trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Borghild Tenden (Venstre), 2013-04-29:
Representanten Hansen snakket om miljø i sitt innlegg. Jeg kommer til å bruke en del av min taletid, når den tid kommer, på nettopp klima og miljø. Jeg kommer til å si at klimatrusselen er den største trusselen verden står overfor. Er representanten fra SV enig i dette? Og i så fall: Er han fornøyd med det gjennomslaget SV har fått i regjering?
Borghild Tenden (Venstre), 2013-04-29:
Venstre er opptatt av verdiskaping, og det mener jeg Senterpartiet tradisjonelt også har vært, selv om vi ikke hørte noe særlig om det i innlegget til Meltveit Kleppa her nå. Nå sier sentralbanksjefen at verdiskapingen per innbygger i dag er det samme som for fem år siden. Mitt spørsmål til representanten Meltveit Kleppa er: Er representanten fornøyd med dette? Hvis ikke: Hva ønsker hun å gjøre med det?
Borghild Tenden (Venstre), 2013-04-29:
Ja, vi har skrevet oss sammen på mange områder, og vi trenger en ny regjering. Bakgrunnen for det er at vi har historisk mye penger å bruke, men slik Venstre – og Fremskrittspartiet – ser det, bruker vi dem litt feil – vi prioriterer rett og slett feil. Vi vil bruke penger til mer infrastruktur, verdiskaping og mer på utdanning og forskning. Og så driver vi jo ikke regjeringsforhandlinger i en debatt som dette – det gjør vi ikke.
Borghild Tenden (Venstre), 2013-04-29:
Vi har nå sittet i opposisjon i åtte år, og Venstre har levert og vil alltid levere en ansvarlig økonomisk politikk. Det bør representanten, som forhåpentligvis har kikket litt på Venstres alternative budsjetter, vite. Der står det hvordan vi vil prioritere, så det er det helt unødvendig å bruke tid på nå. Men vi vil prioritere de områdene som jeg nevnte i forrige spørsmål også, f.eks. infrastruktur – det er veldig viktig for verdiskapingen at vi har god infrastruktur – og vi vil bruke mer f.eks. i storbyene på kollektivtrafikk, slik at nyttetransporten kommer seg fram. Der stritter rett og slett SV imot, og det beklager vi.
Borghild Tenden (Venstre), 2013-04-29:
Venstre er for verdiskaping i hele landet, på lik linje med Senterpartiet. Vi ser på bonden som en selvstendig næringsdrivende, og vi legger mye til rette for at nettopp selvstendig næringsdrivende skal klare seg godt i dette samfunnet, i motsetning til det jeg opplever at Senterpartiet får til i regjering. Så er det en underlig dag å stille dette spørsmålet på, når det første vi våknet til i dag tidlig, var at det er uro blant de rød-grønne når det gjelder akkurat dette spørsmålet. Så det var et underlig spørsmål. Når det gjelder matjord, er jeg veldig stolt av det Venstre lokalt gjør, og det er jo der man gjør jobben. For eksempel i min kommune, Bærum, er det sterke krefter som jobber for å ta vare på god matjord, og det er ikke den enkleste kommunen å drive med bevaring av matjord i, det kan jeg love representanten!
Borghild Tenden (Venstre), 2013-04-29:
Venstre og Kristelig Folkeparti foreslår i innstillingen at regjeringen setter i gang en uavhengig utredning og ser på hvilke konsekvenser en lavere oljepris og lavere utvinningsgrad vil få for norsk petroleumspolitikk, norsk økonomi og norske offentlige finanser. Hvorfor mener finansministeren at en slik utredning ikke er nødvendig, når man vet at konsekvensene av nettopp dette er veldig store?
Arve Kambe (Høyre), 2013-04-29:
Hvis 508 mrd. kr er glitrende, må Høyres nasjonale transportplan kunne sies å være svært glitrende. Regjeringens satsing på samferdsel viser vel egentlig tvert imot at den relative størrelsen målt mot størrelsen på statsbudsjettet ikke er en samferdselssatsing, men en på-stedet-hvil-satsing når det gjelder samferdsel. Usikre perspektiver ville kanskje vært mer dekkende når vi snakker om en ny regjering der Senterpartiet får innflytelse, for perspektivmeldingen avdekker jo hvor utrolig viktig oljeleting er og har vært for Norge, men også hvor viktig det fortsatt skal være å ha sterke framtidsscenarioer. Skjønner ikke Senterpartiet hvor viktig olje- og gassnæringen, den maritime næringen, og landbruket, indirekte, for å kunne opprettholde subsidier, er for Norge, og hvor viktig det er i et perspektivscenario at framtidens olje- og gassvirksomhet også skal få gi seg uttrykk utenfor Lofoten, slik som Høyre har tatt til orde for? Senterpartiet påtar seg et stort ansvar i framtidige perspektivmeldinger – jeg skal legge til det.
Gerd Janne Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2013-04-29:
En del av Fremskrittspartiets uansvarlige linje i den økonomiske politikken handler om å skille drift fra investeringer. Så lenge noe er samfunnsøkonomisk lønnsomt, er det bare å ta det ut av budsjettet og fjerne alle begrensninger for pengebruk. Til nå har alle partiene på Stortinget vært uenig med Fremskrittspartiet om dette. Det er derfor oppsiktsvekkende av Kristelig Folkeparti, ved sin partileder Hareide, nå ser ut til å ha hengt seg på den samme retorikken. Mener representanten Syversen at det er viktigere og riktigere å investere i noen ekstra meter asfalt enn det er å bruke penger på drift av f.eks. utdanning og barnevern for våre framtidige generasjoner?
Torfinn Opheim (Arbeiderpartiet), 2013-04-29:
Venstre har i innstillingen skrevet seg sammen med andre partier, deriblant Fremskrittspartiet, med hensyn til at landet trenger en ny regjering. «Det er behov for nytenkning og en ny kurs», står det i innstillingen. Miljøpolitikken sto sentralt i innlegget til representanten, og det er forståelig, for miljøpolitikken vil være sentral når vi skal se langt framover. Kan da representanten nevne tre områder innen miljøpolitikken der Venstre og Fremskrittspartiet har likt syn på miljøutfordringene, altså hvor vi får en ny kurs og en nytenkning om vi skal tenke i et langtidsperspektiv? Kan hun nevne kun tre områder der Venstre og Fremskrittspartiet har samme syn på miljøpolitikken?
