså barne- og ungdomspsykiatrien løftes opp, og også tilbudene til dem som både har rusproblemer og psykiske problemer.