trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2008-11-21:
Nå skal jeg hylle fellesskolen. Det er mye bra med skolen vår. Det er et viktig utgangspunkt når vi skal diskutere hvordan den skal bli enda bedre. Norsk skole er ikke noen lekeskole, og heller ingen koseskole, som noen hevder. Det er karakteristikker som virker lite motiverende for alle de lærerne og andre ansatte som gjør en kjempeinnsats for barn og ungdom i skolen. Det må aldri bli et problem at mange av elevene i den norske skolen trives godt. Det er et bra utgangspunkt for læring. Tradisjonelt har den politiske debatten vært unyansert i så måte. Høyresidens mantra har stort sett vært at skolen skal være et sted å lære. For oss i Arbeiderpartiet er skolen som sosial fellesskapsarena en nødvendig forutsetning for god læring. Vi er stolte av at den norske skolen er langt fremme når det gjelder elevenes kreativitet, samarbeidsevner og demokratiforståelse. Det er viktige egenskaper som et moderne velferdssamfunn har behov for i framtiden. Vi registrerer også at de egenskapene i stor grad etterspørres av næringslivet. Framtidens skole må fortsatt legge vekt på å utvikle elevenes sosiale ferdigheter og evne til refleksjon. Jeg snakket for noen dager siden med en finne. Han fortalte meg noen kloke ord i så måte: Norsk skole har mange kvaliteter, ikke minst at dere har forstått at elevene er sosiale individer, og ikke bare konkurransemennesker. For oss i Arbeiderpartiet er det viktig for å oppnå kvalitet i skolen at vi bygger på den norske fellesskolen. Vi har alltid vært åpne for pedagogiske og religiøse alternativer. Vi ser at Venstre, Høyre og Fremskrittspartiet ønsker at det igjen skal bli fritt fram for kommersielle private aktører å etablere skoler i Norge. Vi frykter at en slik liberalisering vil gå ut over den offentlige fellesskolen, slik som vi f.eks. nå ser i Sverige. Vi sier nei til det. Vårt alternativ er heller å satse på den offentlige fellesskolen. Vi skal sammen med elever, foreldre, lærere, andre ansatte på skolen, skoleledere og skoleeiere gjøre fellesskolen enda bedre. Vi er godt i gang med det arbeidet. Stikkord i den forbindelse er Kunnskapsløftet og tidlig innsats, som nå følges opp med kvalitetsmeldingen som vi diskuterer her i dag. Vi følger videre opp med å se på hvordan en i større grad kan yrkesrette opplæringen, og ikke minst jobbes det med en ny lærerutdanning. Vi vil kontinuerlig søke løsninger som har det mål for øye å sikre at alle mestrer grunnleggende ferdigheter som gjør dem i stand til å delta i videre utdanning og arbeidsliv, ikke minst opplever mestring gjennom trivsel, og at hver enkelt elev opplever en skole som er tilpasset deres evner og interesser. Vi er godt i gang med det arbeidet, men vi må sammen med alle som er involvert i skolen, sørge for å fokusere på dette kontinuerlig. Som politikere må vi erkjenne at økt kvalitet ikke er noe en bare kan vedta, men det må komme nedenfra. I Arbeiderpartiet er vi sikre på at de grep vi nå foretar, og kommer til å foreta, vil være med på å motivere alle som er involvert i norsk skole, til å jobbe sammen for en ytterligere kvalitetsforbedring i skolen.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2008-11-21:
Så vidt jeg husker, er det ingen fra SV, ingen fra Senterpartiet og ingen fra Arbeiderpartiet som har kalt skolen vår for lekeskole, heller ikke koseskole. Så vidt jeg vet, er det heller ingen fra Senterpartiet, SV eller Arbeiderpartiet som verken har svartmalt eller kommet med den type karakteristikker. Når det gjelder kortslutning, vet jeg ikke hvordan man skal tolke det i denne sammenhengen. Når man skal sette det inn i en skolesammenheng, vil jeg for min del si at kortslutning betyr ikke å se sammenhengen. Hvis man kan si at grunnlaget for god læring er trivsel, at ungene har det godt på skolen og har evne til refleksjon, skjønner ikke jeg dette. For meg er det kortslutning å kalle skolen for en koseskole og en lekeskole, og ikke se sammenhengen mellom det sosiale aspektet, trivsel, refleksjon, demokratiforståelse og god læring. Jeg tror det er andre enn SV, Senterpartiet og Arbeiderpartiet som sliter med kortslutning når det gjelder skolepolitikk, og evnen til å se disse tingene i sammenheng. Vi tar gjerne debatten med både Høyre og Fremskrittspartiet om det ideologiske fundamentet til velferdsstaten og skolen vår, og også om sammenhengen mellom trivsel og god faglig læring. Der har vi ingenting å skamme oss over. Jeg er helt sikker på at både lærere, elever og foreldre vil kjenne seg igjen i vår beskrivelse.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2008-11-21:
Med Fremskrittspartiets kommuneopplegg ville det bli atskillig mindre penger til skole, ettersom Fremskrittspartiet vil forby kommuner å ta inn eiendomsskatt. Det innebærer at de ekstrapengene som Fremskrittspartiet foreslo overført, vil bli mer enn spist opp av forbudet mot eiendomsskatt. Det vil gjøre at flere kommuner vil slite betydelig med å gi driftsmidler til skolen. Så skolen har ingen lys framtid i møte med Fremskrittspartiets kommuneopplegg. Så er det sagt. Til representanten fra Høyre vil jeg bare si at til og med i idretten er det konkurranseregler. Vi har noe som heter barneidrett, som forbyr tidlig spesialisering, og som vil forberede barna på konkurranse på en forsiktig måte. Skolen er dog litt annerledes. Der handler det ikke om å konkurrere, men å prestere for egen del som en forberedelse til arbeidsliv og videreutdanning. Det er viktige nyanser her.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2008-11-21:
Vi er alle opptatt av en god offentlig skole, men skal vi få til det, må vi evne å prioritere det viktigste først. Barn må lære å lese og skrive og regne. Det er viktig at trivselen også er til stede. Men det er ingen motsetning mellom trivsel og læring, snarere tvert imot er det en nær sammenheng. Det som fikk meg til å ta ordet, var egentlig flere ting. For det første sier SVs Lena Jensen at skolelederutdanning er noe helt nytt de har kommet med nå. Skolelederutdanning ble innført under den forrige regjeringa. Det første skolelederprogrammet som ble innført, kom på BI. Vi har ønsket at vi skal ha en obligatorisk skolelederutdanning, fordi vi vet hvor viktig skoleledelse er for gode læringsresultater i skolen. Så ble det hevdet at det nå kom så mye mer penger til skolen. Vel, jeg syns det er interessant at for ganske nøyaktig ett år siden, 26. november 2007, sendte statsråd Solhjell ut en pressemelding der han var bekymret for skolenedleggelser rundt omkring i landet. Nå skriver vi altså ett år etter. I Skien har man lagt ned fem skoler og skal nå kutte 40 lærerårsverk. I Kommunal Rapport den 19. november kunne vi lese at 54 pst. av kommunene foreslår