trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2009-06-03:
Jeg føler behov for å oppklare en åpenbar misforståelse – eller det kan være at representanten Reikvam fra SV hører det han ønsker å høre. Undertegnede har overhodet ikke på noe tidspunkt sagt at hĳab er et antidemokratisk symbol, men for mange oppfattes det å være det. Av mange norsk-iranere som rømte fra den islamske revolusjon i 1979, og kom til Norge som flyktninger, oppfattes hĳab å være nettopp det. Poenget er at hĳab er mye for mange. For noen er det et politisk symbol og et veldig ytterliggående sådant, for andre er det kun et religiøst symbol, og for andre igjen er det kun en kulturell sak. Problemet her er at vi må ha noen kjøreregler. Det har Fremskrittspartiet foreslått i dag når det gjelder hvilke verdier den norske stat skal uttrykke gjennom sine ansatte og gjennom den uniformen de bærer. Jeg registrerer dessverre at vi ikke får flertall for dette i dag.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2009-06-03:
Statsråden sa selv at han er vikar i dag, men dette er vel et fagfelt som jeg skulle tro at statsråden er ganske godt bevandret i. Fremskrittspartiet berømmer Regjeringen, for i dag kommer det klart og tydelig frem at Regjeringen ønsker å innføre obligatoriske språkkunnskapstester, og også en obligatorisk seremoni. Dette har vært en sak som Fremskrittspartiet har kjempet for lenge. Vi har møtt til dels krass kritikk – jeg vil endog si usaklige angrep – men vi har kjempet for denne saken. I dag kommer Regjeringen etter, og også partiet Høyre. Gjør statsråden seg noen tanker rundt den skarpe retorikken Fremskrittspartiet ofte møter når vi fremmer gode forslag år foran de øvrige partiene, bare for at partiene etter hvert som årene går, lander på det samme standpunkt som Fremskrittspartiet? Kanskje bør man ta litt hensyn og tenke gjennom den retorikken man bruker overfor Fremskrittspartiets klare og gode forslag.
Bent Høie (Høyre), 2009-06-03:
Jeg skal ikke gå noe videre inn på forslagene eller inn i en diskusjon om integreringspolitikken – det kommer jo en sak til som er omfattende knyttet til det spørsmålet. Jeg vil bare for ordens skyld presisere, siden det etter at komiteen avgav innstilling i denne saken, er blitt skapt tvil i media om hva flertallet mener om bruk av religiøse symboler knyttet til politiets uniformer og dommeres bekledning, at Høyre helt klart mener at verken politiets eller dommeres bekledning skal være preget av den type religiøse symboler som hĳab vil innebære. Det er det som ligger til grunn når vi støtter opp om flertallets innstilling. Jeg viser også til brevet fra statsråden, der også dette framkommer.
Bent Høie (Høyre), 2009-06-03:
Et av de forslagene som er fremmet i dokumentet, var ikke i det opprinnelige representantforslaget knyttet opp mot tilskuddsordningen for innvandrerorganisasjonene. Nå har vi, som representanten Amundsen var inne på, en særdeles kvalifisert vikar til stede her i dag ved statsråden. Jeg vil egentlig stille et ganske åpent spørsmål om å få statsrådens vurdering av det forslaget. Vi har tradisjonelt sett hatt relativt romslige støtteordninger for innvandrerorganisasjoner. Hvis en ser på målsettingen med integreringsarbeidet, ville det ikke vært fornuftig i større grad å dreie disse støtteordningene over til de ordinære frivillige organisasjonene som jobber og virker i lokalmiljøet for å skape en integreringsløsning, istedenfor å gi penger til organisasjoner som er basert på etnisitet?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-03:
Bare en liten kommentar til Amundsens utsagn om at jeg ikke visste forskjell på samfunnets verdier og personlige verdier – hva nå det måtte være. Jeg prøvde å begrunne at politiet ikke er verdinøytralt. Politiet skal være forsvarere av det som er dette samfunnets grunnvoller, nemlig demokrati, ytringsfrihet og individets frihet og rettigheter. Det er klart jeg vet at ikke alle i dette samfunn deler dette grunnleggende synet, men de folkene finnes fordelt i alle samfunnslag og i alle samfunnsgrupper – det føler jeg meg rimelig trygg på. Det har lite å gjøre med om en bærer hĳab eller andre religiøse eller kulturelle symboler. Det at en bærer hĳab, betyr ikke at en i utgangspunktet ikke deler samfunnets og demokratiets grunnleggende verdier. Det er ikke det vi snakker om. Det var dét argumentet og på den måten jeg prøvde å reflektere, nemlig at om noen ønsker å kombinere et religiøst eller kulturelt symbol – jeg vet ikke alltid hva hĳab er – med en uniform, og dette fungerer for den enkelte, har jeg vanskelig for å forstå at det skulle være problematisk for noen overhodet. Det eneste dette vil sikre, er at vi vil kunne rekruttere folk fra noen grupperinger som det ellers kanskje ville vært vanskelig å rekruttere fra. Dette har ingenting å gjøre med verdier, og forskjell på private verdier og samfunnets verdier. Hvis vi skulle begynne å plukke ut folk etter holdninger når vi skal rekruttere til politiet og annet, ville vi nok få en stor jobb. Det kunne kanskje vise seg at en del av dem som er der i dag – og ikke bærer hĳab – ikke deler disse grunnleggende verdiene. Dette koker ned til det enkle faktum at dette dreier seg om majoritetens krav, og majoritetens pålegg overfor minoritetene. Majoriteten liker ikke, av ulike grunner, at noen bærer hĳab, og så sier en at dette ikke skal være tillatt innenfor de rammene der majoriteten kontrollerer og styrer.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-03:
Norge i dag er et nytt samfunn sammenliknet med samfunnet for 50 eller 100 år siden – eller hva det måtte være. Og Norge i 2020, 2030 eller 2040 vil være et nytt samfunn sammenlignet med i dag, nytt på den måten at det er annerledes. Det er jo et minstemål av erkjennelse og forståelse en må kunne forvente av en stortingsrepresentant, men det er åpenbart vanskelig her. Så til spørsmålet om hĳab: At Regjeringen ikke ønsker å tillate hĳab i kombinasjon med uniform, er helt ok for meg. Jeg mener noe annet, men det er for så vidt rimelig uinteressant. Vi kan diskutere det, og det er gode grunner til å diskutere det, men det er ikke det viktigste politiske spørsmålet. Det som er alvorlig i denne debatten så langt, er når Per-Willy Amundsen setter likhetstegn mellom dem som bærer hĳab, og de antidemokratiske kreftene – og en muslim er automatisk en antidemokrat. Det er ganske alvorlig, og det kan ikke sies fra denne talerstol, for det finnes overhodet ikke noen dekning for det, og det finnes ikke noen grunn til å tro det heller.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2009-06-03:
Kristelig Folkeparti har tatt til orde for at man bør få flere flyktningguider. Flyktningguide er en ordning med frivillige som gjennom en frivillig organisasjon får kompetanse til å følge opp innvandrere og flyktninger når de kommer til landet. Det er en ordning som Røde Kors og andre organisasjoner har i Norge. De forteller oss at hvis de får mer penger, kan de få flere frivillige i arbeid, slik at hver krone som går til administrasjon av den type ordning, vil gi mange timeverk som gratis dugnadsinnsats for å bedre integreringen. Hvilke grep vil Regjeringen ta for at man kan få en landsdekkende ordning med flyktningguider, altså frivillige som gjør en innsats for å bedre integreringen?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-06-03:
Her har arbeidsgiver brukt sin styringsrett – jeg er vikar for dagen. Jeg vil starte med å vise til at statsråd Dag Terje Andersen i sitt skriftlige svar til komiteen av 29. april av 2009 har redegjort for de rettslige skrankene for arbeidsgivers styringsrett som finnes både i vår nasjonale lovgivning og i Norges internasjonale forpliktelser. Jeg vil ikke anbefale ensidig å styrke arbeidsgivers styringsrett til å omfatte de tilsattes personlige bruk av religiøse eller politiske symboler i arbeidssituasjonen, og heller ikke anbefale å innføre et generelt forbud mot bruk av slike symboler for statens ansatte i de sammenhenger der de bærer uniform og/eller utøver myndighet. Jeg er glad for at komiteens flertall deler de vurderingene som framgår av det skriftlige svaret, og at komiteen i sin tilråding av 26. mai 2009 ikke bifaller representantforslaget. Jeg er enig med komiteens flertall i at det er viktig med stor åpenhet og takhøyde i debatter som dreier seg om utformingen av og utviklingen i samfunnet vårt, ikke minst når det gjelder integrering og inkludering av personer med minoritetsbakgrunn. Regjeringen arbeider for at alle skal ha de samme plikter, rettigheter og muligheter, uavhengig av bl.a. bakgrunn, kjønn, religion, seksuell orientering eller funksjonsdyktighet. Jeg mener at det hører med i et demokratisk samfunn at ulike personer eller grupper kan reise ulike krav overfor myndighetene. Krav kan fremmes gjennom politiske kanaler, pressgrupper, organisasjoner eller fra privatpersoner. Man kan tenke seg mange ulike krav fra ulike personer eller grupper. Noen krav vil vinne fram, mens andre krav vil bli avvist. I noen tilfeller vil man være forpliktet gjennom lov eller internasjonale forpliktelser til å gi rettigheter. I andre tilfeller vil det ikke foreligge en forpliktelse til å innfri et krav, men det vil allikevel være ønskelig ut fra en politisk vurdering. Innfrielse av kravet vil f.eks. kunne føre til at noen grupper eller individer inkluderes bedre i arbeids- og samfunnslivet.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-06-03:
Det som er Regjeringens holdning til det spørsmålet, er at det er et spørsmål som må vurderes i hvert enkelt tilfelle. Uniform er et vidt begrep. Denne statsråden er nå normalt ansvarlig for en rekke mennesker som daglig går i en slags uniform på norske sykehus. For meg er det i alle fall helt uproblematisk om sykepleiere bruker hĳab, mens jeg deler Regjeringens standpunkt, at det er feil å bruke hĳab i sammenheng med en politiuniform. Det illustrerer etter min mening bare at det å ta et generelt standpunkt til dette spørsmålet, blir feil, man må gå inn og vurdere hver enkelt sak og hver enkelt situasjon. Man har f.eks. hatt nyanser knyttet til Forsvaret, fordi det der er snakk om å praktisere en verneplikt, mens det ikke er en plikt å bli politi i Norge. Denne type vurderinger må legges inn i en helhetsbetraktning, og så må man konkludere i hvert enkelt tilfelle.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-06-03:
Det skriftlige svaret til komiteen fra statsråd Dag Terje Andersen som ble oversendt den 29. mai, inneholder en grundig redegjørelse for de 23 forslagene som representantene har framsatt. Jeg er enig med forslagsstillerne i at integreringspolitikken på mange måter har vært vellykket i Norge, men at innvandring også fører med seg noen utfordringer. Regjeringen er i mange tilfeller enig i intensjonene i representantenes forslag. Pågående prosesser støtter opp om flere av forslagene. Disse krever derfor ikke nye vedtak. Regjeringen har en aktiv integreringspolitikk, og vi ser resultater: IMDi viser i sin årsrapport til at integreringen går framover, og at de fleste innvandrere som har bodd i Norge lenge, og deres barn, klarer seg godt og deltar i samfunnet. Norskkunnskaper og deltakelse i arbeidslivet er nøkkelen til integrering. Lov om introduksjonsordning og norskopplæring er et viktig virkemiddel her. For å tydeliggjøre samfunnets forventninger om at innvandrere skal lære norsk er det i lov fastsatt at de som ikke gjennomfører 300 timer opplæring, ikke får bosettingstillatelse og statsborgerskap. Regjeringen har utredet en utvidelse av rett og plikt til norskopplæring til 600 timer. Et forslag om dette sendes ut på høring før sommeren. Samtidig sendes på høring et forslag om å innføre statsborgerskapsprøve. Formålet med en slik prøve er å bidra til at flere blir motivert til å lære seg norsk og skaffe seg elementære kunnskaper om Norge. Det er fortsatt en rekke utfordringer. For eksempel er arbeidsledigheten blant innvandrere omtrent tre ganger høyere enn i befolkningen for øvrig. Dette er med på å bidra til at denne gruppen er overrepresentert blant dem med vedvarende lavinntekt. For tiltakene som omhandler skole og elever med minoritetsbakgrunn, viser jeg til Ot.prp. nr. 55 for 2008–2009, «Om lov om endringar i opplæringslova og privatskolelova», som skal behandles i Odelstinget den 8. juni. Regjeringen har i Handlingsplan mot tvangsekteskap for 2008–2011, som inneholder en bred satsing mot tvangsekteskap, satt søkelys på forebygging og beskyttelse av dem som utsettes for overgrep. For å følge opp dette er det igangsatt en ordning med minoritetsrådgivere i videregående skole med høyt antall elever med minoritetsbakgrunn, og en ordning med integreringsrådgivere ved særlig aktuelle ambassader. Frivillige arbeid er en viktig ressurs i integreringsarbeidet. Regjeringen foreslår derfor i revidert nasjonalbudsjett å styrke frivillige organisasjoner som jobber med integreringsarbeid i lokalmiljøene. Vi har i forhold til disse organisasjonene kontrollrutiner som er gode, men tilskudd til frivillig arbeid bygger også på tillit.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-06-03:
En klokke som står stille, er også rett to ganger i døgnet! Så det kan hende at Fremskrittspartiet også slumper til å ha rett. Dette kan jo være et eksempel på at så er tilfellet. Jeg tror dermed ikke at man av det skal avlede at det gjennomgående er slik at Fremskrittspartiet har rett i integreringspolitikken. Men vi har altså etter en grundig vurdering kommet fram til at det nå er riktig å gå videre med å innføre en slik obligatorisk prøve knyttet til statsborgerskapet. Det er ikke riktig, som representanten Amundsen sier, at Regjeringen har tatt stilling til at det skal gjennomføres en obligatorisk statsborgerseremoni. Det har ikke Regjeringen vedtatt. Dermed er det heller ikke et forslag som vil bli sendt på høring.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-06-03:
Min respons på det vil være at det ene ikke utelukker det andre. Det er ikke slik at tilskudd ensidig bare gis til innvandrerorganisasjoner. Det finnes en rekke eksempler på breddeorganisasjoner, f.eks. Røde Kors, Norske Kvinners Sanitetsforening osv., som får støtte til tiltak. Men det at man gir støtte til breddeorganisasjoner, utelukker ikke at man også mener at det kan være riktig å bidra til at nettverk dannes i innvandrermiljøene, at de nettverkene kan organisere seg, og at man slik sett bygger opp hverandre. Jeg mener at det finnes mange eksempler på at det kan være fornuftig. På en rekke områder har vi organisasjoner der medlemmene har visse fellestrekk som det er viktig å støtte oppunder, slik at det kan føre til fremskritt på flere områder.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-06-03:
Generelt er jeg veldig enig med representanten i at det er mange gode erfaringer knyttet til f.eks. det arbeidet Røde Kors gjør i forhold til flyktningguider. Jeg føler meg ikke beredt på stående fot til å redegjøre for hvorvidt man i departementet planlegger å ha et samarbeid med f.eks. Røde Kors om å utvide denne ordningen. Det må være et spørsmål som vi må få lov å komme tilbake til.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-06-03:
Det er egentlig et veldig interessant spørsmål som tas opp, og jeg har vel aldri i offentlige sammenhenger reflektert over det før. Men jeg må vel si, ikke minst med basis i de siste ukers debatt i komiteen om personvern og en del av problemstillingene knyttet til det, at jeg tror at vi må starte med en litt mer prinsipiell debatt. For det er ingen tvil om at en del av de teknologiske løsningene som skisseres, først må avklares prinsipielt, før vi lager en tilskuddsordning for å innføre dem – f.eks. det å bruke GPS, altså bruke merking av f.eks. demente, så du kan følge dem på et kart. Jeg må si at jeg synes det høres ut som det kan være mye spennende i det. Men jeg tror at før jeg etablerer en tilskuddsordning for det, bør denne salen ta en prinsipiell debatt om man er for det eller imot det. Jeg tror trinn 1 må være det, ikke en tilskuddsordning for å innføre det.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-06-03:
Det som jeg er veldig enig med representanten Sjøli i, er at den kommunestrukturen vi har, er utfordrende i forhold til den tenkningen vi har når det gjelder samhandlingsreformen, for det er ingen tvil om at i samhandlingsreformen vil vi beskrive en kommunehelsetjeneste som det ikke vil være mulig å etablere i 430 kommuner. Man vil altså på noen områder trenge et større befolkningsgrunnlag for å kunne levere de tjenestene på en god måte. Men den teknikken vi velger i reformarbeidet, er jo slik at de kommunene som hver for seg er for små, må samarbeide om de deler av tjenestene som de ikke greier å levere på egen kjøl. Jeg mener at det er en forsvarlig tilnærmingsmåte at vi etablerer samarbeidsløsninger på de områdene der det trengs, og at det vil være mulig å gjennomføre det forslaget til reform vi legger fram, uten å gå veien om en strukturendring av Kommune-Norge.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-06-03:
Min frykt har vel egentlig vært det motsatte. Hvis vi skulle ha startet der Venstre nå starter, med å si at punkt 1 er kommunestrukturendring og så, at punkt 2 er samhandlingsreform, har vi virkelig utsatt samhandlingsreformen og muligheten for å få gjort noe. Det kunne vært interessant å få en diskusjon her i salen om ulike regjeringskonstellasjoner der man kunne se for seg en regjering som ville fremme forslag om en omfattende kommunestrukturendring. Jeg skulle like å se den dagen det skjer. Jeg tror det ville vært en uendelig debatt, som ville tatt år etter år, og så hadde samhandlingen vært lidende i påvente av resultatet. Derfor mener jeg at det opplegget som vi presenterer litt senere i denne måneden, er fullt ut forsvarlig, der vi beskriver en kommunehelsetjeneste som på noen områder vil bli utfordret av kommunestrukturen. Men det er jo ikke en ny situasjon for Kommune-Norge. Dette har man jo vært oppe i før, og på disse områdene finner man gode samarbeidsløsninger.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-06-03:
Det prinsipielle i det som representanten Nesvik tar opp nå, er det ingen uenighet om. Dette skjer jo. Gjennom ordningen «Raskere tilbake» er helseforetakene tilført betydelige ekstra ressurser som målrettes inn mot sykmeldte. Mye av de pengene brukes i f.eks. private klinikker, og flere private har fått utvidet sin virksomhet ved å målrette tiltak overfor sykmeldte gjennom ordningen «Raskere tilbake». Det slås ikke inn en eneste dør her når det gjelder den prinsipielle innfallsvinkelen til Harald Tom Nesvik. Det som er diskusjonen hele tiden, er om vi skal bruke enda mer ressurser på denne måten. Vel, det er en budsjettdiskusjon hvor mye ressurser vi skal bruke til sykehusene, til helsevesenet til enhver tid, men dette skjer gjennom ordningen «Raskere tilbake».
