trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Jeg takker statsråden for svaret, men jeg har store problemer med å følge hans tankegang. Han kommer stadig tilbake til at det er jordbrukets eget ansvar, og det burde det jo være. Til tross for det har man jo norgesrekord i produksjon av svinekjøtt, 110 000 tonn. Man har altså denne gass-brems-problematikken. Først sprøytes det milliarder av kroner inn i denne næringen, og da får man en overproduksjon, alle økonomiske teorier tilsier det. Men så skal man komme med nye stimuleringstiltak – tidligslaktingstilskudd ble nevnt – for å bremse dette ned, altså en totalt gjennomregulert politikk som etter mitt skjønn er helt uansvarlig overfor dem som må betale regningen, først for det som pumpes inn, og så for dette med reduksjon av produksjonen. Det blir et astronomisk subsidiesluk. Vil ikke statsråden nå i forbindelse med jordbruksforhandlingene osv. forsøke å få til helhetlige virkemidler som motvirker denne gass-brems-problematikken, som motvirker at de som går ut av enkelte næringer innenfor landbruksbransjen og starter på andre områder der det også er overproduksjon, får tilskudd til det?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Jeg har følgende spørsmål: «Reguleringseksporten av landbruksvarer satte rekord i 1999. Hundrevis av trailerlass, 19 000 tonn svine- og storfekjøtt, ble dumpet til gi bort-priser i verdensmarkedet i konkurranse med fattige land. Til Dagens Næringsliv 22. januar 2000 uttalte daværende stortingsrepresentant Jens Stoltenberg: «Den rike verden kan ikke fortsette å ødelegge u-landenes landbruk ved å dumpe sin overproduksjon.» Hvordan vil statsministeren følge opp uttalelsen?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Ingen kan vel med hånden på hjertet si hvis de er seriøse overfor seg selv, at de tiltakene som er satt i verk enten ved hjelp av omsetningsmidler eller ellers, har virket. Beviset fikk vi i fjor, da det ble «dumpet» – jeg bruker det ordet fordi Stoltenberg, som nå er statsminister, bruker det, og da må det vel være korrekt å bruke det – maksimalt for å tømme ut lagrene. Det var ikke av hensyn til norske stimuleringsordninger at man dumpet maksimalt. Men nå skal det altså være internasjonale regler og WTO som skal redde Norge igjen, for å gjøre de riktige tingene. Så til dette med omsetningsmidlene og at det er bøndene selv som må ta ansvar osv. Det hører vi gang på gang. Men hvorfor gjør bøndene dette? Hvorfor bruker de sine egne innbetalte omsetningsavgiftsmidler? Jo, det er for å holde prisen til norske forbrukere oppe. Og da blir mitt spørsmål til landbruksministeren: Er det ikke forbrukerne som til syvende og sist betaler, og ikke bøndene, for prisene blir jo langt høyere og unormalt mye høyere, enn de ellers ville ha vært?
Tor Nymo (Senterpartiet), 2000-05-24:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til landbruksministeren: «Etter at Felleskjøpet Trondheim kjøpte opp Stormøllen, er det igjen én kraftfôrprodusent i Nord-Norge. Deler av landbruksmiljøet er bekymret og hevder at dette betyr en monopolsituasjon for kraftfôrmarkedet i Nord-Norge, og at en ikke får produktutvikling, sikkerhet, pris og mulighet til reklamasjoner som en ville ha fått om det var to aktører i markedet. Deler statsråden deres bekymring?»
Tor Nymo (Senterpartiet), 2000-05-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg oppfatter det som å være en åpning gjennom de forhandlingene man nå er inne i, og også det som skjedde i forbindelse med næringskomiteens uttalelser. Jeg tror derfor at de av næringens utøvere som kommer fra disse distriktene i Troms innland, som er de dyktigste og også har det beste jordbruksmiljøet, kan føle at deres situasjon blir tatt på alvor. Det budskapet skal jeg ta med meg tilbake igjen, og jeg ser fram til at man kan få en løsning på dette som de er tilfreds med, og som også gir dem en mulighet for å drive på en optimal måte slik de egentlig ønsker, og dermed også få en produksjon som er rimeligst mulig.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helseministeren: «En polsk øyelege må, ifølge Saltenposten, jobbe uten betaling på Nordland Sentralsykehus for å oppnå praksis. Arbeidskontoret har innvilget å dekke 75 pst. av hennes lønn mot at NSS dekker de øvrige 25 pst. Dette nekter NSS. Forskjellige sykehus har forskjellig praksis for dette, noen dekker lønn i praksistiden, mens andre, som NSS, ikke gjør dette. Vil statsråden ta initiativ til at det blir like regler over hele landet, slik at den ressurs utenlandske leger er, i større grad kan tas i bruk?»
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Det er et faktum at det er legemangel i dette landet. Spesielt rammer dette sykehusene i distriktene. Det er i tillegg stor mangel på leger ved kommunehelsetjenesten. Sykehusene og kommunehelsetjenesten bruker store summer i året for å leie inn leger gjennom vikarbyråer. For Nordland Sentralsykehus sin del leies det inn vikarleger for ca. 25 mill. kr pr. år, samtidig som sykehuset går med store underskudd. Det fremstår derfor som et paradoks at et sykehus som NSS ikke griper sjansen når de kan sikre seg leger i fremtiden på ordinære lønnsvilkår ved å betale 3 000 kr i måneden i seks måneder. Dette vil etter mitt syn være en billig måte å få ned utgiftene til vikarleger på, og dermed være med på å sikre en stabil og langvarig legedekning.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2000-05-24:
Jeg har følgende spørsmål til helseministeren: «Oslo kommune foretar dramatiske kutt i sitt tilbud til mennesker med psykiske lidelser. Kjenner Regjeringen Stoltenberg seg forpliktet på de enstemmige vedtak Stortinget har fattet om å trappe opp innsatsen innenfor psykiatri med 24 mrd. kroner fra 1999 til 2006?»