stillingskutt. Og det er foreløpige prognoser – det er ikke sånn at situasjonen ikke kan bli verre. Regjeringa har altså satt kommunene i en situasjon der de er blitt lovpålagt å tilby frukt og grønt til ungdomsskoleelevene. Kommunene står i en situasjon der de er nødt til å prioritere hvilke lovpålagte oppgaver de skal bryte. Det betyr at de ikke kan ansette flere lærere, fordi de er pliktige til å tilby frukt og grønt. Til representanten Freddy de Ruiter: Det er et interessant paradoks når han trekker opp eiendomsskatten. Oslo kommune har ikke eiendomsskatt, men har landets beste skole på de nasjonale prøvene. Trondheim kommune – rød-grønne Trondheim kommune – har eiendomsskatt. De gjør det ikke så bra på de nasjonale prøvene og må nå legge ned ni skoler. Jeg fikk nettopp en e-post fra LO i Trondheim, som arrangerer fakkeltog og demonstrasjoner mot nedleggelse av ni skoler. Det er altså ganske lite sammenheng mellom retorikken til regjeringspartiene og det reelle innholdet i politikken. Før man snakker om at andre partier ikke har gjort jobben sin når det gjelder innhold, kvalitet og ressurser i skolen, bør man kanskje se litt nøyere etter hva som har skjedd i de tre åra vi har hatt rød-grønt styre.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2008-11-21:
Jeg har lyst til å fortelle en historie fra virkeligheten om læring. Den handler om den tida jeg var direktør for Festspillene i Nord-Norge, og vi skulle bygge en stor skulptur ute i fjæra. Den var utformet i tre, glass og jern, og den var utformet av tre kunstnere. For å få til denne skulpturen gikk vi til Harstadbotn og Stangnes videregående skoler i Harstad som hadde mekanisk linje og tømrerlinje, for å spørre om de kunne være med. Det sa de heldigvis ja til. Så satte de i gang. Da jeg ringte rektoren etter 14 dager for å spørre om hvordan det gikk, sa han: Dette er helt fantastisk. Vi har redusert fraværet fra ca. 20 pst. til nesten null. Da vi sjøl dro bortover for å se på arbeidet, møtte vi meget engasjerte elever i lag med kunstnerne, som var i full sving. En av elevene sa det på denne måten: Det er så flott å skape noe som blir fint, og som samtidig gjør at vi er nødt til å beregne helt nøyaktig vinklene på jernet og tyngden på jernet for å få dette til å bli akkurat sånn som det skal være. For å gjøre en lang historie kort: Dronning Sonja åpnet skulpturen ute i Trondenesfjæra, og det var en gjeng med meget stolte elever som stod og så på. Det ble en skulptur som trakk mange folk, og som folk i Harstad-området benyttet og brukte den sommeren. Hva er essensen i denne historien? Kanskje handler det om verdighet, den verdigheta et ungt menneske opplever ved å få lov til å skape og lykkes. Kanskje handler det ikke minst om den lærekrafta som kunst- og kulturfagene representerer, som Ann Bamford viser til i sin undersøkelse, professoren Ann Bamford som har jobbet for UNESCO med å kartlegge hvordan ulike nasjoner har kunst- og kulturfagene representert i læringa. PISA- og PIRLS-undersøkelsene viser at det er de landene som er best på kunst- og kulturfag, som også skårer høyest når det gjelder lese- og regneferdigheter.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2008-11-21:
Den avgiftsordninga vi har på videogram, administreres av Film og Kino og finansierer Norsk kino- og filmfonds virksomhet. Dette er en avgift som pr. i dag bringer inn anslagsvis 90 mill. kr i året. Disse pengene går til gode formål, deriblant en rekke filmkulturelle tiltak, som f.eks. tiltak for barn og unge og festivaler på filmområdet. Jeg synes det er viktig nettopp å peke på at avgiftsordninga til video/dvd genererer store inntekter til viktige kulturformål innen filmfeltet. En samlet komité støttet forslaget i St.meld. nr. 22 for 2006–2007, filmmeldinga Veiviseren, om at midlene fra avgiften til Norsk kino- og filmfond skal gå til digitalisering av norske kinoer, da filmmeldinga ble behandlet i fjor. Komiteen sluttet seg også i sine merknader til departementets intensjon om dialog med Film og Kino, med tanke på at deler av fondet etter gjennomført digitalisering kan brukes til andre formål på filmområdet. Jeg legger merke til at Norsk Videogramforening tar til orde for å fjerne avgiften for dvd/video ut fra tankegangen at denne avgiften er negativ for bransjen. Jeg er imidlertid mer på linje med organisasjonen Film og Kino, som mener at avgiftsordninga bidrar til det motsatte, nemlig å styrke det filmkulturelle feltet, noe som gir større etterspørsel og vekst for hele filmbransjen. Dette vil, slik jeg ser det, komme alle distributører til gode. Det er jo helt riktig som forslagsstillerne sier, at utviklinga skjer raskt innen dette feltet, og at nedlasting av musikk, filmer etc. fra Internett er blitt vanlig. Men det må være riktig at også slike distribusjonskanaler skal svare avgift på linje med andre, og at det må settes inn mange ulike tiltak for å hindre ulovlig nedlasting. I filmmeldinga, hvor disse problemstillingene er berørt, sier departementet at man vil følge utviklinga på dette feltet og eventuelt tilpasse regelverk for avgiften etter hvert.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2008-11-21:
Det er ikke så ofte jeg kaster meg inn i en debatt om undervisning og pedagogikk, men jeg har lyst til å gjøre det i dag. Vi har en god skole, men vi er tverrpolitisk enige om at den kan bli bedre. Vi snakker i dag om kvalitet i skolen, og mange understreker at våre barn må bli flinkere i norsk og matematikk. Vi er alle enige om at det er viktig. Men et barn som har problemer på hjemmebane med vold og overgrep, bruker så mye krefter på frykten sin at det blir liten plass igjen til x-er og y-er. Når hele livet til ungen er kaos, med tusenvis av x-er og y-er inne i dem, vet vi at frykten for det ukjente, frykten for ensomhet og mobbing, tar alle kreftene. Stortinget har en tverrpolitisk barnerettsgruppe. I går hadde vi Barnas Spørretime 2008 her, der barna selv bad om hjelp til å bli sett. En PISA-undersøkelse tar ikke høyde for det, men vi som voksne og politikere må ta dette med når vi diskuterer kvaliteten i skolen. Når et barn lever i frykt, er uoppmerksomt, ikke gjør lekser og isolerer seg, er faktisk førskolelæreren og læreren den første som kan oppdage det. Det betyr at vi må ha en lærerutdanning i framtida som tar dette med. Jeg hadde lyst til å si dette, for det er så viktig at barn blir sett. Barn har rett til et godt liv, også på skolen. Vi må gi lærerne rom til å kunne ta seg av de ungene som sliter på hjemmebane. Det stilles mange krav til lærerne, og jeg skjønner at det ofte kan bli dårlig tid til dette. Men, kjære, jeg ber alle oss voksne: La barn bli sett! La oss være noen av dem som bryr seg om, og som rekker ut en hånd når vi ser at unger sliter!