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-06-03:
Det var et spørsmål med veldig mange elementer. Når det gjelder hvordan jeg betrakter Riksrevisjonens rapport om psykisk helse, har jeg svart på det veldig grundig, f.eks. i den åpne høringen som var i kontroll- og konstitusjonskomiteen. Jeg henviser til det svaret også her. Så må jeg si at jeg er kjempekritisk til at man skal ta den faglige vurderingen av hvorvidt en trenger spesialisert behandling, nødvendig helsehjelp og tidsfristen for det, ut av helsetjenestene for øvrig. Altså: Vi skal ta mange leger ut av sykehusene og plassere dem på et slags bestillerkontor, som Høyre har en forkjærlighet for, og så skal de sitte der, uavhengig av et klinisk miljø, og vurdere nødvendig helsehjelp. Jeg har overhodet ikke tro på den modellen, i hvert fall ikke hvis formålet er å få ned køen. Hvis formålet er å skape ekstra byråkrati og sannsynligvis lengre kø, er det nok en vei å gå, men det er ikke min vei å gå.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-06-03:
Jeg mener at vi langt på vei har det, gjennom at vi har fritt sykehusvalg, altså nettstedet og ordningen Fritt sykehusvalg. Det er jo ikke slik at det bare er offentlige sykehus som er med i ordningen Fritt sykehusvalg. Når man synes at ventetiden er lang, og man har lyst til å se om det er alternative muligheter til det stedet man er henvist til, vil man kunne få god veiledning, enten via websystemet eller gjennom rådgivere, til å finne alternative løsninger. Hvis det er ledig kapasitet i private institusjoner som har avtaler med det offentlige, vil man bli veiledet og henvist dit. Det er derfor ikke slik at informasjonssystemene våre bare er forbeholdt offentlige virksomheter. I det systemet er det også private tilbydere som har avtaler og samarbeider med det offentlige.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-06-03:
Jeg er enig med representanten Ballo i at det er en interessant debatt hvordan man skal gå videre på dette området, og jeg deler prinsipielt representanten Ballos grunnleggende syn, at velferdsordningene skal være universelt utformet. Det betyr ikke at alle skal bidra like mye til velferdsordningene, for man skal gjennom skattesystemet ha en fordeling av byrden, og så skal man universelt utforme velferdsordningene. Det er det samme prinsipielle synet som jeg har. Men det som er det store spørsmålet, gitt at det er målet – og i Arbeiderpartiets program står det som sagt at det er målet – er jo et tak, en universell velferdsordning med et egenandelstak. Så vil det allikevel være en veldig interessant diskusjon om hva som er veien for å nå det målet, for vi vil også i kommende stortingsperiode stå overfor noen tøffe prioriteringsrunder på helseområdet: Hva er det viktigste å bruke pengene på nå? Mitt syn på det – sånn umiddelbart i hvert fall – vil klart være at det nå i den første prioriteringsrunden er viktigere å bruke de offentlige pengene på f.eks. å løfte flere rusmisbrukere inn i gratis tannbehandling enn å redusere mine kostnader til tannbehandling. Når det gjelder mine utgifter til tannbehandling, er vel jeg en normalbruker i den forstand at jeg begynner å bli så gammel at det av og til koster noen kroner å gå til tannlegen, men jeg lever med det. Derfor vil jeg si at skal jeg nå prioritere, vil jeg først prioritere å løfte flere inn av dem som trenger det mest, enn å prioritere først å redusere kostnadene for vanlige folk, som stort sett er i en situasjon at de lever fint med kostnadene. Det er allikevel veldig viktig å understreke at vi på noen områder innenfor helsesektoren er svaktfungerende som velferdssamfunn. Jeg gav det eksemplet i stad at det kan være personer som har hatt sykdommen periodontitt, og som altså opplever egenandeler på 150 000 kr. Jeg tror nesten ikke vi greier å forholde oss til det her i salen heller. Det viser jo at det på enkelte områder er virkelig viktig å få på plass endringer, framgang og reformarbeid innenfor tannhelsefeltet.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-06-03:
Bare to helt korte bemerkninger fra min side helt på slutten av debatten. Det første gjelder et tema som interpellanten tok opp i sitt andre innlegg, og som jeg ikke svarte på, som går på forholdet til tannpleiere, som er et viktig tema. Departementet jobber nå for tiden med et utkast til et høringsbrev, der vi vil legge til rette for at tannpleiere kan få selvstendig refusjonsrett i Folketrygden. Det vil være et veldig viktig bidrag for å få utnyttet den kapasiteten som ligger hos tannpleiere. I dag er det slik at tannpleiere i visse sammenhenger kan få refusjon fra Folketrygden, men det går da via en tannlege. Man må være knyttet opp til en tannlege, mens vi ønsker å utvide mulighetene for en selvstendig refusjonsrett i Folketrygden. Så har både representanten Sjøli og representanten Fredriksen tolket meg dit hen at jeg har sagt at jeg avlyser muligheten til å gjennomføre Arbeiderpartiets programvedtak fra landsmøtet i vår. Det er feil. I den grad man har opplevd det slik, har man forstått det feil. Jeg går selvfølgelig med glede til valg på det programmet. Det skulle bare mangle om ikke en helseminister var kjempeglad for å ha et så ambisiøst parti i ryggen på et så viktig område som tannhelse. Jeg er glad for at de to andre regjeringspartiene har de samme tøffe, gode ambisjonene. Dette skal vi jobbe veldig hardt med. Det jeg har sagt, og som jeg mener er viktig, er at veien til å nå fram til det målet går gjennom å utvide eksisterende ordninger før vi setter et tak, men det er, som representanten Ballo sier, selvfølgelig fullt mulig å gjøre begge deler i løpet av en stortingsperiode hvis det prioriteres. Så får vi da gjennom en Soria Moria-formulering om hva som blir Regjeringens ambisjon, gå løs på det arbeidet med glede og entusiasme i neste periode. Jeg registrerer, som Ballo gjør, at det er et arbeid som Høyre ikke skal presse oss i, men er uenig i.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-03:
Det er behov for, og det er mitt ønske, at både menn og kvinner med minoritetsbakgrunn i vårt samfunn skal være deltakere i samfunnet, at de skal bidra i samfunnet. Jeg ønsker at de skal søke utdannelse, søke deltakelse i samfunnet på alle plan. Som jeg sa, både for å bidra, men ikke minst for å søke ansvar. De er en del av samfunnet, da må de også være med på alle plan. De har et ansvar på vegne av de gruppene de hører til, og de har et ansvar på vegne av storsamfunnet som de er en del av. Jeg ønsker å se mennesker med minoritetsbakgrunn – menn og kvinner – som lærere, som politifolk, som ordførere, som dommere, som statsråder. Jeg ønsker å se dem overalt i dette samfunnet, for å søke ansvar, men også for å bidra i dette samfunnet. Man må se på hva som hindrer dem i å komme inn i samfunnet og være deltakere, og hva som bidrar til at de blir en del av det. Jeg ser at de gjør en god jobb. Jeg har sett flotte kvinner i denne sal, stående på denne talerstol, som har gjort en jobb både for samfunnet og for de gruppene de tilhører. Jeg har sett dem f.eks. i Oslo bystyre og mange andre steder. Jeg har sett dem i dommerkappe, og de gjør en veldig god jobb. Jeg mener Fremskrittspartiet konstruerer et problem som ikke er der. I alle fall overdramatiserer de og hausser opp noe som det er lett å finne løsning på. Det er godt mulig at det er formålstjenlig for Fremskrittspartiet, det er godt mulig at det gir dem oppslutning, det er godt mulig at det gir dem noen stemmer. Men også Fremskrittspartiet har et ansvar på vegne av hele samfunnet. Vi er nødt til å lage et nytt samfunn, vi er nødt til å finne løsninger sammen, og vi er nødt for å føre gruppene sammen og danne den nye nasjonen, istedenfor at vi skiller dem fra hverandre. Jeg er veldig glad for at et samlet storting tar avstand fra Fremskrittspartiet i denne debatten i dag. Men jeg hadde ønsket at flere hadde tatt klarere avstand fra Fremskrittspartiets linje om å hausse dette opp, om å oppkonstruere dette, og om å bruke det i den offentlige debatten. Min utfordring går først og fremst til Høyre. De må være klarere – de må bestemme seg for hvor de skal stå i denne debatten, for de sauser det sammen hele tiden. Jeg er fornøyd med at de i denne debatten har markert seg på riktig side av linjen.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-03:
Min påstand i forrige innlegg var at Fremskrittspartiet oppkonstruerer og opphausser ikke-relevante debatter. Det viser representanten Per-Willy Amundsen i siste innlegg også. Vi er ferdig med debatten om hĳab i politiet. Det har vi alle sammen tatt stilling til. Dermed går vi videre. Nå er det andre oppgaver vi skal løse. Nå er det andre debatter vi skal ta tak i. Nå er det slik at jeg i sin tid ble utpekt som medlem av Bostad-utvalget, som skulle se på formålsparagrafen i den norske skolen. På det første møtet spurte jeg om følgende: Hvem vil endre formålsparagrafen? Er det muslimer? Det klare svaret var nei. Ikke én eneste muslim hadde bedt om å få endret formålsparagrafen. Det var storsamfunnet som hadde kommet dit hen at vi måtte modernisere formålsparagrafen. Samfunnet må bringes videre. Moderniseringen av samfunnet må gå videre. Det gjør vi hver dag. Hvis ikke representanten Per-Willy Amundsen husker det, vil jeg minne om at vi faktisk har laget mange lover for å sørge for at homofile og lesbiske skal ha sine rettigheter i dette samfunnet. Det er jo en særgruppe, så vi lager lover for dem slik at de får sin rettmessige plass i samfunnet. De får innflytelse over dette samfunnet, fordi de er en del av dette samfunnet. Som representanten Per-Willy Amundsen muligens husker, har vi laget en ny plan- og bygningslov. I den loven er det nå pålegg om at offentlige bygninger, og private bygninger som restauranter osv. skal være tilpasset funksjonshemmede. Politiske partier skriver sine programmer både på nett og papir, tilpasset mennesker som ikke kan se, eller ikke kan lese. Det er å sørge for å gi særgrupper mulighet til å være likestilte, til å være en del av samfunnet, til å få innflytelse over byggingen av det samfunnet som de er en like stor del av som det Fremskrittspartiet og jeg er. Der kommer poenget igjen: Vi er nødt til å ha ansvar for samfunnet og dra i samme retning. Dette samfunnet har ikke råd til å dra gruppene fra hverandre. Her står SV og bidrar til å trekke samfunnet i samme retning. Vi ønsker at nasjonen sammen skal stå rustet for de utfordringene som dette samfunnet står overfor i dag, og kommer til å stå overfor i morgen. Fremskrittspartiet har et motsatt budskap.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2009-06-03:
Når jeg velger å ta ordet først på slutten av debatten, er det av to årsaker. Det ene er for å kommentere tonen i debatten. Jeg hadde ønsket at man også på Stortinget hadde begynt å bli såpass moden at man klarte å diskutere disse tingene uten å falle i den grøfta der man diskuterer ut fra det helt ytterste ytterpunkt og forsøker å sette hverandre i bås. Man forsøker å debattere dette temaet som om det var en problemstilling det er veldig enkelt å forholde seg til. Det er det ikke. Man har en debatt i Norge hvor man plages av ytterliggående standpunkt, hvor man på den ene siden har personer som gjerne kan kalles kulturrelativister, og som ikke ser noen problem på integreringsfeltet, mens man på den andre siden har noen som bare ser problem på integreringsfeltet. Dette ødelegger egentlig norsk integreringsdebatt, fordi vi aldri klarer å komme til kjernen i det utfordringene faktisk handler om. Jeg mener at man også i denne debatten har gått vel langt på begge sider i forsøk på å karakterisere hverandre og i forsøk på å stemple hverandres standpunkt. Vi har egentlig ikke kommet én millimeter nærmere å løse utfordringene for dem denne saken