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2000-05-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er fint at statsråden kan referere til hva som bevilges, men det er jo faktisk slik at Regjeringen må ha et ansvar for at det følges opp. Nesten hver uke får vi nå meldinger om store kutt og store utfordringer når det gjelder hjelp til mennesker med psykiske lidelser. Det er helt spesielle problemer i Oslo, som har halvparten av landets rusmisbrukere og svært mange mennesker med psykiske lidelser. Og når Oslo kommune foretar dramatiske kutt i sitt tilbud og det er store kapasitetsproblemer på sykehusene innen psykiatrien, må også Regjeringen se sitt ansvar for dette. Ifølge oppslag i Dagsavisen 11. april fremgikk det fra regjeringshold at intet var hellig når Regjeringen skulle finne inndekning for økte utgiftsbehov. Og siden man nå faktisk har kuttet på psykiatritilbudet i revidert nasjonalbudsjett, regner jeg med at det er i tråd med dette oppslaget. Vil statsråden sørge for at psykiatriplanen nå følges opp?
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2000-05-24:
Jeg har følgende spørsmål til justisministeren: «Vi ser en urovekkende økning i kriminaliteten blant mindreårige, spesielt i Oslo og andre storbyer. Vil statsråden ta initiativ til at vi får tvungen konfliktmekling for mindreårige, og vil hun gå inn for å øke grensene for foreldres erstatningsansvar?»
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2000-05-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er positivt at de fleste høringsinstansene har gått grundig inn i dette. Jeg synes også det er positivt at statsråden viste en åpen holdning. Men det er viktig å peke på at det er geografiske forskjeller. I Oslo er problemene spesielt store. Det vokser nå opp generasjoner hvor store deler av kullene har begrensede forestillinger om forskjellen på rett og galt. Jeg tror at barn og unge trenger faste rammer når hjemmet svikter, eller når foreldrene står maktesløse. Da må samfunnet gripe inn. Selv om det er få som sier nei til mekling, må også disse tas hensyn til, for man må være klar over at ett enkelt individ kan påføre samfunnet store økonomiske utlegg. Men det viktigste er jo de menneskelige lidelser. Jeg vil be om at statsråden tar et initiativ for å sette denne saken på dagsordenen igjen.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg ber om å få gå litt utover normal taletid, i lys av interessen for spørsmålet.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
I den grad man leser Bergens Tidende i utlandet og hører representanten Langeland stille spørsmål i Stortinget, er det mange som tror at det er noe i dette. Og følgelig blir det oppslag. Men man er altså selv kilde til det. Jeg kan ikke gjøre noe annet her og nå enn å svare det som er riktig. Og dette har jeg altså svart på etter beste evne. Det at andre fortsetter å spekulere og spørre, kan jeg ikke gjøre noe med – det kan jeg ikke forhindre. Jeg er heller ikke spesielt bekymret, for det er riktig som representanten Langeland sier, at den nasjonale interesse ikke er fullt så stor som det man kanskje kan få inntrykk av ved å følge med i enkelte medier. Russland tillater aldri noen inspeksjon av sine stasjoner for etterretningsovervåkning. Hvorfor skulle vi gjøre det? Det faller jo på sin egen urimelighet om vi skulle introdusere en slik ny praksis. Vi legger ikke skjul på at radaren har etterretningsmessige oppgaver. Det er en av de tre jeg nevnte innledningsvis. Men vi har ikke tenkt å åpne det for utenlandske makter.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg viser til spørretimen onsdag 29. mars hvor representanten Odd Holten stilte meg tilsvarende spørsmål om framtiden til Forvaltningsskolen i Halden. Et av målene med omstillingsprosessen i Forsvaret er å samordne utdanningen på tvers av forsvarsgrenene der dette er hensiktsmessig. Der det er mulig, bør sivile høyskole- og universitetsmiljøer danne basis for kompetanseoppbygging framfor å bygge opp egne kompetansemiljøer i Forsvaret. Forsvarsgrenenes utdanningsordninger skal så langt mulig bygges over samme lest og etter de retningslinjer som er nedfelt i St. meld. nr. 22 for 1992-93 og St.prp. nr. 38 for 1995-96. I dag foregår forvaltningsutdanningen i Forsvaret ved Hærens forvaltningsskole i Halden, Luftforsvarets skoler Stavern og ved KNM «Tordenskjold» i Bergen. Utdanningen er til dels parallell og overlappende. Som et ledd i arbeidet med å finne løsninger på Forsvarets omfattende organisatoriske og økonomiske utfordringer, har departementet i samarbeid med forsvarssjefen fremmet en rekke konkrete tiltak for utredning. Et av disse er samordning av forvaltningsutdanningen. Samordning av forvaltningsutdanningen innebærer ikke sentralisering av eksisterende ordninger. Hensikten er å finne effektive løsninger som ivaretar Forsvarets helhetlige behov, herunder å opprette en ny karriere- og fagrettet utdanningsplattform på tvers av forsvarsgrenene. I denne sammenheng skal det bl.a. vurderes større bruk av fjernundervisning, bruk av sivile kursplasser, regionale kurs, modulbasert utdanningsopplegg m.m. Den nye utdanningsmodellen vil være et grunnleggende premiss for anbefaling om lokalisering av skolevirksomheten. Lokaliseringsspørsmålet er derfor helt åpent, og det er på det nåværende tidspunkt for tidlig å ta standpunkt til alternativer. Jeg kan legge til at for to år siden leverte Sannes-utvalget sin innstilling vedrørende framtidig forvaltningsutdanning i Forsvaret. Både Halden, Stavern, Bergen og Oslo ble den gang vurdert som mulige lokaliseringssteder. Den utredning forsvarssjefen nå har satt i gang, har Sannes-utvalgets innstilling som plattform. Tilpasning av styrkeproduksjonen i fredsstrukturen mot de krav krigsstrukturen stiller, vil få konsekvenser for mange av garnisonene rundt omkring i landet. Ingen militærleir er garantert å ha det samme innhold som nå. Når det gjelder framtidig forvaltningsutdanning i Forsvaret, skal forsvarssjefen utrede alle relevante alternativer og gi sin anbefaling til departementet. Departementet vil deretter gjennomgå og vurdere anbefalingen for at beslutningsgrunnlaget skal være så godt som mulig. Både Fredriksten festning i Halden og alle andre militære forlegninger må til sjuende og sist bli vurdert i et helhetsperspektiv. Enhver forsvarsminister har et ansvar for å legge betydelig vekt på dette hensynet.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg er enig i at det er om å gjøre å få fram alternative måter å løse oppgavene på, og det er grunnlaget for at jeg viste til Sannes-utvalgets innstilling vedrørende framtidig forvaltningsutdanning. Der drøfter og vurderer en både Halden, Stavern, Bergen og Oslo som mulige lokaliseringssteder, og det er denne utredningen som nå bl.a. ligger til grunn for forsvarssjefens innstilling til meg når den kommer. Jeg har ingen informasjoner som tilsier at han ikke gjør det jeg sier, nemlig legger denne utvalgsinnstillingen til grunn, hvor en vel å merke har et veldig bredt tilfang av både pro og kontra, både for og mot for de ulike alternativer som her presenteres. Noen særlig annen måte å gjøre det på kan jeg ikke se det er grunnlag for.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Det ligger i det jeg sa, at vi er interessert i å følge opp dette. Men det ligger altså begrensninger i at vi har to typer avtaleverk. Vi kan ikke plutselig si nei til det ene og ja til det andre. Vi må ha en løsning i forhold til begge problemstillinger. I påvente av det fikk vi f.eks. et lønnsmessig løft for den svakest stilte gruppe i forbindelse med oppgjøret i 1996. Så får vi se hva det er mulig å få til gjennom det oppgjøret vi nå er inne i. Uansett er det klart at det er prinsipielt ønskelig å få en samlet løsning for sivilt og militært ansatte i Forsvaret, noenlunde i samsvar med det jeg la til grunn i mitt svar. Men jeg kan forsikre om at dette står på dagsordenen i departementet og vil gjøre det også framover.