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2008-11-21:
Jeg hadde egentlig lovt å holde meg helt rolig og ikke la meg hisse opp, men representanten Freddy de Ruiter klarte det. Det er kanskje noe som har med Aust- og Vest-Agder å gjøre, hva vet jeg! Hadde det vært sånn at Regjeringen hadde klart å overføre nok midler til kommunesektoren til de oppgavene som de faktisk pålegger kommunene, hadde vi ikke hatt nettopp det problemet som representanten Freddy de Ruiter påpeker. Og hadde det ikke vært for den skvisen som den enkelte kommune blir lagt i hvis de ikke klarer å fylle kravene som er satt, og som Regjeringen ikke følger opp med penger til kommunen, hadde det ikke vært nødvendig å vurdere eiendomsskatt. Jeg kommer fra en kommune som ikke har eiendomsskatt, som har en god skole, og som klarer det. I tillegg sier representanten Freddy de Ruiter at skolene bare skal være glade for at man ikke har Fremskrittspartiet i regjeringsposisjon. Da håper jeg at Freddy de Ruiter også har lest Fremskrittspartiets program. Det sier faktisk at hadde man hatt en øremerking av de områdene som er viktige, deriblant skole, hadde man sikret den kvaliteten og det nivået som Freddy de Ruiter sier han vil ha. Men Regjeringen og Freddy de Ruiters parti følger ikke opp med de midlene. Det er en tankevekker.
Karin Yrvin (Arbeiderpartiet), 2008-11-21:
Det er et bredt politisk engasjement i boligpolitikken, og målet er at de fleste som ønsker det, skal kunne eie sin egen bolig. Men tallet på tvangssalg indikerer at veldig mange ikke kan investere i sin egen bolig selv om de har lyst til det, og det at det til tider er dyrt å eie egen bolig, går særlig ut over førstegangskjøpere, som vil inn på markedet, men som ser at terskelen er høy. «Vi rød-grønne», som statsråden eksemplarisk skriver i sitt brev til Stortinget, mener det er positivt at man regulerer markedet bedre ved at man gjør det lettere å få prisinformasjon og få informasjon om kostnadsutviklingen. Det er svært positivt at den nye loven om borettslag fra 2003 har ført til at antall borettslagsleiligheter har skutt fart, og de rød-grønne mener at nybygging av borettslagsboliger, en god gjeldsordningslov, gode bostøtteordninger og studentboliger er det som skal til for å sikre at terskelen for å komme inn på boligmarkedet ikke er for høy. Derfor er det underlig at Fremskrittspartiet mener at hovedproblemet i markedet nå er at tilbudssiden ikke fungerer godt nok, at det er for mange restriksjoner på nybygg, at vi har en politisk vedtatt tomtemangel, og at vi har rigide reguleringsplaner, slik de skriver i sine merknader. Spørsmålet er hva som er Fremskrittspartiets løsninger på boligmangelen nå. Er det å la være å sette i gang boligbyggelag slik som de rød-grønne stiller seg bak, slik vi har gjort i Norge, eller er det å droppe å bygge nye studentboliger? Er det å stoppe slike praktbygg som vi har f. eks. i Oslo – Nasjonalgalleriet, Operaen, Munch-museet, Tøyenbadet? Er det dette som er rigide reguleringer og restriksjoner? Mitt spørsmål til Fremskrittspartiet i denne saken er således: Hva er Fremskrittspartiets alternative løsning på boligutfordringene vi ser i Norge – og til statsrådens forslag – annet enn ikke å søke å finne balansen mellom offentlige interesser og privat utbygging, slik vi søker å gjøre i Norge? Vil vi få et land som er like dårlig regulert på boligmarkedet som land hvor vi ser at nettopp mangelen på regulering har ført til at byggingen ikke tjener folks interesser? Vi rød-grønne ønsker en harmonisk balanse mellom private og offentlige interesser i boligpolitikken og mener det er viktig at de som kjøper, får mer informasjon om pris- og kostnadsutviklingen for å kunne ta gode og begrunnede beslutninger. Til slutt vil jeg rose initiativtakerne for å ha reist denne viktige boligpolitiske debatten.
