Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-13:
Jeg kan like godt benytte sjansen til å ta med det jeg ikke rakk i replikken til Knudsen. Fremskrittspartiet har faktisk i denne sammenhengen brukt en del millioner. Dere skryter selv av at dere har fått gjort en del. Hvorfor bruker dere da de millionene til å sende julekort hjem over hele Norge, istedenfor å holde den avtalen dere faktisk har inngått med Arbeiderpartiet og SV tidligere. Dere har hatt et valg, og dere har gjort noe annet. I en politikk for et mer rettferdig og solidarisk samfunn, et samfunn rikt på samhold og gode opplevelser for alle, er kunst og kultur et viktig element. Kunstens og kulturens rammevilkår er avgjørende for livskvaliteten til den enkelte og for samfunnet som helhet. Prioriteringer blir derfor et nøkkelord. Kulturen mangler ikke rosende omtale og fine ord. Dersom en leser partienes hovedprioriteringer og målsettinger i budsjettinnstillingen, er det slik sett mye alle partiene har til felles. Ja, til og med Fremskrittspartiet ser ut til å ta noen famlende skritt mot å lage noe som ligner et program for kulturpolitikk. Men fine programformuleringer hjelper lite om vi ikke mener alvor – om idé ikke følges opp i praksis – når det gjelder prioritering av kultur. Og det er jo her det svikter. I et av verdens rikeste land har vi en regjering som sier mye pent om viktigheten av kultur, men som synes at skattelette er viktigere – eller at større bevilgninger til Forsvaret, økte ressurser til oljeutvinning, mer kontantstøtte eller for den saks skyld privatskoler er viktigere. Resultatet av slike prioriteringer er det vi kan lese oss til i Regjeringens forslag til årets kulturbudsjett: «Budsjettet reflekterer ikke regjeringens ambisjonsnivå på kultur- og kirkeområdet.» Og videre: «Som følge av dette innebærer den moderate nominelle økningen i budsjettrammen i praksis et lavere aktivitetsnivå ved de fleste kulturinstitusjoner.» Her viser Regjeringen sine prioriteringer. Kulturen er taperen, det er bare de fine ordene som står igjen. Det gir ikke mye aktivitet og tiltrengt nyskaping. I SV finner vi liten grunn til å endre vesentlig på det som ligger i budsjettet. Med unntak av Fremskrittspartiet er det, som Ola T. Lånke tidligere i dag har sagt, stor enighet om hovedlinjene når det gjelder prioriteringene i norsk kulturpolitikk. Kulturbudsjettet utgjør i Norge ca. 1/2 pst. av statsbudsjettet. SV har som programfestet målsetting at kulturbudsjettet bør utgjøre 1 pst. For neste år innebærer vårt forslag til kulturbudsjett en økning på 400 mill. kr. Det ville gitt Norge et skikkelig kulturløft, og ikke, som Regjeringens forslag, lavere aktivitetsnivå ved de fleste kulturinstitusjoner. Sammen med Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet har vi sørget for endring av den såkalte tippenøkkelen. Vi som politikere er så heldige å få reise mye og treffe mange mennesker. Som medlem av kulturkomiteen treffer vi mange som er kulturinteresserte rundt omkring, og det har vært en fornøyelse å registrere all optimisme og store forventninger som dette vedtaket har skapt ute blant folk. Det viktigste grepet er realisering av den kulturelle skolesekken for alle barn i Norge. Men viktig er også den store satsingen på lokale og regionale kulturbygg som dette vil medføre, og en skikkelig opptrapping av ordningen med Frifond. Men igjen: Med henvisning til den stramme budsjettsituasjonen har Regjeringen prioritert og neglisjert stortingsflertallets klare vedtak og ikke brukt de mulighetene disse nye, friske pengene kunne gitt til et nytt kulturløft. Selv om 400 mill. kr ekstra er mye på et lite budsjett som kulturbudsjettet, betyr det ikke at vi heller har råd til alt, selv om det er den litt misunnelige kommentar vi får fra kulturinteresserte kollegaer i andre partier. Nei, SV må også prioritere. Nå er det ikke mulig i denne sammenheng å ramse opp alle de gode sakene det er mulig å gjøre noe