trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erna Solberg (Høyre), 2000-06-15:
Replikkordskiftet så langt har båret preg av mange generelle problemstillinger. Jeg har lyst til å gå helt konkret til verks i forhold til to forslag som ligger i innstillingen som er av rimelig stor betydning, og som jeg har vært forbauset over at Fremskrittspartiet ikke er med på. Det ene er forslag nr. 6, hvor Høyre har fått med seg Kristelig Folkeparti og Senterpartiet, om å se på en annen inntektsutjevning enn den vi har i dag, en utjevning som gradvis avtar når inntektene når 100 pst. av gjennomsnittet. Jeg vet at Fremskrittspartiet i utgangspunktet ønsker enda mindre inntektsutjevning, men jeg har vært forbauset over at Fremskrittspartiet ikke vil bidra til flertall i innstillingen for dette. Det er et utredningsforslag og kanskje noe som burde vært «second best» for Fremskrittspartiet. Jeg håper at det rett og slett skyldes at man ikke har tenkt nøye gjennom dette, og kanskje kan man revurdere standpunktet i løpet av debatten. Dette tilsvarer det ønsket som er kommet fra representanter for de 22 kommunene som har vært samlet i Kristiansand, som representerer nesten 50 pst. av befolkningsgrunnlaget, og som ønsker en inntektsutjevning som gir større incentiver både til næringsutvikling, som Fremskrittspartiet har vært helt enig med Høyre i har vært viktig, og i forhold til skatteinnkreving. Derfor synes jeg det er så ulogisk at Fremskrittspartiet ikke er med, og de kan altså avgjøre at det blir et flertall for dette senere i dag hvis de nå velger å være med. Det andre forslaget som jeg også er litt skuffet over at man ikke er med på, er forslag nr. 21, fra Høyre, som igjen er et forslag som det ut fra retorikken ville vært naturlig at Fremskrittspartiet var med på. Det er et forslag som gjelder utarbeiding av et faglig grunnlag for innarbeiding og videreutvikling av kriterier for rus/sosiale forhold for både kommuner og fylkeskommuner. Dette er spørsmål byene har tatt opp. Byene ønsker å få legitimerte endringer fordi de har spesielle sosiale forhold i byene som de i større grad mener det bør tas hensyn til i inntektssystemet. Det er helt i kjernen av det Oslo argumenterer for, men det gjelder også for de andre byene. Ut fra de signalene Fremskrittspartiet har gitt tidligere, synes jeg det er litt ulogisk at partiet ikke er med på dette, og jeg ville ønske at man vurderte dette på nytt igjen i dag.
Erna Solberg (Høyre), 2000-06-15:
Hvis man tar merknader ut av den sammenhengen de står i, vil man selvfølgelig kunne lese høyt fra alle partiers merknader og oppfatte dem som inkonsekvente. Den første merknaden representanten Gaundal leste opp, er en kommentarmerknad til flertallets merknad knyttet til hva disse samtalene mellom Regjeringen og KS skal dreie seg om, hvor vi har understreket at de som faktisk foretar prioriteringene, enten må være denne sal eller kommunestyrene. Det er ikke i forhandlingene mellom KS og Regjeringen det skal foretas politiske prioriteringer mellom kommuner eller andre. Det har altså ingen ting å gjøre med forholdet mellom hva som skal fordeles av Stortinget, og hva som fordeles i kommunestyret. Vi ønsker at vi skal ha minst mulig føringer fra Stortinget på videre oppfølging av de områdene hvor det ikke er spesielle tiltak. Men når det gjelder selve handlingsplanen, som er den aktuelle debatten, er det jo et problem at vi må ta konsekvensen av at vi har laget en handlingsplan. Og det er det vi på mange måter gjør. Når vi først har begynt å prioritere og trekke frem spesielle områder, som vi har gjort med eldreomsorgsplanen, er vi nødt til å fullføre det. Jeg synes egentlig at f.eks. Regjeringens holdning til 24 400 som et religiøst tall er relativt naivt. For man vet at konsekvensene av å innføre øremerkede ordninger er at flere hiver seg på dem. Det er et av systemproblemene med en øremerket ordning at flere kommer til å melde seg på enn dem man hadde i henhold til behovsanalyser – spesielt de kommunene som hadde litt bedre råd og som kanskje ikke hadde de største problemene innenfor eldreomsorgen. Det er den biten som går på eldreomsorgspakken. Jeg tror altså at høstens behandling kommer til å medføre et høyere antall. Jeg tror jeg kan si det allerede i dag. Det kommer til å bli en konklusjon på et høyere antall til høsten. Men hvor det blir, og hvor mye det er, må man gå gjennom i Stortinget og se på hva som er det reelle. Og så må vi begynne å stille de faglige kravene knyttet til det. Jeg synes ikke at jeg som stortingsrepresentant skal overprøve et kommunestyre som måtte velge f.eks. å sende noen av de eldre til Syden. Det må de få lov til å gjøre. Jeg synes det viktigste er at det er enkeltindividene man da prioriterer for, og ikke bare politikernes ønske om å markere noe.
Erna Solberg (Høyre), 2000-06-15:
På det siste spørsmålet skal jeg svare ja. Det er slik at de praktiske konsekvensene er at Regjeringen ikke har Stortingets støtte til å praktisere noen kvoter før Stortinget har fått behandlet denne handlingsplanen. Og det går klart frem når vi sier at de som har planer som er faglig holdbare, skal få dem godkjent. Jeg skjønner hvorfor man har laget kvotene, jeg skjønner bare ikke hvorfor man ikke har sørget for å få dette til diskusjon, siden det er et så sterkt inngrep i forhold til Stortinget, f.eks. i kommuneøkonomiproposisjonen. Nå ligger alt i handlingsplanen, og da må det behandles på det tidspunktet. Men Regjeringen har ikke noe flertall for å praktisere noen kvoter. I praksis må det bety at Regjeringen – hvis de ikke tar kontakt med fylkesmennene og sier at innholdet i brevet ikke lenger gjelder – vil ha et problem i forhold til et stortingsflertall, hvis det skulle være konsekvensen. Når vi har fjernet en del av den merknaden som opprinnelig var, som altså alle har vært med på å fjerne, det er ingen som har ønsket å opprettholde den av flertallet i komiteen, har det vært ut fra et ønske fra regjeringspartiet om at man ikke skulle instruere så klart – de hadde tatt meldingen, slik jeg oppfattet det, for lengst. Når det gjelder spørsmålet om hva vi har fått Arbeiderpartiet med på eller hvor vi står sammen, var vi på noen områder faktisk bare enig i utgangspunktet med Arbeiderpartiet. Vi var enige om et nivå på frie inntekter på 1,5–2 milliarder kr. Det var ikke noe behov for oss å diskutere oss sammen, når vi i utgangspunktet mente at Regjeringen hadde truffet noenlunde med hvor det skulle ligge. Så kan man si at det betyr at vi står sammen. Vel, det er greit det, vi kan stå sammen om enten det Høyre mener eller det Regjeringen mener. På noen punkt har vi sørget for at kommunene får et klart svar nå, istedenfor at vi skulle bidra til – fordi vi hadde en annen type innretning som vi visste vi ikke kom til å få flertall på – å lage et politisk spill frem til budsjettet til høsten. Vi har sørget for at det ikke blir et slikt politisk spill, og vi har samtidig sørget for at vi har et klart flertall for at tapskompensasjonen skal gå ned, og et par andre områder som jeg gjerne kommer tilbake til senere, men det var mange ting å ta opp.