Inger Lise Husøy (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg vil stille følgende spørsmål: «Etter 22 år ved makten er det iranske regimet kjent for mange brudd på menneskerettighetene. Norge ønsker å normalisere forholdet og øke handelen. Nylig ble arbeiderloven strammet kraftig inn for mindre bedrifter. Det innebærer en klar forverring for arbeidere som verken har streikerett eller organisasjonsfrihet. Hensikten er å gjøre det lettere for utenlandske investorer i Iran. På hvilken måte protesterer Norge mot brudd på menneskerettighetene i Iran?»
Inger Lise Husøy (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg takker statsråden for svaret, jeg syns det var mye bra der. Jeg håper det er riktig det som er brakt i erfaring, at særlig den ene loven vil bli endret. Men det er jo ille mye av det som skjer i Iran, uavhengig av den. Bakgrunnen for spørsmålet er mangel på konsekvent politikk overfor terrorregimet i Iran fra den forrige regjeringen, som etter min mening ikke hadde en klar nok profil på å fronte menneskerettigheter i forhold til Iran. Iranere i Norge frykter for at den økte politiske og økonomiske kontakten legitimerer det barbariske regimet. Handelen blomstrer, samtidig som det er systematiske brudd på menneskerettigheter. Spørsmålet går på det offentliges ansvar for å utvise særlig aktsomhet – som det også er omtalt i St. meld. nr. 21 for 1999-2000. Jeg etterlyser etiske retningslinjer for næringslivet, også for den statlige delen, med utgangspunkt i menneskerettigheter, og at de norske protestene framføres i offentlighet. Så er jeg litt redd for at det kanskje blir gitt et litt for rosenrødt bilde av regimet i Iran, men det får vi ta en annen gang.
Anne Kristin Sydnes (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Den overveldende valgseieren til reformvennlige politikere under årets parlamentsvalg bekrefter det iranske folkets ønske om politiske reformer. Den kontakt som nå finner sted mellom Norge og Iran, skjer ut fra vårt ønske om å støtte denne positive utviklingen i det iranske samfunnet. Maktkampen mellom ulike politiske strømninger i det iranske samfunnet kommer særlig til uttrykk gjennom ulik håndtering av menneskerettighetsspørsmål. Menneskerettighetssituasjonen i Iran gir fremdels grunn til bekymring. Dette gjelder særlig håndtering av ytringsfriheten, strafferettspleien, likestillingsspørsmål, bruk av dødsstraff, fengsling av studenter etter opptøyene i fjor sommer og situasjonen for bahaiene. I den senere tid har de deler av lederskapet som er motstander av president Khatamis reformpolitikk, gått offensivt ut. Utgivelse av uavhengige aviser er, med få unntak, blitt stanset. Flere journalister er fengslet eller kalt inn til forhør i revolusjonsdomstolene. I denne situasjonen vurderer den norske regjeringen det som positivt at president Khatami har fornyet sin støtte til reform og en fri presse, og at kulturministeren har kalt stenging av uavhengige aviser ukonstitusjonell. Med hensyn til arbeidstakeres rettigheter forventer vi at Iran følger de normer som er nedfelt i internasjonale konvensjoner. Iran har et stort behov for utenlandske investeringer for å kunne modernisere økonomien. Vi må kunne forvente at bedrifter som investerer i Iran, deriblant norske, forholder seg til internasjonale standarder for arbeidernes rettigheter. Når det gjelder de nylig vedtatte endringene i arbeiderloven, ble disse vedtatt av det sittende konservativt dominerte parlamentet mot mange reformisters stemmer. Vedtaket har skapt protester i Iran. Etter det vi har brakt i erfaring, har man fra reformhold uttrykt at man vil omstøte endringene når det nye reformdominerte parlamentet trer sammen om få dager. Vi følger nøye med i den videre utviklingen i Iran, og har gitt uttrykk for vår bekymring for den utilfredsstillende menneskerettighetssituasjonen i våre møter med iranske myndigheter. Under viseutenriksminister Sarmadis besøk i april ble temaer som menneskerettigheter, demokrati og ytringsfrihet tatt opp under samtalene. Det ble understreket at en fri presse er en essensiell del av et demokratisk samfunn, og at man forventer at folkets vilje, slik den kom til uttrykk under valget, respekteres. Regjeringen har også tatt opp menneskerettighetssituasjonen i Iran i internasjonale fora. Under Menneskerettighetskommisjonens sesjon i april stemte Norge for resolusjonen om menneskerettighetssituasjonen i Iran. Samtidig med at denne resolusjonen viser til den positive utviklingen som til tross for tilbakeslag har funnet sted i Iran i den senere tid, legges det vekt på at ytringsfrihet, trosfrihet og rettsstatsprinsipper må respekteres.
