trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ketil Kjenseth (Venstre), 2019-06-13:
Jeg beklager at jeg kommer litt seint inn i debatten. Diskusjonen om vann er viktig. Den er i ferd med å vokse oss litt over hodet, enten det er i et høydebasseng som har bakterier, eller det er flom, eller det er som i fjor sommer da det var tørke. Dette byr på store økonomiske utfordringer for mange kommuner, men ikke minst byr det på store utfordringer innenfor kompetanse og ressurser. Dagens flertall har faktisk gjort ganske mye på vannområdet de siste årene, så det representanten Kjersti Toppe sier om at vi trenger et regjeringsskifte, stemmer ikke. I revidert nasjonalbudsjett ble det bevilget 2,5 mill. kr til oppstart og forprosjekt for et nasjonalt kompetansesenter for ledningsteknologi ved NMBU på Ås, og det ble fulgt opp med 17,5 mill. kr fra regjeringen i revidert budsjett i 2018 – til sammen ganske mye penger. Det skulle være et spleiselag mellom leverandørindustrien og kommunene, og vi må nok stille oss spørsmålet om kommunene har greid å følge opp. Jeg tror Norsk Vann slet med å samle inn penger fra kommunene. Det har egentlig vært den samme utfordringen etter at Norsk Vann etablerte et rekrutteringsprogram og traineeprogram for ingeniører. Det er kommunene som sliter med å følge opp. Det er mange som innfører eiendomsskatt, men som ikke bryr seg så mye om det gebyret, som statsråd Sylvi Listhaug helt riktig påpeker. Der eiendomsskatt innføres, står gebyrene stille på vann og avløp. Dette er en prioritering som kommunene må gjøre. De kan ikke, som Ski kommune, slukke lyset, låse døra og overlate denne utfordringen til konsulentselskaper. Den kompetansen må finnes i kommunene, hvis ikke må vi faktisk se på om det er noen andre aktører som skal stå for den oppgaven i Norge. Det er så store utfordringer, og det kreves så mye kompetanse at en bør faktisk se på om en skal organisere dette i de nye fylkene eller på annet vis, for å samle ressursene til et stort krafttak. Det er også innført en nasjonal vannvakt, en beredskap og kompetanse som nettopp kan støtte opp om kommunene, og jeg tror Askøy kommune er sjeleglad for at den nasjonale vannvakta finnes nå. Klimasats er også etablert. 200 mill. kr bevilges i 2019 til prosjekter i kommunene. En del av dem handler også om vann og avløp og om å ta i bruk ny teknologi. Innovasjon i offentlig sektor får 100 mill. kr i disse dager, og en del av de programmene er også en del av dette programmet. Vi kan også gå til utdanningssida, for det er snart ikke igjen norske høyskoler som har utdanning innenfor vann og avløp. Kommunene har nesten ikke lærlinger innenfor denne sektoren, og på kjemi og prosess i videregående skole er det nesten ikke elever. Så vi har en stor utfordring over hele linja. Jeg har tatt initiativ til en vanngruppe her på Stortinget, jeg gjorde det i forrige periode, og jeg følte meg nok nokså aleine. Så det er på tide at vi får en liten oppvåkning. Dessverre måtte det igjen en skandale til.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2019-06-13:
Selv om representanten Haltbrekken og undertegnede er enige om utfordringer knyttet til vannet, er vi nok ikke helt enige om hvilke tiltak vi skal sette inn. Det handler ikke bare om at det er staten som må bevilge penger, slik det er regulert i dag. Vass- og avløpsanleggsloven er nok nesten like gammel som en god del av de rørledningene vi har, så den er det nok på tide å oppgradere. Jeg tror også det er lurt å se på en sektorlov for å samle en del av de utfordringene vi har knyttet til å regulere dette, for det omhandler faktisk de aller fleste departementene, og det er krevende for en sektor å banke på alle de dørene. Men dette er en strukturell utfordring, og når representanten Haltbrekken sier at det vil ta oss hundre år å renovere: Ja, slik dagens kommuner er organisert, vil det ta oss enormt mange år. Det er nesten uoverkommelig å se for seg at det skal skje med dagens ressurssituasjon i kommunene, også med tanke på hvordan de i dag ikke i stor nok grad prioriterer verken å skaffe seg kompetanse eller å holde tempoet oppe på gebyrene for å skaffe seg de pengene som må til. Derfor må vi nok også se på hvordan vi i framtida skal organisere disse tjenestene for å holde tritt med de utfordringene vi står foran. Dette er faktisk en prosessindustri som i dag holder til i norsk kommunal sektor, som vi er usikker på om vi skal ha der. Og særlig når lønningene i prosessindustrien i Nordsjøen er tre–fire ganger høyere enn de er i kommunal sektor, er det ingen tvil om hvor de ressursene havner. Det er også en av de utfordringene vi står foran.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2019-10-07:
Jeg syns innlegget til representanten Hadia Tajik vitner om at det ble skrevet lenge før hun leste regjeringens budsjettdokumenter. Dette er et budsjett som styrker klimaprofilen med 2,2 mrd. kr. Det er altså ikke et kutt i klimatiltak, det er en ganske kraftig forsterkning. Vi gjør det både gjennom å øke CO2-avgiftene og på en lang rekke andre områder. Vi styrker satsingen på grønn skipsfart, for å nevne noe. Jeg har lyst til å minne representanten om at tempoplanen for CCS ble behandlet av Stortinget i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett, og regjeringen følger det opp i statsbudsjettet for 2020. Dette er ikke et budsjett som har funnet rom for de store skattereduksjonene. Det høres allikevel ut på representanten Hadia Tajik som at vi bruker de store pengene på betydelige skattelettelser. Nei, vi gjør ikke det. I dette budsjettet bruker vi de store pengene på å trygge den sosiale profilen og legge til rette for nettopp at flere kommer i arbeid. Da må også Arbeiderpartiet være innstilt på å gå i en diskusjon om hvordan vi innretter virkemidlene for å få det til. Hvis svaret fra Arbeiderpartiet er det det alltid har vært, nemlig å styrke ordningene som holder folk varig utenfor arbeidslivet, så er det et veldig dårlig svar på å legge til rette for at flere kommer fra å være i en situasjon utenfor arbeidsmarkedet, til å kunne delta. Denne regjeringen gjør noe aktivt for å få det til, gjennom muligheten for å kombinere arbeid og utdanning, for å legge til rette for at flere unge ikke skal falle utenfor i en tidlig fase av livet. Men da må vi være villig til å se på de virkemidlene vi har, og innrette dem på en annen måte. Jeg er ikke helt sikker på om Hadia Tajik ville skrevet dette innlegget hvis hun hadde gjort det etter at hun hadde lest regjeringens budsjettforslag.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2019-10-07:
