trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per-Kristian Foss (Høyre), 2003-12-15:
I Gul bok for 2005 vil Stortinget få synliggjort, gjennom helhetlige fremskrivninger av budsjettets utgifter og inntekter for tre år fremover, en del slike økonomiske konsekvenser. Om man liker dem eller ei, skal jeg ikke kommentere på det nåværende tidspunkt, men la meg si det slik at det har jo ikke manglet på budsjettmessige fremskrivninger av vedtak Stortinget har ønsket å fatte. Jeg husker senest debatten om G-regulering i folketrygden. Det manglet ikke på langsiktige økonomiske fremskrivninger av vedtakene, men det hjalp jo ikke noe. I høst skulle Pensjonskommisjonens innstilling kommet, men den kommer nå rett over nyttår. I Pensjonskommisjonens innstilling er det all grunn til å tro at man vil få tilstrekkelig med langsiktige økonomiske fremskrivninger, som i seg selv skulle si mye om mangel på budsjettmessig rom i årene som kommer. Om det vil gjøre noe inntrykk, vet jeg heller ikke, men det mangler ikke på slike fremskrivninger. Statsbudsjettutvalget har jo vurdert dette ganske grundig. Det var et utvalg som var nedsatt av den forrige regjering – bredt sammensatt både faglig og politisk. Det har vurdert slike spørsmål og sett på erfaringer også fra andre land. Har det nyttet noe særlig med bindende budsjettrammer for en periode fremover, tre–fire år, som man f.eks. har i Sverige? Svaret er vel egentlig, og det står i innstillingen, at det har ikke virket noe særlig godt. Rammene holdes ikke, og man bruker også teknikker for å unngå dem, bl.a. skjønnsmessige anslag på regelbundne utgifter – altså å synse om regelbundne utgifter, som jo undergraver den samlede prioritering som følger. Men det skal ikke mangle på slike fremskrivninger dersom Stortinget ønsker det – og det har jeg forstått at mange ønsker – uten at slike fremskrivninger er bindende. Regjeringen vil istedenfor et langtidsprogram for neste periode legge frem, i tillegg til Skatteutvalgets innstilling som en melding, Pensjonskommisjonens innstilling som en melding, og der vil mange fremskrivninger fremgå. I tillegg til det vil man legge frem en helhetlig økonomisk perspektivanalyse for en lengre periode. I en slik perspektivanalyse vil man jo se den handlefrihet man har i årene fremover. Det vil være fremskrivninger som kan legge grunnlaget for realistisk politisk programmering i den perioden som da gjenstår. Til slutt må jeg bare si at jeg undrer meg over én ting: De som tar sterkest til orde for bindende rammer for perioden fremover, burde jo overveie de konsekvenser det gir for finanspolitikken. For de som sterkest tar til orde for å bruke finanspolitikken til konjunkturstyring, bør være særdeles forsiktige med langsiktig bindende rammer. Det kan jo tenkes at konjunkturene faktisk forandrer seg i en tre- eller fireårsperiode.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2003-05-21:
Jeg foreslår Elisabeth Røbekk Nørve.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-21:
Jeg ønsker å stille et spørsmål til landbruksministeren. Vi har en landbruksminister som har profilert seg sterkt på dette med småskalaproduksjon. Det var også temaet i Dagbladets Helgemagasin sist fredag, der det står følgende: « – Noen mener du bruker mange store ord om småskalaproduksjon. Men ikke gjør nok for å legge til rette for det? – Ja? sier Sponheim. Han virker en smule irritert. – Hva mer er det jeg skal gjøre, da?» Mitt spørsmål er derfor: Er det idétørke i departementet og på statsrådens kontor for tida? Har statsråden gått tom for stimuli når det gjelder å nå målene for en annerledes landbrukspolitikk der en stimulerer til mer småskalaproduksjon?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-21:
Det er en dramatisk situasjon i distriktslandbruket. 4 000 bruk legges ned hvert år, og man regner med at slik vil det fortsette i årene framover. Det betyr at hvis vi skal berge distriktslandbruket, må vi over på et helt nytt spor i landbrukspolitikken. Det betyr at vi må over på mye mer satsing på kvalitet, på økologisk produksjon og på matkultur. Jeg vet at statsråden er opptatt av det. Men det er de konkrete virkemidlene, stimuli, som virkelig gjør at man kommer over i det nye sporet, og ikke bare prate om det, enten det er i intervju i Dagbladet eller i festtaler. Derfor vil jeg utfordre landbruksministeren på to ting: Kan landbruksministeren tenke seg at man innførte momsfritak for nisjeprodukter? Kan landbruksministeren tenke seg at man kunne ha fritak for omsetningsavgift når det gjelder nisjeprodukter, f.eks. opp til et beløp på 100 000 kr?
