Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-04-14:
Det er grunn til å berømme det arbeidet som er gjort i den saken vi behandler i dag – både arbeidet underveis og arbeidet med den innstillingen som presidentskapet har lagt fram. Senterpartiet mener at det i innstillingen til lovforslaget tas gode og nødvendige grep for å etablere – eller, skal vi også si, på en måte reetablere – en nasjonal institusjon for menneskerettigheter. Senterpartiet vil markere støtte til de hovedgrep som tas i det rammeverket som i dag legges på plass. Vi støtter opprettelse av institusjonen, de grep som tas for å sikre uavhengigheten og integriteten, og de styringsmekanismene som er skissert. Det til tross er det nok slik – som en også ser av presidentskapets innstilling – at det sjølsagt er grunn til å være litt åpen med hensyn til noen av de valg som tas. Vi ser i dag neppe helt fasiten for hvordan den nye institusjonen kommer til å bli, eller hvordan den faktisk kommer til å arbeide. Når noe nytt bygges opp, må en til en viss grad tåle å leve med at veien også blir lite grann til mens en går. Det gjelder nok også i denne sammenheng. Den innstillingen som presidentskapet har lagt fram, er et godt og kvalifisert første skritt på veien. Når det legges opp til at vi i dag skal gi Norges nasjonale institusjon for menneskerettigheter vide fullmakter til sjøl å forme sitt arbeid og til å markere seg på en rekke forskjellige arenaer, er det bra. Ikke bare skal institusjonen rapportere om menneskerettighetenes stilling i Norge og våke over den mer formelle delen av de politiske prosessene, den skal også arbeide med holdninger i samfunnet, f.eks. gjennom å fremme opplæring og utdanning i og forskning på menneskerettigheter og gjennom å arrangere seminar og kurs og å holde foredrag. Den skal også bidra til at vi kan få flere brede debatter om menneskerettigheter også i denne salen. Senterpartiet håper at den nye institusjonens styre og direktør vil velge en arbeidsform som inkluderer og styrker det menneskerettighetsarbeidet som allerede foregår rundt omkring i landet, og som er forankret i eksisterende miljøer, enten det dreier seg om organisasjoner eller om institusjoner. Jeg har merket meg at presidentskapet understreker at det er uvisst om den bevilgning som er skissert for 2015, er tilstrekkelig, og at det per i dag ikke er mulig å ha en klar oppfatning av de økonomiske konsekvensene av reetableringen av den nasjonale institusjonen på noe lengre sikt. Det er et helt rimelig forbehold, men det stiller også krav til Stortinget om at en til en viss grad våker over det eksisterende menneskerettighetsarbeidet – i en virkelighet der den nye institusjonen også skal finne sin plass. Jeg vil derfor få lov til å bruke et par minutter på å nevne litt av det arbeidet som allerede foregår. I Nord-Trøndelag er vi godt kjent med det arbeidet som skjer på Falstadsenteret, som har status som nasjonalt opplærings- og dokumentasjonssenter for krigens fangehistorie, humanitær folkerett og menneskerettigheter. Fra Oslo kjenner vi til det uhyre fortjenstfulle arbeidet som skjer i Villa Grande, der Senter for studier av Holocaust og livssynsminoriteter også driver et forsknings-, dokumentasjons- og formidlingssenter. Jeg har også lyst til å nevne det arbeidet som samiske myndigheter og samiske organisasjoner gjør i denne sammenheng, som er en viktig ressurs i arbeidet for å styrke menneskerettighetene. Det gjelder også nasjonalt minoritetsarbeid og nasjonale minoriteter ellers. Kvener, jøder, skogfinner, rom og romanifolk er også helt avgjørende medspillere i et bredt bilde. Jeg har lyst til å nevne dette fordi jeg tror det er viktig å ta vare på det store fellesskapet som menneskerettighetsarbeidet er og må utgjøre også framover. Felles for alle dem jeg har nevnt, er at de har vært i gang med menneskerettighetsarbeid i en årrekke. Det er viktig at det nye senteret finner arbeidsmodeller som bidrar til å styrke det eksisterende menneskerettighetsarbeidet, og legger forholdene til rette for at de andre aktørene som har en sterk forankring i særegne miljøer, kan leve videre og bli sterkere. Bare ved å dyrke det gode arbeidet som gjøres rundt om i landet, og ved å finne en fornuftig nasjonal overbygning for menneskerettighetsarbeidet som kan styrke totaliteten, tror jeg vi kan vinne fram med det som er målet, nemlig en sterk, stabil og varig innsats for å gjøre menneskerettighetene til en realitet både nasjonalt og internasjonalt.