Var det én ting jeg var helt sikker på da jeg sto opp i dag, var det at Trygve Slagsvold Vedum ville skrive ordet «sentralisering» før han i det hele tatt hadde lest innholdet i statsbudsjettet. Jeg var også helt sikker på at han ville mene at det at vi overfører skatteinnkrevingen fra kommunene til skatteetaten, visstnok er en sånn sentralisering. Jeg tenkte jeg skulle vise representanten Vedum et kart over det han kaller sentralisering(statsråden holder opp et norgeskart) (statsråden holder opp et norgeskart) Representanten Vedum prøver seg på en liten finte når han hevder at både kraftskatteutvalget og forslaget fra Domstolkommisjonen er regjeringens forslag. Det vet representanten Vedum ikke stemmer. Når det gjelder kraftbeskatningen, er det et offentlig utvalg som har utredet dette. Regjeringen har sendt det på høring, men jeg og statsministeren har vært overtydelige på at hvis vi skal følge det opp, skal det ikke gå på bekostning av kommunenes inntekter fra å være kraftprodusenter. Det å hele tiden lete etter måter å omorganisere samfunnet på for å løse oppgavene våre på en best mulig måte av hensyn til skattebetalerne, burde representanten Vedum være litt mer opptatt av enn å bare skulle sementere alt slik det en gang var.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2019-10-07:
Jeg er helt enig med representanten Skaugvoll Foss i at det er viktig å se på hvor pengene kommer fra, hvordan vi finansierer alt det vi er opptatt av i denne sal, nemlig hvor vi skal bruke mer penger. Men hovedinndekningen kommer altså fra skatteinntekter – skatteinntekter fra vanlige folk, skatteinntekter fra bedriftene våre. Det er de som bidrar med det aller meste av det som finansierer alle velferdsordningene i et statsbudsjett. Så er det feil – dette er ikke et budsjett preget av velferdskutt. Dette er snarere tvert imot et budsjett som styrker den sosiale profilen for dem som har minst fra før, gjennom at vi øker barnetrygden, gjennom at vi får på plass en utvidelse av fritidskortet, gjennom at vi inntektsgraderer SFO, gjennom at vi sørger for å holde oss med gode velferdsordninger for dem som har størst behov for det. Men det å gå gjennom ordningene og se på hvordan de kan bli bedre og mer treffsikre, mener jeg enhver regjering skylder å gjøre, hver eneste gang man jobber med et statsbudsjett. Vi kommer ikke til å ta fra et eneste barn med behov for briller retten til å få det. Vi standardiserer satsen, slik at den blir lik over hele landet. Tilbudet kommer til å være der til alle dem som fortsatt har behov for det fremover. Det at vi legger om ordningen for arbeidsavklaringspenger for unge under 25 år og bruker de samme pengene på å styrke deres muligheter til å komme i arbeid, er rett og slett bra. Vi kan ikke gå videre i et samfunn hvor stadig flere av oss blir stående på utsiden av arbeidsmarkedet. Den verst tenkelige starten på en langt yrkesaktivt liv for unge mennesker er å ikke se en fremtid i det norske arbeidslivet. Så merket jeg meg også at representanten Foss dro på litt ekstra hardt da hun definerte hvilke kutt som ligger i dette budsjettet. Hun tok i litt vel mye, så jeg tror det er lurt å lese dokumentene en gang til. At vi viderefører avbyråkratiserings- og effektiviseringsreformen, skulle bare mangle – at vi stiller krav til alle statlige etater om å effektivisere driften sin med 0,5 pst. hvert eneste år.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2019-10-07:
Jeg er uenig i virkelighetsbeskrivelsen til representanten Bastholm. Regjeringen legger frem et svært offensivt klimabudsjett. Vi styrker innsatsen både hjemme og ute med mange milliarder kroner rett og slett fordi klimagassutslippene er globale og må løses både hjemme og ute. Når det gjelder påstanden om de endringene vi gjør når det gjelder å øke CO 2 -avgiften og redusere veibruksavgiften tilsvarende, foreslår jeg at representanten tar en kikk på hvor utslippene i Norge faktisk går raskest ned. Det er nettopp i transportsektoren. Virkemidlene til denne regjeringen virker. De tiltakene vi har satt i verk for å endre bilparken vår, gjør at vi nå har den høyeste tettheten av elbiler i hele verden, at omsetningen av nye lav- og nullutslippsbiler går raskere enn noen gang før, og at utslippene fra denne sektoren går raskt ned. Så politikken virker. Det er en ærlig sak at MDGs tilnærming til dette er å innføre flere forbud, flere påbud, at vi rett og slett ikke skal anerkjenne at vi bor i et langstrakt land hvor varer skal fraktes fra distriktene og ut til markedene i Europa. Denne regjeringen anerkjenner det. Vi ser behovet for å utvikle skinnegående infrastruktur, samtidig som vi må fortsette å bygge ut helt nødvendige veier. Det som er interessant, er hva slags biler som etter hvert kjører på disse veiene. At tettheten av elbiler nå er så høy og andelen lavutslippsbiler går opp, er et tegn på at utslippene kan fortsette å gå ned uten at vi legger hindre i veien for folk som bor i distriktene, og som er avhengige av å komme seg til og fra jobb med bil. Så til fremskrivingen av utslipp. Jeg mener det ligger veldig mange gode nyheter i dette budsjettet om hvordan utviklingsbanene går for utslippsreduksjoner i Norge fremover. Vi har mye å glede oss over. Da synes jeg heller vi skal anerkjenne de felles tiltakene vi nå får på plass som fører til at utslippene fremover går kraftig ned.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2019-10-07:
Jeg så at representanten Moxnes allerede i går hadde skrevet innlegget sitt – hva han skulle si i dag. Jeg tror han måtte justere kursen lite grann etter å ha åpnet budsjettdokumentene, for jammen meg så det litt annerledes ut enn det representanten Moxnes nok hadde forestilt seg. Jeg synes det blir litt hult. På den ene siden sier Moxnes at han er opptatt av at folk flest må ha råd til å bo i sin egen bolig. På den andre siden kritiserer han regjeringen for at vi reduserer eiendomsskatten, som nettopp gjør at man utligner forskjellen mellom folk når det gjelder evnen og muligheten til å kunne bo. Eiendomsskatten tar jo ikke hensyn til hvor mye inntekt man har, den rammer blindt og usosialt. At vi er opptatt av å redusere eiendomsskatten, bidrar til å styrke tryggheten for evnen til å kunne bo i egen bolig. Men her endrer representanten Moxnes argumentasjon. Han blir plutselig veldig opptatt av kommuneøkonomi istedenfor å være opptatt av den enkeltes lommebok og av sosial og rettferdig fordeling. Så her endrer argumentasjonen seg litt etter hva som passer inn i Moxnes’ virkelighetsbilde. Jeg synes også å høre en kritikk av at det var mange bedrifter i Norge som gikk med overskudd. Det skal vi glede oss over – at vi har lønnsomme bedrifter som sysselsetter flere. 50 000 mennesker har kommet i jobb i Norge det siste året, fire av fem i privat sektor. Det må vi ha mer av i årene som kommer. Vårt private næringsliv må gå med overskudd. De må være lønnsomme, de må kunne ta nye investeringer i flere arbeidsplasser og på flere områder i tiden som kommer. Det er grunnlaget for at vi kan finansiere velferdsordninger og andre dyre løfter som gis av partiene i valgkamp etter valgkamp. Så til spørsmålet om sosial dumping: Ett av virkemidlene som ligger i dette budsjettet for å bekjempe svart arbeid og arbeidslivskriminalitet, er å overføre kemnerne fra kommunen til skatteetaten. Jeg håper at det er et tiltak som representanten Moxnes er for.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2019-10-07:
Jeg synes denne runden i grunnen viser at opposisjonen har funnet fint lite å kritisere i dette budsjettet. Det er et budsjett som sikrer at vi trygger velferdsordningene, som sikrer at flere kommer i jobb, som sikrer at vi kan fortsette å utvikle alle de gode ordningene som vi er glade for å ha, og som det i realiteten er ganske bred og tverrpolitisk enighet om. Hadia Tajik sa at over tid har regjeringens skatteopplegg fått konsekvenser. Ja, det er jeg helt enig i. Det har fått den konsekvens at det nå går svært godt i norsk økonomi, at bedriftene våre går med overskudd, at bedriftene ansetter flere, og at folk flest får beholde litt mer av egne inntekter, som også er velferd for den enkelte. Vi skal glede oss over at den økonomiske politikken som denne regjeringen har ført gjennom mange år, gir gode resultater og trygghet i en urolig verdensøkonomi der stadig flere land må nedjustere vekstanslagene sine, og der usikkerheten fra verden der ute preger veksten i verdensøkonomien. Foreløpig er Norge en trygg havn i den sammenheng, men også vi kan komme til å bli berørt av dette. Regjeringen har forberedt seg godt, og vi har økonomiske muskler i tilfelle dette skulle begynne å få konsekvenser også for norsk økonomi. Det har vært en del påstander, ikke minst fra representanten Slagsvold Vedum, om avgiftsøkninger som ikke er i dette budsjettet. Vi legger ikke høyere regninger på pendlerne. Vi øker ikke elavgiften, selv om representanten Slagsvold Vedum hevder det. Det at vi nå også innfører CO 2 -avgift for fiskeriene, er en lenge varslet økning, som innebærer at alle må være en del av løsningen for å få klimagassutslippene i Norge ned. Dette er et budsjett som styrker velferden, det er ikke et budsjett som kutter den. Men vi må tørre å gå systematisk igjennom alle ordningene våre for å innrette dem slik at det treffer best dem som har behov for det. Det er ikke noe angrep på unge mennesker på arbeidsavklaringspenger. Det er snarere tvert imot et bidrag til å legge til rette for at unge mennesker kan gå en fremtid i møte som en del av arbeidslivet vårt, ikke være blant dem som er parkert på utsiden av det. Det er et veldig dårlig svar å gi til unge mennesker som skal starte yrkeskarrieren sin, at de ikke kommer i gang med arbeidslivet sitt fordi de har noen utfordringer i livet som de ikke mestrer. Da må vi bruke de pengene på å legge til rette for at de skal øke mestringen, slik at de kan komme i jobb, bli selvforsørget og bidra. Det tror jeg er noe av det viktigste alle mennesker i Norge kjenner på – det å kunne gå på jobb hver dag og være med på å forsørge seg selv. Dette er i realiteten et budsjett som er godt tilpasset de utfordringene norsk økonomi står overfor på både kort og lengre sikt. Og også når det gjelder klimasatsingen, tar det både dagens og morgendagens utfordringer på det største alvor. Det er en av budsjettvinnerne i regjeringens budsjettforslag.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2019-10-07:
Me er mange som er stolte over landet vårt, men når ein lagar eit statsbudsjett, må ein spørja seg: Kva er det landet vårt treng no? Det landet vårt treng no, er eit meir rettferdig og meir klimavenleg Noreg der fleire har moglegheita til å vera i jobb. Det er ei retning for landet som Arbeidarpartiet vil ta ansvaret for. Dessverre er hovudbiletet frå dei sju siste statsbudsjetta at regjeringa sviktar neste generasjon. Verken på klima, på rettferdig fordeling eller på verdiskaping viser dei det motet eller den handlekrafta som trengst. Dette er ei regjering som har råd til skattekutt til dei som har mest, men som ikkje har råd til medisin for migrenepasientar. Det er ei regjering som openbert trur dei har tid til å venta med dei store avgjerdene for å få klimautsleppa ned. I fjor auka klimautsleppa i Noreg, sjølv om me har forplikta oss på kutt. Det er nok sant som Erna Solberg sjølv har sagt, at det er tøffare å stå på for klimaet i ei regjering der det er nokon som ikkje er så opptekne av det. Arbeidarpartiet har levert forslag til budsjett der me òg viser kor det er me kuttar i klimautsleppa, altså eigne klimabudsjett. Men regjeringa har ikkje gjort det denne gongen heller. Arbeidarpartiet vil at Nordsjøen skal verta eit europeisk sentrallager for karbon, òg fordi det vil kunna skapa mange tusen nye arbeidsplassar. Regjeringa har ikkje klart å bestemma seg no heller. Klimakutt vert skuva ut i