trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-11-06:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg nok ikke er fornøyd med. Det er knallhard konkurranse innenfor reiselivsbransjen, og aktørene må være mer sikre enn de er i dag på at det er reell konkurranse, og at det er de beste som overlever. Da må Fremskrittspartiet nå vurdere å fremme et Dokument nr. 8-forslag i Stortinget om å endre reisegarantiforskriften. Det er faktisk slik at alle aktørene må sende inn informasjon om alt, fra budsjetter, forventet produksjon, forventet resultat, prosjekter de har på gang, nye innsatsområder osv. innenfor reiselivsbransjen. Dette kommer vitterlig styret i hende. Selv om ikke styret, men forretningsfører, tar for seg det meste av arbeidet, får man altså i styret tilgang til denne forretningsfølsomme informasjonen. Mener ikke statsråden, til tross for at styremedlemmene har taushetsplikt, at man bevisst eller ubevisst i altfor stor grad har mulighet til å foreta forretningsmessige disponeringer som kan bety en konkurransefordel for eget selskap?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-11-06:
Jeg takker statsråden for svaret på tilleggsspørsmålet. Det har altså kommet kritiske stemmer fra reiselivsbransjen, som ikke er fornøyd med dagens situasjon. Barne- og familieministeren har tidligere uttalt, i hvert fall til mediene, at det er grunnlag for å se på dette. Det er jo måter å gjøre dette på, f.eks. ved å utelate informasjon eller anonymisere informasjon som gis til styrets medlemmer. Mener statsråden det kan være en vei å gå videre at man på en eller annen måte anonymiserer informasjonen, slik at man ikke kan mistenkes for å foreta egne forretningsmessige disposisjoner i en slik sak?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2002-11-06:
Jeg vil fremsette et forslag om å forby krenkende og skadelige sex- og kontaktannonser via tekst-TV.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2002-11-06:
Det norske folk sitter og ser på at vi har den muntlige spørretimen i Stortinget. Hva har kommunalministeren å si til det norske folk og til dem som driver hjemmehjelpsordning, når de har fått beskjed om å kutte i hjemmehjelpen på grunn av kommuneøkonomien? De har fått beskjed fra sin kommune at de må kutte så og så mye. Er det meningen at folk skal drukne i sin egen skitt, og at hjemmehjelpen ikke skal få vaske og utføre de tjenestene som er nødvendig på grunn av at de får avskåret tilskuddene til kommunene fra Kommunaldepartementet? Nå vet vi at kommunene er pålagt oppgaver fra staten, og vi vet at staten forhandler om lønnsavtaler – kommunene må betale – men det følger ikke penger med. Hva vil kommunalministeren si til hjemmehjelpen som må kutte i vaskingen hos dem som er ute i distriktet?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2002-11-06:
Jeg har følgende spørsmål til statsministeren som besvares av utenriksministeren: «Norge står overfor store utfordringer i nordområdene. I den siste tiden er det meldt om at USA og Russland har inngått en oljeavtale som medfører oljetransport langs norskekysten, og det er tidligere meldt om at Russland skal importere atomavfall. Dette fordrer at vi har et godt beredskapsapparat, og som et preventivt tiltak må vi utvide territorialgrensa. Hvordan står arbeidet med å flytte territorialgrensa ut til 12 nautiske mil, og når kan vi vente at Regjeringen fremmer forslag om en slikt utvidelse?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2002-11-06:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er betryggende at arbeidet er i gang. Vi har jo fått melding om at territorialgrensen skulle utvides til 12 nautiske mil. Det er et faktum som vi ikke kan stikke under stol at økt oljetransport langs norskekysten og sørover vil gi fare for forurensning. Da hjelper det lite at miljøvernministeren vedtar verneplaner, at område etter område skal vernes. Hvis en oljetanker på 200 000–300 000 tonn forliser utenfor norskekysten eller utenfor skjærgården, vil det føre til at vi får en asfaltert kyst, med myk asfalt. Så det er på høg tid at dette gis prioritet, og at vi får seilingsleder for tankbåtene som ferdes utenfor kysten. Men vi må også sørge for at vi innaskjærs har taubåter som kan rykke ut i påkommende tilfeller.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-06:
Jeg ønsker å stille et spørsmål til næringsminister Ansgar Gabrielsen. Norsk industri sliter voldsomt for tida. Særnorske forhold er en viktig årsak til de problemene som vi er inne i. En rekke lokalsamfunn og enkeltpersoner er usikre på hva framtida vil bringe for deres arbeidsplasser og deres lokalsamfunn. Vi ser også at arbeidsledigheten er på vei opp i en rekke områder i landet. Mange av oss frykter at dette vil bli et stort problem, både utover høsten og ikke minst når vinteren kommer for fullt. Har næringsministeren noen strategi for hvordan man skal få stanset denne nedbyggingen av norsk industri?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-06:
Jeg er klar over at man har en del veivalg i statsbudsjettet, men er det noen særskilt industristrategi som næringsministeren har på gang? Har man en plan for hvordan man skal sikre og utvikle nye industriarbeidsplasser i Norge? Og hvis man har en plan, vil Stortinget få ta del i drøfting av denne planen som næringsministeren og Regjeringa eventuelt måtte ha?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-11-06:
Representanten Ryan beskriver en virkelighet som gjelder mange lokalsamfunn i dag, ved at det har vært bedriftsnedleggelser, og at en del bedrifter kan stå i fare for å bli nedlagt – med derav følgende økt arbeidsledighet hvis man ikke greier å skaffe nye arbeidsplasser som erstatning for de som forsvinner. Så sier representanten Ryan at særnorske forhold gjør seg gjeldende. Det er vel riktig at det er en del særnorske forhold som gjør seg gjeldende, men det er definitivt også en del av en internasjonal virkelighet, med en tilbakegang i verdensøkonomien, hvor svært mange land – mer eller mindre alle de landene det er naturlig å sammenlikne seg med – dessverre er i en tilsvarende situasjon. Så har vi i tillegg noe som er særnorsk, som påvirker konkurransekraften til norsk næringsliv betraktelig, og som i realiteten er dråpen som nå får begeret til å flyte over i en del bedrifter ved at konkurransekraften er blitt så svekket at man velger å flytte ut, eller man utsetter eller unnlater å flytte ut og får en derav følgende nedleggelse. Det er ingen tvil om hva som er de tyngste faktorene i dette bildet. Det er det som går på kronekurs, det er det som går på rentenivå, det er det som går på vårt kostnadsnivå generelt, og ikke minst det som går på vårt lønnsnivå. Men det er heller ingen tvil om at hvis vi skal få bukt med disse tingene som egentlig er årsaken til den virkeligheten vi nå ser, er det tunge prosesser og ingen «kvikkfiksing» som kan ordne det. Det etter mitt skjønn aller viktigste vi som er politikere i hvert fall kan gjøre, er å forholde oss til den situasjonen vi nå har i Stortinget, knyttet til budsjettbehandlingen. Vi vet hvilken medisin som skal tas i forhold til hva som påvirker rentekurs, hva som påvirker kronekurs. Vi vet også hva som skal til for at lønnsveksten i Norge skal komme ned på nivå med våre konkurrenter. Det må partene i arbeidslivet gjøre til våren. Men fra Regjeringens side(presidenten klubber) legger vi etter initiativ fra statsministeren definitivt opp til en dialog med partene(presidenten klubber)(presidenten klubber igjen) (presidenten klubber) (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-11-06:
Som Stortinget så utmerket godt vet, og som antakeligvis også representanten Ryan utmerket godt vet, er det industrien selv, basert på de rammevilkårene vi politikere til enhver tid greier å stable på bena, som er utløsende for det vi får til av nyskaping, det vi får til av innovasjon, og det vi får til av gründervirksomhet i dette landet. Det er ikke slik at Stortinget eller Regjeringen vedtar nye industriprosjekter, slik man gjorde i de gode, gamle dager. Nå legger vi til grunn at vi gjennom generelle rammebetingelser, gjennom å satse massivt på forskning, skal gjøre det interessant å starte opp industri. Det kan gå på infrastrukturutbygging f.eks. Jeg var i går i Grenland-området og hadde møte med industrien i Grenland. De er opptatt av generelle rammebetingelser, de er opptatt av infrastruktur, de er opptatt av å ta i bruk de mulighetene som f.eks. gass vil kunne gi industrielt. Men særskilte, igangsatte statlige industriprosjekter fremstår nok ikke som det som etter mitt skjønn skal til for å løse den situasjonen vi er i.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-11-06:
Representanten Arnstad sier innledningsvis at det har foregått en intens debatt mellom næringslivet og næringsministeren de siste dagene om hva som er situasjonen. Jeg kan berolige representanten Arnstad og det øvrige storting med at det ikke er tilfellet. Men en avis som vel ikke er helt ukjent for Arnstad, nemlig Nationen, har hatt noen overskrifter som kunne tyde på at det var situasjonen, hvilket det altså ikke er. Det er møter med industrien hele veien, knyttet til hva som er det viktigste å endre for at næringslivet skal komme over i en annen konkurransesmessig situasjon enn den man befinner seg i pr. i dag. Da er det slik at det er noen tiltak som politisk kan initieres, som vekter veldig tungt, og så er det noen som i realiteten betyr svært lite, uansett hva vi måtte gjøre. Det som er det absolutt viktigste, er at vi greier å snu den trenden vi har hatt, ved at vi hvert år siden 1995 har svekket konkurranseevnen til norsk næringsliv på de parametrene hvor politikerne har innvirkning. Det har vi først og fremst gjort(presidenten klubber) gjennom de budsjettvedtak som er fattet i denne sal, som i stor grad har resultert i den situasjonen som vi er i nå(presidenten klubber)(presidenten klubber igjen) (presidenten klubber) (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-11-06:
Da passer det bra at jeg slutter.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-11-06:
Først vil jeg innledningsvis kommentere det som var utgangspunktet, nemlig at Regjeringen er svært defensiv, og at det eksempelvis, som representanten fra Telemark nevnte, i Grenland-området de siste årene, dvs. for så vidt gjennom hele 1990-tallet, har vært en markert tilbakegang i antall industriarbeidsplasser. Det fikk jeg meg forelagt i går. Men denne regjeringen vi har nå, som kom på bena for et år siden, kan ikke påta seg ansvaret for den nedbyggingen som har skjedd i norsk industri sammenhengende – i realiteten siden begynnelsen av 1970-tallet. At en akkurat nå har en spesiell utfordring der man står i fare for en raskere nedbygging av industrien enn det vi har hatt sammenhengende, er det heller ingen tvil om. Når det gjelder representantens konkrete spørsmål vil jeg henvise til, punkt 1: Det er et absolutt budsjettspørsmål, og punkt 2: Administrasjonsministeren er den som administrerer det, og spørsmålet bør følgelig stilles til den ansvarlige statsråd.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-11-06:
Det er en riktig påpekning som Hedstrøm gjør i forhold til det som går på skatt og avgift. Det er et viktig element for om en bedrift skal fortsette å produsere i Norge eller ikke fortsette. Dette påvirker bunnlinjen og kan i mange tilfeller være utløsende med hensyn til om det skal bli svarte eller røde tall. Det er ingen tvil om hva som har vært ambisjonen for denne regjeringen. Vi har en ambisjon om å senke skatte- og avgiftsnivået med 31 milliarder kr i løpet av denne stortingsperioden. Vi har allerede redusert det med 17 milliarder kr – og det i seg selv er for så vidt historisk. Vi har 14 milliarder kr igjen i forhold til denne ambisjonen. Det er heller ingen tvil om at den skatten som representanten Hedstrøm peker på, har betydning for norsk næringsliv og for norsk eierskap i norsk næringsliv. Skauge-utvalget har dette på agendaen sin og skal komme med sin innstilling. Det er ingen tvil – i hvert fall ikke hos meg – om hva som bør bli utfallet av behandlingen av denne formuesskatten. Den bør harmoniseres med det som er gjeldende latin i Europa.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-11-06:
Det er jo vel kjent retorikk i politikkens verden at man dekker over tidligere synder ved å peke på at de som nå måtte ha ansvaret, nærmest skulle ha det totale ansvaret for det som har ledet frem til den situasjonen vi har i dag. Vi må bare erkjenne at vi i dette landet – særlig fra midten av 1990-tallet – har fokusert altfor lite på hvilke politiske rammebetingelser vi skal påvirke for at vi i det hele tatt skal kunne ha en konkurranseutsatt sektor. Det er ingen tvil om at når man har valgt å øke de offentlige budsjettene, med nye reformer og nye arbeidsplasser som skal til for å dekke disse behovene, er det bare ett sted å ta det fra. Industrien har påpekt dette gjentatte ganger. Og en analyse av det som skjer i disse bedriftene som nå flagger ut, og som har gått konkurs – som representanten Akselsen nevnte – viser at for fiskeindustriens del er det i særlig grad to årsaker: Det er råstoffprisene, og det er vår manglende markedsadgang for bearbeidede fiskeprodukter i forhold til EU. Og Akselsens anvisning om å oppheve EØS-avtalen vil jo ikke akkurat være et godt bidrag for å lette situasjonen i så måte, verken for denne industrien eller andre. Analysene viser helt klart at for de andre bransjenes vedkommende er det to hovedårsaker. Den ene er de bedriftene i de bransjene som ikke har gjort de omstillingene som har vært nødvendige – for det er ikke slik at man kan si at hele møbelbransjen har et kjempeproblem. En del har det, og en del lykkes. Hovedårsaken er knyttet til kostnadsnivået som man opplever i Norge. Da kommer man ikke utenom det faktum at rente, kronekurs og lønnsutvikling definitivt er en utløsende årsak til at disse bedriftene har måttet flagge ut. Og det er klart at bedrifter som produserer …(Presidenten klubber.) Jeg får tilleggsspørsmål, så da kan jeg fullføre. (Presidenten klubber.)
