trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2012-11-29:
En av grunnene til at fastlegereformen, som ble innført i 2001, ble en suksess, var at det hele skjedde i god dialog mellom partene. Da regjeringen før jul i fjor la fram sitt forslag til revidert fastlegeforskrift, var dialogsporet forlatt. Forslaget bar mer preg av en ren maktdemonstrasjon fra regjeringens side, hvor fastlegene skulle bli pålagt en rekke krav som det i praksis kunne bli umulig å innfri. Man kan undre seg over denne tilnærmingen fra regjeringens side, men en nærliggende årsak kan være å se dette i lys av den generelle holdningen regjeringen har vist til private aktører i det norske helsevesenet. Fastlegene er som kjent i hovedsak selvstendig næringsdrivende med avtale med det offentlige. Regjeringens forslag skapte, naturlig nok, nærmest et opprør blant fastlegene, og regjeringen ble vel egentlig presset tilbake i dialogsporet, noe som førte til at Legeforeningen etter hvert kunne godta den nye forskriften som skal tre i kraft fra l. januar neste år. Regjeringens håndtering av denne saken er et skoleeksempel på hvordan det går når en ikke ønsker å drive samhandling. Det leder meg over til nettopp Samhandlingsreformen, hvor fastlegene er tiltenkt rollen som navet i hele reformen. Det er derfor viktig å legge til rette for at vi kan rekruttere og beholde medisinskfaglig kompetanse til fastlegeoppgavene. Representantforslaget vi behandler i dag, inneholder en rekke viktige tiltak som det er nødvendig å få på plass for å styrke og forbedre fastlegetjenesten og sikre kvaliteten i vesentlige deler av primærhelsetjenesten. Legetjenesten ved norske sykehjem er altfor dårlig. Pasienter medisineres uten forutgående forsvarlig diagnostisering og med manglende medisinskfaglig oppfølging på grunn av for lav legedekning. Selv om regjeringens mål for legedekning på sykehjem bare er halvparten av det målet Fremskrittspartiet har foreslått, har regjeringen problemer med å nå sitt eget mål, noe som rammer pasientene. Fremskrittspartiet mener regjeringens passive tilnærming setter Samhandlingsreformen i fare, og at den manglende kapasiteten hos fastlegene fører til problemer med å sikre kvaliteten i hele helsetjenesten. IKT er også her en nøkkelfaktor. Det må et nasjonalt løft til for å få helsesektoren opp på en tilfredsstillende plattform, slik at det kan utveksles nødvendige helsedata på tvers av forvaltningsnivå og mellom ulike aktører i de tverrfaglige helsemiljøene, slik at pasientene får best mulig behandling på rett sted og til rett tid, samtidig som personvern blir ivaretatt på en tilfredsstillende måte. I dag er det altfor mange ulike løsninger i helsevesenet, og vi mener at staten må stille midler til disposisjon for å få alle de ulike aktørene opp på en felles plattform. Derfor fremmer vi et forslag i statsbudsjettet om å etablere et IKT-fond på 10 mrd. kr. Vi mener som sagt at regjeringens tilnærming er for passiv, og jeg fremmer derfor Fremskrittspartiets forslag nr. 18 og de forslag i saken der Fremskrittspartiet er medforslagsstiller.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2012-11-29:
Den nye fastlegeforskriften åpner for at leger over 55 år kan reservere seg mot å delta i legevaktordningen. Sett i lys av avsløringene media nylig fant når det gjelder legevakttjenesten, hvordan vil statsråden sikre at kvaliteten ved norske legevakter kan opprettholdes etter nyttår, når en rekke av de mest erfarne legene får mulighet til å reservere seg mot legevakten?
Bent Høie (Høyre), 2012-11-29:
Alle de fem forholdene i dagens modell som statsråden tok opp i sitt innlegg og framhevet, kunne vært løst enda bedre innenfor Høyres modell. Det er heller ikke riktig at det jeg sa på talerstolen, skulle indikere at de 310 som i dag jobber i de regionale helseforetakene, skulle bli en del av Helsedepartementets forvaltning. Jeg sa tvert imot at mesteparten av ressursene skulle desentraliseres til HF-ene. Men spørsmålet vil være knyttet til at vi nå har fått en riksrevisjonsrapport som er veldig tydelig kritisk til Helse Sør-Østs eiers oppfølging av hovedstadsprosessen. Mitt spørsmål til statsråden er: På hvilken måte bidro Helse Sør-Øst positivt med tanke på dem som var satt til å gjennomføre fusjonen på Oslo Universitetssykehus?
Bent Høie (Høyre), 2012-11-29:
Med bakgrunn i at denne forskriften ikke er trådt i kraft ennå, er det fortsatt er mulig å gjøre endringer. Når en ser på det utfordringsbildet en har når det gjelder legevaktordningen – ikke minst med behov for mange med lang erfaring til å kjøre legevakt, at det mangler leger som er villige, og vi vet at det er en belastning – tror jeg, når en får mulighet til å trekke seg tilbake ved 55 år, at mange vil benytte seg av den muligheten. Det kan godt tenkes at dette er en fornuftig regel på et tidspunkt der en har en veldig god tilgang. Vil helseministeren vurdere å holde tilbake den delen av forskriften til en har forsikret seg om at en klarer å ordne dette på andre måter, eller vil han sette legevakten i denne situasjonen fra 1. januar.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-29:
Jeg må først få påpeke til siste taler at det er vanskelig å ligge søvnløs og drømme samtidig. Jeg, for min del, sover godt om nettene, men tenker en del på konsekvensene av Høyres forslag, og det gjør meg – om ikke søvnløs – litt bekymret. La meg først få si til representanten Per Arne Olsen at å sammenlikne et eventuelt forslag om sykehusdirektorat med det som SV har foreslått når det gjelder sykehusorganisering, blir ikke riktig. Det er riktig at SV har vært kritisk til dagens foretaksorganisering, og at vi ønsker oss alternativer til det, men den sentraliseringen som etableringen av et direktorat vil bety, er vi imot. Jeg mener at erfaringen med tendensen til å etablere stadig flere direktorater i forvaltningen er negativ, og at vi i stedet bør se på mulighetene for å redusere omfanget av den måten å styre på. Jeg ser at ett av de mange forslagene som kommer fra representantene fra Fremskrittspartiet, er en strategi for avbyråkratisering av spesialisthelsetjenesten. Det er jeg enig i at vi trenger. Det er for mye unødvendig byråkrati i helsetjenestene våre i dag, og våre helsearbeidere bruker for mye tid på papirer, og dermed blir det i noen tilfeller for lite tid til pasientene. Likevel er jeg forundret over at Fremskrittspartiet konsentrerer sin kritikk når det gjelder byråkrati, kun om eksistensen av regionale helseforetak, og veldig sjelden berører det som kanskje er hovedgrunnen til at vi har for mye byråkrati, nemlig en for utbredt markedstenkning i deler av vårt helsevesen samt en vilje til – hos politikere fra alle partier – å innføre stadig nye kontrolltiltak. Jeg tror at vi som politikere – på tvers av partiskillene – må tørre å utfordre hverandre på om utviklingen har gått for langt når det gjelder å stille krav til kontroll og kvalitet, som hver for seg er både legitime og forsvarlige, men som kanskje i sum gjør at den tiden våre flotte helsearbeidere må bruke på papirer, blir for stor. I vårt mediale samfunn ropes det alltid på konkrete tiltak i møte med et konkret problem, og jeg tror at både politikere og journalister har hatt litt for lett noen ganger til å ty til nye rapporteringer, tilsyn og byråkratiserende virkemidler i møte med slike problemer. Derfor er jeg veldig glad for at helseministeren tar tak i dette. Det settes nå i gang et arbeid, sammen med partene – fagforeningene og Spekter – for nettopp å se på hvordan omfanget av unødvendig byråkrati kan reduseres. På det punktet er det helt tydelig at regjeringen har en strategi for å løse det problemet representantene peker på. Samtidig synes jeg det er viktig å utfordre representantene tilbake, fordi den omfattende markedstenkningen som Fremskrittspartiet står for, ville føre til en betydelig økning av byråkratiet i helsetjenestene våre.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-29:
Dette er en debatt vi kommer til å få mer og mer i årene som kommer, håper jeg. Altfor ofte er det sånn at det eneste som dominerer diskusjonene om omsorgen, er hvor mange institusjonsplasser vi bygger. Det er et viktig spørsmål, vi trenger flere av dem, men vi vet samtidig at de eldre, som det blir stadig flere av, først og fremst vil ha ett ønske i framtiden – å kunne bo hjemme lengst mulig. Derfor mener jeg det er prisverdig og bra at det på tvers av partigrensene er oppmerksomhet om behovet for å investere i velferds- og omsorgsteknologi. Jeg hadde en inspirerende opplevelse i et laboratorium som Høgskolen i Bergen har, der man kan få demonstrert ulike eksempler på den teknologien som allerede er utviklet og kan tas i bruk. Det ligger store muligheter der allerede, som det er et politisk ansvar å sørge for blir tatt i bruk, slik at det kan forbedre omsorgstjenestene våre. Samtidig er det også et politisk ansvar å bidra til at vi utvikler teknologi som kan gi flere muligheter i framtiden. Av og til er det ikke ekstremt kompliserte løsninger som skal til. Jeg hadde et interessant besøk hos hjemmesykepleien i Kristiansund tidligere i år. Der hadde de ved et veldig enkelt grep, nemlig utdeling av nettbrett til alle hjemmesykepleierne, greid å omforme det som hadde vært en veldig rigid måte å organisere deres arbeidshverdag på, der de stadig måtte tilbake til det som var sentralen for deres arbeid og taste inn ulike beskjeder til leger og andre. Nå kunne de gjøre det mens de var på veien. På den måten oppnådde de de to tingene som må være målet ved økt bruk av omsorgsteknologi og velferdsteknologi: mer tid og mer trygghet. Det er et stort potensial for begge. Derfor er jeg enig med representanten Dåvøy, som understreker at teknologien kommer jo ikke til erstatning for menneskelig omsorg og nærhet, men kan i noen tilfeller faktisk gi mer av det hvis vi bruker den riktig. Regjeringen har en høy bevissthet på dette feltet. Det er varslet at dette skal bli et viktig tema framover. Det er vi fra SVs side veldig fornøyd med. Vi imøteser at vi skal få både økt oppmerksomhet og, ikke minst, økt bruk av de teknologiske mulighetene vi har, i omsorgstjenestene våre.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2012-11-29:
Representantforslaget handlar om å utvida bruk av velferdsteknologi i helse- og omsorgssektoren. Eg oppfattar at det er stor politisk semje om dette, og at erfaringane frå andre land tilseier at Noreg har eit stort uutnytta potensial på dette området. Eg har med stor interesse lese NOU-rapporten frå Hagen-utvalet om innovasjon i omsorg og dei tiltaka dei føreslår òg på dette området, og eg ser fram til den varsla stortingsmeldinga som kjem. Det er òg grunnen til at vi ikkje stemmer for dei forslaga som er i denne saka. Eg har vore på besøk på Høgskolen i Bergen og sett på den teknologilaben som er der, om velferdsteknologiar. Det er veldig interessant. Det er mange gode prosjekt som er på gang. Vi var med komiteen til Forskingsrådet, der vi fekk opplyst at dei gjennom si satsing som blei kalla Flere aktive og sunne år – det var jo ei av fem prioriteringar frå Forskingsrådet i 2013 – gir 140 mill. kr til velferdsteknologi- og innovasjonsområdet. Pengane skal gå til samordning og auka finansieringa til den forskinga som allereie går føre seg. Det har generelt vore lite forskingsaktivitet i primærhelsetenester, og derfor meiner eg at Forskingsrådet si satsing på dette området er veldig gledeleg. Vi har store utfordringar i helse- og omsorgssektoren, med fleire eldre som treng omsorgs- og helsetenester, og der vi samtidig har det mange kallar ei varsla bemanningskrise. Det er iallfall gode grunnar for å satsa på tiltak som gjer det lettare å få eldre og funksjonshemma å kunna bu heime lenger og kunna klara seg sjølve lenger. Eg pleier seia at vi aldri