tid, og dei vert skuva ut av landet. Me ønskjer å kutta meir heime. Eit område som finansministeren var inne på som er positivt, og som eg vil trekkja fram, er betydinga av havsatsing. Det er noko som Arbeidarpartiet har etterlyst lenge. Men planane for Nordsjøen bør ein sjå meir i samanheng. Havvind, karbonlagring, meir elektrifisering av oljeplattformane – dette er noko som ikkje berre bør skje i rykk og napp, dette bør skje målretta for å byggja nye industriar. Norsk økonomi går godt. Det er bra. Det er likevel uro i global økonomi, og det er noko som òg kan smitta over på oss. Før låg me i toppsjiktet på delen folk i arbeid. I 2009 var det berre Sveits og Island som låg over oss. I fjor fall me ned til ein sjetteplass. Dei siste seks åra har det blitt fire nye unge uføre kvar einaste arbeidsdag, og delen unge uføre som ikkje har fullført vidaregåande skule, har vorte større. Me har ikkje meir pengar å bruka på meir i kontantstøtte, på skattekutt som ikkje skapar arbeidsplassar, eller på multinasjonale konsern som vil inn i velferda og tena seg rike på skattepengane til vanlege folk. Pengane må brukast på å behalda folk i jobb og på å få fleire folk i jobb.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2019-10-07:
Me har lest budsjettet. Så er det klart at finansministeren sikkert kjenner det best sjølv – ho har jobba med det i eit år, me har fått ein snau time. Men finansministeren er nok òg meir føreseieleg enn ho sjølv er klar over. Det er ikkje sånn at me har opna dette budsjettet og vorte overvelda og overraska over korleis det no ser ut, når det trass alt er det sjuande statsbudsjettet som vert lagt fram av denne regjeringa. Det me ser, er, som finansministeren seier, at dei ikkje har lagt opp til store, nye endringar på skattesida, men over tid har skatteopplegget til denne regjeringa likevel fått konsekvensar. Det er ein usosial profil der dei rikaste betalar mindre. Skattekutta over snart sju år betyr i praksis nesten 125 mrd. kr i tapte inntekter til landet. Me ser òg at regjeringa over desse åra har vist seg å ha ein politikk som er dobbelt usosial, fyrst ved at mange av dei som vil i jobb, ikkje kjem i jobb, og så ved at dei som ikkje er i jobb, får kutt i ytingane sine – som om det gjer at dei lettare kjem inn i arbeid – f.eks. ved at arbeidsledige vert fratekne feriepengar, eller at dei som er på arbeidsavklaring, får mindre arbeid og mindre avklaring, men heller står meir i fare for å verta skuva over i uførheit eller sosialhjelp. Eg opplever at regjeringa er såpass kortsiktig med sine forslag at det verkar som at det fremste målet til regjeringa er å sitja i regjering med kvarandre, og at pengebruken då er limet i ei regjering med fire parti som trekkjer i kvar si retning. Då er det heller ikkje så veldig rart at neste generasjon ikkje får den prioriteten som neste generasjon burde ha. Det er klart at finlesinga av budsjettet står att, men me er bekymra for at konsekvensane av det budsjettet som no er lagt fram, er at fleire arbeidsplassar òg vil verta flytta ut av lokalsamfunn. Flate kutt i offentleg sektor over lengre tid betyr ikkje nødvendigvis meir effektivitet, det kan bety dårlegare tilbod, særleg i distrikta.
Henrik Asheim (Høyre), 2019-10-07:
Det kan være verdt på en dag som denne å minne oss selv om at selv et statsbudsjett som er så stort, med så mange milliarder kroner og så mange poster på én gang, til slutt handler om hverdagen til helt vanlige mennesker og hva vi velger å prioritere. Det har vært trukket frem før i dag, også fra økonomer, at det er svært positivt at regjeringen tilpasser måten den bruker pengene på, til den økonomiske situasjonen. At man strammer inn i gode tider, gjør at vi er i stand til å håndtere vanskeligere tider. Når det er skapt 50 000 nye arbeidsplasser i Norge, fire av fem av disse i privat sektor, bidrar det til å finansiere velferdsstaten vår. Men det er også 50 000 mennesker som nå får muligheten til å gå på jobb. Det er 50 000 mennesker som får oppleve den viktige velferden det er å ha dårlig tid om morgenen, eller at noen ringer og spør: Hvor blir det av deg? Det er også velferd. Når vi har økte inntekter som resultat av at flere mennesker får den velferden det er å jobbe, kan vi også øke satsingen på klima og miljø. Vi kan holde fullt tempo på CCS, som er et viktig tiltak både for industrien vår og for klimaet. Vi kan øke satsingen på tidlig innsats i skolen, som er så avgjørende for den lille gutten eller den lille jenta som tidligere ikke har blitt sett, men som nå får oppfølging. Vi kan gjøre det slik at flere fullfører og består videregående skole, og vi må fortsette å ha en politikk for at fraværet skal gå ned. Vi kan gjennom denne veksten sørge for at det gjennomføres 1,6 millioner flere behandlinger i helsevesenet, og at ventetiden fortsetter å gå ned. Det er helt avgjørende for dem som er i en vanskelig situasjon, enten med en enkel eller med en mer komplisert lidelse. Og vi kan satse på 2 000 nye heldøgns omsorgsplasser, noe som betyr at flere eldre som har krav på omsorg og trygghet, får det. Vi som storting har ingen penger. Alle pengene vi bruker, kommer fra folk. Og de kommer av at det skapes over hele Norge. Derfor er det også avgjørende at ledigheten er lav, og at flere kommer i jobb. Det er positivt at sysselsettingsandelen øker, men det er altså ikke godt nok hvis vi skal klare å bære fremtidens velferd. Derfor er inkluderingsdugnaden som regjeringen er i full gang med, og som ytterligere styrkes i dette budsjettet, helt avgjørende for at flere av dem som opplever å stå utenfor, som opplever ikke å være en del av det samfunnet som arbeidslivet er så viktig for, nå får muligheten til å komme inn – ved individuell jobbstøtte, ved at man får funksjonsassistanse for dem som sliter med rus, psykiske lidelser eller nedsatt funksjonsevne. Finansministeren har helt riktig påpekt at det rundt oss i verden nå er uro. Jeg tror at i mange land skulle de ønske at de hadde de samme budsjettrundene som vi har i Norge, også på en dag hvor mange liker å kritisere. Men nettopp fordi vi skal ruste oss for fremtiden, må vi også sørge for at flere kommer i jobb.
