Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-06:
Hvis du er så heldig å gå på tur i skogen og kommer til et vann og ser en ulv som ser på deg, og du ser på den, har du opplevd naturens velsignelse. Vi har ingen arter å miste, men for mange her inne er det ikke så nøye når det gjelder ulven. Det er sågar et parti som vil utrydde ulven i norsk natur, angivelig fordi den ikke er norsk nok. Beklageligvis spiller flertallet her i salen videre på akkurat dette sporet. Jeg kan ikke stemme for det som vedtas her i dag, fordi jeg mener at det øker risikoen for å svekke en allerede kritisk truet art i norsk natur. Jeg skulle likt å se noen av de andre folkene som sitter her i stortingssalen i dag, foreslå at vi skulle slå oss til ro og være fornøyd med tre ynglinger i noen som helst av de andre artene som er kritisk truet – som er betydelig truet. Om vi f.eks. skulle hatt tre kull norsk lundefugl, ville representantene synes at det var en god idé, og at vi da hadde tatt vare på arten på en tilstrekkelig god måte? Hva med tre kull lomvi i året, eller tre ynglinger fjellrev – en suksess? Nei, ingen ville synes det om noen annen art her i Norge. Det setter det hele i et perspektiv, sånn at alle kan se hvor absurd den forestillingen og de konklusjonene vi lander på i dag, er. Det er ingen her – heldigvis – som påstår at det som blir vedtatt her i dag, fører til en levedyktig ulvebestand i Norge. Jeg mener at de brede rundene vi hadde i forkant, med gode høringer og enda bredere seminarer arrangert av en bredt sammensatt naturverngruppe her på Stortinget, viste det veldig tydelig. Det viser at den norsk-svenske ulvestammen ikke er levedyktig uten tilførsel av friskt blod utenfra med hyppige mellomrom. Men det helt spesielle i denne saken er at flertallet hevder at Norge tar en rimelig andel av ansvaret for den norsk-svenske ulvestammen med det som vedtas her i dag. Med all respekt – det kan bare nordmenn som tror de er verdensmestre i miljø, tro. De har i hvert fall ikke snakket med svenskene, som er de som faktisk tar ansvar for den norsk-svenske ulvestammen. Vi i SV og vi i ulveopposisjonen har ment at vi burde ha minst seks helnorske ynglinger, og vi burde ha åtte–tolv familiegrupper. Det ville nærme seg det å ta ansvar, et rimelig norsk ansvar. Det ville gjort at vi ville nærmet oss omtrent en tredjedel av ansvaret for ulvestammen, og det ville gjort at vi hadde sagt at dagens nivå på ulv i norsk natur skulle vi ta vare på videre framover. Istedenfor har regjeringspartiene slått seg sammen med Kristelig Folkeparti og Arbeiderpartiet og gått inn for en drastisk felling av ulv i norsk natur. Jeg tror at flertallet forregner seg når det gjelder hva dette vil føre til av oppstandelse, men det får vi komme tilbake til. Vi innfører altså lokal forvaltning i mye større grad enn tidligere når det gjelder ulv. Jeg vil spørre statsråden om hva han tror dette vil føre til. I de diskusjonene vi har hatt i forbindelse med innstillingen, er det ingen tvil om at det å innføre et spenn sånn som man gjør nå, gjør at sånne som meg, som også hører og har erfaring fra å høre om hva den lokale forvaltningen vil kunne føre til, og hører de debattene som går i rovviltnemndene, er bekymret for at dette kommer til å føre til at man legger seg i det nedre spennet som nå blir vedtatt, og kommer til å ligge akkurat der. Men er det det som er statsrådens intensjon? Når man nå lager et spenn, vil han være fornøyd med at alle legger seg i den nedre delen av spennet over tid, eller mener han at vi burde ligge midt i eller i den øvre delen av spennet? Og hvordan vil forvaltningen – han vil komme til å være i dialog med Miljødirektoratet – komme til å være knyttet til akkurat dette? For det er jo ikke noen tvil om at statsråden selv tidligere har grepet direkte inn i Miljødirektoratets behandling av dette. Det vil også være behov for et klart og tydelig politisk signal fra utøvende makt til Miljødirektoratet om hvordan et sånt spenn skal fortolkes. Jeg forventer at statsråden vil redegjøre for det i sitt innlegg. Det mest spesielle er det faktum at stortingsflertallet