trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Inge Lønning (Høyre), 2004-10-26:
Siden Marit Nybakk ikke rakk å besvare mitt spørsmål innenfor taletiden, vil jeg gjerne gi henne en ny mulighet til å besvare spørsmålet, og samtidig peke på at hennes sammenligning halter ganske alvorlig. Den nåværende regjering har en såkalt selvmordsparagraf, det er riktig, som konstaterer at dersom spørsmålet om norsk EU-medlemskap skulle komme på dagsordenen i perioden, står partene fritt til å oppløse regjeringssamarbeidet uten at noen kan bebreide hverandre. Det er noe helt annet enn situasjonen i forhold til NATO, for Norge er faktisk medlem av NATO. Jeg går ut fra at Marit Nybakk med parallellen ikke mente å si at i neste fireårsperiode skal en eventuell flertallsregjering på venstresiden ha en selvmordsparagraf som sier at dersom man i løpet av fireårsperioden er nødt til å ta standpunkt til spørsmål som gjelder forvaltningen av norsk NATO-medlemskap, så skal man gå fra hverandre. Da ville man jo måtte gå fra hverandre allerede dagen etter dannelsen av regjeringen.
Inge Lønning (Høyre), 2004-10-26:
Jeg har stor forståelse for at representanten ble grepet av bekymring, med tanke på at det kan virke som om tiden står stille når SV snakker sikkerhetspolitikk – det har jeg meget stor forståelse for. Nå slo representanten fast, uten forbehold av noe slag, at SVs arbeidsprogram for denne perioden står fast når det gjelder NATO. Jeg går ut fra at representanten har lest arbeidsprogrammet. I det arbeidsprogrammet står det: «SV vil at OSSE skal bli Europas viktigste sikkerhetsorgan. For å få til det, må NATO bygges ned. For å få til en utvikling i denne retningen, må noen land gå foran og stille seg utenfor blokktenkningen.» Så kommer det syv kulepunkter – eller kanskje det er bedre å kalle det bombepunkter akkurat i denne sammenheng – og det syvende og siste, som er høydepunktet, sier: «SV vil i perioden» – altså 2001-2004 – «foreslå norsk utmelding av NATO.» Når arbeidsprogrammet står fast, er mitt spørsmål: Når kan vi vente at forslaget kommer? Man har jo bare tiden frem til juni på seg.
Inge Lønning (Høyre), 2004-10-26:
Det finnes et fenomen som heter kreativ bokføring, og jeg synes at SVs forhold til sitt eget program begynner å minne mer og mer om det. Jeg går ut fra at da SVs landsmøte vedtok programmet for inneværende stortingsperiode, visste de utmerket godt at det ikke er flertall i denne sal for norsk utmelding av NATO. Det er ingenting som har forandret seg fra 2001 og frem til 2004 i så måte. Jeg går ut fra at landsmøtet var ved full bevissthet da det påla stortingsgruppen – for det er jo faktisk det som står i programmet – å fremme forslag om norsk utmelding av NATO i inneværende stortingsperiode. Er SV et parti hvor landsmøtet egentlig er fullstendig irrelevant? Og er de løftene man har gitt til velgerne, også fullstendig irrelevante? Hvis stortingsgruppen finner det for godt å mene at det ikke er formålstjenlig å følge partiets program, så kan man la være å følge partiets program?
Inge Lønning (Høyre), 2004-10-26:
Hvis man har problemer med å se forskjellen på et datostemplet løfte om å fremsette et forslag i Stortinget i en bestemt stortingsperiode og et løfte om at et parti realpolitisk vil anstrenge seg for raskest mulig å frembringe et resultat, da nytter ingenting, så jeg skal la det ligge. Men Senterpartiet har skrevet seg sammen med Fremskrittspartiet i denne innstillingen på et punkt som er ganske oppsiktsvekkende. Jeg siterer fellesmerknaden fra de to partiene: «I en tid hvor USA i større grad ser ut til å være innstilt på å gå alene i internasjonale konflikter, er det nødvendig at europeiske NATO-partnere bestreber seg på et tettest mulig samspill med USA.» Det er ikke nye toner fra Fremskrittspartiets side, men det er vitterlig nye toner fra Senterpartiets side i denne stortingsperiode, for man har ikke forsømt en eneste anledning til å markere avstand til USA i utenrikspolitikken. Betyr dette et kursskifte fra Senterpartiets side?
Inge Lønning (Høyre), 2004-10-26:
Et siste forsøk når det gjelder SVs program. Det man har lovet sine velgere, er å fremsette forslag i Stortinget om å melde Norge ut av NATO. Da man vedtok det på landsmøtet i 2001, visste alle, både på det landsmøtet og alle andre steder, at det var et demonstrasjonsforslag. Det var jo nettopp derfor man vedtok det, går jeg ut ifra. Men nå sier SVs representanter i denne salen at det aldri har vært meningen å innfri det løftet. Da må man jo bare trekke denne konklusjon: Det løftet hadde en eneste hensikt, nemlig å føre velgerne bak lyset. Så til Regjeringens informasjonsplikt. Det er den underligste forståelsen av Regjeringens informasjonsplikt jeg noensinne har hørt fra denne talerstol, at en norsk regjering skulle være forpliktet til fortløpende å informere Stortinget om henvendelser fra våre alliansepartnere og hvorledes man forholder seg til de henvendelsene. I så fall har ingen norsk regjering noensinne oppfylt informasjonsplikten, heldigvis.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2004-10-26:
I og med at samarbeidsminister Ludvigsen ikke skal delta på Nordisk Råd i Stockholm, vil jeg utfordre ham på et par ting. Budsjettprosessen i Nordisk Råd har blitt bedre, men det er fortsatt nesten umulig å flytte på penger. Budsjettet er fortsatt for lite gjennomtrengelig, og det er et sted mellom 1 700 og 2 000 ulike prosjekter som får finansiering og lever sitt eget liv. Det er uklart når de starter, det er uklart når de slutter, men det som kanskje er det mest utfordrende, er å få kunnskap om hvorvidt prosjektene har tilstrekkelig nordisk nytte. Det andre som har møtt utrolig mange byråkratiske motargumenter, er prosjektet telemedisin. Det er et grensehinderprosjekt, fordi vi har forskjellig lovgivning som så langt gjør det helt umulig å bruke telemedisinske data over landegrensene. Budsjettgruppen, som jeg leder, har gjort noe med dette, men min utfordring til statsråden er følgende: Vil han nå ta dette opp med sine samarbeidsministre, være litt morsk og litt sint på dem, og si at neste års budsjett må bli mer transparent og mer fleksibelt for parlamentarisk innflytelse? Og vil han legge kraft i å få på plass det telemedisinske prosjektet?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-26:
Jeg bad om ordet på grunn av det som representanten Lønning tok opp i forhold til rekommandasjoner. Det syns jeg var et ganske merkelig utsagn fra en rutinert parlamentariker. Det jeg prøvde å si i mitt innlegg, var at jeg tror den måten vi jobber på i Nordisk Råd, der vi har et system med rekommandasjoner som svirrer i systemet i ganske lang tid, er veldig arbeidskrevende, og jeg tror ikke det er en innertier for måten å jobbe på. Jeg mener vi skal finne mer smidige måter som både gjør at man får raskere beslutninger, og er mer kostnadseffektivt og interessant for politikerne. Det var det jeg prøvde å gi uttrykk for i mitt innlegg. Så sier representanten Inge Lønning at da kan SVs søsterpartier og SV slutte. Nei, vi har ikke tenkt å boikotte Nordisk Råd. Det er slik systemet er. Vi tok opp at vi ønsker en forandring for å få det mer smidig, spenstig og kostnadseffektivt. Vi tok ikke opp at vi ville boikotte Nordisk Råd. Det Inge Lønning sier, er at vi må slutte å forholde oss til spillereglene. Nei, vi har ikke tenkt å slutte med det, men vi har tenkt å ta opp på en saklig måte – ikke på en spydig måte, men på en saklig måte – hvordan vi skal forandre Nordisk Råd slik at det blir et mer spenstig organ. Vi har ikke tenkt å boikotte den måten det jobbes på.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2004-10-26:
Samarbeidet gjennom Nordisk Råd er altså mer enn 50 år gammelt. Det er sterke bånd som binder Norden sammen, og for Norge er Norden-samarbeidet viktig. Nærområdene til Norden har gjennomgått store endringer, og det nordiske samarbeidet har utviklet seg til også å omfatte andre demokratiske land. Til tross for de nordiske lands ulike tilknytning til både EU og NATO setter disse institusjonene nye rammer for det nordiske samarbeidet. De baltiske lands inntreden i EU gjør det nødvendig med hensiktsmessige arbeidsformer både med Litauen, Latvia og Estland, og retningslinjer for dette samarbeidet skal til behandling i neste uke under Nordisk Råds sesjon i Stockholm. Det er viktig, og det er en utfordring, å styrke og utvikle det politiske samarbeidet mellom disse landene og med Nordvest-Russland, hvor det gjenstår mange utfordringer når det gjelder både demokratibygging, miljøsikkerhet og internasjonalt samarbeid. De nordiske lands brede demokratitradisjon er en styrke i dette arbeidet. Men jeg vil si det slik som representanten Ryan sa det i forrige innlegg, at det er mye ugjort internt i Norden, og det er viktig framover å fokusere på saker som har vært viktige helt fra Nordisk Råds start. Det gjelder nedbygging av grensehindringer mellom de nordiske land. Dette er et område som kommer igjen i utvalgsmøter år etter år, og som parlamentarikere i Norden diskuterer seg imellom i mange sammenhenger. Skatteregler, trygderegler og annet regelverk skaper praktiske vansker ved at man f.eks. bor i ett land og arbeider i et annet. Særlig næringsdrivende opplever det vanskelig å drive virksomhet over landegrensene. Opplevelsen jeg, som sitter i Nordisk Råd, har, og som mange andre har, er at arbeidet med å fjerne grensehindringer går fryktelig sent. Det er nå etablert et grensehindersekretariat ved ministerrådssekretariatet i København som et redskap for å rydde opp på disse områdene. Det er også viktig at det, når Stortinget skal behandle nye lover, så langt som mulig innarbeides en praksis med henvisning til de øvrige lands lovgivning på området og eventuelle konsekvenser av lovforslagene for forholdet til de øvrige nordiske land. I rapporten «Nordboernes rettigheter» understrekes det at informasjon trolig er den viktigste enkeltfaktor i forbindelse med grensehindringer. Fortsatt nedbygging av grensehindringene er svært viktig for utviklingen av en felles nordisk identitet.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2004-10-26:
Jeg opplever for tiden et nordisk samarbeid i endring. Jeg opplever at mye av fokuset dreies fra Baltikum og over på Nordvest-Russland. Jeg opplever at dialogen om felles europeiske utfordringer står sentralt, med særlig utgangspunkt i de nordlige områder. Det grenseløse Norden og arbeidet med grensehindringer er også viktig. Jeg tror at skal nordisk samarbeid ha oppslutning og legitimitet, må vi vise til konkrete resultater for våre innbyggere. Innstillingen fra utenrikskomiteen setter utfordringene for nordisk samarbeid i et overordnet perspektiv. Vi bør betrakte nordisk samarbeid som et viktig regionalt samarbeid i Nord-Europa. Det betyr at utfordringene i vår region ofte må finne sin løsning i en bredere europeisk kontekst. Eksempler er kampen for sosialpolitisk begrunnede ordninger i våre land. Men vi må samtidig også ha mer regionale utfordringer i fokus. La meg her fokusere på to områder som jeg faktisk tror blir sentrale også i de nærmeste årene. Én dimensjon som alltid har vært sentral, men som jeg tror blir enda mer sentral framover, er det kultursamarbeidet vi har i Norden. Hvorfor er det viktig? Jo, ganske enkelt fordi det kulturelle fellesskap er den felles identiteten som våre nordiske land har. Nå har Nordisk Ministerråd en gjennomgang av organiseringen av det kulturpolitiske samarbeidet. Det tror jeg er helt nødvendig og helt riktig. Men det jeg frykter, er at den stadige omorganiseringen innenfor Nordisk Ministerråds prioriteringer kan føre til at de kulturpolitiske dimensjonene svekkes. Det synes jeg vil være uheldig, gitt at vi fortsatt mener at vi har en nordisk identitet, og at vi ønsker å beholde et nordisk fellesskap. Rent konkret betyr dette det språkfellesskapet som vi har i de nordiske land. Her møter vi utfordringer; den unge generasjonen har manglende kunnskap om de nordiske språk, og engelsk blir også det nordiske fellesspråket. Jeg tror at det er et tilbakeskritt. Det er praktisk, men jeg synes også det er en fordel hvis vi kan bruke våre morsmål også når vi møtes i de nordiske land. Vi trenger økt kunnskap om hva som påvirker språkfellesskapet, og hvilke virkemidler som er gode for å stimulere og gi kunnskap om våre nordiske språk. Jeg synes det er trist dersom Astrid Lindgrens svenske TV-episoder skal få norsk teksting. Vi har en utfordring i forhold til det nordiske språkfellesskapet. Grensehindringen er en annen utfordring. Bedriftene i våre grenseområder opplever praktiske problemer. Dem må vi løse. Jeg er glad for tiltak som nå gjøres både for å identifisere dem og løse dem. Jeg synes også vi har en utfordring i forhold til å gjøre det fellesnordiske arbeidsmarkedet tilgjengelig for alle nordboere. Det er meningsløst at ca. 700 000 nordboere med permanent oppholdstillatelse i våre nordiske land ikke har del i det felles arbeidsmarkedet. Det synes jeg er ressurssløsing. Jeg er glad for at en ønsker å komme videre med det, men jeg registrerer at det her er nødvendig med et politisk trykk for å få det til. Det håper jeg at Norge kan være med på – å legge et politisk press på våre nordiske samarbeidsland for å få et godt og et felles arbeidsmarked for alle.