trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2009-06-08:
Det er jo direkte feil det representanten Øye sier. Vi har ikke sagt at vi skal gå for å kjøpe JAS Gripen, men vi har sagt at vi skal ha en prosess. Når staten er villig til å betale ut 200 milliarder kr over en 20–30-årsperiode, skal vi være sikre på at prosessen har vært slik at vi kan snu oss og si: Ja, dette har vi vært med på. Det er vi ikke i dag. Representanten Jacobsen sier at vi får den beste prisen. Nei, det kan vi umulig få. Vi forhandler ikke med ett firma for å kjøpe bil eller fly, vi må sette mange opp mot hverandre. Vi hadde to valgmuligheter fram mot 20. november. Det er nå redusert til ett valg. Vi har ikke noen pris. Hvem vil redusere prisen når de alene kan forsyne det norske flyvåpenet med fly? Det andre flyet er jo ifølge Regjeringen ikke brukbart. Det er klart at vi er helt i hendene på Lockheed Martin når vi forhandler om pris. Vi får en meget dårlig pris når vi gjør det på denne måten.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2009-06-08:
Jeg skal ikke gå videre på sporet med manglende opplysninger i proposisjonen som er lagt fram for Stortinget. Det er en sak som vi nå må legge bak oss, og så må vi se framover mot det vi står overfor i 2011 – og videre mot at vi skal ta flyene i bruk. Men det er et spor her som jeg vet at SV har ivret veldig for, og som jeg ser det har blitt en merknad om: «Disse medlemmer viser til at svenske myndigheter hadde forventet å bli orientert(…) (…) Jeg lurer på hva som er ministerens syn på akkurat dette. Hva slags innflytelse skal det ha på vårt kjøp av kampfly?
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2009-06-08:
Innledningsvis vil jeg gi honnør til Regjeringen og regjeringspartiene for at denne meldingen endelig er lagt fram, og for dens gode intensjoner om å ta vare på personellet gjennom forebygging av sykdom og skader og gjennom styrket oppfølging og rettmessig anerkjennelse etter tjeneste. Meldingens mål om å bidra til et bedre tverrsektorielt forvaltningssamarbeid på området er også prisverdig. Stortinget har bedt Regjeringen legge fram en sak om de behov, konsekvenser og løsninger som er knyttet til personell som deltar i internasjonale operasjoner. Det har vi bedt om fordi det er behov for å styrke oppfølgingen av personalet. Det gjelder forberedelser til og gjennomføring av utenlandsoperasjoner, og det gjelder oppfølging av personellet etter hjemkomst. Det er nødvendig med en mer helhetlig tilnærming til veteranenes behov på tvers av ulike samfunnssektorer. Spesielt vil jeg understreke viktigheten av at forskning på psykiske belastningsskader prioriteres, og at Forsvarets familiepolitikk videreutvikles. Handlingsplanen fra Regjeringen vil gi svar på spørsmål når det gjelder konkretisering og oppfølging av meldingen, og vi håper at oppfølgingen blir konkret og spesifikk, med tydelige oppdrag og tydelig ansvarsfordeling, slik at endringene faktisk kommer. Denne meldingen er sterkt kritisert av høringsinstanser. Mange på høringen var opprørt, fordi de mener meldingen ikke inneholder en god nok ivaretakelse av skadde veteraner og deres pårørende. Meldingen er kritisert for ikke å inneholde særrettigheter, for ikke å gi den nødvendige anerkjennelse til veteranene og for ikke å inneholde noe som bedrer situasjonen. Noen sa: snarere tvert imot. Regjeringen ble i høringen beskyldt for å sette veteransaken flere år tilbake med denne meldingen. Nå er det jo naturlig å se denne meldingen i sammenheng med odelstingsproposisjonen, der de reelle lovendringene kommer. Jeg skal ikke gå nærmere inn på det, bare minne om at i Kristelig Folkepartis program for neste periode sier vi at Forsvaret bør ha et medisinsk oppfølgingsansvar de fem første årene etter avsluttet tjeneste, og senere ved behov. Det vil vi selvfølgelig følge opp når vi kommer til behandlingen av odelstingsproposisjonen. Det samme vil vi også komme til å gjøre når det gjelder at det objektive ansvaret også skal gjelde de gamle sakene, og de som har sine skader fra før 2010, i samsvar med det som representanten Petersen her tok opp. Denne meldingen, og de konkrete lovendringene som Regjeringen har kommet med, er etter Kristelig Folkepartis mening ikke bra nok. Stortinget har med sine beslutninger om å sende norske soldater ut i strid et viktig ansvar for å sikre soldater som har bidratt i internasjonale operasjoner, god og riktig oppfølging før, under og etter tjenesten. Stortinget og samfunnet for øvrig må gi økt anerkjennelse til veteranene for deres innsats og en langt bedre ivaretakelse av de kvinner og menn som deltar i utenlandsoperasjoner, og deres pårørende, inkludert barna. Vi har fortsatt et stykke vei å gå, og vi vil komme tilbake til det konkrete i forbindelse med odelstingsproposisjonen.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-06-08:
Venstre og statsråden har felles oppfatning; vi skal ha et kampflyvåpen. Representanten Petersen stilte spørsmål om hvordan man skal finansiere dette – og holde finansieringen på plass – og jeg vil gjerne følge det opp. Det er ikke tilfeldig at jeg velger å følge opp representanten Petersens innlegg om åpenhet. Jeg tror at vi også inne i hodene våre og i vår måte å opptre på overfor samfunnet ikke kan tenke som vi gjorde under den kalde krigen. Det var derfor jeg brukte den kalde krigen som et tilbakeskuende eksempel – det var en annen tid. Men selv på den tiden var det slik at vi fant mer informasjon i amerikanske kilder enn vi fant i samtidige norske. Med et slikt utgangspunkt – og jeg tillater meg å dra erfaring fra andre samfunnsområder i dette landet også – vil jeg gjerne høre statsrådens resonnement om hvordan denne åpenheten kan bygges på en slik måte at man forankrer Forsvaret og store, tunge forsvarsinvesteringer på en god måte, ikke bare i Stortinget, men også i opinionen.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-06-08:
