Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2011-12-16:
Internett blir en stadig viktigere del av et moderne samfunn. Ikke bare kan man utveksle enorme mengder informasjon, Internett er også i ferd med å revolusjonere hvordan mennesker forholder seg til hverandre, og hvordan bedrifter organiseres. Dette ser vi selv her på Stortinget, hvor nettbrett nå er i ferd med å revolusjonere måten vi jobber på her. Selve bredbåndsinfrastrukturen for Internett er nå blitt så viktig at det er mulig å estimere hva en dobling av bredbåndshastigheten har å si for den økonomiske veksten i et land. Dette er noe vi som politikere må ta inn over oss. I andre land har men satt seg klare målsettinger for både internetthastighet og bredbåndsdekning. EU har satt som mål at alle skal ha mulighet til 30 MB/s innen 2020, og at halvparten av befolkningen da skal ha tilgang til 100 MB. USA har omtrent samme målsetting som EU, mens Sverige, Finland og Danmark har høyere ambisjoner enn det som er satt for EU under ett. På den andre siden av jorda har man satt seg målsettinger som i enkelte tilfeller er ti ganger så ambisiøse som dem man har i Europa eller Amerika. Australia har satt som målsetting at 93 pst. av alle boliger og virksomheter skal ha fiberoptisk tilgang innen 2016. I Singapore skal alle ha fiberoptisk tilgang innen 2013, og i Sør-Korea skal alle ha tilgang til 1 000 MB fra 2012. Da snakker vi om et virkelig raskt Internett. Norge skal liksom være et av verdens rikeste land, men her bruker myndighetene en forhistorisk bredbåndsdefinisjon som gjør at det ser ut som om nesten alle har mulighet til å få bredbånd. Derfor blir det i Norge heller ikke tatt de grep som skal til. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet har ingenting å være stolt av når det gjelder bredbånd. Hele poenget med å ha framtidsrettede nasjonale målsettinger for bredbånd, slik andre land har, er at man kan måle fra år til år om man faktisk er i ferd med å nå disse målene. Hvis det f.eks. viser seg at noen deler av landet blir hengende etter, kan vi ta grep for å ordne opp. Derfor må sånne målsettinger vedtas politisk, slik man har gjort i sammenlignbare land. Fremskrittspartiet har som ambisjon at alle skal ha tilgang til 100 MB/s innen 2015. Dette er altså en tidel av Sør-Koreas målsetting for 2012, men Arbeiderpartiet, SV eller Senterpartiet vil ikke engang være med på dette. Fremskrittspartiet mener at utbygging i Norge fortsatt og i all hovedsak skal skje gjennom at private aktører bygger bredbånd for egen regning og risiko. Derfor må vi legge til rette for at det er mulig å legge fiber i bakken, og ikke pålegge bredbåndsbransjen umulige krav knyttet til hvor dypt de skal grave. I dag må bredbåndsutbyggerne forholde seg til 429 kommuner som har forskjellige lokale regler. Det sier seg selv at dette er vanskelig for bransjen å forholde seg til. Samferdselsdepartementet holder på med en forskrift som i enkelte tilfeller kan gjøre det flere hundre prosent dyrere å bygge bredbånd til folk flest. Fremskrittspartiet mener at vi tvert imot bør se på hvordan vi kan forenkle regelverket slik at utbyggingen av bredbånd ikke blir dyrere enn nødvendig. Jeg synes det er merkelig at ingen andre partier på Stortinget har varslet at de vil stemme for dette fremskrittspartiforslaget. Det finnes mange ulike forretningsmodeller for bredbåndsutbygging. I representantforslaget vårt har vi fremmet forslag om å utrede hvorvidt det på sikt vil være formålstjenlig å åpne de lukkede aksessnettene innenfor bredbånd for konkurranse. Vi ser imidlertid ikke noen grunn til å ta opp igjen forslaget i innstillingen, fordi Post- og teletilsynet uansett jevnlig foretar en vurdering av markedene for bredbåndsaksess. Å åpne nettene ligger jo uansett svært langt fram i tid, og det er jo sånn at Telenors kobbernett først ble åpnet for konkurranse veldig mange år etter at nettet var ferdig utbygd. Å innføre noe sånt i en periode der man fortsatt har store og dyre investeringer foran seg, vil kunne påvirke bredbåndsbyggingen i negativ retning. På bakgrunn av en del av de innspillene vi har fått fra bransjen også, tror vi det er fornuftig å vente og se på den utredningen som også Post- og teletilsynet holder på med. La meg avslutningsvis oppsummere med at det må være lov å ha ambisjoner for dette landet, noe Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet ser ut til å mangle, både når det gjelder bredbånd og for så vidt annen infrastruktur som veier og jernbane. Jeg vil herved ta opp Fremskrittspartiets forslag i saken og håper at fremtidsorienterte politikere i andre partier ombestemmer seg og stemmer for forslagene.