Karin Yrvin (Arbeiderpartiet), 2008-11-21:
Det er verdt å merke seg at Fremskrittspartiet har begynt å definere et fritt marked som et selvregulerende marked, mens innholdet i deres politikk ikke er endret noe. De vil ha den sterkestes rett på markedet, og utleier skal ha mest mulig å si. Vi rød-grønne ønsker et bedre regulert marked hvor det er krav til informasjon. Vi rød-grønne ønsker lavinnskuddsboliger for å få de unge inn på markedet, og vi rød-grønne støtter sterkt gjeldsordningsloven som hjelper de som har problemer med å betale regningene. Dette er initiativ vi aldri ville ha fått med en fremskrittspartidominert regjering, og har vært nyttige for å regulere et fritt marked. Det kalles hjelp til selvhjelp og er en av de ideologiske bærebjelkene i en rød-grønn politikk. Ellers er det positivt at statsrådens initiativ støttes av alle politiske partier, som hevder at hennes forslag vil føre til et bedre regulert marked.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2008-11-21:
Jeg hører at representanten fra Arbeiderpartiet har sterkt søkelys på Fremskrittspartiets boligpolitikk, og jeg forstår at de har lest gjennom dette og fortsatt har mye å lære. Det som manglet, var at representanten også hadde vyer og visjoner om sin egen politikk. Forslaget fra Venstre om å forebygge antallet unge gjeldsslaver, antallet tvangssalg og konkurser i borettslag er et viktig forslag, og jeg er glad for at det er et bredt politisk engasjement rundt boligpolitikken. Det må være en målsetting at flest mulig av dem som ønsker det, skal være i stand til å kjøpe sin egen bolig, enten alene eller sammen med andre. Norge er blant de landene i Europa der en stor andel av befolkningen foretrekker å eie egen bolig framfor å leie. Fremskrittspartiet er langt på vei tilhenger av et selvregulerende marked, og mener at hovedproblemet i det norske boligmarkedet er at tilbudssiden ikke fungerer godt nok, noe representanten fra Arbeiderpartiet var innom i sitt innlegg. Det er pr. i dag omfattende restriksjoner som hindrer nybygging, f.eks. den politisk vedtatte tomtemangel, innskrenking av eiendomsretten gjennom begrensninger på bruk av eksisterende tomter, og at kommunene ikke har sterke nok incentiver til å legge til rette for vekst og utvikling. Der det er ledige tomter, er det gjerne vedtatt rigide reguleringsplaner som hindrer en effektiv arealutnyttelse, og dette er noe Fremskrittspartiet har påpekt mange ganger. De høye boligprisene i Norge kan i stor grad skyldes bevisste politiske valg fra de rød-grønne partiene. Regjeringen har f.eks. endret teknisk forskrift til plan- og bygningsloven og forskrift om saksbehandling og kontroll, og dette har gjort det 15 pst. dyrere å bygge boliger i Norge. Jeg vil også påpeke den vanskelige situasjonen som mange mennesker med gjeldsproblemer befinner seg i i dag, og viser til at gjeldsproblemer kan knekke et menneske og følge det livet ut – med de store konsekvenser det har. Fremskrittspartiet har fremmet syv konkrete forslag om bedring av situasjonen for mennesker med gjeldsproblemer i Dokument nr. 8:16 for 2007–2008. Jeg mener at disse tiltakene er langt mer målrettet enn hva forslaget til Venstre og Arbeiderpartiet er. Jeg vil også vise til Fremskrittspartiets merknader om utvidelse av bostøtteordningen i forbindelse med statsbudsjettet.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2008-11-21:
Fra de rød-grønne regjeringspartiene hører vi om hva som bør gjøres. Det virker for meg som om det kun er retorikk, for vi ser ikke noen virkning i politikken i dag. Vi må ha action, vi må ha noe som fungerer. I mitt innlegg var jeg innom momenter som kunne endre saken til det bedre – få ned boligprisene og slippe ungdommen vår til, ikke minst førstegangsetablerende. Det er beklagelig å registrere at regjeringspartiene ikke er såpass ydmyke at de tar med seg alle innspill i denne viktige saken, for å gjøre situasjonen langt bedre for de unge som skal inn på boligmarkedet. Det vi hører i svaret fra regjeringspartiene, er at de nå setter ned et nytt utvalg som skal se på det. Erfaringer med slike utvalg er at det arbeides over lang tid – men dette haster. Fremskrittspartiet har påpekt andre ting også. Hva med den høye renten? Hvorfor gjør man ikke noe med det nå? Det ville også få innvirkning på denne saken. Hva med banker som er skeptisk til å låne ut penger til ungdommen vår? Hvorfor gjør man ikke noe med det nå? Vi ser at flere og flere unge nå går ut i arbeidsledighet. Hvorfor gjør man ikke noe med det nå?
Trine Skei Grande (Venstre), 2008-11-21:
Jeg har bare lyst til å si at Venstre og Kristelig Folkeparti ønsker å gjøre forslaget sitt om til et oversendelsesforslag, på bakgrunn av at statsråden sa at hun skulle ta med dette forslaget videre i arbeidet med en helhetlig pakke.
Trine Skei Grande (Venstre), 2008-11-21:
For Venstre er ordet «ombud» et ganske hellig ord. Det å være ombud er noe man er på vegne av andre. Man har som jobb å være talsmann for, men også å ivareta andre. I et demokrati er det de folkevalgte som er borgernes ombud. Det er vår jobb å ivareta de borgerne som har stemt på oss, det er vår jobb å ivareta det distriktet vi er valgt fra, og det er vår jobb å være den ventilen i samfunnet som et ombud er. Det betyr at vår jobb ikke bare er å ta de store grepene i et samfunn, det er også vår jobb å lytte til de små stemmene. Det er vår jobb å sette oss ned med hver enkelt borger som har lyst til å fortelle sin historie. Derfor mener Venstre rent prinsipielt at det bare skal finnes to ombud i tillegg til de folkevalgte. Det er Sivilombudsmannen, som har en helt spesiell posisjon i den offentlige forvaltningen, og det er barneombudet, fordi barn ikke har stemmerett. Fordi barn ikke har stemmerett, har ikke barn noen folkevalgte som deres ombud. Derfor er det riktig å ha et barneombud i et samfunn. For oss er det viktig å verne om ombudsrollen, og ikke uthule den. Hvis alle mulige tenkelige grupper får et ombud, tar det fra de folkevalgte det ansvaret det faktisk er å være ombud for disse gruppene. Man uthuler demokratiet hvis man lager et ombud for enhver situasjon og for enhver gruppe som føler seg tråkket på. Det er den prinsipielle basen som ligger til grunn for Venstres standpunkt i denne saken. Jeg mener at vi må ta et oppgjør med alle ønskene om ombud for enhver gruppe. Oppsummert i vår komité hadde vi tre ombudskrav siste uke. Det er alt fra funksjonshemmede til et eget språkombud, til at man skal ha et elevombud osv., osv. Jeg syns at vi skal verne om ombudstittelen. Den skal ikke alle få bruke. Det er en tittel som det ikke skal være alle forunt å kunne ha på sitt visittkort. Derfor har vi fremmet et forslag sammen med Høyre om å ha en gjennomgang av og opprydning i ombudsbruken. For veldig mange av dem som i dag har tittelen ombud, er i realiteten tilsyn, og det er en annen funksjon i vår forvaltning. Når det gjelder hvem det er som skal utnevne ombudene, kunne vi nok ha utøvd stor kreativitet. Man kunne f.eks. ha utnevnt barneombudet på en mye mer spennende måte, sjøl om Regjeringa skal ha all skryt for å ha gjort det på en spennende måte denne gangen! Jeg tror nok at det å f.eks. engasjere barn i denne prosessen og gi den gruppen man skal være ombud for en mye mer aktiv rolle, hadde vært med på å gi ombudet den status som det faktisk fortjener. Jeg tror ikke at vi er ferdig med denne saken. Jeg håper at Regjeringa er åpen. Men jeg håper også at dette storting verner om den ombudsrollen som de folkevalgte har, og ikke uthuler den ved å sette den ut på anbud til statlig ansatte.
