trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2008-11-26:
Alle bransjeorganisasjonene i energibransjen sier at Regjeringens virkemiddel ikke er tilpasset Regjeringens mål. Regnskapet for påbegynte kraftprosjekt under denne regjeringen viser det. Det er svært få nye prosjekter som er igangsatt av denne regjeringen. Bransjen er derimot svært villig til å investere, noen de mange hundre prosjektene som ligger på venteliste, viser. Men de venter på rammebetingelser som fungerer, og de påpeker at Regjeringen stadig velger feil system. Vindkraftbransjen er et eksempel. På tre år har vindkraftbransjen hatt tre ulike systemer å forholde seg til. Det gir ikke tillit. Grønne sertifikater er det foretrukne støttesystemet for bransjen, men Regjeringen har ikke der klart å levere og skylder på svenskene. Men svenskene sier at det er Norge, ved å være uklar om hva slags ordning en ønsker, som ikke kommer gjennom, bl.a. fordi Regjeringen sier at småkraftverk ikke skal være med i støttesystemet. Vil Regjeringen inkludere småkraftverk i et grønt sertifikatmarked?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2008-11-26:
Regjeringens CO2-renseprosjekt på Kårstø er nok et eksempel på hvordan Regjeringen tviholder på politiske vedtak gjort for mange år siden, selv om virkeligheten har endret seg og viser at prosjektet er fullstendig feilslått. Det er ingen tvil om at en kunne fått mye mer igjen for pengene om man hadde skrinlagt CO2-rensingen på Kårstø, et gasskraftverk som ikke er i drift, og brukt pengene på miljø- og energitiltak andre steder i Norge. Det har norsk industri sagt, det har energibransjen sagt. Mange forskere som jobber med CO2-rensing, har vært enige. Fremskrittspartiet og Greenpeace har sammen gått ut og tatt til orde for dette, men Regjeringen velger likevel å bruke hundretalls millioner kroner over statsbudsjettet år etter år på et prosjekt som sannsynligvis ikke blir, og ikke bør bli, realisert. Det finnes mange alternative plasser der de pengene kunne vært brukt i Norge, både på Husnes, i Midt-Norge og andre steder. Vil statsråden ta til orde for å flytte CO2-renseprosjektet på Kårstø?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2008-11-26:
Norsk næringsliv, industri og husholdninger har hatt gleden av en effektiv og visjonær energipolitikk fra mange tiår tilbake. Utbyggingen av vannkraft sikrer oss god tilgang til rimelig og ikke minst miljøvennlig energi. For industrien, som i stor grad stod for mange av utbyggingene, gav det en konkurransefordel på det globale markedet. Vi har fått utviklet en stor, verdiskapende og eksportrettet metallproduksjon, som både er energigjerrig og miljøvennlig i globalt perspektiv, men for husholdningene gav det velstand og komfort for en penge som alle kunne ha råd til. I Europa derimot er mye av kraftproduksjonen basert på kull. De får nå en ekstrakostnad, basert på at det er innført et CO2-kvoteregime. Denne ekstrakostnaden løfter kraftprisene i Europa, og vi ser at EU nå er bekymret over hva det betyr for industriens konkurranseevne. På bioenergikonferansen i Skien i forrige uke uttalte energiministeren håp om at CO2-kvoteprisene ville komme opp på 500–600 kr pr. tonn. Det vil gi et utslag i strømprisen på mellom 30 og 50 øre pr. kWh. Økt oppkobling til kraftmarkedet i Europa gjør òg at dette prisnivået slår inn over Norge. Det beriker kraftselskapene i Norge på bekostning av nettopp industrien og husholdningene. Industrien frykter nå veldig for sin framtid ved at dette øker kostnadsnivået deres, og ved at de industri- og metallbedriftene de konkurrerer mot, i stor grad er utenfor Europa, der de ikke får disse kostnadene. Politisk kan en motvirke denne utviklingen ved å redusere elavgiftene, som vil bedre husholdningenes situasjon, og ved å innføre et industrikraftregime for industrien. Vil statsråden jobbe i den retningen, slik at vi kan sikre at ren, norsk vannkraft faktisk gir en fordel til norske kraftkunder?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2008-11-26:
Som økonom kan jeg gjøre statsråden oppmerksom på at elavgiften som Stortinget innfører, ikke er en markedsbasert ordning som markedet selv har innført. Det som er problemet er at når en del av et marked innfører politiske restriksjoner i et CO2-kvoteregime som andre deler av markedet som en konkurrerer mot, ikke gjør, må en sikre at de aktørene som konkurrerer i begge markedene, har like konkurransevilkår. Hvis ikke vil konsekvensen av den politikken statsråden tar til orde for, være at en flytter metallproduksjonen ut av Europa og til de landene som ikke har kostnaden. Når det gjelder elavgiften, som også var en del av spørsmålet, men som ikke ble berørt, er det slik når staten eier stort sett all vannkraftproduksjon i Norge og vil få de økte inntektene av høyere strømpris, at elavgiften vil kunne redusere belastningen for strømkundene uten at en tar vekk markedsmekanismen i forhold til hvor en investerer. Fornybar energi vil få den økte stimulansen med høyere strømpris, men kostnadene blir ikke lempet over på forbrukerne i samme grad.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2008-11-26:
«Norsk industri har vist vilje og evne til å kutte uønskede utslipp, blant annet NOx og svovel. Industriens CO2-kvoteregime, som er strengere enn i EU, tapper industrien for kapital som kunne brukes til utvikling av teknologi for lavere CO2-utslipp. I Teknisk Ukeblad 39/08 ønsker Stein Lier-Hansen, leder i Norsk Industri, flere samarbeidsavtaler med staten for å kutte CO2-utslipp i Norge, fremfor å innfri forpliktelser gjennom kvotekjøp i utlandet. Er statsråden åpen for å vurdere en slik samarbeidsavtale med industrien?»