Anne Kristin Sydnes (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Etiske retningslinjer for næringsvirksomhet er fundamentalt i alle land, også i Iran. Det er klart at det er viktig for enhver bedrift og enhver aktør som har tenkt å engasjere seg i et land, å vurdere om det er mulig å drive forretninger på en etisk forsvarlig måte under de rådende forhold i landet. Spørsmålet for oss – for norske myndigheter, for norsk næringsliv og også for frivillige organisasjoner – når vi engasjerer oss i et land som Iran, må være hvordan vi best kan være med på å påvirke situasjonen på menneskerettighetsområdet i landet på en positiv måte, slik at vi fremmer større respekt for menneskerettigheter. Når det gjelder næringslivets rolle, er det klart at positiv påvirkning forutsetter en aktiv holdning hos bedriftene selv. Og det å holde orden i eget hus er det første skritt. Det er viktig også å stille spørsmålet: Hvilke holdninger viser bedriftsrepresentanter i kontakt med relevante myndigheter? Dette er et spørsmål som Regjeringen diskuterer løpende med representanter også for norsk næringsliv.
Anne Kristin Sydnes (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Pomor Invest er en av flere norske næringsbedrifter som har møtt økonomiske problemer etter sin satsing i Russland. Departementet har tidligere gitt betydelig støtte til bedriften i form av tilskudd til opplæring av bedriftens ansatte. Andre norske offentlige institusjoner har også gitt økonomisk støtte til bedriften. Utenriksdepartementet har nylig meddelt bedriften at departementet er innstilt på å yte et omstillingsbidrag. Dette forutsetter at det kan etableres en ny driftsform som ikke innebærer nye tilskudd i form av driftsstøtte. En omstillingsstøtte til bedriften som kan sikre fortsatt virksomhet ved bakeriet, vil altså måtte ha som forutsetning at det er mulig å oppnå langsiktig økonomisk lønnsomhet. Målsettingen må være at bedriften kan innfri sine fremtidige økonomiske forpliktelser. En omstrukturering av bedriften er derfor nødvendig. I denne fasen er vi som nevnt innstilt på å gi et positivt bidrag i forståelse med bedriftens styre, SIVA og SND.
Anne Kristin Sydnes (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
UD har i 1998 og 1999 gitt økonomisk støtte på i alt 1,5 mill. kr til bedriften, og total støtte fra norske offentlige institusjoner utgjør om lag 7 mill. kr. Det er få andre næringsprosjekter i Russland som har fått en så omfattende økonomisk støtte. Østberg legger til grunn at det er SIVAs husleie som er hovedproblemet for bedriften i den aktuelle situasjonen. Jeg vil her for ordens skyld få opplyse at det ikke medfører riktighet at det er SIVAs husleie som er hovedproblemet i de akutte økonomiske problemene bedriften nå har, dette på bakgrunn av at husleie ikke har blitt innbetalt i år og bare en mindre del av leien ble innbetalt i fjor. Det grunnleggende problem er nok at kostnadsstrukturen for bakeriet, inklusiv de administrative utgifter i Norge, ikke er tilpasset inntektssiden.
Anne Kristin Sydnes (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Krigshandlingene de siste dagene er en tragedie for de mange hundre tusener sivile som blir rammet av en humanitær katastrofe. Det er helt uakseptabelt at et grenseproblem søkes løst ved bruk av militære midler. Situasjonen er nå en trussel for fred og stabilitet i regionen. Begge parter må øyeblikkelig innstille krigshandlingene og gjenoppta forhandlingene i regi av FN og OAU med sikte på å komme fram til en fredsavtale. FNs sikkerhetsråd behandlet situasjonen på nytt natt til i dag. I en uttalelse uttrykker Sikkerhetsrådet støtte til OAUs fredsinitiativ og oppfordrer partene til å inngå våpenhvile øyeblikkelig. Etiopiske myndigheter har et særlig ansvar for å stanse den pågående offensiven for å hindre ytterligere lidelser for sivilbefolkningen. Fra norsk side vil vi fortsatt benytte oss av de nære kontakter Norge har med begge parter, og gjøre det klart at krigen må avsluttes raskt, slik at en positiv utvikling kan bli gjenopptatt i begge land. Som kjent har Organisasjonen for afrikansk enhet, OAU, hatt et mandat for å bringe Etiopia og Eritrea sammen til forhandlinger om en løsning. Norge har støttet aktivt opp om OAUs arbeid generelt og OAUs arbeid i denne konflikten spesielt. Vi vil fra norsk side holde nær kontakt med OAU, med FN og med nærstående land, med sikte på å vurdere eventuelle felles initiativ overfor partene. Vi vil legge særlig vekt på å styrke FNs evne til konfliktforebygging og konfliktløsning. Vi har tidligere bidratt med 1 mill. US dollar til et eget FN-fond for demarkering av grensen mellom de to land, og er rede til å bistå på andre måter for å kunne bidra til en varig fredsløsning. Norge har ansett det som viktig at en løsning i størst mulig grad arbeides fram innenfor afrikanske strukturer og ikke fremtvinges utenfra på en måte som likevel ikke vil bli akseptert i det lange løp. Norge har derfor nylig gitt økonomisk støtte til en effektivisering av OAU og til organisasjonens konfliktløsningsmekanisme. Utenriksdepartementet hadde i går et møte med representanter for de humanitære hjelpeorganisasjonene og andre ressurspersoner for å diskutere den aktuelle situasjonen. Norske myndigheter har hittil i år bidratt med 72 mill. kr i humanitær bistand, og vi er i tillegg beredt til å bidra med ytterligere midler for å avhjelpe den humanitære krisen vi nå står overfor. Vi er også i kontakt med FNs hjelpeorganisasjoner om behovet for hjelp. Når det gjelder vårt langsiktige bistandssamarbeid med Etiopia, vurderer vi nå dette meget nøye.