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2013-04-29:
Det å legge til rette for mest mulig like konkurransevilkår mellom næringene i Norge er viktig, og det er et viktig utgangspunkt. Men samtidig ser vi at det fra tid til annen vil være nødvendig å sette inn spesielle tiltak for å fremme investeringer, stimulere til aktivitet og løse bestemte mål. For eksempel har landbruket, i tillegg til det å produsere mat, en del andre viktige samfunnsoppgaver: ta vare på kulturlandskapet og passe på at det bor folk rundt omkring i Norge i bygder og grender. Landbruket har også et samfunnsoppdrag i tillegg til det å produsere mat. Slike ting må en legge inn i den løpende politikken, men utgangspunktet er mest mulig like konkurransevilkår. Ja, det er grunnleggende.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2013-04-29:
For det første var sysselsettingsandelen – andelen sysselsatte av befolkningen i alderen 15–74 år – i 2005 på 68,3 pst. I 2011 var andelen på 69,1 pst. Jeg har ikke tallene for 2012, men de er om lag uendrede, vil jeg anta. Poenget er at det aller viktigste man har gjort denne siste perioden når det gjelder å ta tak i utfordringene med økende levealder og forholdet mellom arbeidsstyrken og pensjon, er pensjonsreformen. Vi ser at pensjonsreformen virker. Vi viser i perspektivmeldingen at en god og framtidsrettet gjennomføring av pensjonsreformen vil gi et vesentlig bidrag til inndekningen i 2060. Det at vi har høy yrkesdeltakelse og lav arbeidsledighet bidrar i den samme retningen. Ja, mye er gjort, men en av grunnene til at mye av utfordringen er den samme, er at det vi vet mye om, er utviklingen i befolkningen, mens mange andre ting er mer usikre framover.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2013-04-29:
Først og fremst er lysegrønt fargen for å hylle våren, men da jeg så ut av vinduet i dag tidlig, lurte jeg på om jeg var på feil klode, for snøen lå der. Det var en annen skål. Jeg tror det er tre ting som er viktig for industriproduksjon framover. Det ene er at vi er i stand til å holde oppe en dyktig og kunnskapsrik arbeidsstyrke. Jeg tror det blir helt avgjørende, fordi den andre utfordringen som henger sammen med det, er kostnadsutviklingen i norsk økonomi. År etter år har vi svekket konkurransekraften sammenliknet med dem rundt oss som vi konkurrerer med. Det å snu utviklingen når det gjelder kostnader, blir viktig. Jeg tror at Holden-utvalget, som er nedsatt, vil gi et godt bidrag til det. Vi ser også at det skjer endringer i særlig bedriftsbeskatningen rundt oss. Det er også grunnen til at en annen person skal lede et utvalg som skal se på den norske bedriftsbeskatningen i en internasjonal sammenheng. Så det er flere faktorer, men noen av faktorene som representanten Syversen nevner, er det helt på sin plass å nevne.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2013-04-29:
La meg si noen ord om sårbarheten ved fallende oljepris. Det er to ting som har bidratt til den sterke lønnsveksten vi har sett den siste tiden. Det ene er det positive bytteforholdet. Det andre er en høy oljepris – som også bidrar til dette bytteforholdet. Det er i utgangspunktet tre ting som kan skje når oljeprisen blir lavere. Det ene er at det kommer en mindre kontantstrøm inn i Pensjonsfondet. Men der har vi bygd et bolverk mot sårbarheten gjennom handlingsregelen, ved at man skiller innstrømming i Pensjonsfondet fra det man bruker i det enkelte år. Det vil legge et ytterligere press på kostnadsutviklingen i norsk økonomi i den forstand at det da vil framstå som en mer krevende utfordring. En lav oljepris, eller i hvert fall en dramatisk nedgang i oljeprisen, vil også på kort sikt kunne slå ganske raskt ut i sysselsettingen, særlig i deler av verkstedindustrien. Så det er mindre sårbart på statsfinanser, mer sårbart på arbeidsplasser og kostnader.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2013-04-29:
I perspektivmeldingen står det bl.a. følgende: «For å understøtte en effektiv ressursbruk må alle bedrifter og næringer stilles overfor like rammebetingelser, herunder skatter og avgifter.» Kloke ord, vil kanskje mange mene. Spørsmålet er jo da om dette også gjelder landbruket, skipsfartsnæringen, olje- og gassindustrien, bryggerinæringen, treforedlingsindustrien, som på en pressekonferanse – med Trond Giske i spissen – snart skal legge frem spesielle tiltak, leste jeg. Eller er dette prinsippet om like rammebetingelser et prinsipp som bare unntaksvis praktiseres i denne regjeringen?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2013-04-29:
Da finanskomiteen hadde høring om perspektivmeldingen, sa professor Karen Helene Ulltveit-Moe at meldingen burde hett uendrede perspektiver. Hun hadde sammenliknet perspektivmeldingen 2004 med den som ble lagt frem nå i 2013, og hun konstaterte at utfordringene og inndekningsbehovet er det samme. Ser vi på viktige områder, vet vi også at sysselsettingsandelen i dag faktisk er litt lavere enn den var i 2005. Produktivitetsveksten er betydelig lavere enn den var i 2005. Når det gjelder viktige målbare elementer for å redusere inndekningsbehovet, har det skjedd svært lite, med unntak av pensjonsreformen, som jo den forrige regjeringen startet gjennomføringen av. Spørsmålet mitt er: Hva har man gjort de siste åtte årene for å redusere det fremtidige inndekningsbehovet?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2013-04-29:
Gode fellesskapsløsninger legger til rette for at innbyggerne skal og kan leve et godt liv. Sammen med veksten i velstand har utviklingen av et felles offentlig sikkerhetsnett betydd veldig mye for å bekjempe fattigdom og utrygghet som var utbredt i Norge for noen generasjoner siden. Like muligheter for alle innbyggere fremmes ved betydelig offentlig satsing på bl.a. barnehager, skoler og høyere utdanning. Vi har universelle ordninger som sikrer inntekter og et bredt tilbud av offentlige tjenester, og som reduserer risiko ved sykdom, uførhet og tap av arbeid. Vi har et skattesystem som gir grunnlag for å finansiere velferdssystemer og overføringsordninger, samtidig som økonomiens vekstevne opprettholdes. Forutsetningen for dette er at vi har bred oppslutning om de modellene vi har valgt. Store forskjeller kan redusere oppslutningen om den norske samfunnsmodellen. Brede fellesskapsløsninger er helt avhengig av, og må bygge på, at alle innbyggere har glede av skattene som betales inn. Representanten Meltveit Kleppa nevnte tidligere i debatten at utjevning har et globalt perspektiv. Det er jeg helt enig i. Samtidig vet jeg at representanten Meltveit Kleppa ikke er helt enig med meg i at utjevning også har et regionalt perspektiv. Av og til dukker det opp en debatt om hvor verdiskapingen foregår her i landet. Hvor er verdiskapingen størst, og hvilken del av landet er det som produserer de største verdiene? Svaret på det er nok litt avhengig av hvem du spør, men på mange måter er svaret uinteressant, fordi denne nasjonen er summen av styrkene, mulighetene og svakhetene i de ulike regionene. Det handler om at vi sammen skal få mest mulig igjen for mulighetene vi har, og sammen skal vi bære de kostnadene, byrdene og pliktene vi har. Derfor fører vi en politikk som skal legge til rette for verdiskaping, vekst, muligheter og godt liv over hele landet – en politikk som står i motsetning til den politikken de borgerlige forsøker å fremme, den politikken de går til valg på. Når vi er opptatt av å ha skatteutjevning mellom kommuner, slik at også mindre kommuner med et svakere og mer ensidig næringsgrunnlag kan ha gode velferdstjenester, sier de borgerlige at vi skal ha mer sentralisering av skatteinntektene. Når vi er opptatt av at små kommuner skal ha forutsetninger for å gi et godt velferdstilbud, sier Fremskrittspartiet at det skal vi ikke, for vi skal ta bort småkommunetillegget for å tvinge dem til å slå seg sammen. Når vi er opptatt av å ha regionale utviklingsmidler for å fremme vekst og næringsutvikling i distriktene, sier de borgerlige at det ikke er viktig, for fylkeskommunen er et overflødig byråkratisk instrument. Når det gjelder landbrukspolitikken, er vi på hver vår ende av skalaen. Når vi er opptatt av å fremme et landbruk som er viktig for bosetting, kulturlandskap og matproduksjon, er de borgerlige først og fremst opptatt av et regnestykke. Hele landet må bidra, og hele landet har rike muligheter. Det må vi bygge opp under også med en offentlig politikk.
Michael Tetzschner (Høyre), 2013-04-29:
Med fare for å bli beskyldt for svartmaling: Det å utføre sitt demokratiske oppdrag og ha alternativ politikk til regjeringen forveksles ofte med at man er kritisk til Norge. Det er slett ikke det det er snakk om. Ettersom regjeringen selv bruker OECD i sine prognoser, kunne det være interessant å henlede oppmerksomheten på hva OECDs karakterbok når det gjelder den økonomiske utviklingen i Norge, egentlig viser. De har nemlig en bredt anlagt studie som går på alle OECD-landene – det er 34 – og deres evne til å møte globalisert økonomi. Når det gjelder eksportveksten fra 2008 til 2012, en periode Arbeiderpartiet vel må ta ansvaret for, viser eksportveksten i andre land at vi i Norge har en eksporttilbakegang og ender på 30. plass. Vi har faktisk også en lavere andel av eksport som andel av BNP enn både Island, Danmark og Sverige, og vi er så vidt foran Finland. Når det gjelder bearbeidede produkter, ligger Norge på 30. plass. Når det gjelder eksport til nye markeder utenom OECD-land, ligger vi absolutt sist. Når det gjelder produktivitet og innovasjon, ligger vi på 16. plass, det er også det som er den samlede vurderingen av Norge blant disse 34 land. Det som er interessant, er at vi gjør det dårligst av alle de nordiske velferdsstater, som også sies å ha en god og akseptabel levestandard og godt utviklete velferdsstater. Vi ligger også med en tilbakegang når det gjelder vekst i arbeidsproduktivitet. Der er vi nå nede i 28 pst. og har hatt en reell tilbakegang i løpet av disse årene. Hvis man ser på en viktig og interessant parameter som europeiske patentansøkninger, er vi også der dårligst i Norden. Jeg skjønner selvfølgelig at en melding skal være problematiserende, men det ser ut til at vårt politiske lederskap har falt for fristelsen til å skjønnmale, og i hvert fall i stor grad bagatellisere, utfordringene. Det skulle vært å ønske at fremtidige perspektivmeldinger nettopp tok utgangspunkt i og forklarte Stortinget de områdene hvor vi gjør det dårligst i Norden. Det gir et godt sammenligningsgrunnlag, det gir godt grunnlag for benchmarking. Dernest burde man åpent omtalt de områdene hvor vi ligger dårligere an enn OECD-gjennomsnittet, og følgelig også på de områdene vi viser mindre omstillingsevne og konkurranseevne enn f.eks. eurosonen.
Michael Tetzschner (Høyre), 2013-04-29:
Jeg kommer tilbake til det brevet som justisministeren skrev til komiteen under behandlingen av denne saken, datert 22. februar, hvor det heter: «Høyesterett i plenum har nylig avsagt to dommer om lengeværende barn, hvor Utlendingsnemndas(…) avslag ble opprettholdt. Jeg vil påpeke at Høyesterett i sin behandling av sakene har anvendt stortingsmeldingen om barn på flukt som rettskilde, og vektlagt denne.» (…) Nå var jo noe av problemstillingen i disse sakene om man i det hele tatt skulle vektlegge stortingsmeldingen. Det var et mindretall som ønsket dette. Følgelig er det flertallets syn, også i Høyesterett – det er flertallet som tegner organet – å se bort fra stortingsmeldingen. Den er ikke rettskilde. De er klar over den, fordi den har vært påberopt i prosedyren, men de har nettopp sagt at de ikke kan vektlegge den. Hvordan vil statsråden kommentere at f.eks. høyesterettsdommer Skoghøy, som selv tilhørte mindretallet, mener at dette er å kaste blår i øynene på brukerne?