nå synes det er greit å legge seg på et ynglingnivå som det er tvilsomt om er i tråd med våre internasjonale forpliktelser. Jeg vil rose statsråden for å være forbilledlig klar og si at det stortingsflertallet nå vedtar, er det tvilsomt om er i tråd med våre internasjonale forpliktelser etter Bern-konvensjonen. Jeg merker meg også at utkastet fra regjeringen anså man ville være i tråd med Bern-konvensjonen, men at en svekkelse av det nivået ville det være tvilsomt om var i tråd med Bern-konvensjonen. Jeg synes at stortingsflertallet i dag skjemmer Norge ut når de velger å stemme for og aksepterer at det er tvilsomt om vi forholder oss til de internasjonale forpliktelsene vi har inngått. Jeg synes at Norge, som er et rikt land med en god forvaltningskultur, burde være tydelig på at vi skal i hvert fall ivareta våre internasjonale forpliktelser. Til spørsmålet om ulvesone er det sånn at ulven slår seg ned der det er gode forhold for å slå seg ned. Jeg synes regjeringen gjorde en god jobb med å gå gjennom det materialet og de erfaringene man hadde, da man foreslo å utvide området for ulvesonen nordover. Men jeg merket meg samtidig at vi i høringsprosessen fikk høre bekymringer for at dette kunne gå ut over tamrein i de sørsamiske områdene. Vi i ulveopposisjonen understreker klart at det ikke er snakk om å si ja til ulv i de tamreinområdene, men vi merker oss bekymringen over at ulven ville tillates å komme nærmere – selv om den allerede i dag i stor grad er der – og vi ga derfor beskjed til regjeringen i våre merknader og våre forslag om at når vi sa ja til å utvide ulvesonen i tråd med det regjeringen foreslo, mente vi også at regjeringen burde vurdere om man skulle senke terskelen for å ta ut ulv som kunne utgjøre en skadetrussel overfor tamrein, fordi det er behov for å sikre at tamreindriften blir ivaretatt. Det mener jeg at vi har internasjonale forpliktelser til, og jeg mener det uansett er riktig. I utgangspunktet ønsker vi fra SVs side å gå for en utvidelse av ulvesonen både nordover, som jeg har nevnt, vestover og sørover. Vi mener den er for liten, den burde vært større. Vi ønsket også i forbindelse med behandlingen av dette at en større del av Nordmarka skulle vært inne, men vi har valgt å stå sammen om det som var regjeringens forslag, og jeg håper statsråden merker seg at det i hvert fall er noen som står opp for regjeringens forslag, når regjeringspartiene ikke selv gjør det. Jeg tror stortingsflertallets politikk vil føre til mer konflikt. Det blir reist en ny diskusjon om genetikken, selv om jeg mener dette er godt utredet og godt drøftet i meldingen. Fra flertallets side er det flere som argumenterer for en jaktperiode der man risikerer å skyte i stykker flokker, sånn at ulven i mindre grad blir i stand til å ta storvilt og i større grad vil komme til å gå på sau. Det er ikke, etter min oppfatning, i tilstrekkelig grad gjort de forsøkene med tapsordningene som jeg mener er nødvendige, der vi kunne ha forsøkt risikobaserte tilskudd i mye større grad for å sørge for å gi incentiver til å ta vare på dyr på beite istedenfor bare å få erstatning når tapene er der. Jeg mener også at vi i mye større grad burde gitt støtte til kommuner der man har ulverevir. Vi legger inn betydelige penger til dette i vårt forslag til revidert budsjett, fordi vi mener at det vil kunne være med på å bidra til å dempe konflikter og forebygge ulvetap. Jeg reagerer på at det framstilles som om vi valgte å stå utenfor det som kunne vært et rovdyrforlik. Jeg satt selv og var med på å forhandle ganske lenge, akkurat sånn som Ola Elvestuen beskrev, men jeg opplevde at det var flertallspartiene her som valgte å forlate et forlik og istedenfor gå for en innstramming som jeg mener er gal, og som jeg er lei meg for at stortingsflertallet gjør. Vi mente at det som var dårligere enn dagens situasjon og dårligere enn regjeringens forslag, ikke var greit, og mener i realiteten at det var vi i ulveopposisjonen som ble kastet ut. Jeg har aldri sett ulv i virkeligheten, og med dette flertallet synker sjansene for at jeg skal gjøre det. Det opplever jeg som et tap.