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-11-06:
I den grad næringsministeren skulle bli beskyldt for ikke å gjøre de rette tingene, skyldes det i hvert fall ikke at man ikke har tilstrekkelig oversikt. Det ville jeg aldri kunne skjule meg bak. Hver uke har jeg besøk av en rekke bedrifter som beskriver sine utfordringer og sine problemer. Men jeg tror det er ganske viktig, og jeg vil si i særlig grad når man er i en situasjon hvor man har definitive utfordringer, at man gjør en analyse av hva det er man kan forandre, og hva det er man er villig til å forandre. Etter mitt skjønn er det den rene uriktighet, for å si det parlamentarisk, når det hevdes at man ikke har gjort noe. Denne regjeringen har gjennom sine budsjettforslag hatt historisk store lettelser i skatter og avgifter, som påvirker næringslivets muligheter til å videreføre driften i dette landet. Jeg er fullstendig klar over at det er enkeltelementer som inngikk f.eks. i Plaza-forliket, som jeg skulle ønske at vi hadde hatt muligheten til å reversere. Men vår ambisjon om fortsatt 14 milliarder kr i skatte- og avgiftslette gir jo nettopp rom for at vi skal kunne prioritere de tingene som vil ha størst effekt for å beholde konkurranseutsatt sektor.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-11-06:
Jeg har aldri oppfattet representanten Frøiland som nevneverdig tungnem, så dette er nok et uttrykk for manglende vilje til å erkjenne det faktum at her jobbes det på bred front fra Regjeringen for nettopp å legge til rette for at vi skal ha en konkurranseutsatt sektor i dette landet. For å gjenta: Når det gjelder de områdene som jeg spesielt jobber med for å bedre vilkårene, er det definitivt etter innspill fra det næringslivet som jeg oppfatter at også representanten Frøiland har omsorg for. Jeg var senest i går i Grenland og traff alle industribedriftene der nede. Vi diskuterte hva er utfordringene, hva er analysen og hva er det vi kan gjøre som politikere. De tingene som jeg får servert som gangbare for å bedre vilkårene, er også de tingene vi tar fatt i fra a til å. Når det gjelder begrunnelsen for permitteringsreglene og konsekvensene av dem, vil jeg henvise til rette vedkommende statsråd, det er ikke mitt område.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-11-06:
For det første fremsetter representanten Lysbakken et utsagn som i det minste kan tolkes som om næringsministeren på Dagsrevyen skulle sagt at han følte seg lurt. Det er ikke riktig. Jeg hørte hva ingressen var fra journalisten. Vi i departementet har aldri uttalt at vi føler oss lurt. Det fremgår også av det notatet som representanten har fått tilgang til. Det som er uomtvistelig, er at det er et misforhold mellom det som er anmeldt i ervervsmeldingen 8. april, og det som er situasjonen relativt få uker etterpå. Nå er det ikke noe nytt at ervervsmeldinger har et annet innhold enn det som viser seg å være situasjonen relativt kort tid etterpå. Det kan det være gode grunner til, og det kan det være mindre gode grunner til. Det skjer en utvikling i bedriftene og i økonomien. Hva visste man, og hva visste man ikke? Vi har ikke noe grunnlag for å hevde at kjøperen av Mjellem & Karlsen har unndratt opplysninger i forbindelse med ervervsmeldingen. Jeg konstaterer bare at det er en annen realitet rundt selskapet fem, seks, syv uker etter enn det var på ervervstidspunktet.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-11-06:
Regjeringens overordnede målsetning i forbindelse med årets budsjett var at vi skulle ha et budsjett som skulle fortjene betegnelsen «ansvarlig økonomisk politikk» innenfor en forsvarlig økonomisk ramme. Det skulle legge grunnlaget for en mulig nedgang i rente og et minsket press på krona, som er de viktigste elementene for alle de næringene representanten Morten Lund her snakker om og har en genuin omsorg for. Det er ingen tvil om at vi på en del områder ikke har vært i stand til overfor Stortinget å fremme forslag som fullt ut etterkommer det som har vært Stortingets vilje. Nå har jo Stortinget en utmerket anledning til å gjøre endringer på disse ting, men det er klart at hvis man skal være enig om en ytre ramme, kan man komme i den situasjon at man ikke får plass til alle de ønskene, vedtak, forutsetningene som ligger til grunn i forkant. Det har vi anvist også i årets budsjett. Når det gjelder spesielt det området som jeg har ansvar for innenfor reiseliv, vil jeg bare henvise til at de skatte- og avgiftsreduksjoner som den bransjen har fått, antakeligvis er det tyvedobbelte av reduksjonen i markedsføringstilskudd til samme bransje.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-11-06:
Næringspolitiske tiltak er langsiktige i sin natur. Dette er en konsekvens av at det krever langsiktighet å drive en bedrift. Tiltak som det offentlige setter inn, skal svare på næringslivets behov. Dagens virkemidler legger mer vekt på å bidra til utvikling av gode næringsmiljøer enn tidligere. Slike miljøer, klynger kan være et eksempel, er viktige for verdiskapingen, fordi bedriftene der er mer lønnsomme enn de ellers ville vært. Gode næringsmiljøer består ikke bare av bedrifter, men også av FoU-institusjoner, banker, investorer, entreprenører og offentlige etater. Velfungerende næringsmiljøer utvikles imidlertid ikke over natten, og de offentlige virkemidlene bør derfor preges av forutsigbarhet kombinert med nødvendig fleksibilitet. Stabile generelle rammebetingelser er imidlertid det viktigste staten kan bidra med for å øke mulighetene for langsiktig planlegging i næringslivet. Regjeringen legger stor vekt på dette i næringspolitikken. Regjeringen vil til våren legge frem en sak for Stortinget om det næringsrettede