vil kunna byggja oss ut av utfordringane innan eldreomsorga som kjem dei neste ti åra. Vi må førebyggja institusjonsbehov, og her vil velferdsteknologi kunna bidra. Nye teknologiske løysingar skal, som mange har vore inne på, ikkje erstatta helsepersonell eller pårørande sin innsats og omsorg, men det viktigaste med å satsa på ny velferdsteknologi er, slik eg ser det, først og fremst å gi brukarane og pårørande meir tryggleik og meir verdigheit i kvardagen sin. Det å mista sine funksjonar, det å bli avhengig av sine omgjevnader for å klara kvardagen, f.eks. ved begynnande demens eller på grunn av annan sjukdom, gjer først og fremst noko med verdigheita og sjølvrespekten. Omsorgsteknologi kan bidra til å betra dette – gjera kvardagen betre og styrkja verdigheita. Sporingsteknologi har fleire vore inn på. Det er klart at det kan bety veldig mykje for alle dei med demens som er i ein såkalla vandrarperiode, og der òg pårørande kan få større ro for at gale ting ikkje vil kunna henda. Det er bra at det er sendt ut eit nytt lovforslag som gjer dette enklare. Eg vil til slutt seia endå meir om pårørande, som òg vil få god nytte av velferdsteknologi. Pårørande gjer ein stor innsats, spesielt for dei med demens. Det er undersøkingar som viser at pårørande gjer så stor innsats at mange av dei sjølve blir sjuke og utslitne. Ikkje minst for dei pårørande vil velferdsteknologi kunna gjera ein ny kvardag. Etiske og juridiske problemstillingar som, heilt rett, dette området har ein del av, føreset eg blir drøfta på ein veldig god måte i den stortingsmeldinga som kjem.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-11-29:
Jeg har bare noen få kommentarer. Undersøkelser viser at allmenntannleger i privat sektor i 2004 og 2005 i gjennomsnitt brukte 40 pst. av sin arbeidstid til oppgaver som tannpleier anses som kvalifisert til å utføre. I distriktene kan det være knapphet på tannleger. Da vil det være bra om man kan bedre fordelingen av oppgaver mellom tannleger og tannpleiere. Etter at vi har avgitt dagens sak i komiteen, har vi mottatt noen bekymringsmeldinger med hensyn til om tannpleier har god nok kompetanse til å gjennomføre de undersøkelser som vi i dag gir dem rett til gjennom denne lovendringen. Men Kristelig Folkeparti forventer, som det står i proposisjonen, at «tannpleiere får selvstendig refusjonsrett fra folketrygden for tannhelsetjenester de er kvalifisert til å utføre». Regjeringen viser nemlig også i proposisjonen til stortingsmeldingen om Nasjonal helse- og omsorgsplan(2011–2015) for 2010–2011 og dens innstilling, der det tas til orde for å endre utdanningsopplegget for nettopp å sikre dette. (2011–2015) Med denne forsikringen stemmer Kristelig Folkeparti for de endringer som regjeringen har foreslått i Prp. 123 L for 2011–2012.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-11-29:
Nå er det ikke bare opposisjonspartiene som snakker om at vi har et stort byråkrati i helsevesenet, også representanten Lysbakken var inne på det. Til det vil jeg først si at byråkratiet vårt er veldig godt, vi har fantastisk flotte mennesker som jobber der, så det går ikke på det. Det kunne være fristende å spørre statsråden om han er enig med representanten Lysbakken i at vi har et for stort byråkrati i helsevesenet. Han begrunnet jo litt hvorfor. For noen få år siden hadde vi mellom 40 og 50 helseforetak – sykehus, som det het den gangen. Vi har redusert eller slått sammen ganske mange av dem, så vi er nede i 23. Gir ikke det at vi nå på denne måten har fått et mye mindre lederspenn og mange færre organisatoriske enheter grunn til iallfall å vurdere om man bør endre strukturen i helsesektoren gjennom f.eks. å legge ned de regionale helseforetakene?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-11-29:
Når sykdom og demens rammer, er det krevende for den som rammes, men også for de pårørende. Et vesentlig spørsmål er hvordan man skal bevare verdigheten og selvstendigheten. Velferdsteknologi kan bidra til dette, selv om teknologien aldri kan erstatte den pårørende eller det omsorgsfulle og fagkompetente helsepersonellet, som flere har vært inne på her tidligere. Men med noe av den velferdsteknologien som er utviklet i dag, kan mange bo tryggere hjemme lenger og klare seg selv mer. Det er jo det som er poenget, og som er svært positivt. La meg bruke demens som eksempel på mulighetene teknologien kan gi. Hjelpemidler det her kan dreie seg om, er hjelp til å skru av komfyren eller å skru av kaffetrakteren – for ikke å snakke om det som jeg har fått i min nye leilighet, nemlig komfyr og kaffetrakter som slår seg av selv – eller sensorer som kan bli utløst når man faller på gulvet, og slik gjøre at hjelp kan komme mye fortere. Mye omtalt er også GPS-systemer, som kan fortelle hvor den enkelte befinner seg. GPS kan gi trygghet for at man vil bli funnet fort om man ikke finner veien hjem selv. For å bruke meg selv som eksempel igjen: Jeg slipper aldri mobilen av syne. Jeg har GPS på den, og det kommer jeg sikkert til å fortsette med. Poenget er at vi etter hvert ser dette som naturlig. Mer frihet og selvstendighet vil også gi mer verdighet og mulighet til å bestemme over eget liv. Friluftsorganisasjonens slagord om å si fra hvor du går, kan lett omformuleres til: Ta med deg mobilen når du går! Vi skal ikke underslå, som flere har vært inne på, at velferdsteknologi i noen grad kan være etisk betenkelig. Derfor mener Kristelig Folkeparti, i likhet med andre som har hatt ordet her, at det er nødvendig å fokusere på de etiske utfordringene som velferdsteknologien kan gi. Teknologien vil aldri kunne erstatte menneskelig omsorg og fysisk nærhet, men den vil kunne gi mer trygghet for den som har behov for den. Den vil muligens også kunne bidra til mindre press på omsorgsplasser, ved at man kan bo lenger hjemme, med enkelte hjelpemidler. Kanskje vi også vil kunne bedre rekrutteringen til omsorgsyrkene ved at statusen og kompetansen øker. Velferdsteknologien vil i alle fall kunne bidra til at pleiere får en lettere arbeidsdag. Slik får vi også bevart sårt tiltrengt kompetanse lenger i arbeidslivet. Vi har eksempler på at politiet flere ganger i året har ressurskrevende leteaksjoner som kanskje ville vært unødvendige eller lettere om den demente som var blitt borte, hadde hatt en GPS. Til sist: Hjelp til selvhjelp-teknologi er det viktigste for mange ulike grupper, og ikke minst for pårørende i denne saken.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-11-29:
I forbindelse med Samhandlingsreformen er fastlegens rolle i endring. Ikke bare er fastlegen ofte den sykes første møte med helsetjenesten, men han eller hun har også en viktig rolle både som selvstendig behandler og som kontrollør av spesialisthelsetjenestens behandling. Sentralt i Samhandlingsreformen er forebygging, som vi har vært inne på flere ganger før i dag. Dette vil være en viktig arbeidsoppgave også for fastlegene. Vi får jo ikke minst stadig flere eldre blant befolkningen her i landet, og dette vil stille enda større krav til fastlegene enn tidligere. Men samtidig må vi tenke tverrfaglig når det gjelder forebygging. Andre helsepersonellgrupper er òg viktige, og et godt samarbeid med fastlegene er helt nødvendig. Jeg tenker f.eks. på diabetessykepleiere, psykologer, ergoterapeuter og fysioterapeuter, for å nevne noen, som er helt avgjørende for pasienter i risikosonen, eller for den del i en tidlig fase og oppfølgingsfasen av en sykdom. Kvalitet i førstelinjetjenesten er viktig. Ordningen med praksiskonsulenter, for å nevne ett av forslagene her, der fastleger hospiterer ved sykehus, kan bidra til bedre kommunikasjon og samarbeid mellom fastlege og spesialisthelsetjenesten. Det vil også være en arena for praktisk læring, og gir fastlegene et verdifullt avbrekk fra deres vanlige kliniske praksis. Praksiskonsulentordningen vil kunne vise seg nyttig i forbindelse med Samhandlingsreformen. En fastlege har ikke det samme fagmiljøet rundt seg som sykehuslegene. Derfor tror vi det kan være verdifullt med obligatoriske kollegagrupper, ikke bare første gang man skal bli spesialist innen allmennmedisin, men kanskje også senere. Faglig og personlig refleksjon kan være nyttig for alle fastleger. Kristelig Folkeparti støtter de aller fleste forslagene fra Høyre i denne saken. Vi tror faktisk at forslagene vil bidra til å gi befolkningen bedre både fastlegetjeneste og kommunehelsetjeneste i landet vårt fremover.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-11-29:
I forbindelse med samhandlingsreformen i 2009, da Bjarne Håkon Hanssen la den frem, antydet han et behov for 2 000 nye fastleger for å kunne gjennomføre reformen på en god måte. Når vi dette målet innen rimelig tid? Med de tiltakene som regjeringen har satt i verk: Er det håp om at vi skal lykkes med det? Det er det ene. Det andre er: Statsråden var inne på dette med profesjonsnøytralitet i sitt innlegg. I forbindelse med behandlingen av stortingsmeldingen sa regjeringen også at hvis det blir behov for det, vil man lage forskrifter knyttet til kravet om profesjon. Det var mange som protesterte på at dette ikke var en klok vei å gå. Spørsmålet mitt er om regjeringen vurderer om det er behov for det, om man har tenkt på om man kanskje burde komme med forskrifter. Statsråden var selv inne på at med nye grupper er det veldig behov for det i alle kommunene våre.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-11-29:
Jeg vil også få takke representanten Erna Solberg, Høyres leder, for denne viktige interpellasjonen. Interpellanten sier at psykiske problemer er en av årsakene til frafall i videregående skole. Det er helt rett. Som rådgiver i videregående skole for en tid tilbake kunne jeg se dette på nært hold. Det er derfor Venstre prioriterer helsesøstertjenesten høyt både i vårt stortingsvalgprogram og i vårt alternative budsjett. Jeg er enig med helseministeren i at forebygging er svært viktig, og helsesøstertjenesten er en god, forebyggende og samfunnsøkonomisk billig måte å gi helseråd og tjenester på til barn og unge. Dessverre har imidlertid helsesøstertjenestene mange steder fått altfor dårlig kapasitet. Det er mange unge som sliter med psykiske vansker, og som bør møtes på lavest mulig nivå i helsevesenet. Helsesøstertjenesten fanger opp mange problemstillinger gjennom det tillitsforholdet som etableres til ungdom, og som andre deler av helsevesenet ofte går glipp av. Helsesøster og helsestasjoner har vide muligheter til å drive oppsøkende virksomhet helt fra spedbarnsstadiet og dermed gode muligheter til å gi råd og sette inn hjelpetiltak på et tidlig tidspunkt før alvorlige problemer utvikler seg. Tilgjengeligheten av tjenester for personer med både lettere og tyngre psykiske lidelser er for dårlig, ventelistene er for lange, og det er for tilfeldig hvem som får hjelp når. Jeg er enig med representanten Solberg i at vi må få bedre psykisk helsetjeneste i primærhelsetjenesten. Jeg tror vi trenger nytenking innenfor psykisk helse. Målet må være lavterskeltilbud i kommunene hvor det er mulig å få rask hjelp uten henvisning, som flere har vært inne på. Nesten 13 000 personer står i kø for psykisk hjelp i Norge. Samtidig er det registrert 1 400 brudd på behandlingsgarantier. Ifølge Psykologforeningen blir det jukset med ventelister over hele landet. Antall kliniske psykologer med driftsavtale har de siste årene gått ned, som også interpellanten var inne på. Dette er ikke en god utvikling. Hadde vi hatt psykologer i samme tjeneste som vi i dag har leger, ville vi fått mye mer stabilitet for dem som opplever psykiske problemer. Dagens system gjør at små psykiske problemer blir store, alvorlige og livstruende. Avslutningsvis: Jeg og Venstre er derfor enig med interpellanten i at man må gjeninnføre kravet om å prioritere psykisk helse.