Vera Lysklætt (Venstre), 2008-11-21:
Venstre ønsker å prioritere mer til dem som trenger det mest. Venstres alternative budsjett styrker tiltak i boligsektoren med over 100 mill. kr mer enn Regjeringens forslag. Det er viktig å stimulere samskipnadene til å bygge flere studentboliger, og det er viktig å stimulere kommunene til å bygge flere utleieboliger og å tilrettelegge boliger for dem som har vært inne til soning eller gjennomgått avrusing. Tilgang på flere typer boliger er et viktig virkemiddel for å forebygge antallet unge gjeldsslaver. Men det handler ikke bare om å bevilge penger. Det er også noen grep vi kan gjøre som ikke koster all verden med penger, for å gjøre tilgangen på boliger bedre for en del grupper. Jeg sikter da til startlånsordningen, leiesektoren og boligsamvirkene. Boligsektoren i Norge har blitt svært deregulert de siste årene. Det er tid for å se seg litt tilbake og se på om det er virkemidler vi igjen skal ta i bruk for å treffe bedre dem som trenger det mest. Det er bra at flere aktører har fått slippe til i boligmarkedet, men de nye retter seg i hovedsak mot de sterkeste på markedet. Vi må bruke andre aktører og erkjenne at det trengs noen offentlige virkemidler for å treffe de mer vanskeligstilte. Når det gjelder startlånordningen, har både Riksrevisjonen og en forskningsrapport fra NIBR pekt på at ordningen kan gjøres mer effektiv. I tillegg trenger vi å se på flere modeller for å hjelpe dem med lav inntekt inn på boligmarkedet. En ordning for gjenkjøp fra leid til eid bolig kan være en av modellene. Jeg tror også vi kan få fram flere modeller ved å samarbeide mer med boligsamvirkene og gi dem tillit til å skaffe fram flere boliger med en sosial profil og med en ungdomsprofil. Trolig er det også noe å hente på å la flere enn kommunene få være med på å administrere boligvirkemidler på vegne av staten og Husbanken, f.eks. startlånsordningen som flere boligbyggelag ønsker å prøve ut. I tillegg må vi gjøre leieboligmarkedet mer profesjonelt i Norge. I dag er det preget av mange små utleiere og mange uerfarne leietakere. Vi må få større aktører og mer langsiktighet inn i leieboligmarkedet. I tillegg må vi som politikere også se på om vi i litt større grad skal anerkjenne leieboligmarkedet. Sammenlignet med leid bolig er det store fordeler med å eie. Dette handler om prioritering, men også om å erkjenne at ikke alle nødvendigvis skal eie sin egen bolig. Vi må derfor dreie det politiske fokuset litt mer over til å skape mer forutsigbarhet og langsiktighet for dem som leier. Myndighetene må derfor bidra til å profesjonalisere utleiesektoren og bidra til mer langsiktighet. Leiesektoren er kommet for å bli i Norge. Videre er det viktig å styrke informasjons- og rådgivningsapparatet overfor dem som er uerfarne eller vanskeligstilte på boligmarkedet. Vi vet at bare halvparten av kommunene f.eks. har boligsosiale handlingsplaner.
Synnøve Brenden (Arbeiderpartiet), 2008-11-21:
Jeg oppfatter det slik at det er bred enighet i komiteen om og forståelse for at ombudene har forskjellige roller og oppgaver å ivareta, samt at ombudene skal ivareta sine roller uavhengig av hva som er oppfatningen til departementets til enhver tid sittende politiske ledelse. Departementet skal heller ikke påvirke den profilen som ombudene velger. Jeg skal i min begrunnelse si noe om flertallets syn. La meg slå fast at flertallet, bestående av Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, mener at dagens tilknytningsform gir ombudene en reell faglig og uavhengig posisjon i forhold til departementets og regjeringens holdninger i forskjellige saker. Vi ser det som viktig at ombudene gjennom gjeldende tilknytningsform får god dialog med håndhever og forvalter, samtidig som ombudene ikke har begrensninger når det gjelder hva de kan uttale seg om – heller ikke hvilken myndighet de kan kritisere. Vi har da også sett at ombudene ved flere anledninger bl.a. har gitt uttrykk for i media misnøye med politiske beslutninger. Forslagsstillerne har bedt om at åremålets lengde vurderes, og at det eventuelt skal gis adgang til fornyet tillit. Forslagsstillerne bad i utgangspunktet om en vurdering av om ombudene skulle omgjøres til organer under Stortinget. Dersom ombudene omgjøres til organer under Stortinget, kan det, ifølge statsrådens redegjørelse i brevs form til komiteen, føre til rettslige problemstillinger, f.eks. når det gjelder å treffe vedtak med bindende virkning for forvaltningen eller å utøve kontroll overfor private. En overføring av forvaltningsmyndighet til organer underlagt Stortinget vil kunne påvirke maktfordelingen og maktbalansen mellom storting og regjering. Det kan også svekke Sivilombudsmannens rolle dersom flere ombud med ulikt ansvarsområde hører inn under Stortinget. Samlet sett får en tilknytningsform under Stortinget mange konsekvenser. Flertallet mener at også dette er med på å styrke en opprettholdelse av dagens tilknytningsform. Uavhengigheten til ombudene er avgjørende for utførelsen av de ulike roller de har. Endringer som vi ser ivaretar dette, vil vi også anbefale. Flertallet mener at adgangen til fornyelse av åremålet bør fjernes. Flertallet er også av den oppfatning at åremålsperioden for alle ombud bør settes til seks år. Disse endringene vil gi ombudene tilstrekkelig tid til å sette seg inn i og utføre sine oppgaver. Samtidig vil det gi mulighet for fornyelse – nytenking og dynamikk – i ombudets virke. Flertallet mener at dagens tilknytningsform, med justering av åremålsperioden, vil både ivareta og styrke uavhengigheten til ombudene. Dette er avgjørende for flertallets syn på de spørsmålsstillinger som denne saken har berørt.
