Olemic Thommessen (Høyre), 2011-02-24:
Etter å ha lyttet til debatten så langt føler jeg et visst behov for å gjenta hva vi faktisk er invitert til å diskutere. Interpellasjonens ordlyd går ut på om det er «behov for å stramme inn og klargjøre NRKs vedtekter for å ta hensyn til kommersielle aktører». Det er altså temaet. Det er ikke DAB-radio, det er ikke om vi skal ha lisens eller ikke lisens, det er ikke hvorvidt NRK har mye eller lite til drift, det er ikke et spørsmål om det å kjøpe seg plass er en del av det redaksjonelle arbeidet. Det er et spørsmål om «å spise» en veldig alvorlig og viktig problemstilling, nemlig hvorvidt vi i Norge har det tilstrekkelige rom til å videreutvikle en privat sektor med hensyn til innholdsproduksjon og med hensyn til å skape både redaksjonelle produkter og rent kommersielle produkter. Det er det temaet – som jeg har skjønt – vi er invitert til å diskutere, og det er det jeg gjerne vil knytte noen betraktninger til. For det første: Det er helt klart at NRK aldri har ment å være noen kommersiell aktør og har heller aldri blitt behandlet som sådan. Reklamespørsmålet er det eneste av disse temaene som sånn sett har en historie, og jeg har lyst til å knytte noen kommentarer til forholdet mellom NRK og TV 2. Det er de eneste erfaringer vi har å bygge på så langt. Jeg tror vi kan si at TV 2 og NRK har hatt en gjensidig god funksjon, også i forhold til de politiske spørsmålene. For det første har NRK lagt an en kvalitativ standard, som helt åpenbart har betydd mye for hvordan TV 2 har utviklet seg med tanke på innholdsproduksjon. Vi ser fra land hvor standardene har vært svakere, at mange selskaper som kan sammenlignes med TV 2, nok ikke når de kvalitative standarder som TV 2 er kjent for – og det skal TV 2 ha all ære for. På den annen side har TV 2 vist at det går an å produsere tv-programmer atskillig billigere enn det NRK gjør, og det er også en nyttig erfaring å ta med seg for Stortinget og regjeringen i forhold til deres løpende vurderinger rundt NRKs økonomi. Dette er et resultat av at man har holdt en nokså klar grense. Det eneste unntaket er reklameplakatene, som vi flere ganger har diskutert. Dét er en grense som Høyre er opptatt av skal være stram, og kanskje er det også behov for å se på den. Det vi nå står overfor, er to andre typer inntekter, der NRK utfordrer privat sektor. Det ene dreier seg om å utvikle produkter der man kan ta seg betalt, altså type UT.no eller yr.no. Man kunne jo tenke seg at det f.eks. var betaling på yr.no. Det er det eksemplet mediebransjen bruker når det gjelder å reise spørsmålet om hvor grensegangen her skal gå. Det andre spørsmålet er å legge ut produkter, og at NRK – som offentlig finansiert aktør – kan legge ut produkter gratis, som noen ellers kunne ha utviklet og tatt betalt for. Det er de to sammenhengene vi nå står overfor, og som vi skal se på om det er behov for å gjøre innstramminger i. Høyre mener at det er all grunn til å se nærmere på dette, for erfaringen har vist at den teknologiske utviklingen går fortere enn det vi greier å forutse. Et eksempel er nettreklamen for NRK, der Høyre påpekte at det var behov for å stramme inn, og der NRK tok signalet i utgangspunktet. Vi mener det er viktig å gå inn på forhåndsgodkjenningen, gjøre en vurdering av den på nytt og gjerne holde den opp mot – slik man har gjort i Storbritannia – en «public value test». Dette er et arbeid som må gå fortløpende, fordi både utviklingen i bransjen og den teknologiske utviklingen tilsier det. Høyre ønsker sånn sett å svare ja på interpellantens spørsmål. Og vi ønsker at det skal være en prosess med klare linjer og som skaper et godt og nødvendig rom for at private aktører i Norge skal gis den størst mulige plass – målt opp mot de krav og ønsker vi har, som ligger nedfelt i allmennkringkastingsplakaten.