handler om, våre nye kvinner i Norge og deres muligheter til å lykkes i det norske samfunnet. Da kan vi ikke stikke under stol at noen av dem tvinges til å bære hĳab, og dem skal vi være de varmeste forsvarere for hvis de selv ønsker å få muligheten til å kaste hĳaben. Da skal Stortinget og norske politikere gå i bresjen for å hjelpe dem til å kaste den. Men så finnes det andre kvinner som selv ønsker å bære hĳab, og som synes den er en viktig del av deres identitet. På samme måte skal Det norske storting være deres varmeste forsvarer. Denne kombinasjonen er ikke enkel å forholde seg til. Det er krevende, og da kan vi ikke ha en debatt i denne salen hvor man prøver å skape en situasjon hvor dette er enkelt å forholde seg til – bare knipse i fingrene og komme til en konklusjon. Så enkelt er det ikke! Den andre grunnen til at jeg ønsket å ta ordet, er for å få ryddet av veien en misforståelse man ønsker å skape i denne salen om Regjeringens standpunkt til dette med hĳab i politiet. Regjeringen har sagt ettertrykkelig nei til hĳab i politiet, og den som ennå ikke har fått med seg det, ønsker enten å misforstå eller nærmer seg å være tungnem. At enkelte representanter i denne salen har private standpunkter, som at man gjerne kunne tenkt seg at det ble båret hĳab i politiet, rokker ikke en millimeter ved Regjeringens konklusjon. Bare så det er helt klart: Dette endrer ingenting i forhold til Regjeringens standpunkt til hĳab i politiet.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2009-06-03:
I forbindelse med denne innstillingen behandler Stortinget en rekke forslag fra Høyre. Det er prisverdig med alle som ønsker å bidra til at man kan få fram forslag som balanserer både det å stille krav til våre innvandrere med også å gi muligheter til å oppfylle de kravene. Det er mange gode forslag i dette Dokument nr. 8-forslaget, og jeg støtter intensjonen i de aller fleste av dem. Derfor ønsker vi ikke å stemme dem ned. Når vi likevel ikke stemmer for forslagene, er det med bakgrunn i at mange allerede er iverksatt, og på noen områder går faktisk Regjeringen lenger enn forslagene. Jeg vil også påpeke at Dokument nr. 8-forslag ikke akkurat gir den beste anledning til å gå i dybden og hele bredden av de problemstillinger som tas opp, særlig ikke når forslagene også til de grader er generelle, som de er i denne saken. Et eksempel er forslag nr. 4 i innstillingen, hvor det foreslås at man skal be «Regjeringen legge økt vekt på en skole med kunnskap og kvalitet, og som stiller høye krav til alle elever, uavhengig av bakgrunn». Dette er vi jo alle sammen enig i, og dette er jo allerede et av de sentrale målene i Regjeringens arbeid med norsk skole. Det er altså et skoleeksempel på forslag som slår inn åpne dører. Integreringspolitikkens mål er at innvandrere raskest mulig skal bidra med sine ressurser i det norske samfunnet. Da er språk og arbeid helt vesentlig. Regjeringen har systematisk gjennom hele perioden jobbet for å bedre integreringen. På mange områder har vi lyktes, selv om mye fortsatt gjenstår. Elever trenger en god start på skolen. Da er det helt avgjørende at de behersker norsk språk. Hvis ikke drar de med seg det drawbacket gjennom hele skoleløpet. Dette jobber Regjeringen iherdig med for å sørge for at elever får en så god start i norsk skole som overhodet mulig. Barnehagetilbud er også her en helt avgjørende forutsetning, og prosjektet med gratis kjernetid har vist seg å være svært vellykket, både for mor og særlig for de barna det gjelder. Regjeringen utvider også ordningen med rett og plikt til norskopplæring for dem som er omfattet av den, fra 300 timer, som det er i dag, til 600 timer, kombinert med en ordning med plikt til å gjennomføre en avsluttende prøve. God kjennskap til norsk språk og samfunn er en forutsetning for å kunne fungere godt i samfunnet, for å få seg jobb og være uavhengig. Særlig viktig er dette for kvinner. Da norske kvinner frigjorde seg på 1970-tallet, var det nettopp gjennom tilknytning til arbeidslivet, organisasjonslivet og ved å bli økonomisk uavhengig. Dette gjelder også for våre innvandrerkvinner. Derfor er det viktig og bra det Regjeringen har gjort. Det å bli norsk statsborger er det endelige beviset på at man er norsk innbygger. Man får bl.a. stemmerett ved stortingsvalg, og da er det rett og rimelig å kunne forvente et minimum av kjennskap til norsk språk og samfunn. Det vil også bidra positivt til integreringen, særlig for kvinner. Derfor er jeg glad for at Regjeringen har signalisert at den vil sende på høring et forslag om å innføre krav om bestått statsborgerprøve før statsborgerskap kan innvilges.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2009-06-03:
Torsdag sist veke behandla vi her i salen St.meld. nr. 12 for 2008–2009, «En gledelig begivenhet», med undertittelen «Om en sammenhengende svangerskaps-, fødsels- og barselomsorg». Det var starten på livet som stod i fokus, og alle var samde om at vi skal ha ei heilskapleg svangerskapsomsorg, eit trygt fødetilbod og eit familievenleg barseltilbod. Ein samla komité slo fast at ein både må sikre ei desentralisert og differensiert fødselsomsorg og styrkje jordmortenesta på kommunenivå. Den same dagen debatterte vi her i salen hospicetilbodet, ei sak som omhandla livets sluttfase. Komiteen var samstemt i at hospicetilbodet må bli betre, og at den palliative behandlinga og omsorga ved livets slutt må betrast. Ein sa vidare at slike tilbod må vere godt integrerte i heile helsetenesta, slik at menneske med trong for lindrande og/eller palliativ behandling kan få eit godt tilrettelagt tilbod så nær sin bustad som mogleg. Fellesnemnaren for desse to sakene, den første knytt til livets start og den andre til livets slutt, er eit bevisst opplegg for eit sterkt, godt og trygt helstilbod så nær pasientane sin bustad som råd. Eg trur eg på alle sine vegner kan seie at i desse sakene