Michael Tetzschner (Høyre), 2013-04-29:
Mitt innlegg kommer til å være preget av litt ambivalens. På den ene siden må jeg ha en henvisning til representanten Dagrun Eriksen, som minner oss om at overdrivelser ikke beriker utlendingsdebatten. Det er nemlig ikke et spørsmål om rettssikkerhet, for hvis vi tar utgangspunkt i Høyesteretts helt nylig avsagte dommer, har altså Norges høyesterett gått god for norske forvaltningsmyndigheters behandling av barn på flukt, slik reglene nå har vært, og er, opp mot barnekonvensjonen. Det går altså an å ha et annet syn på hvor liberal asylpolitikk en skal ha i Norge, uten å si at det ikke ytes rettssikker behandling etter gjeldende bestemmelser. Så mener jeg at representanten Skei Grande er inne på et vesentlig punkt, for man kan stille spørsmålet til den politiske ledelse i Norge, som i tillegg også disponerer stortingsflertallet: Hvis man vil ha en endring, kan man enten på regjeringsnivå vedta en forskrift, eller man kan bruke det flertallet man har i salen, til å endre lovgivningen. I stedet velger man å fremme en melding som Høyesterett akkurat har satt til side som rettskilde av noen særlig verdi. Det er dette skyggespillet jeg synes bør interessere offentligheten – dette at man later som om man slår inn på noe som er en liberalisering, av hensyn til SVs og andres gode humør i koalisjonen, mens man i virkeligheten er veldig fornøyd med status quo. Da må jeg si at selv om mitt parti støtter regjeringen når den åpent sier at vi allerede har en rimelig rettssikker behandling av disse spørsmålene, er det noe lite tillitvekkende, nesten på kanten til det uærlige, ved nettopp å drive med den slags skyggespill. Det er en av grunnene til at folk kanskje ikke synes at politikk er en fantastisk bransje. Jeg tror man skulle være så ærlig å si at det er status quo man er ute etter, det er den man forsvarer, det er den Høyesterett også har slått fast at man kan opprettholde, uten å komme i kollisjon med barnekonvensjonen, som også tillater det enkelte land å ha en skjønnsmargin for hvilken politikk en vil føre. Det som er så synd, er at vi bruker mye tid på det som er symbolpolitikk. Meldingen er ikke god. Hvis man vil gjøre endringer, skal man heller bruke forskrift, hvis man er innenfor rammen av loven, og vil man endre loven, kan man komme til Stortinget og foreslå de endringene man ønsker.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2013-04-29:
Vi som bor i Norge, sitter ytterst ute på den grønne greina, mulig sitter vi også noe selvopptatt og i godt hold. Men veien opp til greina har vært lang og krevende. Mange generasjoner har bidratt til at vi i dag har fått denne plassen. Riktig politisk kurs, blodslit og klokskap over tid har ført oss hit. Dette er noe som er lett å glemme, for husken vår er ikke alltid så god, og den mest krevende historien er det et fåtall av oss som styrer landet i dag, som har opplevd. Det er det enda lettere å glemme. Faren med perspektivmeldingen er å bli sittende for tilfreds på greina, for i et stakket sløvt sekund kan det være lett å ramle ned. Litt uoppmerksomhet og en følelse av kjedsommelig misnøye kan være nok til at vi våkner etter et kraftig fall, et fall som kan smerte lenge og mange, for det tar tid å klatre helt opp igjen og finne tilbake til plassen vår – der vi nå sitter. I perspektivmeldingen ser vi på framtidshorisonten, og ikke minst er det viktig at klimautfordringene tas på alvor. Det gir oss en tryggere framtid å leve i, men strengere klimakrav gir også økt konkurransekraft for næringslivet vårt, som er god på innovasjon og teknologiutvikling. Rekruttering er også et viktig moment. Vi må utdanne og bygge opp nok etterspurt arbeidskraft her hjemme, samtidig som vi må rekruttere utenfra. En kompetent arbeidsstyrke er faktisk vår viktigste ressurs. Nasjonalformuen vår består først og fremst av verdien av det arbeidet vi utfører. Hele 81 pst. av nasjonalformuen inneholder arbeidskraft. Den norske modellen er som et stort puslespill med flere små og store brikker. Denne modellen har vist seg å være et godt sitteunderlag. Den gjør at greina vi sitter på, er sterk og holder oss oppe. Den gjør også at myndighetene og partene i arbeidslivet tar felles ansvar for å roe stormene som kommer. Det maskineriet er gull verdt for et samfunn, og det er med på å holde forskjellene nede og gi oss like muligheter til å bidra, til å ytre oss og til å ta et felles løft når det trengs. Denne delen av modellen er utrolig viktig, og om Høyre skal ta landet i en ny retning, som de tydelig påpeker, vil greina vi sitter på, kunne knekke. Ja, bare på dette ene punktet – for Høyres retning er å gi mer fleksibilitet og makt til arbeidsgiverne og mindre rettigheter og makt til arbeidsfolket. Det er gammeldags og langt fra framtidsrettet. Politikk handler om mennesker og bare mennesker. Trygge mennesker tør mer, trygge mennesker samarbeider bedre, og trygge ledere tør å slippe fram sine ansatte. Skal treet kunne stå om 50 år, trenger vi ingen ny kurs. Vi trenger trygg styring og evne til – til enhver tid – å tilpasse oss samfunnsutviklingen og de utfordringene vi vil møte.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2013-04-29:
Som mange har vore inne på før her i dag, har vi mykje å vere stolte av i norsk økonomi og næringsliv, men vi har også nokre utfordringar som det kan vere av interesse å sjå litt nærmare på. Ei slik utfordring er todelinga i norsk økonomi og norsk næringsliv. Det oljerelaterte næringslivet går godt – ein kunne nesten seie det går så det susar – mens delar av det landbaserte næringslivet har ein del utfordringar, slik som vi har sett bl.a. i treforedlingsindustrien. Det høge investeringsnivået i oljesektoren har skapt eit kostnadspress som for delar av det andre næringslivet er utfordrande å møte. Den oljerelaterte næringa trekkjer til seg kapital og kompetanse, og det får følgjer for ein del av den andre, landbaserte industrien, som ikkje alltid klarar å konkurrere. Når eg reiser omkring til bedrifter, noko eg ofte gjer som medlem av næringskomiteen, får eg ein del meldingar som gjev grunn til uro, både frå dei tillitsvalde og frå leiinga, om dei utfordringane som det landbaserte næringslivet står overfor i forhold til den oljebaserte. Det er òg ein del økonomar som ropar varsku om denne problemstillinga, og det nyttar lite å moralisere over høge lønnskrav når vi skapar press i økonomien. Viss vi ikkje handterer dette bra, står vi eigentleg i fare for å få eit einsidig næringsliv, noko som kan bli eit problem når oljealderen går mot slutten. Det er eit poeng å byggje eit allsidig næringsliv med perspektiv utover oljealderen. Då må vi sjå på utvinningstempoet, og vi må sjå på skattlegginga av oljesektoren. Men det er den eine sida. Den andre sida er at når vi no har den konkurransesituasjonen som vi har, er det eit viktig tiltak vi må setje inn, og det er å byggje opp under omstilling og nødvendig produkt- og prosessutvikling i den landbaserte industrien. Ei av dei store utfordringane vi står overfor der, er at det i Noreg i dag er overkommeleg å få midlar til forsking, men når du skal over på pilotanlegg og produktutvikling, kjem du gjerne opp i titalls millionar kroner. Då må vi ha nye ordningar som kan løfte fram pilotprosjekt av tunge dimensjonar. Det som vi har gjort i samband med innovasjonsmeldinga, å leggje til rette for at Innovasjon Norge og SIVA kan ta slike større løft, er eit veldig viktig grep for å styrkje den landbaserte industrien, slik at ein kan gjere nødvendige omstillingar for å klare den internasjonale konkurransen. Eit eksempel på ei ordning som fungerer veldig bra, er miljøteknologiordninga i Innovasjon Norge.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2013-04-29:
Et av temaene i perspektivmeldingen er innvandring – den øker. Arbeid er den viktigste grunnen til at folk kommer hit. De største gruppene kommer fra Polen, Sverige og Litauen. Utvidelsen av EU i 2004 er én viktig årsak, finanskrisen en annen. Perspektivmeldingen viser til rød-grønn norgesrekord i jobbskaping med 340 000 nye arbeidsplasser. 60 pst. av den økte sysselsettingen er innvandrere. Arbeidsinnvandrere bidro til å forlenge oppgangen i norsk økonomi i forkant av finanskrisen, og de to siste årene har de bidratt til økt produksjonskapasitet og omstilling i norsk økonomi. Det er vel lønnsomt? Det er også verdt å merke seg at 21 pst. av etablererne i 2011 var innvandrere. Etablererandelen er høyest blant pakistanere. Motsatt er ledigheten høyere og sysselsettingen lavere i noen innvandrergrupper. Tiltak kommer i kjølvannet av integreringsmeldingen vi behandlet i mars. Den handlet om integrering og likestilling, men også om arbeidskraft vi trenger i framtiden. Å tette sysselsettingsgapet kan bidra med mer enn en tredjedel av den økte arbeidskraften vi vil trenge fram mot 2060 for å få budsjettet i balanse. Perspektivmeldingens beskrivelse av det positive ved innvandring står i nokså grell kontrast til de siste ukenes debatt, anført av Finansavisen, som vil fortelle oss at velferdsstaten er ulønnsom, og at antall innvandrere gjør vondt verre. De tar SSB til inntekt for påstander om at innvandring vil koste oss 380 mrd. kr i framtiden, og andre kaster seg ukritisk på. Ikke overraskende er én av dem Fremskrittspartiets Christian Tybring-Gjedde, en annen partiets leder, Siv Jensen, med påstander om at hele verdien av oljefondet og verdien av Statoil-aksjene vil være brukt opp i løpet av fem år. Hvor har de det fra? Den forskeren som media og Fremskrittspartiet bruker som sannhetsvitne, har selv vært ute og sagt at dette er feil. Forskerens konklusjon er at innvandring, slik vi hittil har sett, heller ikke har så stor effekt på den offentlige budsjettbalansen på lang sikt, men at det er eldrebølgen som skaper problemer for statsfinansene. Rapporten konkluderer dessuten med at enhver gjennomsnittsinnbygger er et statsfinansielt underskuddsforetak, men at det er mye å hente på en enda bedre integrering i arbeidsmarkedet. Men Fremskrittspartiet vil begrense innvandringen uansett, og spørsmålet mitt er: Hvordan? Ved å melde oss ut av EØS? Eller ved å bryte menneskerettighetene? Mitt neste spørsmål blir da: Er potensielle partnere i Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti bekvemme med det? Å melde oss ut av EØS? Å bryte menneskerettighetene? Og er de potensielle partnerne i Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti enig i at vi skal sette prislapp på mennesker etter etnisitet? I så fall er jeg veldig interessert i å høre svaret på det.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2013-04-29:
Jeg konstaterer at det heller ikke denne gangen var mulig å få noe klart svar på hva Kristelig Folkeparti og Venstre egentlig mener, og hva deres forslag vil bety i praksis. Skal det bety at treårsregelen skal gjelde? Hvis den ikke skal gjelde, hva betyr da den regelen egentlig? Hva er det såkalte vippepunktet for noe? Dagrun Eriksen sier at grunnen til at en ikke får klare svar, er at det ikke er Kristelig Folkepartis ansvar å gi «klare svar». Da har vi en ulik oppfatning av hva det vil si å være en ansvarlig opposisjon. Nå siterte jeg ordrett det jeg selv noterte, så det kan vi sammenligne med Stortingets referater på et senere tidspunkt. Dagrun Eriksen sa at det var ikke Kristelig Folkepartis ansvar å gi «klare svar», det var det regjeringen som hadde som ansvar. Så sier Dagrun Eriksen at meldingen Barn på flukt ikke har medført en praksisendring fra UNE. Kan Dagrun Eriksen dokumentere den påstanden? Det er ingen av oss andre som kan gi svar på det spørsmålet her og nå, før vi får gjennomgangen hvor UNE selv har gjennomgått de sakene som er behandlet etter at stortingsmeldingen om barn på flukt ble behandlet her i salen. Så sier Dagrun Eriksen: «Vi trenger en endring i barns liv nå.» Hvilken endring