trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2003-11-05:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til justisministeren: «I Fostervoll-utvalget(NOU 1997:3) ble det anbefalt at redningshelikoptertjenesten skulle ha 15 minutters beredskap. I St.meld. nr. 44(2000-2001) sier Regjeringen at innføring av tilstedevakt vil innebære det samme. Under Stortingets behandling av nevnte melding ble det bl.a. sagt at «En samlet komité ser videre svært positivt på forslaget om å redusere reaksjonstiden». (NOU 1997:3) (2000-2001) Siden det fra 2004 vil bli innført tilstedevakt på 330-skvadronen på Sola, hva slags reaksjonstid forventer statsråden at Forsvaret leverer?»
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2003-11-05:
Jeg vil først få takke justisministeren for et godt svar. Jeg oppfatter helt klart at ambisjonsnivået er presist og korrekt, spesielt når justisministeren sier at man her sikter mot en reaksjonstid på maksimalt 15 minutter. Da synes jeg at ministeren har lagt lista på det nivået man skal ha. Det betyr også at dette er i tråd med det ambisjonsnivået som Stortinget hadde i fjor vår da St.meld. nr. 44 ble behandlet. Dette betyr og forutsetter, etter mitt skjønn, en nær og god dialog mellom Justisdepartementet og Forsvarsdepartementet, noe som kanskje kan bli en utfordring, men det regner jeg med at justisministeren vil håndtere på en utmerket måte. Men spørsmålet til justisministeren blir som følger: På hvilken måte skal man forsikre seg om at man faktisk greier dette? Vil man føre statistikk på det? Vil man gå inn og se på logg i forhold til å finne ut hva slags avvik som oppstår, og hvordan man ytterligere kan forbedre tjenesten underveis?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2003-11-05:
Jeg takker på nytt for et godt og utmerket svar. Jeg tenkte jeg skulle runde av for min egen del med å spørre om noe som går på egnet helikoptermateriell, siden ministeren i sitt første svar sa at det var en av forutsetningene for å komme ned på den maksimale reaksjonstiden. Da blir spørsmålet mitt ganske enkelt: Kan justisministeren nå forsikre oss om at Stortingets ønske om framdrift i henhold til utskifting av dagens redningshelikopterflåte er der den skal være?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-11-05:
Jeg har følgende spørsmål til vår helseminister: «I Arendal er det startet et folkeopprør mot nedbygging av sykehuset i byen. Harmen er enorm blant innbyggerne i hele Aust-Agder mot planene om blant annet å svekke akuttberedskapen. Man er også svært fortørnet over at hjertesenteret risikerer å bli plassert et annet sted enn ved Arendal sykehus. Nå frykter mange for sykehusets fremtid. Vil statsråden garantere for at sykehustilbudet i Arendal ikke raseres, og at man får beholde en fullverdig akuttberedskap slik sykehuset har i dag?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-11-05:
Jeg takker statsråden så mye for svaret og er veldig glad for at han vil vurdere veldig nøye hva som skjer i Helse Sør framover. Statsråden sier i sitt svar: «Dersom det skulle bli gjort et vedtak om endringer i akuttberedskapen ved Arendal sykehus, vil jeg nøye vurdere dette vedtaket, bl.a. opp mot de retningslinjer for akuttberedskap som Stortinget har vedtatt.» Dette er ikke et helt klart svar på mitt spørsmål i forhold til det jeg ønsket. Akuttberedskapen er helt sentral for å opprettholde et fullverdig sykehustilbud. Helseministeren har uttalt i den muntlige spørretimen i dag at man skal ha «et forsvarlig akuttilbud» ved alle sykehus. Da er mitt oppfølgingsspørsmål: Er det da forsvarlig hvis man eventuelt svekker akuttberedskapen ved Sørlandet sykehus i Arendal?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-11-05:
Jeg takker nok en gang statsråden for svaret. Jeg er fortsatt litt bekymret for uklarhetene, men har forståelse for statsrådens vurdering av hvordan dette bør behandles fra hans side. Men jeg vil gjerne nok en gang få vise til at dette med akuttberedskapen også blir omtalt i et brev som statsråden har mottatt fra Aust-Agder fylkeskommune, som han sikkert har sett, der det pekes på at Arendal sykehus ikke må bli et b-sykehus. Det kan vi ikke akseptere. Det er et enstemmig fylkesting som står bak det brevet som er datert den 31. oktober. Jeg må nesten nok en gang få lov til å stille spørsmål: Ligger det i statsrådens svar at han i hvert fall primært ønsker at akuttberedskapen ved Arendal sykehus skal kunne bestå slik den er i dag?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-11-05:
Mitt spørsmål til helseministeren lyder som følger: «I revidert nasjonalbudsjett varslet Regjeringen at den ville komme tilbake i statsbudsjettet angående strukturendringene innen helseforetakene. De som hadde forventet at statsbudsjettet skulle invitere Stortinget til en bred debatt om aktuelle strukturendringer innen helseforetakene, ble skuffet. På hvilken måte vil statsråden involvere Stortinget i spørsmålene om nedlegging av fødeavdelinger og akuttberedskap?»
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-11-05:
Jeg konstaterer at statsråden ikke vil trekke Stortinget mer inn i disse spørsmålene. Det er klart at han da påtar seg et tungt ansvar med å administrere den sentraliseringa som nå skjer innenfor sjukehussektoren. Situasjonen er jo den at styrene i helseregionene nå forbereder kutt som innebærer betydelige strukturendringer. Så konstaterer jeg at helseministeren tidligere i dag har sagt at han har bedt styrelederne i helseregionene avvente endelig vedtak inntil Stortinget har fattet sine budsjettvedtak. Det må bety at helseministeren ser for seg at økte midler vil bety færre og mindre strukturendringer. Spørsmålet blir da: Hvordan henger det sammen med det helseministeren tidligere har sagt, at det ikke er økonomien som skal styre strukturen innen sjukehussektoren, det er det kun de faglige vurderingene som skal gjøre?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-11-05:
I forlengelsen av det siste statsråden sier, tilsier de beregningene vi har fått fra Finansdepartementet, at prognosen for oppsamlet effektiviseringskrav er 3 milliarder kr. Det er altså det kravet som helseministeren nå stiller til sjukehusene. Jeg kan ikke forstå annet enn at det voldsomme effektiviseringskravet må bety én av tre ting: Enten mener helseministeren at det er så mye daukjøtt rundt omkring i sjukehusene at det er mulig å kutte dette, eller så må han mene at det er greit at tjenestetilbudet blir dårligere, og at konsekvensen blir at man må legge ned akuttberedskapen på fødeavdelinger, eller så har helseministeren tapt i regjering. Mitt spørsmål til helseministeren er: Hvilken av disse tre vurderingene er det som er riktig?