virkemiddelapparatet som varslet i statsbudsjettet for 2003. Det er min ambisjon at virkemiddelapparatet skal fokusere mer på innovasjon og internasjonalisering, og at de målsettingene vi legger på institusjonene, skal stå over tid. Samtidig er det klart at vi lever i en omskiftelig verden, og det kreves høy omstillingsevne av institusjoner som skal arbeide med nyskaping i næringslivet. Jeg er enig med representanten Dybevig i at forutsigbarheten blir bedre for deltakerne når de økonomiske rammene for et flerårig program kan fastlegges før programstart. Det norske systemet med ettårige statsbudsjetter gir ikke anledning til det. Det gjelder jo ikke bare innenfor næringspolitikken, men på de fleste områder av statens drift. Systemet gir imidlertid også visse fordeler ved at utgiftene kan tilpasses den løpende økonomiske situasjonen. I moderniseringen av offentlig sektor skal vi være åpne for å se til andre land og lære av våre nærmeste naboer og samarbeidspartnere når det er hensiktsmessig. Vi har noe erfaring med hvordan langsiktig budsjettering praktiseres og de fordeler det gir fra vår deltakelse i en rekke EU-programmer. Det er viktig at vi også for norske programmer kan få økt langsiktighet og forutsigbarhet. Bevilgningene må ikke svinge for mye og for brått. Her har både regjering og storting et klart ansvar. På den annen side må det ikke settes i gang flere programmer enn det man med rimelighet kan vente å få bevilgninger til de neste årene. Det er i balansen mellom disse to hensynene at forutsigbarheten for de norske næringsrettede programmene må ligge.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-11-06:
Det er helt riktig at SNDs hovedinnretning er knyttet til små og mellomstore bedrifter, og det har også vært virkemiddel i forhold til det med egenkapital. Men det er klart at egenkapital til prosjekt som iallfall skal gå under vignetten «gode prosjekt», ofte vil være enklere å få tak i enn en del av det som går på virkemidler for å bistå til oppstart i en bedrift. Når det gjelder SND-midler til utflytting av norske arbeidsplasser, har det vært vurdert slik, på siste halvdel av 1990-tallet i hvert fall, at det også var en oppgave for SND å bistå norske bedrifter i en internasjonaliseringsprosess. Det har selvfølgelig vært under den forutsetning at det er for å styrke bedriften også her hjemme at man har måttet gjøre det. Jeg tror det er veldig få eksempler på bedrifter som man har flyttet ut rubbel og bit, hvor alternativet var at vi kunne hatt arbeidsplassene her hjemme. Jeg får ikke tid til å svare på det siste.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-11-06:
Det vil ofte være slik at de virkemidlene som jeg rår over, som er 12–15 forskjellige etater, tidvis vil ha prosjekter som er av en slik art at de går over i hverandre. Det betyr at flere aktører, som Eksportrådet, SIVA og SND, kan være involvert i én og samme sak. Jeg er fullt innforstått med at det kan stilles spørsmål ved det utenlandsengasjementet som har vært, men det har vært vedtak Stortinget har gjort enstemmig når premissene for disse tingene har blitt lagt. Det var stilt et spørsmål knyttet til dette med EUs rammeprogram som er for seks–åtte år, og det er helt riktig. Hvis vi først går inn på disse rammeprogrammene, binder vi oss i realiteten for seks–åtte år. Det er en ting som selvfølgelig kunne vurderes og gjøres på en del andre områder, men jeg tror at det først og fremst er Stortingets eget budsjettreglement som her legger begrensninger. For øvrig kan jeg si at de virkemiddelgjennomganger vi nå gjør, tar opp akkurat det som Dybevig nevnte, å se alle virkemidlene i en sammenheng, og at næringslivet skal ha én inngangsport, uansett hva de er ute etter.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-11-06:
Sammensetningen av styret i Reisegarantifondet er regulert i reisegarantiforskriften, som hører inn under Barne- og familiedepartementet. Nåværende styre i Reisegarantifondet består av tre medlemmer: en representant for myndighetene, som leder styreten representant for forbrukerneen representant for bransjen, som pr. i dag er adm. direktør i Star Tour Representanten for bransjen oppnevnes av Den Norske Reisebransjeforening. Styresakene blir forberedt av en forretningsfører. Styret har adgang til de opplysninger som er relevante for å avgjøre saker, herunder etter omstendighetene opplysninger om det aktuelle medlems budsjett, planer og omsetning. Styrets medlemmer har taushetsplikt. Videre er det kun et fåtall av enkeltsaker av et stort saksvolum som behandles av styret. De fleste sakene vurderes og gjennomgås kun av forretningsfører. Etter forskriften er det anledning til å oppnevne ytterligere to styremedlemmer. Barne- og familiedepartementet vil vurdere spørsmålet om sammensetningen av Reisegarantifondets styre i forbindelse med fremtidig revisjon av forskriften.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-11-06:
Selv om taushetsplikten ligger som en grunnleggende premiss i en slik sammenheng, er det klart at man ikke kan utelukke at informasjonen blir brukt i strid med forutsetningene, og at den indirekte kan sies å bli misbrukt. Men det er viktig å understreke i denne sammenhengen, som jeg sa i mitt første svar, at det er bransjen selv som ønsker å være representert. Det er jo slik at da er det for så vidt opp til bransjen selv om de vil velge en av aktørene. De kunne selvfølgelig ha valgt bort det å ta en fra en spesifikk bedrift og fått inn et mer objektivt, utenforstående medlem som skulle representere hele bransjen som sådan.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-11-06:
For egen del må jeg si at det høres noe vanskelig ut å skulle anonymisere fullt ut, at det skulle kompensere nærmest for fravær av taushet på det området som skulle være taushetsbelagt. Det er ingen tvil om at en som har god kunnskap i bransjen, også fort vil kunne se hvem dette dreier seg om. Selv om reiselivsbransjen er blitt stor i Norge etter hvert, er den ikke større enn at de med solide bransjekunnskaper kanskje vil kunne se hvem det likevel er, og i så måte, i den grad man mistenker dem for å misbruke situasjonen, også i fremtiden vil kunne gjøre det. Det er klart det er andre muligheter for å komme rundt noen av disse tingene, og en mulighet er vel at forretningsfører ved antatt følsomme saker spør arrangøren om vedkommende har noe imot at bransjens styremedlem får kunnskap og innsikt i den aktuelle saken. Men, som sagt, det grunnleggende er at bransjen selv finner personen. De har så en egen interesse av enten å finne noen som kan holde på hemmeligheter og ikke misbruke dem, eller så finner man en person utenfor sin egen midte.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-11-06:
Spørreren spør om vi vil ta noe initiativ knyttet til det som går på samordning av ulike nett, som, som riktig beskrevet, det er mange av. Jeg skal prøve på de få minuttene jeg har til disposisjon, å redegjøre for noen av de initiativ vi har tatt. Det kan definitivt tenkes en samordningsgevinst ved parallell utbygging av GSM-R og andre kommunikasjonsløsninger. Vi har nedsatt en egen arbeidsgruppe som er gitt i oppgave spesielt å se nærmere på muligheten av samordningsgevinst ved parallell utbygging av GSM-R og TETRA: 1. En prosjektgruppe har foreslått dette lagt til grunn som standard for felles sambandsnett for nød- og beredskapsetaten.2. En arbeidsgruppe er dessuten i ferd med å vurdere om nødetatens samband bør benytte eksisterende, kommersielle systemer – GSM-R eller UMTS – som plattform i stedet for TETRA.3. Selv om utbygging av neste generasjons mobilnett UMTS skal skje på kommersiell basis, vil samordning også i forbindelse med denne nettutbyggingen kunne begrunnes ut fra samfunnsøkonomiske hensyn. Det er for så vidt meddelt i St.meld. nr. 32 for 2001-2002. Hvis vi går inn på dette med nettdeling, må det tilføyes at dette av konkurransemessige hensyn ikke må bli for omfattende. Vi må tross alt også ha konkurranse i dette markedet.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-11-06:
Jeg deler egentlig det som er utgangspunktet for spørrerens antegnelse, ved at det har skjedd ting underveis. Jeg må minne om at den politikken som man har basert seg på de siste tre–fire år, er et resultat av det Jagland-regjeringen i sin tid la frem, og som Stortinget sluttet seg til i forhold til hvem som skulle være driveren i dette. Jeg må også si når spørreren tar frem Sør-Korea, at det er en vesensforskjell i utgangspunktet. De hoppet over et teknologisk steg i Sør-Korea ved at de ikke hadde ordinært internett, men gikk rett på bredbåndsløsningen. Etter å ha flydd helikopter over store deler av Sør-Korea har jeg sett at det også er en vesentlig forskjell i geografi og topografi som muliggjør en litt annen utbygging i Sør-Korea enn det som er tilfellet i vårt kjære, langstrakte Norge. Men som sagt, vi skal komme med en stortingsmelding om bredbånd for å ta opp i oss disse teknologiske endringene som har skjedd, og for at vi skal kunne utmeisle en politikk for fremtiden, som innehar konkurranse, som innehar god dekning, og som tar hensyn til at vi ikke skal grave ned mer fiber enn det som trengs for å dekke det norske folks behov.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2002-11-06:
Det har foregått en nokså eiendommelig debatt i avisene de siste dagene mellom industrien og næringsministeren om hvorvidt vi har noen særlige næringspolitiske utfordringer. Jeg er glad for at næringsministeren i dag bekrefter at industrien er i en vanskelig situasjon, og at det er forhold en er nødt til å ta alvorlig. Men etter de svarene som er gitt her i dag, må en jo spørre seg: Hva er Regjeringens holdning? Skal en her lene seg tilbake og vente og håpe på en svekket kronekurs og sette sin lit til enkelte generelle virkemidler, eller er en villig til å føre en målrettet næringspolitikk for å bidra til både å forhindre en del av de nedleggelsene en nå ser, men også til å skape ny næringsvirksomhet? Da er spørsmålet: Hvis en vil føre en målrettet næringspolitikk, vil en i så fall reversere noen av de næringsfiendtlige forslagene i årets statsbudsjett – en sjudobling av kostnadene ved lønnsplikt ved permittering, en halvering av SNDs midler i en tid der en har kapitaltørke og en fjerning av refusjonsordningen for sjøfolk?
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-11-06:
Eg konstaterer at statsråden er svært defensiv med omsyn til desse utfordringane som gjeld industriarbeidsplassar. Regjeringa sit passiv og ser på at industriarbeidsplassar forvitrar. Statsråden var sjølv inne på at han besøkte Grenland-området i går. Ja, der er tusenvis av industriarbeidsplassar lagde ned dei siste åra, utan at Regjeringa i det heile har lyfta ein finger. Men eg har eit konkret spørsmål knytt til det som òg statsråden var inne på, at det er viktig kva som no skjer i samband med budsjettbehandlinga her på huset. Og når det gjeld permitteringsregelverket, altså lønsplikt under permittering, foreslår Regjeringa å auke lønsplikta for næringslivet frå 3 til 20 dagar. Det betyr ein kostnad på ca. 25 000–30 000 kr pr. permittert arbeidstakar. Er ei utgift for næringslivet på fleire hundre millionar kroner eit tiltak som er med på å redde arbeidsplassane i landet? Alternativet til det er sjølvsagt at arbeidstakarane blir sagde opp. Så spørsmålet mitt er konkret: Meiner statsråden at det er eit godt tiltak?