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2019-10-07:
Finansministeren har på forbilledlig vis gått gjennom helheten i budsjettet og mange av satsingene som regjeringen gjør til neste år. La meg derfor få dvele ved et par av sakene som viser et helt tydelig Fremskrittsparti-avtrykk i budsjettet. Fra 1. januar 2021 settes makssatsen i eiendomsskatten ytterligere ned, fra 5 til 4 promille. Samlet vil vi da ha redusert makssatsen for eiendomsskatt fra 7 til 4 promille, nesten en halvering. Det er viktig fordi eiendomsskatten er grunnleggende usosial. Den tar ikke hensyn til inntekten til den enkelte; den rammer helt blindt. Det er så lett for politikere å skyve regningen over på kommunens innbyggere i stedet for å gjøre reelle prioriteringer. Til og med i gode tider gjøres det, som nå. Ser vi på hva særlig de store byene gjør, snor de seg unna stortingsflertallets klare vilje om at folk flest skal betale mindre eiendomsskatt. Oslo, Bergen og Trondheim går samlet sett med mange, mange milliarder kroner i overskudd. Likevel senker de nå bunnfradraget, noe som betyr at de med de minste boligene må betale mer. Det er dobbelt urettferdig, og det viser dessverre godt de rød-grønnes enorme skatteiver, som rammer den vanlige mann og kvinne i gata. Det burde de absolutt ha vært spart for. Vi er også veldig godt fornøyd med at bompengeavtalen følges opp i neste års budsjett – 1 400 mill. kr til bompengekutt i distriktene, over 1 mrd. kr til rassikring på riksveier, og en kraftfull styrking av kollektivsatsingen i de store byene – betalt av staten, ikke bilistene. Med neste års budsjett vil samferdselssektoren ha økt sine budsjetter med over 80 pst. siden 2013. Ellers er det gledelig å se at langtidsplanen for Forsvaret oppfylles, at vi når målet om to polititjenestemenn per tusen innbyggere, at særfordelene for flyktninger i folketrygden fjernes, og at det skal bygges 2 000 flere og bedre sykehjemsplasser. La meg på tampen av mitt innlegg få kommentere noe av opptakten til dagens debatt. I går kunne vi lese at Arbeiderpartiets arbeidspolitiske talskvinne, Rigmor Aasrud, som inntil før helgen var partiets finanspolitiske talsperson, gikk ut med sterk kritikk av sentralbanksjefens og hovedstyrets beslutning om å øke renten ved forrige rentemøte. Det er ikke en ny praksis at opposisjonen er uenig i posisjonens budsjettframlegg. Det er sånn det skal være, og sånn kommer det til å være i framtiden også. Men det er en helt ny og farlig tradisjon Arbeiderpartiet nå starter når de utfordrer sentralbankens faglige skjønn. Det er nå bare Donald Trump og Arbeiderpartiet som står for denne linjen i demokratiske land med uavhengige sentralbanker. Det er ingen god klubb å være medlem av, og det er en svært skummel linje og ikke et eksempel til etterfølgelse. Heldigvis er det ikke politikere som setter renten, det er det fagfolk som gjør. Vi skal bry oss om, og krangle om, finanspolitikken.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2019-10-07:
Vi har nettopp hatt et valg der folk har sagt tydelig fra – det er nok sentralisering nå, man ønsker å utvikle hele Norge. Fremskrittspartiets leder, finansminister Siv Jensen, har opplevd at de nesten er borte – i kommune etter kommune finnes det ikke Fremskrittsparti-folk igjen. Det kaller jeg et framskritt. Jeg er ikke sikker på om Siv Jensen gjør det samme. De har igjen én ordfører etter høstens valg, så en skulle tro hun hadde lært litt, men det virker som om regjeringen har sett det som et startskudd for å sentralisere enda mer, for den siste halvannen uken har vi satt ny rekord i sentralisering. Jeg har nesten ikke turt å skru på radioen, for når man har skrudd på radioen, hører man en ny slik nyhet. Forrige mandag skulle man ta tre–fire milliarder kroner fra kommuner som har kraftinntekter – det er det for gærent at de skal ha. Så skrur jeg på radioen på tirsdag. Da skal man legge ned to tredeler av landets tingretter – tingretter skal man ikke ha rundt omkring i Norge. Så er jeg inne på nettavisene på lørdag. Neimen skal man ikke kutte i Brønnøysund også, for det har ikke vært kuttet nok på Helgeland allerede i og med kuttene i Nesna og Sandnessjøen – man skal nå ta Brønnøysund og Brønnøysundregistrene. Da jeg sto opp i dag, tenkte jeg at nå har regjeringen kanskje roet seg litt ned – men nei. Nå skal man legge ned 237 skattekontorer rundt omkring i hele Norge i en massiv sentralisering. Fremskrittspartiet og Høyre har fått en enorm tro på at det er sentralisering og statliggjøring som er svaret. Fredag var statsminister Erna Solberg indignert da Senterpartiet sa det var en systematisk og målrettet sentralisering regjeringen driver med. I dag ser vi igjen, statsminister, at med en gang det kommer nye forslag fra regjeringen, er det sentralisering og byråkratisering som er svaret. Men når det kommer til andre, store prosjekt, som helseforetakene kommer med, har man penger – som f.eks. til Ullevål. Startskuddet er på 29 mrd. kr. Jeg lurer på: Er det kvalitetssikret? Har det gjennomgått god nok kvalitetskontroll i Finansdepartementet når man skal sette av 29 mrd. kr til et gedigent nytt sykehusbygg her i Oslo? Så til skatte- og avgiftspolitikken. Det har vært to saker som et samlet storting har løftet kraftfullt. Den ene gjelder bryggerinæringen. Et samlet storting har gang etter gang sagt at den typen avgiftspolitikk som regjeringen førte der, rammer norsk industri og norsk verdiskaping. Når vi nå leser det som står i statsbudsjettet, sier man at man ikke skal gjøre noen ting, man bare øker avgiftene ytterligere. Det rammer norske arbeidsplasser. For det andre vedtok et samlet storting at man skulle se på arbeidsgiveravgiften for banknæringen, fordi slik banknæringen ble beskattet, rammet det spesielt sparebankene rundt omkring i Norge – viktige arbeidsplasser i alle deler av landet. Regjeringen gjør ingenting. Oppsummert er dette et nytt budsjett for større forskjeller mellom folk og mer sentralisering – et dårlig budsjett for landet.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2019-10-07:
Vi har en regjering som har glemt at vi skal utvikle hele landet, som mener at det er for dyrt å utvikle hele landet, som har glemt at noe av suksesshistorien i Norge er at vi har hatt grunnleggende tjenester på både store og små steder, og at det har vært et fellesskapsprosjekt der vi har løftet fra Finnmark i nord til Agder i sør, fra de vestligste øyer til de dypeste skoger i Trysil – det har vært et fellesskapsprosjekt. Selvfølgelig er det sentralisering hvis man skal gå fra 237 steder til 56 steder. Det er klassisk sentralisering. Problemet med alle regjeringens reformer er at det er samme svar hver gang. Når vi ser erfaringene med kommunereformen, har det blitt mer byråkrati, ikke mindre byråkrati. Det har blitt løsninger som folk ikke vil ha, som f.eks. Viken – en løsning som ingen klarer å være begeistret for. Når man ser på skatte- og avgiftsopplegget: Hvem er det det rammer igjen? Når man skal spare inn penger, er det selvfølgelig på de unge uføre, de som har minst fra før – der skal man spare inn penger. Når det gjelder viktige distriktsnæringer, som f.eks. næringsmiddelindustrien, som er Norges største fastlandsindustri, gjør man ingen grep for å hjelpe den næringen. Man ser det overfor dem som driver med fiske og fangst, der skal man stramme inn avgiftspolitikken. Man ser det på de ulike fradragene, der prisjusterer man ikke, så fradragene går ned i verdi. For eksempel kommer landets pendlere til å få mindre skattefradrag neste år enn det de har i år, selv om man allerede har kuttet så mye i pendlerfradraget som man har gjort. Det er en helt klar systematikk. I fjor sto Siv Jensen her og skrøt – hun var så stolt, for hun hadde redusert elavgiften med 1 øre. En avgift som hadde økt med 5 øre i årene før, reduserte hun med 1 øre. I år skal de igjen begynne å øke elavgiftene. Dette er en regjering for sentralisering, for større forskjeller, og hver eneste gang i hvert eneste budsjett kommer det nye grep. Det nye store sentraliseringsgrepet i dette budsjettet er at man skal legge ned 237 skattekontor – klassisk dårlig sentraliseringspolitikk og statliggjøringspolitikk. Siv Jensen har fått altfor stor tro på statsbyråkratiet og altfor liten tillit til det lokale vettet.
Solveig Skaugvoll Foss (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-07:
Det føles godt endelig å vite. Gjennom den siste tiden har vi fått flere lekkasjer eller flere bruddstykker av regjeringens forslag til statsbudsjett. Noe av det har jeg blitt glad for. I går kveld kunne vi lese at elleve måneders studiestøtte er på plass i budsjettet. Det syntes jeg var en gledelig nyhet på en ellers ganske trist kveld, der Manchester United tapte mot Newcastle. Men det jeg har vært spent på å få vite, er hvor pengene kommer fra. Jeg må si at jeg er skuffet over at inndekningen er så ansvarsløs, for omtrent uansett hvor man blar i dette statsbudsjettet, finner man nye velferdskutt. En rekke av disse kuttene er først og fremst kreative. Man kan tenke: Hvor tar den det fra, denne regjeringen? Jeg synes man må være bra oppfinnsom for å sette i gang kutt i stønaden til briller til barn med synshemning eller til tannregulering. Men enda mer alvorlig er de massive kuttene til enslige forsørgere, til mottakere av arbeidsavklaringspenger og til uførepensjonister. I tillegg er dette det sjuende året med ABE-kutt, og her finner vi de skjulte velferdskuttene. Den såkalte effektiviseringen som ligger her, går ikke på billigere papir i printeren, den går på mindre penger til sykehus, fødselsomsorg, kriminalomsorg, universiteter, høyskoler og mer. Statsbudsjettet er kanskje vårt aller fremste styringsdokument, og da må det være et verktøy for å løse våre største utfordringer, som er de farlige og urettferdige klimaendringene og de økende forskjellene i makt og rikdom. Dette budsjettforslaget reflekterer ikke det. Når det gjelder klima, står det helt stille, og når det gjelder forskjeller, går det bakover i dette budsjettet, som nok en gang tar fra de fattige og gir til de rike. Det å ikke gjøre noe for å bekjempe klimaendringene er vanvittig arrogant, når det er vi i Norge som har boret opp mye av oljen og tjent penger på at fattigere deler av verden allerede opplever klimakrise, allerede må flykte fra hjemmene sine og allerede har mistet muligheten til å produsere mat der de bor. Dette skulle jo være budsjettet som feiret at vi nådde 2020-målene, og i stedet ser det ut til å bli et budsjett som begraver dem, og som heller ikke har noen plan for å nå 2030-målene. Regjeringen har brukt mye tid både i dag og under trontaledebatten på å si at det går godt i norsk økonomi. Det er vi alle glade for, men jeg skulle ønske at flere fikk kjenne på denne velstanden. Vi er nødt til å fordele pengene mer rettferdig.
Solveig Skaugvoll Foss (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-07:
Jeg har ikke vært på dette huset så lenge, så jeg føler at jeg fortsatt har friske nok øyne til å gjøre meg noen betraktninger om hvordan det er her. Det jeg ser, er en gjeng med folkevalgte som har helt ulik oppfatning av hvem de er her for. Når jeg hører svarene som gis her fra statsråden, tenker jeg at det er svar som gir mening for folk som ligner på regjeringsmedlemmene. Dette budsjettet er behagelig for dem som sitter godt i det, og som ikke skal leve lenge nok til å føle på de verste klimaendringene. Det er klart at velferdsordningene skal gås igjennom, men det regjeringen gjør her, er at den gjennomgår velferdsordningene med mål om å spare, med mål om å kutte, sånn at man kan gi enda mer til de rike. Dette budsjettet løser ikke våre to største utfordringer. Tvert imot legger det opp til enda mer klimaendringer og enda større forskjeller mellom folk. Vi er på vei mot en varmere klode og et kaldere samfunn, og det er ikke noe som bare skjer, det er en bevisst politikk som føres fordi den er komfortabel for oss som sitter i denne salen. Dette er et godt budsjett for mektige folk med millionlønn i Oslo, men vi må huske på at de fleste vanlige folk taper på denne politikken. I klimapolitikken er jeg lei av at vi betaler andre for å kutte. Det som ville betydd noe for klimaet i dette budsjettet, ville vært om vi la til rette for nedskaleringer av vår egen oljevirksomhet eller kom i gang med vår egen satsing på karbonfangst og -lagring. Det kan virke som om Høyre og Fremskrittspartiet har brukt årevis på å rigge skattesystemet for de rike. Så kommer Venstre og Kristelig Folkeparti inn i regjering, men de gjør ingenting for å motvirke dette, de fortsetter bare på det samme urettferdige kjøret. Vi må vite hvem vi er her for, vi må vite hvem som har mest behov for kronene i dette budsjettet, og det er ikke vi som sitter her i denne salen.