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2003-11-05:
«I styremøte 6. oktober 2003 vedtok Sykehuset Innlandet omfattende endringer i oppgavefordelingen mellom sykehusa i Oppland og Hedmark. Med den «nye» strukturen vil bl.a. akuttilbudet i Lillehammer bli kraftig redusert. Pasienter fra Nord-Gudbrandsdalen som har behov for akuttmedisinsk behandling, vil bli henvist til Gjøvik eller Hamar. Det er vel kjent at kortest mulig vei til akuttsykehus kan være livreddende for pasienten. Hvordan ser statsråden på denne problematikken?»
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2003-11-05:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er enig i mye av det han nevnte: Ambulansetjenesten kan gi livreddende behandling, og den må starte med en gang. Og der er vi ved mitt neste spørsmål, som gjelder den andre siden av problemet. Når akuttmottakene legges ned eller blir mindre gode, får de en svekket beredskap. Da må en også tenke på ambulansetjenesten. Ambulansetjenesten i innlandet er nå satt under lupen, og det ville vel egentlig vært naturlig å ta omorganiseringen av den før en foretok de omfattende funksjonsendringene som det nå legges opp til. Ved ambulansetransport fra Nord-Gudbrandsdalen til Hamar tar det nå tre timer å komme til akuttmottak. Det kan være av livsviktig betydning. Nå legger statsråden opp til at det skal være gode prehospitale tjenester, og da må jeg virkelig spørre: Er det ved strukturendringer på sykehusene tatt skikkelig hensyn til den svekkede beredskapen, og hva gjøres for å dyktiggjøre ambulansepersonellet?
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2003-11-05:
Jeg takker igjen for svaret og skjønner at det ikke er så lang avstand mellom oss. Mitt siste oppfølgingsspørsmål gjelder fødeavdelingen på Gjøvik. Jeg oppfattet av svaret til Alvheim i stad at det var lovende signaler fra statsråden om denne. Det ble bl.a. nevnt at fødeavdelingen på Gjøvik har omtrent dobbelt så mange fødsler som det som er – skal vi bruke ordet – minstekrav. Det er en stor region, og det er en ung befolkning i dette området. Jeg er også kjent med at statsråden andre steder i landet har gått inn og tatt tak i vedtak hvis han mener at sentraliseringen har vært for sterk. Vi har en pressemelding fra valgkampen hvor det faktisk sies at fødetilbudet i Helse Øst skal avgjøres på et foretaksmøte. Og foretaksmøtet er jo statsråden. Så jeg vil gjerne spørre statsråden om han vil foregripe begivenhetenes gang lite grann, for dette møtet er i morgen: De signalene som jeg oppfattet at han gav til Alvheim, var de positive nok til at fødeavdelingen på Gjøvik består?
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2003-11-05:
«Styrene i helseforetakene foreslår endringer i sykehusstruktur og funksjonsfordeling som følge av krav om innsparing. Disse strukturendringene skaper mer sentraliserte sykehustilbud, og befolkningen i distriktene opplever utrygghet over å miste sine tilbud. Mener statsråden at tilstrekkelige faglige hensyn ligger til grunn for de forslag til omstrukturering av spesialisthelsetjenesten som nå foreligger?»
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2003-11-05:
Jeg takker helseministeren for svaret, og jeg skal komme litt tilbake til noe av det han snakket om, i mitt andre oppfølgingsspørsmål. Jeg har lyst til å sitere litt fra hva som står i en saksutgreiing fra et helseforetak: «For befolkningen vil vesentlige reduksjoner i dagens tilbud oppleves som negativt, med større opplevd utrygghet og tidkrevende/belastende reiser for pasienter og pårørende. En kan også anta at økte avstander og reisetider i enkelte tilfeller vil medføre økt risiko for pasienter. Med bakgrunn i dette skulle vi isolert sett ønsket å opprettholde dagens tilbud kombinert med en gradvis effektivisering av både støttetjenester og primæroppgaver.» Det skriver altså fagfolk i en utgreiing i et av helseforetakene våre. Når helseministeren nevner bl.a. kvinner og brystoperasjoner, handler det om spesialiteter. Jeg er helt enig med helseministeren i at spesialiteter kan man ikke drive med overalt i landet.(Presidenten klubber.) Spørsmålet mitt er om han forstår folks uro over at lokalsykehus og akuttberedskap rundt omkring står i fare for å bli lagt ned. (Presidenten klubber.)
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2003-11-05:
90 pst. av pasientene som blir innlagt på lokalsykehus, har helt vanlige sykdommer, som ikke trenger å behandles på et høyt medisinsk nivå. Man trenger ikke spesialister til den behandlingen. Det er greit at man innenfor hjerteoperasjoner, enkelte kreftoperasjoner og aidsbehandling f.eks. trenger spesialavdelinger for å ta seg av dette. Folks trygghet rundt omkring i vårt vidstrakte land er knyttet til at sykehuset er der, og at de aller fleste kan få hjelp for de vanligste sykdommene. Det gjelder eldre, kronikere osv. Hvis dette tilbudet forsvinner, føler folk virkelig utrygghet knyttet til dette. Helseministeren sa i den muntlige spørretimen i formiddag at disse strukturendringene ikke skulle iverksettes før statsbudsjettet var endelig vedtatt.(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2003-11-05:
Ja. Det undrer meg litt at helseministeren legger fram et budsjett for sin sektor der han i utgangspunktet egentlig ønsker mer penger enn det han selv på en måte(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2003-11-05:
Mitt spørsmål er til olje- og energiministeren: «Ifølge oppslag på NRK tekst-TV den 30. oktober 2003 må Statnett forbedre linjenettet i Nord-Norge for 4 mrd. kr på grunn av den massive vindkraftutbyggingen i nord. Statnett frykter man kan risikere betydelige feilinvesteringer på nettsiden dersom det ikke skjer en koordinering av investeringer i ny produksjon og i kraftnettet. Hva er de samlede kostnadene – kraftnett, statlige tilskudd/avgiftslettelser og anleggsinvesteringer – for å oppnå målsettingen om 3 TWh vindkraft i Norge?»
