Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 1998-11-27:
Jeg har det siste året vært så heldig å få lov til å bivåne og se på nært hold det møysommelige arbeidet som OSSE utfører bl.a. på Balkan og i de post-sovjetiske statene, for å bygge opp demokratiske institusjoner og det sivile samfunn i land hvor det ikke finnes slike tradisjoner. I Bosnia har jeg vært vitne til hvordan OSSE har stått på for å skape et grunnlag for multietniske politiske partier, og jeg har vært imponert over utholdenheten og ståpåhumøret til de lokale OSSE-representantene for deres ukuelige optimisme og for den troen de har på det de jobber for. I sin redegjørelse sa utenriksministeren: «Politiske, økonomiske og humanitære tiltak for sivil gjenoppbygging må sys sammen til en helhet.» Jeg tror at dette er en viktig erkjennelse. Jeg tror også at det er nødvendig å se på samspillet og samarbeidet mellom de internasjonale organisasjonene som jobber med konfliktforebyggende arbeid i Europa, OSSE, FN-systemet og NATO, bare for å ha nevnt disse, som også flere har vært inne på i debatten. Utenrikskomiteen har i høst vært i Sentral-Asia og Kaukasus. I land som Usbekistan og Turkmenistan vil det være behov for et aktivt samarbeid mellom OSSE og UNDP, altså FNs utviklingsprogram, bl.a. med prosjekter for å styrke det parlamentariske arbeidet, forberede et flerpartisystem, bygge demokratiske institusjoner og sikre grunnleggende menneskerettigheter. Samtidig må OSSEs menneskelige dimensjon, slik utenriksministeren formulerte det, suppleres med humanitær bistand, bilateralt eller gjennom FN-systemet, og private organisasjoner. Dette for å sikre et minimum av sosiale standarder i et område der nedgangen i levestandarden nærmest er unik i moderne historie. Som utenriksministeren også understreket i sin redegjørelse, har OSSE påtatt seg en meklerrolle i konflikten mellom Aserbajdsjan og Armenia om Nagorno- Karabakh. Jeg kan der legge til at det humanitære aspektet med – litt avhengig av hvilke tall man legger til grunn – 800 000 flyktninger eller displaced persons, om man velger å kalle dem det, er særdeles viktig, for ikke å si prekært. Jeg er for øvrig svært tilfreds med at utenriksministeren understreker at det må utvikles en helhetlig strategi for håndtering av de utfordringene som OSSE står overfor i dette området, inkludert mulighetene for et økt norsk engasjement i Sentral-Asia og i Kaukasus. Jeg vil også få understreke det Blankenborg sa i sitt innlegg om at denne delen av OSSE skiller seg fra mange andre områder ved at stater utenfor OSSE har sterke interesser, og det gjelder selvfølgelig bl.a. Afghanistan og Iran. Noe av det mest interessante i utenriksministerens redegjørelse var understrekingen av den muligheten som formannskapet gir oss til å spille en sentral rolle i utformingen av den euroatlantiske sikkerhetsstrukturen. Her står naturligvis utvidelsene av NATO og EU østover sentralt. Det samme gjelder et fleksibelt konsept for integrerte fredsorganisasjoner. Men også Tyrkias rolle og utviklingen av landene i Kaukasus og Sentral-Asia vil måtte tas i betraktning når det euroatlantiske sikkerhetslandskapet skal videreutvikles i forhold til de enorme endringer som har funnet sted i den siste tiårsperioden. Jeg vil også nevne Europarådet, som har en viktig rolle å spille i denne prosessen, som også bl.a. representanten Frost Sterri understreket. Når utenriksministeren legger vekt på at OSSE må befestes som et verdifellesskap for hele Europa, er selvfølgelig det riktig – også at organisasjonens moralske autoritet i utformingen av den euroatlantiske sikkerhetsarkitekturen må styrkes. Vi må imidlertid likevel være bevisste på begrensningene, for ikke å si avgrensningene, når det gjelder det som OSSE kan få til. Jeg vil likevel ønske utenriksministeren lykke til med formannsskapet, og håper at Norge kan bidra til å styrke OSSE, både som aktør i regional konfliktløsing og som instrument for styrking av menneskerettigheter og den menneskelige dimensjon.