Anne Kristin Sydnes (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Når det gjelder spørsmålet om bistanden når fram til dem som trenger den, er det selvsagt et påtrengende spørsmål i alle bistandssammenhenger, og ikke minst i en situasjon som den vi her står overfor, hvor vi vet at faren for at så ikke skjer, er overhengende. Det er derfor veldig viktig for oss i den løpende dialogen vi har med alle involverte aktører, å sørge for at hjelpen når fram i samarbeid med dem som er med på å gjennomføre bistanden. Når det gjelder bistandssamarbeidet generelt, er det jo slik at som en følge av konflikten og krigshandlingene mellom Etiopia og Eritrea, har bistandssamarbeidet med begge land blitt redusert. Landrammen for norsk bilateral bistand til Etiopia og Eritrea i 2000 ble allerede i St.prp. nr. 1 for 1999-2000 redusert med 10 mill. kr i forhold til året før. I den nåværende situasjonen er det ikke mulig å fortsette et vanlig bistandsarbeid uten å ta hensyn til de ressurser som går med til krig og krigsforberedelser i landene. Vi har i revidert nasjonalbudsjett foreslått reduksjoner i landprogrammene med 25 mill. kr for hvert av landene, og ingen nye stat-til-stat-avtaler vil bli inngått før det er oppnådd en fredsløsning.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2000-05-24:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål: «Pomor bakeri i Murmansk må stenge. Det ble besluttet på styremøte i Pomor Invest AS 16. mai 2000. Bakeriet er i dag lokalisert i Næringsparken til SIVA i Murmansk. Hovedproblemet er husleien, som skal betales i norske kroner, mens bakeriets inntekter er i rubler. Siden august 1998 har rubelen falt ca. 80 pst. Daglig produseres 15 000 brød. Etter 6 års drift» – i Nikel og Murmansk – «blir 60 ansatte uten arbeid. Hva vil ministeren gjøre for å redde det eneste vellykkede industriprosjektet i Barentssamarbeidet?»
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2000-05-24:
Jeg takker for et positivt svar og den positive innstilling til å gi omstillingsstøtte. Jeg er klar over at eierne er villig til å gå inn med ny aksjekapital for å få til omstilling. En forutsetning for dette er imidlertid at man finner løsninger på husleieproblemet, som nå har vært hovedproblemet. Det at husleien er avtalt i norske kroner, og at rubelen så har falt med 80 pst., er hovedproblemet. Vil statsråden sørge for at man også får reforhandlet husleieavtalen?
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2000-05-24:
Jeg vil gjerne få tillate meg å stille følgende spørsmål til fiskeriministeren: «Fiskerne og næringslivet i Kvænangen er helt avhengig av å få fullført sitt molobyggingsprosjekt snarest. Kravet er 50 år gammelt. Kystverket hadde anleggsaktivitet i Reinfjord i perioden 1985-1988. Befaringer skjedde i 1991 og 1997. Opprydding og sikringsarbeid startet i Reinfjorden høsten 1998. Molo i Reinfjord skrinlegges i 1999. Detaljplanlegging og regulering av området for molo i Badderen, kostnadsberegnet til 9 mill. kroner, er i gang. Kvænangen er lovet molo. Søknad er oversendt. Når kan arbeidet begynne?»
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2000-05-24:
Som jeg sa i mitt spørsmål, haster det med å få klargjort dette. Unge fiskere har investert i nytt materiell. Når det er uvær, og det er det ofte, er det viktig at de slipper å forhale båter fra den ene siden av fjorden til den andre. Kystverkets 5. distrikt har sagt at den planen for plassering som foreligger nå, er fornuftig. Kystdirektoratet har tidligere, i 1997, gitt uttrykk for at det ikke er urimelig med ekstraordinære tiltak, og da nevnt nettopp molo i Badderen. Både direktoratet og fiskeriministeren har påpekt at av de 20 mill. kr som ble satt av til Reinfjord, er det kun brukt 5 millioner – det er andre ting som er postert. Mitt spørsmål blir: Ut fra den lange tiden det har tatt å fremskaffe en molo i Kvænangen, kan statsråden tenke seg at det blir brukt ekstraordinære midler nå?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-05-24:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til utviklingsministeren: «Krigen mellom Etiopia og Eritrea har krevd titusener av menneskeliv samtidig som sivilbefolkningen er utsatt for store lidelser på grunn av tørke og hungersnød. For å stoppe krigshandlingene har FN vedtatt våpenboikott av de to landene. Hvilke andre tiltak mener Regjeringen kan være aktuelle å iverksette for å tvinge partene til forhandlingsbordet?»
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-05-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Det har vært en rask opptrapping i det som er kalt verdens største krig, med hærer på henholdsvis 500 000 og 300 000, og mitt spørsmål hadde nok vært utformet annerledes om jeg hadde kunnet tatt inn den aktuelle situasjonen, hvor etiopiske styrker nå står langt inne i Eritrea. Jeg går ut fra at den politiske utfordringen nå vil være å legge et betydelig press på den etiopiske side for om mulig å stanse krigshandlingene. Jeg er dessverre redd for at dette blir en langvarig krig, og at den oppgaven ikke blir enkel. Derfor vil jeg konsentrere meg litt om hjelpearbeidet, som statsråden var inne på. For det er bekymringsfullt at ikke bare eritreere er jaget på flukt – 650 000 – men også hjelpearbeiderne, slik at hjelpen blir umuliggjort. Samtidig er det også signaler om at millioner av tonn nødhjelp går til de militære i Etiopia og ikke til de åtte millioner sultrammede. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvordan kan en sikre at hjelpesendingene når fram til dem som trenger det? Og kan statsråden bekrefte at det er aktuelt å fryse bistandsmidler, slik hun antydet i sitt første svar?
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Så langt er jeg tilfreds med å se at forsvarsministeren er til stede, slik at jeg kan stille ham følgende spørsmål: «Forsvarssjefen har i februar 2000 besluttet at den nye samlede forvaltningsskole for de tre våpengrener i sin helhet skal utredes flyttet til Akershus festning. Forsvarssjefen utreder derfor kun et lokaliseringsalternativ. Mener statsråden dette vil være tilstrekkelig når Stortinget skal behandle saken, og hvorfor er ikke eksempelvis Fredriksten festning i Halden med som et alternativ?»