Erna Solberg (Høyre), 2000-06-15:
Vi står sammen med SV om et ønske om å gjøre noe med rekrutteringen av lærere, og vi står sammen med SV om en klar prioritering av skole og skolepolitikk. Men så har jeg lyst til å si at vi står milevis fra hverandre når det gjelder innholdet i skolepolitikken på veldig, veldig mange områder. Det er klart at vi står for en diametralt forskjellig oppfatning av hva som skal til for å gjøre skolen til det vi ønsker at den skal bli, nemlig et grunnlag for å skape kunnskap, skape selvstendige individer og skape mennesker som i fremtiden også kan bidra til både verdiskaping og å sikre en god offentlig sektor i Norge. Der er veivalgene våre ulike, og det er klart at mye av vår skolepolitikk dreier seg om innhold, mens jeg synes mye av SVs politikk dreier seg om fysiske omgivelser. Vi synes at innholdet her er ganske viktig, og det er grunnen til at vi er så opptatt av lærerne. Lærerne er faktisk den viktigste biten av innholdet i skolen, fordi vi vet at forskjellen på hva en elev lærer i løpet av de årene han går på skolen, og hvordan en elev trives på skolen, i veldig stor grad er avhengig av lærerens kompetanse og kunnskap, men også de menneskelige kvalifikasjonene læreren har. Så til spørsmålet om helse og omsorg. Situasjonen er slik at på lærersiden er det staten som forhandler, foreløpig. Det har gjort at det er lettere for oss å si noe om lønnsbiten der, fordi det er staten som har hatt forhandlingsbiten. Men det er klart at når vi prioriterer noe, betyr det at vi må prioritere ned noe annet. Det har ført til at det har vært andre arbeidstakergrupper i det offentlige vi ikke har gitt denne klare prioriteten til. Men vi har på den andre siden også bidratt gjennom budsjettet, f.eks. i revidert nasjonalbudsjett, til en kraftig satsing på helse. En av grunnene til at vi er med på å prioritere mer midler til fylkeskommunene enn til primærkommunene i det opplegget vi er enige med Regjeringen om, er faktisk at vi ser at fylkeskommunene må være i stand til å ta på seg ansvaret for å drive helsesektoren sin skikkelig. Det er et prioritert område for Høyre det også.
Erna Solberg (Høyre), 2000-06-15:
Jeg er glad for at vi har en statsråd som retter seg etter det Stortinget har sagt. Men jeg synes også vi burde hatt en statsråd som var en politiker, og ikke en byråkrat som jeg synes de svarene statsråden har gitt så langt i denne runden, tyder på. Det er nemlig slik at hvis man mener at sykehusutstyr skal brukes mer, må man se på hva som skal til for at man eventuelt kan foreta denne oppdateringen. Det gjorde vi. Derfor styrket vi også i revidert nasjonalbudsjett de frie inntektene til fylkeskommunene noe, både for å klare egenandelen ved økt sykehusaktivitet og i forhold til kjøp av sykehusutstyr. Det betyr at hvis man har et ønske, må man endre andre rammebetingelser – ikke bare finne ut at ingen kommer til å søke på disse pengene. Jeg har ikke tro på at ikke mer av de pengene kommer til å bli brukt. Og ikke minst burde man gjøre det når man i innstillingen foreslår at man skal utsette det med to år. Det betyr at det skal utsettes for neste år. Der er det faktisk et flertall som ønsker å gi fylkeskommunene mer frie inntekter som gjør at de kan betale en del av egenandelen sin da. Det er den ene biten. Den andre biten: Det samme gjelder i og for seg også for eldreomsorgsreformen. Jeg kan se én grunn til at det skulle være kvoter, men da burde de vært innført da Stortinget behandlet eldreomsorgsplanen – den gangen den var foreslått. Men å endre spillereglene nå medfører altså en kolossal forvirring for kommunene og en veldig vanskelig situasjon. Vi har på en måte lagt ett sett med rammebetingelser, kommunene har tilpasset seg det, og så kommer mange som har gode planer og får beskjed om at de ikke får det. Det ulogiske i denne måten å gjøre det på er faktisk at de som egentlig hadde ferdige prosjekter, de som ikke trengte et øremerket tilskudd for å få til mer eldreomsorg, har fått pengene. De hadde jo planene – de fikk bare plutselig ekstra finansiering fra staten for planer de allerede hadde hatt. Derfor tror jeg vi må innse at vi må diskutere oss gjennom på hvilke premisser eventuelle rammer skal legges, og hvor store rammene skal være. Jeg tror bare vi må innse at når vi innfører øremerkede tilskudd, tvinger det sannsynligvis frem større dekning enn det opprinnelige behovet man hadde satt, for det er et av feilproblemene knyttet til effektivitetsproblemene ved øremerkede midler.
