trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2011-05-11:
«I Nordland fylke sier de nei til gjesteelevgaranti for elever. Dette er elever som ønsker å gå på videregående skoler som kan tilby idrettslinjer som ikke Nordland har. Det er her snakk om søknader til tilbud som er etablert ved ordinære videregående skoler. Dette fører til at elever i Nordland fylke ikke får samme tilbud som ellers i landet. Hva mener statsråden om behandlingen Nordland fylke gir sine skoleelever, og vil statsråden gripe inn slik at fylkeskommunen stiller gjesteelevgaranti?»
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2011-05-11:
Jeg vil takke for svaret. Det var vel slik som jeg hadde forventet. Da vil jeg følge opp overfor ministeren. Det er rett som statsråden sier om hvordan regelverket er. Og at vi ikke kan gå inn og gripe inn i demokratiet i Nordland fylke, har jeg forståelse for. Men ser ikke statsråden at det blir en forskjellsbehandling slik som det er nå? Kan statsråden være åpen for å lovfeste fritt skolevalg, slik at vi kan slippe å få forskjell på fylkene – noen fylker er dårlige, og noen fylker er bedre – slik at det blir likhet uansett hvor man bor i landet? Vil statsråden nå – forhåpentligvis – legge fram en ny lov som gjør at alle blir stilt likt, uansett bosted i Norge?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2011-05-11:
Da vil jeg utfordre på en litt mykere modell, siden man ikke vil ta alt i bruk. Vi er jo en idrettsnasjon. Vi som er på Stortinget, og folk i resten av landet kan være stolte av det våre idrettsutøvere presterer over hele verden, i alle slags idretter. Det problemet som jeg tar opp, gjelder idrettslinjer. Vil det være mulig for statsråden om ikke å se på det totale frislipp, så å lage ordninger for idrettslinjer, som ikke finnes i hvert fylke, som gjør at det blir lettere å søke seg bort for elever som bor i distriktene, slik at de har like muligheter til å nå opp i en idrettskarriere og gjøre en god jobb for nasjonen Norge?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-11:
Ungdom som har gjennomgått grunnskolen eller tilsvarende opplæring, har lovfestet rett til tre års videregående opplæring. Denne retten gjelder i utgangspunktet det fylket hvor man er bostedsregistrert ved søknadsfristens utløp. Ungdom som søker Vg1, skal oppgi tre alternative utdanningsprogram de ønsker, i prioritert rekkefølge. De har rett til plass på ett av disse programmene, men det er ikke rett til plass ved én bestemt skole. Etter gjennomgått Vg1 har man rett til to års videregående opplæring innen et programområde som bygger på det utdanningsprogrammet man har valgt, men man har ikke rett til å få det programområdet man prioriterer. Hvilke programområder det gis tilbud om det andre og tredje året, er avhengig av tilbudet i fylket. Fylkene skal altså i stor grad komme elevene i møte når det gjelder ønske om videregående opplæring, men de skal også ta hensyn til nasjonale mål og det behovet samfunnet har for videregående opplæring i alle utdanningsretninger. Jeg vil også peke på ordningen med at noen tilbud i videregående opplæring er landslinjer eller landsdekkende tilbud. Dette er tilbud det bare er grunnlag for å ha i ett eller noen få fylker. Disse tilbudene har elevene rett til å søke uansett hvor i landet de bor, og søkere fra hele landet stilles likt ved inntak. Staten finansierer landslinjene, mens de landsdekkende tilbudene finansieres av fylkeskommunene. Fylkeskommunene kan i tillegg velge å kjøpe plasser i andre fylker og/eller å selge plasser til andre fylker. Dette skjer i relativt stor grad, men omfanget av dette er opp til fylkeskommunene selv å bestemme. Det er også opp til fylkeskommunene selv å bli enige om gjesteelevsoppgjøret i slike tilfeller. Jeg synes det er svært positivt at fylkeskommunene på ulike måter samarbeider slik at elevene får et så godt og bredt tilbud som mulig. Jeg vil imidlertid ikke pålegge dem noen plikt til å stille gjesteelevgaranti utover de ordningene som eksisterer i dag.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-11:
Jeg tror fritt skolevalg på tvers av fylkesgrenser over hele landet ville medført noen utfordringer som kunne være veldig krevende for fylkene å håndtere – f.eks. når det gjelder å planlegge kapasitet, og f.eks. i forhold til de elevene som, la oss si, bor i Oslo, men som bare kommer inn i Finnmark. Man kan se uante problemstillinger knyttet til det. Derfor er det viktig at fylkene har en viss fleksibilitet. Jeg vet at veldig mange fylker samarbeider godt for å imøtekomme elevene så langt som mulig. Men jeg har ingen planer om å legge fram et lovforslag om fritt skolevalg uansett hvor man bor, og et felles karakterbestemt opptak for hele landet.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-11:
Jeg overskuer ikke hva slags andre utfordringer det vil gi. Jeg tror bare jeg har lyst til å komme med én oppfordring. Jeg vet at det er krevende for fylkene å sørge for at de har god bredde i tilbudet på videregående opplæring i sitt fylke. Og særlig for et fylke som Nordland, som er et desentralisert fylke, er det krevende både å prøve å imøtekomme ønsket om at elevene kan bo hjemme mens de går på videregående skole – det er ganske avgjørende for å fullføre og trives mens man går på skolen – og samtidig ha god bredde i tilbudene. Jeg har ikke lyst til å gå lenger enn til å oppfordre fylkene til å samarbeide, slik at elevenes førstevalg så langt som mulig kan innfris. Men dette er et spørsmål som til syvende og sist må avgjøres lokalt.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2011-05-11:
Jeg vil gjerne rette et spørsmål til finansministeren: «I spørretimen 30. mars innrømmet ikke statsråden fradrag for den del av lønn til utenlandske sesongarbeidere som ble utbetalt kontant. Dette er urimelig og skaper mange praktiske problemer. For å være fradragsberettiget må kontantdelen innberettes og oppgis til myndighetene. Høysesongen nærmer seg raskt, og kontanter er et lovlig betalingsmiddel i Norge. Har statsråden kommet til den konklusjon at kontantdelen skal kunne utgiftsføres så lenge den er under lovens krav om 10 000 kr?»