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-10-26:
Representanten Brørby, med lang erfaring i det nordiske samarbeidet, peker på at budsjettprosessene i det nordiske samarbeidet er omstendelige, og at det er og har vært vanskelig å flytte penger innenfor systemet. Det er klart at her ligger det spenninger og ulike prioriteringer mellom de ulike land, og mellom rådet og Ministerrådet. Jeg er i hvert fall tilfreds med at vi kan konstatere på begge sider av bordet at det har vært framskritt, og at det er vist vilje på begge sider, altså både i Nordisk Ministerråd og i Nordisk Råd, til å finne fram til samarbeidsmodeller og løsninger som skal gjøre budsjettprosessen både mer transparent og mer fleksibel. Men vi kommer ikke fra at det vil være ulike politiske prioriteringer som til sjuende og sist avgjør hvordan budsjettet blir sammensatt. Så er det riktig, som det også pekes på, at det er mange prosjekter. Både Ministerrådet og rådet viser stor iver etter å iverksette stadig nye prosjekter. Av de sentrale og viktige er telemedisin, og i den grad jeg kan være morsk, skal jeg love representanten Brørby at jeg skal være morsk både når det gjelder telemedisin og budsjettet neste år.
Jan Petersen (Høyre), 2004-10-26:
Når vi har lagt vår politikk til grunn, er det den norske politikken vi har tatt utgangspunkt i. Vi har vurdert det slik at det å kunne låne mellom allierte er en viktig del av en politikk i forhold til våre allierte, og det er det som i denne sammenhengen har vært det avgjørende. Så til det politiske signalet om hva vi mente om krigen. Alle vet jo at det skjedde på bakgrunn av sikkerhetsrådsspørsmålet, så det har ikke på noen måte vært noen uklarheter om selve det spørsmålet. Derfor har det etter vårt skjønn vært mulig med klarhet og å ha begge disse elementene i norsk politikk.
Jan Petersen (Høyre), 2004-10-26:
Det er overhodet ikke dobbeltmoralsk. Jeg vil minne om at jeg har redegjort for disse spørsmålene overfor SVs gruppe 17. mars 2003 og 3. april 2003, og det har vært taust fra SV siden den tid.
Jan Petersen (Høyre), 2004-10-26:
Ja, det er helt riktig at det er en del slike utlån mellom NATO-land, og det baserer seg på den norske politikken om at man ikke er inne i en sluttbrukervurdering. Det Marit Nybakk spør om, er om vi burde ha endret den politikken. For det er i så fall det vi ville ha gjort, det ville ha vært konsekvensen av det. Det mente vi ikke var riktig å gjøre. Det kan vi være uenige om, men jeg må innrømme at jeg tror faktisk at svært mange var enige om det, siden det etter at Bjørklund reiste spørsmålene, har vært slik ro om saken, altså inntil nå. Det synes jeg er et interessant poeng. Jeg vil gjerne gi en tilleggsopplysning som jeg faktisk glemte i mitt innlegg, og som nettopp er relevant i forhold til Marit Nybakk, for Marit Nybakk har alltid stilt meg spørsmålet om New Agenda Coalitions resolusjonsforslag. Jeg har for et par dager siden instruert vår representasjon i New York om i år å stemme for denne resolusjonen, simpelthen fordi den nå er såpass endret i forhold til tidligere at vi er fornøyd med teksten slik den nå er. Det viser etter min mening at det var viktig å avstå fra å stemme ved et par anledninger, nettopp for å få teksten i den retningen som bedre gir uttrykk for norske standpunkter. Nå har forslagsstillerne lyttet til våre råd, og dermed er det mulig å stemme for den.
Jan Petersen (Høyre), 2004-10-26:
Svaret på det siste spørsmålet er nei. Nå har det gått halvannet år, og det er altså ingen som har gjort det hittil. Da tror jeg det er et klart bevis på at Kristin Halvorsen på det punktet gjør seg en unødvendig bekymring. Når det gjelder selve hovedspørsmålet, vil jeg bare minne om hva Bjørklunds spørsmål var 17. mars 2003. Det var: «Mener Regjeringen at det ikke kan tenkes situasjoner hvor det legges restriksjoner på våpeneksport til NATO-land?» Det svarte Regjeringen på i et brev til Stortinget. Så fikk vi altså et oppfølgingsspørsmål 3. april 2003 om fire jammere og én kontrollstasjon, som viste at her var man på ballen. Men så skjedde det altså ikke mer. Jeg vet ikke hvorfor det ikke skjedde mer, det er mulig at det kan ha forklaringer som jeg ikke skal gå inn i. Jeg bare konstaterer at vi har sagt disse tingene i kommunikasjonen med Stortinget. Hvis jeg oppfatter Kristin Halvorsen rett nå, er problemet hva man har lånt ut. Visse ting mener hun altså kan lånes ut, og visse ting mener hun ikke kan lånes ut. Det betyr altså at hun mener at man i så fall kunne lånt ut noe, og det er jo en fremgang bare det.
Jan Petersen (Høyre), 2004-10-26:
Som det fremgår av de svarene jeg har sendt, er altså kjernen om man skal gå inn i sluttbrukerspørsmålet eller ikke. Det er jo det Åslaug Haga stiller spørsmål om. Regjeringen har lagt seg på det som har vært klar norsk politikk, og som nå Åslaug Haga også har sluttet seg til, nemlig at vi i forhold til allierte ikke har gått inn i sluttbrukerspørsmålet. Hvis man skulle gjøre det, ville man i så fall endret politikk på det området. Det kunne man sikkert vurdere å gjøre, men det er i så fall det det ville dreie seg om. Som sagt, det faktum at det har vært ro på tross av disse svarene i halvannet år, tyder vel på at ikke mange har vært så ukomfortable som man nå gir inntrykk av å være.