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Det virker på meg som at det svaret som statsråden gir, ikke er i samsvar med det målet som jeg har ved å reise spørsmålet. Det er fremmet konkrete tiltak for utredning, blir det hevdet, men det det dreier seg om, er at det skal være en såkalt samordning av forvaltningsutdanningen, inkludert Hærens forvaltningsskole. Men i denne sammenheng er det riktig ikke bare å vurdere, men å utrede flere alternativer før et valg treffes. Det er forskjell mellom konkret politikk og en byråkratisk definisjon av hva fremdriften bør være. Med tanke på eksisterende forvaltningsskole for Hæren i Halden må jeg også som stortingspolitiker forsikre meg om at Stortinget kan være trygg på at flere alternativer utredes for å kunne fatte de riktige beslutninger. Statsråden bør etter min mening følge opp sine uttalelser i NRK Dagsnytt forleden hvor han uttalte at mål og oppgaver i Forsvaret må synkroniseres bedre. Det er også slik at flyttingen og omgjøringen ikke er gratis, og man må tro at statsråden er enig i at utredning av forskjellige alternativer vil få frem nettopp dette som jeg her påpeker.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Jeg tillater meg å stille det eneste justispolitiske spørsmålet til justisministeren i dag: «De sikkerhets- og miljømessige forhold ved politivakta i Moss er svært utilfredstillende. Tillitsvalgte ved politistasjonen har gjennom en årrekke påpekt de dårlige forhold uten reaksjoner fra departementet. Vil statsråden foreta seg noe slik at politivakta i Moss ikke står i fare for å kunne bli stengt, fordi sikkerheten minner mye om en politivakt i en liten, koselig by i Syd-Spania, ifølge hovedverneombudet for etaten?»
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Jeg takker for svaret fra statsråden. Nå er forholdene ved politivakta i Moss ganske kjent. Det har, som også statsråden var inne på, i syv år pågått en debatt om et nytt justisbygg i Moss. Er det ikke da på tide at man gir klare signaler tilbake til politietaten i Moss om hva de har å forholde seg til? Ser ikke statsråden nødvendigheten av å få en rask avklaring her og få tidfestet det ganske snart, når man vet at det er en del forhold ved politivakta som rett og slett går på sikkerheten løs for den enkelte polititjenestemann? Jeg håper at det ikke er slik, som den allmenne oppfatningen er, at alle planer om et nytt justisbygg treneres i påvente av fastsettelsen av grensene for de nye politidistriktene, og at det er det som er hovedårsaken til selve utsettelsen.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til forsvarsministeren: «På Haslemoen, Jørstadmoen og Porsanger tekniske verksted praktiseres ulike lønns- og arbeidsvilkår ved at noen er basert på statlig regulativlønn og andre på overenskomstlønn. Dette medfører ulik lønn og ellers ulike arbeidsvilkår. Mener statsråden dette er en akseptabel situasjon, og hva kan statsråden eventuelt gjøre for å legge forholdene til rette, slik at arbeidsbetingelsene kan bli mest mulig like innenfor verksteder i Forsvaret innenfor samme kategorier?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Jeg takker statsråden for svaret, som også var en gjennomgang av hva som har skjedd. Dette er en situasjon som har pågått i mange år. Etter det som er meg fortalt, er det en forskjell på 25 000 – 30 000 kr i året på årslønner alt etter hvilket system de respektive er lønnet etter. Med en såpass stor forskjell er det ikke rart at de som er innenfor det systemet og som får minst, selvfølgelig reagerer. Jeg ser at det må være en målsetting for staten – og Forsvaret – at man samler alle arbeidstakergrupper under samme regelverk, for det må jo være slik at likt arbeid må gi lik lønn, og at staten må gå foran med et godt eksempel. Jeg tolker det dit hen at statsråden ser positivt på dette og vil følge opp saken. Jeg vil gjerne få en bekreftelse på at statsråden følger opp saken videre.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Jeg ønsker å stille samferdselsministeren følgende spørsmål: «I Hedmark og Akershus, hvor Kongsvingerbanen betyr mye for pendlerne, vil NSB legge ned ytterligere åtte holdeplasser. Disse er fordelt med tre i Hedmark og fem i Akershus. Mener statsråden dette er forsvarlig når målet heller bør være å få så mange reisende som mulig til å benytte det kollektive tilbudet?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er positivt at NSB ser på bl.a. Kongsvingerbanen for å gjøre den så effektiv og lønnsom som mulig. Men jeg er i utgangspunktet ikke enig i å redusere antallet stoppesteder, og tror ikke det vil føre til økt behov for denne banen og økt lønnsomhet. Målet må heller være at så mange som mulig benytter det kollektive tilbudet, og da er det etter min mening feil vei å gå å stenge holdeplasser. Vi må heller se på service, pris, sikkerhet, punktlighet, parkering for pendlere i nærheten av stoppestedene m.m. Så spørsmålet for NSB må være: Hvordan gjør vi NSB bedre for de reisende vi allerede har, og ikke minst, hvordan får vi flere reisende? Så jeg mener at Glåmdal Pendlerforenings uttalelser og råd bør veie veldig tungt for NSB, for tross alt er disse en viktig kundegruppe.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-05-24:
Eg skal få stilla følgjande spørsmål til finansministeren: «Ei avgift på valutatransaksjonar vil kunna medverka til meir stabile økonomiar i verda. Det vil mellom anna vera svært god bistandspolitikk å skapa finansielle strukturar som kan redusera faren for store valutasvingingar. Canada har teke til orde for utgreiing av ei slik avgift i forkant av det sosiale toppmøtet i Genève i juni. Vil statsministeren ta eit norsk initiativ til støtte for ei valutatransaksjonsavgift?»
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-05-24:
Eg takkar for svaret. Senterpartiet deler finansministerens positive holdning til forslaget frå Canada. Eg kjenner likevel ei uro i forhold til finansministerens omtale når det gjeld aktiv handling. Om eg forstår han rett, vil Noreg ikkje støtta Canada fordi EU, USA og Japan har avvist forslaget. Kva med ein strategi der ein spelar på Noregs renommé som fredsskapar og som initiativtakar for utjamning i FN, OECD, Verdsbanken og Pengefondet og gjev Canada si støtte for ei utgreiing av skatt på kapitalrørsler – eit forslag som klart er i tråd med temaa på Genève-møtet, sosial integrasjon, kamp mot fattigdom, og som òg klart vil vera i tråd med det engasjementet Noreg bør ha for utjamning?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-05-24:
Eg skal få stilla følgjande spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Planlegg Regjeringa tvangssamanslåing av kommunar?»
