Torild Skogsholm (Venstre), 2003-04-29:
For det første vil jeg si at jeg er veldig tilfreds med at det er gitt stor tilslutning til Regjeringens telepolitikk på de områdene vi behandler i dag. Utgangspunktet for stortingsmeldingene om mobilkommunikasjon, St.meld. nr. 32 for 2001-2002 og St.meld. nr. 18 for 2002-2003, er å fremme Regjeringens telepolitiske mål om å sikre husstander og bedrifter over hele landet teletjenester av høy kvalitet til rimelig prissikre størst mulig verdiskaping og effektiv utnyttelse av ressursene i telesektoren Disse målsettingene skal fortsatt ligge fast til beste for norske forbrukere og næringsliv på teleområdet. Regjeringens mål er videre at Norge skal ligge helt i front internasjonalt når det gjelder lave priser og kvalitativt gode teletjenester og evne til å ta i bruk ny teknologi og nye tjenester. Norge er i dag blant Europas fremste når det gjelder gode og billige mobiltjenester. Utfordringen blir å legge forholdene til rette slik at vi kan være blant de aller fremste landene på dette området også i framtiden. For å få til dette må vi stimulere konkurransen til beste for norske forbrukere i dag, samtidig som det utformes en målrettet politikk som sikrer at Norge også kommer til å være ledende i årene som kommer. Vi må ta de riktige strategiske valgene for norsk mobilpolitikk på de riktige tidspunktene. Tiden vi nå er inne i, er etter mitt syn avgjørende for utviklingen av det framtidige Mobil-Norge, for både dagens og morgendagens forbrukere, og ikke minst for mobilbransjen. Vi står ved overgangen mellom andre og tredje generasjons mobiltelefoni. Konkurransen i det norske mobilmarkedet er ikke tilfredsstillende. For å styrke konkurransen foreslår Regjeringen at forholdene må legges til rette for at det etableres selvstendige operatører i det norske mobilmarkedet som kan ta opp kampen med Telenor Mobil og NetCom uten å være avhengig av disse selskapenes infrastruktur. Det skal fortsatt være plass til mindre selskaper uten eget nett. Disse selskapene er viktige som supplement til konkurransen mellom nettoperatørene. Selv om mobilsektoren kan virke komplisert, skiller ikke dette området seg prinsipielt fra andre forretningsområder. Vi som politikere bør derfor ha som utgangspunkt å innta den samme holdning til mobilbransjen som til annet næringsliv. Myndighetene må trekke opp et rammeverk for konkurransen, men dette rammeverket må ikke undergrave dynamikken i markedet. Det er viktig med en fornuftig balanse i et pålagt leieforhold mellom selskaper med og uten eget nettverk. Jeg er tilfreds med at Stortinget mener at Post- og teletilsynet må ha fleksibilitet til å benytte ulike prisfastsettingsmodeller for å oppnå likebehandling av markedsaktører med sterk markedsstilling og andre aktører i et leieforhold mellom disse. Jeg registrerer også at Stortinget slutter seg til Regjeringens forslag om å åpne opp for pålagt tilgang for virtuelle operatører på kommersielle og ikke-diskriminerende vilkår. Et slikt pålegg vil kunne gi en nyttig tilvekst til markedet. Jeg registrerer også at det er et mindretall som mener at auksjon som tildelingsmetode fortsatt bare skal kunne brukes etter godkjenning fra Stortinget. At spørsmålet om tildelingsmetode kan avgjøres av departementet uten forhåndssamtykke fra Stortinget, vil bidra til at frekvenstildelingen kan gjennomføres hurtigere og på den måten bli bedre tilpasset den hurtige teknologi- og markedsutviklingen på mobilområdet. Regjeringen har foreslått å lyse ut de ledige UMTS-konsesjonene i umiddelbar framtid, mens flertallet i komiteen mener at tildelingen av de ledige konsesjonene må være gjennomført før utgangen av juni 2003. Dette vil uansett være en svært stram tidsfrist. De nye føringene om rammevilkår som er foreslått i innstillingen, gjør det ytterligere vanskelig å få gjennomført en tildeling av konsesjonene innen utgangen av juni måned. Det gjelder flertallets forslag om pålagt nettverksdeling, og om at det skal stilles minimumskrav til kompetanse og kapital i auksjonsrunden. Før auksjonen kan gjennomføres, må det tas stilling til innholdet i disse nye kravene. Jeg tolker imidlertid flertallet dit