Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-06-05:
Kommunalkomiteens innstilling viser at det er oppnådd bred enighet om de fleste av Regjeringens forslag. Det er jeg svært fornøyd med. Det er viktig å få endret beregningsreglene på dette området. En tilslutning fra Stortinget til prinsippene for beregning av rehabiliterings- og attføringspengene vil markere at formålet med innsatsen er at personer under rehabilitering og attføring skal tilbake til arbeidslivet. Bedre og enklere regler frigjør også administrative ressurser som kan brukes til mer aktiv bistand overfor personer under attføring. Og disse ressursene bør ikke brukes til budsjettiltak – dette var rettet til representanten Lodve Solholm. Dette punktet er viktig for Regjeringen. I våre ambisjoner om modernisering av offentlig forvaltning legger vi vekt på mindre detaljstyring og ytterligere desentralisering. Det gir større lokal handlefrihet. Attføringsregelverket har på de områder proposisjonen foreslår endringer, vært unødig omfattende og uoversiktlig. Endringsforslagene gir et enklere og bedre regelverk med økt fokusering på mål og innhold i attføringen. De nye beregningsreglene er en oppfølging av St.meld. nr. 35 for 1994-95, velferdsmeldingen. Beregningen av rehabiliterings- og attføringspenger skal, i tråd med det som der ble signalisert, ikke lenger følge beregningen av uførepensjon. Endringene synliggjør at ytelsene er midlertidige ytelser til livsopphold, og at målet for rehabilitering og attføring er at personen skal tilbake til arbeidslivet. Selv om kommunalkomiteens innstilling viser at det er tilslutning til departementets forslag til nye beregningsregler, har jeg merket meg at komiteens flertall er bekymret for minst én side av de nye beregningsreglene. Reglene legger til grunn at inntektsforholdene de tre siste årene før inntektsevnen blir redusert, skal være grunnlaget for beregningen av attføringspengene. Komiteflertallets bekymring er knyttet til om beregningsreglene på dette punktet vil ramme kvinner. Det kan skje ved at kvinner selv velger å redusere sin stilling ved belastningsplager, og at dette påvirker beregningsgrunnlaget på et senere tidspunkt. Jeg vil derfor, slik flertallet ber om, følge dette spørsmålet nøye og se om beregningsreglene kan slå ugunstig ut for denne gruppen. Utgangspunktet for arbeidet med Ot.prp. nr. 48 var derfor at det skulle foretas en teknisk og administrativ gjennomgang av regelverket for rehabiliterings- og attføringspenger. Det var ikke lagt opp til en bred gjennomgang av ytelsen som sådan. Av den grunn er det ikke primært foreslått endringer i folketrygden som skal bygge ut eksisterende velferdsordninger. Jeg viser til at hele problemkomplekset sykepenger, rehabilitering/attføring og uførepensjon er under utredning av Sandman-utvalget. Det er grunn til å avvente utvalgets vurderinger slik at vi kan se sammenhengene på dette området og legge grunnlaget for løsninger som sikrer et helhetlig grep på utfordringene. På dette området står vi overfor ytterst alvorlige utfordringer når det gjelder å opprettholde arbeidsstyrken, motvirke passivitet og mestre trygdeutgiftene samt greie å hente ut den arbeidskraftreserven som ligger i denne gruppen. Det er en utfordring, men jeg er ikke i tvil om at vi med godt samarbeid skal kunne greie å finne fornuftige løsninger, samtidig som vi skal ha øynene godt rettet på de problemer som også SV reiser i komiteinnstillingen gjennom sine forslag. Vi er alle bekymret over økningen i antall uførepensjonister og høye utgifter til sykepenger. Forslagene i Ot.prp. nr. 48 gir et bidrag til fortsatt aktiv innsats mot denne utviklingen. Beregningsreglene vil klart markere målet med rehabilitering og attføring. Enklere regler vil frigjøre administrativ innsats og styrke det faglige arbeidet. Dette, sammen med det store arbeidet som legges ned på attføringsområdet, er et godt grunnlag å bygge på for å møte de ytterligere utfordringene knyttet til veksten i antallet uførepensjonister. Og jeg ønsker å føye til: Det er et fåtall som ønsker å bli uførepensjonister fordi de ønsker seg en stille og rolig hverdag. De fleste føler at de blir tvunget over på en uførepensjon fordi de ikke strekker til i arbeidslivet. Det er den utfordringen vi er nødt til å møte. Arbeidsmarkedsetaten registrerte i fjor om lag 53 100 yrkeshemmede i gjennomsnitt. I gjennomsnitt deltok vel 44 000 av disse i arbeidsmarkedstiltak. Dette tallet har økt de siste årene, og det betyr at rundt 80 pst. av de yrkeshemmede til enhver tid deltar på aktive tiltak. 50 pst. av de som avsluttet attføring, går over i aktive løsninger, og flere blir formidlet til nytt arbeid. De gode resultatene har sin bakgrunn i høy etterspørsel etter arbeidskraft, men også et kvalitativt godt attføringsarbeid i arbeidsmarkedsetaten. Utfordringen videre blir å bygge ut disse arbeidsmarkedstiltakene i stedet for å redusere dem. Vinsten vil være at flere kommer i arbeid, og det vil være en betydelig gevinst for den enkelte og for samfunnet som sådant. Etatenes omfattende kontakt og samarbeid med arbeidsgiverne er et viktig bidrag for å nå målsettingene om at minst halvparten av de yrkeshemmede skal over i aktive løsninger. Forslagene i Ot.prp. nr. 48 vil styrke og videreutvikle dette arbeidet gjennom beregningsreglenes understreking av målet om arbeid og et enklere regelverk som vil gi administrative effekter. Særlig er jeg glad for at forslagene, som vil føre til forenklinger for så vel forvaltningen som for enkeltindividene, får flertall. Dagens regler er kompliserte og arbeidskrevende for trygde- og arbeidsmarkedsetaten og vanskelige å forstå for stønadsmottakerne. De nye beregningsreglene vil redusere det administrative arbeidet og legge til rette for enklere samhandling mellom etatene ved at arbeidsmarkedsetaten overtar beregningen. Denne effekten vil bli brukt til tettere oppfølging og til bedre service. Jeg har lyst til å understreke at mye av innsatsen må rettes mot et kontinuerlig bedret samarbeid mellom den enkelte, den behandlende lege, arbeidslivet, de tidligere arbeidsgiverne, trygdekontoret og arbeidsmarkedsetaten. Dette er viktig og nødvendig for at vi skal kunne lykkes i det videre arbeidet. Dette vil også legge grunnlaget for en sikrere løsning med hensyn til forvaltningen av ytelsene og redusere det vi tidligere har sett: de altfor store feilutbetalingene – enten de går i den ene eller i den andre retningen. Dermed er det også lagt et forbedret grunnlag for det samlede rehabiliterings- og attføringsarbeidet, noe som igjen er en forutsetning for å dempe den sterke tilgangen til uførepensjonsordningen. Det er i seg selv viktig ettersom det er forventninger til begge etaters innsats på dette kritiske samfunnsområdet, både hver for seg og sammen. Det er fortsatt mange uløste oppgaver som vil kreve en stor innsats fra trygde- og arbeidsmarkedsetaten.