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2002-11-06:
Også eg har eit spørsmål til næringsministeren. Dagleg kjem det meldingar om permitteringar, oppseiingar, utflagging og konkursar. Signala kjem frå heile landet og gjeld alle delar av konkurranseutsett næringsliv. Myre Fiskeindustri og Sunnmørsfisk har gått konkurs. Lilleby Smelteverk set kroken på døra. Hjellegjerde, Hadeland Glassverk og Mustad flaggar ut. Elkem og Hydro legg investeringsplanane på hylla, berre for å nemna nokre få eksempel. NHO i Rogaland offentleggjorde i førre veka ein rapport som viser at 60 pst. av eksportbedriftene i fylket har planar om eller kan tenkja seg å flagga ut. Over 50 pst. av TBLs bedrifter vurderer det same. Me har no den sterkaste veksten i arbeidsløysa i Noreg på over ti år. Næringsministeren ser ut til å vera blant dei få i landet som ikkje er bekymra for situasjonen. Innsatsen så langt og her i dag har stort sett vore å bagatellisera situasjonen og prøva å leggja skylda på alle andre. Mitt spørsmål er: Kor lenge har næringsministeren tenkt å vera ein passiv tilskodar til den negative utviklinga som me ser innafor industrien vår?
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2002-11-06:
Mitt spørsmål gjekk på om næringsministeren ville gjera noko. Ut frå det svaret eg fekk i dag, kan eg ikkje sjå at det er spesielle signal på det området. Eg kan vera einig i at det kan ha vore for lite fokusert på næringspolitikken dei siste åra, men det har iallfall ikkje blitt betre det siste året. Eg minner om at så seint som i juni, då Stortinget behandla revidert nasjonalbudsjett, hadde næringsministeren moglegheit til å påverka. Dei forslaga som blei fremma av Arbeidarpartiet her på Stortinget, ville ha vore med på å gjera næringslivssituasjonen betre. Han og Regjeringa valde altså å ha eit meir ekspansivt budsjett, som er ein av grunnane til at me er i den situasjonen som me er i. I vår, då Arbeidarpartiet fremma forslag om bl.a. innsparing, blei me nærast latterleggjorde. Det blei bagatellisert. Det er òg slik at så seint som på laurdag i førre veka var næringsministeren ute og sa at dei problema som me no opplever i industrien, er svartmaling og ikkje i tråd med realitetane. Eg vil spørja: Er det slik at næringsministeren ikkje ser dei problema som norsk industri i dag slit med?
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2002-11-06:
Dessverre er det ikkje berre retorikk, men verkelegheit at arbeidsplassar forsvinn kvar einaste dag. Skattelette er ikkje svaret. Denne regjeringa har gjort det til ein dyd å snakka om næringsnøytralitet, mens industrien ropar på tiltak som er målretta mot industrien. Arbeidarpartiet skal ikkje bruka ei krone meir i budsjettet enn det som Regjeringa legg opp til. Vi brukte mindre i revidert nasjonalbudsjett enn det Høgre og Regjeringa gjorde, og vi vart latterleggjorde. Eg konstaterer at næringsministeren ikkje har noko svar å koma med i den situasjonen som industrien er i i dag, med utflagging og nedlegging av arbeidsplassar. Då spør eg: I den situasjonen vi har, med at det vert fleire arbeidsledige, kvifor gjer Regjeringa det vanskelegare for dei som er arbeidsledige? På alle område kuttar dei på tiltak for dei arbeidsledige, med dei utfordringane det er. Ikkje vis til ein annan statsråd, Regjeringa har ansvaret.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2002-11-06:
Eg skal få stilla følgjande spørsmål til sosialministeren: «På grunn av Bergen kommunes vanskelige økonomiske situasjon, har byrådet søkt om utsettelse av ferdigstillelsen og ombyggingen av tre sykehjem med støtte fra den statlige handlingsplanen for eldreomsorgen til henholdsvis 2007 og 2008. Fylkesmannen i Hordaland vil ikke gi en slik utsettelse under henvisning til de reglene handlingsplanen har til tidsfrister for ferdigstillelse, som er 2005. Kan statsråden bidra til at reglene i slike tilfeller kan endres, eller i større grad tilpasses kommunenes behov?»
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2002-11-06:
Eg takkar for svaret. Eg kjenner vel til kva som har vore føresetnadene for denne planen og oppfølginga frå kommunane si side. Eg trur at statsråden er kjend med at det har vore inne i økonomiplanen til Bergen, men den regjeringa som sit, er òg vel kjend med at den økonomiske situasjonen for Bergen kommune er veldig spesiell i forhold til fordelinga i overføringssystemet. Det er jo ikkje det at ein ikkje har behov for desse 116 plassane, ein har faktisk stort behov for dei, men på grunn av den økonomiske situasjonen har ein gått gjennom økonomiplanen igjen, og altså bede om å få utsetja desse tre sjukeheimane. Derfor spør eg endå ein gong: Går det ikkje an å sjå med velvilje på at ein må kunna utsetja ferdigstillinga?
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2002-11-06:
Eg må seia at eg er skuffa over svaret, og over statsråden sin påstand om at det ikkje er vilje til å prioritera eldreomsorg i Bergen. Det trur eg fell på si eiga urimelegheit. Det er stor vilje til det, men kommunen har store økonomiske problem i forhold til budsjetta sine, fordi overføringssystemet rammar Bergen veldig hardt i forhold til andre kommunar. Det trur eg Regjeringa er kjend med. I tillegg er det jo slik at denne regjeringa reduserer overføringane til kommunane. Så det har ikkje noko med vilje å gjera, men faktisk med moglegheita til å klara det. Eg synest at det kunne vore vist velvilje frå staten si side i lag med Husbanken og Bergen kommune, for å få gjort ein jobb, for å gje dette til dei som faktisk har behov for det – for det er ei kjensgjerning, som statsråden seier, at det er for lita dekning av einerom for dei gamle i Bergen. Det bør vera eit felles ansvar både for statsråden, som skal følgja opp eldreplanen, for Husbanken og for Bergen kommune. Eg ber igjen statsråden om å vera noko meir fleksibel.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-06:
Tidligere i høst mistet 411 verftsarbeidere ved Mjellem & Karlsen i Bergen jobben etter at verftet ble slått konkurs bare fem uker etter at nye eiere hadde overtatt. Dette skjedde til tross for at det ble uttrykkelig bekreftet av de nye eierne i forbindelse med departementets behandling av godkjenningen av ervervet at den tradisjonsrike verftsvirksomheten ved Mjellem & Karlsen skulle videreføres. I Dagsrevyen forrige mandag var det et intervju med næringsministeren der han sier at han føler seg lurt av de nye eierne av Mjellem & Karlsen. Det går også fram av et notat fra Næringsdepartementet at inngrep overfor eierne har vært diskutert med Regjeringsadvokaten. Konklusjonen har vært at dette er umulig fordi ervervsloven er opphevet. Dette viser altså at man er i en situasjon der næringsministeren innrømmer at verdiskaping og arbeidsplasser i Norge står uten beskyttelse mot spekulanter. Det setter debatten i sommer om ervervslovens avskaffelse i et litt spesielt lys. Hva slags politiske initiativer planlegger statsråden for å få på plass igjen en slik beskyttelse av folks arbeidsplasser?