Erna Solberg (Høyre), 2000-06-15:
Jeg må si at jeg ble litt i stuss over det siste innlegget. Representanten Kristoffersens oppfatning av hvem som har foretatt endringer, må være helt riv ruskende gal. Det er Regjeringen som har gjort endringer i spillereglene for kommunenes søknadsprosess før saken er behandlet i Stortinget, og det er Regjeringen som har skapt forvirring ute blant kommunene om de kommer til å få godkjent de prosjektene de har. Hvis det er sånn som representanten Kristoffersen nå sier, at det er stor sannsynlighet for at det ikke blir noe særlig mer enn 24 400 når planene endelig er ferdigbehandlet, skjønner jeg egentlig ikke hvorfor de har gjort det. Forutsetningen er nå at det skal bli 36 000, og at det kommer til å koste flere milliarder i framtiden. Men det får vi ta opp når denne saken kommer til behandling til høsten. Jeg er glad for at denne debatten på mange måter har avmystifisert Høyre som samarbeidspartner i kommuneøkonomien. På en del områder er vi nå enige med Arbeiderpartiet, og vi har en statsråd som med entusiasme har snakket om hvor mye bedre fordelingspolitikken mellom kommunene kommer til å bli ved å gjøre endringer, f.eks. i forhold til tapskompensasjonsordningen og på en del andre områder, som Høyre en rekke år har fremmet forslag om og ikke fått tilslutning til. Det er vi glad for. Det betyr at Arbeiderpartiet etter hvert har innsett at den fordelingen som Høyre har gått inn for med hensyn til kommuneopplegget, faktisk har vært en positivt bedre fordeling enn det Arbeiderpartiet har gått inn for. I tillegg vil jeg minne sentrumspartiene om at det å la Høyre stå som et spøkelse overfor Arbeiderpartiet, smaker litt dårlig, når man minnes det Morten Lund, som Senterpartiets talsmann, sa høsten 1998 etter forliket med sentrumspartiene, nemlig at man ved forliket med Fremskrittspartiet og Høyre reelt sett hadde fått et bedre opplegg for kommunene på grunn av det som skjedde med hensyn til reduserte skatter og avgifter. Handlefriheten i kommunene ble større. Jeg er glad for at vi ikke lenger blir sett på som det store, stygge spøkelset i denne sammenhengen. Kommuneøkonomien ville etter vår mening vært bedre med Høyres opplegg og innretning. Jeg har også lyst til å si at Kjell Magne Bondevik sa noe som var feil i sitt innlegg. Sentrumspartiene foreslo ikke å innføre et spesielt storbytilskudd. De har skrevet om det i merknadene sine, og jeg oppfordrer dem igjen til å se nærmere på forslag nr. 21, som i praksis vil ha den samme konsekvens. Så har jeg lyst til å komme inn på den konkrete saken som Einar Steensnæs tok opp, nemlig spørsmålet knyttet til Ølen kommune. Jeg syns at denne saken bør legges frem for Stortinget, og det syns Høyre som parti også. Dette er en sak hvor de i folkeavstemning har sagt at de ønsker å tilhøre et annet fylke. Det bør vi respektere. Hvis det er slik at statsråden mener at det må tilleggsutredninger til, oppfordrer jeg statsråden til å foreta de tilleggsutredningene, men at man kommer med saken til Stortinget i løpet av neste stortingssesjon.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-06-15:
Representanten Lund sa han ikkje skulle fortelje ei røvarhistorie, men det var jo nettopp det han gjorde. Nok ein gong prøver han å framstille det som at vi seier at dei offentleg tilsette ikkje duger. Det har vi aldri sagt. Det vi i Framstegspartiet ønskjer, er at kvar enkelt person som bur i dette landet, uavhengig av tjukkleiken på lommeboka, skal få det same tilbodet, utan omsyn til kor i landet dei bur, utan omsyn til kommunal økonomi og utan omsyn til kommunal prioritering når det gjeld basistenestene innafor helse, omsorg og utdanning. Vi har aldri sagt at dei offentleg tilsette ikkje duger. Det vi har sagt, det er at vi ønskjer å få mest mogleg ut av dei kronene vi sprøytar inn i det offentlege rommet. Og då seier vi: Lat det bli konkurranse mellom offentlege produsentar og private produsentar! Men det er klart at dersom det blir nokre private produsentar, kvar skal dei hente arbeidstakarane sine frå? Jo, dei må kanskje hente dei frå det offentlege, og dermed er det eit signal om at dei er fullt ut dugande. Det er klårt at dei som jobbar i det offentlege, er dugande, men kanskje vi bør ha nokre incitament til at vi endå gjer vårt beste. Det burde vi kanskje alle ha. I så måte vil eg sitere min gamle ped.-lærar på lærarskulen. Han sa: Den dagen de blir nøgde med dykk sjølve som lærarar, skal de skrive avskjedssøknaden dykkar. Det burde kanskje gjelde oss politikarar også. Den dagen vi er nøgde med oss sjølve, bør vi slutte som politikarar. Vi må heile tida arbeide hardt mot det beste, nemleg å gjere kvardagen best mogleg for våre medmenneske.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-06-15:
Eg ventar ikkje at det avgiftskåte Kristeleg Folkeparti skal skjøne så mykje av eit nytt system når ein har grave seg ned i eit gammalt system. Eg har heller ikkje sagt at ein skal straffe dårlege kommunar. Eg har sagt at ein ikkje skal straffe kommunar som verkeleg gjer noko sjølve for å skape eigne inntekter. Men ein er ikkje nøydd til å straffe dårleg styrte kommunar for det. Ein treng berre ikkje premiere dei, slik som systemet er i dag, nemleg at ein tek frå dei som kanskje gjer noko sjølve, jf. då Kristeleg Folkeparti m.a. tok frå kommunane selskapsskatten og la den inn i fordelingspotten. Det er eitt system. Når ein stykkprisfinansierer helse, omsorg og utdanning gjennom eit statleg finansiert ansvar, har det ingenting med kommunal økonomi å gjere når vårt system kjem inn. Dermed kan vi ta vekk regionaltilskotet, og vi kan ta vekk Nord-Norge-tilskotet og la det gå inn i den potten som skal dekkje opp stykkprisfinansieringa med statleg økonomisk ansvar for helse, omsorg og utdanning. Det er mogleg at eg må bruke litt meir tid enn eit replikkordskifte for å få representantane frå Kristelig Folkeparti til å forstå det, men eg skal ta meg den tida. Eg reknar med at eg får tid til å gjere det utover kvelden.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-06-15:
No skal ein kanskje ikkje føregripe stemmegivinga seinare i dag, men det er klart at Framstegspartiet – sjølv om vi ikkje er forslagsstillar eller medforslagsstillar – vurderer alle forslaga opp mot korleis vi skal stemme når vi skal votere ein gong ut på natta. I så måte skal eg love at eg ikkje skal overtyde representanten Østberg frå talarstolen, men at eg skal ta det ved andre høve. Eg vil seie at det er ein del av det som ligg i forslaga og premissane, som har gjort at vi ikkje har vilja vere forslagsstillar, men vi vurderer fortløpande korleis vi skal gi vår stemme til dei enkelte forslaga når vi kjem fram til voteringa ut på natta ein gong.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-06-15:
Eg har berre halde meg til det dokumentet eg har her, og der står det ei lita setning. Eg var dessverre ikkje med på avgivingsmøtet, og eg har ikkje fått nokon beskjed om at den er stroken i det dokumentet eg har lese og førebudd meg på.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-06-15:
Det blei visst litt om Nord-Noreg igjen, og eg må berre få replisere til Kristeleg Folkeparti. Representanten forstod ikkje korleis vi kan ta vekk Nord-Noreg-tilskotet og likevel ha folk i Nord-Noreg. Jau – Framstegspartiet vil, i motsetning til Kristeleg Folkeparti, som ønskjer å skattlegge folket til «the bitter end», la verdiskapinga bli verande der den blir skapt, og då treng vi ikkje noko Nord-Noreg-tilskot, då treng vi ikkje regionaltilskot heller, og då treng vi ikkje avgiftskåte politikarar som skal dra skattar og avgifter inn, for så å sitte i denne salen å fordele dette ut igjen nærmast etter eige skjøn. Så tilbake til det avgiftskåte partiet Kristeleg Folkeparti, som Ivar Østberg tilhøyrer. Han vil no forsterke kommunanes høve til å krevje inn eigedomsskatt, pålegge spesielt kanskje den eldre generasjonen større skattebyrde. Folk som har bygd hus, som no bur i område som kanskje blir høgt verdsette, som sit med minstepensjon, skal betale ein ny skatt på pengar som dei har betalt skatt på før, nemleg sparepengane sine, som dei kanskje har spart ved å gje avkall på ferie for å betale ned hus og heim og skaffe seg ein bustad til sin alderdom. Kristeleg Folkeparti vil altså pålegge kommunane å gripe fatt i endå meir pengar frå desse menneska, for vi veit alle at dei som sit med dei største eigedomane, dei klarer alltids å kome seg unna.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-06-15:
Eg har lyst til å gripe fatt i denne fylkeskommunedebatten. Av og til har eg lyst til å stole på statsministeren. Når det gjeld offentlege utgifter, har eg aldri trudd at statsministeren overdriv. Han ønskjer nok å legge seg på eit lågast mogleg nivå, for Arbeidarpartiet ønskjer jo ein sterk offentleg stat. Men statsministeren seier at det kostar 3 milliardar norske kroner kvart år å administrere fylkeskommunen – unnateke administrasjon av sjukehus, unnateke administrasjon av dei vidaregåande skulane. Vi veit også at 80 pst. av fylkeskommunanes budsjett går til vidaregåande skular og sjukehusa, inklusiv psykiatrien. Då synest eg det er spennande at Venstre, og spesielt formannen, leiaren, har ymta om at no vil han gå inn for å legge ned fylkeskommunen som ei politisk og administrativ eining. Det kunne ha vore interessant å få høyre nestleiaren i Venstres syn i så måte, ut frå det perspektivet at ho stod på talarstolen her og sa at det var ho som fylkespolitikar og kommunepolitikar i Møre og Romsdal som på ein måte måtte ta imot det dårlege. Her har ein ein enkel måte å spare 3 milliardar kr på, som kan førast tilbake til kommunesektoren innafor primærkommunen. Det ville undre meg mykje om ikkje nestleiaren var samd med leiaren, men det kunne vi kanskje få eit svar på.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-06-15:
Med erfaring frå ein av debattane i går, der det var frykteleg vanskeleg å få statsrådane til å svare på spørsmål: I og med at vi òg i denne debatten har to statsrådar, kan det hende same spørsmålet går til begge to. Den 19. mai 2000 sende sosialministeren ut eit brev der fylkesmenn blei bedne om kvotering eller fordeling – ein kan kalle det kva ein vil. I alle tilfelle galdt det tydelegvis ei reversering av eldreomsorgspakka. Etter ein førespurnad til den same statsråden frå stortingsrepresentant Harald Nesvik om ein var villig til å trekke tilbake dette brevet, svara statsråden i eit brev av 7. juni 2000 nei til dette – midt i sluttfasen av handsaminga av kommuneøkonomiproposisjonen. Her burde Regjeringa vite at det var fleirtal for eit forslag som ikkje kan tolkast på annanmåte enn at ein bed Regjeringa trekkje tilbake brevet. Men vi skriv det ikkje implisitt, det er riktig. – Eg er blitt gjort merksam på at eg kanskje tok litt feil i stad, då eg siterte, og det vil eg seie meg lei for. Men då eg siterte, var eg ikkje klår over kva som var på gang. Det forundrar meg at det er så liten kommunikasjon mellom kommunalministeren og sosialministeren – så overgripande mellom departementa som dette vitterleg er. Ein kunne i alle fall i svarbrevet til Nesvik seie at ein avventa komiteen si handsaming. Men statsråden sa altså nei. Betyr det at Regjeringa ikkje tek omsyn til stortingsfleirtalet?