Abid Raja (Venstre), 2019-10-07:
Denne regjeringen er god for Norge. Vi ser mulighetene, ikke bare utfordringene, i et Norge som leder an som et grønt foregangsland i verden. For selv om vi tror på enkeltmennesket, er vi også bevisst at det er noen utfordringer som er for store til at noen kan løse dem alene. Vi vil at Norge skal være et foregangsland på klima- og miljøsatsing. Vi skal være en inspirasjonskilde for land rundt oss og vise verden en grønn omstilling tuftet på grønn vekst. Vi kan ikke la framtidige generasjoners frihet bli innsnevret fordi vi ikke forsto at det er noen utfordringer som må løses gjennom internasjonalt klimasamarbeid. Her hjemme er jeg glad for at denne regjeringen øker CO 2 -avgiften, satser på karbonfangst og -lagring og gjør rekordinvesteringer i tog, buss og bane. Elbilsatsingen vår er formidabel. Avgiftslettelsen er 4,7 milliarder kr større i 2019 enn i 2018. Totalt vil den være på over 12 mrd. kr neste år. Det er nesten 250 000 elbiler i Norge, og luftkvaliteten i samtlige norske byer er nå friskmeldt takket være Venstres gjennomslag. Og ikke bare i byene, men også i distriktene, er lufta nå veldig god. Denne elektrifiseringen tar Venstre i regjering også videre til sjøs – på ferje- og hurtigbåtsamband over hele Norge. Som liberalere er Venstre opptatt av at folk får leve et liv i frihet. Utdanning og karriere er med på å definere oss som frie mennesker. Dessverre er det både sosiale og økonomiske faktorer som begrenser denne friheten. Venstre ønsker et land der alle er frie til å ta den utdanningen de ønsker, uavhengig av sosial og økonomisk bakgrunn. Det finnes i dag mange foreldre som skulle ønske de kunne gi barna sine mer tid i barnehage eller mer tid i SFO, og allerede i denne unge alderen gjør bakgrunn og opphav seg gjeldende for å begrense ungers frihet. At regjeringen nå følger opp Venstres fanesak på SFO osv., mener vi er frihetspolitikk i praksis. Vi ønsker oss myndige, frie borgere som kan ta styring på sitt eget liv og sin egen karriere. Og Venstre har tro på oppstartsbedrifter. Jeg har reist over hele Norge og sett dem som våger å satse, som jobber vettet av seg og tar risiko der vi andre ikke tør, i byene og i distriktene. AS Norge går veldig godt i hele landet. Fire av fem arbeidsplasser skapes i privat sektor, og vi har laveste arbeidsledighet på ti år. Det er bra. Ledigheten er lav også i distriktene. Jeg er stolt av at dette er en regjering som forstår at menneskeskapte klimaendringer vil bli løst av menneskeskapte klimaløsninger – en regjering som vil gi alle tilgang til et godt skole- og utdanningstilbud, og som ser at vår viktigste oppgave i næringspolitikken er å gjøre det tryggere og enklere å skape egen og andres arbeidsplass. Jeg vil også nevne 1 mrd. kr i økning til fattigdomssatsingen, 11 måneders studiestøtte og 1,5 mrd. kr mer i bistand. Alt dette er en sosialliberal frihetsagenda som jeg og Venstre kan stå inne for.
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2019-10-07:
For et år siden fikk vi forslaget fra regjeringen til årets statsbudsjett samme dagen som FNs klimapanels 1,5-gradersrapport. Avstanden mellom regjeringens politikk og forskningen var enorm. Den avstanden er – om mulig – enda større i dag. I dette statsbudsjettet beregner regjeringen selv hvor mye de med sin politikk klarer å kutte fram til 2030. Beregningen deres i år for neste års budsjett er 18,8 pst. innen 2030, omtrent like ille som i fjor, og det er langt under halvparten av det regjeringen selv har lovet – lovet verdenssamfunnet, men også egne velgere. På kort sikt regner regjeringen til og med med en økning i utslippene de nærmeste årene. Så regjeringen planlegger for en utslippsfest for framtidige generasjoners regning. Hovedproblemet med regjeringens klimapolitikk er at de gir med den ene hånden og tar med den andre. La meg gi noen eksempler: Høyere CO 2 -avgift er bra, økt satsing på nattog er bra for både mennesker og miljø, og økningen til klimatilpasning i FNs klimafond er bra bruk av 200 mill. kr. Men dessverre nulles dette ut av andre tiltak i samme budsjett som øker utslippene, for når regjeringen øker CO 2 -avgiften – det viktigste virkemidlet til regjeringen for å gjøre det dyrere å forurense, så viktig at det er det statsministeren framhever når hun er på besøk i FN – bruker de 250 mill. kr på å hindre at denne avgiften skal ha noen som helst virkning på bensin- og dieselprisen, ved å senke en annen avgift. Den viktigste sektoren hvor CO 2 -avgiften skulle hatt en virkning, veitransporten, blir fullstendig sabotert. Det forsterkes også ved at regjeringen i dette budsjettet viser at de øker innslagspunktet for hvilke biler som skal betale CO 2 -avgift. Det vil si at de unntar mer forurensende biler fra avgiften de selv har innført. Mens regjeringen sørger for at det blir flere soveplasser på nattogene, bruker de milliarder på nye motorveier, mange av dem på akkurat samme strekning som disse togene går, så de saboterer også konkurranseevnen til togene. De har i tillegg gjort det billigere å fly på alle innenlandsreiser og innad i Europa – det gjorde de i fjor. Og det er jo de reisene nordmenn tar aller mest av. Selv om det er bra at regjeringen øker bevilgningene til FNs klimafond, er Norge dessverre fortsatt ikke i nærheten av å bevilge sin rettmessige andel av den klimafinansieringen som rike land har lovet verdenssamfunnet. Vi kan bedre, Norge er rikt på så mye. Men i stedet for å lytte til forskerne og til befolkningen, som gjør opprør mot brutte klimaløfter, har denne regjeringen valgt å hygge seg innenfor egen komfortsone.