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2008-11-26:
Jeg opplever ikke at statsråden tar problemstillingen på alvor ved bare å komme med prat. Man ser at svovelavtalen som man har hatt med industrien tidligere, har gitt store resultater. NOx-avtalen ligger an til å gi store resultater – etter at Regjeringen gikk inn og endret sin politikk, for Regjeringen hadde en avgiftstilnærming som det primære virkemiddel. Da synes jeg at man også når det gjelder CO2-kutt må vurdere å se på andre virkemidler enn kun kvoteregimet. For det som kjennetegner Regjeringens kvotepolitikk, er at man kommer til å tappe industrien for kapital ved at man ikke skal få gratis tildeling av kvoter etter 2012. Det er et problem, for industrien vil da få sterke incentiver til å investere utenfor Norge. EU legger opp til full gratis tildeling av kvoter til prosessindustrien etter 2012. Da får man en karbonlekkasje. Hvis man i stedet kan få en bransjeavtale her, der industri som investerer i teknologiutvikling, f.eks. får tildelt flere kvoter i Norge gratis, vil det stimulere til kutt framfor utflytting av industri. Vil statsråden vurdere dette en gang til?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2008-11-26:
Jeg er fornøyd med alt som fungerer. Jeg registrerer at Regjeringen har valgt en avtaleordning som fungerer etter press fra opposisjonen og industrien. Den ordning som statsråden skryter av, er altså ikke det Regjeringen selv ønsket, men den har måttet gå inn på noe som fungerer. Så minner jeg også statsråden om at det var SV og Arbeiderpartiet som i miljøpolitikken støttet Bondevik-regjeringen, det var ikke Fremskrittspartiet – dessverre, da hadde vi gjerne fått på plass en avtale. Det som er viktig når det gjelder CO2-politikken, er jo de signaler som nå gis til industrien. Industrien sitter og våger ikke å investere i Norge, fordi de er livredde for at vi får strengere rammevilkår i Norge etter 2013 enn det en vil få i EU. EU går i en helt annen retning når de forhandler nå, enn de signalene som Regjeringen kommer med. Regjeringen sier ingen gratiskvoter, EU sier opptil 100 pst. gratiskvoter. Ser ikke statsråden det problemet det er for industriledere som skal foreta milliardinvesteringer, å bli sittende på gjerdet i opptil fem år i en tid med nedgangstider, da man skulle stimulert disse investeringene til å komme på plass i stedet?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2008-11-26:
Svaret er Enova, hva var spørsmålet? synes å være Regjeringens autopilotsvar på disse meget viktige spørsmålene som er stilt her i dag. Bare for å gjenta spørsmålet: Når skal det gå opp for Regjeringen at Norges beste krefter – de med kapital, kunnskap og engasjement – på grunn av manglende rammevilkår i Norge heller velger å investere sine krefter, sine penger og sin kunnskap i utlandet på fornybarsektoren? Når skal det gå opp for dagens regjering at manglende rammevilkår her hjemme går ut over satsing hjemme, men selvfølgelig gleder Storbritannia, Tyskland og andre nasjoner? Det Regjeringen har levert på dette området av politikk, er fire sider i form av en stortingsmelding. Tar vi godt i, har man altså levert én side pr. år. Skjønner ikke statsråden nå at det er på tide at det skapes rammevilkår i Norge som gjør at en kan levere på disse områdene?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2008-11-26:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til miljø- og utviklingsministeren: «21. oktober sendte NRK et TV-program som var sterkt kritisk mot situasjonen i oppdrettsnæringen og i særlig grad rømt oppdrettslaks. Verken myndigheter eller næringen fikk anledning til å imøtegå påstandene i programmet, som var sponset med 300 000 kr fra Direktoratet for naturforvaltning. Mener statsråden at det er akseptabelt at et organ underlagt Miljøverndepartementet bruker 300 000 kr til å kjøpe sendetid i NRK for å få frem et klart politisk budskap hvor formålet synes å være å hindre utdeling av nye oppdrettskonsesjoner?»
Ivar Kristiansen (Høyre), 2008-11-26:
Jeg takker for svaret, selv om det bærer mer preg av et svar fra en kringkastingssjef enn fra en statsråd som vitterlig fikk spørsmålet fra meg. Det er åpenbart slik at jeg tror departementet ville ha stått seg på å spørre flere enn direktoratet og NRK hva de synes om dette spørsmålet og denne saken. Enhver form for dokumentasjon fra direktoratet viser jo at på det tidspunkt direktoratet gav tilsagn om å betale for programmet, var direktoratet hundre prosent klar over hvilken vinkling dette programmet ville få. Siden statsråden ikke svarte på spørsmålet mitt, vil det være naturlig å gjenta det: Er det greit at dette direktoratet – eller andre direktorater – kan kjøpe seg sendetid for å være politisk aktør i et landskap som faktisk sorterer under statsråden?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2008-11-26:
Igjen er svaret preget av at man forsvarer direktoratets opptreden og det forhold at man har sponset et program med 300 000 kr. Man kan mene hva man vil om programmet, det er jeg for så vidt enig i, og de problemstillingene som tas opp, er på mange måter svært relevante. Men det er fullstendig ubalansert. Jeg går ut fra at også statsråden mener at et hvilket som helst direktorat ikke kan opptre på denne måten, i alle fall mener næringen og kystens aktører det. Når de ikke slipper til i en så ubalansert situasjon som programmet anskueliggjør, bør det ryddes opp politisk slik at dette ikke skaper presedens for andre som måtte ha lyst til å opptre som politisk aktør. Det er definitivt klart at Direktoratet for naturforvaltning kjente det hele og fulle innholdet i programmet før det ble sendt.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2008-11-26:
Denne runden i Stortinget bekrefter det som mange opplever som et stort problem i norsk energipolitikk, at vi har en selvtilfreds statsråd som mangler energi, handlekraft og den nødvendige viljen. Det er feil når han sier at den forrige regjering hadde et mindre kraftfullt opplegg når det gjelder fornybar energi. Deres alternativ var grønne sertifikater, som ville kanalisert mye mer ressurser til dette området. Energimeldingen er nå avlyst og skrinlagt fordi intern uenighet i Regjeringen gjør at en ikke kommer av flekken. Miljøbevegelsen, energibransjen og en samlet opposisjon kritiserer nå Regjeringen for stillstand og handlingslammelse på dette viktige området. Har ikke statsråden i det hele tatt forståelse for denne massive kritikken som nå framføres med stadig større tyngde?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2008-11-26:
Mens Venstre har vært opptatt av å fokusere på fornybar energiproduksjon og energieffektivisering, har flere av statsrådens regjeringskolleger over lang tid vært opptatt av å bygge gasskraftverk i Norge. Jens Stoltenberg var den fremste pådriveren for gasskraftverket på Kårstø. Han felte en regjering for å få bygd det gasskraftverket. Han var villig til å sette til side forurensningsloven for å bygge det gasskraftverket, og entusiasmen har fortsatt i Regjeringen med å gi gratiskvoter til dette gasskraftverket, som bidrar til forurensing andre plasser, selv om det står stille. Gasskraftverket ble åpnet i fjor. Da var daværende næringsminister Dag Terje Andersen til stede, og han kalte dette for et viktig prosjekt for kraftforsyningen – den største kraftutbyggingen i Norge på 14 år, sa næringsministeren. Erik Solheim, en annen av statsrådens kolleger, uttalte at gasskraftverket er en skandale, og en bør vurdere å droppe rensingen på dette anlegget. Jeg ser at også olje- og energiministeren nå er inne på den tanken, at anlegget antakelig ikke bør renses, stikk i strid med det som er lovet i Soria Moria-erklæringen. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvilken holdning har han og Regjeringen til gasskraftverket på Kårstø? Hvilken grunnholdning til dette anlegget preger Regjeringens arbeid, både til anlegget og til renseprosessen? Er det et viktig prosjekt for kraftforsyningen i Norge, eller er det en skandale som en skal basere seg på at ikke skal være i drift?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2008-11-26:
Statsråden har rett i at anlegget på Kårstø, i likhet med Regjeringens energipolitikk, står stille. Men spørsmålet mitt er: Den grunnholdningen som Regjeringen har til dette, må være enten den som miljøvernministeren har, at det er en skandale som en skal basere seg på ikke skal være i drift, eller den grunnholdningen som næringsministeren hadde da han åpnet anlegget og sa at det er et viktig energianlegg, et viktig anlegg for norsk kraftforsyning. Tar vi den siste konklusjonen, må det jo være åpenbart at det skal renses. Hvis en tar den første konklusjonen, at en baserer seg på at anlegget ikke skal være i drift, er det klart at rensing er et problem. Så her trengs det en avklaring fra Regjeringens side på et område hvor en allerede har brutt Soria Moria-løftet om at det skal være rensing innen 2009. Det er en god illustrasjon på hvor dårlig kvalitetssikring det var på løftene i energipolitikken i Soria Moria-erklæringen. Mitt spørsmål er: Er det en aktuell problemstilling å se rensing av gasskraftverket på Kårstø i sammenheng med de øvrige utslippene på anlegget, og få en helhetlig løsning?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2008-11-26:
I energipolitikken er alle mulige, og – jeg hadde nær sagt – umulige synspunkt representert i Regjeringen og i regjeringspartiene. Det er åpenbart hovedårsaken til at energimeldingen er skrinlagt. En ser også at det er høyst ulike oppfatninger i regjeringspartiene når det gjelder prispolitikken, som var tema for Solvik-Olsens spørsmål. Her spriker synspunktene i alle retninger. Senterpartiets Ola Borten Moe vil gå drastisk til verks, har han fortalt. Han vil kutte kablene til utlandet, og komme tilbake til politisk styrte priser. Er dette et synspunkt som deles av statsråden? Er han enig med sin partikollega? Eller er han enig med Venstre i at det å ha oppkobling mot det europeiske strømmarkedet er god miljøpolitikk og god ressursutnyttelse?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2008-11-26:
Jeg synes jeg hørte statsråden si at han tror vi får på plass grønne sertifikater. Her tror jeg ikke det nytter med tro eller håp; jeg tror vi trenger noe mer enn det. Det ble sagt her at investorene rømmer landet. Hvorfor gjør de det? Jeg står her med et utklipp fra nettsiden til Norwea, som er et vindkraftselskap, hvor det står at et selskap under Fred. Olsen «har tatt opp et milliardlån for å bygge vindmøllepark i Skottland» – et lån på 3,2 milliarder kr. Det har skjedd i en tid da det hersker uro også i finansverdenen. Det viser jo at her forsøker man seg andre steder fordi det ikke fungerer. Det blir vist til Enova; det er liksom det verktøyet man har. Men hva når verktøyet ikke fungerer? Jeg må spørre: Når kan vi nå få et klart signal fra denne regjeringen om at man vil komme med forutsigbare rammebetingelser for utbygging av fornybar energiproduksjon i Norge?
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2008-11-26:
I Møre og Romsdal har Industrikraft Møre søkt om konsesjon til et gasskraftverk som kan sikre tilfredsstillende kraftforsyning til Midt-Norge i årene framover. Kraftverket vil bli lokalisert i det mest kritiske området med tanke på kraftbehov i landsdelen og i tilknytning til en kraftkrevende industri som er avhengig av en tilfredsstillende kraftforsyning. Mye tyder på at gasskraftverket i Fræna vil ha et bedre økonomisk utgangspunkt enn Kårstø og dermed ha bedre driftsregularitet. Med lagringsmuligheter på sokkelen utenfor Møre og Romsdal vil det også egne seg godt for fangst og lagring av CO2 samt elektrifisering av nye felt på sokkelen. Dersom Gassco i sin kommende rapport skulle fastslå at driftsregulariteten på Kårstø skulle være for dårlig til å kunne forsvare investeringer i CO2-rensing der, vil statsråden da kunne vurdere et demonstrasjonsanlegg for CO2-håndtering knyttet til et eventuelt gasskraftverk i Fræna i Møre og Romsdal?
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2008-11-26:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til statsråden: «Høgskolen i Ålesund måtte avvikle videreutdanning innen kreftsjukepleie, grunnet manglende statlig støtte. Undertegnede sendte 19. juni spørsmål til statsråd Tora Aasland om saken, som gav følgende svar: Kunnskapsdepartementet har fordelt de midler som er tilgjengelige til høyere utdanning på årets budsjett. Eventuelle endringer må tas opp i forbindelse med behandlingen av statsbudsjettet for 2009. Hva er grunnen til at statsråden heller ikke i årets budsjett har prioritert kreftsjukepleien ved Høgskolen i Ålesund?»
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2008-11-26:
Jeg takker for svaret. Høgskolen i Ålesund startet tilbud i videreutdanning innen kreftsykepleie i året 2004. Utdanningen, som var den eneste i sitt slag mellom Trondheim og Stavanger, ble avviklet våren 2008, fordi Høgskolen i Ålesund ikke fikk statlig støtte til drift på lik linje med andre høyskoler i landet. Det betyr at den enkelte student måtte betale en studieavgift på 85 000 kr, noe som gjorde det svært vanskelig for høyskolen å konkurrere om å få studenter. Mener virkelig statsråden det er rettferdig at sykepleiere som har sin arbeidsdag ved kreftavdelingen i Ålesund, skal måtte dra til Trondheim eller Stavanger for å tilegne seg spesialistutdanning innen kreftomsorgen, når det for små penger å regne fra statens side, kan gis en tilsvarende god utdanning i nærområdet til kreftavdelingen ved sykehuset i Ålesund?
