trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2015-04-28:
Utforming av regler for uførepensjon i private tjenestepensjonsordninger må avveie hensynet til at personer som blir uføre, skal få en rimelig forsikring og kompensasjon for inntektsbortfall, mot at det skal lønne seg å være i arbeid dersom en har mulighet til det. Det er de samme hensynene som den reformerte uføretrygden i folketrygden baseres på. Jeg er tilfreds med at komiteen i all hovedsak har sluttet seg til de foreslåtte lovreglene om nye rammer for uførepensjonen i private skattefavoriserte tjenestepensjonsordninger, som vil tilpasse uførepensjonsordninger i privat sektor til den nye uføretrygden i folketrygden som trådte i kraft ved årsskiftet. Forslaget gjelder uførepensjon som knyttes til skattefavoriserte tjenestepensjonsordninger etter tjenestepensjonsloven, innskuddspensjonsloven og foretakspensjonsloven, og proposisjonen bygger – som Stortinget utmerket godt vet – på Banklovkommisjonens utredning, NOU 2013: 12, og på høringen av dette. Jeg er opptatt av at de private og offentlige tjenestepensjonsordningene bør være mest mulig like der hvor det er mulig, og jeg har merket meg at en samlet komité også gir uttrykk for dette. Det er derfor i forslaget lagt opp til at de maksimale rammene for uførepensjon fra ordningen tilsvarer det som nylig er vedtatt å gjelde i de offentlige tjenestepensjonsordningene, herunder at lønn inntil 12 G kan legges til grunn. Jeg har også merket meg at komiteen foreslår andre øvre rammer og lavere aldersgrense for barnetillegget, slik at de ytre rammene tilsvarer nivået og aldersgrensen som gjelder i de offentlige tjenestepensjonsordningene. Et viktig hensyn bak forslaget er at regelverket skal gi incentiver til å stå i arbeid der det er mulig, og det er derfor foreslått regler om forholdsmessig fradrag ved arbeidsinntekt som overstiger 0,4 G, og om samordning av flere uføreytelser for å unngå at de samlede ytelsene blir for høye. Det er lagt opp til at departementet kan fastsette nærmere overgangsregler og eventuell frist for avvikling av eksisterende uførepensjonsordninger i forskrift, og behovet for slike nærmere regler vil vi på vanlig måte vurdere i forbindelse med ikrafttredelse av nye lovregler. La meg bare helt avslutningsvis knytte noen få kommentarer til representanten Hagebakken, som skapte et inntrykk av at regjeringen har fremmet forslag i strid med Banklovkommisjonens anbefalinger. Det er altså ikke riktig. De maksimale rammene er utformet slik at de tilsvarer det som er vedtatt å gjelde i de offentlige ordningene, og det er vanskelig å se at rammene bør være høyere i privat sektor enn i offentlig sektor. Banklovkommisjonen avga sin utredning og foreslo maksimale rammer før reglene for de offentlige ordningene var vedtatt, men Banklovkommisjonen har i sin utredning vist til at det bør legges vekt på hva som vil gjelde i offentlig sektor. Med det er jeg glad for den brede enigheten som kommer til uttrykk i Stortinget i behandlingen av denne saken.
