Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-05:
Samarbeid på tvers av landegrensene for å løse våre største utfordringer er avgjørende – som når vi for alvor skal gå i gang med å løse klimakrisen. For å sikre store gjennombrudd er vi avhengig av at enkeltland går foran og viser at det er mulig å kombinere høy velstand med lave utslipp. Derfor kan ikke klimaavtalen Norge nå inngår med EU, bli en sovepute i omstillingen av Norge. Den må ikke bli – som enkelte i regjeringspartiene ønsker – en avtale hvor vi betaler andre land for å gjøre jobben for oss. Det er det tre grunner til. Den første er den åpenbare moralske grunnen: Vi har i mange år tjent en stor del av vår rikdom på å hente opp fossil energi – selve årsaken til klimakrisen vi nå ser spille seg ut foran øynene våre. Norge har lenge vært i verdenstoppen når vi ser på utslipp per person. Dermed bærer vi også et større ansvar enn mange andre for å kutte utslipp, utvikle ny teknologi og ta den i bruk. Den andre grunnen til at vi skal kutte utslipp, henger sammen med den første: Vi skal bidra til en teknologiutvikling som kutter utslippene her hjemme, men enda viktigere er en teknologiutvikling som betyr svært mye for verden i kampen for å få utslippene ned. Vi har kompetansen, ikke minst fra våre erfaringer fra oljeindustrien, leverandørindustrien og andre høykompetente deler av norsk næringsliv. Innenfor offshore vindkraft, karbonfangst og -lagring og en helelektrifisering av samfunnet kan vi gjøre mye. Men karbonfangst og -lagring, offshore vindkraft og helelektrifisering av Norge, som f.eks. satsing på elektriske fly, vil ikke bli lønnsomt om vi bare skal satse på kvotekjøp og innsats der det er billigst å kutte. Den tredje grunnen til at vi skal kutte utslippene i Norge, er at det vil trygge våre arbeidsplasser og vår velferd i framtiden. Hvis vi ikke omstiller vårt næringsliv, risikerer vi å tape i konkurranse med andre, andre som har kuttet sine utslipp, som har omstilt seg, og som leverer det klimabevisste forbrukere i framtiden vil kreve. Det er fortsatt ikke blitt avklart fra regjeringens side om de vil benytte seg av muligheten til å bruke utslippskvoter fra kvotesystemet for å oppfylle målene om utslippskutt i ikke-kvotepliktig sektor, slik avtalen med EU åpner for. Jeg håper derfor at klima- og miljøministeren i debatten i dag slår fast at det ikke er aktuelt å bruke de 6 mill. tonn med CO2-kvoter som vi kan bruke, for f.eks. å svekke innsatsen for å kutte utslippene fra veitrafikken i Norge. Det er også behov for å få et klart svar fra regjeringen på om Norge kommer til å forsterke sine klimamål før 2030, som Parisavtalen ber oss om å gjøre. Vi skal innen 9. februar neste år melde inn nye og forsterkede mål til FN. I revidert nasjonalbudsjett 2019 kan vi lese følgende: «Regjeringen vil at Norge skal forsterke sitt klimamål under Parisavtalen og at målet skal gjennomføres i samarbeid med EU. Vi arbeider for at EUs samlede ambisjonsnivå øker til 55 pst. kutt i 2030 sammenlignet med 1990, og vil melde inn et forsterket norsk mål i tråd med EUs ambisjoner.» Da er mitt spørsmål: Hva om EUs ambisjoner ikke innebærer en økning av målene? Hva gjør den norske regjeringen da? Et annet spørsmål er om Norge kommer til å overholde fristen for innsending av et forsterket klimamål. Det er godt mulig at EU ikke vil rekke fristen, som er 9. februar. Hva gjør Norge da? Vil vi også vente med å levere inn et nytt mål og dermed bidra til å forsinke det viktige internasjonale arbeidet med å kutte klimagassutslippene og få en forsterket parisavtale gjennom økte ambisjoner? Som vi alle vet, er løftene som er gitt i Parisavtalen, utilstrekkelige for å nå avtalens mål om å begrense temperaturøkningen til maksimalt to grader, helst halvannen grad. Til slutt vil jeg knytte noen kommentarer til andre deler av redegjørelsen fra utenriksministeren. Europa får fremdeles ikke til en løsning for refordeling av flyktninger, og det er i ferd med å utspille seg en menneskeskapt humanitær katastrofe på europeisk jord, på de greske øyene. Vi hører at utenriksministeren er bekymret for et økt antall ankomster. Samtidig er vi bekymret for at EU er mer opptatt av å stoppe folk fra å reise over havet enn av å hjelpe folk som er på flukt. Derfor mener vi i SV at de ubrukte midlene til Hellas fra i fjor må settes av til nødhjelp og ikke bare gå inn i statsbudsjettet igjen.