Kari Økland (Kristelig Folkeparti), 1999-10-13:
Høstens lave valgdeltagelse gir grunn til ettertanke og selvransakelse for oss politikere. Er det for mange brutte løfter? Krangler vi for mye i iveren etter å fremstå som den store vinneren? Er partiene blitt for like og ideologien utvisket? Eller har vi fått det så godt her i landet at folk ikke har noe viktig å kjempe for lenger? Heldigvis vet vi at utrolige ting kan skje hvis begeistring blir brukt som drivkraft. Og heri ligger vel hovedutfordringen: å bevisstgjøre og begeistre landets innbyggere til aktivt å ta del i samfunnsdebatten. Det er utvilsomt en jobb å gjøre i hvert enkelt parti, men også i fellesskap. Arbeidet for å bevare livsgrunnlaget på jorden, fred og menneskerettigheter og utjamning mellom folk, krever langsiktighet, vidsyn og en solidaritet som famner videre enn gruppesolidariteten. Ønsket om rettferdighet må strekke seg lenger enn vårt eget sosiale skikt og våre egne landegrenser. Skal vi lykkes i dette arbeidet, er vi avhengig av respons i folket. Økende forskjeller mellom folk skyldes ikke tilfeldigheter, men er resultat av politiske valg. Økonomisk vekst kan redusere fattigdom, men kan også skape tapere som følge av de tilpasninger veksten forutsetter. Utflyttingen fra distriktene og fra Nord- Norge er ikke av ny dato. Lenge har fødselsoverskudd overskygget det faktum at distrikt har fødd og utdannet ungdom for næringsliv og utvikling i andre deler av landet. Sammenfallet i tid av synkende fødselstall, strukturtiltak og omlegginger i offentlig og privat virksomhet har slått negativt ut for distriktene. Dertil kommer store satsinger i mer sentrale områder, særlig i østlandsområdet, noe som også er kostbart med tanke på senterstruktur og problemer for pressområdene. Arbeidsplasser, kapital og makt må i større grad desentraliseres. Videre er satsing på kvinner, kompetanse og kommunikasjon helt avgjørende for en bærekraftig utvikling. I distriktene er kultur, natur og næring ofte tett sammenvevd. Derfor er lokal medvirkning i utforming og forvaltning av miljø- og naturressurspolitikken viktig. Og jeg er glad for at Regjeringen har gjennomført tiltak for å sikre mer lokal forankring av forvaltningen av rovvilt. Skal utmarksnæringene fortsatt bestå rundt om i landet, er det for øvrig avgjørende at bestandene av de ulike rovdyr ikke er større enn at man har kontroll over de negative effekter. Å gjøre noe med flyttestrømmen, er en vanskelig, men viktig prosess. Ikke bare for å minske problemene for pressområdene, men også med tanke på velferd og levekår, ressursutnytting og verdiskaping, sosial identitet og kulturelt mangfold. Statlige virkemidler kan være med på å fremme utviklingen av et konkurransedyktig næringsliv regionalt og gjøre distriktene til reelle alternativ både for næringsliv og bosetting. Bedrifter må kunne få konkurrere ut fra de fordelene de har ved å være i et distrikt – for eksempel ved nærhet til ressursene. Og kanskje kan vi i Norge bli like flinke til å dra nytte av lovlige ordninger i EØS-området som vi er til å følge opp de restriksjoner som gjelder. Lokalt næringsliv, frivillige organisasjoner, fylkeskommuner og kommuner er alle viktige aktører som må sikres handlingsrom og gode rammebetingelser. For kommunene i Nord-Norge er prisjustering av Nord-Norge-tilskuddet kjærkomment. Et tjenestetilbud som er likeverdig med landet for øvrig, er vesentlig for å sikre bosettingen. Og når det gjelder helse- og omsorgstjenestene, blir viktige hensyn ivaretatt ved gjennomføringen av handlingsplanene for eldreomsorg, psykiatri, kreftbehandling og utstyr til sykehus. Denne satsingen er et historisk løft som vi vel alle er glad for og kanskje litt stolt av. Å ha trygghet for at en får den hjelp en trenger når behovet er der, er vesentlig. Hvordan forholdet omsorgsboliger kontra sykehjemsplasser utvikler seg, bør følges. Kanskje bør man i større grad oppmuntre folk til å investere i egen omsorgsbolig. Eldre mennesker er en uensartet gruppe, med ulike ressurser og ulike behov. Svært mange har god helse og store menneskelige ressurser. Det er viktig at disse ressursene verdsettes og brukes, f.eks. gjennom en mykere arbeidslinje og større fleksibilitet i pensjonssystemet. Eldre mennesker er også en viktig ressurs med tanke på kontakt og samarbeid på tvers av generasjonene og gjennom frivillighetssentralene. Vi trenger generasjoner som bryr seg om hverandre. Den omsorg og hjelp vi gir hverandre i familie, vennekrets og nabolag, bærer i seg viktige verdier. Denne menneskelige nærhet kan vanskelig erstattes av betalt offentlig innsats og er et nødvendig fundament i et solidarisk samfunn.