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-05-24:
Eg takkar for svaret. Eg opplever at kommunalministeren taler med to tunger. Ho seier ho ikkje vil tvangssamanslå kommunar, ho seier jamvel i annan samanheng at ho vil styrkja lokaldemokratiet. Samtidig viser svært mykje av det ho føretar seg i handling, og det Regjeringa elles gjer, ei anna retning. Innretninga av overføringane til kommunane, kutt i distrikts- og regionalpolitiske tiltak i RNB, likeins tilskotskutt for SND, tilbodet som er lagt fram i landbruksoppgjeret, og kommunalministeren sitt sterke engasjement for store regionar i staden for dagens fylkeskommunar, gjev eitt signal: Folk skal bu i større einingar. Mitt spørsmål er: Er det i høve til dei 210 kommunane som i dag har mindre enn 4 400 innbyggjarar, at kommunalministeren ikkje er nøgd med grensene, eller gjeld det òg dei andre og større kommunane?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
La meg først understreke at jeg sa at jeg er enig i at det bør gjennomføres en utredning av spørsmålet, og at man fra norsk side var rede til å støtte forslaget fra Canada, som altså ble avvist av tunge aktører som EU, USA og Japan. Da er det slik at selv om Norge har både et sterkt engasjement og en troverdighet i denne type spørsmål, er vi nok avhengig av at også de tunge aktørene stiller seg bak for at denne type ting skal kunne gjennomføres.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Jeg skal få stille følgende spørsmål til vår ærede kommunal- og regionalminister: «I enkelte kommuner risikerer personer som får avslag på byggesøknad, å måtte betale meget dyrt for et avslag. Avslag på en byggesøknad kan koste flere tusen kroner. Mener statsråden at det er korrekt å måtte betale inntil det samme gebyret for et avslag som for en tillatelse, og vil statsråden foreta seg noe for å rydde opp i dette, slik at enkelte ikke skal kvie seg for å søke byggetillatelse av frykt for store kostnader ved eventuelt avslag?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg selvsagt ikke var helt fornøyd med. Størrelsen på behandlingsgebyrene i byggesaker har jo eksplodert de to siste årene som en følge av den nye plan- og bygningsloven. Behandling av byggesøknad, som en byggherre tidligere har betalt noen hundrelapper for, koster nå kanskje nærmere 10 000 kr i enkelte kommuner, og det koster altså også nærmere 10 000 kr å få et avslag. Det er en hårreisende pris, selv for en innvilget søknad, og det blir fullstendig uakseptabelt å skulle betale det samme beløpet for et avslag, altså for en tjeneste som man egentlig ikke får. Det er jo slik at folk flest har en rettsoppfattelse som gjør at det skurrer sterkt i manges ører når kommunen kan kreve inn store beløp for et avslag på en byggesøknad som søkeren på forhånd kanskje hadde fått inntrykk av gjennom en forhåndskonferanse var en kurant og grei sak. Dette er en del av den offentlige grådighetskulturen som innbyggerne etter mitt skjønn må vernes mot. Statsråden burde etter mitt syn ha endret forskriftene eller gått ut med rundskriv for å signalisere at dette kan vi ikke akseptere, disse store forskjellene må det gjøres noe med.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Kommunen kan dekke sine utgifter til behandling av byggesaker gjennom gebyr, forutsatt at det er gitt en kommunal forskrift om dette. Forskriften skal ikke godkjennes av statlig myndighet. Dette følger av plan- og bygningsloven § 109. Gebyrene kan imidlertid ikke overstige det saksbehandlinga koster kommunen, altså det vi kaller selvkost. Innenfor den rammen er det opp til kommunene om alle utgiftene skal dekkes av søkeren, eller om deler skal være gratis. Behandlinga av en byggesøknad medfører naturligvis også utgifter i de tilfellene hvor kommunen kommer til at det tiltaket det er søkt om, ikke kan tillates. I mange tilfeller kan behandlinga av en søknad som avslås, være like arbeidskrevende som når det gis tillatelse. Også dette kan dekkes gjennom gebyr. Jeg kan forstå at en søker kan føle det som urimelig å betale gebyr når det ikke gis byggetillatelse. Det kan også tenkes, som representanten Andersen er inne på, at krav om gebyr i slike tilfeller skaper en motvilje mot å søke om byggetillatelse. Kommunene er på den annen side avhengige av et økonomisk fundament for å ha god saksbehandling, og brukerbetaling kan være et viktig verktøy her. Videre synes jeg ikke det er helt urimelig at den som får tjenesten, betaler for den, selv om resultatet ikke blir akkurat som han eller hun ønsker. Søkeren har selv et ansvar for å undersøke om det det søkes om, ligger innenfor rammen av plan- og bygningsloven. Kravet om at staten ved fylkesmannen skulle godkjenne kommunenes regulativer, ble fjernet av Stortinget i 1992. Bakgrunnen var at kommunene skulle stilles friere i sin interne styring. For statlige organer er det verken mulig eller ønskelig å overprøve kommunestyrets vedtak, så lenge gebyrregulativet ligger innenfor selvkost. Jeg ser derfor ingen grunn til å forandre dette systemet. En annen ting er at Kommunal- og regionaldepartementet arbeider med forenklinger i plan- og bygningsloven som er viktige i seg selv. Mindre strenge krav i byggesaker vil også kunne medføre at saksbehandlinga i kommunene blir mindre arbeidskrevende og dermed også forhåpentligvis billigere for søkerne.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Som jeg sa i mitt hovedsvar, forstår jeg, slik representanten Andersen påpeker, at hvis gebyrene blir for høye, kan det i enkelte tilfeller føre til at det blir en motvilje mot å søke. Det er selvfølgelig et problem. Men jeg er vel ikke helt enig i den innfallsvinkelen representanten her har, fordi dette handler egentlig om hvorvidt vi skal ha et lokalt selvstyre også på dette området, eller om vi ikke skal ha det. Og der er det slik at jeg mener at dette bør kommunene håndtere så lenge de holder seg innenfor de regler som er, at de ikke kan ta mer i gebyr enn det det koster å behandle saken – altså selvkost. Da mener jeg at hver kommune må behandle saken, og jeg synes ikke det er riktig at jeg som representant for Regjeringa skal gå inn og overstyre det. Så er jeg oppmerksom på det punktet som representanten tar opp i forhold til plan- og bygningsloven, at det ofte tar litt lengre tid, og at det kan bli dyrere saksbehandling. Derfor jobber Kommunal- og regionaldepartementet med forenklinger av den, og da tror jeg det i seg selv kan være et viktig bidrag for å gjøre det billigere og bedre.