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2003-11-05:
Jeg takker statsråden for svaret. Vi har et kraftunderskudd i Norge og i Norden, spesielt når det er tørrår. En av mulighetene for å komme oss ut av det, er å bygge gasskraftverk. Det satser ikke Regjeringen på. Den ønsker å ha et fullskala gasskraftverk med CO2-håndtering, og det ligger 8–13 år fram i tid. Med andre ord: Man er nødt til å få hjelp fra utlandet. Englandskabelen er skrinlagt, kabelen til Nederland er foreløpig i det blå – koster ca. 4 milliarder kr – og Tysklandskabelen, som går mot Norden, har ikke full effekt, dvs.: sist vinter var det visst 39 pst. Samtidig opplyste Statnetts styreleder, Grete Faremo, i går på Statnett-konferansen at man skulle bruke 7 mill. kr på å styrke nettet i Norge over ti år. Inkluderer det vindkraft, eller kommer vindkraft i tillegg?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2003-11-05:
Jeg takker statsråden for svaret. I sitt første svar sa statsråden at til sammen er de totale nettkostnader ved å realisere om lag 1 000 MW i Nord-Norge stipulert til om lag 4 milliarder kr, og at opptil 650 MW kan realiseres i Nord-Norge samlet uten at det utløses store behov for nettforsterkninger i regional- og sentralnettet. Med andre ord ligger det an til at hvis man tar ut 1 000 MW, koster det 4 milliarder kr, og man får da i realiteten 350 MW mer. Synes statsråden at det er en fornuftig bruk av 4 milliarder kr?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-11-05:
Vindkraftpotensialet er stort i Nord-Norge, særlig i Finnmark. Nord-Norge har overskudd av kraft om sommeren og er i balanse i vinterperioden. Med store investeringer i ny vindkraft vil området få overskudd av kraft hele året. For å kunne utnytte vindkraftpotensialet i Nord-Norge må det derfor investeres i nettet. Størrelsen på investeringene er selvsagt avhengig av hvor mye vindkraft som realiseres, og av plasseringen av de enkelte anlegg. Flere vindkraftprosjekter i Nord-Norge er forelagt NVE i meldinger og i konsesjonssøknader. Ifølge Statnetts «Nettutviklingsplan for sentralnettet 2003–2020» må sentralnettet forsterkes for å kunne realisere store vindparker i Finnmark. Til sammen er de totale nettkostnader ved å realisere om lag 1 000 MW i Nord-Norge stipulert til om lag 4 milliarder kr. Opptil 650 MW kan imidlertid realiseres i Nord-Norge samlet uten at det utløses store behov for nettforsterkninger i regional- og sentralnettet. En utbygging av overføringskapasitet fra Nord-Norge på grunn av omfattende vindkraftutbygging vurderes av Statnett på samme måte som ved andre større kraftutbygginger. Statnett skal legge samfunnsøkonomiske kriterier til grunn for sine investeringer. NVE vil i tillegg ta hensyn til nettproblematikk i sine konsesjonsbehandlinger av nye vindkraftprosjekter. Det er søkt om og gitt konsesjon til en rekke vindkraftprosjekter i Norge. Jeg vil derfor understreke at 3 TWh vindkraft ikke nødvendigvis blir bygd i Nord-Norge. Ved annen lokalisering kan behovet for og dermed kostnadene ved nettforsterkninger være mindre. Representanten Korsberg ber om de samlede kostnadene for å oppnå målsettingen om 3 TWh vindkraft i Norge. Dette vil som sagt avhenge av hvor vindkraften lokaliseres, og det vil derfor være stor usikkerhet knyttet til å anslå de totale kostnadene. Når det gjelder statlige tilskudd, utgjør dette i dag inntil 10 pst. av investeringen og oppad begrenset til 600 000 kr pr. MW. Dette utgjør til sammen om lag 600 mill. kr for utbygging av 3 TWh vindkraft, forutsatt en driftstid på om lag 3 000 timer. Enova tildeler investeringsstøtte på bakgrunn av prosjektsøknader, og de prioriterer søknadene bl.a. etter energiutbytte pr. støttekrone. Anleggsinvesteringer i vindkraftproduksjon varierer avhengig av plassering og atkomstmulighetene til anlegget. Det beregnes om lag 8 mill. kr pr. MW installert effekt. Dette innebærer investeringer på rundt 8 milliarder kr, fortsatt basert på en driftstid på 3 000 timer. Man har i løpet av de siste årene sett en reduksjon i kostnader forbundet med vindkraftproduksjon. Det er naturlig å tro at denne trenden vil fortsette ettersom det er et sterkt økende marked for vindkraftanlegg samtidig som teknologien forbedres.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-11-05:
Som jeg sa i mitt første svar, er vindkraft å betrakte som all annen energiproduksjon, også når det gjelder nettutbygging. Der hvor behovet er til stede for å forsterke nettet, har Statnett ansvaret for å gjennomføre de nødvendige nettforsterkningene. Etter min vurdering har også Statnett den nødvendige kapitalbase for å gjøre dette. Det er Statnett som har det overordnede ansvaret for å foreta de vurderingene. De vil til enhver tid selvfølgelig følge med i hvor den enkelte energiproduksjonen er, enten det gjelder vannkraft, vindkraft eller en annen form for kraft som skal overføres gjennom sentralnettet. Basert på disse planene vil Statnett foreta sine investeringer. De tall som representanten Korsberg refererer til, vil da – etter det jeg forstår – referere seg til de totale planene for nettforsterkninger, uavhengig av hva som er energikilden.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-11-05:
Jeg vil understreke at hvis en skulle realisere 1 000 MW annen energi, f.eks. vannkraft, som jeg forstår at representanten Korsberg er vel så interessert i, ville det utløst de samme kostnadene. Jeg vil også vise til at når det gjelder investeringer i nettkostnader, vil det være en trappetrinnskurve. En vil komme til et punkt hvor kapasiteten i det eksisterende nettet vil være for liten. Det vil da være en terskel hvor en er nødt til å investere betydelig i nye nettkostnader. Det vil kunne gi et rom for økt utbygging inntil neste trinn må tas. Slik vil det være. Dette er en problemstilling som ikke er knyttet spesifikt til vindkraft, men som gjelder all energiproduksjon, enten det er vindkraft, vannkraft eller en annen form for energi som skal overføres gjennom sentralnettet.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-05:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål: «Erfaringen med fritt skolevalg i Oslo viser at inntaksordningen har ført til sterk segregering mellom elevene i den videregående skolen. Innvandrerungdom fra hele Oslo samler seg på skoler i Groruddalen, mens etnisk norske ungdommer reiser motsatt vei. På allmennlinja ved Hellerud vgs. har 80 pst. av 1. klassingene minoritetsbakgrunn, og skolen sliter med læringsmiljø, språkutvikling og fallende karakternivå. Hvordan mener statsråden ordningen virker på Stortingets mål om kvalitetsheving i skolen og økt integrering?»