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2012-11-29:
Etter ti år med helseforetaksmodellen gjøres det i denne proposisjonen noen justeringer slik at modellen blir mer smidig og anvendelig. En samlet komité går inn for bestemmelser som tydeliggjør statens og departementets overordnede politiske styring av de regionale helseforetakene. Det er bl.a. viktig at det kommer direkte fram i loven at helseforetaksmodellen ikke dreier seg om drift av næringsvirksomhet, men om å sikre offentlig eierskap til og politisk styring av sykehusene. Komiteen støtter at åpne styremøter skal være nedfelt i lovteksten for å synliggjøre prinsippet om mest mulig åpenhet i styringen av sykehusene. Komiteen støtter videre forslaget om å styrke arbeidet for å forbedre pasientsikkerhet og kvalitet. Dette skjer ved å lovfeste kravet om at de regionale helseforetakene skal ha revisjonsutvalg og internrevisjon, som også utfører kontroll med helseforetakene. Internrevisjonen vil få lovlig adgang til å få utlevert nødvendige opplysninger og dokumenter og foreta de undersøkelser som er riktige for deres revisjonsarbeid. Dette vil legge til rette for systematisk arbeid for kvalitetsforbedring og pasientsikkerhet. Det er viktig å ha mulighet til å organisere virksomhet som skilles ut fra ordinær sykehusdrift som helseforetak. Det kan dreie seg om virksomhet som i seg selv ikke er spesialisthelsetjeneste, men som er nødvendig for å utøve spesialisthelsetjeneste. Videre må det være mulig for et helseforetak å ha flere eiere. Ellers viser jeg på vegne av saksordføreren til innstillingen, og jeg skulle gjerne bidratt til å effektivisere offentlig sektor ved å fremme mindretallets forslag. Men det forstår jeg at forretningsordenen ikke gir anledning til.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-11-29:
Jeg skal da i effektivitetens navn holde det som historisk, i hvert fall for meg, er mitt korteste innlegg. Jeg vil med dette få lov til å ta opp de forslag som Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti har fremmet i saken.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-11-29:
La meg først få lov til å takke saksordføreren – og faktisk hele komiteen – for et veldig konstruktivt og godt arbeid i denne saken. For vår del er det egentlig bare behov for å gi en kort tilleggskommentar til et punkt der vi har markert en viss uenighet, eller i hvert fall en viss skepsis og bekymring. Fremskrittspartiet er bekymret over at det fortsatt er kommuner i Norge – og flere enn vi liker å tenke på – som under henvisning til taushetsplikten unnlater å melde fra til de fylkeskommunale tannhelsetjenestene om pasienter som har rett til en offentlig finansiert tannhelsetjeneste. Dette må etter vår oppfatning bygge på en feil oppfatning av hva som ligger i taushetsplikten, og vi understreker at helse- og omsorgstjenesteloven slår klart fast kommunens plikt til å yte nødvendig helsehjelp, og at dette også må inkludere å sørge for nødvendig tannhelsehjelp til de pasientgrupper det offentlige har et særlig ansvar for. Det er bekymringsfullt når en undersøkelse fra Hordaland fylkeskommune viser at det kun er én av tre hjemmeboende med hjemmesykepleie som mottar tannhelsehjelp fra det offentlige. Det fremholdes også at kommunikasjonssvikt er en hovedårsak til at så mange ikke benytter seg av dette gratistilbudet. I så fall er det rett og slett ikke godt nok. Vi er videre skuffet over at regjeringen ikke har fulgt opp intensjonen i St.meld. nr. 35 for 2006–2007 om å få på plass skjermingsordninger for dem som trenger det mest, men som i dag ikke har mulighet til å få den tannhelsehjelp som de trenger – det til tross for at Arbeiderpartiets landsmøte har fokusert på dette, prisverdig nok, med gode både innlegg og debatter. Men politikken må faktisk følges opp i denne sal og ikke bare på sine landsmøter. Når det nå, først fire år etter at stortingsmeldingen ble behandlet, foreslås nødvendige lovendringer for å få på plass refusjonsordninger for tannpleiere som utfører undersøkelse og behandling, er dette en sen, men naturlig oppfølging av Stortingets uttrykte vilje om å legge LEON-prinsippet til grunn også innenfor tannhelsefeltet.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-11-29:
La meg først få takke statsråden for at han stadig vekk påpeker det som er bra i norsk helsevesen, og ikke minst det gode mange av dem som jobber i norsk helsevesen, gjør. Det tror jeg vi alle skal være flinke til. Jeg har også lyst til å takke for at han faktisk erkjenner at det er politiske forskjeller, og at han er med på å trekke dem fram. Det er jo det politikken handler om, og jeg tror faktisk det er det våre velgere der ute også etterspør. Ja, vi har en helt annen politikk på helsefeltet, og det er synliggjort ikke minst i denne saken og også i det budsjettet som akkurat er avgitt. Uten bare å påpeke det som går galt, har jeg lyst til – når vi ser korridorproblemene, problemene i IKT, gammelt stråleutstyr, ventelistesakene – rett og slett å spørre statsråden om han føler at det er han som styrer norsk helsevesen?
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2012-11-29:
Det er ikke lett å spå fremtiden, men vi kan prøve å forholde oss til det vi vet. Vi vet at det blir mange flere eldre i samfunnet, og vi vet at vi vil få flere kronikere med sammensatte lidelser og personer med funksjonsnedsettelser som har behov for bistand fra det offentlige. Hvis vi skal fortsette å levere tjenester til fremtidens eldre og andre med bistandsbehov basert på gamle løsninger, vil det bli knapphet på ressurser. Det er nå på høy tid å legge bort bekymringene for at det skal bli mange eldre, og i stedet sørge for å ta i bruk mulighetene som allerede finnes. Jeg snakker da om velferdsteknologi som vil gi folk mer verdighet og en mer selvstendig og tryggere hverdag. Folk flest ønsker å bo i eget hjem og ha frihet til å være aktive og selvhjulpne, noe som i større grad er mulig hvis teknologisk assistanse og hjelpemidler blir tatt i bruk. GPS-teknologi kan gi eldre mennesker større frihet og motivere til trygg fysisk aktivitet. Andre eksempler er smarthusteknologi, som jeg så eksempel på under et studiebesøk i Skottland for fire år siden. Det finnes kroppsbårne sensorer, og det er nå utviklet nattkjole med airbag som demper støt ved fall. Det er også utviklet gulvbelegg, og forsøk viser at man kan slippe ned egg uten at de knuses, med andre ord er det støtdempende belegg som forebygger bruddskader. Hos Nokia i Finland fikk jeg se en gelepad som kan legges på armen, og som kan sende informasjon til lege eller til kommunikasjonsenheter mellom bolig og vaktsentraler for å følge sykdomsutviklingen. Det gir trygghet. Interessen for velferdsteknologi er økende, men når det kommer til handling, har det ikke skjedd så mye de siste årene som man burde kunne forvente av et land med de mulighetene vi har. De fleste kommuner har ikke skjønt mulighetene som ligger i å ta i bruk velferdsteknologi i pleie- og omsorgstjenestene. De mangler faktisk oversikt over hva som finnes, og det er stor usikkerhet om hva de skal satse på. Da er det tryggest å gå videre med gamle, kjente løsninger. Med andre ord: Det skjer altfor lite. Det kan bety at det er behov for mer statlig og helhetlig implementering av nye løsninger, ikke minst av hensyn til brukerne. Ny teknologi kan endre tjenestene som tilbys, og organiseringen av dem, men vel så viktig er at det vil endre hverdagen til alle dem som får mulighet til få en tryggere og mer selvstendig hverdag. Velferdstjenestene må utvikles slik at de hjelpetrengende på best mulig måte blir selvhjulpne, kombinert med god bistand fra helsetjenesten. Den sosiale og psykiske delen av tjenestene må ivaretas på en god måte. Fremtidens tjenester kan ikke baseres på fortidens løsninger. Hopp på toget, det holder ikke med flere papirer og utredninger. Toget har allerede forlatt perrongen – nå er det tid for handling!