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Svaret er nei. Regjeringa planlegger ikke tvangssammenslåing av kommuner pr. i dag. Vi ønsker imidlertid å legge til rette for frivillige kommunesammenslåinger – og det har gått veldig sakte. I forbindelse med behandlinga av fjorårets kommuneøkonomiproposisjon bad et flertall av kommunalkomiteen i Stortinget, bestående av medlemmer fra Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Høyre, SV og også Senterpartiet, Regjeringa om å komme tilbake til Stortinget med et forslag som innebar at kommuner ikke skal få reduserte statlige overføringer som følge av at de slår seg sammen. Dette har Regjeringa fulgt opp i forslaget til kommuneøkonomien for neste år, ved å foreslå at dersom to kommuner vil slå seg sammen, skal de ikke tape økonomisk på det. Bakgrunnen for det forslaget er at etter dagens ordning får to kommuner som slår seg sammen, en gradvis reduksjon av basistilskuddet de første fem årene etter sammenslåinga. Jeg tror det har vært et problem i forhold til at en del kommuner ikke har slått seg sammen selv om de egentlig har ønsket det. Derfor foreslår vi nå, som representanten sikkert er kjent med, et eget inndelingstilskudd som skal vare i ti år. Jeg tror det nye inndelingstilskuddet vil bli godt mottatt blant kommunene, og jeg har tro på at dette kan stimulere til flere frivillige kommunesammenslåinger dersom en lokalt mener at det tjener innbyggerne.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Uansett hvor mange ganger representanten Meltveit Kleppa eller for den saks skyld representanten Odd Roger Enoksen eller andre fra Senterpartiet påstår at Regjeringa legger opp til tvangssammenslåinger av kommuner, blir det ikke mer riktig av den grunn. Når Regjeringa i kommuneøkonomiproposisjonen foreslår å endre tilskuddet slik at de kommuner som frivillig velger å slå seg sammen, ikke skal tape på det, så er det også noe Senterpartiet har bedt om gjennom innstillinga i kommunalkomiteen i fjor. Jeg mener dessuten en bør ta på alvor signaler fra kommuner som ønsker å slå seg sammen, men som ikke gjør det fordi de taper økonomisk på å gjøre det. Det har Regjeringa forsøkt å gjøre noe med gjennom det vi har lagt på bordet i kommuneøkonomiproposisjonen. Vi taler ikke med to tunger når vi sier at vi ikke har planlagt å tvangssammenslå kommuner. Når det gjelder hele kommuneøkonomien, skal vi få rikelig anledning til å diskutere den videre også her i salen i løpet av noen uker. Men det er altså ikke slik at fordi Regjeringa legger opp til en omlegging av inntektssystemet, betyr det at vi legger opp til en tvangssammenslåing av kommuner. Det betyr at vi får en mer rettferdig fordeling i inntektssystemet, og det mener jeg er viktig.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-05-24:
Jeg har et spørsmål til nærings- og handelsministeren: «I nær framtid vil det for enkelte skipsfartøy innføres ferdsskrivere(VDR – Voyage Data Recorder) (VDR – Voyage Data Recorder) Hva har statsråden tenkt å gjøre for å ivareta personvernet også på skip med ferdsskrivere?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-05-24:
Jeg takker statsråden for et veldig positivt svar. Det er betryggende å få rede på her i Stortinget at det går an å reagere raskt når en sak blir tatt opp. Jeg håper bare at forskriftsendringene blir vedtatt før forskriften om å innføre «voyage recorder» kommer på plass, for det er av vital betydning at personvernet blir ivaretatt. Det skal ikke være mulig for hvem som helst å hente ut samtaler som foregår på skipsbrua – det kan være mye som diskuteres, fra bårstuprat til både skipper og rederi, og det må få være mellom de tre personene som er på vakt. Det er veldig viktig at dette blir fulgt opp, og at det blir vedtatt forskriftsendringer før pålegget om «voyage recorder» kommer. Men dette går jeg ut fra at statsråden følger opp.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-05-24:
Jeg har et spørsmål til fiskeriministeren: «Konflikten mellom havnemyndigheter og næringslivs- og boligutbyggere tilspisser seg rundt om i landet. For eksempel i Tromsø brygger det opp til rettssak om disponering av havna, og i Harstad er det planlagt et stort kjøpesenter i havneområdet til stor fortrengsel for brukerne av havna. Fiskeridepartementet gir årlig store summer i tilskudd til havneutbygginger beregnet på skipsfart. Synes statsråden denne utviklingen er akseptabel, og hva vil han gjøre for fortsatt å ivareta havnebrukernes interesser?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-05-24:
Jeg takker statsråden for et fyldig svar. Det er likevel et faktum, som jeg sier i mitt spørsmål, at mer og mer av havneområdene overtas av – jeg vil si det så sterkt – utenforliggende interesser. Det er nå en gang slik at et kjøpesenter eller et hvilket som helst annet næringsbygg kan man bygge hvor som helst, om så i skogen – men det er umulig, etter min oppfatning, å flytte en båt opp i skogen! Havnene som blir bygd med store, statlige tilskudd for å betjene båttrafikken, skal vel i anstendighetens navn ikke overtas av andre næringsinteresser! Det får så være at kommunale myndigheter har disposisjonsretten over trafikkhavnene, men i utvalgene sitter det ofte folk som ikke har det minste begrep om den maritime næringen. Det er da staten må bruke sin rett og gå inn og overstyre.