Jan Petersen (Høyre), 2004-10-26:
Selve spørsmålet om informasjonsplikt tror jeg faktisk ikke jeg skal gå videre på nå. Regjeringen har helt klart svart på de spørsmålene som er stilt fra Stortingets side, og så vidt jeg kan forstå, har Stortinget akseptert at det er gjort på en dekkende måte. Jeg vil nødig gjøre SV urett, og etter denne debatten er jeg ikke helt sikker på om jeg forstår standpunktet riktig. Men slik både Kjetil Bjørklund og Karin Andersen har formulert seg, skjønner jeg det slik at problemet er denne helt konkrete saken vi nå står overfor, og ikke den saken som det ble reist spørsmål om i spørsmål fra Bjørklunds side. Det betyr at det bare er én logisk konsekvens av det, og det er at det i og for seg ikke er noe problem at man låner ut en våpentype til en alliert som kanskje kunne blitt brukt i Irak. Det er helt greit for Stortinget. Spørsmålet er hvilken våpentype. Det betyr at SV faktisk mener at det vil være akseptabelt at visse våpentyper, som jammerne, ender i Irak. Det stiller kanskje debatten i et litt annet perspektiv enn det man kan få inntrykk av i replikkordskiftet.
Julie Christiansen (Høyre), 2004-10-26:
Vår omsorg vies nok først og fremst norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk, og ikke i så stor grad SV. Men vi konstaterer at det er like uklart hva et samarbeidsprosjekt på venstresiden vil ha av utenriks- og sikkerhetspolitisk profil, all den tid SV opprettholder sin NATO-motstand. Når det gjelder EU-saken, vet representanten utmerket godt at det i denne sal ikke er noe flertall for å sende noen søknad om medlemskap i EU, og at Høyre har sine klare programformuleringer i behold. Når det gjelder det siste spørsmålet, som berører oppslagene i media i dag om norsk våpensalg til NATO-allierte, vil jeg bare vise til de svarene som utenriksministeren har gitt til den samme representanten tidligere i Stortinget.
Julie Christiansen (Høyre), 2004-10-26:
Fremskrittspartiet gir uttrykk for skepsis til det europeiske utenriks- og sikkerhetspolitiske samarbeidet i denne innstillingen – det har i grunnen blitt en gjenganger. Jeg er jo enig i at en bør unngå å dublere EUs og NATOs strukturer. Men nå er det jo mer og mer åpenbart at EU overtar en del av NATOs tidligere oppgaver, bl.a. i Bosnia, med NATOs og for så vidt også USAs støtte, og hvordan skal vi da forholde oss? Regjeringens holdning er at vi bør søke et så tett samarbeid med EU i utenriks- og sikkerhetspolitikken som mulig, i lys av at norsk sikkerhet er tett sammenvevd med europeisk sikkerhet. Men i lys av det representanten nå sa i sitt innlegg: Har Fremskrittspartiet endret syn på norsk deltakelse i den nå snart EU-ledede operasjonen i Bosnia-Hercegovina?
Julie Christiansen (Høyre), 2004-10-26:
Kan jeg svare på det?
Julie Christiansen (Høyre), 2004-10-26:
Representanten Arnstads siste kommentar om personangrep vil jeg ta sterk avstand fra. Ikke fra noen av Høyres representanter har det vært rettet personangrep mot noen. Men vi har tillatt oss å peke på at SV har gått til valg med et løfte til sine velgere om at de i perioden vil foreslå norsk utmelding av NATO, og vi etterspør i grunnen når man skal oppfylle dette løftet til sine velgere. Det vi også er opptatt av, og som jeg mener er nytt i forhold til forrige gang vi diskuterte NATO i denne sal – og som denne årsmeldingen gir en god anledning til å reflektere over – er at SVs alenegang i NATO-spørsmålet har fått en ny politisk dimensjon ved at SV, Arbeiderpartiet og Senterpartiet tar mål av seg til å danne et samarbeidsprosjekt på venstresiden. Da må det være lov å stille spørsmålet om hva som kommer til å bli innholdet i norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk, hvis disse partiene får slippe til i regjeringskontorene.
Julie Christiansen (Høyre), 2004-10-26:
Jeg er helt enig med representanten Jagland i at NATO opplever utfordringer fra andre enn norske nei-til-NATO-partier. Det er vel heller ingen overraskelse at jeg også er enig i at det kan bli en økende splittelse mellom Europa og USA dersom EU ikke tar større sikkerhetspolitisk ansvar, og at vår utfordring er å få et sterkt nok samarbeid med hensyn til den nye given i europeisk utenriks- og sikkerhetspolitikk. Derfor må jeg benytte denne anledningen til å stille spørsmål til Thorbjørn Jagland om det stemmer det som avisrapportene nå refererer til, nemlig at Arbeiderpartiet, før valget og uavhengig av å vurdere den parlamentariske sammensetningen neste periode, har tenkt å legge EU-saken på hyllen de neste fire årene. Det vil jeg se på som en meget alvorlig og dramatisk endring av Arbeiderpartiets politikk.
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-26:
Jeg er svært glad for den rørende omsorgen fra Høyre for vårt NATO-standpunkt. Vi må anta at det er oppriktig omsorg vi står overfor – det er vi glade for. Vi kan berolige med at vi fortsatt i vårt parti er imot NATO-medlemskapet, og vil fortsette å jobbe mot det her i Stortinget. Jeg vil bare kort påpeke et annet faktum, at representanten Christiansen jobber for å få Norge inn i EU, og Høyre sitter i en regjering som har lagt EU-saken på hylla. Jeg har et konkret spørsmål. I dag har det blitt kjent at Norge lånte ut laserbelysningsutstyr til USA som ble brukt i Irak-krigen. Dette er ukjent for Stortinget og er Regjeringens fulle ansvar, i samsvar med gjeldende eksportregelverk. Saken har forblitt ukjent for det norske storting og norsk offentlighet – den ble kjent i dag. Jeg vil spørre representanten Christiansen om dette viser noen problemstillinger som tilsier en prinsipiell debatt om hvilke eksportregler som bør gjelde for våre allierte, og om dette er en sak der Regjeringen burde utvist et annet skjønn.