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2008-11-26:
Det er beklagelig at vi har fått disse utfordringene. Høyre har lagt inn 1 mill. kr til oppretting av nye kreftstudier fra høsten 2009, fordi vi mener at den nye kreftavdelingen vil kreve å få tilført fortløpende god kompetanse for å kunne tilby pasienter i vår region like god behandling som i resten av landet. Vi vet at studieflukt svært ofte også betyr kompetanseflukt. Mener statsråden at befolkningen i Møre og Romsdal ikke fortjener like god tilgang på kompetanse som det befolkningen og pasienter i resten av landet har?
Lars Sponheim (Venstre), 2008-11-26:
Det er knapt ett år siden Stortinget arbeidet på spreng med å få på plass en innstilling til klimameldingen, som gav en bred samling, en kraftkonsentrasjon for å få til en ny energipolitikk, for det trenger Norge, og det trenger verden. Det var faktisk på grensen til litt entusiasme i denne salen for å få til noe spennende på energiområdet. Statsråden har bare hatt noen måneder i denne stolen, og det kreves tid for å ta tak i et nytt fagfelt. Men aldri har en energiminister hatt en større mulighet til å kunne få til noe og fått et klarere oppdrag og en større oppslutning om et nytt oppdrag innenfor energipolitikken. Et samlet storting, miljøbevegelsen, ja, folk flest krever at Norge bruker denne muligheten for å få det til. Men det skrikes etter politisk ledelse. Energipolitikken krever ledelse. Jeg synes denne runden i spørretimen har vist at vi ikke har fått det ennå. Har statsråden noen ambisjoner om å bruke sine siste måneder som energiminister til å ta denne ledelsen som Norge trenger og roper etter?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2008-11-26:
Problemet innenfor kraftmarkedet generelt, og fornybar spesielt, er at vi ser at norske selskaper velger å produsere ute og ikke hjemme, fordi rammevilkårene hjemme er for dårlige. Et enkeltmoment av det ser vi innenfor småkraft. Jeg så med egne øyne i går, i Sirdal, et av Norges største og et av Norges vakreste småkraftanlegg. Det største kunne vært både større og bedre. Problemet er at grunnrentebeskatningen slik den er i Norge, slår inn ved 5,5 MW, og for hele anlegget. Med andre ord vil det være mer lønnsomt å bygge ut anlegget for utbygger med 5,5 MW, i stedet for med 8 MW, som var potensialet. Det andre er at saksbehandlingstiden i NVE nå er på flere år, og Høyre har fulgt opp gjennom forslag i Stortinget for å få den ned betydelig. Og det siste momentet er i forhold til fylkesmannen og den ekstreme maktutøvelse fylkesmenn over hele landet har når det gjelder å frata lokalmyndighetene og NVE muligheten for mer kraft. Ser ikke statsråden at det er god politikk å få økt småkraft?
Svein Flåtten (Høyre), 2008-11-26:
Mitt spørsmål til finansministeren er slik: «I «Retningslinjer for valg av avgiftssone» er det gitt unntak for såkalt ambulerende virksomhet slik at arbeidsgiveravgiftssatsen følger hovedenhetens adresse. Men for arbeidstakere som hele tiden ambulerer i andre soner, skal det avgiftsberegnes i det avgiftsområde arbeidstakeren til enhver tid befinner seg. Denne regel er nærmest ikke praktikabel for små og mellomstore bedrifter med ordinært dataverktøy. Hva kan statsråden gjøre for å forenkle dette regelverket?»
Svein Flåtten (Høyre), 2008-11-26:
Jeg takker for svaret, og jeg kjente selvfølgelig til en del av detaljene fra før. Det jeg ikke har fått helt tak i verken ved svaret eller ved å undersøke dette på annen måte, er hvorvidt unntaket for ambulerende virksomhet, altså når man flytter på mannskaper til områder med f.eks. høyere avgift, også er en del av det vi har forpliktet oss til i forhold til ESA. Jeg kjenner jo til diskusjonen rundt differensiert arbeidsgiveravgift, og jeg vet hvorfor dette må være som det er. Men jeg har litt vanskelig for å forstå at det unntaket som vi har innført, også er en del av det. Hvis det er det, vil jeg gjerne ha en bekreftelse på det, enten nå eller ved en passende anledning.
Svein Flåtten (Høyre), 2008-11-26:
Jeg er enig i finansministerens resonnementer rundt dette, hvis det er slik at akkurat denne unntaksbestemmelsen er en del av den samlede avtalen. Men hvis det er slik at dette unntaket er et unntak som vi har laget i vår lovgivning, og som ikke hadde noe med den samlede omforente løsningen med ESA å gjøre, synes jeg man burde se på det. Jeg tillater meg å si at jeg nå har oppfattet statsråden dit hen at det er hun villig til å gjøre hvis – jeg skal ikke si at dette var noe vi fant på – det var formålstjenlig da. Kanskje kunne det forandres på uten at det får noe å si for våre internasjonale forpliktelser.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-11-26:
Etter tett dialog med EFTAs overvåkningsorgan, ESA, notifiserte Norge en ny ordning for regionalt differensiert arbeidsgiveravgift for perioden 2007–2013. ESA godkjente ordningen, idet den er forenlig med EU-kommisjonens og ESAs retningslinjer for regionalstøtte for denne perioden. Disse retningslinjene åpner for bruk av differensiert arbeidsgiveravgift i tynt befolkede områder, dersom det er nødvendig for å hindre vedvarende befolkningsnedgang i de aktuelle områdene. Differensiert arbeidsgiveravgift er et treffsikkert regionalt virkemiddel rettet mot sysselsetting og bosetting i distriktene. Etter ESAs retningslinjer kan støtte bare gis til virksomheter i kommuner innenfor det geografiske virkeområdet. Arbeidsgiveravgift svares normalt etter satsen i sonen hvor arbeidsgiver driver virksomhet. Arbeidsgiver anses å drive virksomhet i den kommunen hvor foretaket er registrert, eventuelt registrert med underenhet. For enkelte typer av såkalt ambulerende virksomhet er det gitt særregler om sonetilknytning. Dersom arbeidstakeren utfører hoveddelen av sitt arbeid i en annen sone enn der arbeidsgiveren er registrert, anvendes satsen i sonen hvor arbeidet utføres. Med «hoveddelen» av arbeidet menes mer enn 50 pst. av det totale antall arbeidsdager arbeidstakeren har gjennomført for arbeidsgiveren i løpet av avgiftsterminen. Det blir dermed det stedet der en dominerende del av arbeidet faktisk foregår, som blir bestemmende for sonetilknytningen. De gjeldende bestemmelsene er derfor prinsipielt sett velbegrunnet. Dersom ambuleringen er så oppdelt at ingen av arbeidsstedene oppfyller 50 pst.-kravet, faller man tilbake på hovedregelen om soneplassering der arbeidsgiveren er registrert. Det må altså skilles mellom tilfeller der den ansatte har hatt en slik dominerende arbeidsplass i løpet av hver tomånedlige avgiftstermin, og tilfeller der den ansatte ikke har hatt det. Jeg er enig i at dette i visse situasjoner kan være problematisk å administrere når arbeidstakerne utfører arbeid i ulike soner. Arbeidsgivere flest med ambulerende virksomhet vil imidlertid normalt ha egeninteresse i å holde oversikt over hvor de ansatte har sine skiftende arbeidsplasser i løpet av en tidsperiode. Det er vanskelig å se alternativer til den gjeldende ordningen som er enklere å administrere, og som samtidig sikrer tilknytning til det stedet arbeidet har funnet sted. Endringer her vil lett komme i konflikt med de retningslinjene som er oppstilt for denne totalt sett gode ordningen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-11-26:
Vi hadde jo en veldig omfattende dialog med EU, med EFTA og med ESA for å få på plass en ordning som var mest mulig lik den ordningen for differensiert arbeidsgiveravgift som Norge hadde, og som ikke skulle være i strid med EUs regelverk når det gjelder regionalstøtte. I den sammenhengen – og det er vel ikke noen stor overraskelse – var det mange enkeltdetaljer som skulle på plass, og det lå et betydelig arbeid i alle enkeltdetaljene for å få dette praktikabelt for norsk arbeidsliv. Akkurat hvordan dette unntaket formelt er hjemlet, tør jeg ikke si på stående fot. Men å ta opp ulike elementer av den enigheten som vi til slutt kom fram til for å sikre dette systemet, tror jeg er problematisk med tanke på at det skal være like praktikabelt framover – og også at vi ikke setter spørsmålstegn ved andre ting. Men jeg kan undersøke saken litt nærmere for Flåtten, og så kan vi kanskje ta en skriftlig passiar om det.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-11-26:
Jeg tror jeg skal være veldig forsiktig med å gi representanten Flåtten forhåpninger på dette punktet, for en viktig del av diskusjonene mellom ESA og Norge for å få dette på plass, dreide seg om hvordan man skulle tilknytte spørsmålet om arbeidsgiveravgift, og om det var det stedet der arbeidsgiveren holdt til, som skulle være utgangspunktet. Det var en stor og meget grundig runde som til slutt endte med den type konklusjon. Da kommer vi opp i den problemstillingen som representanten spør om, nemlig hvordan håndterer man spørsmålet rundt ambulerende arbeidstakere. Og det har funnet en løsning. Jeg skal undersøke de formelle forholdene rundt akkurat hvordan dette unntaket er hjemlet. Men jeg vil være veldig forsiktig med å begynne å ta opp deler av den pakken vi til syvende og sist klarte å bli enige om, fordi vi lyktes i å bevare hovedinnretningen i forhold til differensiert arbeidsgiveravgift.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-11-26:
Jeg tror ikke det vesentlige er hva slags form dette får. Jeg tror det vesentlige er at loven egentlig er ganske klar å forstå. Et svar i en spørretime er en veldig effektiv beskjed, men vi skal selvfølgelig sørge for at skattemyndighetene får beskjed om hvordan loven er å forstå, også i form av en formell henvendelse.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-11-26:
Det som er dilemmaet i det spørsmålet som representanten Eriksson nå tar opp, er at Høyesterett har avklart at også størrelsen på erstatningssummer knyttet til pasientskadeloven skal ta høyde for hva slags skatteplikt man har for erstatningssummen framover. Det er bakgrunnen for at det er litt forskjellige regler her. Hvis man går inn på den typen problemstilling, kan det ha betydning for hva slags utmåling av erstatningssum den enkelte skadelidte får. Da er det selvfølgelig slik at til syvende og sist spiller ikke det så stor rolle for den enkelte som har krav på skadeerstatning, om man får pengene på den ene eller andre måten. Jeg kan godt gå gjennom regelverket her, men jeg tror ikke vi er tjent med å lage betydelige endringer nå som gjør at man får en ny praksis for hva slags utmåling av erstatningsbeløpene man skal ha. Der er praksis nå at man skal ta høyde for hva slags skatteplikt man får både når det gjelder formuesskatt og inntektsskatt framover.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-11-26:
Videreutdanningen i kreftomsorg er en av de tidligere bedriftsinterne videreutdanningene innenfor helsefag. Disse videreutdanningene ble finansiert som oppdragsundervisning, dels av helseforetakene, dels av kommuner og dels ved studieavgift. Fra og med 2007 ble de videreutdanningene som hadde vært finansiert av helseforetakene, lagt inn i rammene for høyere utdanningsinstitusjoner. Totalt ble 65 mill. kr for formålet overført fra Helse- og omsorgsdepartementet til budsjettrammen til Kunnskapsdepartementet. Videreutdanninger med annen finansiering, som f.eks. videreutdanningen i kreftomsorg ved Høgskolen i Ålesund, ble ikke omfattet av denne overføringen, og derfor heller ikke lagt inn i rammene til universiteter og høyskoler. Overføringen av midler til videreutdanning i helsefag fra Helse- og omsorgsdepartementet til Kunnskapsdepartementet fra budsjettåret 2007 var en ren teknisk overføring, og det ble ikke foretatt noen endringer av hvilke utdanninger som skulle finansieres over statsbudsjettet i forbindelse med denne overføringen. Dette gjorde statsråd Aasland rede for i sitt svar av 25. juni i år på skriftlig spørsmål fra representanten Røbekk Nørve. For 2009 har Regjeringen i budsjettforslaget for høyere utdanning prioritert en generell styrking av sektoren, ved bl.a. en økning i basisbevilgningen til universiteter og høyskoler. Hvis dette forslaget blir vedtatt, vil Høgskolen i Ålesund få sin andel av denne satsingen. Det er i budsjettet for 2009 foreslått opprettet et fåtall nye studieplasser beregnet på allmenn- og førskoleutdanningene, men det er ikke foreslått endringer på andre fagområder.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-11-26:
Jeg beklager at jeg ikke er inne i alle disse detaljene. Jeg kan selvfølgelig gjerne formidle videre til statsråd Aasland de oppfølgingsspørsmålene som representanten Røbekk Nørve har. Men slik jeg forstår situasjonen, er dette studieplasser som tidligere er finansiert utenfor høyskole- og universitetsutdanningene, og i forbindelse med at man innlemmet andre utdanninger i høyskole- og universitetssystemet, tok man ikke høyde for dette. Derfor er det historien bak, altså bakgrunnen for opprettelsen av dette, og bakgrunnen for finansieringen, som nå skaper den utfordringen for Høgskolen i Ålesund. Jeg tar med meg de tilleggsspørsmålene som representanten Røbekk Nørve nå stiller, og skal ta dem opp med statsråd Aasland.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-11-26:
Befolkningen i Møre og Romsdal fortjener det beste, på linje med alle i Norge – i alle fylker og i alle kommuner, tror jeg vi kan legge til også. Det er i stor grad helseforetakenes ønsker om hva slags utdanningskapasitet man skal ha innenfor ulike sektorer, f.eks. denne, som er styrende for hvordan dette tilbudet finansieres. Jeg skal ta med meg de spørsmålene som representanten Røbekk Nørve har, fordi dette dreier seg jo i veldig stor grad om hvordan man styrer kompetanse og kapasitet opp mot helsevesenet.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2008-11-26:
Mitt spørsmål er som følger: «Undertegnede har blitt kontaktet av en fortvilet enslig mor, bosatt i Nord-Trøndelag. I 1996 fikk hun en datter med hjertefeil. Jenta ble feilbehandlet av sykehuset i 18 måneder, hvilket medførte livsvarige skader, og dannet grunnlaget for en erstatning fra det offentlige. Erstatningsbeløpet forvaltes naturlig nok av overformynderiet. Problemet er at moren må betale formuesskatt av pengene som datteren har mottatt, og overformynderiet betaler morens skatt av erstatningsbeløpet. Mener statsråden at dette er rettferdig?»
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2008-11-26:
Jeg vil takke for svaret. Jeg er veldig glad for at finansministeren er så tydelig i sitt svar, og at hun vil presisere dette overfor ligningsmyndighetene. Jeg registrerer at statsråden sier i sitt svar at skattereglene er klare, men det er litt ulik praksis når det gjelder tolkning. Da kan man alltid stille seg spørsmålet: Hvor klare er skattereglene når de fører til ulik fortolkning rundt omkring på de ulike ligningskontorene? Denne konkrete saken dreier seg om ei jente som har en uføregrad på over 50 pst., så dette vil komme inn under disse skattereglene, som statsråden pekte på i sitt svar. Mitt oppfølgingsspørsmål blir da: Vil statsråden presisere fortolkningen og hvordan dette skal være, i forskrift? Eller vil hun bare sende ut et rundskriv til ligningsmyndighetene?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2008-11-26:
Det er også slik at veldig mange dessverre har kommet i en situasjon at overformynderiet forvalter formuen deres. Det kan være f.eks. barn av skilte foreldre som har mistet en av sine foreldre, som får utbetalt en forsikringssum som også blir forvaltet av overformynderiet hvis den har en størrelse som tilsier at den kommer over kravene som settes. Også i disse tilfellene – slik jeg har forstått det – er forsikringssummen gjenstand for formuesbeskatning. Vil statsråden foreta en nøye vurdering av all formuesbeskatning som ligger inn under overformynderiet, og se på muligheten for å kunne fjerne formuesskatt av penger som forvaltes av overformynderiet i den perioden de forvaltes av overformynderiet?
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2008-11-26:
«No er det snart 2 år sidan sambandet Halhjem–Sandvikvåg fekk hurtiggåande gassferger. Forventningane om ei ny tid var store. Dessverre har skuffelsen vorte desto større. Dei reisande, både privatpersonar og næringsliv, er fortvila over manglande føreseielegheit i høve til regularitet. I hovudsak er årsaka til dette at C-fergene altfor ofte er ute av trafikk. Kva vil statsråden gjera for å oppfylla intensjonane om at hurtiggåande gassferger i dette sambandet oppfyller det som var forventningar og føresetnader?»
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2008-11-26:
Eg takkar for det siste, at statsråden vil intensivera arbeidet. Samtidig vert eg litt bekymra når ho legg så mykje vekt på at kapasiteten er stor nok, og at det ikkje er gjenståande bilar. Det er for så vidt korrekt. Men det er tre element som er viktige her. Det eine er kapasitet. Det andre er regularitet, altså halvtimesavgangar. Det tredje er fart. Når det gjeld kapasiteten, er han god nok. Farten ligg i grenseland av det som vart lova. Men når det gjeld regulariteten, er dei faktiske forholda at C-ferjene er så ofte ute av drift at når folk skal reisa, ser dei på ruteheftet, og C-ferja set dei kryss over. Dei reknar ikkje med C-ferjene, for det nyttar ikkje om ein kjem med ferja når ho går, dersom flyet er gått, eller møtet er slutt når du kjem fram. Det hjelper ikkje med kapasitet når det er regularitet som er hovudproblemet, og som stressar folk.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2008-11-26:
Realiteten er likevel at folks opplevingar gjer at dei ikkje reknar med C-ferjene. Då har me eit problem. Folk vert frustrerte av dette. Men dei vert endå meir frustrerte når dei tek det opp, gjennom media, gjennom politiske organ, gjennom næringsforeiningar, NHO, osv., og møter ei ovanfrå-og-ned-haldning frå både selskapet som driv sambandet, og frå Statens vegvesen. Eg skal ta eit par eksempel: I Bergensavisen den 18. november svarar driftssjefen i Fjord1: «Vi begynner å bli vant med maset.» Eit par dagar etterpå seier ein representant for Statens vegvesen til same avis: «Det mange kanskje ikke har fått med seg, er at C-avgangene ikke er garanterte.» Dette veit folk. Problemet er at ein ikkje stolar på C-avgangen, og ser vekk frå han. Når ein i tillegg vert møtt med arroganse og ei ovanfrå-og-ned-haldning, er frustrasjonen rimeleg stor.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2008-11-26:
Eg er fullstendig klar over at det er problema når ferja er innstilt, som ein omtalar. Likevel må me sjå dette sambandet opp mot andre samband der me òg har kapasitetsproblem, og der attsitjing er eit stort problem. Då er det òg relevant å sjå på kor mange dagar ein har kansellert C-avgangen fyrst og fremst. Det er altså 0,18 pst. i høve til utførte turar. Det kan ikkje seiast å vere ein stor prosentdel. I høve til kontrakten som er inngått, har ein altså ein stor margin. Eg synest det er viktig å understreke det, for eg har registrert i pressa at selskapet har fått mykje kritikk. Den kritikken må rettast inn mot kontrakten og dei standardar som Statens vegvesen har lagt der, og ikkje mot selskapet, som så langt utfører det dei skal, med god margin.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2008-11-26:
Det som er viktig å understreke frå mi side, er at me verken har ei ovanfrå-og-ned-haldning eller ei arrogant haldning til problemstillinga. Eg forstår at folk vert frustrerte. Eg synest det er viktig at folk får den nødvendige informasjonen. I tillegg til arbeidet som går føre seg for å få ein meir stabil C-avgang, er det òg viktig at me ser på korleis me kan få betre informasjon ut til folk. Noko eg vil ta opp med Statens vegvesen, er om det er mogleg å få til eit betre informasjonsarbeid. Eg trur at dette òg handlar litt om det er mogleg for folk å få vete kva dagar denne ferja er ute av drift, og at ein kan planleggje litt betre enn ein kanskje har gjort i forhold til å informere på ein god måte, slik at folk kan stole på at når dei ikkje har fått denne informasjonen, bør ferja gå. Det skal eg òg love representanten å ta opp.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2008-11-26:
NSB har opplyst at selskapet ikkje har tilgjengeleg materiell som kan brukast som eigne sovevogner til og frå Kristiansand. Ei omdisponering av sovevogner frå strekninga Stavanger–Oslo vil innebere at to av fire vogner ikkje lenger vil trafikkere denne strekninga, men berre trafikkere strekninga Kristiansand–Oslo. Det vil bety at sovevognskapasiteten vert halvert til og frå Rogaland i forhold til i dag. 90–95 pst. av sovereiser på Sørlandsbana er til og frå Rogaland, mens berre 5–10 pst. er til og frå Kristiansand. I dag er det altså 65 reiser pr. avgang til og frå Rogaland og fire reiser pr. avgang til og frå Kristiansand. NSB har rekna ut kva effektar ei slik omlegging av sovevognsmateriellet vil kunne ha på talet på sovereiser langs Sørlandsbana, og har vurdert at talet på sovereiser vil reduserast med om lag 6 440 årleg, sjølv om ein legg til grunn at sovereiser til og frå Kristiansand vil auke markert med eigne sovevogner. Auka offentleg kjøpesum pr. år vil utgjere om lag 4–6 mill. kr, hovudsakleg som følgje av tapte billettinntekter. I tillegg til ein sannsynleg vesentleg nedgang i talet på reisande vil omlegginga krevje auka bemanning på grunn av skifting og vedlikehald. Noverande ruteplan må òg justerast sidan skifteoperasjon vil krevje meir tid i Kristiansand og difor tidlegast kan gjennomførast frå delruteterminskiftet i juni 2009. Eg kan difor ut frå ei samla vurdering ikkje tilrå ei løysing med overføring av vogner frå Stavanger.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2008-11-26:
Eg vil igjen sterkt ta avstand frå den verkelegheitsbeskrivinga som representanten legg for dagen. Det har ikkje vore, det er ikkje og det vil heller ikkje verte ei trenering. Ja, Stortinget har gjort eit vedtak, men innanfor dei rammene Stortinget har gjort vedtak om, er det umogleg å få oppretta eit sovevognstilbod til Kristiansand. Det har min statssekretær på mine vegner informert Stortinget om. Likevel har vi hatt høgtrykk på arbeidet med denne saka. Vi har saumfare heile den europeiske marknaden. Vi har hatt eksterne konsulentar inne for å kvalitetssikre NSB sine tal og deira – som representanten vil kalle det – påstandar. Eg kan ikkje tru, med den haldninga Stortinget har til jernbane, at ein vil redusere eit tilbod i Stavanger som verkar. Eg går ut frå at intensjonen var at fleire skal reise med tog, også frå Kristiansand.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2008-11-26:
I snitt nytta tre kundar sovevognstilbodet frå Kristiansand til Oslo og ein passasjer tilbodet frå Oslo til Kristiansand pr. døgn. Innføring av eiga sovevogn i Kristiansand tilsvarar auka kjøpsbehov på 10–14 mill. kr – altså at staten løyver mellom 7 000 og 10 000 kr ekstra pr. sovereise. Det kjem i tillegg til om lag 24 mill. kr som staten betaler for kjøp av nattog på strekninga Oslo–Stavanger. Oslo–Stavanger har eit heilt anna belegg, det er 65 reiser pr. avgang frå Stavanger. Igjen må eg i så fall be om at Stortinget klargjer at ein ynskjer å redusere tilbodet til Stavanger. Stortinget må nesten gi oss det tydelege signalet før me kan redusere eit etterspurt tilbod som Rogaland nok ikkje vil vere spesielt glad for å miste.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2008-11-26:
Det som eg oppsummerte i mitt svar, er resultatet av status i saka pr. i dag. Det er ingen tvil om at det er brukarar som ynskjer å få telefonkatalogen. Det gjeld spesielt eldre. Bruk av Internett har jo først og fremst eksplodert blant yngre menneske, mens mange eldre vil kome til å sakne katalogen. Viss me skal spegelvende prinsippet, som absolutt er eit spørsmål som me vurderer no, må me òg sikre oss at dei som treng å få katalogen, skal få han utan at det skal verte unødvendig heft og plunder for dei. Det håpar eg at me skal finne ei løysing på. Som sagt vil me no følgje med vidare på kva som skjer. Me ser at reservasjonsordninga slik ho er no, verkar.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2008-11-26:
Den er sett i gang, men eg har pr. i dag ikkje fått dei konkrete tilbakemeldingane, berre jamlege tilbakemeldingar, som er oppsummerte i det hovudsvaret som eg gav. Eg trur at det viktigaste i denne saka, dersom me vel å gå for eit spegelvendingsprinsipp, er at me er trygge på at det vert ei ordning som gjer at dei som trass alt treng å få katalogen, får han. Det er jo det utryggleiken har gått på. Delvis er ikkje Internett og breiband godt nok utbygd i heile landet enno – ein har breiband, men kapasiteten for effektivt og raskt å kunne kome på nett er ikkje like god over alt. I tillegg er det framleis aldersgrupper – sjølvsagt mange i alle aldersgrupper, men spesielt blant dei eldre – som ikkje bruker Internett pr. i dag. Men me følgjer utviklinga nøye, og me ser at det har vore akselererande bruk av reservasjonsretten. Det er me fornøgde med.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2008-11-26:
Jeg vil stille følgende spørsmål: «Stortinget har vedtatt at det skal gjeninnføres sovevogn i Kristiansand. I en periode der man arbeider med å skaffe nok sovevognmateriale, kan Stortingets vedtak gjennomføres ved å sette inn reservevognkapasitet, eller overføre en av vognene som i dag trafikkerer Stavanger, til Kristiansand. Er dette vurdert, og hva vil kostnadsanslaget med en slik gjennomføring være?»
