Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2008-01-10:
Etter å ha fulgt denne debatten har jeg økende forståelse for de av Fremskrittspartiets representanter som faktisk vil stemme mot dette forslaget, til tross for at Fremskrittspartiet er krystallklare på én ting: at en folkeavstemning skal respekteres. Det betyr, i hvert fall sett med våre øyne, at et flertall er et flertall, uansett hvor knapt det måtte være. Vi har også, tilsvarende det Lars Sponheim fargerikt illustrerte, en kraftig deling i Fremskrittspartiet i synet på EU. Vi har både aktive ja-representanter og aktive nei-representanter. Slik er det for et parti som har stilt seg nøytralt. Vi respekterer det fullt ut. Men det er ikke dette saken dreier seg om. Den dreier seg om hva vi som stortingsrepresentanter, folkevalgte, skal gjøre etter at vi har innhentet et råd fra folket. Men etter å ha hørt denne debatten - og særlig Senterpartiets representanter - forstår jeg veldig godt at det er mange som bare av den grunn vil stemme mot dette forslaget, selv om jeg mener at det går i riktig retning. Det dette dreier seg om, er at hvis vi har avholdt en folkeavstemning og folket skulle si ja, burde vi som folkevalgte være forpliktet til å følge det, selv om vi personlig var uenig i den konklusjonen flertallet trakk. Jeg må si jeg har lyst til å utfordre Senterpartiet, fordi jeg blir høyst forvirret over hva de sier og hva de mener. De er åpenbart veldig for å avholde rådgivende folkeavstemninger, faktisk i større grad enn bare i spørsmålet om suverenitetsavståelse knyttet til EU-spørsmålet. Men samtidig sier representanten Brekk klart og tydelig at de vil forbeholde seg retten til å tolke resultatet. Da blir forvirringen komplett. Hva er det man skal tolke? Skal man tolke hva 50,1 pst. betyr? Skal man tolke det ut fra regional stemmegivning eller næringsmessig stemmegivning, blir jo dette ganske spesielt. I mitt enkle hode er en stemme en stemme, og når et flertall har sagt sin mening, burde det være selvsagt at Stortinget fulgte det opp, uansett hvilket syn man måtte ha på det. Det er grunnen til at Fremskrittspartiet egentlig kan tenke seg bindende folkeavstemning, for ved bindende folkeavstemninger slipper man den diskusjonen som man nå er midt oppe i. Da slipper man å ta stilling til om man skal tolke et resultat - om Stortinget ærbødigst skal følge folket eller ikke. Undertonen hos en del av kritikerne er jo at Stortinget vet bedre enn folket. Hvis man mener det, hvorfor i all verden skal man da avholde folkeavstemninger? Det er akkurat den samme argumentasjonen som Senterpartiet bruker i forhold til sitt andre forslag, hvor de altså ønsker flere rådgivende folkeavstemninger, men der de allikevel vil forbeholde seg retten til å tolke resultatet. Hva er da vitsen med å innhente råd fra folket, hvis ikke det betyr noe hva folket sier? Derfor mener jeg at denne debatten burde gå mye mer i retning av betydningen av å ha bindende folkeavstemninger. Men da må også landets nasjonalforsamling ha en så grunnleggende respekt for at folket, velgerne, er kloke nok til å ta de beslutninger de tar basert på den debatten vi har i forkant av en folkeavstemning. Men hvis vi mener at denne salen samlet sett er klokere enn gjennomsnittet av befolkningen, skjønner jeg Senterpartiets argumentasjon. Men den er, for å si det forsiktig, uhyre arrogant! Vi trenger et ryddig system. Vi trenger forutsigbare spilleregler. Hvis vi mener noe med bruken av folkeavstemninger, må vi klargjøre det ytterligere. Det synes jeg at flere partier faktisk burde gjøre. Jeg registrerer at også Svein Roald Hansen, som sier at Arbeiderpartiet vil respektere folkeflertallet, likevel er svært skeptisk til bindende folkeavstemninger. Hvorfor det? Det henger ubesvart. Hvorfor er det så komplisert, hvis man allikevel ønsker å innhente folkets råd? Så har jeg til slutt lyst til å ta opp en dimensjon til. Denne salen avstår suverenitet i mange spørsmål. Vi har avstått suverenitet på en rekke områder gjennom flere år, uten at vi har innhentet folkets råd, uten at vi har hatt behov for 3/4 flertall for å gjøre den type endringer. Vi har bare gjort det med simpelt flertall. Det gjør vi hver gang vi slutter oss til en internasjonal konvensjon, en internasjonal avtale, som i bunn og grunn er suverenitetsavståelse, fordi norsk lov blir underordnet en internasjonal lovgivning. Det bemerkelsesverdige er at i alle de sakene er det svært få i denne sal som er opptatt av å lytte til hva folket måtte mene, innhente deres råd eller å ha 3/4 flertall bak en slik lovendring i Stortinget. Hvorfor det, når vi altså avstår suverenitet på mange viktige områder? Det er en del av den levende politiske debatten i dag. Når noen av oss har synspunkter på utviklingen av det norske samfunn, får vi jo gang på gang midt i fleisen fra den til enhver tid sittende regjering at man kan ikke gjøre ditt, man kan ikke gjøre datt fordi internasjonale konvensjoner står i veien. Det er jo det levende beviset på at vi har avgitt suverenitet hvis konvensjoner og avtaler står i veien for beslutninger tatt suverent i denne sal. Da har vi avstått suverenitet, og vi har gjort det med simpelt flertall. Hvorfor er det så mye greiere enn i akkurat dette spørsmålet? Dette mener jeg er høyst relevante temaer som bør debatteres videre. Jeg kan for min del varsle at Fremskrittspartiet snart kommer til å legge frem et forslag der man inviterer Stortinget til å innføre bindende folkeavstemninger i disse spørsmålene, for bare da respekterer vi den beslutningen som folket tar når de blir spurt.