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-06-15:
Eg er litt forundra over representanten Asmund Kristoffersen si tolking av det som har skjedd, vel vitande om at statsråden har skrive eit brev til fylkesmennene. Og hadde ikkje statsråden skrive det brevet til fylkesmennene, der statsråden ber om ei kvotering, hadde heller ikkje denne merknaden og dette forslaget til vedtak, vore aktuelt. Så eg forstår ikkje dette i det heile. Men det som er litt interessant, er at vi etter to dagar klarte å få statsråden til å forstå. Vi håper at det i neste omgang ikkje er nødvendig å bruke to dagar på å få sosialministeren til å forstå alvoret i det som faktisk fleirtalet i kommunalkomiteen står bak. Det er også verdt å legge merke til at ein statsråd, i dette tilfellet sosialministeren, ikkje veit kva som er grunngjevinga for at Regjeringa foreslår å redusere midlane til innkjøp av nytt sjukehusutstyr. Det einaste ho svarte, var at om pengane stod der, hadde dei blitt ståande der ubrukte. Det er veldig enkelt å ordne på det. Om ein verkeleg ønskjer nytt sjukehusutstyr som skal kunne brukast til å behandle pasientar, er det berre eit enkelt grep som skal til, nemleg å fjerne eigendelen til fylkeskommunen. Det er ikkje verre. Då hadde nemleg sjukehusa kunna kjøpe det utstyret som dei meiner er nødvendig, og skifta ut det gamle utstyret som står der og ikkje kan brukast, i alle fall ikkje til å behandle pasientar med. Så her er det berre spørsmål om politisk vilje til å ta tak i det. Og når ein då også veit at sannsynlegvis 99 pst. av desse pengane ville bli brukt i utlandet, vil det ikkje ha nokon som helst innverknad på norsk økonomi, og heller ikkje på renta. Sentralbanksjefen sa jo i januar at dersom ein ikkje begynner med skatte- og avgiftslettar i dette landet, og dersom ein ikkje får redusert prisstiginga, ja, då må renta hevast. Vi såg resultatet av det i går. Det kunne ha vore interessant å gjere ein visitt til Arnesen og Nord-Noreg-tilskotet, men det skal eg heller kome tilbake til ein annan gong. Eg vil berre stille eit spørsmål til statsråden, sidan Steensnæs tok opp dette med kommunesamanslåing. Eg støttar Steensnæs der, og eg synest det er riktig som Erna Solberg seier, at vi bør få den saka til Stortinget. Men då kunne det også ha vore interessant å få vite når statsråden har tenkt å avgjere saka om Åram krins i Vanylven kommune.
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Jeg skal forsøke ikke å komme med en røverhistorie, selv om Lodve Solholm påstår at det som vi i Arbeiderpartiet refererer til i programmet til Fremskrittspartiet, er en røverhistorie. I et samfunn hvor den private rikdommen blomstrer ved siden av den offentlige fattigdom, og hvor individualismen og grådigheten får stadig større fotfeste, er det en stor utfordring å vinne gehør for en solidarisk politikk. Arbeiderpartiet mener at en satsing på offentlig ansatte vil sikre en velfungerende og effektiv kommunal sektor. Gjennom konkurranseutsetting og satsing på private løsninger – og gjennom den replikken vi nettopp hørte fra Fremskrittspartiet – signaliserer Fremskrittspartiet at arbeidstakerne i kommunene ikke duger. Fremskrittspartiet viser at de ikke har visjoner om hvordan offentlig sektor skal utvikles og drives. Å omstille kommunesektoren, som har et sted mellom 600 000 og 700 000 ansatte, er en kjempeutfordring, men langt fra umulig. Vi må bare sørge for at det finnes både oppgaver og ansatte å ta med i prosessen. Mitt spørsmål til Fremskrittspartiet blir: Hva vil de gjøre med rekrutteringen til kommunene, spesielt innenfor pleie- og omsorgsyrkene, uten det ensidige, evige maset om privatisering?
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Jeg er faktisk enig med representanten Karin Andersen i at vi må forsøke å få til et samarbeid med sentrum og SV når det gjelder spørsmålet om kommuneøkonomien i Norge. Men samtidig er det dessverre nødvendig å ha et flertall. SV vil aldri være med på noe flertall, fordi de ikke får igjennom det de ønsker. Da er vi like langt. Karin Andersen sier at hun vil øke de frie inntektene med 4 milliarder kr, og hun er alene om det. Vi er alle enige om at vi kanskje burde ha litt høyere frie inntekter, men et eller annet sted må det settes et tak, og da er SV aldri med, og derfor blir det ikke noe samarbeid med SV. Det er ikke det at vi ikke ønsker det, men samarbeid er å gi og ta. Det samme gjelder ressurskrevende brukere. Det var faktisk på et initiativ fra Arbeiderpartiet tidligere at skjønnsmidler i forhold til særlig ressurskrevende brukere i kommunene kom inn i forbindelse med kommuneøkonomien, som faktisk er utvidet til også å gjelde større kommuner i år. Så kommer da SV med genitrekket: at kommunene skal betale en egenandel på 600 000 kr, og utover det skal det dekkes med 100 pst. – uten å stille spørsmål om noen ting. Det er jo det som er forskjellen. Det vi sier, er at vi må utrede dette, slik at det treffer riktig. Det er ikke slik at man bare skal kunne pøse på utgifter utover 600 000 kr for alle tunge, ressurskrevende brukere. Det må være et system som fanger opp dette på en skikkelig måte. Det som er problemet med SV, er at de har alle de kjekke løsningene, men så er de aldri med på å finne inndekning.
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Først bare en oppklaring i forhold til bokbusser. Vi avvikler ikke det øremerkede tilskuddet, vi innlemmer jo det i rammen. Dette er en typisk debatt i forhold til det at når vi vil innlemme øremerkede tilskudd, passer det aldri for noen. Men en gang må vi jo begynne. Nå er det en utfordring til lokalpolitikerne at de viderefører tilskuddene til bussene, for nå ligger det jo i rammene. Men det jeg hadde lyst til å ta opp med representanten Aud Folkestad fra Venstre, er formannen i Venstre, Sponheims, avisartikkel i Bergens Tidende den 8. juni og oppfølgingen i Aftenposten den 9. juni om nedlegging av fylkeskommunen. Nå sa jo representanten mye fint om lokaldemokratiet og om fylkesnivået. Jeg vil gjerne høre fra representanten Folkestad om hun deler det synet som lederen Lars Sponheim gir uttrykk for i disse avisartiklene, hvor han mener at Arbeiderpartiets debatt om fylkeskommunen og å vurdere større regioner, er forkastelig, og at vi kanskje burde legge ned det nivået og overføre disse tilbudene til kommunalt nivå. Jeg vil bare høre hvordan Venstre tenker seg driften av sykehus på et kommunalt nivå. Det må jo i så tilfelle være kjempestore kommuner for å ha råd til f.eks. å drive universitetsklinikken i Bergen, i Trondheim og i Tromsø. Jeg vil gjerne høre hvordan representanten ser for seg Kommune-Norge hvis vi skal følge tankene til Venstres leder Sponheim. Jeg ser også at tanken hans ikke er i tråd med Venstres program, men jeg vil gjerne bare høre det.