Det er respektabelt at Fremskrittspartiet vil kjempe om pris og penger. Men det må være like respektabelt å summere opp helheten i saken. For meg og Venstre er det slik at med den prosessen vi har hatt – de fire kandidatene vi hadde, to som hoppet av, og så Eurofighter, og de to som ble med – må jeg som stortingsrepresentant gjøre følgende vurdering: Når jeg vil være med på å skape en viss sikkerhet for å anskaffe et kampfly for det norske forsvaret i en sikkerhetspolitisk situasjon hvor jeg ikke har noen krystallkule å titte inn i – de fleste har vel ikke det – vil jeg, uten at man skal overdramatisere det, gjøre utenriksminister Gahr Støres ord til mine: Når russerne finner det interessant å sende sine fly langs kysten vår og rundt Island, skjønner de fleste av oss at det ikke umiddelbart er farlig for oss. Det er ikke det det handler om. Men vi skjønner også at det er et politisk, psykologisk spill på gang. Hvem er det da som skal definere spillerommet for Norge? Når det gjelder spillerommet for Norge i den politisk, psykologiske situasjonen, hvor også militærmakt kan brukes psykologisk, som jeg synes forsvarsledelsen har framført på en solid og utmerket måte, må vi som stortingsrepresentanter bestemme oss for å skjære gjennom. Det er en av grunnene til at jeg står her i dag og stemmer for det forslaget som foreligger. Norge skal ikke politisk og psykologisk komme på hælene i en slik situasjon, og vi skal selvfølgelig ikke være krigerske eller dumme. Vi skal heller ikke være på den motsatte siden og kunne oppfattes som naive og ikke reflekterte i den situasjonen. Er det noe jeg har lært meg som politiker, er det at det farlige er å skape et slags vakuum, et slags tomrom rundt det man opererer i. Ved å være fast, være forutsigbar, gjøre tingene stille og rolig, og gjerne bli inspirert av finnene på den måten, skaper man ikke vakuum. Da vet man – for å si det litt folkelig – at Norge er et fredelig, lite land mot nord som også er i allianse med en venn som har en stor kjepp. Du bruker ikke den store kjeppen, du truer ikke med den, men du sørger for, både forsvarspolitisk og sivilt på alle mulige områder, at det ikke skapes noe vakuum. Det er i det strategiske bildet Venstre stemmer for det flykjøpet som finner sted i dag. Jeg hadde behov for å legge en del slike perspektiver på bordet. Det er fint at man vil kjøre prisen hardt, og jeg synes at amerikanerne fortjener det. Men som land kan vi ikke la spørsmål om et kampfly for flyvåpenet vårt flyte enda lenger. Derfor velger jeg alt i alt, også med den kritikken som representanten Petersen tok opp – om manglende åpenhet, hele prosessen, og hans utmerkede komitémerknad – å gjøre det valget som jeg nå begrunner. Det er et valg som jeg legger på bordet ved siden av Carl I. Hagens valg, og så får de to valgene ligge der. Jeg føler også at det er det valget som saksordføreren har lagt på bordet for Stortinget i dag. Valgene ligger der, og Venstre treffer sitt valg – det er å følge innstillingen.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-06-08:
Jeg tok replikk for å spinne videre på en tråd. Min unge sønn sa en gang til meg, etter å ha avtjent sin verneplikt på Bardufoss: Fatter'n, du ville ikke hatt lyst til å bli forsvart av dem som hadde stor glede av å være der, det var alle vi andre som gjorde det normalt, som gjorde det greit. Det var en type sosial stabilitet i bredden i det norske forsvaret. Jeg er opptatt av hvordan vi nå klarer å få til den bredden i en ny situasjon, med veteraner ute. Derfor tror jeg at vedkommende oberstløytnant som jeg siterte fra talerstolen, som skrev om hvordan vi kan anerkjenne folk, med det er med på å forebygge at vi ender opp i situasjoner som ender i sikkerhetsfirmaer eller hva det er. Jeg tok ordet fordi jeg gjerne vil høre statsrådens tanker om hvordan vi kan vise respekt og anerkjennelse, slik at man blir sett, fordi det blir en stor kontrast mellom det å stille opp og risikere mye – og så gjelder det å finne de kloke formene å bli sett på. Så jeg oppfordrer rett og slett statsråden til å tenke litt høyt om dette i stortingssalen.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-06-08:
Statsråden svarte så utmerket at jeg gjerne vil fortsette resonnementet. Jeg omtalte fra talerstolen hva som skjer når våre sportshelter reiser ut og kommer tilbake: Jeg vet at Forsvaret gjør noe, men jeg synes man skal tenke over noe man kan gjøre for å vise anerkjennelse sosialt. Jeg forventer ikke å få svar her og nå, men jeg tror det vil være en meget klok handling. Du reiser ut, du kommer tilbake: tusen takk, lykke til! Jeg mener det er god folkeskikk her i landet. Jeg har vært med i andre deler av mitt liv på å gjøre det overfor frivillig redningsarbeid. Jeg har f.eks. selv, som statsråd i tidligere deler i mitt liv, etter en redningsoperasjon vært hos 330-skvadronen f.eks. på Sola og hørt hva de har hatt å si, for de hadde noe å si. Så det er det å tenke de kloke tingene som jeg gjerne vil høre statsrådens videre resonnement om, og da skal jeg ikke ta noen flere replikker.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-06-08:
Jeg tar ordet bare for å nevne ett poeng, for saken er belyst av saksordfører og alle som har hatt ordet. Jeg tar ordet fordi det synes, gjennom dette eksemplet fra Gausdal, å være en slags oppfatning i videregående skole at der skal man ikke følge de spillereglene som jevnt over er respektert i skolegangen tidligere. Vi har, som siste taler var inne på, tiltak som Connect, Respect, PALS osv., som i praksis handler om rettigheter og plikter og gjensidig respekt mellom lærere og elever. Jeg går bare på denne talerstolen for å slå fast at det må være selvsagt også i videregående skole, blant 16–19-åringer, at det må eksistere en situasjon med gjensidig respekt mellom lærer og elev. Det må være slik også i videregående skole at det er rettigheter og plikter for lærere og elever. Det kan ikke være slik at elevene har alle rettighetene og lærerne har alle pliktene. Jeg føler at det Stortinget sier i dag, er at det er disse normene som gjelder – uavkortet. Når jeg synes det er grunn til å understreke det, er det fordi vi har en rekke forslag fra Utdanningsdirektoratet som er lagt ut på høring, som ikke synes, gjennom finjussens perspektiv, å få med seg disse grunnleggende normene.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-06-08:
Jeg tok ordet bare for å reflektere over to forhold. Saksordføreren sa at forslag nr. 1 var «som å slå inn åpne dører». Ja, det ville vært veldig hyggelig hvis det hadde vært så enkelt. Da kunne vi jo ved et vedtak her i denne salen ha løst det vi står overfor, men det kan vi jo ikke. Alle som er på denne talerstolen, vet jo at dette er noe som må gjøres om igjen og om igjen. Jeg synes mange har vært inne på det helt sentrale – å stille krav til skoleledelse og lærere, stille krav til foreldre, og å stille krav til et miljø. Det jeg oppfatter som skjer i kveld, er at hele Stortinget også på dette området, som på andre områder som f.eks. i kampen mot vold i nære relasjoner, står sammen og holder trykket oppe. Det andre er at jeg gjennom årene ofte har slåss for mange ombud. Men etter hvert har jeg begynt å være tvilende til ombudstanken, for det har begynt å bli en måte å ta bort ansvaret fra dem som skal ha ansvaret. Skoleeiere har ansvar, og det bekymrer meg faktisk at vi i så liten grad har debatt om innholdet i skolen – jeg vet at vi har en sak senere i kveld som kommer til å gjøre noe med det. Det bekymrer meg. Det er klart at hadde vi hatt en levende debatt om innholdet i skolen fast på dagsordenen i kommunestyrer, er det ikke noen tvil om at det ville vært trykk på både skolens faglige innhold og det temaet vi har felles her i kveld, fordi vi alle sammen er opptatt av det. For min del har jeg mer tro på den metoden. Skal det være noe i tillegg, får det være å bruke de elevombudene som vi har. Vi har jo det i alle fylker, unntatt fire, slik som vi har skrevet i en fellesmerknad fra Høyre og Venstre. Det er tilnærmingen. Men å ha en levende debatt om innholdet i skolen ville være med på å holde trykket oppe. Jeg oppfatter at vi senere vil komme tilbake til forslag som nettopp gjør noe med akkurat det.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-06-08:
Jeg tok ordet for å holde fram noen perspektiver, for av og til synes jeg vi skal være litt rause med hverandre. Det er ingen tvil om at Kristin Clemet i sin tid, og senere Høyre, har hatt et dypt engasjement for de mange hundre tusen voksne som ikke kan lese og skrive. Det er det ingen tvil om. Så vet vi at vi har litt forskjellig engasjement i politikk, og noen områder er vi bedre på enn andre. Det er ikke noe pinlig i det hele tatt, det er bare sånn det er. Når nå temaet kommer opp, vil jeg faktisk gjøre noe så spesielt som å forsvare et annet parti, for det partiet har hatt trykk på den saken. Det synes jeg bare vi skal ta inn over oss. Det som nok har gått inn på meg, og som jeg dessverre må beklage at jeg har brukt for lang tid til å forstå, er hvor flaut det er å være et voksent menneske i et samfunn som det norske pr. i dag og være funksjonell analfabet. Jeg har nok skjønt ved hjelp av en hjelpemotor, jeg har skjønt gjennom mitt liv, hvordan dyslektikere har det, jeg har skjønt hvor lite man forstår dyslektikere, men jeg har nå plutselig skjønt hvordan det er med dem som er funksjonelle analfabeter. Det er ingen tvil om at vi står overfor et fenomen som selvfølgelig er finansielt, men det finansielle spørsmålet er langt større enn studieforbund, det er ganske betydelig. Det er selvfølgelig også så betydelig at det påkaller løsninger som andre her har tatt opp, f.eks.: Hvordan kan man samarbeide interkommunalt i små sammenhenger, slik at folk ikke nødvendigvis trenger å eksponere seg? Det er massevis av løsninger vi trenger å lete etter. Jeg synes nok at Stortinget skal ta med seg den ettertanken som vi delte med hverandre da vi hadde mobbedebatten her. Da viste vi en evne og en vilje til å finne noe som var viktig. Det synes jeg vi skal gjøre på dette området også. Siden jeg selv har hatt noen områder i mitt liv hvor jeg på egen hånd må si at det tok meg en stund før jeg var voksen nok til å kjenne hva jeg holdt på med, har jeg en viss sympati med andre som også sliter med det samme. Som folkevalgte skal vi være veldig nær dem som har ulike utfordringer i livet. Jeg synes denne saken har det alvoret over seg, og jeg er helt enig i at denne debatten – hovedtyngden – har tatt vare på akkurat det. Men jeg følte behov for å ta ordet for å understreke det på en skikkelig måte, og så følte jeg behov for å gi en anerkjennelse til politiske samarbeidspartnere, men også konkurrenter, fordi de faktisk har et dyptfølt og ektefølt engasjement, som har vært ført over lang tid.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-06-08:
Først vil jeg presisere at alle de scenarioene som disse flykandidatene er målt opp mot, er scenarioer som dreier seg om å beskytte norsk territorium, bortsett fra det ene, som dreier seg om å bruke fly i internasjonale operasjoner. Når vi har satt som et krav, og det står også i stortingsproposisjonen, at det skal være en selvstendig plattform, ligger det i det at flyet skal kunne utføre alle oppgaver selv, uten å få støttekapasitet fra f.eks. UAV-er eller luftvern på bakken. Flyet skal kunne ta alle oppgaver, det er det som ligger i begrepet «autonom». Det står på side 80 i langtidsproposisjonen at det er et krav til kampflykapasitet i Norge.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-06-08:
I langtidsproposisjonen var det angitt at det innenfor investeringsrammene var satt av 24 milliarder kr på det fremtidige investeringsbudsjettet til kampflyene. Men vi har sagt at det ikke er nok. Vi må komme tilbake til hvordan forsvarsbudsjettet skal styrkes i så måte. Jeg ser det som rimelig at man neste gang, eller i hvert fall i 2011, når vi skal få en ramme for kontraktsforhandlinger med Stortinget, og i 2014, vurderer driftskostnadene i forhold til forsvarsbudsjettet, men det er jo slik, som representanten Petersen veldig godt kjenner til, at budsjettene forhandler vi år for år. Det er imidlertid helt klart at jeg absolutt deler oppfatningen til flere av representantene; det er viktig med et kampflyvåpen – det er kanskje den viktigste kapasiteten Forsvaret har.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-06-08:
Jeg er helt enig med representanten Dørum – og med representanten Petersen – i at åpenhet er veldig viktig. Det er også noe vi forsøker å etterstrebe i Forsvaret – å være mer åpen. Man er nødt til å være mer åpen i dag, nettopp fordi det f.eks. ikke lenger er én ung mann i hvert hus som er inne og avtjener verneplikten. Den tiden er forbi. Vi må ha andre arenaer og en mye større åpenhet overfor befolkningen. Vi ser det også i forhold til oppdragene våre i Afghanistan. Skal vi ha tilslutning til alt det som Forsvaret driver med – og som er nødvendig – må vi ha åpenhet. Samtidig er det f.eks. noe i kampflyprosjektet som vi ikke kan ha åpenhet om, men vi har virkelig prøvd å ha så mye åpenhet som vi har hatt muligheter for. Men jeg tar det signalet veldig alvorlig og skal fortsette med å forsøke å gjøre Forsvaret enda mer åpent for å forklare og ha dialog med folk om hva det faktisk dreier seg om.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-06-08:
Nå har vi jo gjort et valg av fly, og det er stor tilslutning – ettersom jeg forstår – i Stortinget til det. Men det betyr ikke at vi ikke kan samarbeide med Sverige om kontroll av luftrom. For eksempel er Norge inne i en periode med overvåking av luftrommet over Island, slik at det å samarbeide i Norden, må man kunne gjøre uavhengig av flytype. Så er det selvfølgelig naturlig når man kjøper F-35 at man også samarbeider med de landene som kommer til å velge dette flyet – og det forventer vi jo at flere land vil gjøre. Med de gode erfaringene med F-16 – på oppgraderinger og logistikk – har det vært viktig. Men det betyr ikke at vi ikke skal kunne samarbeide godt i Norden. Vi samarbeider mer enn vi har gjort tidligere, og vi er selvfølgelig opptatt av at vi innenfor dette viktige området skal samarbeide.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-06-08:
Jeg vil avvise at den konkurransen som har vært kjørt, at den prosessen som Forsvarsdepartementet har kjørt når det gjelder kampfly, har vært et narrespill. Når det gjelder levetidskostnader, har Norge meget god erfaring med å operere et kampflyvåpen i våre territorier. Vi har en helt annen geografi enn Sverige, selv om vi er naboland. Vi har bl.a. et havområde som er fem–seks ganger større enn landområdet vårt, så vi har helt andre områder å overvåke, og vi har en helt annen intensitet på flyvningen enn det svenskene kanskje har. Så når vi har gjort beregninger, har vi gjort det ut fra våre behov. Her ligger det inne basekostnader, her ligger det inne personellkostnader, her ligger det inne logistikk – og drivstoff, ikke minst – over en veldig lang periode fremover. Så har jeg bare lyst til å bemerke at det var flere ting i dette Brennpunkt-programmet som ikke var riktig, bl.a. valutakurs, som jeg svarte på i mitt hovedinnlegg. Når Eurofighter valgte å trekke seg fra konkurransen, var det deres eget valg. Det har ikke vært noe narrespill. Vi har behandlet begge de gjenværende kandidatene likt, og levetidskostnadene er beregnet likt for begge to.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-06-08:
Først har jeg lyst til å si at forsvarskomiteen har fått de opplysninger den har bedt om i denne saken. Når Fremskrittspartiet er så opptatt av gjenkjøp som de er, og som også jeg deler engasjementet for, burde man ikke sende saken tilbake – i hvert fall ikke hvis man er enig i valget. Nettopp det at vi er tidlig ute, gir oss en mulighet, og selv om dette er en annen form for gjenkjøp enn det tradisjonelle gjenkjøpet, at det altså er utviklingsavtaler, gir det norsk industri store muligheter, slik som det er blitt sagt her. Grunnen til at jeg tok ordet, var nok en gang for å presisere dette med priser – selv om saksordføreren nok en gang var oppe og gjorde det. I denne proposisjonen, på side 8, står det noe om kostnader. Der står det 42 milliarder kr beregnet for 56 JSF. Det står også hva som inngår i disse 42 milliarder kr. Det er i forhold til tilbudet, som var på 18 milliarder kr. Det var for 48 fly. Men i de 42 milliarder kr har man gjennomgått usikkerhetsanalyser, og de er eksternt kvalitetssikret. I tillegg har man lagt til våpen og logistikkstøtte. Våpen er en veldig stor andel av kostnadene for flyet, faktisk en nesten like stor andel som investeringene i flyet. Så de systemene kommer i tillegg. Når man sammenligner det med 50 milliarder kr, som Fremskrittspartiet har gjort i sine merknader, er 50 milliarder kr de 42 milliarder kr, pluss kostadene som inkluderer at man skal ha to kampflybaser i fremtiden. Men dit hen er vi ikke kommet ennå. Saken om hvilke baser som skal velges, kommer vi til – som jeg har orientert Stortinget om tidligere – senest i 2010. Så har jeg bare nok en gang lyst til å si at her har begge leverandørene som stod igjen det siste året, vært behandlet helt likt. Eurofighter valgte å ikke svare på besvarelsen. Svenske myndigheter og amerikanske myndigheter gjorde det, og de har vært behandlet helt likt. Det har vært kjørt de samme datamodeller, det er tusen kriterier som har vært lagt frem for begge to, det har vært nøyaktig samme prosess, og det er også det som er en del av den eksterne kvalitetssikrers kontroll i denne saken.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-06-08:
Det er alltid en vurdering hva som kunne ligge under et annet departement. Jeg tror man skal være klar over at Forsvaret har en veldig spesiell rolle i vårt samfunn og i vår historie. Det er en gammel institusjon, det har veldig lange tradisjoner og har egentlig opp gjennom historien stått for veldig mye av kulturvirksomheten i samfunnet generelt. På et visst tidspunkt var det nesten slik at alt foregikk, også kulturvirksomhet, i regi av Forsvaret. Det er ikke sikkert at det nødvendigvis bør være slik i all fremtid. Det er det jo absolutt heller ikke i dag. Like fullt er det slik at den kulturvirksomheten vi har, henger så tett sammen med den profesjonen som Forsvaret til daglig står for, at det i hvert fall er min vurdering at det er riktig å ha den også fremover. Nettopp ved å legge frem denne meldingen mener jeg at vi synliggjør også viktigheten av den, og hvor stor den er i forhold til den betydningen den har i samfunnet.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-06-08:
Det at vi lager meldinger og setter fokus på veteranarbeid, det at vi sier at en veteran er en som pr. definisjon har vært ute i utenlandstjeneste – derfor har vi veteraner som bare er noen og tjue år, og vi har veteraner fra den annen verdenskrig, men de er pr. definisjon veteraner – det er det aller viktigste. Så er det ulike måter å anerkjenne på. Vi har selvfølgelig det økonomiske. Det å ordne opp i saker for folk som har slitt, og som kanskje har saker som ligger i rettsvesenet, er en viktig måte å anerkjenne på. Og så er selvfølgelig også det å gi heder og utmerkelser en viktig del av det som Regjeringen jobber med, og som vi kommer til å jobbe videre med.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-06-08:
Noe av dette gjøres, men vi kan sikkert bli bedre. Jeg er ikke i tvil om at vi kan blir bedre både på det å ta imot soldater når de kommer hjem, og på alle de andre tingene som omhandles i meldingen. Jeg skal ta representanten Dørums innspill med meg og se hva mer vi kan gjøre ut av det. Det er klart at å synliggjøre dette i media, snakke om veteranene, slik at folk får kjennskap til denne virksomheten og den store jobben som jeg er utrolig stolt av at soldatene våre gjør, er en viktig del. Men jeg skal ta innspillet med meg og se på hvordan vi kan gjøre enda mer stas på veteranene når de kommer hjem.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2009-06-08:
I programmet Brennpunkt 5. mai i år sa Bjørn Jacobsen fra SV at forsvarskomiteen hadde stilt en del spørsmål da den besøkte Sverige, og bl.a. fått svar fra JAS Gripen på hvorfor Eurofighter trakk seg. Det var fordi de ikke ville være med på – muligens – et narrespill. Det fremkom også i programmet og andre steder at når det gjelder levetidskostnadene, har norske myndigheter regnet ut et tall som er 78 milliarder kr høyere enn det de svenske tilbydere aksepterer som forsvarlig etter sine beregninger. På spørsmålet om hvordan i all verden det går an, svarer Bjørn Jacobsen: Nei, det kan du ikke få svar av meg på i dag, men dette må vi jo gå inn i. Jeg går ut fra at Bjørn Jacobsen har fått den oversikten som viser hvorfor det norske forsvarsdepartement regner 78 milliarder kr høyere kostnader enn det svenskene erkjenner. Og mitt spørsmål er: Hvorfor i all verden kan ikke Stortinget – og offentligheten – få disse regnestykkene slik at vi kan utøve vår konstitusjonelle kontroll med Regjeringens informasjon overfor Stortinget?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2009-06-08:
Til det siste statsråden nå sa om at det var stilt tusen kravskriterier, sier altså Gripen International i dag at AGSE sier at man har stilt tusen krav, dette er feil – man har stilt tusen spørsmål, uten å angi kravsgrensen. Her har man altså to vidt forskjellige oppfatninger, som det er på en lang, lang rekke spørsmål. Jan Petersen, og for så vidt statsråden, gjentar hele tiden at det er militærfaglige vurderinger. Men de militærfaglige vurderingene er ikke kontrollerbare. I hele prosessen har JAS Gripen og svenskene trodd at de hadde en aktuell flymaskin. Etter at det gjennomføres tre hemmelige computer- eller datamaskinsbehandlinger av scenarioer, får man først plutselig vite den dagen den norske regjering offentliggjør valget, og hva den skal forhandle videre om, at JAS Gripen ikke tilfredsstiller de militærfaglige kravene. Hvorfor i all verden kunne de ikke fått beskjed om det mye, mye tidligere? Det var der ordet «narrespill», som ikke var mitt, ble brukt. Hvorfor sa man ikke fra tidlig i prosessen, hvis JAS Gripen ikke tilfredsstiller kravene? Hvorfor får ikke Gripen International vite hva datamaskinen er fôret med av informasjoner om sitt eget fly, slik at de kan kontrollere korrektheten? At de fagmilitære ønsker et amerikansk fly, har vært åpenbart for oss alle i mange år. Det har jeg stor forståelse for, det er det man er vant til. Det er ikke noe nytt i seg selv – men det er ikke kontrollerbart. Så har man ECON og Holte. De er eksterne, men hvilke kvalifikasjoner har de for å gjennomføre dette? Det er også litt rart, synes vi. At disse flyene skal operere selvstendig – altså være i stand til å bombe mål i Russland, det er det man sier uten å si det – har det vært et krav? Det mener svenskene at de er helt ukjente med. Det samme gjelder stealth-egenskapen. Når i prosessen ble det slått fast at flyet skulle ha stealth-kapasitet? Det er nå i ettertid. Hadde man gjort det underveis, hadde man automatisk sjaltet JAS Gripen ut, for det har aldri vært snakk om at JAS Gripen kunne tilby stealth-muligheter for flyet. Hva er det som er så fantastisk? Har vi noen garanti fra Lockheed Martin for at dette med stealth-egenskaper vil være like viktig og like teknisk sikkert om fem–ti år som det er i dag? Med vår teknologiske utvikling skal man ikke tvile lenge på at man klarer å finne ut hvordan man omgår stealth-egenskapene og oppdager flyet på andre måter, slik at det ikke nødvendigvis er det helt avgjørende. Det skulle også være interessant å finne verdilappen på det svenske industrielle arrangement i regnestykket, for der var det forpliktende avtaler. Norsk industri får bare kontrakter hvis de er konkurransedyktige uansett.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2009-06-08:
Siden dette sannsynligvis er siste gangen jeg kan krysse klinge med Jan Petersen, kan jeg ikke dy meg for å bruke det minuttet. Jeg ønsker ikke at Stortinget skal blande seg borti alt mellom himmel og jord. Men hvis jeg tar analogien, at vi skal overlate til de fagmilitære alt som har med det militære å gjøre, kan vi overlate økonomistyringen til økonomene, utdanningspolitikken til lærerne og hele helsepolitikken til legene og sykepleierne. Så kan vi alle sammen gjeninnføre den ordningen som var da Stortinget ble påbegynt i 1814, nemlig at Stortinget møter tre måneder hvert tredje år. Jeg har ikke ambisjon om å gå tilbake til det og synes det er vår jobb å kontrollere også gehalten i de såkalte fagmilitære konklusjoner, nemlig å stille en rekke kontrollspørsmål: Hvilke egenskaper er det flyet skal ha? Hvorfor skal det ha de egenskapene? Kanskje er vi uenige i noen av de egenskapene og sier at de ikke er nødvendige i vår forsvarspolitikk. Vi vil altså ha et godt nok beslutningsgrunnlag. Det er det vi føler at vi ikke har fått – et godt nok gjennomarbeidet beslutningsgrunnlag for at Stortinget skal gjøre sin ordinære jobb.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2009-06-08:
Statsråden la vekt på resultatvurdering og kontroll. Det gjør også komiteen. I innstillingen er det enstemmige merknader som i ganske sterke ordelag sier at Stortingets kontrollmuligheter på bistandsfeltet er blitt svekket, «vesentlig svekket,» sier en samlet komité. Man sier videre at det er vanskelig å kunne se ut fra budsjettets kapitler og poster hvor mye som reelt er planlagt til de forskjellige land, vanskelig, for ikke å si umulig, å få klarhet i hvor mye som totalt bevilges til de forskjellige satsingsområdene. Man sier også at Regjeringen har et ansvar for å legge til rette for at Stortinget og Stortingets kontrollorgan, Riksrevisjonen, kan utføre sin kontroll med disse 26–27 milliarder kr som vi bevilger i utviklingsbistand. Hva har statsråden tenkt å gjøre med dette?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2009-06-08:
La meg først takke statsråden for den forpliktende uttalelsen han gav om oppfølgingen av kontrollmulighetene for Stortinget. Så vil jeg tilbake til et spørsmål som statsråden var inne på i sitt innlegg, nemlig hvordan man kan få en investeringsmekanisme basert på en del av det norske oljefondet i fattige land. Dette er en sak som har bred tilslutning her i Stortinget – det viser innstillingen. Samtidig er det slik at det forslaget om å be Regjeringen komme tilbake til dette, ikke har tilslutning fra et flertall i innstillingen. Ut fra det statsråden nå sa, at han var meget godt fornøyd med det som ble gjort på dette feltet, må jeg spørre: Er det slik at statsråden nå kan forsikre Stortinget om at det kommer et forslag om dette i nær framtid?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2009-06-08:
På tampen av debatten vil jeg gjerne kommentere et par ting. Det er gjentatt nesten til det kjedsommelige at utviklingspolitikk er mer enn bistand. Det er det bred enighet om i denne sal. Jeg er glad for at vi har hatt en debatt som har fokusert så sterkt på alle de ulike elementene som kan være med og skape utvikling. Det handler om kamp mot fattigdom. Det er faktisk en sak som gjelder liv eller død for millioner av mennesker over hele verden, og det er noe vi kan gjøre noe med. Når man hører på enkelte talere i salen i dag, kan det virke som man fra enkelte hold er opptatt av å jakte med støvsuger over internasjonale medier og andre arenaer for å finne alt som er kritisk mot bistand, alt som har vært mislykket, forstørre det opp og bruke det i en propaganda mot bistand. Saken er at veldig mye bistand faktisk lykkes. Det gjelder også norsk bistand. Vi skal ha en kritisk vurdering av det som ikke lykkes. Vi skal lære av de feilene vi gjør, og vi skal slå knallhardt ned på misbruk. Jeg er glad for den nulltoleranse som Regjeringen har markert i forhold til f.eks. korrupsjon, men det er slik at norsk utdanningsbistand i Afghanistan lykkes. Vi hjelper jenter til å få utdanning og dermed helt nye muligheter til å delta i samfunnslivet og være med og bære utviklingen av den nasjonen. Mikrokreditter gir fattige en ny start i Bangladesh, takket være norsk bistand, og det er slik at bistand til skatteinnkreving i Zambia faktisk fører til at Zambia får økte statsinntekter og muligheter til å bygge sitt samfunn. For å ta et eksempel som ligger mitt hjerte nær: Det ble jo sagt her at hvis man var for bistand, så hadde man et godt hjerte. Litt ironisk, vil jeg tro, men jeg har ikke noe imot å bli karakterisert på den måten, jeg. Det er faktisk et dypt alvorlig engasjement som handler om respekt for menneskeverd, likeverd og kamp for liv. Takket være bl.a. norsk bistand har GAVI, det globale vaksinefondet, i løpet av de årene det har eksistert, reddet 3,4 millioner barns liv. Finanskrisen står i fare for å føre til at 2,8 millioner nye barn mister livet innen 2015, men de gode nyhetene er at det går an å gjøre noe med det, og bistand er en viktig forutsetning for det.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2009-06-08:
Jeg har bedt om ordet for kort å kommentere representanten Marit Nybakks oppfordring når det gjelder disse forslagene. Det er jo slik at vi har arbeidet parallelt i to komiteer, og Kristelig Folkepartis holdning og forslag er helt konsistente i begge komiteer, men det er jo naturlig at man ikke får to voteringer i stortingssalen over det samme forslaget på samme dag, med ulike innstillinger, så vi får håndtere det når vi kommer til voteringen. Men jeg vil varsle at fra Kristelig Folkepartis side vil vi i hvert fall ønske å få voteringen knyttet til denne saken som vi nå behandler. Spørsmålet om oversendelse er knyttet til hvordan Regjeringen reagerer på forslaget, og i replikkordskiftet sa statsråden at han ville vurdere det. Han sa jo mye positivt om forslaget, men han brukte uttrykket at han «eventuelt» ville komme tilbake til Stortinget. Det er klart at med en slik utsikt, at man eventuelt vil komme tilbake, vil vi heller ha en votering over forslaget. Det er bedre enn å få en så vidt usikker skjebne som det statsråden har beskrevet. Hvis han velger å formulere seg mer forpliktende, kan vi komme tilbake til det.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2009-06-08:
En eller annen gang i natt skal det voteres, og det skal først voteres over innstillingen fra finanskomiteen til St.meld. nr. 20, om Statens pensjonsfond – Utland. Der ligger det et forslag fra Kristelig Folkeparti, som Kristelig Folkeparti står alene om. Det er et forslag om å be Regjeringen utrede og legge fram forslag om å opprette et investeringsfond på 10 milliarder kr. I denne innstillingen, som det da skal voteres over noen minutter senere – eller kanskje bare noen sekunder senere – er det slik at Kristelig Folkeparti, Fremskrittspartiet og Venstre står bak et tilsvarende forslag. Uansett vil dette forslaget bli stemt ned to ganger. Samtidig, i denne innstillingen, ber en enstemmig komité Regjeringen utrede et slikt fond, med positiv vinkling. Så hele komiteen går i realiteten inn for et slikt fond. I finanskomiteen er det regjeringspartiene pluss Venstre og Kristelig Folkeparti som ber om det samme. Det er altså noen partier som ikke helt samarbeider over komitégrensene. Det spiller for så vidt ingen rolle. Min oppfordring til Kristelig Folkeparti er egentlig å gjøre om det forslaget til et oversendelsesforslag, av den grunn at en enstemmig utenrikskomité og et solid flertall i finanskomiteen ber Regjeringen utrede et slikt fond, med et positivt fortegn. Vi bør da alle sammen samarbeide om å få til et slikt fond. La meg også, siden jeg har ordet, si til Vaksdal, som jeg skjønte hadde veldig kritiske merknader til dette med stat til stat-bistand, jeg tror det gjaldt Kenya: Jeg vil advare mot at man til enhver tid kritiserer stat til stat-bistand. Det er faktisk slik at i en flergiverevaluering fra 2006 konkluderes det med at budsjettstøtte kan være en effektiv, formålstjenlig og bærekraftig metode for å støtte nasjonale strategier for fattigdomsbekjempelse og utvikling. Blant annet nevnes Mosambik og Uganda. Dette er land som har vært oppe i bistandsdebatter her på huset tidligere. Det viser altså at det effektivt. Jeg vil også understreke at det kan være viktig å sikre at velferdsgoder er en del av offentlig satsing og ikke bistandsprosjekter som ligger på siden av offentlig sektor. Dette er også en debatt som vi for så vidt har i forbindelse med EØS-midler. Så er det selvfølgelig viktig at det stilles betingelser, bl.a. hva slags utviklingspolitikk et land fører. Derfor har heller ikke Zimbabwe fått stat til stat-støtte på ganske mange år. Jeg vil også, som også representanten Vidar Bjørnstad og andre gjorde, i den sammenhengen vise til vektleggingen av parlamenter, at de blir mer involvert i bistandsprosessene. Det er selvsagt særlig viktig når det gjelder stat til stat-bistand eller budsjettstøtte.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2009-06-08:
I meldingen står det slik om tusenårsmålene: I Afrika sør for Sahara er det liten eller ingen fremgang å spore. Det er jo ofte slik vi får presentert det, for når man ser på disse indikatorene i forhold til de enkelte tusenårsmål, kommer Afrika dårlig ut. Men Afrika startet også på et veldig lavt nivå. Er det ikke slik at vi i enkelte sammenhenger snakker Afrika ned? For at Afrika skulle komme opp og tilfredsstille målene, måtte de hatt en vekst eller en utvikling som historisk hadde overgått alt alle land i hele verden hadde opplevd tidligere. Dette handler jo om hvor attraktiv vi gjør Afrika, og hvordan vi ser på Afrikas utvikling. Vil statsråden kommentere det?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2009-06-08:
Representanten Bjørnstad stilte et direkte spørsmål til Fremskrittspartiet. Det gjaldt ordningen med norske partier som skal drive demokratirettet bistand, og hvorfor andre organisasjoner skulle håndtere det. Jeg nevnte som et eksempel at andre også kan ha kompetanse på dette området. Det er ikke vår oppgave å ekskludere norske partier, men det må jo heller ikke bli slik at enhver organisasjon og etat i Norge må være på Utenriksdepartementets mottakerliste for bistand og penger. Det virker jo som om vi alle skal innom der. Riksrevisjonen er jo også nå en viktig brikke. Her står det i merknadene fra flertallet at man er «meget opptatt av at faglige ressurser i Utenriksdepartementet stilles til rådighet for norske partier». Slik som jeg leser det, betyr det at det ikke nødvendigvis er stor kompetanse i alle partier på dette området, man må få overført kompetanse for å gi kompetanse. Kanskje er det andre aktører som besitter denne kompetansen? Det hadde vært enklere at de utøvde dette. Men selvfølgelig, om f.eks. Arbeiderpartiet er veldig gode på dette, så gjerne for oss. Men la oss ikke nå lage en ny rigid ordning på dette området. Så har jeg en liten visitt til representanten Skjælaaen, som, hvis jeg oppfattet det riktig, sa at vi må stoppe den kyniske handelen med mat. Dette gikk vel på de multinasjonale selskaper. Jeg forstår jo hva som sies, men hva er alternativet til å handle med mat?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2009-06-08:
Når statsråden sier at jeg nærmest fremstiller det slik at vi ønsker like mye bistand som Regjeringen, vil jeg sterkt ta avstand fra det. Jeg understreket i mitt innlegg, og jeg sa til og med at jeg understreket det, at bistand kan ha en effekt. Vi har i denne sal gang på gang, nesten hver eneste måned, presentert utfordringer og problemer med bistanden, fordi vi tror den ikke gir den effekt og de resultater som vi hadde ønsket den gav. Så til representanten Skjælaaen, som vil ha et annet system for Verdens handelsorganisasjon. Det kunne jo være interessant, med all respekt for dem som nå ønsker at denne debatten skal avsluttes, å utfordre Skjælaaen på om representanten Skjælaaen føler at Regjeringen har tatt de grep som Senterpartiet her argumenterer for at man burde ta?
Siri A. Meling (Høyre), 2009-06-08:
Både stortingsmeldingen og statsrådens politikk har møtt kritikk for manglende fokus i utformingen og gjennomføringen av utviklings- og bistandspolitikken. Som jeg nevnte i mitt innlegg, har Regjeringen bl.a. valgt å prioritere større regionbevilgninger framfor enkeltland. Skillet mellom hovedsamarbeidsland og andre samarbeidsland er fjernet, og klima- og regnskogtiltakene er kommet inn i bistandsbudsjettet. Regjeringens handlingsrom og fleksibilitet i bruken av midlene har økt. Samtidig har statsråden møtt kritikk for at Norge nå sprer seg på for mange temaer og for mange land, og at det tas litt for mange initiativ som ikke nødvendigvis vil kunne følges opp. Ser statsråden noen tegn til at man står i fare for å miste fokus og dermed svekke langsiktigheten og stabiliteten i sentrale deler av norsk utviklingspolitikk? Anser statsråden dette i det hele tatt som en relevant kritikk?