Lars Sponheim (Venstre), 2003-05-21:
Vi får se utover i spørretimen. Det er ikke idétørke i Landbruksdepartementet. Er det noe vi arbeider med, så er det å skaffe norske bønder og norske bygder et bredere inntektsgrunnlag ved å kunne videreforedle og gjøre mer med produktene sine, slik at de kan få en større verdiskaping og dermed en større inntekt og lønnsomhet. Det tradisjonelle landbruket er under press, og derfor er det viktig at bøndene også får alternativer til å kunne tjene mer penger, på å kunne foredle mer osv. Vi er i overgangen til et modent marked hvor det åpenbart vil være mer å tjene på et mangfold, gjøre ting med produktene sine som gjør at det er mulig å ta ut høyere priser. Det har vi organisert på en egen måte i Landbruksdepartementet med et prosjekt vi kaller «Landbruk pluss», det som skal vokse i landbruket framover og gi muligheter. Vi er bl.a. i gang med en handlingsplan for at det skal bli lettere å starte og drive matbedrifter. Det blir ganske sentralt for det nye Mattilsynet å ta opp i seg en slik type kultur – ikke at det skal hindre og være vanskelig for nye, små etablerere innen matforedling, men faktisk lettere å få det til. Vi ser at det er mange spennende prosjekter på gang når det gjelder å finne salgskanaler, som er noe av problemene for småskalaproduksjon. Bøndene starter selv et eget Bondens Marked over hele landet i løpet av denne sommeren. Vi kjenner andre viktige prosjekter, bl.a. «Beine vegen» i Rogaland. Vi ser også en økende vekst, som vi satser mye på i dette prosjektet, ved at folk kombinerer egen matproduksjon med reiseliv/restaurantdrift på gårdene sine og produserer for lokale markeder. Andre viktige ting som skjer på dette området, og som er i ferd med å skape et mye mer mangfoldig matvareutbud basert på lokal produksjon, er f.eks. det som nå iverksettes fra 1. juli, en fri etablering av melkeproduksjon uten kvoter, hvis man foredler selv. Det er ikke svaret for alle, men for mange bygder. Vi har også satt i gang en merkeordning som gjør at man kan eie et geografisk merke, et opprinnelsesmerke. Det er denne regjering som har gjort det. Summen av dette og de mange andre ting som ligger i planene, er: Det gjøres mye, og det skal gjøres mye.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-05-21:
Ja, la meg først få si – og jeg blir ikke noe irritert når jeg sier det – at det er nå slik at det å få lov å snakke og argumentere er jo en del av en politikers og demokratiets viktigste verktøy. Jeg blir litt oppgitt over at dette skal være vanskelig, det er faktisk mulig å gjøre det og samtidig gjøre masse konkrete ting, slik jeg mener vi gjør. La meg si det slik: Det er helt avgjørende at landbruket finner flere bein å stå på og gjør andre ting, som jeg sa innledningsvis, fordi den tradisjonelle volumproduksjonen i en voksende økonomi vil utgjøre en stadig mindre andel, og da må bøndene skaffe seg mer inntekter på andre områder, bl.a. gjøre noe med produktene sine som gjør at prisen kan vokse samtidig med økonomien. Det er et helt sentralt poeng. Da må man gjøre de tingene man er god på, bl.a. produsere kvalitet, kunne dokumentere en historie bak produktene, og mange andre ting. Jeg er litt overrasket over at SVs glimrende næringspolitiker først og fremst tar til orde for skattelettetiltak for å stimulere dette. Jeg vil ikke svare konkret på om jeg sier ja til noe momstiltak. Det tror jeg er vanskelig å få til, men generelt må vi bruke skatt mer som et virkemiddel for å stimulere småskalaproduksjon og næringsutvikling på gårdene. Det har vi gjort, og det tror jeg vi må se nærmere på.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-05-21:
La meg først få si at i norsk landbrukspolitikk har vi gått veldig langt i å bruke produksjonsnøytrale virkemidler, som ikke er direkte knyttet til salgsvolum og produksjonsvolum. Det mest ytterliggående tilfellet er vel i en så viktig distriktsnæring som sauenæringen, hvor kanskje så mye som tre fjerdedeler eller to tredjedeler av inntekten kommer direkte over statsbudsjettet, ubundet av hva man direkte leverer til slakteri av matproduksjon. Det er en del av de kollektive goder landbruket produserer. Problemstillingen er at den enkelte bonde også er en bedriftsøkonom, som regner på hva det er som er lønnsomt å gjøre. Hvis vi kommer dit hen at det ikke er økonomi i å levere matprodukter til markedet, at det ikke dekker de variable kostnadene, vil det heller ikke bli produsert noe. Med den dekobling som EU arbeider med, som kan gå så langt at det kan bli ulønnsomt å produsere, vil det heller ikke bli produsert noe. Da vil det heller ikke bli mye stell av bygder og kulturlandskap – og det er den balansen vi må prøve å ivareta i norsk landbrukspolitikk.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-05-21:
Det er definitivt ingen idétørke i Landbruksdepartementet. Hvis man har fulgt med i avisene og i mediene det siste året når det gjelder dette området, ser man at det er fra Landbruksdepartementet veldig mange av de nye grepene er tatt. Så har det på en måte blitt en motreaksjon, og ofte er det slik at man er skeptisk fra landbruksorganisasjonenes side. Jeg kunne ramse opp mange eksempler på det – men la nå det ligge. Det viktige er at vi klarer å mobilisere alle gode krefter til å se de nye mulighetene som landbruket må ta tak i, hvis man skal klare å ta vare på levende bygder. Så til det prinsipielle knyttet til det som nå skjer ved at jordbruksavtalen tydeligere blir en inntektsavtale for bøndene. All annen generell politikk som involverer tredjeparter utenfor landbruket, tas ut av jordbruksavtalen og blir mer som en generell næringspolitikk innenfor landbruksområdet, hvor en regjering innstiller, og hvor et storting vedtar. Det innebærer nok at organisasjonene sentralt får noe mindre makt i landbruket, men det gjør at regjering og storting får mer makt på disse områdene. Så vil jeg gjerne få understreke at det overføres mye makt til kommunene gjennom de omleggingene vi nå gjør, nemlig til det folkevalgte lokaldemokratiet i landbrukspolitikken. Det er organisasjonene skeptiske til. Det er godt lokaldemokrati for denne regjeringen.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-05-21:
Jeg registrerer at det er sjelden det er så mye kamp om å få farskapet som når det gjelder det kjente Verdiskapingsprogrammet for mat. Jeg ser i alle fall at Småbrukarlaget er de som hyppigst står fram og sier at de er initiativtakere. Det er vel heldigvis slik i et åpent demokrati at gode ideer løftes fram i en åpen samfunnsdebatt, så jeg tror mange kan skryte på seg å ha spilt en viktig rolle. Nå prøver vi også å spisse og omorganisere dette programmet så mye at det blir et mer strategisk program, slik at vi også kan få gode og enda bedre resultater ut av det. Når det gjelder de fire store matvarekjedene som kontrollerer matvareomsetningen i Norge, deler jeg den bekymring som representanten her gir uttrykk for, nemlig at de har veldig mye makt til å holde ute småskalaprodusenter som ikke kan levere store volumer hver dag over hele landet. Det er en kjempeutfordring. Jeg har hatt mange samtaler med disse om det. De forsikrer verbalt, de prater og sier at de vil stille opp for å markedsføre landbrukets småskalaprodukter, men det gjenstår ennå å se at de faktisk gjør det. Og litt av nøkkelen er at småskalaproduksjon, i alle fall på regionalt og lokalt nivå, kan få så stort volum at det er økonomi i å selge det for disse aktørene.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-05-21:
La meg først få si at jeg tror det er veldig viktig at vi får fram at vi må ha minst to tanker i hodet samtidig når det gjelder dette. Vi skal ha en god og effektiv volumproduksjon, og det skal sysselsette mange bønder i landet fortsatt. Men fordi det stadig vekk blir færre av dem, er det viktig at flere får en mulighet til å drive næring i småskalaproduksjon og videreforedling både innenfor mat- og landbruksområdet og innenfor helt andre områder. Vi må lykkes med begge deler. Kanskje vi kunne oppnå at de som slutter med tradisjonell volumproduksjon – de aller fleste av dem forblir på gårdene – kunne begynne med annen produksjon og drive annen næring. Det burde være et mål. SND har nå i gang et omfattende program som heter «Jeg fant, jeg fant!», som inviterer bønder som vil se på nye alternativer. Vi ser en enorm tilslutning etter departementets initiativ og gode ideer. Så til spørsmålet om matvareomsetning og de store kjedene, som er et problem. Jeg tror noe av det viktigste vi kan gjøre, er å holde et press på dem, bruke forbrukermakten vår, gå og kreve produkter i disse butikkene og også bidra til å åpne andre alternative salgskanaler. Det er bøndene i ferd med å etablere i smått, som kan bli stort.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-05-21:
Det spørsmål Bastesen stiller, refererer seg til et spørsmål i den ordinære spørretimen for en tid tilbake om kjøttbenmel i kunstgjødsel som ble tatt inn til Norge. Jeg sa i mitt svar der det som er riktig, nemlig at Landbrukstilsynet ikke er kjent med at det foregår noen ulovlig innblanding av dette i lovlig innført og omsatt kunstgjødsel i Norge. Det vi ikke kan vite, er i hvilken grad det måtte finnes noe ulovlig omsatt gjødsel i Norge som inneholder kjøttbenmel. Så har man den problemstillingen at det kanskje foregår en viss handel ved at man tar med seg kunstgjødsel – jeg vil tro det er i ganske begrensede mengder i så fall – over grensene. Våre fagfolk sier, som jeg gav uttrykk for i svaret, at omfanget av dette må anses å være så lite at det ikke representerer noen fare eller trussel av den typen som representanten her spør om.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-05-21:
Norske lovregler gjelder i Norge, og vi har tilsynsmyndigheter som prøver å etterleve det regelverket så godt de kan. I dette tilfellet er det Landbrukstilsynet som gjør det. Jeg har all grunn til å tro at Landbrukstilsynet følger de reglene vi har her i Norge. Landbrukstilsynet forsikrer oss om at det som er lovlig importert gjødsel til Norge, ikke representerer noen fare. Utover det kjenner jeg ikke detaljer i det som representanten her løftet fram, men jeg lover at jeg skal forfølge dette nærmere en gang til for å se om det er noe i det representanten Bastesen her tar opp, som ikke har vært kjent for Landbruksdepartementet og Landbrukstilsynet.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-21:
Alle veit jo at norsk landbruk skal sikre folk forsyning av trygg mat og den enkelte bonde ei rimeleg inntekt. Det ligg òg ein tradisjon bak det med ein rett og ei plikt til å halde landet i hevd og utnytte dei ressursane som faktisk finst i landet. Vi ser også no at EU legg om sin landbrukspolitikk til å gje mindre støtte til såkalla produksjonsdrivande tiltak. Korleis følgjer Regjeringa opp dette i forhold til å styrkje tiltak som gjer at produksjonen i Noreg tek utgangspunkt i dei naturressursane vi har i landet, og til i mindre grad å styrkje produksjon basert på kunstgjødsel og kraftfôr?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-21:
Ifølgje enkelte medium i går kom det fram at både Arbeidarpartiet, Framstegspartiet og vi i SV kan tenkje oss ein ny, grundig gjennomgang av kriteria for sal av norske våpen. Det kom fram at vi sel til land der det er omfattande brot på menneskerettane. Eg har lyst til å spørje statsråden: Er det slik at vi kan selje våpen til land som bryt menneskerettane? Og kva slags definisjon legg ho til grunn når det gjeld menneskerettar, i tilfelle vi kan selje våpen til desse landa?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2003-05-21:
Jeg kan være enig i at man ikke må dekoble det tradisjonelle landbruket med de nye næringsmulighetene som ligger innenfor næringen. Men om det er idétørke i departementet – som det kanskje kan synes som – har det ikke vært det hos landbruket sjøl i vår. De har kommet med en rekke nye forslag knyttet til jordbruksoppgjøret når det gjelder ny næringsutvikling – det gjelder Grønn omsorg, det gjelder bruk av utmarksressursene, det gjelder småskalaproduksjon, og det gjelder økologisk produksjon – og de har ønsket at man skal se det tradisjonelle jordbruket mer i sammenheng med de nye næringsmulighetene. Da er det litt viktig hvilke signaler som blir gitt fra departementets side, også verbalt. Spørsmålet mitt er: Hvordan vil landbruksministeren hindre at man ikke splitter de nye næringsmulighetene fra den tradisjonelle produksjonen ved f.eks. å dele dette opp i delvis jordbruksforhandlinger og delvis budsjettspørsmål, og hvordan vil landbruksministeren sikre mer langsiktighet knyttet til de avtalene som gjøres med landbruket, f.eks. gjennom toårige jordbruksavtaler?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2003-05-21:
Jeg tror statsråden må finne seg i at vi sier at dette er tilfeldige konkurser som Regjeringen framstiller som en langsiktig strukturering, og det er det ikke. Finnmark forblør uten at det er noe slags styring over den omstilling som finner sted. Og lokalsamfunnene blør. Et av kravene fra Båtsfjord-aksjonen har vært at man skal avklare tidligere hva som skal være SNDs rolle. Det er bra at en sitter i møter med SND, men en trenger her et aktivt signal fra Regjeringen om hvilken rolle SND faktisk skal spille. Problemet for en del av anleggene i dag er at SND mer oppfattes som en grådig kreditor enn som en medspiller når det gjelder å prøve å bidra til at de kommer seg over den vanskelige kneika. Det gjelder f.eks. i Hasvik, der det finnes lokale interessenter, der viljen til å fortsette og til å redde arbeidsplassene er stor lokalt, men der SND oppfattes som en motspiller. Spørsmålet er hvilke signal Regjeringen vil gi til SND for at SND aktivt skal bidra til at en kommer seg over den vanskelige kneika og får en mer planlagt omstilling.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2003-05-21:
Det er ingen tvil om at det har kommet mye bra ut av det småskalaprogrammet som Bjarne Håkon Hanssen introduserte da han var landbruksminister. Jeg har sett det fordi en del kompetansenavn nå bygger nettverk bl.a. i forhold til små produsenter. Det er veldig bra at det skjer. Men så ser vi at det er mange – jeg har i hvert fall et konkret eksempel – som plages med å få levert varer fordi de store kjedene ikke vil ta imot det de leverer. Da blir man på en måte litt maktesløs. Hvis man tenker nytt, tenker nye arter og nye måter å drive ting på, og møter en kjede som overhodet ikke vil ha produktet, da er man på en måte ferdig og sjakkmatt. Har statsråden noen løsning på det?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-05-21:
Småskalaproduksjonen i Norge er viktig, men vi må være klar over at den ikke kan erstatte den betydelige bulkproduksjonen vi har. Den kan være et supplement og gi inntektsmuligheter for en del bønder. Jeg synes at departementet har gjort en hel del. Stortinget skal bevilge inntil 500 mill. kr totalt sett til et omstillingsprogram, og det popper opp ideer både her og der rundt om i landet. Men problemet er jo nettopp leveranser. Jeg vet om en dame i Ski som har levert brokkoli til Meny-kjeden i en del år, med god kvalitet og til lav pris – hun er absolutt konkurransedyktig. Så inngår NorgesGruppen en avtale med Bama, og det er slutt på leveransene, til tross for at prisene på brokkolien er lavere, kvaliteten er bedre og kundene etterspør den. Folk går i denne Meny-butikken og spør om å få brokkolien, men det svares at det er inngått en avtale med Bama. Hva er statsrådens reaksjon? Er dette brudd på konkurranselovgivningen eller med intensjonen i konkurranselovgivningen?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2003-05-21:
Jeg har et spørsmål til forsvarsministeren. Ifølge Nationen den 19. og 21. mai er Norge blant de land i vår del av verden som har det mest lukkede regimet rundt salg av våpen. Hemmelighold og restriksjoner på eksport av våpen kan selvfølgelig ved enkelte tilfeller være nødvendig – faktisk både forsvarlig og fornuftig ut fra sikkerhetspolitiske vurderinger. Jeg ser imidlertid ingen grunn til – i hvert fall liten grunn til – at Norge skal ha regler som er mer restriktive enn det som våre nære allierte og andre land som det er naturlig å sammenligne seg med, har. Kan statsråden klarlegge om Norge har andre og mer restriktive regler enn land det er naturlig å sammenligne seg med, og i tilfelle ja, hvorfor er dette tilfellet?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2003-05-21:
Jeg takker for svaret og aksepterer det. Jeg vil legge til at Norge har en våpenindustri som også er en viktig del av vår teknologiske industri, og at det dreier seg om mange arbeidsplasser. Vi handler med mange land i andre deler av verden. Dette er selvfølgelig bra – vi mener alle at det skal være slik når vi har en våpenindustri. Men dette bør skje i mest mulig åpne former. Det er ikke nødvendig at unødig hemmelighold skaper mistenksomhet i forhold til vår våpenindustri, som jeg mener er viktig at vi har. Vi har også et regelverk knyttet til salg av våpen som innebærer at vi ikke skal selge våpen til land som bryter menneskerettighetene. Jeg vil be om at statsråden også tar med seg det spørsmålet til utenriksministeren. Det finnes helt spesielle regler for salg av våpen til allierte og til nordiske land. Men etter det jeg har sett på de listene som foreligger, er det en del land utenfor både alliansen og de nordiske land som vi kanskje burde sette et spørsmålstegn ved.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2003-05-21:
Jeg vil først gjøre oppmerksom på at når det gjelder eksportlisens f.eks. for våpensalg, sorterer det under Utenriksdepartementet. Det betyr at det sorterer under en annen statsråd, og jeg vil derfor ikke gå inn i detaljer rundt spørsmålet, men svare helt generelt. Jeg er selvfølgelig enig med representanten Nybakk i at Norge bør ha det samme regelverket som land det er naturlig å sammenligne seg med. Vi er en del av et NATO-fellesskap, og det er naturlig at vi har den samme praksisen som andre allierte i NATO som det er naturlig å sammenligne seg med. Jeg skal selvfølgelig bidra til en gjennomgang for å se om vi har den samme praksis eller om det er avvik. Men jeg må da få lov til å gjøre det i samråd med Utenriksdepartementet, siden det formelt sorterer under Utenriksdepartementet å håndtere eksport av våpen.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2003-05-21:
Jeg vil i alle fall innlede med å si at jeg er helt enig med spørreren i at norsk våpenindustri er en legitim del av norsk industri, og at det er viktig at den har skikkelige og gode rammevilkår og selvfølgelig også mest mulig like vilkår med våpenindustrien i andre allierte land. Og det er ingen grunn til å ha et overdrevent hemmelighold knyttet til salg av våpen. Det er en legitim vare. Den norske praksisen med at vi selger våpen i første rekke til våre allierte og til nordiske land, gjør også at vi føler stor trygghet for at våre våpen kommer land i hende som vi har et sterkt tillitsforhold til. I den grad det er behov for å gå igjennom reglene med hensyn til enkelte land utenom gruppen allierte eller nordiske land, er det selvfølgelig en mulighet for å ha en dialog om det også med Utenriksdepartementet. Men min generelle holdning er at vi ikke må bringe oss i en situasjon der salg av våpen til våre allierte får restriksjoner knyttet til seg utover det andre land har, for det vil være ødeleggende for en viktig industri og viktige arbeidsplasser i Norge.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2003-05-21:
Jeg ber om forståelse for at jeg ikke begir meg inn i presise definisjoner her, særlig ikke definisjoner av dette, der deler av det sorterer under en annen statsråd. Jeg konstaterer også at det tydeligvis er et stortingsflertall – hvis det er riktig at Arbeiderpartiet, SV og Fremskrittspartiet er enige – som ønsker å se nærmere på hvilke grupper av land det skal kunne eksporteres våpen til. Det er det selvfølgelig fullt mulig at stortingsflertallet gjør. Jeg vil bare generelt minne om det som jeg sa i mitt forrige svar, nemlig at vi ikke må la anklager om menneskerettighetsbrudd mot enkelte av våre allierte land gjøre at vi blir pålagt å ha en helt annen politikk for våpeneksport enn det industrien i andre europeiske allierte land har, fordi det vil bringe vår forsvarsindustri i en umulig situasjon.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2003-05-21:
Jeg vil innledningsvis benytte anledningen til å si at jeg er sterkt uenig i den beskrivelsen representanten Width gav. Når det gjelder beltevogner, var det denne statsråden som endret regimet initiert av den forrige regjeringen, slik at beltevognene kunne komme Røde Kors og andre frivillige organisasjoner til gode, selv om jeg er klar over at det var mange som ønsket at jeg skulle ha tatt den beslutningen litt raskere enn det jeg faktisk gjorde. Når det gjelder Prosjekt Golf, er det et solid flertall i Stortinget bak den oppdelingen av prosjektet slik det er nå, bl.a. ved Arbeiderpartiet og Høyre og de andre regjeringspartiene. Dette prosjektet går helt i henhold til de planer som er lagt fram. Det er dessuten en av de sakene som ligger til behandling i investeringsproposisjonen, som nå ligger hos forsvarskomiteen. Når det gjelder radarene, kan man si mye rart om dem, men det var i hvert fall ikke denne statsråden som kjøpte dem. De ble kjøpt i 1998. Det denne statsråden har gjort, er å forsikre seg om at Kystvakten vil ha helikopter fra høsten av. Det som er viktig, er å få en operativ løsning på et problem som har vist seg å ha basis i et tidligere kjøp. Når det gjelder fregattene, er også det et av de spørsmål som er berørt i proposisjonen som ligger til behandling i komiteen, bl.a. har vi en proposisjon knyttet til Link-16, et nytt teknologisk element til fregattene. Det er helt riktig at Link-16-prosjektet ikke var inne i det opprinnelige fregattprosjektet, fordi det er en type utstyr som knapt fantes på den tiden da fregattprosjektet ble godkjent. Men for øvrig er fregattprosjektet godt i gjenge. Jeg regner med at stortingsflertallet og komiteen gir sin tilslutning til tilleggsprosjektet, Link-16, som ligger til behandling i komiteen. For øvrig er det full adgang til å stille alle de spørsmål man måtte ha om fregattene i forbindelse med investeringsproposisjonen, som også ligger til behandling i komiteen. Fregattprosjektet som helhet går som forventet. Det gledelige er jo også at man på gjenkjøpssiden har en frist til 2007 for å nå 50 pst. gjenkjøp. Vi har nådd det allerede nå i 2003.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2003-05-21:
Det er vel knapt en uke siden vi hadde høring om nettopp dette spørsmålet i komiteen, der også representanten Width kunne stille alle de spørsmål han hadde i sakens anledning. Det er dessuten en selvfølge at denne statsråden har fullt ansvar for radarsaken og for å håndtere den kontinuerlig, hvilket jeg også har gjort. Så sent som i oktober sendte FLO ut en pressemelding om at man hadde løst alle de problemene som var knyttet til radarene. Det var den tidsfristen man hadde for evaluering av innkjøpet. Så har man oppdaget nye problemer i ettertid. Det var først etter at Forsvaret i mars konstaterte at man nå var bekymret for om problemene lot seg løse, at vi umiddelbart både forlangte en full gjennomgang fra Forsvarets ledelse og videresendte informasjon til komiteen som etterdokumentasjon til investeringsproposisjonen. Det var bare én uke etterpå. Dette har komiteen fått skriftlig orientering om. Vi har hatt muntlig høring i en sak som ligger til behandling i komiteen. Jeg har ingen problemer med å svare på alle de spørsmål som komiteen måtte ha i tillegg i denne saken, men jeg føler det naturlig å bruke den saken som ligger i komiteen, til å få gjort nettopp det.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2003-05-21:
Stortinget får hver høst i de årlige budsjettproposisjonene orientering om de største investeringsprosjektene i Forsvaret. Ved siden av det legges det på våren fram en investeringsproposisjon som også orienterer om de store prosjektene, og som gir komiteen full anledning til å stille alle de spørsmålene de måtte ha knyttet til enkeltprosjekter, og da vil jeg også besvare dem. For å begynne med det siste først: Når det gjelder Prague Capabilities Commitment, hadde vi også stortingsrunder på dette i fjor rett etter møtet i Praha, der vi anslo prislappen for denne forpliktelsen for det norske forsvaret til å være i størrelsesordenen 700–800– 900 mill. kr. Vi viste også til at vi gjennom forskyvning av prosjektet kunne dekke dette innenfor 118-rammen. Altså er det redegjort for. Etter hvert som de konkrete prosjektene utkrystalliserer seg, vil de selvfølgelig bli lagt fram for Stortinget, men så langt er vi ikke kommet. Når det gjelder fregattene, har jeg akkurat nevnt Link-16-prosjektet, som er et ledd i nettverksbasert forsvarsstrategi, og som ikke var tema den gangen prosjektet ble vedtatt. Derfor er det kommet en tilleggsproposisjon som ligger til behandling.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2003-05-21:
Jeg vil innledningsvis si at gjenkjøp er en viktig måte for norsk industri å sørge for at den får levert produkter på som ellers er konkurransedyktige, også til viktige forsvarsprodukter i andre land. Når det gjelder fregattene, er det forutsatt at det skal gjøres gjeldende 100 pst. gjenkjøp, altså at det blir kjøpt like mange norske produkter som den summen vi kjøper fregatter for. Det er også i kontrakten tatt inn en forutsetning om at halvparten av disse gjenkjøpskontraktene skal være på plass i 2007, altså i god tid før den siste kontrakten er levert. Status er at 50 pst. av gjenkjøpskontraktene er på plass allerede nå, tidlig i 2003, altså fire år før den fristen som er satt i kontrakten, så her ligger leverandøren langt foran. Når det gjelder Joint Strike Fighter, vil det bli holdt et eget møte mellom forsvarskomiteen og undertegnede om status for norske kontrakter i det prosjektet, men det er altså ikke gjenkjøpskontrakter – det er det viktig å presisere – for gjenkjøp gjelder ikke spesifikt i det prosjektet.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2003-05-21:
Effektivisering av regnskapsfunksjonene er en integrert del av leveranseprosjekt 1 i Program Golf. Regnskapsenheten er en sentral del av arbeidet med å sikre at Forsvaret kan tilfredsstille funksjonelle krav i statens økonomireglement. Regnskapsenheten må etableres raskt for at Forsvaret skal kunne nå dette målet tidligst mulig. Etter en intern prosess i Forsvaret, med deltakelse fra arbeidstakerorganisasjonene, har forsvarsjefen derfor besluttet å samkjøre regnskapsarbeidet i én sentral enhet lagt til Bergen. Bakgrunnen for valget av Bergen er tilgang til ledige lokaler med tilstrekkelig informasjonsteknologikapasitet i Forsvarets egne bygninger på Sverresborg. I forbindelse med leveranseprosjekt 1 vurderte Program Golf eventuelle effekter av å lokalisere regnskapsfunksjonene sammen med lønnsenheten i Harstad. Det ble ikke funnet tilstrekkelige gevinster ved en slik løsning, og derfor ble ikke det anbefalt av Forsvaret. Beslutningen om lokalisering av Forsvarets regnskapsfunksjon tilligger forsvarssjefen, med utgangspunkt i at han har ansvar for å gjennomføre den omfattende omleggingen i Forsvaret. At en snarlig regnskapsenhet er på plass, er en forutsetning for forsvarsomstillingen og regnskapsarbeidet vårt. Denne beslutningen er derfor ikke tatt i departementet, men jeg har ingen innvendinger mot den beslutning forsvarssjefen har tatt. For å nå de målene som er fastsatt av Stortinget, og for å etablere et mer moderne og fleksibelt forsvar, er det avgjørende at vi klarer å nå betydelig rasjonalisering gjennom omstilling. For å få dette til skal virksomhet samles på færre steder og mest mulig innenfor eksisterende virksomheter. Jeg vil likevel gjerne få legge til at Harstad er et utmerket sted for mange av Forsvarets lokaliseringer. Derfor ligger kystjegerkommandoen der, derfor ligger alliert treningssenter der, og derfor ligger lønnsenheten der. Harstad er en av de lokaliseringene i landet som vi legger aller størst vekt på, og der vi ser vekstmuligheter i framtiden.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2003-05-21:
Her må man skille mellom departementets utredninger og det som skjer i en underliggende etat etter delegert fullmakt. Det er en del som skiller etableringen av Forsvarets lønnsadministrasjon fra den nye lokaliseringen for regnskapsfunksjonen. Det ene er at etableringen av Forsvarets regnskapsenhet i Bergen skjer ved at man oppretter en ny enhet, man legger ikke ned en enhet noe sted. Fordi dette er veldig tett «linket» til øvrige prosjekter i Program Golf og til øvrige prosjekter som forsvarssjefen har ansvaret for, har forsvarssjefen blitt tillagt myndighet til å gjøre lokaliseringsvalget når det gjelder den nye enheten. Det er gjort i tett samråd med Forsvarets ansatte og med organisasjonene. Når det gjelder Harstad og etablering av lønnsadministrasjonen, var det en beslutning som ble tatt på grunnlag av at eksisterende lønnskontorer blir lagt ned i Oslo, Hamar og Harstad. Man gjorde derfor et politisk valg om å samle dette i Harstad. Det er to forskjellige utgangspunkt for måten beslutningene ble tatt på, og derfor har ikke Forsvarsdepartementet hatt noe ønske om å komme til en annen konklusjon enn den beslutningen forsvarssjefen har fattet.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2003-05-21:
Mitt utgangspunkt er et annet. Mitt utgangspunkt er at når vi står oppe i tidenes største omstilling av Forsvaret, er det veldig viktig å delegere beslutninger som naturlig hører hjemme på et lavere nivå. Når det gjelder den nye regnskapsfunksjonsenheten – og jeg gjentar, den er ny, for det er ingenting som er nedlagt noe sted – er det viktig at forsvarssjefen, som har ansvaret for både Program Golf og en del av de integrerte omstillingsprosjektene som ligger der, også får det naturlige ansvaret for en rask lokalisering, der han og de ansatte finner ut at de kan realisere det raskest og billigst. Når det er sagt, er det veldig mange andre lokaliseringer som helt klart er gjenstand for politisk beslutning. Når man legger ned 5 000 stillinger, slik Forsvaret gjør, vil det gå ut over noen. Der vil jeg minne om at de enhetene man har lagt ned i Sør-Norge, er langt flere enn de man har lagt ned i Nord-Norge, nettopp ut fra det perspektiv at både Nord-Norge og Harstad er viktig. Derfor er det altså ikke bare lønnsadministrasjonen som er lagt til Harstad, men også den nye kystjegerkommandoen og den økte satsingen på alliert trening.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2003-05-21:
Regjeringen er opptatt av å sikre en best mulig forvaltning og ivaretakelse av våre fredede bygg og anlegg. I dag står private eiere for den daglige forvaltningen av de aller fleste kulturminner og kulturmiljøer. Privat verneinnsats har vært og vil fortsatt være bærebjelken i arbeidet med å ivareta vår kulturarv. For å få til en best mulig forvaltning og ivaretakelse av våre fredede bygg og anlegg er vi derfor avhengig av at de private eierne blir sikret gode rammebetingelser for å kunne ta vare på sine eiendommer. Her er det tale om både å gi eierne kunnskap om bygningenes kulturhistorie og verdi, og det er snakk om metoder for vedlikehold og hvilke materialer som bør velges. Men også de økonomiske rammebetingelsene er viktige. Regjeringen er opptatt av at de økonomiske forpliktelsene som følger med det ansvaret det er å eie et fredet hus, ikke skal bli en urimelig belastning for private eiere. Regjeringen opprettet derfor i 2002 Norsk Kulturminnefond. I tillegg har vi i 2002 og 2003 økt de samlede tilskuddsmidlene til ivaretakelse av fredede kulturminner og kulturmiljøer på Riksantikvarens budsjett. Fra Regjeringens side er dette et uttrykk for en opprioritering av private eiere og en forståelse for at byrdefordelingen i en del tilfeller oppfattes som urimelige. Byrdefordelingen mellom det offentlige og private var også et sentralt punkt i mandatet for det offentlige Kulturminneutvalget. Utvalget avgav sin utredning NOU 2002:1, «Fortid former framtid. Utfordringer i en ny kulturminnepolitikk», i desember 2001. Regjeringen vil legge fram en stortingsmelding om kulturminnepolitikken der også eiers situasjon vil være et viktig tema.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2003-05-21:
Jeg vil gjerne få innlede med å si at jeg er glad for at også spørreren legger vekt på disse fredede bygningenes betydning i forhold til både reiseliv og landbruk og andre næringer. Personlig synes jeg at Gudbrandsdalen og deler av Lom og Vågå og Bøverdalen er noe av det vakreste vi har, og all ære til disse personene som har tatt vare på bygningene. Jeg understreker det nettopp fordi jeg som tidligere medlem av næringskomiteen i Stortinget vet hvor stor betydning disse bygningene har for reiselivsnæringen og for turismen. Det er jo også en av grunnene til at dette området får økt oppmerksomhet fra Regjeringens side. Jeg kan selvfølgelig ikke love hva som vil stå i den stortingsmeldingen som kommer, men jeg konstaterer at spørreren tar opp en del muligheter, både avkastningen på Kulturminnefondet, størrelsen på den offentlige støtten og andre tiltak som kan bedre eiers situasjon. Og at eiers situasjon vil være et viktig tema i den meldingen som legges fram, det kan jeg i hvert fall bekrefte.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2003-05-21:
Mitt spørsmål går også til forsvarsministeren. I rekken av det jeg vil kalle mindre vellykkede prosjekter statsråden har hatt ansvaret for, kan mange nevnes, alt fra beltevogner og senest Golf-programmet, som synes å ha kommet ut av styring og sannsynligvis vil sprekke med flere hundre millioner kroner, kanskje opp til 1 milliard kr, til feilinnkjøpte radarer til Kystvakten, som kan koste oss over 200 mill. kr. Vi står nå overfor fregattprosjektet, som også synes å ha kommet ut av styring. Fregattene bygges som kjent i Spania med en kostnadsramme på 17,3 milliarder 2000-kr. Gjennom media i den senere tid har enkelte antydet at denne summen vil sprekke med minst 5 milliarder kr, hovedsakelig på grunn av våpensystemer som ikke var tatt med i det opprinnelige prosjektet. Da er mitt spørsmål: Føler statsråden at hun har den fulle og hele kontroll over situasjonen? Når kan vi se slutten på disse lite vellykkede prosjektene, som er sløsing med skattemidler og ingen god reklame for Forsvaret?
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2003-05-21:
Takk for svaret. Når det gjelder radarene, er det riktig at denne statsråden ikke var den som bestilte radarene, for å bruke det uttrykket. Det er fire år siden vi bestilte dem. På et senere tidspunkt kunne vel statsråden også ha gått inn i prosjektet, evaluert det og eventuelt stoppet det hvis hun ikke syntes det var et bra prosjekt. Selv om en statsråd i utgangspunktet ikke har hatt ansvaret for oppstarten, mener jeg at det alltid er full anledning til å gå inn i et prosjekt og evaluere det. Føler ikke statsråden at en del av det som jeg nå har nevnt, er ute av styring? Selv om statsråden nå sa at hun mener at hun har full kontroll, er jeg ikke så helt sikker på det. Føler ikke statsråden at det kanskje ville ha vært betimelig å få en full redegjørelse for å få fram helheten her i Stortinget, eventuelt få tatt opp noe av dette i komiteen?
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-21:
I lang tid har det kommet signaler om at fregattprosjektet ville bli langt dyrere enn antatt, sist i Klassekampen denne uken, der det antas en kostnadssprekk på mellom 5 og 10 milliarder kr på grunn av ekstrakostnader i forbindelse med endrede operative krav og dermed et annet utstyrsnivå. Jeg har følgende spørsmål til forsvarsministeren: På hvilken måte vil forsvarsministeren informere Stortinget om helheten i fregattprosjektet, ikke bare om enkeltelementer uten klare kostnadsrammer, slik vi ser av St.prp. nr. 50 for 2002-2003 og St. prp. nr. 53 for 2002-2003 som er til behandling nå? Fregattsaken er ett eksempel og har klar sammenheng med NATOs nye veivalg, som ble avklart i Praha i fjor. Kostnaden for Norge knyttet til PCC-prosessen er helt uavklart overfor Stortinget. Når vil Stortinget bli informert om hva slags økonomiske og politiske konsekvenser NATOs nye Prague Capabilities Commitment vil bety for Norge?