med, så jeg henviser til SVs primærbudsjett. Det burde være spennende lesning for flere enn SVs egne. Det vi ønsker å prioritere med de 400 mill. kr vi har, er bl.a. kulturminnevern, museumssektoren, Riksantikvaren og Kulturminnefondet. Barn og unge står sentralt for SV. Vi vil ruste opp kulturskolene og vilkårene for frivillig musikk- og amatørteatervirksomhet. Vi har i flere år jobbet for, noe vi snart håper å få med flere på, å etablere en prøveordning med kulturkort for ungdom i noen fylker à la det miljøkortet vi har når det gjelder kollektivtransport. Vi ønsker å bedre kunstnernes levekår. Vi har nylig fått eksempel på at det går an å være trikkekonduktør og forfatter og samtidig bli innstilt til Nordisk Råds litteraturpris. Det er ingenting galt med det. Men vi vet at det er mange kunstnere i Norge som ikke får tid og rom og muligheter til å utvikle seg som kunstnere fordi de ikke har økonomiske rammer som gjør det mulig å jobbe med det de primært ønsker å drive med. Deres begrensede muligheter til å skape vil i neste omgang for oss alle bety begrensning i vår mulighet til å oppleve nettopp god kunst og kultur. SV ønsker å øke stipendordningen, øke oppdragsmengden for kunstnere. Vi ønsker å ha mer utsmykking av det offentlige rom og styrke frie grupper. Jeg har tidligere nevnt kulturelle møteplasser. Jeg sa tidligere at hadde Stortingets flertall vært fulgt opp, hadde det allerede neste år vært muligheter for å få igangsatt 8–9 regionale og 124 lokale møteplasser for kultur. Hålogaland Teater har vi satt av 20 mill. kr til – spaden kunne vært satt i jorda. Det samme gjelder planene for Ája samisk senter. Der har vi klart å finne 4 mill. kr. Vi ønsker også å fortsette å styrke kulturhusnettverket. Musikken er sentralt i kulturlivet. Vi ønsker å styrke innkjøpsordningen for norske fonogrammer med 15 mill. kr. Det er en ordning som får 7 mill. kr, og det betyr at bare ca. 15 pst. av norsk musikk er med i ordningen. Vi ønsker å få denne raskest mulig opp i ca. 50 pst., og at det kan vare en to–tre år før man gjør en evaluering for å se om vi skal helt opp på det nivået som litteraturen ligger. Festivalene er viktig. Vi har funnet 13 mill. kr. Rikskonsertene må rustes opp for å kunne ta seg av de ventelistene som ligger. Her har vi funnet 10 mill. kr. På Notodden finnes det store planer for et bibliotek og blueshus, som har det flotte navnet Europas Bluessenter. Det er gode planer, og det meste ligger ferdig. 10 mill. kr ville bety at dette kunne vært satt i gang. Dette er våre ambisjoner og ønsker om kulturvekst. Sammen med Arbeiderpartiet og Senterpartiet har vi i årets budsjettprosess – med ulike utgangspunkt og ulike beløp – gått sammen om mange forslag. Jeg ville tro at også Kristelig Folkeparti ville funnet seg vel til rette med de aller fleste av de merknadene vi har lagt inn i årets budsjett. 400 mill. kr – hvor mye er det i budsjettsammenheng? Det er 4 pst. av det Regjeringen gir i skattelette i år. Det er 65 mill. kr mindre enn det tillegget som Regjeringen bevilger til privatskoler i årets budsjett. Som årsaksforklaring til det magre kulturbudsjettet sier Regjeringen: «Det finanspolitiske opplegget for 2003 er meget stramt. I denne stramme budsjettsituasjonen har departementet funnet det nødvendig å redusere bevilgningene over statsbudsjettet til Frifond og lokale og regionale kulturbygg i forhold til vedtatt budsjett for 2002.» Dette gjør de mot et flertall i Stortinget! Og er nå dette budsjettet egentlig så stramt? Etter min mening er det ikke det. Men prioriteringene er feil. Jeg er glad for at jeg er med i et parti som ikke velger slike prioriteringer, men som velger å prioritere kultur, ikke bare i program og taler, men også i sine budsjetter – foran skattelette, foran privatskoler og, for den saks skyld, før vi sender jagerfly til Afghanistan. Mediebildet trues av markedskreftene. Det at vi får stadig flere aktører og stadig flere medier, er