Olemic Thommessen (Høyre), 2008-11-21:
Bakgrunnen for dette forslaget er viderverdighetene rundt ansettelsen av barneombudet. Vi har gått inn i denne diskusjonen med åpent sinn. Det ligger ikke noen spesiell prestisje bak noen deler av forslaget eller hvordan det har blitt behandlet. Men vi har sett av høringene og en del av de innspillene som har kommet, at vi nok har pirket i en materie som vi mener det er grunn til å se nærmere på. Når det gjelder spørsmålet om ombudene på generelt grunnlag burde vært lagt inn under Stortinget, mener vi at departementet har argumentert godt mot det. Vi har da valgt ikke å videreføre det forslaget. Riktignok ville vi nok kanskje ha tenkt, hvis vi hadde regjert, at det kunne ha vært en idé å vurdere om kanskje et annet departement hadde sett på en slik ansettelsesprosess, og at det ville ha bidratt til en større integritet rundt selve prosessen. Men det er jo Regjeringens eget anliggende hvordan man vil gjøre det, så det skal vi ikke blande oss noe mer bort i. Jeg vil bare kaste det inn som en liten tanke. Ellers har vi merket oss at det er god støtte rundt forslaget om at man skal holde seg til et åremål med forlenget omfang, og vi regner med at det vil skje noe i den retning etter hvert. Det vi også har sett i forbindelse med høringene og innspillene, er at enkelte av ombudene har veldig mange forskjellige typer oppgaver. Dels har de den klassiske ombudsfunksjonen, dels har de oppgaver som mer er tilsynsvirksomhet, og dels snakker vi om en del offentlige forvaltningsoppgaver som departementene sikkert har vært fristet til å legge andre steder enn hos seg selv – det er noe med å ha et ombud for hånden som man kan skyve oppgavene til. Vi tror det er grunn til å gjøre en opprydningsprosess når det gjelder dette, at man rett og slett kunne satt i gang et arbeid for å få ryddet opp i disse oppgavene. Kanskje noen oppgaver burde tilbake til departementene, noen steder burde man kanskje vurdere å rendyrke tilsynsformen rent organisatorisk, kanskje også for å synliggjøre ombudsrollen og rendyrke ombudsrollen rent administrativt. Med det som utgangspunkt har vi sluttet oss til forslaget om å gjøre utredninger i den retning. Med det tar jeg opp de forslagene som Høyre er med på.
Olemic Thommessen (Høyre), 2008-11-21:
Denne saken dreier seg om den såkalte videoavgiften, som finansierer Norsk kino- og filmfond. Pengene som kommer inn, ca. 90 mill. kr i året, finansierer filmkulturelle tiltak og det store løftet som gjøres med digitalisering av norske kinoer. Forslagsstillerne fra Fremskrittspartiet peker på at denne avgiften påfører norske distributører en konkurranseulempe som med en ny digital hverdag kommer til å bli satt på spissen. Jeg forutsetter at de enkelte partier redegjør for sine standpunkter, og jeg vil slik sett i det videre ta opp Høyres utgangspunkt. Høyre mener de tiltak som finansieres av avgiften, er svært viktige, og vi legger til grunn at dersom avgiften forsvinner eller skrumper inn, må disse tiltakene finansieres over statsbudsjettet på vanlig måte. Vi mener imidlertid at forslagsstillerne har et godt poeng når de reiser spørsmålet om stadig mer digitalisering i systemene vil gjøre det mulig å opprettholde en tilstrekkelig norsk distribusjon, som kan gi grunnlag for de nødvendige inntektene. Store deler av filmmarkedet er ganske internasjonalisert, og etter hvert vil det bli vanlig å distribuere over nettene gjennom ren nedlasting. Det skal ikke stor fantasi til for å tenke seg at en fordyrende norsk avgift fort vil lede markedet ut av landet. Høyre mener det også fra et næringspolitisk synspunkt er viktig å sørge for gode konkurransemessige vilkår for denne bransjen. Vi ønsker også i fremtiden å ha gode norskbaserte distributører. Høyre mener det er viktig å ligge i forkant av utviklingen og være forberedt på de raske endringene som kan komme i markedet, endringer som både kan slå beina under inntektene til filmkulturelle formål, og som kan bidra til at bransjen kommer ut i et uføre. Ut fra dette har vi valgt å gå inn på de forslagene som i alle hovedtrekk blir beskrevet av forslagsstillerne. Jeg tar opp forslaget i innstillingen, som Høyre er med på.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2008-11-21:
Vi som er forslagsstillere bak det representantforslaget som vi nå diskuterer, mener at det bør foretas en grundig drøfting av avgiftssystemet innenfor film og de konsekvenser som dette kan gi. Norsk kino- og filmfond finansieres gjennom avgifter på kino- og videobransjen. Stortinget fastsetter satsene for video, som i dag i praksis er dvd. For 2008 er avgiften 3,50 kr pr. enhet, det samme som avgiften har ligget på siden år 2000. Denne avgiften kommer på toppen av at video/dvd-bransjen betaler full moms på 25 pst. Andre kulturtjenester er fritatt for moms, eller betaler lavere moms. Hvorfor er det slik? Er det å se en god film på dvd hjemme i sofakroken mindre kulturelt enn det å gå på en konsert, lese en god bok, eller glede seg over et maleri? Jeg har en følelse av at det er det som er bakgrunnen for særbehandlingen av denne delen av Kultur-Norge. Jeg tror dette er holdninger som henger igjen fra den gangen videobransjen ble sett på som litt snuskete, hvor mye av omsetningen var filmer som var for dårlige eller for voldelige til å bli vist på kino. Eller er grunnen at man har funnet en bransje som har gått svært bra i noen år, og at man bruker den som en melkeku? Et annet forhold er hvilken påvirkning avgiften har for konkurranseforholdene. Vi i Fremskrittspartiet mener avgiften representerer en konkurransevridning til fordel for kinobransjen. Det er også grunn til å stille spørsmål om forholdet til EØS-reglene, som vi oppfatter forbyr staten å begunstige visse næringer på bekostning av andre. Fremskrittspartiet mener den totale avgiftsbelastningen for næringen, når avgiften kommer på toppen av vanlig moms på 25 pst., er uforholdsmessig høy. Bare særavgiftene fra video/dvd har økt fra 18–19 mill. kr i 1998 til bortimot 90 mill. kr i 2008. Video/dvd-bransjen står for en viktig del av kulturkonsumet for det brede lag av