Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2002-05-30:
Vi må konstatere at ordningen med omsorgslønn praktiseres ulikt i forskjellige kommuner. Det gjelder antallet timer som aksepteres av kommunen, så vel som nivået på timelønnen. Arbeiderpartiet, som resten av komiteen, er opptatt av at det for varig tyngende omsorgsarbeid bør ytes mest mulig lik omsorgslønn uavhengig av hvor man bor i landet, og at omsorgslønn skal inngå som en reell del av kommunens omsorgs- og tjenestetilbud. Det er grunnlag for å forbedre ordningen med omsorgslønn, og det er grunnlag for klare retningslinjer for tilståelsen av omsorgslønn hva gjelder både omfang og nivå. Derfor ber et flertall i komiteen Regjeringen foreta en gjennomgang av hvordan den fungerer i dag, og komme tilbake med forslag til hvordan den kan forbedres. Arbeiderpartiet mener i denne forbindelse at en må legge til grunn at omsorgsytere må sikres en lønnsplassering på linje med det som er vanlig for hjemmehjelpere. Videre at dersom omsorgsyteren har en utdanning som gjør vedkommende spesielt kvalifisert for slikt omsorgsarbeid, må vedkommende kompenseres lønnsmessig for dette ved at lønnen settes i et rimelig forhold til omsorgsyterens kvalifikasjoner, forutsatt at omsorgsbehovet krever denne kvalifikasjonen. Videre mener Arbeiderpartiet at det er urimelig at ektefelletillegget i folketrygden avkortes for den uføre når ektefelle eller samboers omsorgslønn utgjør mer enn 1 G. Denne grensen bør høynes. Arbeiderpartiet mener også at uførepensjonister som påtar seg omsorgsoppgaver og mottar omsorgslønn, blir likestilt med personer som har inntekt fra politiske verv eller tillitsverv i frivillige organisasjoner, slik at de blir unntatt fra bestemmelsen om ett års ventetid for å kunne få en friinntekt på 1 G uten at dette får følger for uføregraden deres. Arbeiderpartiet er opptatt av at kommunene skal kunne ha en økonomi som gjør det mulig å løse omsorgsoppgavene så godt som mulig. Arbeiderpartiet er i den forbindelse opptatt av det samlede tilbudet og ønsker at mennesker som er avhengige av døgnkontinuerlig hjelp og pleie, skal få sin individuelle handlings- og oppfølgingsplan, som skal settes sammen av kommunene og den pleietrengende i fellesskap ut fra brukerens behov. Omsorgslønn er aktuelt for dem som er avhengige av døgnkontinuerlig hjelp og pleie. Men en sterkt pleietrengende vil ha behov for en rekke tjenester i tillegg til privat omsorg. Vi mener at de individuelle planene må utformes på bakgrunn av den enkeltes behov, og ikke ut fra finansieringen av de ulike tiltakene. Dersom de ulike tiltakene finansieres ulikt – f.eks. ved øremerking og statlig finansiering av omsorgslønn, mens hjemmetjenesten og andre kommunale tjenester ikke finansieres på den måten – kan en få en vridning av tjenestetilbudet i retning av det tilbudet som for kommunen er billigst, men som ikke nødvendigvis er riktigst og best for brukeren. Arbeiderpartiet er derfor svært skeptisk til øremerking av ett av tiltakene, og mener at vi må se dette i en helhetlig tiltakskjede for den enkelte. Arbeiderpartiet mener imidlertid at det må etableres en statlig toppfinansieringsordning for ressurskrevende brukere, slik at den enkelte kommune får tilstrekkelig økonomi for å lage et helhetlig tilbud og på den måten gi kommunene mulighet til å gi et helhetlig omsorgstilbud og innvilge omsorgslønn på et forsvarlig nivå i forhold til innsatsen. Med et slikt tilskudd vil kommunen kunne få mulighet til å gi det tilbudet som omsorgspersonen virkelig trenger, og den vil ikke bestemmes ut fra tekniske finansieringsordninger.