Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2002-04-23:
Først vil jeg få rette opp en feil i innstillingen, på side 7, første spalte, der det står: «Lovens § 29 siste ledd og tjenestemannsorganisasjons krav på hovedtariffavtale.» Det skal stå: «Lovens § 29 første ledd og tjenestemannsorganisasjons krav på hovedtariffavtale.» Så ved en inkurie: På samme side, side 7, nederst, første spalte, heter det i en merknad: «Komiteen forutsetter også at det må framgå tydelig» osv. Dette gjelder ikke hele komiteen. Høyre og Kristelig Folkeparti skal ut av den merknaden. Som følge av at stillingshjemmelsystemet ble endelig opphevet av Stortinget fra oktober 2001, har henvisningen i loven til organisert statsstilling mistet mye av sin betydning. Det foreligger ikke lenger organiserte statsstillinger i budsjettmessig sammenheng, idet statlige virksomheter innenfor sine budsjettmessige rammer står fritt til å inndra og opprette stillinger. Antall overenskomstlønte arbeidstakere er i de senere år betydelig redusert, og det tradisjonelle skillet mellom tjenestemenn og de såkalte statsarbeidere er nærmest borte. Det foreslås derfor at tjenestetvistlovens omfangsbestemmelse igjen knyttes til det opprinnelige hovedvilkår fra 1958, «ansatt i statens tjeneste». Lovens krav vil da være at arbeidstakeren må være helt eller delvis ansatt i statens tjeneste. Komiteen viser til at endringene som foreslås, gjelder tjenestemannsorganisasjonenes forhandlingsrett i statlig sektor. Vilkårene for å få forhandlingsrett er nedfelt i tjenestetvistloven §§ 3, 4 og 6. Slik rett har tjenestemannsorganisasjoner, hovedsammenslutninger og yrkesorganisasjoner, så fremt vilkårene er oppfylt. Utvalget for tarifforhandlingssystemet har også fremmet forslag om endringer i arbeidstvistloven, og det har vært vurdert om man burde avvente endringer i arbeidstvistloven før man fremmet forslag om endringer i tjenestetvistloven. Men som følge av betydelige endringer på organisasjonssiden i statlig sektor ble saken fremmet. Komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti, mener at dersom en hovedsammenslutning eller organisasjon – herunder yrkesorganisasjon – fyller vilkårene for forhandlingsrett, får også underavdelingene rett til forhandlinger om avgrensede, lokale spørsmål for så vidt disse underavdelinger ikke opptar medlemmer utenfor hovedsammenslutningen eller organisasjonen. Avledet forhandlingsrett får enhver tjenestemannsorganisasjon som er medlem av en hovedsammenslutning, det samme gjelder yrkesorganisasjoner når lovens vilkår er oppfylt. Sosialistisk Venstreparti og Arbeiderpartiet har merket seg at Tarifforhandlingsutvalget er av den oppfatning at bestemmelsen må endres til bare å gjelde hovedsammenslutninger, og at utvalget legger til grunn at forhandlingsretten for en yrkesorganisasjon må begrenses til kun å omfatte de lønns- og arbeidsvilkår som har naturlig sammenheng med det yrkesbegrep som er lagt til grunn. LO Stat og YS-Stat støtter lovendringsforslag i høringsrapporten om å følge opp utvalgets forslag slik at den avledede forhandlingsretten i tjenestetvistloven § 4 siste ledd endres til å gjelde tjenestemannsorganisasjoner og underavdelinger av hovedsammenslutninger. Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti er enig med utvalget som har utarbeidet høringsrapporten og foreslår at avledet forhandlingsrett kun skal gjelde for ikke forhandlingsberettigede tjenestemannsorganisasjoner som er medlem av en hovedsammenslutning, jf. § 3 tredje ledd. Det er også slik at en forhandlingsberettiget tjenestemannsorganisasjon som er medlem av en hovedsammenslutning, har ingen rettslig interesse av å ha avledet forhandlingsrett. Arbeiderpartiet foreslår derfor endring av lovens § 4 siste ledd. Lovens § 11 første ledd sondrer mellom hovedtariffavtaler og særavtaler. Forhandlingssystemet i det statlige tariffområdet