Morten Lund (Senterpartiet), 2002-11-06:
Den særnorske situasjonen for norsk næringsliv er at Regjeringen gjør problemene verre. Stortinget har vedtatt en opptrappingsplan for å markedsføre norsk reiseliv. Det er ikke en opptrapping Regjeringen legger fram, det er det motsatte. Stortinget har vedtatt en forskningsavgift på all norsk fisk. 130 mill. kr kommer inn, forutsatt at staten skulle følge opp med like mye. Det gjør ikke Regjeringen. Stortinget har vedtatt at skogkulturstøtten skal holdes på et høyt nivå – det er det to og et halvt år siden Stortinget vedtok. 100 mill. kr har nå blitt til null millioner. En halvering av investeringene til skogbruket vil bli resultatet. Når det gjelder Nasjonal transportplan, ligger vi nå 1,2 milliarder kr bak planen. Maskinene og folkene er ledige til å gjøre en jobb. Ikke en gang NHO ber nå om ekstra skattelette, de ber om penger til de punktene som jeg nå nevner. Spørsmålet mitt til næringsministeren er: Hvorfor vil ikke Regjeringen engang følge opp det som Stortinget har vedtatt?
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2002-11-06:
Eg vil stille eit spørsmål til fiskeriministeren. Eg har sett i media den seinare tida at det skal vere eit såkalla fleirtal i Stortinget for å utsetje utdelinga av dei 40 konsesjonane som det står om i Sem-erklæringa. Det har etter mitt skjønn ikkje vore gjort noko formelt vedtak i Stortinget om det, og eg har tillate meg å sende eit brev til statsråden, der eg peikar på at Framstegspartiet ikkje er ein del av dette såkalla fleirtalet som ønskjer utsetjing av desse tildelingane. Mitt spørsmål blir då om statsråden har endra litt oppfatning og synspunkt på dette når han no har fått beskjed om at Framstegspartiet ikkje inngår i dette fleirtalet, og at det faktisk kan vere med og skubbe på slik at Regjeringa kan få anledning til å dele ut dei 40 konsesjonane dersom dei ønskjer det, med basis i eit fleirtal saman med Framstegspartiet her i huset.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2002-11-06:
Det svaret var jo så klart at det vel ikkje er nødvendig med ei oppklaring. Eg kan stadfeste at Framstegspartiet står fullt og heilt bak det som eg skreiv i mitt brev til statsråden, og dermed skulle det vere grunnlag for at statsråden kan setje i gang og dele ut dei 40 konsesjonane i haust. Eg er svært nøgd med svaret.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-11-06:
Jeg ønsket å tildele 40 nye konsesjoner, og hadde lagt opp til å gjøre det i høst. Da Regjeringen i vår fremla stortingsmeldingen om laksefjorder, bekjentgjorde vi også utlysing av 40 laksekonsesjoner, og jeg gav uttrykk for at det var naturlig at vi fikk en parallellitet i behandlingen av de to sakene. Dette ble ytterligere forsterket gjennom den offentlige debatt, der bl.a. Arbeiderpartiets fraksjonsleder i energi- og miljøkomiteen gjorde det helt klart at de fant det uakseptabelt at jeg skulle tildele konsesjoner i områder som skulle behandles i Stortinget. Da jeg så ble gjort kjent med av komiteens leder at man ikke ville behandle laksefjordene før tidligst på nyåret, fant jeg det nødvendig å forhindre forskottering av Stortingets behandling – og måtte dermed stoppe tildelingen av laksekonsesjonene. Det er riktig at jeg har fått et avklarende brev fra Fremskrittspartiet, og gjennom det som nå blir sagt her, konstaterer jeg og forstår det slik at det er et flertall i Stortinget som ikke har til hensikt å verne arealer som det kan være aktuelt å tildele de 40 konsesjonene i. Det gjør at Stortingets flertall er på en linje, slik jeg tolker det, noe som gjør det mulig å tildele 40 konsesjoner i høst. Så med den avklaringen, hvis den er riktig, stiller saken seg på en helt annen måte, og dermed er det grunnlag for å tildele konsesjonene i høst.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-11-06:
Det kan det knapt bli. Det er likevel klart at her kan det være andre, nemlig Stortingets mindretall, som har et annet syn, men jeg retter meg etter flertallets.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-11-06:
Jeg konstaterer at et flertall i Stortinget, bestående av Fremskrittspartiet og regjeringspartiene, er beredt til å akseptere at jeg tildeler konsesjoner. Jeg registrerer at Arbeiderpartiet fortsatt er av en annen mening. Konsekvensen vil være at eksempelvis de ti konsesjonene som vi har tenkt tildelt i Øst-Finnmark, ikke vil kunne tildeles hvis den linjen skulle føres at det skulle vernes. Jeg oppfatter det slik at flertallet har avklart gjennom den prosess som nå har vært, at man ikke har til hensikt å verne arealer som det kan være aktuelt å tildele de 40 konsesjonene på, og jeg tar flertallets syn til etterretning i den videre bearbeiding av denne saken.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-11-06:
Først vil jeg avvise at jeg og fiskeridirektøren er uenige. Fiskeridirektøren uttaler seg på prinsipielt grunnlag om driftsordningen i sin høringsuttalelse til det høringsforslaget som vi har lagt fram om adgangsbegrensning av kystflåtens fiske etter sei og hyse. Dette var før Fiskeridepartementet sendte på høring forslaget om innføring av spesielle kvoteordninger, også omtalt som drifts- og strukturordninger, for kystflåten. I sin prinsipielle høringsuttalelse av 21. juni advarer fiskeridirektøren om hvilke utslag driftsordninger for kystflåten kan få. Her uttaler fiskeridirektøren at innføringene av driftsordninger ikke vil redusere kapasiteten i kystflåten, men tvert imot vil kunne øke utnyttelsen av kapasiteten i kystflåten betraktelig. Direktøren uttaler også at driftsordninger vil kunne fungere som omsettelige kvoter, all den stund enhver kvoteoverføring vil bety at