er det Kristelig Folkeparti garanterer, og overfor hvilke barn? Det har vi ikke greid å få noe klart svar på her. Men det vi vet fra den forrige debatten om dette temaet i denne salen, var at det ble gjort et poeng av at i kommuner der Kristelig Folkeparti utgjør en del av flertallet, var en ikke veldig villig til å ta imot og bosette folk som har fått asyl- og flyktningstatus i Norge fordi det var et spørsmål om for lite penger fra regjeringen. Trine Skei Grande sier at undertegnede er «oppgitt over» at Venstre og Kristelig Folkeparti ikke gir seg. Nei, det er jeg overhodet ikke oppgitt over. Det er bare en bortforklaring fra Venstre av at heller ikke Venstre denne gangen er i stand til å si hva Venstre og Kristelig Folkepartis forslag vil føre til i praksis. Hvilke barn er det som kommer til å få bli, og hvilke er det som ikke kommer til å få bli? Grunnen til at det er så vanskelig å svare på, er at heller ikke Venstre og Kristelig Folkeparti kommer unna det faktum at her skal hver enkelt sak behandles individuelt, og det er et rom for skjønn i regelverket. Så én ting er å være uenig og ønske en liberalisering av lovverket, det er en ærlig sak. Men det er jo ikke det det argumenteres med her. Det argumenteres med at regjeringen er forferdelig uklar. Til slutt: Trine Skei Grande bruker sterke ord her. Hun sier at statsråden villeder Stortinget og fører «Stortinget bak lyset». Det er sterke ord, som i hvert fall jeg er opplært til at man ikke slenger rundt seg med i tide og utide uten at man kan dokumentere og stå inne for de påstandene. Hvis ikke blir det bare ord.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2013-04-29:
Når Trine Skei Grande sier at det bare må være undertegnede som ikke forstår hva Kristelig Folkeparti og Venstre vil, skal jeg påta meg ganske raskt å lage en lang liste over folk som deler min oppfatning av at dette er relativt uforståelig. Jeg prøvde meg i en debatt etter at vi hadde hatt meldingen til behandling her i Stortinget, med å si at Venstre ønsker at alle barn som har hatt opphold i Norge i tre år, skal få bli. Da ble Trine Skei Grande sint og sa at jeg lyver om Venstres politikk. Da jeg spurte om hva som da er Venstres politikk, fikk jeg ikke noe svar – og det fikk jeg heller ikke her i dag. Evalueringen er ifølge Dagrun Eriksen et nederlag. Nei, det ble forutsatt i meldingen og da vi behandlet meldingen, at dette skal vi gå skikkelig igjennom. Arbeiderpartiets landsmøte har sagt at etter redegjørelsen skal vi vurdere om praksis ivaretar barns beste etter intensjonen, og om en justering i regelverket er nødvendig for å ivareta dette. Da har vi kunnskap å basere våre beslutninger på.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2013-04-29:
Perspektivmeldingen viser til at petroleumsvirksomhet gjennom de siste 40 årene har hatt stor betydning for utvikling i produksjon og sysselsetting her til lands, og vi er verdensledende på flere områder. Etter hvert som petroleumsressursene reduseres, vil vi derimot ha behov for andre og mer konkurransedyktige næringer framover. Dette kan det bli krevende å få til, ikke minst den nødvendige omstillingen av arbeidskraft og kapital, uten å gå igjennom en periode med redusert ressursutnyttelse og økt arbeidsledighet. Det framgår av meldingen. Norges rikdom på naturressurser vil fortsatt være en styrke for å sikre verdiskaping, sysselsetting og aktivitet over hele landet. Vi har som få andre muligheter til en varig verdiskaping med grunnlag i fornybare ressurser. Fisk, energiproduksjon fra vann og vind, skog, mineraler – alt er uttrykk for et viktig framtidspotensial for norsk verdiskaping. Denne regjeringen har den siste tiden lagt fram både en sjømatmelding og en mineralstrategi som viser hvilke muligheter som ligger i våre rike naturressurser. Om kort tid kommer også regjeringens næringsmelding, som vil se på næringspolitikken i et bredere perspektiv, og her vil det også være viktig å legge fram perspektiver i forhold til et nyskapende, kunnskapsorientert og miljøvennlig næringsliv. Industriens vilkår vil også bli en viktig del av meldingen. Økt verdiskaping krever økt satsing på forskning og innovasjon. Flertallet – de rød-grønne partiene – viser i innstillingen til at Norge bruker nest mest offentlige midler på forskning av OECD-landene, men at forskningsinnsatsen i næringslivet er lavere i Norge enn i andre land. De understreker ut fra dette behovet for å styrke samarbeidet mellom næringslivet og offentlig finansierte forskningsinstitusjoner. Et eksempel på en næring med store utfordringer på grunn av for svak innovasjon er skogbruket. Skogbruket og industri basert på skog sliter i Norge på grunn av fallende markeder for tradisjonell papir- og celluloseproduksjon og et høyt kostnadsnivå. Skogbruket og industrien rundt som har omstilt seg til nye produktområder, klarer seg derimot bedre. Jeg deler derfor fullt ut flertallets understreking av at en sterkere satsing på forskning og utvikling for framtidig verdiskaping fra ressurser fra skogbruket blir viktig for hele verdikjeden i skognæringen. Det er derfor svært gledelig at regjeringen i dag presenterer en tiltakspakke for treforedlingsindustrien som bl.a. inneholder nettopp økt satsing på FoU. Tiltakspakken inneholder også flere tiltak for å redusere det høye kostnadsnivået, bl.a. i form av infrastruktur, utbedring av flaskehalser for tømmertransport og ikke minst en utvidelse av kapitalen i Investinor med 500 mill kr. Sist, men ikke minst: Satsingen på infrastruktur og den nye NTP-en viser vilje til satsing på en framtidsrettet virkning for næringslivet.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-04-29:
Å diskutere framtid er krevende, ikke minst når det er en lang framtid, som i dette tilfellet. Det er lett å bomme, og det er lett å komme med framtidsperspektiver som i ettertid vil vise seg dumme. Men samtidig er det både useriøst og faktisk i og for seg uunngåelig ikke i nåtid å forberede seg på framtid. Mitt og SVs utgangspunkt er for det første at vi, som heldigvis veldig mange andre, har en forelskelse – eller tiltro er vel et bedre parlamentarisk uttrykk – til den norske og nordiske samfunnsmodellen, som det rød-grønne flertallet her i dag beskriver som en tredelt modell: en økonomisk modell, en velferdsmodell og en arbeidslivsmodell. For SV og den rød-grønne regjeringa er ikke dette en hemsko og nærmest et problem for Norge framover. Tvert imot, dette har vært, er og vil bli et av våre viktigste virkemidler for videre god samfunnsutvikling. Den norske samfunnsmodellen er mer en viktig del av svaret enn en del av problemet, slik store deler av opposisjonen beskriver den som. Jeg syns både meldinga og ikke minst det rød-grønne flertallets merknader i innstillinga beskriver dette på en veldig god måte. Det er god lesning, og da ikke minst denne balansen, dette samspillet som representanten Knut Storberget så godt presenterte i sitt innlegg, mellom å skape for å dele og å dele for å skape. Et utgangspunkt nummer to er at det er viktig å se på forholdet mellom privat forbruk og fellesforbruket når vi arbeider med framtidsperspektiver. Begge forbrukstypene er politiske i den forstand at de i stor grad er politisk bestemt. Dette blir trukket fram i meldinga, og det blir trukket fram i innstillinga, men det er en problematikk som jeg syns vi i enda større grad bør fokusere på. Representanten Geir-Ketil Hansen har i sine innlegg poengtert dette på en veldig god måte. Det tredje og siste utgangspunktet er bærekraftig utvikling, og meldinga, som innstillinga, slår enstemmig fast – og det er prisverdig: «Dagens forbruks- og produksjonsmønstre er samlet sett ikke bærekraftige.» Men dessverre: Resten av meldinga og innstillinga blir i veldig stor grad knyttet til klimautslippsproblematikk. Det er viktig nok, men det jeg virkelig savner her, er fokusering på den store ressursutfordringa. Jeg har vanskelig for å tro at det ressursforbruket som vår samfunnsmodell nærmest tar for gitt, er et ressursforbruk vi kan ha i 2050 og som verden for øvrig kan basere seg på. Så sjøl om en her legger til grunn et svært optimistisk ressurssyn, er nok dette det svakeste med meldinga. Så må også jeg si til slutt at det til dels morer meg, sjøl om det burde skremme meg, hvor grunnleggende handlingsregeluenige Fremskrittspartiet og Høyre er, og at Fremskrittspartiet nærmest gnir det inn i innstillinga.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-04-29:
Jeg hadde forberedt et innlegg på tre minutter, der jeg skulle presentere SVs asylpolitikk, ut fra det som ble vedtatt på landsmøtet vårt, det som stod i programmet og ut fra uttalelser. Det ville ha fått fram det som vi alle vet, at det er tre partier på Stortinget som ønsker en endring i en mer liberal retning. Vi vet at Fremskrittspartiet sannsynligvis vil ha endring i litt motsatt retning. Som jeg prøvde å få fram i saksordførerinnlegget mitt, viser denne debatten så til de grader at dette er en viktig debatt på feil tidspunkt. Uansett hva vi måtte mene og har stemt over i Stortinget, har vi fått en stortingsmelding, og den er under evaluering. Resultatet av den evalueringa kommer om vel én måned. Det er ulike signaler om det som skjer i praksis når det gjelder hvordan meldinga fungerer. Jeg legger merke til at det her fra Venstre og Kristelig Folkeparti blir lagt veldig vekt på to høyesterettsdommer. En kunne gått til Oslo tingrett og sett på Nathan-dommen og hvordan stortingsmeldinga ble brukt der. Vi har også fått informasjon fra UNE sjøl som viser at de bruker meldinga, og UDI har sagt at de bruker meldinga i sin vurdering. Da er vi alle tjent med at vi nettopp venter til den 14. juni for å ta debatten på nytt. Det vi oppnår her i dag, er å forvirre alle dem utenfor denne salen, som er veldig opptatt av dette spørsmålet på ulike måter. La oss avvente situasjonen fram til den 14. juni, men la oss i mellomtida likevel følge med på det som skjer der ute av ulike avgjørelser, og så møtes vi til en god debatt, med utgangspunkt i nye fakta. Nå har vi en debatt med utgangspunkt i mer løsrevne enkelthendelser og oppfatninger som vi hadde, og la til grunn, da vi debatterte denne stortingsmeldinga før jul.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-04-29:
Det er fortsatt umulig for meg å skjønne at det både er faktisk klokt og taktisk klokt – etter at ei stortingsmelding har fungert i ca. ti måneder og det er igjen vel en måned til det er grundig evaluert – og hensiktsmessig å ta denne debatten i salen i dag, hvis poenget er å gi saken positiv oppmerksomhet overfor alle de der ute som venter spent på den evalueringa, og som er veldig opptatt av at praksis på dette området skal justeres i tråd med det stortingsflertallet, inkludert Høyre, vedtok her før jul. Jeg skjønner – for all del, jeg er da politiker – at det gjør godt for Kristelig Folkeparti og Venstre å kunne erte SV bl.a. for å ha fått ros av Fremskrittspartiet, et parti som vi har utpekt som politisk hovedmotstander, mens Kristelig Folkeparti har gjennomført et landsmøte og utpekt dem som regjeringspartner. Men, som sagt: Jeg anbefaler at vi nå avslutter debatten. Vi avventer evalueringa. Det kan ikke være uinteressant at den evalueringa kommer 14. juni. Vi har tross alt en valgkamp som skal gjennomføres. Det som står i den evalueringa, har betydning for oss alle for hva slags syn vi skal ha videre framover når det gjelder asylpolitikk. Vi får der hjelp til å vurdere i hvor stor grad stortingsmeldinga har vært et virkemiddel. SV har hele tida sagt at vi tror – og det gjør vi fortsatt – at den er et virkemiddel for å ta oss i riktig retning. Den er sannsynligvis ikke et sterkt nok virkemiddel til å få på plass den ideelle asylpolitikken som vi ønsker. Men vi avventer evalueringa for på en mer kvalifisert måte å kunne føre den debatten. Som sagt viser debatten her i dag at jeg tror de fleste partier har godt av å få evalueringa og legge den til grunn, slik at vi kan ta debatten noe videre utover den vi hadde rett før jul.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2013-04-29:
Norge er et godt land å bo i. Vi har små forskjeller i landet, vi har høy sysselsetting og jevnt over høy levestandard. Velferden er fordelt over hele landet. Det betyr ikke at alt er likt fra nord til sør, men vi har hatt et politisk klima i Norge i hele etterkrigstiden som har hatt et mål om å utjevne forskjellene i Norge og gi mest mulig likeverdige oppvekstvilkår for barn i hele landet. Vi har en kommuneøkonomi som er innrettet sånn at den også virker utjevnende. Den er ikke stykkprisfinansiert, for da ville Kommune-Norge ha sett helt annerledes ut enn det gjør i dag. Regjeringen har som mål at kommunene skal gi mest mulig likeverdige tjenester over hele landet. Derfor utjevnes økonomien etter geografi og andre indikatorer. Finnmark er det fylket som har størst levekårsutfordringer, sammen med deler av Oslo øst. Utdanningsnivået, levealderen og andre indikatorer er lavere i Finnmark enn landsgjennomsnittet. Bare 50 pst. av våre ungdommer fullfører videregående skole. Det synliggjør at Finnmark fortsatt har utfordringer som lokale, regionale og sentrale myndigheter fokuserer på og tar på alvor. Det er lyspunkter. Vi ser at enkeltkommuner gjør det bedre på de nasjonale prøvene. Systematisk arbeid gir resultater. Det som er viktig å ha med seg, er at endringer i grunnleggende holdninger tar tid. Mitt inntrykk er at det jobbes godt og riktig i fylket for at ungdom i Finnmark skal ha det samme utgangspunktet som ungdom i resten av landet. Jeg mener at barn og unges tilbud i skole og fritid er politikernes viktigste oppgave. Det handler om framtiden – enkeltpersoners, men også nordområdenes framtid. Nordområdene er landets viktigste strategiske felt. Naturressurser som etter hvert blir utnyttet, gir framtidstro. Videre har vi stor tilgang på fornybare ressurser som fisk, vannkraft og vindkraft. Dette er ressurser som landet trenger nå og i framtiden. Vår natur har alltid fascinert turister, og midnattssol, nordlys, snø og is er også fornybart hvis vi tar vare på miljøet vårt. Nord-Norge er Norges sareptakrukke, som ved riktig og klok forvaltning aldri går tom. Disse ressursene vil bidra til at Arbeiderpartiets slagord «skape og dele» fortsatt vil utvikle velferden, både i nord og i sør. Dette er gode framtidsperspektiver.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2013-04-29:
Det er bred politisk enighet om asyl- og innvandringspolitikken i Norge. Det viser også behandlingen i komiteen. Men det betyr ikke at dette temaet ikke debatteres offentlig – noe som debatten om lengeværende asylbarn er et eksempel på. Engasjementet rundt disse barna har vært knyttet til livssituasjonen for barna og det faktum at enkelte av dem ikke kjenner noe annet land enn Norge. Kravet om at barns beste skal vurderes og telle sterkt med i avgjørelsen er riktig. Det skal være en individuell vurdering av hver enkelt søker. Men kriteriet «barns beste» kan ikke overstyre alle andre vurderinger. Barn er en del av en familie, og det må foretas helhetlige vurderinger. Barna har kommet sammen med sine foreldre eller er eventuelt født i Norge av foreldre som har fått avslag på sin asylsøknad. Barnas sak kan således ikke behandles som om barna ikke tilhører en familiesetting. Regjeringen har tatt asylbarnas sak meget alvorlig. Saken er grundig behandlet i stortingsmeldingen Barn på flukt. Det er gjort tiltak for å få raskere saksbehandling. Det foretas individuell behandling hvor barns beste veier tungt, men hvor også helheten blir vurdert. Vi har en forsvarlig saksbehandling av disse sakene i Norge. Det gir – sammen med det å følge norsk og internasjonal lov – en politikk som er forutsigbar og rettferdig på dette feltet.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2013-04-29:
«Flaks» sa representanten Gundersen. Som en politikkens «Severin Suveren» kunne han i dag fortelle oss at det er flaks at vi siden regjeringsskiftet har skapt 350 000 nye arbeidsplasser her i landet, to tredjedeler av dem i privat sektor. Det er ren flaks som gjør at vi det siste året har etablert 45 000 nye bedrifter her til lands, og at vi har Europas laveste arbeidsledighet. Det er flaks at landet har en regjering som har flaks, for vi har ikke alltid hatt det. Mangt ville sett annerledes ut dersom vi ikke hadde hatt en regjering som har styrke nok til å drive gjennom framtidsrettede reformer. Det er ifølge Gundersen ingens fortjeneste at vi har utviklet et anstendig arbeidsliv med like rettigheter for alle. Det har kommet av seg selv, flytende på en fjøl, uavhengig av partene i arbeidslivet. Da er det flaks at vi i Norge har en ansvarlig fagbevegelse som forstår verdien av et fornuftig partssamarbeid med arbeidsgiverne og regjeringen. Men hvorfor er det da så nødvendig å bytte ut en regjering som har flaks, med en regjering som kanskje ikke har det? Jeg skjønner for så vidt at representanten Gundersen har sine bekymringer for framtiden, også i et relativt kort perspektiv, og at han frykter at flaksen brått kan opphøre. Men det jeg ikke skjønner, er at Gundersen og hans parti har brukt all sin tid på å bekjempe en politikk og en regjering som notorisk har flaks. Derimot kan vi med sikkerhet si at norsk næringsliv har uflaks dersom vi får en regjering som selger ut statens aksjeposter i næringslivet, og som vender tilbake til en næringsnøytral næringspolitikk. Norsk landbruk har uflaks dersom velgerne setter Høyre eller Fremskrittspartiet til å lede Landbruksdepartementet. Norske arbeidstakere har uflaks dersom et framtidig stortingsflertall svekker arbeidsmiljøloven og avblåser kampen mot sosial dumping. Jeg tror den norske befolkning har betydelig uflaks om velgerne velger en regjering som ikke vet hvor hen den vil.