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-05:
Jeg takker for svaret. Som statsråden sier, er det skoleeiers ansvar. Men også statsråden har et overordnet ansvar for utdanningen i Norge og den utviklingen som skjer i Oslo. Erfaringene med fritt skolevalg i Oslo er klare. Fritt skolevalg er på mange måter en bløff. Det er fritt skolevalg bare for noen få, bare for de elevene som har flaks, for de elevene som mestrer den normen som skolen har satt, for dem med foreldre som har stor sosial kapital og høy utdannelse, og som har en god kulturell kapital. Taperne i dette systemet er de fremmedspråklige elevene. Vi er forpliktet til å gjøre noe med dette. Den utviklingen man ser i Oslo-skolen, går på mange måter mot Læreplanens mål, mot opplæringsloven, mot den politiske satsingen vi har i forhold til å styrke norskopplæringen og integrasjonen i samfunnet. Jeg vil komme med en utfordring til statsråden: Vil statsråden komme tilbake til Stortinget med en mer rettferdig modell med alternative inntaksregler, eventuelt en kvotering?
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-05:
Jeg er enig i at det ikke er noen god løsning å bruke uttrykk som «gettoskole», og at stempling av skoler heller ikke er en måte å løse problemet på. Det jeg prøver å få fram, er ikke det at det finnes A- og B-skoler i Oslo. Det som jeg ønsker å få fram, er at norskopplæringen er grunnleggende og viktig i den norske skolen. Det en opplever ved dette systemet som er kommet fram i Oslo nå, med en opphopning av minoritetsspråklige elever på enkelte skoler, forringer på mange måter norskopplæringen. Man kan f.eks. billedliggjøre dette ved å sammenligne med en sveitserost: Man kan få flere og flere hull hvis man svekker norskopplæringen. Da vil man også svekke de kunnskapsbærende begrepene i annen læring, og i neste omgang vil man igjen skape tapere på lang sikt. Mitt spørsmål er på nytt til statsråden: Hva slags grep vil statsråden ta for å forhindre denne utviklingen?
Kristin Clemet (Høyre), 2003-11-05:
Nei, jeg kommer til å overlate til skoleeier, nemlig fylker i dette tilfellet og kommuner når det gjelder grunnskoler, å bestemme inntaksreglene, slik vi har hatt det, og som er godt i samsvar med det alle partier mente i valgkampen når det gjelder lokaldemokratiet. Jeg synes det her fremsettes ganske mange sterke ord og påstander om årsakssammenhenger som jeg tror det blir vanskelig å sannsynliggjøre. Det høres ut som om representanten Jensen har hentet inn informasjon fra et program på TV 2 som het «Ghettoskolen», et uttrykk jeg tar avstand fra. I det programmet snakket man på den ene side om hvite og flinke elever og på den annen side om mørke og svake elever. Styrken ved det programmet var at det pekte på en utfordring, en problemstilling. Det er ikke i seg selv et problem at en stor andel mennesker med innvandrerbakgrunn går på én skole. Det som kan være et problem, er hvis dette fører til et veldig ensidig miljø eller store språkproblemer. Men den store svakheten ved det programmet var at man tok for gitt at det var inntaksordningen som var årsak til dette. Det tror jeg ikke kan belegges. Naboskolen, som er en grunnskole, har også en meget høy innvandrerandel, eller andel minoritetsspråklige elever, som en følge av bostedssegregeringen. Dette har vært diskutert i USA siden 1960-tallet, da man diskuterte «busing». Nå hører jeg at representanten Jensen tar opp et lignende forslag, nemlig kvoter. Jeg tror det vil vekke meget sterke reaksjoner dersom vi begynner å kvotere inn elever på bakgrunn av etnisitet og minoritetsspråklig bakgrunn. Det tror jeg vil vekke sterke reaksjoner. Så svakheter ved ett system er nødt til å veies mot svakheter ved et annet system.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-11-05:
Jeg er uenig i at ikke representanten her har hevdet at det er A- og B-skoler. Hele spørsmålet og begrunnelsen for spørsmål 1 og spørsmål 2 legger jo på mange måter opp til det og legger opp til en slags forestilling om at alle minoritetselever også snakker dårlig norsk. Men halvparten av minoritetselevene i Oslo har ikke noen spesiell norskopplæring, rett og slett fordi de snakker norsk like godt som «norskingene». Men hvis man skal gjøre noe med språkopplæringen – og det er jeg enig i er svært viktig – tror jeg vi må sette inn tiltak langt tidligere enn i videregående opplæring. Da er det snakk om å sette inn tiltak særlig i grunnskolen, men kanskje også tiltak forut for at man begynner på skolen, slik at startpunktet er like godt for alle. Det kommer vi til å ta flere initiativ til å gjøre i forbindelse med at vi om bare noen dager, faktisk, kommer til å legge frem en helhetlig strategi, en plan, med flere tiltak for å forbedre den minoritetsspråklige situasjonen i skolen. Jeg må legge til at de er helt ordinære elever, for den flerkulturelle skolen er den ordinære skolen i Norge. Allikevel vet vi at det er noen som sliter med spesielle problemer, og dem har vi et ansvar for å ta vare på. Men det må løses et helt annet sted og lenge før man kommer til inntakssystemet i videregående opplæring, som har relativt lite med dette å gjøre, etter min vurdering.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-11-05:
La meg først si at representanten Sortevik sikkert har lagt merke til at vi allerede har gjort mye, også i fellesskap, som ikke står i Sem-erklæringen, så det er jo ikke uten videre et bevis på at det ikke er viktig det som ikke står der. Men foreldre har en viktig rolle i barnas utvikling og læring. Jeg har lagt vekt på å lytte til foreldrenes erfaringer med samarbeidet med skolen. 4. februar 2003 inviterte jeg til et fagseminar om brukermedvirkning i skolen. Målet for seminaret var å få frem kunnskapsstatus og ideer på området. Et bredt spekter av aktører var invitert som deltakere, og foreldrene var representert både som innledere og deltakere. Blant innlederne kan nevnes representanter for foreldrenettverket og Foreldreutvalget for grunnskolen. Foreldrenettverket, som jeg nå nevnte, er et dialogforum for drøfting av aktuelle spørsmål og en lyttepost for departementets politiske ledelse. Jeg har tatt initiativ til dannelsen av dette bredt sammensatte nettverket, som hadde sitt første møte 9. oktober 2002. Foreldreutvalget for grunnskolen har i inneværende år fått tildelt midler til utvikling av «Elektronisk foreldreNETTverk», som er et nettbasert informasjonstilbud og en arena for drøftinger og erfaringsutveksling. FUG har også fått midler til et treårig prosjekt som søker å utnytte den ressursen minoritetsspråklige foreldre representerer. Dette prosjektet har som hovedmål at foreldre med minoritetsbakgrunn skal få økt trygghet i forhold til barn i norsk grunnskole. Prosjektene er foreslått videreført i 2004. Rogalandsforskning har evaluert FUG og levert sin rapport «Saman for skulen» 15. juni i år. Jeg skal drøfte rapporten i møte med FUG 7. november, altså i nær fremtid. Samarbeid mellom hjem og skole i videregående opplæring har blitt undersøkt av NOVA. Resultatene i rapporten ble offentliggjort på Læringssenterets forskningskonferanse 13. oktober i år. To av prosjektene i evalueringen av Reform 97 har forholdet mellom hjem og skole som hovedsak. Kvalitetsutvalgets utredning drøfter samarbeidet hjem–skole i et eget kapittel. I forbindelse med høringen har jeg hatt egne møter med brukerne, herunder møte med foreldre. Foreldrene har bidratt med nyttige og interessante synspunkter. Resultatene av alt dette, undersøkelsene og høringene og alle de dialogene vi har hatt, vil danne grunnlag for arbeidet med stortingsmeldingen som skal legges frem til våren, der dette vil bli et tema.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-11-05:
Vi skal behandle dette i den stortingsmeldingen, og da tror jeg det er to temaer vi må gå inn på. Det ene er de formelle medvirkningsmulighetene og reglene for foreldremedvirkning i skolen, og det andre er den reelle medvirkningen. Ganske mange forskere påpeker jo at det formelle har veldig liten betydning hvis ikke det reelt sett er godt. Vi kommer nok også da til å drøfte spørsmålene litt pro et contra. Det er nok helt riktig at de aller fleste peker på at positiv foreldremedvirkning faktisk er positivt for læringsmiljøet og læringsutbyttet. Men det er nok også dem som peker på visse farer i den andre retningen, nemlig: Kan det være risiko for at dette reduserer mulighetene for sosial mobilitet, at det bidrar til å opprettholde forskjeller i skolen? Og er dette etter hvert også blitt byrdefullt for enkelte foreldre i visse sammenhenger? Jeg refererer bl.a. til diskusjonen om lekser og leksehjelp. Vi kommer til å drøfte disse spørsmålene og ta med oss alle utredninger inn i meldingen. Jeg synes det er et tema som er veldig interessant, og som fortjener å bli belyst kanskje noe bredere enn vi har vært vant til å gjøre til nå i Norge.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-11-05:
Jeg kjenner ikke spesielt til den søknaden, men generelt har den nåværende politiske ledelse og Regjeringen gitt beskjed om at vi ønsker å ha en liberal holdning til forsøksvirksomhet for så vidt som det er innenfor det regelverket som eksisterer, og det er stor lokal oppslutning om det forsøket man søker. Da har vi også delegert adgangen til å innvilge slike forsøk. Jeg kan ikke svare endelig på hva Regjeringen vil gjøre når det gjelder dette temaet rent formelt. Det eneste jeg kan si, er at representanten Sortevik reiser svært interessante og ganske vanskelige spørsmål om balansen mellom medinnflytelse og påvirkningsmuligheter og ansvar, som jo er veldig viktige forutsetninger for at slik innflytelse skal fungere. Det andre som er veldig viktig å studere nærmere, er det som jeg vet at både representanten Sortevik og jeg fikk høre nærmere om i går, nemlig hvorvidt foreldre som er engasjert, er det på alle barns vegne eller bare på noen barns vegne. Det er også ganske avgjørende for om det skal være vellykket. Jeg håper jeg kan legge til rette for en god og bred drøftelse i Stortinget, men dessverre ikke før til våren.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-11-05:
I læreplanverket for grunnskolen, L97, som ble fastsatt i september 1996, blir det fastslått at IKT skal brukes i opplæringen. L97 inneholdt følgende reservasjon: «Intensjonane i planverket når det gjeld informasjonsteknologi(IT) må likevel gjennomførast gradvis og tilpassast det som er økonomisk mogleg for kommunane.» (IT) I rundskriv fra departementet sommeren 2002 ble reservasjonen opphevet, og det ble bl.a. bestemt at IKT skal tas i bruk i undervisning i grunnskolen i henhold til målene i læreplaner fra og med skoleåret 2002/2003, og at IKT skal tas i bruk ved sentralgitte/lokalgitte prøver fra og med våren 2004. Kommunene fikk melding om dette i kommuneproposisjonen for 2002. I høringen vedrørende reservasjonen var det bred enighet om behovet for å oppheve reservasjonen. I perioden 2002–2003 har staten satset betydelige beløp på etter- og videreutdanning av lærere i bruk av IKT. På dette grunnlaget mener jeg at kommunene har hatt gode muligheter for å forberede bruk av IKT i opplæringen og ved avgangsprøven våren 2004. Skoler som kommer opp til skriftlig avgangsprøve i matematikk våren 2004, må legge til rette for at elevene skal få anledning til å løse deler av prøven med datamaskin som hjelpemiddel. En har valgt faget matematikk dette første året, fordi matematikkprøven kan legges opp med en rullerende ordning der hver elev får tilgang til datamaskin i ca. 45 minutter. En slik ordning kan forsvares på bakgrunn av følgende: 1. I målsettingen for matematikkplanen i L97 sies det klart fra om at elevene skal ha kunnskap om