Siri A. Meling (Høyre), 2012-12-18:
I denne stortingsperioden har vi ved flere anledninger debattert behovet for en helhetlig energimelding. Fremskrittspartiet har også tidligere fremmet forslag om en stortingsmelding om rikets energitilstand, og Høyre la høsten 2010 frem et representantforslag, Dokument 8:26 S for 2010–2011 om å få en stortingsmelding om en helhetlig energipolitikk, hvor energiforsyning, klimautfordringen og næringsutvikling ses i sammenheng. Olje- og energiministeren uttrykte den gang i brev til komiteen av 8. desember 2010 at en egen stortingsmelding om energipolitikk ikke var aktuelt på dette tidspunktet, men vi registrerte med tilfredshet at den samme olje- og energiministeren bare fem dager etterpå nedsatte det såkalte Energiutvalget, som skulle utrede nettopp disse temaene vi etterlyste. Høyre var fornøyd med dette grepet, og vi så frem til at regjeringen skulle legge frem en energimelding til debatt i Stortinget. Denne meldingen ble også varslet flere ganger, før disse planene ble parkert i forbindelse med fremleggelsen av statsbudsjettet for 2013, hvor Energiutredningen på en lettvint måte ble kvittert ut av den nåværende olje- og energiministeren. Dette mener Høyre var uheldig. Mange dyktige fagpersoner står bak Energiutredningen, og dette er et godt dokument, som burde vært utgangspunkt for en mer omfattende behandling. Hvorfor er en egen energimelding viktig – eller en stortingsmelding om rikets energitilstand? Jeg vil nevne to hovedårsaker: Norge er en energinasjon. Vi har store interesser, høy verdiskaping, mange arbeidsplasser og inntekter til det offentlige med basis i energiressursene våre. Dette er ikke et område som fortjener å bli behandlet stykkevis og delt, men som trenger langsiktige horisonter og visjoner om hvordan næringen skal utvikle seg videre. Energifeltet er i sterk endring. Våre nærmeste naboer i Europa har energipolitikk høyt oppe på agendaen og diskuterer allerede hva som skal være deres politikk frem mot 2050. I Norge lener regjeringspartiene og olje- og energiministeren seg tilbake og er tilfreds over egen politikk, og skryter av at de klarer å se helt frem til 2020. 2020 ligger åtte år frem i tid. Åtte år er lite i energipolitiske sammenhenger. Energipolitikk krever langsiktige tidshorisonter. Høyre er utålmodig etter å få debattere en helhetlig energipolitikk. Vi har stilt oss bak innføringen av elsertifikater, kanskje ikke så rart med tanke på at disse opprinnelig ble initiert av Bondevik II-regjeringen, men en helhetlig energimelding kunne lagt grunnlaget for en bedre forståelse av markedsbalansene. Vi får etter all sannsynlighet store kraftoverskudd i Norge og Norden frem mot 2020, bl.a. som følge av elsertifikatmarkedet. Hvordan skal vi benytte dette overskuddet? Hvordan dimensjonere kraftutvekslingen med utlandet for å ivareta denne situasjonen parallelt med å gripe mulighetsbildet en tettere integrasjon med Europa representerer? Høyre mener at regjeringen på mange måter går baklengs inn i fremtiden ved å redusere ambisjonsnivået på kapasitetsutvekslingen med kontinentet samtidig med å sende på høring et lovendringsforslag som vil utelukke private initiativ fra å bedre denne kapasiteten. Ifølge statssekretær Ane Hansdatter Kismuls debattinnlegg i Dagens Næringsliv nylig er regjeringen redd for at inntektene fra private kabler ikke skal kunne tilfalle fellesskapet og subsidiere sentralnettariffen. Jeg råder olje- og energiministeren til å studere høringsinnspillene som er kommet i denne saken, hvor det bl.a. vises til at staten gjennom reguleringer kan sørge for at en del av overskuddet kommer tilbake til denne type bruk – uavhengig av eierskap på kablene. I Dagens Næringsliv har også konsernsjefen i Agder Energi et innlegg som omtaler akkurat det samme. Olje- og energiministeren viser i sitt svarbrev til komiteen bl.a. til behandlingen av nettmeldingen. Ja, alle partier er enige om at vi bør forsterke sentralnettet som meldingen omhandlet, men igjen er det bare en del av problematikken som diskuteres. Meldingen omhandlet ikke de underliggende nettnivåene, som også står foran store investeringer fremover. Meldingen inneholdt ingen diskusjon om hvordan kostnadene ved de store nettinvesteringene fremover skal finansieres, dvs. om det er rimelig at dagens kostnadsfordeling legges til grunn, eller om vi bør se på endringer. Norsk kraftforedlende industri, som Norske Skog, Elkem og Hydro, varsler allerede at de forventer store økninger i tariffene. Det samme vil gjelde for husholdningene. Husholdningene blir mer energieffektive. Det vises bl.a. gjennom et noenlunde stabilt forbruksnivå gjennom mange år på tross av økning i antall innbyggere. Hvordan vil den enkelte strømkunde reagere når strømforbruket bare utgjør en liten andel av regningen i forhold til nettleien, som den enkelte ikke kan effektivisere seg bort fra på samme måte? Hva er regjeringens svar på behovet for prosjektstyring, prioritering og kostnadskontroll på de enorme investeringene fremover? Jo, bl.a. nedleggelse av Statnetts brukerråd, som ga industrien og kundene en mulighet for innsyn og påvirkning. I tillegg er svaret manglende vilje til å se på strukturen i eierskapet til de mange nettselskapene på underliggende spenningsnivå.