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2012-11-29:
Velferdsteknologi er viktig og nødvendig for å dekkje framtidas omsorg. Det er veldig mange land som er komne langt lenger enn Noreg på dette området. Derfor er det viktig at vi begynner å få opp farten, og at ein tek initiativ frå statleg hald. Det er viktig at ein tek initiativ frå sentralt hald bl.a. fordi vi har veldig mange små kommunar, 429 kommunar, som har ulike føresetnader for å ta i bruk velferdsteknologi på eiga hand. Derfor er det viktig at ein får rettleiing og informasjon frå statlege aktørar, slik at ein kan få implementert dette så fort som mogleg. Dette er sjølvsagt viktig for å gi pleietrengande ein betre kvardag. Eg registrerer at fleire er veldig fornøgde. Representanten Audun Lysbakken var veldig fornøgd med at dette skulle bli eit satsingsområde framover. Ein viser til denne stortingsmeldinga som vi har venta på lenge. Eg synest at det for så vidt er positivt at ein varslar ei stortingsmelding, men regjeringa har no sete i over sju år. Vi burde kunne forvente at det hadde skjedd meir enn det som faktisk har skjedd. No er det på tide med handling. Helseministeren snakka om at dette var eit bra oppvarmingsband. Det må jo bety at vi framleis ventar på hovudbandet. Som sagt har vi venta i sju år på dette hovudbandet, eller at det skal skje noko på dette området. Framstegspartiet meiner at no er det nok prat, no er det nok meldingar. No må vi ha handling på dette området. Derfor har vi fremma tre konkrete forslag. Eg registrerer at det er fleire som gir uttrykk for at ein er einig i forslaga, men at ein ikkje vil stemme for dei. Eg synest det er ein god regel at ein stemmer for det som ein er for, og så stemmer ein mot det som ein er mot. Det er iallfall det Framstegspartiet har som utgangspunkt. Eg registrerer at andre ikkje har det som utgangspunkt. Eg synest sjølvsagt det er positivt at ein har sendt eit lovforslag på høyring. Men om ein er einig i at ein skal kunne ta i bruk sporingsteknologi, slik Framstegspartiet har foreslått, synest eg at ein bør gi uttrykk for det ved å stemme for forslaget. Innføring av utstrakt bruk av sporingsteknologi vil gi betre og tryggare kvardag for mange som dessverre ikkje greier å ta vare på seg sjølve. Det vil medføre at ein ikkje utset seg sjølv for fare.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2012-11-29:
Jeg registrerer at komiteen ser betydningen av å innføre velferdsteknologi, og at de i sine merknader er positive til saken. Samtlige partier er også tilfreds med at helse- og omsorgsministeren har satt direktoratet i gang med å utarbeide et faglig grunnlag for en ny delplan under Omsorgsplan 2015, som går på teknologi. Dette er helt nødvendig. Helst burde dette arbeidet ha vært satt i gang for lenge, lenge siden. Om noen år tyder alt på at det blir flere eldre og pleietrengende. Dagens måte å drifte helsesektoren på er derfor ikke bærekraftig for framtiden. Dersom vi skal følge opp med å jobbe på samme måten i helsesektoren som det vi gjør i dag, må hver fjerde ungdom på 20–25 år velge å jobbe innenfor helse- og sosialsektoren i 2025, altså om snaue 13 år – og det kommer de nok ikke til å gjøre. Når vi så kommer til 2035, må hver tredje velge å arbeide innen helse. Med dette som bakgrunn blir det stadig viktigere å ta i bruk velferdsteknologi i helsesektoren. Vi må bare erkjenne at velferdsteknologi i altfor liten grad er tatt i bruk i Norge. Erfaringene som er gjort i flere andre land, tilsier at Norge har et stort uutnyttet potensial på dette området. Det arbeides med – og utprøves – en del pilotprosjekter rundt omkring, men politikkutformingen på feltet har vært preget av at veien blir til mens man går. På utdanningsfeltet har Norge lenge ligget etter det andre nordiske landene. I NOU 2011: 11, Innovasjon i omsorg, slås det fast at velferdsteknologi må utvikles som fag. Fremskrittspartiet vil understreke betydningen av at når arbeidsoppgavene blir endret og skal utføres med nye redskaper, og gjennomføres på nye måter, må det blir gjort endringer i utdanningen både for nye helsearbeidere og ikke minst for dem som allerede er i sektoren. Dersom dette ikke følges opp, er det fare for at det blir lite – eller ikke noe – utbytte av å investere i velferdsteknologi. KS har sett betydningen av dette, og sier at de vil arbeide for at opplæring i bruk av elektronisk verktøy blir en naturlig del av utdanningen for helse- og omsorgspersonell. Fremskrittspartiet mener at innføring av velferdsteknologi vil sikre valgfrihet og verdighet i omsorgen. Selv om regjeringspartiene ikke støtter forslagene i dag, forventer Fremskrittspartiet at en helhetlig sak om velferdsteknologi i helsesektoren får høy prioritet, og at det samtidig tas nødvendige grep innen helseutdanningen.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2012-11-29:
President! Eg stemte feil.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2012-12-14:
Me diskuterte jo i 15 timar i finansdebatten, så eg hadde eigentleg ikkje tenkt å seia veldig mykje under denne saka, men eg har lyst til å kommentera ei lita endring me har gjort i innstillinga, og som me har vorte einige om undervegs. Det gjeld det som står i Innst. 12 S om studiestøtte til førsteåret ved lærestader av høg kvalitet i ikkje-vestlege land. I fjor opna regjeringa for at Lånekassa kan gje støtte til førsteåret på bachelor ved utvalde lærestader av særleg høg kvalitet i BRIC-landa – Brasil, Russland, India og Kina. Ein naturleg konsekvens av dette er at det vert opna for støtte til førsteåret på bachelorgradar ved lærestader av høg kvalitet i andre ikkje-vestlege land. Me ser dette som viktig, både av næringspolitiske og samfunnspolitiske grunnar. Dei aktuelle landa me tar med i år, er Sør-Korea, Argentina, Chile, Mexico og Japan. Difor aukar me kap. 2410 post 90 med 658 000 kr. Elles vil eg visa til våre kommentarar i finansdebatten.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2012-12-14:
La meg også starte med å henvise til finansdebatten og Høyres innlegg der. Vi har kun merknader til noen få punkter i denne innstillingen. Det første er at Høyre – i likhet med tidligere år – ønsker å opprettholde forskningsfond og foreslår opprettelse av et vedlikeholdsfond for infrastruktur. Den viktigste grunnen til det knytter seg til den enigheten som var da handlingsregelen ble innført, nemlig at oljepengene og veksten i bruken av oljepenger skulle brukes til å bygge opp under den langsiktige vekstevnen i norsk økonomi, gjennom investeringer i forskning, kompetanse, infrastruktur og vekstfremmende skattereduksjoner. Når vi ser at regjeringen i økende grad går bort fra den forpliktelsen, mener vi det er nødvendig å forsterke bindingen gjennom fondskonstruksjoner, og vi ønsker da å øremerke det innenfor Statens pensjonsfond utland. Dernest foreslår Høyre også opprettelse av et mobilt skattekontor. Bakgrunnen for det er særlig å lette situasjonen for distriktsarbeidsplasser, reiselivsindustrien og andre bedrifter som har behov for sesongarbeidskraft, hvor vi vet at mange av dem som er i Norge for å jobbe i en kortere periode, må bruke mye tid på å få ordnet sine saker i forhold til skattemyndighetene. Vi ønsker et mobilt skattekontor som kan reise ut til der det er mye sesongarbeidskraft, istedenfor at arbeidskraften skal bruke tid på å reise til skattekontoret. Det tredje er at Høyre også i år ønsker en styrking av Finanstilsynet utover regjeringens forslag. Vi mener det er viktig at vi har et kompetent og sterkt finanstilsyn i de urolige tidene som har vært i finansmarkedet. Til slutt vil jeg si at jeg er glad for at regjeringen øker satsingen på utenlandsstudenter, men det må være lov å si at det ikke er spesielt imponerende å sette av 658 000 kr ekstra på et helt år. Det tilsvarer vel omtrent ti utenlandsstudenter. Det gir ikke det store løftet med tanke på internasjonalisering av utdanningen. Høyre foreslår 20 mill. kr ekstra for å kunne løfte internasjonaliseringen og gjøre det mulig for flere norske studenter å studere i utlandet, både i de land som representanten Eldegard viste til, og også i BRIC-landene – Brasil, Russland, India og Kina. Vi mener at det i et langsiktig perspektiv er nødvendig å styrke internasjonaliseringen i utdannings- og forskningssektoren, men da er det behov for et betydelig større løft enn det regjeringen legger opp til i denne omgang, selv om det er et lite skritt i riktig retning. Med dette tar jeg opp vårt forslag nr. 8 og forslag nr. 3, fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2012-12-14:
Det skal ikke bli noen repetisjon av finansdebatten fra min side heller, bare noen få bemerkninger. Først: Vi er veldig glad for at opposisjonen er samlet om å foreslå et investeringsprogram innen Statens pensjonsfond utland i fattige land og gjennom det også styrke bærekraftige bedrifter i disse. Her kombinerer vi gode investeringer med utvikling i de fattigste landene. Jeg skulle jo tro at det også var noe de rød-grønne hadde et syn for, men jeg er desto gladere for at opposisjonen står samlet i dette. Ellers har det vært nevnt at det er litt ulike meninger knyttet til fondsstruktur og om fond er en god måte å sette av penger på til ulike tiltak innenfor budsjettet. Vi skulle ønske et styrket kulturminnefond, og det foreslår vi også i et forslag vi skal votere over senere i dag. Både infrastrukturfond, klimafond og forskningsfond har vært nevnt, så jeg bare henviser til våre merknader og forslag i de ulike komiteene knyttet til det. Avslutningsvis merker jeg meg at Ludvig Holbergs minnefond – som ble opprettet i 2003 – nå skal nedlegges. Men det står i hvert fall i proposisjonen: «Formålet med løyvinga blir uendra.» Jeg regner med at noe av det betyr at man fortsatt skal finne ut av hvorfor Jeppe drikker, og det tror jeg man fortsatt har behov for å finne ut av. Med dette tar jeg opp vårt forslag i innstillingen.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2012-12-14:
Jeg vil takke statsråden for en fin gjennomgang av ting som må gjøres. Det er mye man kunne kommentere der. Jeg vil nevne det med innovasjon – det å få verdiskaping ut av de store kunnskapsressursene vi har i Oslo-området. Hovedstadsmeldingen var veldig ærlig og omtalte at dette skjer i altfor liten grad sett i forhold til de forskningsressursene vi har. Statsråden nevnte at man har opprettet Investinor, som gir en mulighet for disse miljøene. Landsdekkende såkornfond vil også i framtiden kunne gi en mulighet. Vi ser at disse forskningsmiljøene ved universitetene og andre steder særlig har problemer med virkemidler på et tidlig stadium – før de kommer inn og kan nærme seg markedet og benytte noen av disse ordningene, TTO-er. Ved Universitetet i Oslo er det et prosjekt som kalles Birkeland Innovasjon. Det har altfor lite ressurser til reelt å kunne hjelpe flere av disse innovatørene innen forskningsmiljøene fram mot markedet og til å realisere ideene sine. Det ville tjene Norge stort om man fikk tilgang på flere av virkemidlene som finnes i andre deler av landet, og gjøre disse miljøene mer verdiskapende. Jeg kan også bekrefte at det skjer mye. Blant annet i togtrafikken har passasjerene opplevd – i hvert fall nå i første omgang – en langt større regularitet på rutene de siste par vintrene, etter at det er satset mye på opprusting av signalanlegg og annet som har vært feil tidligere. Det skjer også mye i områdesatsingene i Groruddalen og Søndre Nordstrand – som statsråden var inne på. Disse tingene er avgjørende for å forbedre integreringen – for å redusere forskjeller. Jeg vil bare gjenta det jeg sa i innlegget mitt: Det er mange planer som er på gang, og stor tro på at nå kan det virkelig skje noe. Men det er foreløpig bare en start, for det skal veldig grunnleggende prosesser til for å få til en god utvikling i områder som omfatter ca. 180 000 mennesker. Når det gjelder språkopplæring og språkutvikling, er ikke dette gjort på kort tid. Prosjektene med gratis kjernetid i barnehager og innføring av ordninger med utvidet skoledag – som regjeringen i hovedstadsmeldingen ga uttrykk for at man ville – er noe man så vidt har begynt på. Det må føres videre i langt sterkere grad. Når det gjelder utvidet skoledag, er det kun det første større prosjektet, på Mortensrud skole, som ligger inne i statsbudsjettet for neste år. Det vil være avgjørende for utviklingen av tankegangen om gratis kjernetid å sette inn ekstra tiltak i disse områdene for å sikre at ungene får like muligheter til å lære norsk og komme godt i gang i det norske samfunnet. Utvidet skoledag i de samme områdene som har gratis kjernetid i barnehagene, vil være en viktig satsing framover.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2012-12-14:
Jeg vil takke for mange gode innlegg som det var veldig fint å sitte og høre på. Jeg vil kommentere et par problemstillinger. Det første er det som representanten Tybring-Gjedde var inne på, om at etniske nordmenn flytter ut av Groruddalen osv. – integreringsutfordringen. Der vil jeg understreke at jeg tar integreringsutfordringen på fullt alvor. Jeg ser at det er et faktum at en del etniske nordmenn gjør det, og særlig barnefamilier, på grunn av utrygghet når det gjelder norskkunnskaper, og når det gjelder om barna får likeverdig læringsmiljø som ellers i byen og landet. Men det knyttes, slik jeg ser det, og jeg ser det på nært hold, mindre og mindre til hudfarge. Man er sammen på tross av hudfarge, man er like norsk og har lov til å være like norsk uavhengig av eventuell innvandrerbakgrunn. Man må få lov til å bli norsk etter hvert, og da er det viktigste for meg ikke å skille på hudfarge. Men vi må bygge opp tiltak som virker, og 20 timer gratis kjernetid i barnehagene har ført til at 95 pst. – hvis man ser på bydelene i Groruddalen og Søndre Nordstrand – nå går i barnehage, mens det tidligere var nede i 60–70 pst. De som manglet, var dem som var utsatt når det gjaldt å starte på skolen og ikke kunne norsk. Vi ser nå en annen utvikling, derfor bør det prosjektet satses på videre, gå ned til tre år, og det må også innføres i Gamle Oslo, på Grünerløkka og på Sagene, hvor det mangler – og det kan skapes problemer. Jeg snakket også om utvidet skoledag i disse områdene, hvor ned mot 20 pst. deltar i SFO, bl.a. på grunn av prisen. Med en utvidet skoledag vil denne språkutviklingen kunne bli mye sterkere – og det å vokse opp sammen i Norge. Det er den tryggheten norske foreldre trenger, da vil de bli boende, det er ikke fordommer mot hudfarge. Når det gjelder kommentarene om Oslo og Akershus, synes jeg det var veldig positivt det representantene Syversen, Aksel Hagen, Sverre Myrli og flere var inne på. Når det gjelder Sverre Myrlis løsning, vil jeg si at jeg synes vi skal være åpne for det forslaget, men at man da må se på særlovgivning, noen særlige utforminger av en slik ny løsning som ivaretar Oslos behov for å løse en del oppgaver som er kommunale og fylkeskommunale, i godt samspill lokalt. Man må også rette det nye samarbeidet spesielt inn mot areal, transport osv. Jeg er enig i det Skei Grande sa når det gjelder rusproblemene. Der handler det om å få rus inn i Samhandlingsreformen. Det bør skje innen 2014. Jeg er også enig i det som er sagt om innovasjonsvirkemidler i Oslo-regionen, som jeg også var inne på tidligere.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2012-12-14:
Eg er samd med interpellanten i at områdesatsinga må halde fram. Det tek tid å oppnå resultat. Evalueringa me gjorde i fjor, viser at me er på rett veg, men ho viser sjølvsagt òg at det er eit stykke fram, og at me vel aldri kjem dit at me kan seie at no er alt på plass, no kan me lene oss tilbake. Eg trur me må innsjå at det vil vere utfordrande område som me må arbeide kontinuerleg med. Eg trur det me gjer på gratis kjernetid, er særs viktig. Me må starte med ungane, og me må gå vidare med skulen – slik me no gjer på Mortensrud, som ligg inne i årets budsjett. Språk, språkopplæring, språkforståing, kommunikasjon er heilt avgjerande for at me skal kunne byggje gode nærmiljø i heile byen. Samferdsle er eit anna avgjerande punkt. Der har me gjort mykje. Der har me fått på plass eit samarbeid som ikkje var så heilt enkelt å etablere mellom Oslo og Akershus. Det samarbeidet kan ein byggje vidare på, og dei lokale og regionale må òg ta sin del av ansvaret dei har. Men regjeringa skal vere med som ein god samarbeidspartnar og pådrivar, der det trengst. Intercity er det store, viktige prosjektet som må løysast i komande Nasjonal transportplan. Det er ikkje mogleg å tenkje seg at me ikkje skal få bygd intercity når me ser folkeveksten i dette området. Det arbeider regjeringa med, og det får me kome tilbake til når den planen skal leggjast fram utpå våren. Eg rakk vel ikkje å seie alt eg hadde tenkt om bustadbygging – tida strakk ikkje til – men det er viktig for meg å seie at ein viktig føresetnad for høg aktivitet i bustadbygging, er å finne byggjeklare tomter. Og då er det òg viktig at kommunar i pressområde som Oslo tenkjer heilskapleg, og at me får til fortetting langs kollektivårar og knutepunkt. Så skal me bidra med å ha gode avgangar og hyppige avgangar frå dei same knutepunkta og kollektivårane. Men, som der òg er sagt i Gode bygg for eit betre samfunn – bygningsmeldinga som nett er handsama i Stortinget – må ein i tillegg få raskare plan- og byggjesakshandsaming i kommunane. Det vil setje fart på byggjehyppigheita. På nyåret kjem me òg med ei melding om bustadpolitikken, der me skal sjå heile bustadpolitikken – frå plan til det å bu og til den sosiale bustadpolitikken – i ein samanheng. Og nett den sosiale bustadpolitikken er òg viktig for Oslo. Det er i denne byen vi finn både dei beste og dei dårlegaste levekåra. Det er her me finn dei største forskjellane. Så nett bustadpolitikken ser eg på som eit uhyre viktig område for å kunne bidra til utjamning mellom ulike grupper i Oslo.