bruk av IT-hjelpemidler og etter hvert kunne vurdere hvilke hjelpemidler som er egnet i den enkelte situasjon. Elevene skal kunne nytte databaser, regneark og andre dataprogrammer, og de skal ha kunnskap om bruk av datamaskin i arbeidet med grafer og funksjoner. Avgangsprøvene må legges opp slik at de er i tråd med målsettingen i læreplanen.2. Den ordinære skriftlige avgangsprøven i matematikk har i en treårsperiode vært tilrettelagt for bruk av IKT ved løsning av noen oppgaver slik av elever som er vant til å bruke dette hjelpemidlet i undervisningen, også skal kunne bruke IKT ved avgangsprøven.3. Alle skoler har fått tilsendt tre sett øvingsoppgaver. De har også fått tilgang til en enkel innføring i bruk av regneark. Gjennom generelle retningslinjer er skolene også informert om hva som kreves av elevene ved avgangsprøven i 2004, og de har fått eksempler på hvordan matematikkprøven kan organiseres avhengig av tilgang til maskiner.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-11-05:
Etter min oppfatning har kommunene hatt svært lang tid på å forberede det som faktisk er forutsatt i L97 når det gjelder informasjons- og kommunikasjonsteknologi. Jeg synes også at vi etter en lang tid med en reservasjonsmulighet gikk veldig varsomt og skånsomt frem når vi ville oppheve reservasjonen – bl.a. ved at dette er tydelig varslet i tide, og ved at det har vært en bred høring, som det så vidt jeg kan erindre, ikke kom noen særlige reaksjoner på, snarere var det bred enighet. I den samme perioden har det vært en bred satsing på IKT i norsk skole, det gjelder dels utstyr, dels tilknytning til Internett og bredbåndstilknytning og til dels kompetanseoppbygging for lærere. De undersøkelsene vi har gjort når det gjelder kompetansen hos lærere, viser at lærere har bedre kompetanse enn det som har vært myten, at det står bedre til i norsk skole enn mange har trodd når det gjelder kompetansen hos lærere. Jeg er ikke kjent med om det er noen spesiell undersøkelse når det gjelder mattelærere, men jeg vil i hvert fall ta med meg spørsmålet tilbake og undersøke om vi vet noe om det, og om det eventuelt er nyttig å skaffe seg mer kunnskap om det.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-11-05:
I forhold til andre land står det svært bra til når det gjelder IKT-utstyr i norsk skole. Undersøkelser gjort av Norsk Gallup i 2002 viser at det er 8,4 elever pr. PC på ungdomstrinnet og 8,2 elever pr. PC på kombinerte skoler. Det er sannsynligvis i den absolutte verdenstoppen, og jeg vil anta at det tallet er bedre i dag enn det var i 2002, bl.a. som en følge av at denne reservasjonen er opphevet. Det er også mitt inntrykk etter mange besøk i norsk skole at mangel på datamaskiner og PC-er ikke er noe stort problem. Men kravene i skolen og ønskene i skolen om godt og moderne utstyr er naturligvis akkurat de samme som ellers i samfunnet. Jeg merker derfor en tendens til at de som nå har stasjonære PC-er, gjerne vil ha bærbare PC-er osv. Det er helt naturlig med den raske teknologiske utviklingen vi har. Det er også noen titusen lærere som har gjennomgått opplæring i den senere tid. Hvis det er mulig å undersøke hva som har skjedd på utstyrssiden og kompetansesiden den absolutte senere tid, skal jeg gjøre det, men jeg kan ikke svare her og nå på om det vil være mulig.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-11-05:
Mitt spørsmål til utdannings- og forskningsministeren er følgende: «I Sem-erklæringen er utdanning tydelig omtalt med mange fremviste mål for skolepolitikken. Men det finnes ikke et ord om foreldre. Ordet «forelder» forekommer faktisk ikke i Sem-erklæringens kapittel 7 om utdanning og forskning. Hva gjør statsråden for å styrke foreldrenes medvirkning, innflytelse og beslutningsmyndighet i skolen?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-11-05:
Jeg takker for svaret, og jeg er glad for at statsråden blant flere henvisninger også viser til undersøkelsen fra NOVA, som er ganske fersk, og som spesifikt tar for seg foreldrenes medvirkning, innflytelse og beslutningsmyndighet i videregående skole, for der er den formelt ganske fraværende. I undersøkelsen er 1 700 elever og 900 foreldre spurt. Jeg kan nevne at av klassestyrerne er det 17 pst. som ikke har holdt foreldremøter, og 40 pst. som ikke har holdt konferansetimer. Hva vil statsråden gjøre for å følge opp denne fremlagte rapporten, som har klare konklusjoner og klare påvisninger, bortsett fra å komme med det etter hvert påregnelige svaret, at vi venter på Kvalitetsutvalgets rapport og dens behandling i Stortinget.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-11-05:
Det er nok riktig som statsråden sier, at man må skille mellom det formelle og det reelle. Men likevel er det etter min oppfatning utvilsomt slik at det formelle grunnlaget – og nå går jeg tilbake til grunnskolen – for foreldrenes medvirkning, innflytelse og påvirkningsmulighet må skjerpes i betydelig grad. I grunnskolen er denne medvirkningen det jeg vil kalle basert på elskverdighet, ufarlighet og uforpliktende uttalenivå. Derfor er spørsmålet mitt: Hva vil statsråden gjøre for å bringe foreldre nærmere styring, inn i en styrefunksjon, og vil statsråden stille seg positiv til søknader om forsøk med foreldrestyrte skoler? Jeg kjenner til at det er sendt en slik søknad fra bl.a. Os kommune i Hordaland.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2003-11-05:
«Avgangselever i grunnskolen som skal opp til eksamen i matematikk til våren, skal avlegge deler av eksamenen på PC. Læringssenteret skriver i brev til skoleeierne at det fortsatt rapporteres om stor mangel på utstyr og kompetanse blant lærere. En forutsetning for å ta i bruk IKT ved avgangsprøvene, må være at elevene har fått nødvendig opplæring. Hva vil statsråden gjøre for å sikre den enkelte elev en forsvarlig eksamen?»
