Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2000-11-30:
Jeg er glad for den behandling som sosialkomiteen har gitt dette Dokument nr. 8-forslaget. Jeg tror det kanskje er første gang at vi her i Stortinget på en seriøs måte går igjennom og drøfter problemene knyttet opp mot spilleavhengighet som et faktum det er nødvendig å gjøre noe med. Det synes jeg er et godt utgangspunkt for å komme fram til et resultat som skal tjene det formålet dette forslaget innebærer. Jeg kan også si at det i utgangspunktet ikke er viktig for oss i Kristelig Folkeparti hvor man plasserer ansvaret, bare ansvaret blir tatt. Når jeg foreslo at dette burde skje i forhold til sosialtjenesteloven, har det sammenheng med den erfaring som både jeg og andre har gjort, at det nettopp er rusomsorgen som har tatt ansvar i forhold til problematikken. De som driver behandling av avhengige, har på eget initiativ grepet fatt i problemet før det har blitt gjort til et offentlig ansvarsområde. Når man derimot drøfter disse tingene med personer innenfor psykiatrien, oppleves det ofte som de avhengige er av sekundær interesse – å jobbe med disse er ikke så utfordrende, så interessant og så faglig stimulerende. Derfor var det mitt anliggende å henvise til lov om sosiale tjenester § 6. Men, som sagt, det viktigste er at det tas et ansvar, og det synes jeg komiteen gjør på en utmerket måte i det forslag som her foreligger. Nå har også saksordfører gått gjennom de mange tingene som ligger til grunn for spilleavhengighet, og jeg tror at vi i tiden framover vil oppleve at det kommer avhengighet på flere områder som vi i dag kanskje ikke har så veldig stor oversikt over. Jeg kan f.eks. vise til at en institusjon, hvor jeg selv sitter i styret, som har hatt en midlertidig periode med behandling av spilleavhengige, også fikk personer som var avhengige av å spille på Internett, som klienter, altså Internett-avhengige. Det kan bli mye spilleavhengighet i tiden framover, og da er det viktig, som det sies i innstillingen, at man tar fatt i dette innenfor de områdene det naturlig vil høre hjemme. Jeg er derfor helt enig i at å foreta noen form for ensretting er ikke særlig framsynt. Men det er viktig – jeg understreker det – at det tas fatt i problemet, og at vi ikke opplever at kommuner, slik det har blitt erfart og som jeg henviser til i begrunnelsen for forslaget, avviser å ville bidra til behandling av disse fordi det ikke er hjemlet i noen lov. Nå sier jo komiteen på en måte at det er hjemlet, og jeg tror også sosialministeren i sitt innlegg på den konferansen som saksordføreren henviste til, på en måte gav uttrykk for at det i lovverket allerede ligger en mulighet for å tolke det slik at spilleavhengige skal kunne omfattes av dette. Og gjør de det, er det fint. Men ettersom det åpenbart er kommuner som forstår dette annerledes, er det nødvendig med en presisering og klargjøring. Jeg har også lyst til å understreke at jeg er svært godt fornøyd med at det nå legges opp til en helhetlig tilnærmingsmåte i sosialkomiteens innstilling. Det betyr at vi på en måte forsøker, for å holde oss til noe som ble sagt i debatten i saken forut for denne, å være litt føre var, slik at man altså kan være forberedt på hva som måtte komme. Det setter jeg pris på, og jeg regner da med, slik det allerede er signalisert, at dette vil Regjeringen ikke bare følge opp, men vil også være kreativ i form av å finne fram til både løsninger og meddelelsesmåter overfor kommuner og fylker om på hvilken måte man skal gjøre dette best mulig, slik at det blir til gagn for familier som har fått problemet så nært inn på livet at de i mange tilfeller har blitt oppløst. Jeg vil til sist, hvis presidenten tillater det, få be ministeren om at man også tenker i forhold til finansiering av dette, og jeg tenker da på finansiering av forskning og utvikling i forbindelse med problematikken spilleavhengighet og behandling. Det kommer til å være et viktig punkt. Jeg kunne tenke meg, slik jeg fremmet forslag om i forbindelse med lotteriloven, at man f.eks. la seg på en linje hvor man tok en viss prosentandel av omsetningen av spillene og satte det av til et fond til bruk nettopp for slike ting, eller at man tok midlene direkte inn og brukte dem på den måten. Det kunne være ¼ pst., det kunne være ½ pst., i alle tilfeller at man også i denne sammenheng vurderer finansieringen av dette, slik at vi ikke i etterkant får et finansieringsproblem. Her snakker vi altså om en årlig omsetning på 17 milliarder kr – 17 milliarder kr, og da skulle det også kunne være noen kroner der til å ta seg av de problemene som disse spillene skaper. Ellers vil jeg uttrykke glede over den innstilling som foreligger.