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-26:
NATO har bygd sin sikkerhetsstrategi på tilgangen til atomvåpen i gitte situasjoner. Samtidig ser vi nå at ikkesprednings- og nedrustningsarbeidet er i betydelige vanskeligheter, at ulike land som ikke har atomvåpen, jobber ufortrødent for å skaffe seg atomvåpen, og at USA, vår fremste allierte, arbeider aktivt for å utvikle nye typer atomvåpen. Hva mener representanten Lilletun om at Norge er med i en allianse som baserer sin sikkerhet på en atomvåpenstrategi? Og hva mener representanten Lilletun Regjeringen bør gjøre for å avhjelpe denne situasjonen, redusere den betydningen?
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-26:
Representanten Lilletun påpeker det åpenbare etiske dilemmaet knyttet til NATOs atomvåpenstrategi og Norges forhold til den og betydningen av i tidligere tider å kunne ha avskrekking som virkemiddel. Han sa videre at vi egentlig er i en annen situasjon nå. Norge er jo medlem i NATO. Kan Norge ta initiativ i denne saken, og eventuelt hvilke, for at også NATO kan bidra til å styrke det internasjonale ikkesprednings- og nedrustningsarbeidet?
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-26:
På det tidspunktet da disse spørsmålene ble reist, var det som var kjent i offentligheten, spørsmålet om utlån av fire jammere fra Troms til Storbritannia. En var ikke kjent med at det allerede på det tidspunktet eksisterte utlånsavtale om offensivt utstyr som åpenbart kunne innebære en krigsfordel knyttet til invasjonen i Irak. Det setter saken i et helt annet lys. Men det er helt korrekt at svaret Regjeringen gav, var knyttet opp mot det rent generelle, at eksportregelverket vi har i dag, ikke krever sluttbrukererklæring.
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-26:
Jeg finner det nesten uhørt når Høyres representant Lønning og utenriksministeren tar til orde for at svaret på mine spørsmål til utenriksministeren gav Regjeringen ryggdekning og fratok Regjeringen ethvert krav om selv på eget grunnlag å vurdere hva man gikk inn i i forbindelse med Irak-krigen. Dette er Regjeringens ansvar. Utlånet av målbelysningsutstyr er ukjent for Stortinget. Det var ukjent i et og et halvt år, fram til i dag. Om det burde vært gjort kjent for Stortinget, er et sentralt spørsmål, og om det burde vært kjent for offentligheten, er et sentralt spørsmål. Om Regjeringen burde utvist skjønn som tilsa at man i denne saken hadde sagt at dette er en type utstyr som vi ikke ønsker å låne bort til våre allierte uten å vite at det ikke blir brukt i en folkerettsstridig krig, er også et sentralt spørsmål.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2004-10-26:
Høyre har også lang erfaring i å sitte i regjering. Så vidt jeg vet, sitter nå Høyre i en regjering som har en selvmordsparagraf når det gjelder norsk EU-medlemskap, fordi de sitter i regjering med partier som har et annet syn på Den europeiske union enn det Høyre har. Jeg er sikker på at det er fullt ut mulig for Arbeiderpartiet å sitte i regjering med SV. Jeg tror at dette kommer til å bli en utmerket regjering på alle måter, og jeg regner med at vi viderefører den utenrikspolitikken og den sikkerhetspolitikken som et bredt flertall i denne salen står for.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2004-10-26:
Jeg mener at det viktigste bidraget som Norge kan gi i forhold til atomnedrustning, er å jobbe aktivt innenfor ikkespredningsregimet. Da er jeg for øyeblikket veldig opptatt av at Norge nå stemmer for den resolusjonen som de såkalte New Agenda Coalition-landene har lagt fram i FNs generalforsamlings 1. komite, og som også peker fram mot den tilsynskonferansen som er til våren, hvor man skal videreføre de 13 skrittene fra forrige tilsynskonferanse. Jeg tror at også NATO-landenes bidrag til atomnedrustning må gå langs den ruten og ligge innenfor ikkespredningsregimet og tilsynskonferansene og i de ordinære nedrustningsstedene, altså der hvor man forhandler om nedrustning. Jeg tror også det må være vår tilnærming innen NATO.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2004-10-26:
Mitt svar er kort og godt at Arbeiderpartiet står fast på den sikkerhetspolitikk som vi har stått for i hele etterkrigstiden, og vi vil fortsatt opprettholde vårt standpunkt om at Norge selvfølgelig skal være medlem av NATO. NATO er vårt viktigste sikkerhetspolitiske instrument. Vi er som kjent et land på utsiden av Den europeiske union. Vi har for øyeblikket ikke den innflytelsen over forsvars- og sikkerhetspolitikken på vårt eget kontinent som vi burde ha. Desto viktigere blir et samarbeid i NATO-alliansen, fordi det er det benet vi har å stå på. Det er også der Arbeiderpartiet står når det gjelder forholdet vårt til NATO.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2004-10-26:
Først vil jeg bare gi uttrykk for at vi tar vare på våre nasjonale interesser i forsvarspolitikken, og at vi vel ikke har hatt færre soldater eller styrker ute enn vi har akkurat i høst. Men jeg vil spørre representanten Høglund på bakgrunn av noe annet han sa, nemlig om forsvarsbudsjettet: Er det ikke riktig at uansett om det har vært Fremskrittspartiet eller Arbeiderpartiet som Regjeringen har inngått budsjettforlik med de siste tre årene, har forsvarsbudsjettet forblitt omtrent som det har vært, eller man har kanskje trukket inn litt på salg av forsvarseiendommer? Med andre ord, det har vel ikke vært noen økning i forsvarsbudsjettet i budsjettforlikene mellom Regjeringen og Fremskrittspartiet? Og så vil jeg spørre: På hvilket tidspunkt foreslo Fremskrittspartiet helt konkret å bevilge penger til utenlandsoperasjoner utenfor forsvarsbudsjettet?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2004-10-26:
Jeg deler representanten Lilletuns syn på hvor og hvordan vi skal drive med atomnedrustning og nå målet om fullstendig eliminering av atomvåpen. Jeg har et spørsmål til representanten. I FNs førstekomite har det de siste fire–fem år vært lagt fram et forslag fra en gruppe land som kaller seg New Agenda Coalition, og i år er det Sverige som er hovedtalsland for NAC-landene. Dette er resolusjoner som peker fram mot tilsynskonferansen nå, og som også pekte fram mot den forrige tilsynskonferansen for nedbygging av atomvåpen og ikke minst for å sikre ikkespredningsregimet. Under Stoltenberg-regjeringen stemte Norge for den resolusjonen som da ble lagt fram. Mener representanten Lilletun at Norge bør stemme for NAC-resolusjonen når den om noen dager kommer opp i førstekomiteen i FNs generalforsamling?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2004-10-26:
Det er riktig at det er Regjeringen som håndterer det regelverket som Stortinget har trukket opp for salg og utlån av våpen og annet forsvarsmateriell, og at det ikke er noen begrensninger internt i alliansen. Likevel finner jeg grunn til å følge opp de to tidligere replikantene. Det går selvfølgelig an å utvise politisk skjønn i en gitt situasjon, altså et situasjonsbetinget skjønn, spesielt i en situasjon der Norges offisielle politikk var at vi ikke støttet invasjonen i Irak, og siden dette var et tidspunkt som var så nært knyttet opp til invasjonen som det rent faktisk var. Så jeg vil gjenta spørsmålet: Ble det ikke foretatt noen politiske vurderinger i tilknytning til dette utlånet, eller ble det ansett for å være en helt kurant sak fordi det er veldig mye utlån mellom NATO-land, slik utenriksministeren sier?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-26:
I går feira Nei til Atomvåpen sitt 25-årsjubileum. Vi veit også at fagrørsla i mange år på mange vis har jobba mot atomvåpen. I og med at vi diskuterer NATO i dag: Det er for så vidt både på papiret og i praksis ein motstrid mellom vår NATO-medlemskap og vår medlemskap i Ikkjespreiingsavtalen. Dette gjeld også sjølvsagt dei andre NATO-landa. Eg har lyst til å spørje leiaren i forsvarskomiteen korleis Noreg kan arbeide for at NATO – sakte, men sikkert – endrar sin atomvåpenpolitikk, for å svekkje atomvåpna si rolle i sikkerheitspolitikken.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-26:
Folk spør seg: NATO, var ikkje det ein forsvarsallianse, ein allianse for å take vare på den kollektive sikkerheita, også på eige territorium? Vi ser at Sjøforsvaret låg til land i haust, Kystvakta har ikkje bordingsbåtar, osv., osv. Ser i det heile Framstegspartiet nokon dilemma i forhold til dei investeringane som blir gjorde i NATO, som vi i SV ikkje meiner er gode nok, nettopp fordi dei ikkje møter det trusselbiletet vi har? Og dersom dei investeringane i tillegg går ut over og er ein fare for det arbeidet vi har å gjere på eige territorium i forhold til miljø, i forhold til sikkerheit, i forhold til, som fleire har nemnt i salen her, russisk aktivitet på oljeområdet, ser då Framstegspartiet at det er eit problem, når vi samtidig ikkje klarer å take oss av oppgåvene heime?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-26:
Eg har sagt tidlegare i debatten at SVs stortingsgruppe også står for SVs arbeidsprogram. Men vi har ikkje funne det formålstenleg å leggje inn forslag om det her i salen, nettopp fordi vi erkjenner at her i salen er det ikkje eit stort fleirtal for det. Vi har også erkjent at ute i folket er det ikkje stort fleirtal for dette. Derfor har eg, som eg gjorde i mitt innlegg, lista opp fleire utfordringar som vi ser på som veldig viktige, og som vi veit at vi kan få fleirtal for her i salen, og også i ei eventuell ny regjering – atomvåpenstrategien osv. – og, ikkje minst, som vi kanskje vil ha veldig stor støtte for ute i det norske folk. Vi veit at 90–95 pst. av det norske folk er imot atomvåpen. Her vil det vere massevis av arbeidsoppgåver å kjøre i gang med. Men til slutt: Det er ingen tvil om at SV er imot NATO.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-26:
Til det siste først: Eg sa at dette er ei utfordring til Framstegspartiet: om ein godt nok klarer å avbalansere dei investeringane som ein gjer i «out of area»-operasjonar, i forhold til det ansvaret vi har for eit nasjonalt forsvar heime. Det var spørsmålet mitt til Framstegspartiet. For eg er ikkje så sikker på om det er så lønnsamt å ha ein ubåt liggjande i Middelhavet som ein ikkje heilt veit kva gjer der, samtidig som vi ikkje tek oss av utfordringane i nordområda. Så til dette med NATO-forslag, og om arbeidsprogrammet skal tolkast som at vi skal setje det ut i livet. Det skal det tolkast som. Men som eg òg sa til representanten Lønning, vi har vurdert dette slik at i denne perioden har vi ikkje levert det inn som eit forslag – og vi har ikkje gjort det tidlegare heller – nettopp fordi vi ikkje har trudd at vi ville få fleirtal for det. Eg sjølv er NATO-motstandar, gruppa står også på NATO-standpunktet. Men vi har ei rekkje andre gode forslag som vi kan fremme, og som vi faktisk kan få fleirtal for, derfor har vi vurdert det som ein betre måte.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-26:
Det er jo litt underleg å høre at representanten Lønning, som er medlem i Høgre, undrar seg over at SV signaliserer at vi kan tenkje oss å leggje vår NATO-motstand bi, slik at ikkje det kjem som ei hindring for ei eventuell ny regjering. Når eg hører dette frå representanten Lønning frå Høgre, som er med i ei regjering som er tufta ikkje berre på sjølvmord, men på ein paragraf om sjølvmord, då lurer eg på: Trur han at vi i SV ikkje veit kva vi held på med, når han i det heile stiller spørsmålet? Eg skjønner jo godt at det blir vanskeleg å krevje at Senterpartiet, f.eks., skal gå bort frå sitt NATO-standpunkt, og dersom vi skulle stå på vårt primære standpunkt, ville det hindre eit regjeringssamarbeid. Sjølvsagt ville det gjere det. Det er jo interessant at Lønning les mykje i arbeidsprogrammet frå SVs landsmøte. Der er det mykje å sjå på når det gjeld korleis vi skal operasjonalisere politikken vår, så eg vil anbefale det til Lønning til vidare lesing.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-26:
Først til NATO. Vi i SV ser det ikkje som mogleg å melde Noreg ut av alliansen over natta. Ei slik handling ville krevje brei tilslutning i folket. Derfor er det eg seier at vi ikkje forhasta vil fremme eit utmeldingsforslag. Samtidig kan eg roe representanten Rise med at NATO-standpunktet vårt står fast. Men som sagt: Skal ein samarbeide, skal ein forhandle med andre, går eg ut frå at ingen veit meir om det enn Kristeleg Folkeparti. Eg har ei lang liste over såre punkt på det, men eg har ikkje tenkt å ramse ho opp. Så spurde Lars Rise om kva som er SVs svar når det gjeld Irak. Eg trur kanskje det viktigaste vi må få til i Irak, er å få tak i den reelle opposisjonen. Det som er vanskeleg i dag i Irak, er å skilje mellom kven som er reine terroristar, og kven det er som er der berre for å halde på med ting som ikkje er med på å byggje opp Irak. Det er kanskje den viktigaste oppgåva vi har framover.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-26:
No har eg antakeleg ikkje lese Høgres program på langt nær like godt som representanten Lønning har lese SVs program – men det får vere han om det. Det er i realiteten ingen forskjell på dei to tinga. I realiteten er det ingen forskjell der.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-26:
Utanrikskomiteens leiar har heilt rett i at FN har fått ei mindre operativ rolle dei seinare åra. Noreg er kanskje det beste eksemplet: Vi hadde for få år sidan 1 400–1 500 mann under direkte FN-kommando. Spørsmålet må bli: Korleis kan vi, i lag med mange andre medlemsland, auke FN si rolle som fredsoperatør nettopp ved at medlemslanda både økonomisk og på andre måtar stiller styrkar og ressursar tilgjengeleg for FN? Korleis ser utanrikskomiteens leiar for seg at det skal kunne vere mogleg?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2004-10-26:
I likhet med saksordføreren vil jeg også understreke den brede støtten som er til NATO. Med unntak av SV er det enighet om de viktigste elementer av vår NATO-politikk. Jeg vil kun benytte dette innlegget til å kommentere et par forhold hvor Fremskrittspartiet har sett det som nødvendig ikke å gå sammen med det øvrige flertall. Det har vært kommentert her også vår holdning i forhold til norsk deltakelse i internasjonale operasjoner. Flertallet har skrevet at det «må være folkerettslig forankret», og så vidt jeg forstår, er dette også en formulering som forsvarskomiteen har benyttet seg av. Nå har det jo ikke alltid vært slik ved internasjonale operasjoner, selv der Norge har valgt å delta, at man har hatt den hjemmel i Sikkerhetsrådet som saksordføreren refererte til. Aksjonene mot Serbia for å redde den albanske befolkningen i Kosovo hadde ikke en slik legitimitet, det var ikke det nødvendige vedtak i Sikkerhetsrådet. Allikevel mente Norge det var viktig å være med og delta. Det er vi helt enig i. En slik mulighet vil ikke vi fraskrive oss for fremtiden. Skulle det oppstå en situasjon – et tenkt eksempel – f.eks. i Sudan hvor det ville være behov for å redde sivilbefolkningen med en militær operasjon, vil ikke vi på forhånd utelukke at vi vil stille oss positive til det, selv om et av de faste medlemmer i Sikkerhetsrådet ikke vil slutte seg til en slik operasjon. Vi vil ha en handlefrihet til å vurdere slike aksjoner også i fremtiden. Men selvfølgelig er det heller ikke noe ønske fra vår side om å delta i operasjoner som ikke er folkerettslig forankret – det bør tilstrebes i enhver sammenheng. Men når flertallet benytter formuleringen «må være folkerettslig forankret», synes vi det avskjærer oss muligheter fremover, som ikke vi ønsker å være med på. Det andre er forholdet mellom EU og NATO. Og det er helt riktig: Vi har ikke jublet over EUs ambisjoner på det utenriks- og forsvarspolitiske området, men ment at dette kan være i strid med og i konflikt med NATOs ansvarsområde, og at vi burde styrke NATO og ikke bidra til at EU dublerer NATO på en del områder, slik vi ser det. Men vi erkjenner at EU her har kommet lenger enn det vi ønsket, og vi må forholde oss til det. Vi ønsker selvfølgelig først og fremst i denne sammenheng å ivareta Norges interesser. Hvis det innebærer at vi må søke et tettere samarbeid med EU innenfor dette området gjennom ulike kanaler, må vi selvfølgelig også ta konsekvensen av det. Vi har en pragmatisk holdning til det, men vi ser ideelt sett at det er gjennom NATO vår sikkerhet best kan ivaretas, og at en vridning over mot EU ikke er det vi aktivt bør jobbe for.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2004-10-26:
Til operasjonen i Bosnia-Hercegovina: Saken det dreier seg om, er jo en rapport om NATOs aktivitet i 2003. Allikevel valgte flertallet i komiteen å si noe om hva vi bør være med på fremover i forhold til en fremtidig EU-operasjon i Bosnia-Hercegovina. Vi avskjærer oss heller ikke her muligheten for å være med. Vi tar stilling til de ulike operasjoner når de spørsmålene dukker opp. Vi synes ikke en rapport om NATOs aktivitet i 2003 er et naturlig sted å signalisere hvilke utenlandsoperasjoner vi vil delta i. Så igjen: Vi vil forholde oss aktivt til dette, og har ikke noe prinsipielt imot å delta i slike EU-operasjoner hvis vi finner det fornuftig.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2004-10-26:
Det er noen spørsmål man er mer fornøyd med å få enn andre, og dette var et veldig hyggelig spørsmål. Det er ikke vanskelig å komme til Fremskrittspartiet og be om større bevilgninger til Forsvaret, tvert imot. Når det gjelder utenlandsoperasjoner, har vi lenge ment at disse gjerne burde finansieres utenfor forsvarsbudsjettets ordinære rammer, slik at vi ikke risikerer den situasjon som nettopp representanten Jacobsen henviste til, hvor deler av det norske forsvaret blir stående uten aktivitet og uten de nødvendige rammer. Så ja, vi ser dilemmaer med dagens finansieringsordning. Vi vil gjerne sammen med SV bidra til å øke Forsvarets rammer.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2004-10-26:
Det er jo riktig at vi må til våre alternative statsbudsjetter for å finne vår prinsipale holdning til forsvarsbudsjettets rammer. Når vi har valgt å gi Regjeringen støtte på budsjettet, har det vært en subsidiær stemmegivning, og vi innrømmer at vi i de forhandlinger som vi har hatt med Regjeringen, ikke har vunnet frem innenfor forsvarsområdet. Det skal vi være helt åpne og ærlige på, det er en del slag man må innse at man taper. Vi har gjentatte ganger når spørsmålet om utenlandsoperasjoner har vært oppe i det forum hvor dette som regel behandles, nemlig den utvidede utenrikskomite, tatt opp spørsmålet om finansiering. Det har vært gjentakende. Jeg skal gjerne også komme tilbake med mer dokumentasjon til representanten Nybakk, uten at jeg har det med meg til dette replikkordskiftet.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2004-10-26:
Fyrst vil eg gje uttrykk for at eg har stor respekt for SVs NATO-standpunkt, SVs tradisjonelle utanrikspolitikk. Det var delvis det SV vart tufta på, og det har ein konsekvent – delvis iallfall – køyrt på opp gjennom historia. Det skal dei ha respekt for og ros for, sjølv om Kristeleg Folkeparti og eg er ueinig i delar av det. Men det som er forunderleg her, er at representanten Jacobsen følgjer opp det representanten Halvorsen sa: Ein set ikkje fram demonstrasjonsforslag. I programmet står det nemleg at i løpet av perioden vil ein leggje fram forslag. Er resten av programmet å forstå på same måten? Kristeleg Folkeparti har nokre parallellar, og har vi sagt til folk at dét gjer vi, så gjer vi det, uansett om vi trur vi har fleirtal eller ikkje. Dette må verte populisme. Og ein ting heilt til slutt: Trur representanten Jacobsen at Sjøforsvaret ville vore i ein betre situasjon med 4,5 milliardar kr mindre i budsjettet, slik SV har føreslått?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2004-10-26:
Den problemstillinga representanten Bjørklund reiser, er eit heilt klart etisk dilemma. Det er likevel grunn til å seie at i NATO si historie har avskrekking truleg vore ein nødvendig del av NATO, sjølv om det er eit etisk dilemma. I dag er vi i ein situasjon der det berre er éi supermakt tilbake. I ein slik situasjon er det endå større grunn enn tidlegare til å leggje ryggen til for at arbeidet verkeleg skal gå framover i forhold til ikkje-spreiing, i forhold til destruering og i forhold til det å skape eit anna tryggingsbilete. Det er grunn til å kritisere USA for at dei ikkje har gjort nok. Men dei har gjeve 1 milliard kr i året. Det er meir enn noka europeisk atommakt har gjeve til arbeidet med å destruere gamle atomvåpen.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2004-10-26:
Noreg bør heile tida arbeide for å minske atomtrusselen. Det har Noreg ein tradisjon for, og den tradisjonen bør Noreg halde fram med. Eg deler likevel representanten Nybakk sitt syn frå tidlegare i dag, at det er vel ikkje NATO som er hovudarenaen, men dei internasjonale fora der dette er hovudtemaet. Det gjeld FN, heilt klart, og det gjeld dei andre internasjonale organa som arbeider med den typen spørsmål. Eg meiner at den norske regjeringa må vere aktiv på alle desse frontane. Eg ser heller ikkje bort frå at det er nødvendig i eit nytt NATO å diskutere atomspørsmålet og den strategien som ligg der i dag, men det må vere ei balansert utvikling i forhold til ei total vurdering av situasjonen.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2004-10-26:
Det er rett at det har lege føre eit slikt initiativ, og det har vore eit viktig initiativ. Eg sa i eit av mine tidlegare replikksvar at det var viktig at det var balansert, og at det var ei heilskapsvurdering som låg inne i dei initiativa. Grunnen til at det vart stemt ja under regjeringa Stoltenberg, og at det i fjor vart stemt annleis frå Noregs side, var at den balansen ikkje tilsvarande var oppretthalden i fjorårets forslag. Eg veit at det har vore jobba intenst både frå Noregs og frå andre nasjonars side i forhold til at det forslaget som ligg føre i år, skal vere eit balansert forslag, og eg håper difor at Noreg i år kjem til å stemme for den resolusjonen.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2004-10-26:
Det er ingen som kan vere i tvil om korleis hjartet til representanten Jagland bankar når det vert snakk om EU. Det merkar ein godt når han held innlegg. Når det gjeld analysane av kor viktig NATO er både for FN og for Noregs tryggleikssituasjon, deler eg dei heilt og fullt. Men det var vel ei viss idealisering av Europa og EU da representanten Jagland sa at dei no har samordna seg heilt og fullt innanfor EU i forhold til NATO. Det siste året har vi vel sett, og vi ser det pr. dato, at det på mange område er monaleg forskjell. Er ikkje hovudoppgåva vår det som Regjeringa no gjer, at ein prøver å få «Berlin Pluss», at ein prøver å få samarbeidsfunksjonane med dei nye europeiske strukturane best mogleg frå NATO si side? Er det ikkje det som er vår felles overordna oppgåve akkurat når det gjeld det spørsmålet?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2004-10-26:
Eg synest det er heilt greitt og heilt relevant at SV ynskjer ein annan praksis når det gjeld våpeneksport og utlån av våpen, og at dei fremmar forslag om det og arbeider for det. Det skulle berre mangle. Men eg synest det blir urimeleg når ein skuldar Regjeringa for å ha underslått noko når representanten Bjørklund faktisk har spurt som følgjer: «Hvilke vurderinger ligger bak denne beslutningen,» spesifikt, men også vidare « og mener Regjeringen at det ikke kan tenkes situasjoner hvor det legges restriksjoner på våpeneksport til NATO-land?» – altså heilt generelle spørsmål som gjeld alt. Da kan ein ikkje etterpå kritisere Regjeringa for at ho ikkje har nemnt akkurat det som har kome opp i media i dag, for ein har svart generelt. Når ein på eit generelt spørsmål fekk eit svar som sa at ein ikkje ville innføre ein ny politikk, synest eg at om ein ville endre den politikken, måtte ein ha fremma forslag om det. Om ikkje vert kritikken mot Regjeringa urimeleg. Det synest eg han er. Det går ikkje på at ikkje SV må kunne meine at ein skal ha ein annan politikk, men når ein har stilt eit spørsmål og fått eit svar og ikkje gjer noko med det, kan ein heller ikkje kritisere.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2004-10-26:
Saken er vel at representanten Jacobsen sa tidligere her at SVs program står fast. Så sier han altså like etterpå at det ikke står fast, det var ikke ment slik likevel. Det får vi bare konstatere. Et annet nei-til-NATO-parti, RV, ved Torstein Dale, sa nylig at vi nå har én ting å gjøre når det gjelder krigen i Irak, og det er å støtte motstandskampen i Irak – altså kampen mot okkupasjonen. Er SV enig i dette? Dersom SV er uenig – og vi vet også fra før at SV ikke ønsker noen stabiliseringsstyrke i Irak – har jeg lyst til å spørre: Hva er egentlig SVs politikk? Hva er SVs strategi når det gjelder Irak, og hvordan kan det innpasses i tankene om en ny regjering? Det ville være interessant å høre Bjørn Jacobsens filosofi rundt dette.