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2003-05-21:
Jeg synes statsråden håndterer de fleste sakene i tråd med det som flertallet i Stortinget mener, men jeg vil gjerne utdype et par ting når det gjelder gjenkjøp. Statsråden var inne på at det ser ut som gjenkjøp med hensyn til fregattene går greit, og at vi får det som var målet om 100 pst. gjenkjøp. Jeg vet ikke om det går an å utdype hvilke næringer det vil bli til glede for? Dessuten er jeg interessert i hvordan det går med gjenkjøp når det gjelder utviklingskontrakten i forhold til F-35, eller Joint Strike Fighter som det heter på nynorsk, der vi er med på 100 mill. kr.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2003-05-21:
Jeg har et spørsmål til fiskeriministeren. Så langt i år står 790 mennesker uten jobb på grunn av konkurser og permitteringer i fiskeindustrien bare i Finnmark. Både SND og private banker er svært tilbakeholdne med finansiering i forbindelse med oppstart av ny drift etter konkurser i den situasjonen som deler av fiskerinæringen er inne i. Det er ofte hjørnesteinsbedrifter i sårbare lokalsamfunn som blir rammet, lokalsamfunn hvor det er svært dårlig med alternative arbeidsplasser. Flytting er ofte eneste alternativ for dem som rammes. Mitt spørsmål til fiskeriministeren er om han vil foreta seg noe for å sikre at man kan opprettholde fortsatt drift i denne type sårbare samfunn som vi snakker om, og unngå at f.eks. SND bidrar til at produksjonsutstyr blir solgt ut av landet når det faktisk finnes lokale alternativer, slik vi har sett eksempler på i Hasvik i Finnmark.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2003-05-21:
Jeg takker for svaret. Situasjonen er den at dette er en av våre viktigste næringer, og en av de næringene som har størst potensial for vekst også i tiden framover. Da må man ikke la kortsynthet og det vi får tro er en midlertidig situasjon, avgjøre hvordan strukturen på denne næringen skal være i framtiden, og i verste fall bidra til at det som i utgangspunktet burde være levedyktige lokalsamfunn, blir rammet av nedleggelse på grunn av at hjørnesteinsbedrifter forsvinner. Det er nettopp derfor det er nødvendig å være offensiv, for å være i stand til å utnytte det fortrinn som kystfiskeflåten og nærhet til fiskeressursene gir disse lokalsamfunnene i Finnmark, bl.a. på lang sikt. Derfor er dette mer enn et spørsmål om struktur på flåte og leveringsforpliktelser. Det er også et spørsmål om hva slags landbasert industri vi skal ha, og hvor denne industrien skal være lokalisert. Derfor er det helt nødvendig at det blir tatt initiativ overfor SND for å sikre at man finansierer bedrifter og sørger for at man har en næring som er oppegående når ressursene er under kontroll igjen.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-05-21:
Det er nok en riktig beskrivelse å si at norsk fiskerinæring nå står overfor utfordringer som det er lang, lang tid siden den har stått overfor. Det er flere forhold som er sammenfallende: Ett er verdensmarkedet og det faktum at norsk fisk nå inngår i en handel i et globalt marked også på råvaresiden. Det andre er at det har vært et prisfall som har gitt dramatiske virkninger for fiskerne de siste månedene, ved at torskeprisen har falt med bortimot 30 pst. i løpet av noen måneder. Det gir virkninger. Det har også vært et betydelig prisfall i pelagisk sektor, i tillegg til de problemene man sliter med i oppdrettsnæringen. Dessuten er det slik at lave kvoter i forhold til den kapasitet som er både i flåte og i industri, fører til at det er vanskelig å få til lønnsomhet fordi man ikke klarer å ha helårig drift i fiskeindustrien. Når det gjelder dette, har vi forsøkt å sette i verk en del tiltak, og det ligger også forslag til tiltak i Stortinget hva angår struktur på kystflåten. Vi har nå ute til høring et forslag om en kraftig innstramming i leveringsbetingelsene knyttet til trålerne, slik at de som har slike leveringsforpliktelser, skal levere til bearbeidelsesindustrien innenfor de regioner og til de bedrifter som de har en forpliktelse til. I tillegg er det slik at vi har hatt møter med SND. Vi skal de første dagene ha møter med samtlige av de bankene som er mest involvert i norsk fiskerinæring, for å få en avklaring av hvordan situasjonen er reelt sett, både i forhold til likviditet og lønnsomhet. Men jeg minner om at det å ensidig bedre likviditeten ikke reparerer noe i forhold til det som er grunnproblemet i næringen, nemlig lønnsomhet. Vi må få til visse strukturendringer. Når det gjelder SND og de involverte banker, er de innstilt på, så langt vi har brakt i erfaring, å bistå den delen av næringen som har en lønnsomhet og en mulighet til å overleve, slik at de kommer gjennom denne nedturen. Næringen og finansieringsinstitusjonene er vel kjent med at fiskerinæringen har sine oppturer og nedturer.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-05-21:
Det er viktig at vi forholder oss til de kortsiktige problemene og de kortsiktige løsningene, men at de samtidig inngår i en langsiktig strukturendring av næringen for å gjøre den mer lønnsom og mer robust i forhold til de oppturene og nedturene som det er naturlig at en næring som høster av en fornybar ressurs, står overfor. I den sammenhengen er det allerede tatt initiativ i forhold til SND og de involverte bankene for å avklare situasjonen, kanskje først og fremst for flåten. Men dernest er det slik at det er kommet konstruktive innspill. I forrige uke var det det såkalte Nordnorsk Initiativ i Båtsfjord som kom med konkrete forslag. Fylkeskommunen har kommet med sine elleve punkter. Jeg hadde møte med Finnmark fylkeskommune i går, et meget konstruktivt møte, med det for øye å se på om det kan komme noen mer konkrete løsninger i forbindelse med et møte som Finnmark fylkeskommune har invitert politikere, finansieringsinstitusjoner og andre til 11. juni her i Oslo.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-05-21:
Det er en riktig beskrivelse at filetindustrien og bearbeidingsindustrien står overfor enorme utfordringer når det gjelder marked og markedsadgang. Her er EU-medlemskap en del av det næringen drøfter, men det er WTO-regelverket som på lang sikt kan gi rammevilkår med like konkurransevilkår for en stor fiskeindustri. Dernest er det riktig at en rekke land kan bearbeide norsk fisk billigere enn Norge. Men jeg er litt overrasket når en sosialdemokrat ber om at Norge nå må ha de samme rammevilkår for industrien som Kina og andre land, for arbeidskostnadene er en vesentlig faktor som bidrar til at vi får bearbeiding utenlands. Og denne statsråden og denne regjeringen er ikke villig til å lytte til rådet om å bidra til å redusere arbeidskostnader. Men vi har tatt et initiativ overfor arbeidstakere og industrien om moderate lønnsoppgjør, for det vil bidra til å lette mulighetene til videre bearbeiding i Norge.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-05-21:
Jeg vil reservere meg mot beskrivelsen av den såkalte krisen i fiskeindustrien, at tilfeldige konkurser skulle være retningsgivende for strukturen. Det er ikke tilfeldige konkurser. Hovedårsaken til de konkursene vi har sett, er først og fremst mangel på omstilling og mangel på inntjening. Innføring av ny teknologi og en omstilling hadde gjort at man hadde kunnet konkurrere på verdensmarkedet. Den andre viktige forutsetningen som ikke er til stede når en bedrift går konkurs, er råstoff, og vi må innse at kapasitet i flåte og industri langt overgår den ressursen som vi kan høste av, og det gjør at en rekke bedrifter står stille store deler av året. Og så vidt jeg kan huske, var spørreren ivrig på at jeg skulle tillate at man i vinter tok mer torsk i Lofoten. Det ville ha gjort at enda flere bedrifter rundt om i landet hadde stått stille i lengre perioder. Dernest er kostnadsnivået en medvirkende årsak til det som blir karakterisert som tilfeldige konkurser, og som jeg mener ikke er tilfeldige.