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Bare kort: Jeg hadde en replikk til SVs Karin Andersen tidligere i dag, og jeg gav uttrykk for at det er vanskelig å få til det som Karin Andersen vil, for vi må ha et flertall. Jeg håper at hun er med på det, for sentrumspartiene ville ikke forhandle med Arbeiderpartiet, og derfor var det ikke flertall når det gjelder det som du fremstiller som at vi ikke ville gi noe mer til kommunene fordi vi ikke ville samarbeide med SV og sentrum. Når ikke sentrum ville snakke med oss, så gikk det jo ikke an å få noe flertall. Sånn er verden, og det må du, Karin Andersen, og SV ta innover dere enten dere liker det eller ikke. Sånn er det bare.
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Ja, president. Jeg vet det.
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
President! Det var i debatten i dag.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Jeg vil gripe tak i det siste representanten Østberg var inne på i sitt innlegg, eldrereformen. Stortinget bør kunne være enig om at den eldrereformen vi nå er halvveis inne i, har vært en meget positiv reform ute i kommunene. Jeg ser av innstillingen at Kristelig Folkeparti vil «… videreføre eldrereformen uten innskrenkninger av godkjenninger av nye prosjekter inntil Stortinget har behandlet St. meld. nr. 34(1999-2000) og tatt stilling til om planen skal utvides». (1999-2000) Er ikke Kristelig Folkeparti redd for at dette kan medføre en situasjon hvor de som søker først, får sine planer godkjent, mens det reelle behovet kommer i annen rekke? I tilfelle det til høsten blir vedtatt å forlenge eldrereformen, slik Kristelig Folkeparti også foreslår, hvor mange milliarder vil partiet da legge inn i en forlenget plan, og hvordan vil partiet i tilfelle finansiere dette? Skal andre ting kuttes, eller skal man inn med nye, friske milliarder? Som saksordfører for St.meld. nr. 34 er jeg spesielt opptatt av hvordan Kristelig Folkeparti skal takle dette. Det er jo ikke mer enn vel halvannet år siden Kristelig Folkeparti i regjeringsposisjon foreslo å forlenge med to år den perioden for eldresatsing som vi er inne i, men ikke fikk det gjennom.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Kommunene står aller nærmest innbyggerne og kjenner de lokale forhold best. Også fylkeskommunene har oppgaver som berører innbyggernes hverdag, ikke minst gjelder dette samferdselstilbudene som er så viktige for å få et lokalsamfunn til å fungere. Den økonomien som tilføres kommuner og fylkeskommuner, er avgjørende for hvilke velferdstilbud folk får, og hvilke rammebetingelser som legges for næringsliv og bosetting. På mange måter snakker vi her om utgifter til inntekts ervervelse. Jeg har inntrykk av at forslaget om mindre øremerking og større frihet for kommunene er godt mottatt av våre kommune- og fylkespolitikere. Det advares imidlertid mot å berøre de øremerkede midler som har en utjevnende virkning. Jeg tror også det er stor forståelse for at befolkningsrike områder må få en inntekt som setter disse kommunene i stand til å gi gode tjenester til sine innbyggere. Det er imidlertid fare på ferde dersom en bedring av situasjonen for de befolkningsrike områdene skal finansieres med kutt i allerede marginale tilbud i distriktskommunene. Også i distriktskommunene har det pågått en kontinuerlig omstilling de senere årene, men f.eks. avstandskostnadene kan ikke fjernes når avstandene er der. Ytterst få av disse kommunene kan tåle reduserte inntekter uten at dette må bety kutt i tjenestetilbudet for innbyggerne. Skal vi beholde bosetting og næringsvirksomhet over hele landet, må vi også sikre distriktskommunenes framtid. Jeg vil så sterkt jeg kan henstille til kommunalministeren om å se nøye på den dokumentasjon som nå foreligger om dette fra distriktskommunene. Jeg er glad for at Nord-Norge-tilskuddet foreslås videreført, og jeg ser positivt på at tilskuddets utgiftselementer skal belyses. Folk som bor i landsdelen, kjenner disse elementene veldig godt, og jeg håper at landsdelens folk blir trukket inn i arbeidet med den faglige vurderingen. Det er ikke akseptabelt dersom vurderingen ensidig skal utføres av økonomer og saksbehandlere med tilhold her i Oslo, uten kunnskap om og kjennskap til landsdelens spesielle forhold. Jeg har også merket meg at Fremskrittspartiet går inn for å kutte ut Nord-Norge-tilskuddet med den begrunnelse at det er med på å opprettholde bosettingen i distriktene i landsdelen. Fremskrittspartiet sier jo ganske direkte at bygdene raskt skal avfolkes gjennom å redusere tjenestetilbudet. Dette håper jeg at folk på bygdene i Nord-Norge merker seg.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-15:
I innstillinga står sentrumspartiene og SV sammen om flere merknader. Vi sier at det er viktigst å løse velferdsoppgavene først framfor å øke privat forbruk hos dem med høyest inntekt og formue. Vi sier også at det er nødvendig å styrke skole, helse og omsorg, og det kan man gjøre ved å omfordele fra andre sektorer og ved å øke skatten på de store kapitalinntektene. Med forskrekkelse ser jeg da at mens vi behandler kommuneøkonomiproposisjonen, er sentrumspartiene med på å sikre flertall for å gi 2,4 milliarder kr i skattelette til de rikeste. De får fast fisk. Mens den skatteomleggingen som sentrumspartiene og SV er enige om, og som vi hadde trengt å forene krefter om for å få Arbeiderpartiet med på, nemlig å skattlegge aksjeutbytte på mottakers hånd, den skal vente. I mellomtida vil de inntektene som vi skal sikre bedre helse og skole for, renne bort mellom fingrene. Så jeg ser faktisk ikke på Kristelig Folkeparti som noe spesielt skatteparti, tvert imot frykter jeg at de kjører et dobbeltløp som gjør at vi ikke greier de viktigste oppgavene først. Jeg ønsker at Østberg kanskje kunne forklare hvorfor de velger denne målløse strategien i skattepolitikken. Så ønsker jeg å spørre Kristelig Folkeparti om de kan begrunne hvorfor de ikke støtter SVs og Fremskrittspartiets forslag om stykkprisfinansiering for særlig ressurskrevende brukere. Dette er for å gi disse brukerne et trygt, stabilt og godt tilbud fra år til år. Det er ingenting som egner seg så dårlig for skjønn som dette. Hadde vi greid å sikre dette, hadde vi for det første gitt disse brukerne en trygghet, og vi hadde også gjort et vesentlig løft for mange små kommuner der dette er en utgift de ikke makter.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-15:
I innstillingen innrømmer Høyre at det er en stor ubalanse nå i kommuneøkonomien, og at denne har oppstått i de årene da Høyre støttet budsjettoppleggene, og i fjor, da de var villige til å legge seg på den samme ramma som opplegget var – det ble i hvert fall sagt. Det som SV er bekymret for i denne sammenhengen, er det veldige gapet som er i ferd med å utvikle seg mellom standarden på de tjenestene man får i offentlig sektor, og den standarden man har i privat sektor. På skolesiden er dette skjærende, og der har Høyre og SV vært veldig enige om at her må noe gjøres. Ja, det er endog blitt slik at Høyre og SV nå er enige om at staten faktisk må kompensere for nødvendige lønnsoppgjør som staten fremforhandler for lærerne, slik at kommunesektoren har noen penger å betale disse lønningene med, og at det ikke skal gå ut over den ellers dårlige nok standarden på skolen. Så langt er dette bra. Da er det spørsmål om de andre tjenestene i offentlig sektor, på helse- og omsorgssektoren og på sjukehusene. Hva i all verden er grunnen til at Høyre ikke greier å følge samme resonnementet der? Er det fordi Høyre ser at der er det et større privatiseringspotensial, og ønsker at kommuensektoren skal ha en konkurranseulempe på dette området og være nødt til å tilby dårligere lønns- og arbeidsforhold for sjukepleiere, omsorgsarbeidere osv. som skal ha disse jobbene, slik at de vil søke seg ut av offentlig sektor og over i private tilbud? Er dette en strategi – en privatiseringsstrategi – fra Høyre, fordi de ser at det er større marked for private omsorgs- og helsetjenester enn det det er på skolesida? Ser ikke Høyre at det resonnementet de har i forhold til skole, burde følges opp slik at det ble kompensert for lønnsoppgjør også når det gjelder helse og omsorg?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-15:
Bare i løpet av debatten i dag har jeg vært på talerstolen flere ganger og vist til hvordan SV inndekker sine forslag. Blant annet hadde jeg håpet at representantene fra Arbeiderpartiet i dag også hadde vært tydelige på at de kunne tenke seg å øke skatten på aksjeutbytte, som jo er null. Der er det milliardinntekter som er ubeskattet. Hvorfor i all verden skulle vi ikke bruke dem til å betale tjenester til f.eks. særlig ressurskrevende brukere? Det er helt umulig for meg å skjønne hvorfor vi ikke skulle gjøre det. Så sier representanten Lund at SV har 4 milliarder kr i økning. Og de kunne tenke seg «litt høyere». Ja, OK – hvorfor har man ikke forsøkt å snakke med SV og sentrum om det, så kanskje vi kunne blitt enige? Man har jo aldri noen gang forsøkt. Det er sånn at det er enighet – det er øredøvende enighet – blant alle Arbeiderpartiets lokalpolitikere om at de burde samarbeide med SV, og at det er behov for mer penger til disse viktige tingene. Ja, langt inn i stortingsgruppa var det jo opprør for å få ut en milliard mer. Jeg tror ikke de er spesielt fornøyd med de sengepartnerne man nå har valgt seg. Så til de særlig ressurskrevende brukere. Det er tredje år på rad SV fremmer dette forslaget. Nå er Fremskrittspartiet med. Det er tredje år på rad det skal utredes mer. Nå går altså Regjeringa inn for et veldig gradert opplegg. Man skal ha planer i hver kommune som skal utredes av fylkesmennene og godkjennes. Dette er fryktelig mye byråkrati, og jeg kunne ha lyst til å replisere til representanten Lund: I forhold til sterkt trafikkskadete mennesker som må ha hjelp til alt døgnet rundt – hva er det for slags sløseri man skal bedrive overfor slike mennesker? Er det at det skal være noen der når de trenger hjelp? Er det at de skal få hjelp til å vaske seg og kle seg? Er det at de skal ha et skikkelig sted å bo? Hva i all verden er det for slags sløseri man tror kommunene skal bedrive overfor disse aller mest hjelpetrengende ved en slik ordning? Nei, her trengs det handling og ikke flere utredninger.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-15:
Det er fristende å være stygg og si at det hadde vært moro å få replikker fra noen som hadde skjønt hva vi holdt på med, og hadde lest innstillinga. Fremskrittspartiet og SV er jo f.eks. i en hel spalte enige om nye tiltak i offentlig sektor, bl.a. om serviceerklæringer og forbrukergarantier. Det er SV som har skrevet merknadene, men Fremskrittspartiet var helt enig med oss. Så til skatteopplegget. I SVs skatteopplegg som jeg her har for 2000, er det sånn at alle inntekter under 300 000 kr får til dels store skatteletter, og over det får man skatteøkninger. SV har signalisert at vi ønsker å skattlegge dem som nå har null skatt på millioninntekter. Man kan til og med ha milliardinntekter skattefritt uten å jobbe, hvis man bare tjener pengene sine på å spekulere i aksjer. Det syns vi er urimelig. Vi syns det er urettferdig. Vi syns faktisk det er viktigere at vi har en god skole og en god eldreomsorg enn at det skal være slik. Og det er jo ikke fordi vi syns det er fryktelig morsomt å bruke disse pengene, men tvert imot fordi folk ber oss om det, og sier: Vi vil ha en god skole, vi vil ha eldreomsorg for våre gamle, og vi vil ha en sjukehusplass når vi trenger det. Ja, folk vil endog – og det har kanskje Fremskrittspartiet oppdaget – ha veier i det ganske land, og hvis vi skal få det til, må faktisk noen betale det. Men vi har også skrevet i denne innstillinga – som jeg kanskje hadde håpet at Torbjørn Andersen fra Fremskrittspartiet hadde lest, siden vi jo sitter i samme komite – at vi tror det er mulig å effektivisere. Men jeg tror ikke vi skal ha noen overdimensjonerte forestillinger om det, og vi tror i hvert fall ikke at en kaldkveling av offentlig sektor, slik Fremskrittspartiet står for, er i nærheten av å gi folk de tjenestene de vil ha. For folk vil ikke ha færre og dårligere tjenester, folk vil ha bedre skole og bedre helsetjenester. Det er det de ber om. Og SV er ganske ærlige når de sier hvor de skal ta pengene fra. Det er ikke Fremskrittspartiet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-15:
SV og Senterpartiet er enige om svært mye, også om retningen på norsk politikk. Når det gjelder skjønnet og de særlig ressurskrevende brukerne, ser jeg at det er flere som ønsker endring, men etter SVs syn går dette altfor sakte. De som trenger det, får ikke tjenestene sine, og kommunenes økonomi knekkes. Derfor mener vi det må gjøres nå. Å gå ned på finansieringa, slik som noen har forsøkt, synes vi ikke er noen god løsning. Så gjelder det avviklinga av tapskompensasjonen. SV har i prinsippet sagt ja til den. Det forklarte jeg i innlegget mitt. Noe av det vi frykter mest, er en økende privatisering. En del av de kommunene som taper nå, er innflyttingskommuner. Det bor mye folk der. Det bor mange med gode inntekter, og disse kommunene har nå små inntekter og har problemer med å følge opp med gode offentlige tilbud. Da vil det være der privatiseringsraset kommer først. Når de som bor i disse kommunene, må betale tjenestene sine sjøl, rakner hele solidariteten deres. Hvorfor skulle de være villig til å være med på å betale for tjenester til andre når de sjøl må betale sine? Vi ser at vi er nødt til å få en dreining av inntektene der. Men samtidig vil jeg be Senterpartiet se på vårt forslag, der vi ønsker å bruke regionaltilskuddet mye mer aktivt etterpå for å se om det er noen virkninger over tid som vi vil fange opp. Vi har et forslag om både å øke virkeområdet – nå er det samme området som for de distriktspolitiske virkemidlene – og omfanget av det. Det har vi bedt om å få utredet samtidig, slik at man kan se om det er ting man kan fange opp der. Vi har fått signaler fra kommuner som sier at de ønsker seg dette. Når det gjelder gjeldssanering, syns jeg Senterpartiets forslag er for generelt. Vårt forslag går spesielt på investeringer i sjukehus, og det syns vi er en avgrenset oppgave, som vi trur det er enklere både å gjennomføre og få et breiere flertall for.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-15:
Jeg får prøve nok en gang å få en forklaring på hvorfor Arbeiderpartiet har valgt å samarbeide med Høyre denne gangen, når de vitterlig kunne fått det de har sagt de vil ha, nemlig mer penger til kommunesektoren, sammen med sentrumspartiene og SV, og når de kunne fått til de samme omleggingene i inntektssystemet sammen med SV og Kristelig Folkeparti. Det ville det vært et bredt flertall for. I går sa statsministeren også at kommunesektoren trengte mer penger. Ja, hvordan skal man få det til, hvordan skal man få mer penger i offentlig sektor? SV har anvist hvordan vi ønsker å gjøre det. Vi ønsker å stramme inn på andre områder, vi ønsker bl.a. å skattlegge aksjeutbytte på mottakers hånd – skatt på aksjeutbytte er nå null for million- og milliardinntekter. Vi ønsker å omfordele fra andre sektorer. I går satt man i Stortinget og vedtok en fregattkontrakt til 14,3 milliarder kr – et forholdsvis usikkert prosjekt, for å si det pent. Det gikk greit igjennom. SV velger bort disse tingene; vi velger sjukehus, skoler og helse foran dette. Så hvis det ikke er sånn at Arbeiderpartiet vil være med SV og stramme inn på noen områder, men derimot vil ha mer penger til de gode tingene og på en måte bare bruker mer penger, er det jo Arbeiderpartiets politikk som vil sørge for mer renteøkning, inflasjon og alt det man skremmer så veldig med. Jeg forstår ikke hvordan Arbeiderpartiet skal kunne sikre det de sier de vil, nemlig mer penger til offentlig sektor, når de ikke vil være med på SVs omfordelingspolitikk, og de vil heller ikke være med og sørge for flertall sammen med dem som faktisk kan sikre det Arbeiderpartiet sier at de vil. Jeg savner en god forklaring. Den eneste forklaringen jeg greier å finne, er at Arbeiderpartiet faktisk ikke vil, og at de mener at det er riktig at kommunesektoren holdes på det nivået som er i dag. Det sier jo statsråden sjøl ikke er et godt nok tilbud.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-15:
Ja, det er jeg som er Andersen! Når det gjelder investeringer til sykehus, fins det bare en måte å gjøre det på hvis man ønsker at man skal investere mer i sykehusutstyr, og det tror jeg man bør være enig om. Da må man sørge for at fylkeskommunene har råd til det, enten ved å gi dem frie rammer slik at de har råd til å løse ut midlene, ellers må man øke statens andel, eller sanere gjeld. Så den eneste konklusjonen på dette må være at Regjeringen mener at det ikke er viktig lenger. At man skal gjøre det på lengre tid, har jo noen foreslått. Arbeiderpartiet og SV sier i innstillingen til kommuneøkonomiproposisjonen at man skal gjøre det innenfor den oppsatte tida. Det må bety at man vil få en skikkelig investeringsboom ved slutten av perioden, og det kan jo ha sine effekter. Så har jeg også et spørsmål som dreier seg om eldrereformen. Jeg er enig i at det er viktig å bruke pengene til dem som trenger dem mest, men det er også viktig å sørge for at de som trenger en mer tilpasset bolig, får det. Både omsorgsbolig og sykehjem har jo vært en del av denne planen. Noen kan ta imot omsorg i sitt eget hjem, det kan fungere like greitt hvis boligen er tilrettelagt for det. SV har i flere år på rad tatt til orde for å se om det hadde vært mulig å bruke noen av disse pengene bedre og få mer ut av dem, ved f.eks. å gjøre det lovlig å bruke noen av dem til å installere heis, rette på bad og slike ting. Spesielt i byer ville det være viktig, for her er det ikke så mange tomter å ta av for å bygge eldreboliger og omsorgsboliger. Vi har ønsket at departementet kunne se på en slik måte å bruke disse pengene på. Kanskje vi hadde fått mer ut av noen av dem – flere omsorgsboliger ut av pengene – ved å kunne gjøre det på denne måten, spesielt i byer der det er så dyrt å bygge.