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2003-11-05:
Jeg takker statsråden for svaret, men dessverre er jeg ikke helt beroliget – egentlig er jeg svært skeptisk til at dette kan gjennomføres på en god nok måte. Jeg får mange tilbakemeldinger om skolens praktiske hverdag. Blant annet sier en rektor i Holmestrand til Tønsbergs Blad at tiden ikke er moden. En lærer ved en annen skole i Vestfold sier at de ikke har fått en opplæring som er relevant for eksamensforberedelsene. Jeg vet om mange lærere som ikke har fått noe igjen for IKT-kursene som har vært tilbudt. Flere har hoppet av underveis fordi det ikke var relevant nok. Da nytter det lite at høyskolene skryter av at mange er på kurs og deltar, og at staten bevilger masse penger. I Forskningsrådets rapport står det om evalueringen av Reform 97 at en omfattende skolering er avgjørende for utviklingen av både innhold og arbeidsmåter i skolen, og at etterutdanningen ikke bare har vært vellykket. Vil statsråden ta initiativ til å undersøke den kompetansen som mattelærerne har i IKT, og se til at IKT-kursene blir kvalitetssikret og evaluert?
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2003-11-05:
Ja, det er klart at veldig mye er bra i norsk skole, og ikke minst er det mange dyktige lærere. Men det er skolens praktiske hverdag som ofte er annerledes enn det som er beskrevet på papiret, og ikke minst til eksamen må tingene fungere i praksis, ikke bare i teorien. Det er f.eks. store skoler – 130 elever, fem klasser – som fordeles på et datarom med 15 maskiner, og et annet sted med sju–åtte maskiner, og der det er to skrivere. Det gjelder også lisenser, nettverk osv., som skal klargjøres. Det er viktig at elevene her er i fokus og får ro ved en eksamen, og dette må sikres. Da er det ikke nok å peke på budsjetter og rundskriv, man må se til at dette når fram i selve skolestua. Det er nå om å gjøre å være føre var. Rundskrivet fra Læringssenteret, som jeg viser til i mitt spørsmål, var datert 12. februar 2003. Der rapporteres det om mangel på utstyr og kompetanse. Hva kan statsråden nå gjøre for å forsikre seg om at tilstanden er bedret etter dette? For det står at nødvendig opplæring skal være en forutsetning for å ta i bruk IKT ved avgangsprøver.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-11-05:
Jeg har et spørsmål til fiskeriministeren: «Det foreligger etter sigende nå estimater for hva det vil koste for sivile å overta driften av Forsvarets kystradarstasjoner i Sør-Norge, som er foreslått nedlagt. Disse stasjonene vil kunne være svært viktige i overvåkingen av norsk territorialfarvann og dermed viktige redskaper for kontrollen med fiskeressursene. Vil statsråden nå ta initiativ til at sivile overtar Forsvarets kystradarstasjoner når disse etter planen legges ned?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-11-05:
Jeg kunne ha holdt et langt foredrag om dette. På den tid da vi var fattige, bygde vi fyr, og vi bygde moloer. Vi har fortøyningspåler. I dag har vi ikke råd til å vedlikeholde dem engang. Vi hadde bemannede fyr, som tok seg av både ressursene og forurensningen. Jeg takker statsråden for svaret, at Fiskeridepartementet ikke skal overta Forsvarets radarer i sør. Jeg registrerer det. Jeg synes det er beklagelig, for det var en utmerket måte å overvåke kysten på, både ressursmessig og forurensningsmessig, da vi hadde radaren, og vi hadde bemannede fyr. Er det virkelig slik å forstå at Fiskeridepartementet ikke tar dette alvorlig?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-11-05:
Fiskeriministeren vet utmerket godt at man ikke får ett eneste bevis fra Forsvaret når det gjelder radarer. Saken er jo at Fiskeridepartementet må overta radarene for å få radarbildet. De får ikke noe fra Forsvaret. Som jeg har pekt på tidligere, er det forskjellige departementer som har med overvåkingen av kysten å gjøre. Ved å overta radarer som eksisterer til sivilt formål, kunne vi begrense de store summene som Forsvaret i dag må ha til reservedeler til radarene. Men jeg registrerer at Fiskeridepartementet ikke er interessert i å få det radarbildet som Forsvaret i dag har. Da må jeg stille spørsmålet: Er Fiskeridepartementet virkelig klar over det radarbildet som Forsvaret i realiteten kunne bidra med?