stod pasienten verkeleg i sentrum. Det gjeld òg det representantforslaget som vi no behandlar. Men no er heile livet scena. Forslaget går kort sagt ut på at Stortinget ber Regjeringa om å utarbeide ein heilskapleg plan for å styrkje helsetilbodet der pasientane bur. I tillegg listar forslaget opp ei rekkje konkrete tiltak og verkemiddel som etter forslagsstillarane sitt syn vil bidra til å styrkje helsetilbodet der pasientane bur. 11 av dei i alt 13 opprinnelege framlegga frå forslagsstillarane, som er frå Høgre, har fått tilslutning frå dei andre opposisjonspartia. Eitt får støtte frå Kristeleg Folkeparti og Venstre, og eitt frå Venstre. Elles fremmar Framstegspartiet ei rekkje forslag aleine, saman med Høgre og saman med Høgre og Kristeleg Folkeparti. Eg viser i den samanhengen til innstillinga – det fører for langt å gå inn på alle desse nyansane. Eg reknar med at partia sjølve vil komme tilbake til sine eksplisitte forslag. Regjeringspartia foreslår å leggje saka ved protokollen. Venstre har ein eigen merknad, som seier at fleire oppgåver må løysast nærare den enkelte brukaren, altså i primærhelsetenesta. Det krev ei omfordeling av både fagfolk og ressursar, slik at kommunane blir i stand til å løyse nye oppgåver. Venstre meiner at kommunane må bli meir robuste i framtida, slik at dei kan ta ansvaret for dei nye velferdsoppgåvene, og slik at vi kan få ei berekraftig framtid også innanfor velferdsområdet. Venstre markerer dette synspunktet ved å fremme eit eige forslag. Det er forslag nr. 18 i innstillinga. Heilt til slutt tek eg opp det forslaget som Venstre er aleine om, og det Venstre står saman med andre om.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2009-06-03:
Vi er einige om at vi har store velferdsutfordringar, og samhandling er jo liksom nøkkelordet i denne debatten. Vi ventar på denne meldinga som kjem i slutten av denne månaden. Men det som statsråden var inne på i sitt innlegg no, var at vi må ta strukturelle grep. Eg må seie på Venstre sine vegner at eg ikkje kan sjå noko anna strukturelt grep som vi må ta enn at vi må sjå på kommunestrukturen. For at vi ikkje skal ende opp med ei melding som blir berre prat, og for at vi skal klare å gjennomføre noko, må vi etter Venstre sitt syn – det har vi også sagt i innstillinga i dag gjennom eit eige forslag – gjere noko med kommunestrukturen. Er ikkje statsråden einig i at vi ikkje berre kan ha samarbeid, vi må rett og slett også gjere noko med både storleiken og talet på kommunane?
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2009-06-03:
Hovudtilbodet av helsetenester i Noreg skal etter Venstre si oppfatning bli gitt av den offentlege helsetenesta. Men Venstre er ikkje immun mot private helsetenesteaktørar. Vi har eit balansert syn på det meste – også her. Her kan jo mange lære av Venstre. Vi meiner at private aktørar som kan tilby kvalitativt gode helsetenester, er eit viktig supplement til den offentlege helsetenesta. Derfor er Venstre med på tilrådinga frå komitéfleirtalet, punkta 1–4. Vi meiner at desse framlegga vil bidra til at helsekøen blir redusert, og at ventetidene for nødvendig helsehjelp blir korta ned. Venstre meiner dessutan at det offentlege helsevesenet og dei private aktørane må samhandle meir og betre. Vi trur at punkt nr. 3 i tilrådinga, som gjeld å utvikle eit informasjonstilbod med oversikt over ledig kapasitet i private helseverksemder, slik at pasientane lettare kan orientere seg om ulike tilbod, er viktig. Eit slikt informasjonstilbod burde vere relativt kurant å få etablert. Uansett trur eg at nytten blir mykje større enn kostnadene. Det er pasientane si nytte vi snakkar om. Det vil i praksis føre til det vi alle her i salen er einige om, at pasienten skal komme først. Eg vil oppmode statsråden til spesielt på dette punktet å sjå om det ikkje går an å gjennomføre det i praksis.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2009-06-03:
Statsråden sa i sitt innlegg at Regjeringa ikkje har allergi mot private aktørar. Det er veldig bra å høyre. I mitt innlegg nemnde eg spesielt punkt 3 i vedtaket. Der ber vi Regjeringa «snarest mulig utvikle et informasjonstilbud med oversikt over ledig kapasitet i private helsevirksomheter, slik at pasientene lettere kan orientere seg om ulike tilbud». Om ein ønskjer at vi skal ha ei god samhandling mellom kvalitativt gode private aktørar, må pasientane vite om det. Eg trur ikkje vi kan rekne med at alle pasientane har like god innsikt. Kvifor kan ikkje det offentlege bidra til at vi får ei slik oversikt over alle kvalitativt gode tilbod? Kva tenkjer statsråden om dette?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2009-06-03:
Jeg tror hele salen ser fram til at det skal komme en stortingsmelding om samhandlingsreformen. Problemet er jo bare det at den legges jo fram slik at det ikke blir dette stortinget, men i så fall det neste som kommer til å behandle den. Statsråden har selv sagt at ikrafttredelse når det gjelder hoveddelen av reformen, tidligst vil skje rundt 2012. Derfor er det viktig at man i hvert fall før den tid kommer prøver å få på plass en del stolper, for helsevesenet kan ikke stoppe opp i påvente av denne meldingen. Mitt spørsmål til statsråden går på et av forslagene jeg nevnte i mitt innlegg, nemlig det med å etablere økonomiske stimuleringsordninger for implementering av omsorgsteknologi. Det er viktig å kunne utnytte de mulighetene som er der til å bruke ny teknologi. Hvis man skal få gjort det på en effektiv og rimelig måte, f.eks. når det gjelder omsorgsboliger, bør man gjøre det i forbindelse med at man bygger disse boligene. Vil statsråden i hvert fall se på muligheten for å få på plass en ordning der man kan legge til rette for den type teknologi?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2009-06-03:
Først av alt vil jeg takke saksordføreren for en veldig god og grundig framstilling som egentlig gjorde innlegget mitt nesten overflødig. Men jeg har et par små kommentarer som jeg ønsker å komme med, bare som en utfylling. Å legge ideologiske kjepphester til side – ja, nettopp det er viktig. Saksordføreren sa jo at for regjeringspartiene er det den ideologiske biten som er viktig her. Men for Fremskrittspartiet er det ikke ideologien som er viktig i en slik sak – det at pasientene får hjelp, er det viktigste, dvs. at det som står øverst i venstre hjørne på en lønnsslipp, ikke er det som betyr noe. Det som betyr noe, er helsehjelpen som den enkelte faktisk får. Vi vet at det er stor ledig kapasitet hos mange avtalespesialister. De er en del av den offentlige helsetjenesten. De har avtale med helseforetakene, men får ikke utnyttet kapasiteten sin. Det gjelder psykiatere, altså innenfor psykiatrien. Det gjelder innenfor øre-nese-hals, som kanskje har de lengste ventelistene ved de offentlige sykehusene våre – men man får altså ikke utnyttet kapasiteten full ut. Det er alltid viktig å ha noe å måle hverandre opp mot. Men det er ikke snakk om at vi skal ha et todelt system. Vitsen er at alle skal kunne få gjøre seg nytte av de private aktørene, betalt av det offentlige ut fra et avtaleverk. Det er viktig å ha den biten på plass. Det som er tilfellet i dag, er nettopp at de med den feteste lommeboka alltid vil komme til hos de private. Man har ikke et godt nok avtaleverk i bunnen slik at det offentlige vil betale regningen for dem som ikke har de samme økonomiske mulighetene til å kjøpe seg ut av en eventuell kø. I innstillingen ligger det fire forslag til vedtak – fire gode forslag. Det ville også bære frukter dersom man får en annen sammensetning i denne sal til høsten, for det er faktisk viktig at vi bruker mulighetene som er der ute. Det er viktig å få ned helsekøene. Det er viktig å ha en valgfrihet for dem som ønsker det. Og det er ikke minst viktig, slik Fremskrittspartiet ser det – riktignok står vi her alene – å la avtalespesialistene komme inn under ordningen med fritt sykehusvalg, altså som en del av helsetjenesten som allerede har avtale med det offentlige. De er en del av den offentlige helsetjenesten, men får ikke komme inn under den ordningen som gjør at man kan velge det alternativet. Det er også viktig å kunne gi god informasjon og ha en god oversikt over hvor det er ledig kapasitet, og det er helt åpenbart at her må vi bli bedre. Vi må bli bedre innenfor fritt sykehusvalg. Man må kunne stole på den ventetiden og de dataene som faktisk legges ut. Og det er viktig at statsråden tar det med seg, at man kontinuerlig har en gjennomgang av den informasjonen som legges ut, slik at man vet hva man kan velge, og hva man kan velge bort. Med det tar jeg opp forslagene i innstillingen som Fremskrittspartiet står alene eller sammen med andre om.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2009-06-03:
Jeg har ikke oppfattet at det er noen i denne salen som sier at det offentlige ikke skal ha kontroll på hva det offentlige bruker pengene på. Dette regulerer man gjennom et avtaleverk. Det gjorde man også under den forrige regjeringen, og det ligger selvfølgelig i bunnen for også å bruke avtalespesialistene. Det er helt åpenbart. Det som imidlertid bekymrer meg, er den situasjonen som statsråden selv nevnte – at det er vi, altså det offentlige, som betaler – det er riktig – men det er jo også det offentlige som betaler sykepenger. Det er bare et annet budsjett, men utgiftene kommer dit. Jo lenger en pasient er sykmeldt og ute av arbeid, f.eks., må det offentlige betale, fra sin side. Uansett om man får hjelp eller ikke, står det offentlige igjen med regningen. Spørsmålet mitt til statsråden er: Er det ikke bedre å utnytte kapasiteten hos avtalespesialistene, som allerede har en avtale om pris – hele pakka – istedenfor å la personer gå og lide og f.eks. være ute av arbeid? Jeg vil nevne Smerteklinikken, som ikke får utnyttet kapasiteten sin, psykiatere …(presidenten avbryter) og andre. (presidenten avbryter)
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2009-06-03:
Statsråden sa i sitt innlegg at det var viktig å få på plass økonomiske og juridiske virkemidler for å sikre god samhandling. Representanten Bøhler var i sitt innlegg inne på – og var nærmest litt oppgitt over – at størrelse på kommuner, og kommunestruktur, ble dratt inn i denne debatten. Jeg kunne godt tenke meg å høre hva statsråden tenker rundt det at vi har så mange små kommuner i dag. Hvordan skal man få gjennomført samhandlingsreformen uten at man også får en debatt om kommunestrukturen, uten at vi får større og mer robuste kommuner for å kunne møte de utfordringene som helsetjenesten i kommunene vil få i årene framover?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2009-06-03:
Riksrevisjonen har i sin rapport Dokument nr. 3:5 for 2008–2009 påpekt at sykehusene bryter pasientrettighetsloven overfor psykisk syke, og at et av hovedproblemene er at sykehusene setter frist for medisinsk behandling ut fra egen kapasitet og ikke ut fra hva som er pasientens behov. I tillegg dokumenterer både Helsetilsynet og tall fra Norsk pasientregister at det foregår omfattende brudd på pasientrettighetene. I det forslaget som vi nå behandler i dag, går Høyre inn for en ordning der en uavhengig instans vurderer pasientenes behov for hjelp for å unngå at sykehusene blir bukken som passer havresekken. Dette vil bidra til at pasientene får raskere hjelp, og at pasientrettighetene får et reelt innhold. I et brev til komiteen avviser statsråden at det foregår brudd på pasientrettighetene, og at det er et problem. «Det er ikke grunnlag for», sier han, «å hevde at pasientene ikke får en frist for behandling». Mitt spørsmål er da om han mener at Riksrevisjonen tar feil. Og hvis ikke: Hvilke tiltak vil han iverksette for å sikre at pasientene får hjelp når de har behov for det, og ikke når det passer sykehuset?