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2019-10-07:
Det finansministeren kaller offensivt, er at de ikke engang klarer å gjennomføre halvparten av de utslippskuttene som regjeringen selv har lovet. Det er altså offensivt for regjeringen ikke å følge opp egne mål, ikke å følge opp det vi har lovet FN, ikke å følge opp det vi har lovet velgerne, men bare å kunne vise til en politikk som kutter 18,8 pst., der regjeringen har sagt minst 40 pst. og nå også har begynt å si 45 pst. Dette blir forsterket av at regjeringen ikke garanterer for en investeringsbeslutning for fullskala CO 2 -håndtering innen 2020. Man skyver altså på denne investeringsbeslutningen nok en gang på tross av tydelige advarsler fra næringsliv, miljøbevegelse og også Oslo kommune. Utslippene går opp på kort sikt på grunn av oljen, og det er i oljesektoren man regner med at utslippene skal øke de neste årene. Det viser meg tydelig hvordan debatten om norsk oljepolitikk ikke bare handler om hvor vi skal være om 20 år og 30 år. Den handler også om utslippene de aller nærmeste årene. Statsministeren var her i forrige uke og advarte mot en mer ambisiøs klimapolitikk i frykt for at det kan svekke tilliten hos velgerne, og det avslører for meg hvorfor summen av regjeringens politikk på dette området er så dårlig. Det er ikke listen over klimatiltakene jeg kritiserer. Det er summen, for vi har også de enorme investeringene i motorveier som går akkurat de samme strekningene som toget. Regjeringen gjør fritak fra forurenser betaler-prinsippet innen den aller viktigste sektoren, veitransporten. Det er fordi regjeringen gjør det billigere å fly i et land hvor vi flyr mer enn noen andre, og det er noe av det mest forurensende vi kan finne på å gjøre. Jeg har tro på at vi kan utvikle dette landet videre uten å øke utslippene mer.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-10-07:
Nok en gang får vi et budsjett som øker forskjellene. Det virker som regjeringen tenker mer på at de selv sliter på målingene, enn på dem som sliter i samfunnet vårt. Det er ikke like store kutt til dem på toppen i år, men regjeringen fortsetter å ta fra dem som sitter nederst ved bordet. Folk på arbeidsavklaringspenger får nye kutt nå, og veksten i kommuneøkonomien nulles ut i et såkalt effektiviseringskrav til kommunene med samme prislapp som økningen. I tillegg kommer kuttet i eiendomsskatten. Dette vil tvinge fram velferdskutt i mange kommuner. Dette viser at regjeringen ser på velferdsstaten litt som gutta i tv-serien Exit ser på sine ektefeller: noe de snakker pent om i festtaler, men innerst inne synes er altfor dyrt i drift. Budsjettet øker forskjellene, både etter lommebok og etter postnummer. Det har aldri blitt så mange nye milliardærer som under denne regjeringen, og det er ikke tilfeldig. Siden regjeringen overtok, har de økt skattegavene til de rike. Nå er vi oppe i 15 mrd. kr årlig i skattekutt bare på formue, arv og bedrifter som går med overskudd. Siv Jensen har med rette ofte blitt kalt bompengedronningen. Vi kan godt kalle henne – like treffende, mener jeg – forskjellsdronningen. Regjeringen overser at den norske modellen undergraves. Målet har vært hele folket i arbeid, i faste og trygge jobber. Det hjelper lite med flere ansatte når stadig flere av oppdragene utføres av arbeidsinnvandrere på korttidsopphold. Vi så i nasjonalbudsjettet at tre av fem nye jobber går til gjestearbeidere. Nå ser vi at industrien går i samme retning som byggebransjen, der økt innleie og arbeidsinnvandring har ført til massiv sosial dumping. Dette tar ikke regjeringen på alvor. Vi kunne brukt budsjettet vårt på nye velferdsreformer for folk flest, f.eks. gjøre tannhelse billigere og på sikt gratis. Men isteden serverer regjeringen gammelt valgflesk. De har brukt opp handlingsrommet på budsjettlekkasjer, bompengeforlik og skattekutt for de rikeste. Det gir muligens arbeidsro i regjeringen og hos regjeringspartienes sponsorer, men det blir ikke et budsjett som bruker de store pengene på de viktigste oppgavene.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-10-07:
... dronning?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-10-07:
La meg først si at jeg ikke skal gi Siv Jensen rojale titler – i hvert fall ikke i denne salen. Det skal jeg forbeholde de kongelige. Når det gjelder svaret fra Jensen, går kritikken vår ut på at man har gitt landets rikeste svære skattekutt. Man har gitt 316 000 kr i skattekutt til hver av de 4 000 rikeste enkeltpersonene i landet vårt. Det er snakk om store summer når man legger det sammen. De har altså fått 1,4 mrd. kr i skattelette fra Siv Jensen og Erna Solberg så lenge de har styrt – penger som i stedet kunne vært brukt på å styrke velferden landet rundt. Jeg ville vært litt varsom med å framheve hvor sosialt rettferdig budsjettet er, når de som får regningen, bl.a. er de unge som går på arbeidsavklaringspenger, som får et kutt på 70 000 kr i ytelsene sine. Det vil ramme knallhardt dem som virkelig trenger hjelp i samfunnet vårt. Det er det regjeringen foreslår, og det mener jeg er dypt urettferdig og også dypt usosialt. I tillegg ser vi i budsjettet et forslag om en helt uansvarlig nedleggelse av Ullevål sykehus, noe Fremskrittspartiet og Siv Jensen selv har tatt til orde mot i hele vår. De mente det var feil å bruke store summer på å legge ned Ullevål og bygge et gigantsykehus på Gaustad. Det vil gi en oppsplitting av det akuttmedisinske fagmiljøet, som vi trenger samlet på ett sted – ikke minst hvis det skjer store ulykker, terrorangrep eller katastrofer. Da er det farlig at det miljøet er splittet og delt mellom to sykehus, slik det ligger an til i det regjeringen går inn for. Her var Fremskrittspartiet og Venstre høye og mørke i vår. De skulle stanse eventuelle låneopptak for å bygge ut på Gaustad. Nå ser vi dessverre at de i regjering snur og gir grønt lys for nedleggelsen. Det er synd for folk i hele Oslo.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-09:
På vegne av representantene Karin Andersen, Arne Nævra og meg selv har jeg gleden av å sette fram et forslag om lukket fritids- og undervisningsopplegg med overnatting i trossamfunn.