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-11-05:
Det er besluttet at alle Forsvarets kystradarstasjoner skal legges ned i Sør-Norge. Disse stasjonene klargjøres nå for framtidig avhending. Selve radarene er imidlertid i en slik forfatning at det kun vil være kystradarstasjonenes lokalitet som er interessant ved en eventuell overføring til andre brukere enn Forsvaret. Kystradarstasjonene har ikke vært av spesiell interesse for fiskeriforvaltningen når det gjelder kontroll med ressursuttaket, og den framtidige bruken av disse lokalitetene er heller ikke tema for meg som fiskeriminister. Når det er sagt, er jeg glad for at representanten Bastesen – og jeg er ikke overrasket – fortsatt er opptatt av en god ressurskontroll. Vi er begge opptatt av den gode ressurskontrollen som et viktig element i en god ressursforvaltning. Vi har – det vil jeg gjerne understreke – et godt kontrollregime basert på inspeksjon av både det som skjer på havet, og det som skjer på land. Vi har Kystvakten, som har kontroll med fartøyenes aktivitet, og vi har Fiskeridirektoratets overvåkingstjeneste, som har ansvaret for åpning og stenging av felt i Barentshavet ut fra graden av innblanding av ungfisk på fiskefeltene. Videre har vi landingskontroll, og vi har også kontroll basert på satellittsporing av fartøy over 24 m. Det siste er et svært viktig element i en god ressurskontroll. Det er også etablert et nasjonalt samarbeid mellom relevante departementer og direktorat. Representanten Bastesen har ved mange anledninger pekt på hvor mange departementer som er involvert når det gjelder kystforvaltning og aktivitet som foregår langsmed kysten. Kontrollelementet er også, som representanten Bastesen vet bedre enn de fleste, en viktig del i det internasjonale samarbeidet vi har. Men kystradarstasjonene som det her er snakk om, har ikke vært brukt og vurderes som ikke relevante i en slik ressurskontrollsammenheng. Det er ikke noe mer å hente ved å bruke dem. Mitt svar er derfor at avhending av kystradarstasjonene ikke vil influere på dagens ressurskontroll. Etter mitt skjønn har vi en god kontroll uavhengig av det.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-11-05:
Jo, dette med ressurskontrollen tar vi på alvor, og derfor understreket jeg viktige element i det arbeidet som vi kontinuerlig gjør. Disse radarene har ikke inngått som en del av ressurskontrollen. Og ut fra faglige vurderinger anser man dem heller ikke for å være tjenlige for å forbedre ressurskontrollen. Men det er jo ikke slik at ikke Forsvarets radarer generelt er et viktig element i vår aktivitet. Jeg viser f.eks. til den økte beredskap vi nå har på sikkerheten langsmed kysten, med økt oljetrafikk, hvor etableringen av en trafikksentral på Finnmarkskysten bygger på at vi skal ta i bruk informasjon som Forsvarets radarer har. Det er et tett og godt samarbeid mellom Forsvaret og fiskerimyndighetene når det gjelder beredskap og andre kontrollaktiviteter. Så for all del, Forsvarets installasjoner brukes når de er tjenlige. Det er de ikke i denne sammenheng.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-11-05:
Jeg understreker at disse aktuelle kystradarstasjonene i Sør-Norge ikke har vært benyttet, og at man ikke har sett nødvendigheten av at de skal inngå i den overvåking og kontroll vi har. Derfor er det heller ikke nå aktuelt å overta og gjøre bruk av dem. Det vil ikke forbedre ressurskontrollen. Men det er jo helt feil å påstå at ikke Forsvaret bidrar med informasjon. Jeg minner om, som jeg også sa i mitt første innlegg, at en betydelig del av vår kontrollaktivitet er knyttet til Kystvakten. Det er et tett og godt samarbeid mellom Forsvaret og fiskerimyndighetene. Jeg synes nesten det er skuffende å høre at representanten Bastesen nedgraderer, nedvurderer Forsvarets innsats i denne sammenheng. Kystvakten og Forsvaret er viktige aktører, og de er ivrige bidragsytere. Det har de vist, ikke minst når vi nå bygger opp beredskapen.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-11-05:
Jeg er kjent med at det er framkommet påstander i media om at det skal forekomme at bl.a. fritidsfartøyer som ikke oppfyller gjeldende krav til konstruksjon for fiske- og fangstfartøy, er innført i merkeregisteret. Dette er så langt jeg kjenner til, basert på innspill fra en båtprodusent, og jeg antar at dette også ligger til grunn for representantens spørsmål. For å kunne drive ervervsmessig fiske eller fangst er fartøyeier avhengig av først å få ervervstillatelse for fartøyet, og deretter registrere det i merkeregisteret. For å få ervervstillatelse og derved kunne oppnå registrering i merkeregisteret må fartøyet i henhold til deltakerloven § 8 være utrustet for eller egnet til å drive fiske eller fangst. Av forarbeidet til deltakerloven § 8 fremgår det at da loven ble vedtatt i 1999, var det ikke meningen å innføre et generelt krav i tillegg til de som følger av regler gitt for å ivareta sikkerhetsmessige hensyn. Det avgjørende for fiskeriforvaltningen er således at fartøyet er egnet til å drive fiske og til å behandle fangst på en tilfredsstillende måte, eller at det kan innredes eller utrustes på en slik måte. Når vilkåret for å komme inn i merkeregisteret er fartøyets egnethet til å drive fiske, kan det følgelig ikke utelukkes, slik det blir spurt om, at det er blitt registrert fartøy som av en eller annen grunn ikke tilfredsstiller annet regelverk som håndheves av andre sektormyndigheter. Jeg kan opplyse om at det er en dialog mellom Fiskeridirektoratet og Sjøfartsdirektoratet med hensyn til håndhevingen av eksisterende regelverk og vurdering av et eventuelt behov for tilføyelser og/eller endringer i dette regelverket, slik som også representanten etterspør. Mitt utgangspunkt er imidlertid at det bør være klare linjer mellom fiskerimyndighetene og sjøfartsmyndighetene, fordi personell fra fiskerimyndighetene ikke bør utøve en kontroll som de ikke har faglige forutsetninger for. Hvis de respektive fagorganene ser behov for klargjøring av fiskeriregelverket og slike klargjøringer kan fremme sikkerhetsmessige hensyn, vil dette bli fulgt opp i etterkant av den dialogen vi har. Når det gjelder denne konkrete henvendelsen, vil jeg imidlertid understreke at vi nå går inn og undersøker saken svært nøye, ikke minst fordi det fra andre konkurrerende båtprodusenter blir hevdet at det ikke er grunnlag for slike påstander. Vi tar det på alvor, og mitt svar til representanten går på at dette vil vi til bunns i.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-11-05:
Jeg konkluderer med at vi er enige både om tempoet og om målsettingen. Jeg vil understreke at en viktig forutsetning for å rekruttere folk til fiskerinæringen er at vi har trygge og sikre arbeidsplasser på havet. Det går både på den beredskapen vi som myndigheter har ansvar for å holde, og det går på at vi har et regelverk som er entydig også i forhold til å trygge arbeidsplassene. Men dette fritar jo aldri fiskerne for det selvstendige ansvaret de har for å holde båt og utstyr i god stand med hensyn til det fisket de skal utføre, de klimatiske forhold og andre forhold. Uavhengig av når vi får en avklaring på disse tingene, vil det til sjuende og sist være viktig at fiskerne selv ser at de ikke går på havet med en båt som ikke er fullverdig.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-11-05:
Jeg har bare lyst til å legge til at vi allerede har ute på høring en del problemstillinger knyttet til bl.a. turistfiske og fritidsfiske. Det er klart at det representanten her berører, dreier seg også om kvaliteten på alle de fartøyene som er ute og fisker. Hvis fritidsfiskere skulle ha mindre krav til seg enn yrkesfiskerne som skal leve av det, begår vi en urett mot yrkesfiskerne. Jeg er helt enig i at likhetsprinsippet er et av de aspektene som må tas med når vi nå gjennomgår dette.