Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-12-11:
Den store og raske endringstakten i samfunnet stiller store krav til god kunnskap og kompetanse. Derfor blei 1990-åra utdaningsreformas tiår. Dagens samfunn krev læring for heile livet. Det er leitt å registrere at regjeringspartia og Framstegspartiet reduserer satsing på offentleg utdaning og kompetanse gjennom å redusere rammeoverføringane til kommunesektoren. Dette skjer altså samtidig med at private tilbydarar blir skjerma for nedskjeringar og faktisk får auka rammer i budsjetta sine. Mange kommunar har store problem. Fleire kommunar har eit mindre befolkningsgrunnlag enn tidlegare. Dette har konsekvensar for skatteinntekter og overføringar gjennom inntektssystemet. Tendensen ser me: Grendeskular blir lagde ned, og i fleire delar av landet blir det diskutert å etablere privatskular, som tydelegvis ikkje har det same økonomiske presset på seg. Dette viser med all klårleik at noko er feil, og at Regjeringa sit passivt og ser at dette skjer. Når det er desse områda som skaper ulike forhold kommunane imellom og dermed aukar ulikskapen mellom folk, er det naturleg at dette òg får fram dei store overskriftene i media. Samtidig viser dette med all klårleik kva for område som må styrkjast. Dette handlar ikkje om å detaljstyre kommunane, men heller om ei moglegheit til å forme ein felles politikk på dette området. Arbeidarpartiet legg vekt på at alle barn og unge skal ha lik rett til utdaning. Derfor er det viktig for oss å prioritere offentlege institusjonar som omfattar alle. Når regjeringspartia og Framstegspartiet i sitt budsjettforlik heller prioriterer skattelette og lågare spritavgifter, er det etter vår meining ei heilt feil prioritering. Ei viktig sak innafor vidaregåande opplæring er dei store utgiftene som elevane har når det gjeld kjøp av skulebøker. Arbeidarpartiet innførte ei ordning med gratis utlån av skulebøker i kombinasjon med auka satsing på elektroniske læremiddel. Dette har stortingsfleirtalet no torpedert gjennom denne budsjettinnstillinga. Eit område som har opptatt meg i mange år, er framtida for Teknisk Fagskule. Dette er eit utdaningstilbod som er eit viktig supplement mellom vidaregåande utdanning og høgare utdaning. Dette er det brei semje om. Det som opptek meg no, er finansieringsmodellen. Det er inga usemje om at gjesteelevsordninga mellom fylkeskommunane ikkje fungerer, og heller ikkje har fungert, etter intensjonen. Derfor er det viktig å etablere ei finansieringsordning som tryggjar økonomien, er rettferdig og kan føreseiast for dei fylkeskommunane som har eit tilbod innanfor teknisk fagskule-utdaning. Ein må derfor ikkje lage modellar som verkar slik at dei fylkeskommunane som satsar på dette tilbodet, føler at dei vil tape økonomisk på det. Så vil eg ta opp problemstillinga knytt til norskopplæring for asylsøkjarar som ventar på vedtak. Ventetida for asylsøkjarar er framleis svært lang. Vidare er passivitet i lange periodar negativt og uheldig. Alle undersøkingar viser at dess raskare ein kjem i gang med språkopplæring, dess betre er det – betre for den sosiale kvardagen, og betre for å lukkast med integreringa i samfunnet. Stortingsfleirtalets tilslutning til Regjeringas endring er stikk i strid med alle signal om å lære norsk og kome raskt i gang med opplæring og arbeidstrening. I tillegg vil kuttet verke mot målsetjinga om å få fleire kommunar til å ta imot flyktningar når kostnader ved skulegang blir overførte til kommunane. Og til slutt, som medlem av statskyrkja må eg ha ein liten visitt innom kyrkjebudsjettet. Arbeidarpartiet er tilfreds med at regjeringspartia og Framstegspartiet blei med på opposisjonens forslag om å auke løyvingane til Kirkens Ressurssenter. Det er bra. Det som ikkje er bra, er at dei same partia ikkje var villige til å stø Arbeidarpartiets og opposisjonens forslag om å styrkje Kyrkjas arbeid for å rekruttere fleire kvinner til leiande prestestillingar.