Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2001-02-22:
Er idrett sunt? Selv om det offisielle Idretts-Norge setter store ressurser inn på å bekjempe doping, er organisasjonene på kontinuerlig jakt etter å finne fordeler, nye måter å bedre prestasjonene på – metoder som ikke står på forbudslisten, men som gir dem som benytter metodene, en fordel i forhold til andre utøvere. Det er et problem når bruk av høydehus blir aktuelt for ambisiøse barn eller deres foreldre. Det er et problem når barn utvikler spiseforstyrrelser i forsøk på å tilfredsstille krav fra trenere, og når kravet til prestasjoner blir så stort, også for barn og unge som ikke er ferdig utviklet, at idrettsgleden for mange fortrenges av stress og angst for ikke å innfri forventningene. Dette er etiske dilemmaer som idretten selv har tatt tak i, og som det arbeides med å bevisstgjøre trenere nedover i systemet om. For idrett skal være sunt. Idrett skal gi glede, gode sosiale relasjoner, oppøve styrke og kroppsbeherskelse og utfordre den enkelte til å tøye sine egne grenser innenfor det som er den enkeltes naturgitte begrensning. Barn og ungdom fremheves som de viktigste målgrupper for den statlige idrettspolitikken, og i den sammenheng er det viktig å videreutvikle det positive arbeidet som skjer innen barneidretten. Komiteen har i forhold til dette understreket at spesialisering og konkurransepress ikke skal ha en dominerende stilling i dette arbeidet. Allsidighet og deltakelse må prioriteres i tilknytning til de statlige ressurser som brukes på barneidretten. Ut fra den orientering som ble gitt i Stortingets åpne høring, er det vårt inntrykk at idretten selv har tatt fatt i problemstillingene, og at det arbeides med å skolere trenere nedover i systemet på dette området. For dem som arbeider med barn og unge, må helse, trivsel og sunne sosiale relasjoner være viktigere enn rekorder og enkeltprestasjoner. Det må være et mål for den statlige idrettspolitikk å bidra til at breddeidretten i alle dens ulike former gis gode vekstvilkår og klare helse- og miljøpolitiske mål. Mens våre toppidrettsutøvere er under mer eller mindre kontinuerlig kontroll og oppfølging av et kompetent helseteam, kan de som ikke når helt opp i toppen, men som har store ambisjoner, lett komme langt på vei ut i uføre før det oppdages at noe er galt. Og det er gjerne her, i sjiktet mellom topp- og masseidrett, at problemene oppstår. Økt fokusering på antidopingarbeidet kan bidra til å redusere problemene, og Høyre er tilfreds med at Norge er i front i forhold til disse problemstillingene. Men vi må ikke bli så blåøyde i forhold til den norske skikkelighet at vi fordømmer dopingavslørte utlendinger og bortforklarer våre egne dopingavslørte idrettsutøvere. Doping er uakseptabelt uansett hvem utøveren er. Idretten skal fremme fair play på alle nivåer. Idretten er internasjonal. På idrettsbanen har alltid mennesker fra ulike kulturer møttes. Når vi nå etter hvert har fått innslag fra mange kulturer i vår egen befolkning, er det viktig at disse integreres i våre lokale lag på alle nivåer. Fordi barne- og ungdomsidretten er vesentlig for miljøutvikling på lokalplan, og fordi innvandrere og flyktninger ofte ikke har den samme tradisjon som oss ved at foreldre stiller opp i foreldrelag rundt idrettsorganisasjonene, er det viktig at det bevilges midler til det positive integreringsarbeidet som mange idrettsforeninger driver. Jeg vil i den sammenheng peke på Vard-prosjektet i Haugesund og det positive arbeidet med de gode resultatene de er landskjent for. Det er viktig at idrettslag som driver slikt målbevisst integreringsarbeid, sikres de økte driftstilskudd som trengs utover en prosjektperiode. Når prosjektfasen er over, må disse lagene få de tilskudd som er nødvendig for å kunne overføre prosjekt til permanent driftsform. Ikke minst i våre største byer vil ulike idrettslag gjennom bevisst integreringsarbeid kunne bidra til å bygge ned motsetninger og skepsis mellom barn og unge med ulik etnisk og kulturell bakgrunn. Ikke alle barn og unge er medlemmer i et idrettslag, og svært mange faller fra i tidlige ungdomsår. Men den offentlige idrettspolitikken må sikte mot at også disse kan finne sine arenaer for fysisk utfoldelse. Det er viktig at det i lokalmiljøene finnes rom for uformelle aktiviteter i flerbrukshaller, på skateboardbaner, på fotballøkker, i såkalte hundremeterskoger. Bare slik kan målet om idrett for alle nås.