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2009-06-08:
Jeg vil følge opp litt i fortsettelsen av det representanten Høybråten nevnte. Jeg nevnte i mitt innlegg at det er viktig å kunne vise til effektivitet og konkrete resultater for å sikre en bred politisk oppslutning om relativt høye bistandsbevilgninger også i framtiden. Dette har med troverdighet å gjøre. Vi bruker altså om lag 26 milliarder kr på bistand, og den har hatt en formidabel vekst de siste årene. Dette fordrer jo at vi fører en skikkelig kontroll med bruken av disse midlene. Jeg har derfor lyst til å spørre ministeren om hva han har gjort konkret for å fremme kvalitetssikring av bistanden? Er han fornøyd med dagens nivå på bevilgningene som går til slik kvalitetssikring?
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-08:
Jeg vil gi Morten Høglund honnør for å ta opp et helt sentralt punkt. Nesten all oppmerksomhet ved Afrika er rundt det negative. Derfor arrangerte Utenriksdepartementet i fjor en konferanse om Afrikas suksesshistorier. Det er mange suksesshistorier, men ingen norske og nesten ikke internasjonale medier heller sender noen for å dekke de suksesshistoriene. Det er krisene som dekkes, og Afrika er et utrolig variert kontinent. Like lite som Norge og Moldova kan sies å være det samme, eller som Finland og Ukraina er det samme, like lite er det ett enhetlig svar på om det går framover i Afrika. Det går fort framover en god del steder. Men det er klart at de store kriseområdene som Sudan og Kongo med nærliggende land, som sitter fast i krig og konflikt, er det som virkelig trekker problemene ned. Det blir simpelthen ikke utdanning og helse hvis folk voldtas av væpnede bander nærmest hver eneste uke.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-08:
Vi har vektlagt konsentrasjon om noen bestemte områder, og det er der også bevilgningene har blitt dratt opp i løpet av denne perioden. Sånn sett har det vært et klart fokus. Jeg har ikke vektlagt fokus på at vi bare skal holde oss til noen land. Grunnen til det er at hvis vi kuttet ut halvparten av land som fikk minst penger fra Norge, ville det bli relativt lite som ble kuttet ut i pengebeløp. Det som typisk ville bli kuttet ut, er et lite misjonsprosjekt i Ecuador eller en norsk frivillig organisasjon som gjennom spesiell kontakt et eller annet sted har gjort noe fornuftig. Så det ville være lite å hente på den form for konsentrasjon. Så kan man kutte ut enkelte land, selvsagt, men da vil jeg invitere Stortinget til debatt om hvilke land det skal være. Vi har trappet ned i Bangladesh. Det er bare møtt med kritikk, ikke noe honnør for det. Et land som mange mente vi burde kutte ut, er Madagaskar. Dette ble startet under forrige regjering, under Kristelig Folkeparti. Jeg synes det har vært viktig at vår regjering har fortsatt innsatsen på Madagaskar, selv om vi kanskje ikke ville kommet til å starte på Madagaskar, hvis det var opp til oss. Grunnen til det er at et land som Madagaskar må kunne forutse planmessighet fra norsk side, og nå kan vi kanskje også bidra i den konfliktsituasjonen landet er inne i.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-08:
Jeg har selvsagt merket meg dette klare ønsket og klare føringer fra Stortingets side. Det er også et tema som har vært oppe i tidligere debatter i forbindelse med redegjørelser vi har hatt om utviklingspolitikken. Når det ikke har skjedd nok på det området til nå, skyldes det at det ikke er noen enkel sak å lage en budsjettstruktur som får dette til. Men med den klare føringen som er gitt her, skal vi selvsagt komme tilbake til Stortinget med forslag til hvordan vi kan forbedre budsjettstrukturen.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-08:
Ja, uten å skryte altfor mye – det blir aldri godt mottatt – vil jeg si at det er skjedd en betydelig kulturrevolusjon under den rød-grønne regjeringen på akkurat dette området ved konsekvent i alle sammenhenger å vektlegge at det er resultatene som må telle, og at resultater må måles. Så er det riktig at det ikke alltid er lett å måle resultater. Man kan f.eks. sannsynliggjøre at et land har fått la oss si 1 pst. høyere brutto nasjonalprodukt som følge av bistand, men det vil aldri være hevet over enhver tvil. Det er lett å måle resultater på prosjektnivå, på enkelttiltak, men vanskeligere å måle den samlede virkning på et lands utvikling. Vi har satt i gang Norad med vesentlig styrking av evalueringen. Det har kommet en rekke evalueringsrapporter – en samlet rapport om Zambia f.eks., og enkeltrapporter på viktige områder – for å styrke den vedvarende fokuseringen på at det er resultater, og resultater må måles.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-08:
Det jeg kan forsikre om, er det jeg sa om at vi skal utrede og se videre på hvordan det er mulig. Det har også finansministeren tidligere sagt at hun ønsker å gjøre. Hun har også lagt fram et konkret forslag – nå er dette hennes og ikke mitt formelle ansvar – om investeringsmekanisme for satsing på grønne tiltak og miljøvennlig industri. Så vil vi se på mulighetene for å gjøre tilsvarende opplegg for utviklingsland. Dette er også noe som verdensbanksjef Bob Zoellick har tatt til orde for, som er en viktig del av den internasjonale debatten, og som mange ser det som rimelig at Norge gjør. Det er den norske befolkningens pensjonspenger vi snakker om, noe vi bare kan håndtere med den aller største grad av seriøsitet og alvor. Vi må se på hvordan dette kan gjøres på en fornuftig måte, og så eventuelt komme tilbake til Stortinget etter det.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-08:
Ja, det var det.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2009-06-08:
Jeg tar ordet igjen fordi Morten Høglund utfordret meg til å svare på hva alternativet til Senterpartiet var til det jeg hadde kalt en kynisk handel med mat som de multinasjonale selskapene driver. Jeg er glad for at Høglund hører etter når jeg snakker. Jeg hadde håpet at han også hadde hørt resten av innlegget mitt, der jeg bl.a. sa at hvis vi skal redusere sulten, må verdens matpolitikk endres. Jeg sier at vi trenger en ny politikk på dette området i WTO. Utgangspunktet for denne nye politikken må være at hvert land har både rett og plikt til å brødfø egen befolkning i så stor grad de har mulighet for det. For å sikre dette må det lages handelsregler som skiller mellom matproduksjon for eksport og matproduksjon for å dekke et nasjonalt konsum.