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2011-05-11:
Jeg takker for svaret. Det er godt at finansministeren vil be om at det følges opp. Fradragsnekt er greit nok utover de 10 000 kr som Stortinget har bestemt, men dette er jo den kontantdelen som går til utlendinger som bl.a. må vente kanskje en måned på ID-kort, og som må vente på å få det praktiske gjennomført. Dermed er det for svært mange av dem helt nødvendig å få en liten kontantandel rett og slett for å overleve. Dette dreier seg ikke bare om hvor mange det er, eller om hvor stort problemet er. Det er et prinsipp. Vi har fortsatt kontanter i Norge. Hvis finansministeren vil avvikle kontanter helt, bør han heller ta den diskusjonen enn å nekte at man får utgiftsført reelle utgifter. Det jeg får meldinger om i dag, er at nå utvikles det ordninger hvor man låner penger, så betaler man tilbake lån, og så tar man hele beløpet som overføring via bank. Det må være uheldig.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2011-05-11:
Uoverstigelige problemer vil det neppe skape. I slike spørsmål finner man alltid løsninger, men spørsmålet er jo om de løsningene er heldige. Jeg noterer meg at Bondelaget påpeker at det snarere vil komme til å skape større problemer med svart arbeid enn mindre. Saken litt lenger nord illustrerte jo at kontanter faktisk er nyttige, særlig for ideelle organisasjoner, og jeg skjønner at statsråden ikke vil ta den kampen. Vi har jo et mye strammere regelverk enn f.eks. EU – med 10 000 kr i forhold til 10 000 euro. Jeg vil egentlig bare appellere til den sunne fornuft. Jeg tar med meg at statsråden i hvert fall vil se på dette foran neste års sesong, og da tenker jeg at vi får en endring av regelverket, slik at kontantdelen kan utgiftsføres.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-05-11:
Som redegjort for i det svaret jeg ga 30. mars i år, har den vedtatte ordningen som formål å redusere bruken av kontante betalingsmidler. Grunnen til det er at vi mener det er viktig for å redusere flere typer økonomisk kriminalitet, ikke bare skatte- og avgiftsunndragelser. Ordningen har også et videre formål enn å gi ligningsmyndighetene kontroll med enkelte fradragsposter, som f.eks. lønnsytelser. Ordningen har sin bakgrunn i et forslag fra Skatteunndragelsesutvalget, NOU 2009:4 Tiltak mot skatteunndragelser. Et flertall i utvalget ville ha et mer omfattende forbud mot bruk av kontanter. Et mindretall mente at den ordningen som nå er vedtatt med fradragsnekt, var et tilstrekkelig tiltak for å begrense kontantbruken hos næringsdrivende. Ved den løsningen som nå er valgt, er kontanter fortsatt lovlig betalingsmiddel i Norge. I dette ligger det at betaleren fortsatt kan velge å foreta større oppgjør i kontanter, men med den konsekvens at fradragsretten går tapt. Dette ble det redegjort nærmere for i det lovforslaget som Stortinget sluttet seg til. Det er utgangspunktet både i skatteloven og i merverdiavgiftsloven at det bare skal gis inntektsfradrag eller fradrag for inngående avgift når betalingen skjer via bank mv. Unntaket for betalinger mindre enn 10 000 kr gjelder bare når betalingen samlet ligger under beløpsgrensen. Hva som er å anse som en betaling ved anvendelsen av beløpsgrensen, er også presisert i loven. For lønnsytelser innebærer bestemmelsen at alle utbetalinger for samme år til én person anses som en samlet betaling ved anvendelsen av beløpsgrensen. Dette er loven slik Stortinget har vedtatt den, og det er dette Skatteetaten nå forholder seg til ved oppfølgingen av ordningen. En løsning i tråd med det som representanten spør etter, må eventuelt skje ved endringer av de relevante bestemmelsene i skatteloven og merverdiavgiftsloven. Som redegjort for i mitt svar 30. mars i år, ser jeg at ordningen kan innebære enkelte utfordringer, fordi fastlagte betalingsrutiner må legges om. Etter hvert som slike tilpasninger er gjennomført, tror jeg ordningen vil fungere greit for de fleste, også for arbeidsgivere i landbruket. Jeg vil imidlertid be Skattedirektoratet om framover å ha fokus på om ordningen innebærer praktiske hindringer på lønnsområdet som ikke kan kompenseres med forholdsvis enkle tiltak.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-05-11:
Jeg har ingen planer om å avvikle kontanter som lovlig betalingsmiddel. Snarere har jeg i en helt annen sak, litt lenger nord i landet, sagt at kontanter er lovlig betalingsmiddel. Det betyr at folk både kan få sette penger inn i banken og ta penger ut i form av kontanter. Så ser jeg at det kan dukke opp praktiske problemer, som representanten Gundersen her er inne på. Nå er jo loven vedtatt, og det betyr at for sesongen vi går inn i i år, må nok den loven vi nå har vedtatt, gjelde. Men jeg vil holde muligheten åpen for å kunne foreta justeringer dersom det skulle vise seg at det er uoverstigelige eller veldig vanskelige praktiske problemer. Men jeg legger til grunn at denne ordningen etter en viss innkjøring kommer til å fungere veldig bra. Jeg tar et lite forbehold hvis det skulle vise seg at det er helt spesielle problemer som vi ikke har tenkt på.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-05-11:
Bare to korte merknader til slutt. For det første er jo dette en sak som har pågått en stund. Det har vært en utredning, slik at en har hatt rimelig bra tid til å tilpasse seg. Det er vel også slik at mange av dem som nå kommer fra utlandet og jobber f.eks. i landbruksnæringen, er folk som har et mer langvarig ansettelsesforhold – for å bruke det uttrykket. Jeg tror det hadde vært mulig å tilpasse seg på forhånd, men jeg skal følge med og anvende sunn fornuft dersom det viser seg at det blir praktiske problemer en må løse i denne saken.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-05-11:
Vannkraftproduksjon gir potensielt en særskilt høy avkastning, såkalt grunnrente. Det skyldes at produksjonen av vannkraft er basert på utnytting av en knapp naturressurs. En riktig utformet skatt på grunnrente vil således ikke påvirke kraftselskapers investeringsbeslutninger. Da vil et prosjekt som er lønnsomt før skatt, også bli lønnsomt etter skatt. Dette tilsier at en i størst mulig grad bør beskatte grunnrente før en benytter andre såkalte vridende skatter. Grunnrenteskatten på kraftanlegg er derfor i utgangspunktet en nøytral skatt som ikke skal påvirke investeringsbeslutninger. I grunnrenteskattesystemet for kraftverk er det imidlertid en nedre grense på 5 500 kVA. Kraftverk under denne grensen betaler ikke grunnrenteskatt, men kraftverk over grensen betaler grunnrenteskatt for hele sin produksjon. Grunnrenteskatten er ikke uavhengig av produksjon og inntekter, men fastsettes – dette blir litt teknisk – som en normert markedsverdi av det enkelte kraftverks produksjon i inntektsåret fratrukket driftsutgifter, konsesjonsavgift, eiendomsskatt og avskrivninger. I tillegg gis det fradrag for en friinntekt som skal hindre at risikofri avkastning blir ilagt grunnrenteskatt. Dersom friinntekten er større enn overskuddet, betales det ikke grunnrenteskatt. For kraftverk med marginal lønnsomhet vil grunnrenteskatten dermed ikke påvirke selskapets verdier etter skatt, og grunnrenteskatten vil dermed ikke hindre utbygging av lønnsomme kraftverk. Det er riktig at den nedre grensen i grunnrenteskatten for kraftanlegg gir incentiver til å tilpasse ytelsen for å unngå grunnrenteskatt, ved at det bygges mindre verk enn det som kanskje er samfunnsøkonomisk optimalt. Det har vært lansert ulike forslag. Heving av grensen vil ikke løse disse skattemotiverte tilpasningene. Tvert imot vil virkningene av slike tilpasninger bli forsterket siden en høyere grense vil føre til tilpasninger hos større kraftanlegg. Jeg støtter derfor ikke en heving av nedre grense i grunnrenteskatten på kraftanlegg. Bunnfradrag har også vært nevnt som en mulighet for å avhjelpe de utfordringene som representanten spør om. Så er det slik at konsesjonsmyndighetene skal foreta en avveining av de samlede fordeler og ulemper for samfunnet. Optimalisering av ressursutnyttelsen vil også inngå i en slik avveining. For å unngå skattemotivert dimensjonering av kraftverk er faktisk det beste forslaget å oppheve den nedre grensen i grunnrenteskatten. Men det kunne på den andre siden ført til at småkraftverk som i dag ikke er omfattet av grunnrenteskatten, blir grunnrenteskattepliktige. Regjeringen har således ingen planer om å endre den eksisterende grensen på 5 500 kVA eller å innføre bunnfradrag.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-05-11:
Grunnen til at finansministeren svarer, er jo at skatt er noe finansministeren er opptatt av. Men for å kommentere det som spørreren var inne på til slutt her, er det jo slik at dersom et kraftverk tilpasses til nedre grense eller splittes opp i strid med det som vil være optimal ressursutnyttelse, vil konsesjonsmyndighetene kunne vurdere om det er grunnlag for å gi konsesjon etter vassdragslovgivningen. Det er imidlertid det enkelte kraftverk som er beregningsenhet for grunnrenteinntekten. Begrepet «kraftverk» er også nærmere presisert i skatteloven med tilhørende forskrift, herunder hva som skattemessig skal anses som ett eller flere kraftverk. Et vannkraftanlegg kan derfor i skattemessig forstand bestå av flere kraftverk, som hver for seg er beregningsenhet for grunnrenteskatt. Det er et komplisert spørsmål. Det har vært lange diskusjoner, men vi har kommet til at det som nå er systemet, med en nedre grense, i grunnen er det beste som dette systemet kan frambringe p.t.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-05-11:
Først en liten merknad som berører skattespørsmålet, og det er at enten det er grunnrenteskatt eller andre skattearter, så skaper det at man har et fribeløp eller en nedre grense, det man kaller terskelvirkninger, som er en krevende utfordring også i andre deler av skattesystemet. Så jeg er klar over at det som skjer her, kan skape en del utfordringer. Når det gjelder det siste, er jo ordningen med grønne sertifikater det viktigste vi nå skal gjennomføre for også å oppfordre til en bedre utnyttelse bl.a. av småkraftverk. Det vil gjenstå å se hvor stor virkningen blir, men jeg har store forhåpninger om at ordningen med grønne sertifikater er et godt svar på det spørsmålet representanten reiser.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2011-05-11:
Eg har stilt følgjande spørsmål til olje- og energiministeren: «I Nationen 4. mai 2010 uttaler styreleiaren i Eidsdal kraft at dei blir skatta til konkurs, og grunnrenteskatten er ein av grunnane til det. Han må no plombere anlegget og redusere produksjonen for å tilpasse seg grensa for grunnrenteskatt. Vi ser fleire liknande eksempel. På Småkraftdagane på Værnes lova statsråden å sjå på grunnrentespørsmålet. Høgre ønskjer å heve innslagspunktet for grunnrenteskatt til 10 MW for å nytte ut ressursane i vassdraget og investeringane som er gjorde. Støttar statsråden dette?»
Bjørn Lødemel (Høyre), 2011-05-11:
Eg takkar for svaret. Dette spørsmålet blei stilt til olje- og energiministeren fordi han skapte forventningar då han var på Småkraftdagane på Værnes. Eg er glad for at finansministeren ville kome og svare på vegner av han, men håper han også vil ta med seg desse bekymringane tilbake igjen. Så ser eg at det ikkje er samsvar mellom det finansministeren og olje- og energiministeren seier om konsekvensane ved at eit botnfrådrag får grunnrenteskatt. I Teknisk Ukeblad viser olje- og energiministeren til at oppsplitting av kraftverk i mindre delar vil bli vurdert i ei konsesjonshandsaming og dermed føre til at det ikkje blir konsesjon for eit kraftverk som er splitta opp på den måten. Talar ikkje også dette for at ein kan gjennomføre tiltak slik som Høgre har føreslege?