er basert på partenes frie valg med hensyn til hva som skal reguleres i hovedtariffavtalen, og hva som skal utskytes til særavtaler. Regjeringens vurdering er at etter gjeldende rett beror det på hovedtariffavtalen hva som kan være gjenstand for særavtale. Det vises i denne sammenheng til en dom i Arbeidsretten inntatt i ARD 1999 side 44. Retten la enstemmig til grunn at hva som er forhandlingsgjenstand i tariffperioden, og således kan undergis behandling etter lovens regler om særavtaler, vil bero på «hovedtariffavtalens omfang og hva som er regulert gjennom den». Når hovedtariffavtalen regulerer et spørsmål om lønns- og arbeidsvilkår, og den ikke uttrykkelig eller forutsetningsvis åpner for at den kan fravikes gjennom særskilte forhandlinger, har den enkelte tariffbundne part ikke krav på at interessetvistspørsmål i tariffperioden blir behandlet etter lovens regler for særavtaler og heller ikke undergis voldgiftsbehandling. Komiteen støtter Regjeringens vurdering i dette tilfellet. Komiteflertallet er av den oppfatning at dagens ordning når det gjelder krav om tariffavtale, fungerer bra og bør fortsette. Når partene ved avslutning av tariffavtale ikke oppnår enighet om bestemte forhold nevnt i § 29 første ledd, kan tvisten bringes inn for Statens lønnsutvalg. Slike tvister kan etter annet ledd, dersom partene er enige om det, bringes inn for særskilt nemnd som har samme avgjørelsesmyndighet eller en generell utvidet bruk av særskilt nemnd. Sosialistisk Venstreparti og Arbeiderpartiet viser til at det ikke er foreslått endringer på dette feltet. Det kan tilsynelatende virke som om dagens bestemmelse er klargjørende, men det kan se ut som at det er utviklet en praksis hvor behandling i særskilt nemnd nesten ikke forekommer. Vi mener at når det gjelder tvister som oppstår, særlig i forbindelse med endring/oppretting av særavtaler, og som er såpass komplekse, vil saken best bli belyst gjennom særskilt nemnd. Vi ber derfor Regjeringen ta dette med når man skal vurdere spørsmålet videre. Komiteen støtter forslaget om at tjenestetvistlovens omfangsbestemmelse igjen knyttes til det opprinnelige hovedvilkår fra 1958, «ansatt i statens tjeneste». Lovens krav vil da være at arbeidstakeren må være helt eller delvis ansatt i statens tjeneste. Med helt eller delvis ansatt menes at vedkommende må være ansatt i en heltids- eller deltidsstilling. Men det forutsettes også at det må framgå tydelig av forarbeidene at det foreligger enighet mellom partene før statstjenestemenn tas ut av tjenestetvistlovens virkeområde. Komiteens flertall mener det må ligge objektive kriterier til grunn for å oppnå forhandlingsrett, og vil advare mot å gi Kongen eller vedkommende departement mulighet til på skjønnsmessig grunnlag å gi forhandlingsrett til organisasjoner som ikke ellers oppfyller lovens vilkår om representativitet. Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti viser til forslag om å endre § 3 slik at en får en likestilling mellom tjenestemannsorganisasjoner og yrkesorganisasjoner, og mener at rapporten som ble utarbeidet i forkant av forslag til lovendringene, er mer dekkende. Vi vil derfor fremme følgende forslag til § 3 tredje ledd: «§ 3 tredje ledd skal lyde:Landsomfattende organisasjoner som organiserer arbeidstakere fra ett yrke og som opptar medlemmer både i og utenfor statstjenesten, kan av Kongen eller vedkommende departement gis forhandlingsrett om nærmere fastsatte lønns- og arbeidsvilkår såfremt organisasjonen har minst 200 tjenestemenn som medlemmer og disse utgjør minst halvparten av tjenestemennene i landet innenfor vedkommende yrke.» Jeg brukte så vidt lang tid fordi dette er en vanskelig sak. Jeg prøvde etter beste pedagogiske evne å gjennomgå de endringer som foreligger. Jeg tar opp forslagene fra Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti som er tatt inn i innstillingen.