Sonja Irene Sjøli (Høyre), 1999-12-02:
Innledningsvis vil jeg gi honnør til representantene Øyangen og Brustad for at de tar opp dette spørsmålet. Det er en selvfølge at alle som bor i landet, skal kunne flytte hvor de vil innenfor landets grenser. Men for mennesker med omsorgs- og pleiebehov er det ikke uten problemer, slik som flere har vært inne på og som vi har sett den siste tiden. For mange, og spesielt eldre med behov for kommunale tjenester som f.eks. sykehjemsplass, har det ikke vært enkelt å flytte til en annen kommune. Både uklart regelverk og manglende samarbeid mellom kommunene har gjort det vanskelig. Personer med stort pleie- og omsorgsbehov har ikke mulighet til å flytte hvis den kommunen de ønsker å flytte til, ikke kan gi dem et tilfredsstillende tilbud. Skal de ha en slik mulighet, må det være en forutsetning at den kommunen de skal flytte til, behandler søknaden om sykehjemsplass, omsorgsbolig eller hjemmebaserte tjenester – og at vedtak om tjenesten blir fattet – før flytting skjer. Hvis ikke, kan de risikere å stå uten et nødvendig pleie- og omsorgstilbud. Det burde være en selvfølge at pleie- og omsorgstrengende, uansett alder, har de samme rettigheter som andre til å flytte til en annen kommune hvis de ønsker det. Noen ønsker kanskje å flytte nærmere familien sin, men det kan også være andre grunner, slik som det er for funksjonsfriske. Hovedpoenget er at de må ha den samme rett til å flytte til en ny kommune, og stille likt med andre innbyggere når det gjelder tilbud om pleie- og omsorgstjenester. Av kommunehelsetjenesteloven § 2-1 fremgår det at enhver har rett til nødvendig helsehjelp i den kommunen vedkommende bor eller midlertidig oppholder seg. Høyre er, i likhet med de andre partiene, glad for den nødvendige klargjøringen fra departementet i rundskriv av 8. november 1999 om kommunenes ansvar for å behandle søknader og fatte vedtak om tjenester etter sosialtjenesteloven og/eller kommunehelsetjenesteloven. Dette gjelder for søkere med omfattende pleie- og omsorgsbehov som har flyttet til kommunen. Denne klargjøringen vil forhåpentligvis bidra til å sikre de rettighetene som pleie- og omsorgstrengende faktisk har til en god omsorgstjeneste også ved flytting til en annen kommune. Stortinget har nettopp vedtatt en ny pasientrettighetslov, med fritt sykehusvalg for norske borgere på samme behandlingsnivå. Høyre mener at også pleie- og omsorgstrengende må ha det samme frie valg i alle kommuner, og vi mener at det må innføres en rett til fritt sykehjemsvalg. Skal det lykkes å få et tilbud om en verdig og god pleie- og omsorgstjeneste for alle som trenger det, uansett hvor de bor eller ønsker å bo, er det viktig at den satsingen på eldreomsorgen Stortinget har vedtatt, blir fulgt opp. Utviklingen i kommunene må følges nøye. Det har kommet signaler om at mange kommuner bygger ut omsorgsboliger på bekostning av institusjonsplasser, samtidig som det er stor mangel på sykehjemsplasser for de eldste eldre. Kommunenes satsing på omsorgsboliger må ikke hindre at de mest pleietrengende eldre får tilbud om sykehjemsplass. Men omsorgsboliger kan også frigjøre institusjonsplasser til de eldre som trenger plass på sykehjem. Vi vet at mangelen på kvalifisert arbeidskraft er en flaskehals når det gjelder utbygging av eldreomsorgen. Situasjonen er svært bekymringsfull. Det var kanskje et for mildt uttrykk: Det er faktisk krise i mange kommuner. Derfor er det viktig å ta i bruk alle virkemidler for å få nok arbeidskraft til helse- og sosialsektoren, også privat formidling av arbeidskraft. Høyre har nå forhåpninger om at det skal bli mulig, til tross for Regjeringens vegring. Vi vet også at 10 000 sykepleiere jobber i andre yrker. Muligheten for en mer fleksibel tilknytning til arbeidslivet kan bidra til å få flere tilbake til omsorgsyrkene. Utleie av arbeidskraft kan selvsagt ikke alene løse rekrutteringsproblemene, men det er et viktig bidrag. Det er behov for offensive tiltak som fokuserer på utdanning, på arbeidsvilkår og lønn. Det er avgjørende at kommunene nå arbeider målrettet med flere tiltak samtidig, slik at den vanskelige personellsituasjonen kan bli løst, og de som har behov for pleie- og omsorgstjenester, får de tjenestene de har krav på. Avslutningsvis har jeg lyst til å peke på at all politikk må bygge på respekt for den enkelte og den enkeltes integritet. Vi må legge opp til individuelle løsninger som ivaretar den enkeltes behov. Det finnes altfor mange eksempler – særlig i eldreomsorgen – på at mennesker umyndiggjøres og fratas handlefrihet. For Høyre er det naturlige svar på disse utfordringene å utvikle et mer variert og fleksibelt tjenestetilbud med valgfrihet som et nøkkelbegrep. Tilbudet skal ikke bare avgjøres ut fra hva det offentlige eller den enkelte kommune mener er riktig og viktig, men på bakgrunn av hva den enkelte pleie- og omsorgstrengende oppfatter som verdifullt. Helt til slutt vil jeg vise til komiteens tilråding.