Bjørn Lødemel (Høyre), 2011-05-11:
Eg takkar for svaret. Høgre ser på småkraftnæringa som pioner i næringsutvikling i distrikta. Dessverre har den raud-grøne regjeringa gjort svært lite for å leggje gode rammevilkår for denne næringa. Ordninga med grøne sertifikat var langt på veg ferdigforhandla då regjeringa overtok i 2005. Alle har sett løftebrotet når det gjeld overgangsordningar for grøne sertifikat. Det er svært alvorleg når pionerane i småkraftnæringa seier at dei blir skatta i hel og må tilpasse produksjonen til eit skatteregime. Kva vil statsråden gjere for å betre rammevilkåra for småkraftnæringa?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-05-11:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til nærings- og handelsministeren: «Den norske paviljongen på Disneys Epcot-senter i Florida har nesten vært uforandret siden den ble etablert for nærmere 25 år siden. Dette gjør at den nå fremstår som meget umoderne, og vi fremstilles som nasjon og folk på en måte som ikke er reell. Dette er en meget viktig utstillingsarena for norsk reiseliv, og elleve millioner besøker senteret hvert år. Det vil koste ca. 20 mill. kr å ruste opp paviljongen. Vil statsråden sørge for at staten kan bidra med 5 mill. kr til dette arbeidet?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-05-11:
Jeg må si at overraskelsen er stor over svaret fra statsråden her, og ikke minst over kontrasten til svaret som tidligere minister Odd Eriksen ga Ulf Leirstein i brev av 24. april 2006, der han, til spørsmålet om Epcot-paviljongen og filmen, skriver følgende: «Jeg er enig med representanten Leirstein i at det er viktig å benytte virkemidler i Norgesprofileringsarbeidet som viser et oppdatert og riktig bilde av Norge.» Han ville igangsette et forprosjekt. Spørsmålet mitt til statsråden er: Vil ikke statsråden følge opp det som en tidligere næringsminister fra Arbeiderpartiet har sagt? Og videre: Ser ikke statsråden at det er viktig, på en arena der man har elleve millioner besøkende i et marked der Norge allerede er profilert, og bør være ytterligere profilert, at den filmen som presenteres, er oppdatert og framstiller Norge på korrekt måte?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-05-11:
Jeg er helt enig i statsrådens utgangspunkt, at vi skal bruke skattebetalernes penger på en best mulig måte. Hvis man får med private aktører, som man gjorde sist gang dette ble etablert, i 1988, og vi tar utgangspunkt i 20 mill. kr, vil staten bidra med ca. 5 mill. kr – altså en fjerdedel. Til sammenlikning: På noen få dager i Berlin under Grüne Woche brukte Landbruks- og matdepartementet sammen med Innovasjon Norge 5,5 mill. kr på dagene under utstillingen. Da kan vi stille spørsmålet: Hvordan bruker vi best skattebetalernes penger? Dette gjelder markedsføring i et marked der vi kan få en betydelig turiststrøm til Norge. Faren er der faktisk også for å miste turister, og muligheten til å profilere oss som nasjon kan også falle bort, for hvis man gjør alvor av å gjøre den om til en skandinavisk stand, mister vi litt av det vi har snakket om tidligere, nettopp at Norge må profilere seg selv som et reisemål. Ser ikke statsråden den vinklingen? Så håper vi også statsråden vil få fortgang i saken i departementet, nettopp med tanke på å kunne se på et bidrag til denne filmen.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-05-11:
Norge har i dag verken eierskap eller ansvar for den norske paviljongen på Epcot-senteret. Den norske paviljongen ble solgt til Disney i 1992, og etter dette fortsatte Norge samarbeidet med Disney ved å støtte paviljongen med 200 000 dollar hvert år fram til 2002. Spørsmålet om videre økonomisk støtte til den norske Epcot-paviljongen var oppe igjen i 2006. Da støttet Innovasjon Norge og UD et forprosjekt, som hadde som formål å definere finansieringsbehovet for å få på plass en ny norgesprofileringsfilm, med sikte på at prosjektet i hovedsak skulle finansieres av norske næringslivsaktører med interesse i USA. Finansieringsbehovet ble anslått til 18 mill. kr. Etter noen runder med private aktører ble konklusjonen den gang at det var behov for 12 mill. kr fra statlig hold, og etter samråd med ledende internasjonale filmprodusenter og med reiselivsnæringen, bl.a. gjennom reiselivets markedsstrategiske råd, ble det besluttet ikke å støtte prosjektet videre i 2007. Siden har Innovasjon Norge fått laget en ny norgesprofileringsfilm i digitalt HD-format til bruk i sitt markedsføringsarbeid utenlands. Denne filmen er tilbudt Disney til bruk i paviljongen vederlagsfritt. Dette er imidlertid avslått fordi Disney kun godtar egne filmproduksjoner eller produksjoner gjort av et fåtall sertifiserte filmprodusenter. Per i dag finnes det ikke noe anslag for hvor mye en ny film som tilfredsstiller dagens Disney-krav til innspilling i digitalt HD-format, vil koste. I 2007 var anslaget 18 mill. kr uten kravet til innspilling i digitalt HD. Det er derfor grunn til å forvente at prosjektet vil ha en klart høyere kostnad i dag. I nært samarbeid med norsk reiseliv og en egen markedsgruppe for USA gjør Innovasjon Norge krevende prioriteringer i valg av markedsføringsmetoder for å fremme Norge som reisemål i USA. I markedsgruppen er det enighet om at markedsføringsmidlene best benyttes gjennom videreutvikling av nettbasert markedsføring i sosiale medier og på nettsiden visitnorway, gjennom tv- og radioproduksjoner og annet presserettet arbeid i Norge og USA, og ikke minst ved målrettet bearbeiding av turoperatører som selv reiser fra USA til Norge. Vi behandler for tiden en søknad om statlige midler til en ny film og en generell utbedring av paviljongen, men har ennå ikke avklart det spørsmålet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-05-11:
Det svaret som representanten viser til, var gitt midt under den forrige vurderingen som, i 2007, endte med en konklusjon om at man ikke ville gå inn. Jeg har personlig hatt møte med folk blant interessentene her – Disney selv – som har argumentert sterkt for at vi burde lage en slik film. Det jeg reagerte på, er at de har veldig snevre rammer for en fri konkurranse og muligheten for å få ned prisen på en slik produksjon. Faktisk er budsjettet man snakker om, omtrent på størrelse med budsjettet for en norsk spillefilm, som jeg kjenner godt fra Kulturdepartementet. Det framstår for meg som en veldig dyr produksjon til en såpass begrenset plattform. Den filmen fra Innovasjon Norge som vi har tilbudt, burde dekke formålet. Vi må spørre: Får vi mer igjen for pengene ved å bruke dem her eller andre steder, for vi må bruke skattebetalernes penger på en best mulig måte?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-05-11:
Det er to sider ved denne saken. Det ene er norgesprofilering, som jeg tror vi er enige om at er viktig, og som UD har ansvaret for. Det er også UD som tidligere har stått for hoveddelen av statens bidrag til Epcot. Så er det reiselivssatsingen, og der er det slik at Innovasjon Norges prioriteringer i samarbeid med reiselivsnæringen er at vi bruker 5,5 mill. kr i året på total markedsføring i USA. Så selv med det bidraget på 5 mill. kr av kanskje 20 mill. kr ville det spist opp ett helt års markedsføringsbudsjett i USA. Jeg er likevel villig til å se på det. Dette er interessant, særlig hvis det kan utløse ganske betydelige private midler som vi ellers ikke ville ha fått, til norgesprofilering eller markedsføring i USA. Derfor har vi ikke konkludert med et nei til denne søknaden. Vi skal være i dialog med aktørene, se hva kostnadene kommer til å bli, se om det er en mulighet til å reise disse private pengene, og så se om dette er en god bruk av pengene for norgesprofilering og for markedsføring inn mot reiselivet.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2011-05-11:
«Sunnmørsposten skriv 3. mai at fagskulane i Møre og Romsdal har vekst i søkartala for komande studieår. Likevel er situasjonen at dersom fagskulane skal kunne utvide sitt tilbod, vil dette gå ut over det vidaregåande tilbodet i fylket. Det at staten ikkje finansierer dette tilbodet, medfører dermed at ein vert hengande etter med teknologisk utstyr innan desse utdanningane, men også at den vidaregåande opplæringa får mindre rammer i fylket. Vil statsråden no syte for statleg fullfinansiering av fagskulane?»