befolkningen. Likevel pålegges den avgifter som er betydelig større enn det som gjelder for de fleste bransjer, og særlig hvis man sammenligner med andre aktører i kultursektoren, må forskjellsbehandlingen sies å være grov. Fremskrittspartiet er enig med Norsk Videogramforening, som mener at bransjen i utgangspunktet burde behandles på samme måte som kinodrift, dvs. med en merverdiavgiftssats på 8 pst. Dersom merverdiavgiftssatsen opprettholdes, må særavgiften fjernes, eller i alle fall legges om og reduseres. Et annet sentralt punkt i forslaget er forholdet til de nye mulighetene Internett har skapt. Utviklingen skjer svært raskt, og det blir stadig mer vanlig å laste ned filmer, musikk osv. fra Internett. Svaret på de framtidige utfordringer er ikke å ilegge nye avgifter på lovlig nedlasting av filmer. Man må ta inn over seg at dette er en grenseoverskridende virksomhet. Det betyr at en slik avgift vil stille norske distributører i en helt umulig konkurransesituasjon. Det bør legges opp til en omlegging av avgiften og i stedet utformes en helhetlig politikk på området, slik at vi også i framtiden vil ha norske nettbaserte distributører av film. Men dette ser dessverre ikke ut til å ha gått opp for regjeringspartiene, som velger å gå baklengs inn i framtiden.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2008-11-21:
Representantene Ulf Erik Knudsen og Karin S. Woldseth fra Fremskrittspartiet fremmer i Dokument nr. 8:70 for 2007–2008 to ulike forslag: at Regjeringen fjerner avgiften på dvd/video at Regjeringen legger fram en sak som sikrer like vilkår for norske nettbaserte distributører av film Til det første forslaget: Jeg vil minne om at avgiften på dvd nylig ble behandlet av Stortinget i forbindelse med filmmeldingen, St.meld. nr. 22 for 2006–2007, Veiviseren. Jeg viser også til konklusjonene til komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Fremskrittspartiet, som viser til at en samlet komité sluttet seg til forslagene i Veiviseren om at midlene fra avgiften til Norsk kino- og filmfond skal gå til digitalisering av norske kinoer, og på sikt til andre oppgaver. Komiteen sluttet seg altså til formålene som denne avgiften skal gå til. Jeg kan ikke tolke dette annerledes enn at komiteen også mente at denne avgiften var berettiget, og at den bør opprettholdes. Jeg ser derfor ikke at det er behov for å legge disse spørsmålene fram for Stortinget på nytt etter så kort tid. Så til spørsmålet om nettbasert distribusjon av film. I filmmeldingen sa vi at nedlasting av film bør ha lik avgift som omsetning av fysiske eksemplarer. Nedlasting og fysisk omsetning bør altså behandles likt. I tillegg er det viktig at inntektene til Norsk kino- og filmfond ikke synker markant når nettbasert lovlig distribusjon av film blir mer utbredt. Dette vil kreve en lovendring. Komiteens mindretall fremmer forslag om at Regjeringen legger fram en egen sak om nettbasert distribusjon av film. Jeg kan ikke se at det er behov for dette. Dette er spørsmål som vil bli vurdert i forbindelse med den bebudede lovendringen. Departementet vil, slik vi alltid gjør, gjennomføre en grundig utredning av alle sider ved spørsmålene omkring nedlasting av film og finansieringen av Norsk kino- og filmfond. Her vil vi også se på de konkurransemessige konsekvensene for norske nettbaserte distributører.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2008-06-19:
Som det har vært påpekt i alle innleggene, har alle et ønske om å redusere bruken av tvang, og alle er bekymret og urolige fordi bruken av tvang øker. Så viser vi at det er store forskjeller, også rent geografisk, på i hvor stor grad tvang blir brukt. Det har blitt understreket tidligere i debatten, bl.a. av Inge Lønning, at det vesentlige og avgjørende ved psykisk sykdom er å få hjelp i rett tid. Mange har sagt at når terskelen for å bli innlagt er for høy, øker også bruken av tvang. Men alle er enige om at vi skal søke å redusere bruken av tvang. Jeg synes forslaget fra Venstre-representantene er veldig bra. At det er bra viser seg også i at komiteen har engasjert seg i dette, og vi har hatt høring i saken. Det er veldig flott at de fremmer et forslag om en handlingsplan og et annet punkt, knyttet til det. Jeg skal komme litt tilbake til det. Jeg synes at regjeringspartiene, med Senterpartiet, som jeg tilhører, veldig langt på vei har kommet forslagsstillerne i møte fordi de viser til den tiltaksplanen som er der. Vi sier også at vi ønsker at denne tiltaksplanen skal suppleres med forslag som ligger i dette Dokument nr. 8-forslaget. Så jeg synes vi imøtekommer veldig langt på vei, og det viser også at det ikke er stor uenighet i komiteen om at vi skal greie å få dette til. Vi kan kalle det en handlingsplan eller en tiltaksplan, men utgangspunktet er at Regjeringen har satt i gang et viktig arbeid som implementeres, og så sier vi at dette skal suppleres med forslag til tiltak som representantene fra Venstre kommer med. Når det gjelder forslag nr. 2 i innstillingen, vil jeg be representantene om å vurdere å gjøre det om til et oversendelsesforslag. Som også representanten Lønning pekte på, ser vi behovet for at det utarbeides undervisningsmateriell med fokus på menneskerettigheter til bruk for helsepersonell innenfor omsorg for demente, psykisk utviklingshemmede og psykisk syke. Jeg vil gjerne utfordre forslagsstillerne til å gjøre dette om til et oversendelsesforslag, og jeg vet at Regjeringen kommer til å behandle det på en god måte sammen med innstillingen i denne saken.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2008-06-19:
Eg trur at noko av det viktigaste med denne debatten er at vi erkjenner at 10 000 tvangsinnleggingar i psykiatrien på eitt år er mykje. Dersom vi dividerer 10 000 på talet døgn i året, blir det altså 28 innleggingar pr. døgn. Då blir det meir enn ei innlegging pr. time i snitt. Så konstaterer vi òg, ut frå desse rapportane som det er vist til i debatten, at det er veldig stor ulikskap i tvangsbruk. Vi ser at i nokre miljø, t.d. i Sogn og Fjordane, i Helse Førde, er det halvparten så stor tvangsbruk som i Helse Bergen, og endå større forskjell blir det når ein kjem til Helse Stavanger. No nemnde presidenten at det er det minste partiet som kjem sist til, og slik er det kanskje også innanfor fagmiljøa. Trur statsråden at dei små fagmiljøa blir overkøyrde av dei store her?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-19:
Jeg er helt enig med representanten Giltun i at en skal gjøre dette på en så verdig og ordentlig måte som mulig. Det betyr også at jeg er helt enig i - som jeg oppfatter at også representanten Giltun og andre her i salen er - at en i minst mulig grad bør bruke uniform f.eks. når politiet må bistå helsetjenesten i å hente mennesker som trenger behandling. For det er helsetjenestens ansvar å yte den nødvendige hjelpa, og så er det noen situasjoner hvor politiet bør komme inn. Derfor laget Helsedirektoratet og Politidirektoratet i 2006 et rundskriv som presiserer ansvaret i forhold til hva som er helsetjenestens ansvar, og hva som er politiets ansvar. Det vi helt klart har presisert der, er nettopp at bruk av uniform skal en forsøke å begrense så mye som overhodet mulig. Det samme gjelder også bruken av politibil. Jeg tror alle lett kan forestille seg hva det betyr når en er veldig sjuk, i tillegg også å bli hentet av politi. Så dette jobbes det meget aktivt med.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-19:
Jeg er helt enig med representanten Dåvøy i at dette er en veldig viktig problemstilling. Det er ikke slik at vi fra Regjeringas side har sittet stille i to år. Det har vært arbeidet med dette. Men det er nok også slik at dette er en sak som det kan være ulike meninger om. Derfor mener jeg at det ville være naturlig at den arbeidsgruppa som nå veldig snart kommer på plass, også bør diskutere det enda mer. Jeg mener at her er det allerede påbegynt ting, men jeg mener også, når denne arbeidsgruppa er rett rundt hjørnet, at den også bør mene noe omkring dette.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-19:
Jeg er helt enig med representanten Ludvigsen i at det er for mange tvangsinnleggelser. Jeg mener at den statistikken som vi har - sjøl om fagmiljøa strides litt om hvor mye det er - viser at det uten tvil er for mye. Derfor er også denne debatten svært viktig. Jeg tror i hvert fall det er tre ting, i tillegg til det som er sagt her, som en bør ha fokus på. Det ene er kunnskap og kompetanse. Jeg tror både små og store fagmiljøer har noe positivt å bidra med. Det er det ene. Det andre er at vi må sørge for at enda flere får hjelp tidligere. For noen kan en kanskje ikke unngå bruk av tvang. Men det er også slik at hvis en hadde fått hjelp litt tidligere, så hadde en kanskje også unngått tvang, eller i hvert fall brukt det i mindre grad. Det tredje viktige poenget er at jeg er svært bekymret for de sosiale ulikheter man ser i forbindelse med tvangsinnleggelse, f.eks. det eksempelet at om lag 40 pst. av dem som får tvangsbehandling, ikke har egnet bolig. Det mener jeg er en av de tingene vi må ha stort fokus på framover. Jeg synes kanskje også det viser at det er behov for å gjøre mer før en kommer til tvangsbehandling - jeg er helt sikker på det.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-19:
Ja, vi skal ikke ha aldersdiskriminering i Norge. Og jeg er enig med representanten Giltun i at det er et udekket behov for hjelp innenfor psykisk helsevern når det gjelder eldre mennesker. Så er det også riktig at det har vært en del nedleggelser av døgnplasser. Men det har vært en ønsket utvikling, har jeg forstått, fra veldig mange - om ikke alle - partier i denne salen. Og det har vært en ønsket utvikling å få til f.eks. flere distriktspsykiatriske sentre, slik at folk kan få mer hjelp i sitt nærmiljø. I løpet av ti år har vi med et tverrpolitisk samarbeid fått til 75 slike, og det er helt enestående. Det er klart at for noen må en også ha døgnplasser, det er helt åpenbart. Men det som er helt sikkert, er at enten en er ung eller er blitt eldre, enten en er kvinne eller mann, rik eller fattig, så skal alle ha likeverdig behandling. Det er det viktig å fokusere på når det gjelder tvang - og der er vi ikke i mål, dessverre.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-19:
For det første kom Helsedirektoratet med en plan i 2006. Det er derfor jeg sier at noe av dette allerede er påbegynt. Men jeg kan forsikre representanten Dåvøy om at i det arbeidet som nå skal skje - og som en ikke har tenkt å bruke mer tid på enn nødvendig på - er det selvsagt at brukerne og spørsmålet om behandlingskriterier vil være et sentralt tema. Jeg mener at en i denne saken som i veldig mange andre saker skal lytte til dem dette gjelder. Det er vi ikke alltid like flinke til. De har mye kompetanse, så det må være helt klart at eventuelt å fjerne behandlingskriterier må være et viktig debattema i tida framover. Det er ikke om å gjøre for meg å ha flest mulige arbeidsgrupper. Men den som nå tenkes nedsatt, er det tenkt skal jobbe ca. ett år, litt avhengig av hva de sjøl mener de har behov for. Men så må vi jo løpende vurdere dette. Og hvis vi ser at det er behov for å endre lover eller annet underveis, må vi sjølsagt også være åpne for det.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-06-19:
Når det har blitt et av historiens aller beste trygdeoppgjør, hvor det er full enighet mellom partene, hvor organisasjonene har fått gjennomslag for svært mange av sine krav, hvor en får til et opplegg som gjør at noen av dem som trenger det aller mest, enten det er enslige minstepensjonister, eller unge uføre som enten er født uføre eller har blitt det underveis, synes jeg det er interessant at Fremskrittspartiet bruker en sånn anledning, i en slik historisk situasjon, til heller å kritisere enn å være glad for at en gir et håndslag nettopp til dem som trenger det. Det er, slik som representanten Christoffersen sa, at når det gjelder etterslepet fra i fjor, har en gjennom disse forhandlinger vært enige om å omfordele til fordel for minstepensjonistene, de som trenger det aller mest. På den måten får man en meget god sosial profil, og man får også mye mer målrettet bruk av disse pengene.