hen at vi er enige om at de ledige konsesjonene må lyses ut og tildeles så raskt som overhodet mulig, og en auksjon vil bli gjennomført så snart det er praktisk mulig og forsvarlig å gjøre dette. Bakgrunnen for valget av auksjon som tildelingsmetode er nettopp at det er markedet selv og ikke myndighetene som er nærmest til å finne ut hvor mange konsesjonærer det er plass til. Når det gjelder betingelsene om utbyggingshastighet og dekningsomfang, mener jeg at lettelsene Regjeringen har foreslått i forhold til forrige tildelingsrunde, gjør at de ledige konsesjonene framstår som attraktive og godt tilpasset dagens situasjon. At det gis tilslutning til disse forslagene, mener jeg er viktig for den videre utviklingen av det norske mobilmarkedet. Jeg registrerer at det ikke er flertall for forslaget om en minstepris på 200 mill. kr for hver av konsesjonene i forbindelse med auksjonen. I stedet foreslår flertallet at det må stilles minimumskrav til kompetanse og kapital for å kunne delta i auksjonsrunden. Flertallets beslutning medfører etter min oppfatning både fordeler og ulemper. Fordelen er at det kan være lettere å få tildelt konsesjonene dersom det i praksis er slik at ingen er villig til å betale 200 mill. kr for konsesjonene. På den annen side ville en minstepris ha vært en garanti for at konsesjonene ble tildelt aktører nettopp med finansiell styrke, som flertallet er på jakt etter, og minsteprisen ville ha sikret staten inntekter dersom flere faktisk var villig til å betale 200 mill. kr. Regjeringens hovedhensyn er en effektiv tildeling av konsesjonene til beste for markedsutviklingen og norske forbrukere. Stortingets beslutning endrer ikke på dette. I tråd med flertallets beslutning vil UMTS-konsesjonene bli auksjonert ut uten at det knyttes en minstepris til dem. Samarbeidsregjeringen har, i motsetning til Stoltenberg-regjeringen, foreslått at det kan åpnes for nettverksdeling. Forslaget innebærer en oppmyking av kravet om at UMTS-nettene skal framstå som separate og uavhengige av hverandre i hele dekningsområdet, og det åpnes for at UMTS-konsesjonærene kan dele nett i mer grisgrendte områder. Det er lagt opp til at nettverksdelingen skal skje på frivillig og kommersiell basis. Jeg oppfatter flertallet slik at Stortinget er enig i intensjonene bak forslaget om nettverksdeling, men flertallet går lenger, idet Regjeringen bes om å utarbeide et system som pålegger UMTS-konsesjonærene å samarbeide ved utbygging av UMTS-nett i de områdene av landet som er ulønnsomme. Det framstår imidlertid som noe uklart hva flertallet konkret mener med dette. Det er vist til modellen i Sverige. Om den vil jeg bemerke at Regjeringens forslag om nettverksdeling er utformet ut fra de samme hensyn som er lagt til grunn for nettverksdeling i Sverige. På samme måte som i Sverige må samarbeidet basere seg på frivillighet, dvs. at i forhold til det som står i flertallsmerknadene, er vi der allerede, det er nettopp dette vi har lagt fram i forslaget til Stortinget. Stortingsflertallets forslag vil også kunne løses innenfor et pålegg om nasjonal roaming, som Regjeringen har pekt på som en av formene for nettverksdeling. Pålegg om nasjonal roaming innebærer at operatører som ikke har dekning i et gitt området, blir gitt en rett til å benytte nettet til en operatør med sterk markedsstilling som har slik dekning. Innenfor grensene til å kunne gi pålegg på teleområdet etter EØS-avtalen vil nasjonal roaming bli vurdert pålagt dersom forholdene i det framtidige UMTS-markedet muliggjør et rettslig grunnlag for dette. I forhold til forslaget om å gi Telenor og NetCom en 15 måneders utsettelse av eksisterende utbyggingsforpliktelser er flertallet i komiteen ikke enig i at Telenor Mobil og NetCom skal kompensere staten for utsettelsen. Jeg vil peke på at staten på denne måten vederlagsfritt reduserer den risikoen disse selskapene frivillig har påtatt seg gjennom den konkurransen som var om disse konsesjonene. Resultatet av behandlingen av disse meldingene er etter mitt syn at vi totalt sett har oppnådd enighet om hovedlinjene i en hensiktsmessig virkemiddelbruk for å utvikle det norske mobilmarkedet videre.