Helene Falch Fladmark (Venstre), 2000-03-02:
Når vi skal debattere fire saker i en runde, må det bli en streng prioritering for dem som bare har fem minutter til rådighet, så jeg konsentrerer mitt innlegg om det som er hovedsaken, nemlig hvordan rekruttere og beholde lærere i skolen. Dette er også etter min mening den viktigste saken når det gjelder norsk skole. Og for å sitere Venstres utdanningspolitiske program: «Helt avgjørende for å nå målet om en bedre skole, er at lærerne som skal utføre jobben er motiverte og kompetente. For å rekruttere flere og beholde de gode lærerne, må læreryrket gjøres mer attraktivt.» Det er dette denne meldingen handler om. Etter Venstres mening får vi bare lærere som ønsker å utvikle skolen, ved at vi gir rom for nettopp det. Vi har lenge vært bekymret for at læreren skulle reduseres til en slags kompetansebyråkrat, og det er denne utviklingen vi nå er i ferd med å snu. Jeg har tro på at flere vil velge skolen som arbeidsplass dersom denne blir spennende og utviklende. Satsing på utviklingsarbeid og forsøk er derfor viktig. Samtidig er den enkelte skoles mulighet til å drive faglig og pedagogisk utviklingsarbeid avhengig av større lokal frihet til å organisere og disponere skolens samlede ressurser, slik flertallet ber om. Dagens detaljerte og sentralstyrte arbeidstidsordninger hindrer kreativitet og utvikling lokalt. Flere minstestandarder vil også være å gå i feil retning. Skolen er avhengig av lokalt engasjement. Flere detaljerte instrukser fra staten og mer øremerking vil etter Venstres mening direkte virke mot en slik utvikling. Like viktig for å sikre at skolen har kvalifiserte og motiverte lærere, er at lærerne på linje med andre fagfolk i kunnskapssamfunnet får kontinuerlig faglig påfyll. I altfor lang tid har etterutdanning for lærere vært ensbetydende med et tredagers kurs for å bli oppdatert på siste nytt fra departementet. Med de nye permisjonsordningene vil lærere få skikkelig mulighet til å videreutdanne seg eller til å hospitere i næringslivet. Jeg er også svært glad for at det er flertall for det å utrede en sabbatsordning for lærere. Dette er også Venstres programpunkt. Lærerorganisasjonene har mildt sagt vært mest opptatt av ett av virkemidlene for å rekruttere og beholde lærere, nemlig lønn. Det ligger i deres mandat at de skal kjempe for bedre lønn til sine medlemmer. Derimot er det ikke Stortingets oppgave å drive lønnsforhandlinger for en enkeltgruppe. Venstre mener at rekruttering til læreryrket er avhengig av at skolen kan tilby et konkurransedyktig lønnsnivå, slik vi uttrykker det i merknadene, og vi mener det er et mål at den enkelte lærer skal ha større mulighet til å påvirke egen karriere og lønnsutvikling uten å måtte forlate undervisning som hovedoppgave. Dette må etter Venstres oppfatning bety mer lokal lønnsdannelse og bedre mulighet for individuell vurdering av lærernes lønn på bakgrunn av gitte kriterier. Men Venstre understreker at det er partene i arbeidslivet som forhandler fram lønnsavtale. Derfor er jeg veldig glad for at nettopp partene er blitt enige om avtale som åpner for større frihet når det gjelder lønnsplassering av lærere. Kommunene har nå mulighet til å gi lokale lønnstillegg for å rekruttere og beholde lærere innenfor fagområder eller geografiske områder der situasjonen er vanskelig. Jeg håper den negative utvikling mange lærere har følt på kroppen ved at skolen er blitt en tøffere arbeidsplass, kan snus. Venstre ønsker å åpne skolen for andre fag- og yrkesgrupper og er glad for at dette nå får flertall. Skolen trenger fagfolk som kan støtte lærerne med det psykososiale arbeidet, men også andre yrkesgrupper som kan tilføre skolen noe nytt. Det er samtidig viktig at nye modeller for fordeling av ressurser til skolene gir økt mulighet til nye undervisningsformer og økt voksentetthet. I den sammenheng vil jeg gjerne påpeke at mindretallet, her Arbeiderpartiet og SV, etter min vurdering må ha misforstått intensjonene med forslaget om å oppheve kravet om to pedagoger i 1. klasse. Venstre understreker at ressursinnsatsen til dette klassetrinnet skal være den samme, men at det må være opp til den enkelte skole å vurdere hva slags ekstra faglig kompetanse den enkelte klasse måtte trenge. Etter vår vurdering er det et eksempel på at noen av oss faktisk gjennomfører det nesten alle bruker fine ord for å si: større lokalt handlingsrom og større tillit til den enkelte skoles ledelse. Til slutt vil jeg gjerne få understreke at den norske skole – både grunnskole og videregående skole – har svært mange dyktige lærere som er fornøyde og som gjør en svært god jobb, til tross for mange endringer de siste årene og til tross for manglende ressurser mange steder. Nettopp fordi de gode lærerne er grunnsteinen i kompetansesamfunnet, må vi sikre at de motiverte og kvalifiserte unge menneskene fortsatt velger læreryrket.