dessverre ikke ensbetydende med at mediemangfoldet øker. Det er mange nok tegn i medielandskapet på at det kommersielle presset fører til en ensretting, en likhet både i form og innhold som mer minner om enfold enn mangfold. En medieforsker har uttalt: Når publikum anses som konsumenter – som kunder – skjer det noe vesentlig med henvendelsesformen, tiltalen får en annen karakter. En konsument er ikke en likeverdig partner i en samtale, men kun et objekt for påvirkning. Jeg stiller meg bak denne observasjonen. Det er en stadig tydeligere konsumentholdning i mediene, hvor publikum som lesere, seere og lyttere ikke anses som samfunnsborgere, men som nettopp konsumenter. Det er nettopp i en tid hvor markedskreftene er sluppet fri at vi trenger noen fristeder uten kjøpepress døgnet rundt. Så til NRK. Nå skal jeg ikke bruke for mye tid på en allerede betent debatt i konflikten mellom kulturminister Valgerd Svarstad Haugland og kringkastingssjef John G. Bernander i forbindelse med styringen av NRK og omorganiseringen, eller – skal jeg heller si – demonteringen av flere av NRKs distriktskontorer. Men noe vil jeg kommentere likevel. Vi i SV har hele tiden vært imot det vi oppfatter som en svekking av NRK som foregår med raskt tempo. Selv om NRK ble organisert som et aksjeselskap, er det vi, Stortinget, som eiere som skal gi de politiske signalene og styringsverktøyene. Stortinget må bli en tydeligere og mer konkret premissleverandør til de overordnede retningslinjene som NRK skal følge. NRK må ikke bevege seg bort fra det grunnleggende prinsippet om at det skal være en ikke-kommersiell allmennkringkaster, som skal sikre det norske folk et bredest mulig radio- og tv-tilbud som skal ha en sterk forankring i norsk virkelighet og bygge tilhørighet og identitet gjennom bl.a. gode distriktssendinger. Slik jeg ser det, har NRK et stort konkurransefortrinn nettopp som reklamefri kringkaster. Samtidig kan de lage programmer uten å tenke bare på å oppnå store seertall og rating. Det er helt unikt og spesielt i mediesammenheng, der verden preges av kjøpepress, reklame og kommersielle interesser. Vårt mål i SV er å styrke det levende og delaktige demokratiet. Her spiller avisene en helt sentral rolle i å skape identitet, gjenkjennelse av hendelser, opplevelser og kultur. Riksaviser, regionale og lokale aviser er helt avgjørende i Norge for å få til denne kommunikasjonen. De fem riksdekkende, meningsbærende avisene Dagsavisen, Klassekampen, Vårt Land, Nationen og Dagen har det til felles at de ikke har samme annonsegrunnlaget som de store riksdekkende avisene, og de får heller ingen del av det lokale annonsegrunnlaget. I tillegg har de betydelige distribusjonskostnader gjennom portoutgifter, som de store løssalgsavisene og mange av de små lokalavisene heller ikke har. Disse avisene utgjør en vesentlig side ved mediemangfoldet innen dagspressen i Norge. SV foreslår i sitt alternative budsjett å øke produksjonsstøtten med 20 mill. kr. SV vil også styrke ytringsfriheten og mangfoldet innenfor en meningskultur gjennom å øke støtten med 5 mill. kr til ymse faste publikasjoner, de går til innvandrerpublikasjoner, tilskudd til informasjonsvirksomhet i politiske partier samt tilskudd til enkeltpublikasjoner. SV går imot flertallets forslag om å endre kriteriene for tildelingen av tilskudd til ymse publikasjoner. Vi mener at disse publikasjonene er en viktig del av mangfoldet i mediene, og vi vil derfor at Regjeringen kommer til Stortinget med en egen sak, slik at vi får anledning til å drøfte hvordan vi kan sikre driften og utgivelsene av publikasjonene for framtiden. Til slutt vil jeg si at det er gledelig hvis vi i dag kan få et flertall i Stortinget for at NRK skal tekste fjernsynsprogrammer, noe som vil hjelpe rundt 600 000 hørselshemmede til å bli inkludert i samfunnsdebatten på en måte som er en selvfølge for alle oss andre som er hørende. Jeg fremmer de forslag SV har i innstillingen.