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2011-05-11:
Svaret frå statsråden viser kor meiningslaus denne finansieringsmodellen faktisk er. For det er jo slik at når regjeringa har valt ein oppfølgingsstrategi, t.d. innanfor den maritime utdanninga, med ei eintydig målsetjing om å auke rekrutteringa til dei maritime utdanningane, går søkjartalet følgjeleg opp. Det var ei politisk målsetjing. Likevel finansierer ein då utdanningsløpet basert på søkjartal to år tilbake i tid, og så vel ein ein strategi for å få opp søkjartalet medan ein underfinansierer det same utdanningsløpet. Det viser at ein ikkje evnar å styre fagskuletilbodet slik at vi faktisk greier å sørgje for at dei maritime utdanningane har moglegheit til å vekse i framtida. Det ser ein òg i Sunnmørsposten 3. mars. Ein ser at 60 pst. av maritime bedrifter har problem med å rekruttere leiarar. Dette er statsråden sitt ansvar – ein har valt ein finansieringsmodell som ikkje verker. Kva har statsråden tenkt å gjere med det?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2011-05-11:
Forskjellen mellom fagskuletilboda og alle andre tertiærutdanningar er nettopp finansieringsmodellen. Statsråden har eit finansieringsansvar for alle andre tertiærutdanningar gjennom statsbudsjettet. Det viser den verkelege utfordringa i denne problemstillinga. Ser ikkje statsråden at det er fullstendig inkonsekvent å skulle satse på å få fleire til å velje maritim utdanning og følgjeleg auke inntaket på dei maritime fagskulane, samtidig som ein ikkje finansierer plassane? Det medfører automatisk at desse fagskulane t.d. må operere med gamal teknologi i staden for ei teknologisk utvikling på lik line med det som studentane møter når dei kjem ut i næringslivet. Eg trur at statsråden ser denne utfordringa. Spørsmålet er: Kvifor vil statsråden ikkje løyse den?
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-11:
Det er regjeringens og Stortingets ansvar å legge til grunn hvem som har et hovedansvar for fagskolene. Det er som sagt fylkeskommunene som har det ansvaret. Det ble overført til fylkeskommunene fra året 2010 gjennom vedtak som ble gjort. Så finansierer staten dette gjennom en – la oss kalle det – stykkprisfinansiering, som er basert på elevtallet to år før. Så det vil alltid være noe som kommer etter, og det som var for to år siden, vil være et utgangspunkt for finansiering – en ikke ukjent finansieringsform i annen høyere utdanning. Så her er det snakk om at fylkeskommunene også ser verdien i fagskolene og klarer å prioritere disse. I Møre og Romsdal har man hatt en utfordring. Det er klart det er stor interesse for de maritime fagskolene, men det er også viktig at fylkeskommunene ivaretar de helsefaglige fagskolene. Så vi har og bør ha et bredt fagskoletilbud i alle fylker. Staten på sin side setter inn nøyaktig det samme som vi gjorde før reformen, men vi har selvfølgelig hele tiden en løpende dialog med Kommunal- og regionaldepartementet når det gjelder de utfordringene dette byr på.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-11:
Åpenbart i motsetning til representanten har jeg stor tiltro til fylkeskommunenes ansvar og evne til å håndtere disse spørsmålene. Det vil være to kanaler som det er viktig å øve et press på. Den ene er fylkeskommunens prioriteringer. Det er ikke slik at det nødvendigvis må gå ut over videregående utdanning. Det er et prioriteringsspørsmål i fylkeskommunen dersom man vil øke i forhold til det utgangspunktet man har. Staten følger opp to år etter, på hvert opptak to år før, med finansiering. Det er ikke slik at dette nødvendigvis er noe som bør nedprioriteres fra fylkeskommunen. Det er fylkeskommunen som har det ansvaret. Den andre kanalen er at jeg, sammen med Kommunal- og regionaldepartementet, selvfølgelig i enhver budsjettsammenheng i Stortinget vil sørge for at det er rammer som er i tråd med det som er ønskelige fagskoletilbud. Så er det flott at Møre og Romsdal fylkeskommune ønsker mye maritim utdanning. Vi kommer snart med en utvidet strategi for det, kan jeg forsikre representanten om – MARKOM, i tillegg til fagskolene. Vi synes det er veldig bra at man i dette fylket er så opptatt av å gjøre en god jobb også når det gjelder fagskolene. Jeg skal gjøre min del av jobben, og fylkeskommunen må gjøre sin.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-11:
Ekspertutvalget for god måloppnåelse i offentlig finansiert forskning, det såkalte Fagerberg-utvalget, overleverte sin utredning «Et åpnere forskningssystem» mandag den 2. mai. Jeg vil nå sette meg godt inn i utvalgets anbefalinger. Utvalgets innstilling vil bli sendt på bred høring til alle sentrale aktører. Regjeringen tar sikte på å fremme en melding om forskning til Stortinget i løpet av inneværende stortingsperiode, høyst sannsynlig våren 2013. Innstillingen fra utvalget og innspill i den påfølgende høringsrunden vil selvsagt bli behandlet i meldingen. Forslag fra utvalget som har budsjettmessige konsekvenser, må behandles i de ordinære budsjettprosessene.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-11:
I respekt for et utvalg som har brukt 18 måneder på en særdeles viktig sak, vil jeg gjerne også høre de ulike aktørenes syn på de spørsmålene og de forslagene som har kommet fram i utvalgets rapport. Forslag som har budsjettmessige virkninger, vil, som jeg sa, nødvendigvis måtte tas opp i budsjettsammenheng. Men vi har jo allerede i budsjettet for i år gitt et signal om at regjeringen mener det er viktig å styrke den såkalte arenaen for fri prosjektstøtte i Forskningsrådet. Her ser vi med glede at utvalget følger opp vår tekning. Så jeg avventer, som sagt, nærmere vurderinger i høringsrunden og kommer selvfølgelig tilbake til Stortinget i forbindelse med forskningsmeldingen.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-11:
Allerede ved en tidligere korsvei i forskningspolitikken har denne regjeringen ikke bare foreslått, men pålagt de enkelte høyere utdanningsinstitusjonene å ha egne samarbeidsråd med næringslivet, nettopp for å få en tettere kontakt med næringslivet. Noe av det Fagerberg-utvalget ikke har gjort, er å vurdere den forskningen som også gjøres i næringslivet. De har konsentrert seg om forskningen i universitets- og høyskolesystemet. Så noen av mine vurderinger framover må nødvendigvis bli noe mer helhetlig enn det Fagerberg-utvalget gir innspill til. Men de gir viktige innspill til den delen av forskningen som spesielt har med universitetene og høyskolene å gjøre. Mitt ansvar er større enn det. Det blir selvfølgelig et større ansvarsområde som får plass i regjeringens forskningsmelding, hvor vi kommer til å ta med både instituttsektoren og forholdet til næringslivet. Men jeg er helt enig med representanten i at det er viktig at det er gode kanaler og god kommunikasjon mellom våre forsknings- og utdanningsinstitusjoner og næringslivet.
Henning Warloe (Høyre), 2011-05-11:
Dette er også et spørsmål til forsknings- og høyere utdanningsministeren: «Fagerberg-utvalget har nettopp levert sin rapport om norsk forskning. Utvalget fikk i oppdrag å se på sammenheng mellom ressursinnsats og resultater av den offentlig finansierte forskningen. Hvordan ser statsråden på Fagerberg-utvalgets konklusjoner og anbefalinger, og på hvilken måte vil hun involvere Stortinget i den videre prosessen?»
Henning Warloe (Høyre), 2011-05-11:
Jeg har forståelse for at statsråden ikke kan saksbehandle de enkelte forslagene her og nå, og det vil bli interessant å følge høringen. Men det har jo allerede vært en offentlig debatt i den drøye uken som har gått siden utvalget la frem sin rapport, og flere av problemstillingene er jo kjent. Så det vil være av interesse å høre hvordan statsråden – skal vi si mer prinsipielt – ser på en del av anbefalingene som utvalget kommer med. Det vil f.eks. være interessant å høre om statsråden støtter utvalgets anbefaling om at flere midler må fordeles gjennom konkurransearenaer, og at mer forskningstid og -midler må styres til de mest produktive forskerne innenfor universitets- og høyskolesektoren.
Henning Warloe (Høyre), 2011-05-11:
Fagerberg-utvalget påpeker i sin rapport flere svakheter i det norske forskningssystemet når man sammenligner med andre land som det er naturlig å sammenligne Norge med. En rekke av disse problemstillingene har jo også vært godt kjent gjennom flere år, flere utredninger og offentlig debatt. Blant annet peker utvalget på at det er lite samarbeid mellom det offentlige forskningssystemet og næringslivet i Norge sammenlignet med f.eks. land som Danmark, Finland, Nederland osv. Det kunne være interessant å høre om statsråden har noen konkrete tanker om hva vi kan gjøre for å styrke samarbeidet mellom næringslivet og offentlig forskning.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2011-05-11:
Jeg skal stille følgende spørsmål til landbruks- og matministeren: «Flertallet av regjeringspartiene vil avvikle pelsdyrnæringen. Dette vil få store negative konsekvenser for deler av Distrikts-Norge, hvor pelsdyrnæringen er en viktig del av en verdikjede, samt for opprettholdelse av arbeidsplasser. Hva vil statsråden gjøre for at pelsdyrnæringen overlever?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2011-05-11:
Jeg takker statsråden for svaret og er enig i det statsråden sier. Pelsdyrnæringen er en viktig del av Distrikts-Norges muligheter for å overleve, og ikke minst for at landbruket skal overleve. Det er ca. 300 farmer rundt omkring i Norge, og jeg tror at alle fylker unntatt Oslo, Akershus og Finnmark har en eller annen form for pelsdyrnæring. Ofte er dette familiebruk, og det betyr mye for økonomien. Det er riktig at Arbeiderpartiets landsmøte er for en styrt avvikling, men jeg kjenner også til at et annet regjeringsparti, SV, er helt imot dette. Da står Senterpartiet mer eller mindre alene som regjeringsparti om å forsvare denne næringen. Jeg mener vi må gjøre alt vi kan for at denne næringen fortsatt skal kunne drive. Jeg mener at næringen er seriøs, den gjør det den kan, og med de nye reglene som har kommet, tror jeg egentlig ikke noe mer kan gjøres. De er seriøse, de som driver i dag.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2011-05-11:
Jeg takker nok en gang for svaret. Det som er viktig, er at vi gir næringen rom for forbedringer når det er behov for det – at man ikke bare sier nei med en gang, men gir næringen en sjanse til å overleve. Det mener jeg vi har gitt, og jeg mener at med de reglene som finnes i dag, skal næringen ha livets rett. Dette er en næring som er billig. Det går lite penger over statsbudsjettet. Norge er anerkjent for kanskje verdens beste produkter på markedet. Og det er, som sagt, mange og viktige arbeidsplasser rundt omkring i distriktene, hvor det å få tak i en arbeidsplass kanskje er vanskelig. Når man ser på opinionen, er det riktig at det er ganske mange som er imot denne næringen, men det er kun snaue 30 pst. 60 pst. sier at man er for næringen når dyrevelferden er i høysetet. Og dyrevelferden er vi enige om alle sammen, så jeg håper og tror på at statsråden, på lik linje med Fremskrittspartiet, jobber det han kan for at næringen skal overleve.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2011-05-11:
Som kjent har pelsdyrnæringen vært gjenstand for en særlig negativ oppmerksomhet i de senere år etter avsløringer om uholdbare tilstander i deler av næringen. For å rette opp dette er det gjort flere grep i den senere tid. Jeg har stilt krav til næringen, som nå har innført en obligatorisk sertifiseringsordning, hvor det bl.a. er innført krav om at alle oppdrettere skal ha flere veterinærbesøk i året. Mattilsynet har gjennomført flere uvarslede tilsyn og tatt i bruk sterkere virkemidler overfor pelsdyroppdrettere som har uakseptabel drift. Mattilsynet leverer jevnlig rapport om sin aktivitet på det området. Jeg vil også vise til at det nettopp er vedtatt en ny og strengere forskrift om hold av pelsdyr, som setter strengere krav til tilsyn og stell, dokumentasjon, oppstallingsforhold, fôring og vanning og avl. Jeg mener den nye forskriften vil være med på å bedre dyrevelferden for pelsdyr. Med alle de andre tiltakene som er satt i verk når det gjelder hold av pelsdyr, mener jeg vi har tatt et solid steg framover. Næringen, som har fått nye, strengere krav til hold av pelsdyr og sin egen sertifiseringsordning, må nå få vise at de klarer å etterleve de nye bestemmelsene, slik at velferden for dyrene blir bra. Det er avgjørende for næringens eksistensberettigelse. Hold av pelsdyr er kontroversielt i deler av befolkningen, og Arbeiderpartiets landsmøte har stemt for en styrt avvikling av næringen. Regjeringens politikk endres likevel ikke av et vedtak på et partilandsmøte. Pelsdyr vil bli omtalt i den kommende stortingsmeldingen om landbruks- og matpolitikken. Jeg tar sikte på at dette vil gi avklaring og forutsigbarhet om rammevilkårene framover.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2011-05-11:
I stor grad er jeg enig i det som representanten Bredvold her uttaler. Det er gjort viktige grep i den siste tiden. Jeg synes vi skal ha respekt for, oppmerksomhet mot og bekymring for dyrevelferd i alt dyrehold, ikke minst pelsdyrhold. Derfor er det satt i verk mange tiltak i den siste tiden, og næringen har selv tatt skikkelig tak i situasjonen. Vi har, som sagt, strengere forskrifter, og det er blitt etablert en sertifiseringsordning med flere veterinærbesøk. Ikke minst er det også slik at en på det viset sørger for å unngå uhell i næringsdriften. Så er det samtidig slik at i alt dyrehold er det noen skader. Det må en takle etter hvert som de oppstår, på skikkelig vis og i tråd med regelverket.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2011-05-11:
Det er først og fremst avhengig av at hver enkelt dyreeier og dyreholder gjør den jobben de skal gjøre – sørger for forsvarlig dyrevelferd, forsvarlig stell, forsvarlig tilsyn, og at driften er god. Så er det slik, som det også er understreket, at de offentlige myndighetene har et tilsynssystem. Mattilsynet gjør en stor og omfattende jobb når det gjelder pelsdyrnæringen, med både varslede og uvarslede besøk, og vi ser at det gjøres tiltak i den forbindelse. Det forskriftsverket og rammeverket som nå er lagt på nytt, vil sikre bedre dyrevelferd i seg selv, men det må følges opp. Jeg er overbevist om at det vil gi gode resultater, men samtidig må vi være realistiske. Som jeg sa i mitt tidligere innlegg, vil det være slik at i alt dyrehold kan det skje uhell og oppstå sykdommer. Det gjør det også innenfor pelsdyrnæringen, og da må vi være forberedt på å takle situasjonen. Nivået på uhell og sykdommer er ikke noe større innen pelsdyrhold enn annet dyrehold.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2011-05-11:
Landbruks- og matdepartementet har brukt mye ressurser på å behandle Jo Arne Ødegårds søknad om ekspropriasjon av husmannsplassen Vestre Hakkloa fra Carl Otto Løvenskiold. Ikke bare gjelder det spørsmålet om søknaden skulle tas til følge eller ikke, det har også vært flere runder i rettsapparatet om så vel gyldigheten av ekspropriasjonsvedtakene i saken som kjøpesummen som Ødegård må betale for eiendommen. Jeg mener departementet har ivaretatt Ødegårds interesser på en adekvat og god måte. Jeg viser bl.a. til at departementet begjærte overskjønn til lagmannsretten fordi vi mente tingretten hadde satt kjøpesummen for høyt. Jeg er glad for at lagmannsretten var enig med oss, og at den satte ned kjøpesummen fra 7,5 mill. til 3,5 mill. kr. Det er en meget vesentlig prisreduksjon. Etter mange års arbeid med Ødegårds ekspropriasjonssøknad er skjønnsspørsmålet nå endelig avgjort. Det betyr at det med endelig virkning er bestemt at Ødegård må betale Carl Otto Løvenskiold 3,5 mill. kr for eiendommen. Saken er nå inne i sluttfasen, og staten kan kreve å bli satt i besittelse av Vestre Hakkloa. Landbruks- og matdepartementet skrev derfor 14. april i år til Statens landbruksforvaltning og ba om at saken ble fulgt opp på vanlig måte. Det Statens landbruksforvaltning formodentlig først må avklare, er om Ødegård ønsker å overta plassen på de vilkår som er fastsatt. Avslutningen av en sak som denne kan reise flere spørsmål. Regjeringsadvokaten vil derfor bistå i den praktiske oppfølgingen og avslutningen av saken.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2011-05-11:
Den beskrivelsen som representanten Rudihagen her gir, deler jeg. Det er en riktig beskrivelse med hensyn til de utfordringene som saken har reist, både juridisk og ikke minst økonomisk. Det er også slik at man politisk sett har ønsket å avvikle husmannsvesenet – det er avviklet – og gi muligheter for dem som har bodd på slike eiendommer, til å overta. I dette tilfellet har staten fulgt opp de forpliktelser vi mener er riktig politisk, og sørget for at eiendommen kan overtas av Ødegård. Vi har også fulgt opp de økonomiske sidene av saken – det har vært en lang rekke saker i den forbindelse, som nå har fått sin endelige avslutning. Jeg håper, selv om det har gått langt tid, at det gis mulighet for Ødegård til å overta, og vi venter jo nå på hans avklaring i dette spørsmålet.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2011-05-11:
Jeg skjønner spørsmålet. Det er en stor utfordring å reise en kjøpesum på dette nivået – også for en så interessant eiendom, for å bruke det begrepet, som Vestre Hakkloa er. Jeg vil ikke kommentere rettssaken og innholdet i den. Vi har gjennomført de tiltak vi mener er nødvendig, og fått et resultat som vi mener er ønskelig. Så er det slik at man også av prinsipielle årsaker må ha ryddighet i den videre behandlingen. Her må nå Ødegård avklare hvorvidt han er villig til å kjøpe eiendommen for den prisen som er fastsatt, og han må også betale de kostnadene som ligger her. Jeg håper og tror at det er mulig. Vi fikk redusert prisen betydelig i denne prosessen, fra 7,5 mill. til 3,5 mill. kr. Det bør forhåpentligvis være mulig for ham å overta. Utover det tror jeg det er uriktig av meg å kommentere noe mer i saken.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2011-05-11:
«En tidligere småbruker blei kastet ut fra barndomshjemmet sitt, Vestre Hakkloa, i Nordmarka. Han er tredje generasjon på småbruket, og har i 13 år kjempet for å få overta småbruket. Staten ved Landbruks- og matdepartementet eksproprierte eiendommen til fordel for mannen. Nå er både ekspropriasjonsspørsmålet og spørsmålet om fastsettelse av erstatning endelig avgjort av Høyesterett. Hva vil statsråden nå gjøre for at den tidligere småbrukeren endelig kan få overta eiendommen?»
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2011-05-11:
Takk for svaret og takk for statsrådens engasjement. Denne saka har mange aspekt ved seg. Juridisk, som statsråden òg var inne på, iallfall to. Det er spørsmålet om heimelen til å ekspropriere til fordel for bebuaren. Det andre er jo prisfastsetjinga av eigedomen – og skjønet er no endeleg avgjort i Høgsterett i denne siste omgangen. Men så har det òg ei politisk/etisk side. Husmannsvesenet er for så vidt avvikla, og ein ønskjer jo at husmenn skal få bli eigarar av dei plassane dei var på, slik òg i Nordmarka. Det er jo derfor ein har hatt ein vilje til å gi ein juridisk heimel til å ekspropriere eigedomen til fordel for bebuaren. Denne saka har teke 13 år – med eit stort engasjement og bruk av mykje ressursar: Korleis vurderer statsråden det at det har teke så lang tid før ein har kome i mål i denne saka?
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2011-05-11:
Enda ein gong takk for at statsråden engasjerer seg i denne saka. Eg har følgt denne saka gjennom desse 13 åra, og eg føler på mange måtar at det har vore gjort ein stor urett mot Jo Arne Ødegård, frå han blei kasta ut av barndomsheimen sin for 13 år sida. Dommen gjer greie for kva som ligg til grunn for prisfastsetjinga, eller skjønet, likevel er det ei utfordring – så klart – for Jo Arne Ødegård å betale 3,5 mill. kr for denne eigedomen. Så spørsmålet mitt til slutt blir: Kva for moglegheiter ser statsråden for seg til å kunne overdra eigedomen til Jo Arne Ødegård for ein annan og lågare pris, nærast som ein slags kompensasjon for alt han har gått igjennom i løpet av desse åra? Finst det nokon heimel for staten til å gjere det?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2011-05-31:
Siden 1945 og fram til i dag har om lag 120 000 norske soldater deltatt i til sammen mer enn 40 internasjonale militære operasjoner, de fleste i regi av FN. Det er et høyt antall sett i forhold til folketallet i Norge og sammenlignet med andre land. I dag deltar norske soldater i operasjoner bl.a. i Afghanistan, i Libya, i Sudan, på Balkan og i Midtøsten. Norges deltagelse i internasjonale operasjoner er et viktig bidrag til å skape økt stabilitet i konfliktområder. Norske styrker bidrar også til å gi mennesker sikkerhet og trygghet, og til at humanitær hjelp kan komme fram. Stabilitet og sikkerhet er en forutsetning for nasjonal og regional utvikling og et viktig grunnlag for fred. Deltagelse i internasjonale operasjoner bidrar derfor også til å stabilisere sikkerhetssituasjonen globalt og her i Norge. Sikkerhetspolitiske forhold over hele verden påvirker Norge gjennom bl.a. handel og næringsinteresser. Det er derfor også i vår nasjonale interesse at det norske forsvar bidrar til internasjonal fred og sikkerhet gjennom å delta i internasjonale operasjoner. Men for at Norge skal kunne delta i militære utenlandsoperasjoner, må norske soldater være villig til å gå inn i krevende og risikofylte oppdrag. Det innebærer alltid en fare for den enkeltes liv og helse. Vi vet at norske soldater har omkommet, bl.a. i Libanon, på Balkan og i Afghanistan. Etter presidentskapets mening bør Stortinget anerkjenne og hedre de norske soldatene som med livet som innsats har bidratt til internasjonal fred og sikkerhet ved deltagelse i utenlandsoperasjoner. Presidentskapet har tidligere tatt initiativ overfor regjeringen med tanke på deltagelse ved båreseremoni når soldater som har mistet livet i utenlandsoperasjoner, bringes hjem. Presidentskapet har også signalisert at det vil delta ved den årlige nasjonale markeringen av frigjøringsdagen og nasjonal veterandag 8. mai og ved Forsvarets minnedag første søndag i november hvert år. Presidentskapet vil også foreslå at det settes opp en minneplate i stortingsbygningen for å hedre dem som har falt under militære oppdrag i utlandet i tjeneste for Norge. Minneplaten bør plasseres i tilknytning til det nåværende minnestedet i stortingsbygningen over falne i første og annen verdenskrig. Presidentskapet foreslår at minneplaten ikke nevner navn eller bestemte internasjonale oppdrag. Det foreslås også at presidentskapet får ansvaret for å vurdere den nærmere utformingen av minneplaten.