kvotegrunnlaget skifter eier for kortere eller lengre perioder. Innføring av omsettelige kvoter i en eller annen form vil kunne ha utilsiktede konsekvenser både geografisk og med hensyn til flåtestruktur i tillegg til de kontrollmessige utfordringene et system med omsettelige kvoter vil medføre. Det er jeg enig i. Dette var synspunkter som Fiskeridepartementet derfor tok med i sitt forslag til utforming av spesielle kvoteordninger for kystflåten. Den 7. august sendte vi ut et høringsnotat med forslag om innføring av spesielle kvoteordninger for kystflåten. Jeg må få lov til å sitere: «… driftsordningene har likhetspunkter med omsettelige kvoter, all den stund enhver kvoteutveksling vil bety at adgangen til å fiske et gitt kvantum overføres fra en fisker til en annen, for en kortere eller lengre periode. Omsettelige kvoter er imidlertid ikke en del av reguleringssystemet og skal heller ikke innføres som en indirekte effekt av driftsordningene. Det kan derfor være grunn til å ha en relativt streng regulering av bruken av driftsordninger for å sikre at retten til å fiske, og å ha sitt inntektsgrunnlag fra fiskeriet, forbeholdes aktive fiskere i tråd med deltagerloven og ikke blir overført til passive «kvoteforvaltere» som har som næring å utveksle kvoter de en gang har blitt tildelt.» I forslaget til driftsordninger har departementet lagt inn en rekke begrensninger i bruken av driftsordninger. Det er størrelsesmessige begrensninger, det er geografiske begrensninger, og det er tidsbegrensninger. Bruken av ordningene skal på forhånd godkjennes, slik det alltid har vært, av myndighetene, og skal ikke føre til økt press på åpne fiskerier og uregulerte bestander. Fiskeridirektøren har i sin uttalelse til dette høringsnotatet den 25. oktober i år opprettholdt sitt syn om at innføring av driftsordninger ikke vil redusere kapasiteten i kystflåten, og at det vil være en kontrollmessig utfordring å håndtere dette. Direktøren peker på at det primære problemet kystflåten står overfor, er overkapasitet, og at en således heller bør innføre rene strukturordninger som vil redusere antall fartøy over tid. Med respekt å melde er det en misforståelse at det skulle være en uoverensstemmelse mellom fiskeridirektøren og fiskeriministeren.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-11-06:
Jeg tror det er veldig viktig at vi definerer omsettelige kvoter. Omsettelige kvoter i den betydningen man har i Island, er det ikke i Norge, og det er heller ikke noen som helst forslag fra denne regjeringen om å innføre den slags ordninger. Men det har over lang tid vært omsatt fartøyer med tilhørende rettigheter etter godkjenning fra myndighetene. Som også interpellanten sier: Disse overføringene skjer etter godkjenning fra direktorat og departement. Og nettopp der er det viktige som skiller omsettelige kvoter, i betydningen fri omsettelighet, fra de ordninger vi har i Norge. Vi har ingen endringer av praktiseringen eller lovverket siden jeg overtok som statsråd, og i så måte er den praktisering som er av omsetning av fartøy og overføring av kvoterettigheter i henhold til deltakerloven og annet lovverk, intet nytt. I så måte brakte ikke «Brennpunkt»-programmet noe nytt. Dette er problemstillinger som er vel kjent.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-11-06:
Når det gjelder dette med en rekke høringsuttalelser, vil det nok være et spørsmål om hvor mange man teller når man lager en rekke. Men jeg registrerer at f.eks. i Finnmark Fylkesfiskarlag – og så vidt jeg oppfatter fylkespolitikerne – ønsker de gjerne å prøve det ut ved å bli et prøvefylke. Jeg opplever at næringen og en rekke høringsinstanser ønsker å få innført spesielle driftsordninger og strukturordninger som overhodet ikke er innføring av omsettelige kvoter i den betydning som representanten Elvik ønsker å legge i det. Men jeg tar innover meg at da Fiskeridepartementet fikk hjemmel av Stortinget til å innføre spesielle kvoteordninger for kystflåten – og det fikk de den 26. april 2001 – pekte flertallet i stortingskomiteen på at det måtte legges til rette for ordninger som sikrer en bærekraftig og kostnadseffektiv utnyttelse av fiskeressursene, en lokal kystflåte og en differensiert struktur. Det legger jeg opp til. Men jeg registrerer også at den debatten som Elvik reiser om hvordan man skal håndtere prissettingen av fartøy med kvoter som er godkjent, er en debatt om grunnrente. Hvis jeg oppfatter SV riktig, ønsker man å innføre grunnrente, for det er det eneste som kan løse dette problemet. Og det er ikke jeg beredt til å innføre.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-11-06:
Jeg må si jeg er meget overrasket over det svaret som statsråd Ludvigsen nettopp gav. Det er på bakgrunn av at et klart flertall i energi- og miljøkomiteen er blitt stilt overfor en helt håpløs situasjon av Regjeringa, selv ved at Regjeringa først gir signaler om at de skal dele ut laksekonsesjoner, hvilket Arbeiderpartiet ikke er imot, og etterpå kommer med en sak om laksefjorder, hvor det er forslag om å verne noen fjorder, som Stortinget ikke har fått anledning til å ta stilling til. Det er da uttrykt fra et klart flertall et ønske om at dette må foregå i riktig rekkefølge, nemlig at Stortinget først må ta stilling til hva som skal vernes eller ikke vernes, før Regjeringa tildeler laksekonsesjoner. Det har i og for seg statsråd Ludvigsen visst i lang tid, og jeg er nå meget overrasket over at han likevel sier at han vil tildele konsesjoner, på tross av at han har fått signaler også fra egne partifeller her i dette hus om at han må vente med å tildele dem til Stortinget har fått sagt klart fra om hvilke områder som faktisk skal vernes.