Siri Frost Sterri (Høyre), 1999-06-17:
Utenriksministerens redegjørelse om de kommende WTO-forhandlingene er uklar, og bærer preg av den indre uenighet mellom regjeringspartiene som vi vet eksisterer. Det er særlig to forhold i redegjørelsen som Høyre vil gripe fatt i. Det første gjelder landbruk. Her er Regjeringen i beste fall uklar, i verste fall urealistisk, når det gjelder hva vi kan forvente oss av gjennomslag på landbruksområdet. Som Regjeringen i redegjørelsen slår fast, ønsker «en rekke utviklingsland økt markedsadgang for sine jordbruksvarer». At «dette vil gjøre landbruksforhandlingene vanskelige», tror jeg Regjeringen har rett i. Høyre ser det som en sentral målsetting for landbruket å produsere kollektive goder som matvaresikkerhet, kulturlandskap og spredt bosetting. Spørsmålet er imidlertid om vi med dagens norske landbrukspolitikk vil være i stand til å ivareta dette hensynet samtidig som vi ivaretar hensynet til utviklingslandene. Artikkel 20 i WTOs landbruksavtale slår fast at vi har en forpliktelse til gradvis å redusere støtte- og vernetiltakene, samtidig som det skal tas hensyn til ikke-handelsmessige forhold. Det er – som statssekretærutvalget også slo fast – liten tvil om at partene i denne forhandlingsrunden må forventes å måtte gå lenger enn de eksisterende forpliktelser. Regjeringen foretar imidlertid ingen analyse av hvilke konsekvenser en ytterligere liberalisering av handelen med landbruksvarer vil få. EU har fremmet et forslag foran WTOs ministermøte i Seattle i november/desember om at man innenfor WTOs rammeverk vedtar en ordning som forplikter industrilandene til å gi de minst utviklede landene utvidet – ja, endog tollfri – markedsadgang for alle eksportprodukter innen forhandlingsrundens slutt, dvs innen tre-fire år. EU foreslår at en slik frihandelsadgang blir implementert enten gjennom spesielle avtaler under tollpreferanseordningen eller ved innføring av bilaterale eller multilaterale arrangementer. 60 pst. av MUL-landenes eksport går til EU, Japan og USA. Hovedansvaret ligger derfor på industrilandene, selv om også de mest utviklede av utviklingslandene er bedt om å bidra til bedre markedsadgang for de minst utviklede landene. Høyre mener det vil stille Norge, som et av verdens rikeste industriland, i et underlig lys dersom vi skulle motarbeide et slikt forpliktende forslag. Jeg er imidlertid redd for at den forhandlingsposisjon Regjeringen legger opp til, forhindrer oss fra å være med på et slikt løft for MUL-landene. Jeg vil derfor be utenriksministeren redegjøre for hvordan Norge vil forholde seg til forslaget fra EU. Det andre gjelder investeringer. Statssekretærutvalget for WTO, som ble ledet av Senterpartiets Åslaug M. Haga, anbefalte at Norge bidrog til at man innenfor WTO startet arbeidet med å utvikle regler for internasjonale investeringer. Utvalget mente endog at dersom det skulle vise seg umulig å igangsette forhandlinger om et regelverk i WTO, burde Norge være åpen for å delta i en flernasjonal forhandlingsprosess, gitt at både industriland og utviklingsland deltok på bred basis. Med andre ord: Utvalget slo fast at Norge, som et land med vekst i sine utenlandske investeringer, vil være tjent med et slikt felles regelverk. Reaksjonene på statssekretærutvalgets konklusjon lot ikke vente på seg, og det var særlig fra Senterpartiet at reaksjonene kom. Regjeringen har derfor kommet til en annen konklusjon enn statssekretærutvalget. Økningen i utenlandske direkte investeringer er faktisk større enn økningen i den internasjonale handelen. Disse investeringene skjer på grunnlag av et svært uoversiktlig og omfattende avtalekonglomerat – det eksisterer om lag 1800 bilaterale investeringsavtaler som ikke etablerer noen felles grunnregler som skal gjelde i denne voksende delen av den internasjonale økonomien. Høyre mener derfor det er viktig å få i gang forhandlinger om et internasjonalt regelverk for investeringer. Erfaringene fra MAI-forhandlingene sa oss at utviklingslandene må sikres bred deltakelse i prosessen. Derfor var OECD sannsynligvis en for snever ramme for slike forhandlinger. WTO er bedre egnet. En rekke utviklingsland har riktignok uttrykt sin skepsis, men en rekke utviklingsland ser også behovet for å kunne stille krav til investorer med bakgrunn i et multilateralt forpliktende avtaleverk. Derfor mener Høyre at Regjeringen må medvirke til at dette må bli en del av mandatet for de kommende WTO-forhandlingene. Jeg viser til at også Arbeiderpartiet uttrykte noenlunde det samme i sitt innlegg, og jeg regner derfor med at utenriksministeren vil bekrefte i sitt innlegg at han har merket seg hva et flertall i Stortinget her mener.