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2008-11-26:
Som kjent er regjeringsapparatet utøvende myndighet i Norge. Stortinget er lovgivende og bevilgende myndighet. Stortinget har i denne saken både bevilget og gjort vedtak. Mener statsråden at det er hennes plikt å arbeide for at stortingsvedtak blir gjennomført innenfor de rammene Stortinget har vedtatt? Eller er statsråden av den oppfatning at når hun synes Stortinget har gjort feil vedtak, kan hun trenere, utsette, øke kostnadene, sånn at vedtaket ikke blir gjennomført? Det jeg oppfatter i svaret til statsråden, er at en bruker tall som en egentlig ønsker å bruke. Stortinget har altså vedtatt at det skal være sovevogn fra Kristiansand. Samferdselsdepartementet har prioritert å ha to sovevogner fra Stavanger. Men det er altså sånn at det er Stortingets vedtak som skal følges opp, og ikke Samferdselsdepartementets prioriteringer i denne saken.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2008-11-26:
Grunnen til at jeg stilte det forrige spørsmålet, var for det første et brev som Samferdselsdepartementet har sendt 4. mai 2006 til Vest-Agder Arbeiderparti. Her har både Senterpartiet, SV, Arbeiderpartiet og fylkeskommunen påpekt behovet for sovevogn i Kristiansand. Det er også begrunnet i at vi i forrige spørretime var oppe i en sum på 100 mill. kr for å få en sovevogn til Kristiansand – hvis en leser VG dagen etterpå. Nå er statsråden nede i minimum 4 mill. kr, og det viser jo at dersom det er litt vilje, kan en også få ned kostnadene. Så jeg stiller igjen spørsmål til statsråden om hun vil gjøre ytterligere tiltak for å få en sovevogn til Kristiansand, sånn at Stortingets vedtak blir oppfylt.
Vera Lysklætt (Venstre), 2008-11-26:
Mitt spørsmål går til kommunal- og regionalministeren: «I løpet av 2008 er det kommet to rapporter som viser at de offentlige tiltakene for å skaffe seg og beholde bolig ikke virker etter hensikten. Riksrevisjonen og Norsk institutt for by- og regionforskning har påvist at mange av dem som trenger det mest, faller utenom ordningene. Reglene for bostøtte, startlån og boligtilskudd i Husbanken er for kompliserte, for lite målrettede og for dårlig samordnet. Er statsråden åpen for å prøve ut å la et boligbyggelag i en kommune forvalte startlån og la dem konkurrere med kommunen?»
Vera Lysklætt (Venstre), 2008-11-26:
Jeg takker for svaret og har følgende oppfølging: Jeg fikk med meg at statsråden hadde møte med en rekke aktører innen boligsektoren i går. Til flere medier uttalte statsråden i etterkant av møtet at startlån er en godt bevart hemmelighet. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at langt flere blir kjent med og får dra nytte av startlånet?
Vera Lysklætt (Venstre), 2008-11-26:
Jeg takker også for dette svaret, og har et siste spørsmål. Det har i noen kommuner, bl.a. Hasvik, Steinkjer og Vestre Toten, vært gjennomført et forsøk med delt risiko mellom stat og kommune fra første krone for startlån. Vil statsråden vurdere å gjøre dette til en permanent ordning?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2008-11-26:
Dei to rapportane det her blir vist til, peiker på fleire svakheiter ved dei bustadsosiale ordningane. Ordningane når ikkje ut til alle dei vanskelegstilte, m.a. fordi mange fell utanfor bustøtteordninga, samstundes med at dei har for låg inntekt til å få startlån. Dette er utfordringar som Regjeringa vil gjera noko med. I St.prp. nr. 1 for 2008–2009 for budsjettåret 2009 programkategori 13.80 kap 580 bostøtte har Regjeringa lagt fram forslag om ei kraftig styrking av bustøtteordninga. Framlegget er 7. november i år følgt opp med St.prp. nr. 11, Ei styrkt bustøtte, der vi gjer nærare greie for framlegga til endringar i bustøtteordninga. I dag blir vanskelegstilte handsama ulikt i bustøtteordninga, og mange fell utanfor ordninga sjølv om dei har svært låg inntekt og høge buutgifter. Me føreset at 50 000 nye husstandar vil få bustøtte med den nye ordninga. Regjeringa legg til grunn at ei styrkt bustøtte er eit av dei mest treffsikre tiltaka vi kan setja inn for å hindra at vanskelegstilte fell utanfor dei bustadsosiale ordningane. Regjeringa vil òg sjå på andre tiltak for å hindra at vanskelegstilte fell utanfor ordningane, m.a. tiltak for å auka bruken av startlån og leggja til rette for fleire kommunalt disponerte utleigebustader. Startlån er eit viktig verkemiddel for bustadetablering for unge og vanskelegstilte. Sidan ordninga vart innført i 2003, har 412 av 430 kommunar teke ho i bruk. Mange kommunar bruker ordninga aktivt. Det er eit mål at alle i målgruppa for ordninga skal ha høve til å bli vurderte for startlån. Husbanken arbeider difor kontinuerleg for å stimulera til meir aktiv bruk. I tillegg vil Kommunal- og regionaldepartementet i nær framtid vurdera ulike tiltak for å auka bruken av startlån. Svaret er såleis ja, eg har ei open haldning til å sjå nærare på om bustadbyggjelag kan forvalta startlån, og kjem til å vurdera det nærare.