Hårek Elvenes (Høyre), 2015-04-28:
Interpellanten skal ha anerkjennelse for å ha tatt opp et svært så viktig tema. Organisert kriminalitet og svart arbeid er uløselig knyttet sammen. Det er ofte penger som er tjent på narkotikaomsetning, som hvitvaskes og pløyes inn i den legale økonomien. Man får latterlig lave tilbud, fristelsen blir stor, og vi har det gående. Vi ser at dette griper om seg i større og større grad. Men dette er ikke noe nytt – for 35 år siden kom det en bok som het «Svart arbeid, en sektor i vekst». Det vi ser, er at denne sektoren ekspanderer urovekkende fort og er knyttet til mobil vinningskriminalitet, bl.a. Kontrollmekanismene er for svake. To av kontrollmekanismene er knyttet til skatteattest og straffeskatt. Skatteattesten viser en statussituasjon på et gitt tidspunkt som forteller om man har restanser knyttet til ubetalt skatt. Aftenposten har avslørt i flere av sine reportasjer at et firma kan være under etterforskning for heleri, hvitvasking og momsunndragelse og likevel få ren skatteattest. Dette er noe som Finansdepartementet med ministeren absolutt må se nærmere på. Skal man bruke skatteattesten som en kontrollmekanisme, må også skatteattesten være til å stole på. Så til straffeskatt. Straffeskatt er jo en straffeforføyning som brukes når man ønsker å håndtere saken på en rask og effektiv måte, men det hersker ingen tvil om at det er en straffereaksjon. Denne straffereaksjonen er underlagt taushetsplikt. Her bør man se nærmere på om taushetsbestemmelsene i skatteetaten er så pass strenge at denne opplysningen ikke kommer dem til kjennskap som faktisk bør kjenne den, hvis man skal bruke straffeskatt som et kvalifiseringskriterium – om man er legal eller illegal når man skal være tilbyder. Regjeringen har gjort veldig mye bra i sakens anledning. I statsbudsjettet ble det bevilget 28 mill. kr til økt samarbeid mellom politiet og kontrolletatene – en ekstrabevilgning på 28 mill. kr. Denne typen kriminalitet henger veldig tett sammen med andre typer kriminalitet, menneskehandel, f.eks. Derfor har regjeringen opprettet et felles analyse- og etterretningssenter nettopp for å kunne følge bevegelsene til disse kriminelle og utveksle informasjon og utnytte ressursene i politiet og kontrolletatene på en bedre måte enn man har kunnet gjøre til nå.
Sigurd Hille (Høyre), 2015-04-28:
Den 5. desember 2013 vedtok Stortinget en ny lov om tjenestepensjon. Det gjorde Stortinget enstemmig. I den loven manglet det et element, nemlig uføredelen, og uføredelen er det som i den foreliggende sak foreslås inntatt i et nytt kapittel, kapittel 8. Det omhandler nye regler for uførepensjon i private tjenestepensjonsordninger. Den 1. januar 2015, altså ved årsskiftet, kom det nye regler for uføretrygd i folketrygden, og det er nå naturlig og nødvendig å gjøre endringer som angir rammene for uføredekningen i private såkalte skattefavoriserte tjenestepensjonsordninger, slik at disse er tilpasset den nye uføretrygden i folketrygdloven. Kapittel 8, som her foreslås, avløser tidligere regler som er nedfelt i foretakspensjonsloven. I mars 2014 vedtok Stortinget nye regler for uførepensjon i lovfestede offentlige pensjonsinnretninger. Disse endringene trådte i kraft ved siste årsskifte. Forslaget som foreslås i denne lovteksten, har bestemmelser som er lik de som allerede er vedtatt for offentlig sektor. Det er viktig at disse ordningene i offentlig og privat sektor er mest mulig like. Så er det slik at i tjenestepensjonsloven, herunder det som foreslås her, er det ordninger i privat sektor som er såkalt frivillige ordninger – det er altså opp til den enkelte bedrift, det enkelte foretak, selv å bestemme hvorvidt man skal innføre disse lovreglene. Det er også opp til den enkelte bedrift eller foretak å beslutte hvorvidt de vil innføre deler av dette, altså utnytte lovens bestemmelser noe, helt eller delvis. Det er grunn til å understreke at komiteen har samarbeidet godt i denne saken, og jeg takker for det. Dette samarbeidet har bl.a. ført til at punktet om barnetillegget er foreslått endret i forhold til det som lå i proposisjonen. Enkelt sagt er forslaget nå at barnetillegget utbetales til barnet er fylt 18 år, mot forslagets 21 år, slik utgangspunktet var. Til gjengjeld er satsen nå foreslått høyere enn det som lå i forslaget. Dette er komiteen enstemmig om. Dette betyr at ordningen vil være lik den som gjelder for offentlig sektor. Barnetillegget i offentlig sektor vil bli utredet nærmere. Hvis dette fører til endringer, kan det føre til at rammene for barnetillegg i privat sektor bør vurderes på nytt etter at regjeringen er kommet tilbake med sin vurdering av barnetillegget i offentlig sektor. Et annet forhold som er fremkommet i høringen i saken, er selve rapporteringsansvaret knyttet til denne ordningen. Pensjonsleverandørene har gitt uttrykk for at de bl.a. ønsker tilgang til inntektsopplysninger for den såkalte a-ordningen for å kunne beregne uførepensjonen. Departementet bør vurdere den praktiske siden ved et rapporteringsansvar, som muligens kan oppleves som svært byrdefullt for den enkelte, og eventuelt komme med retningslinjer og forslag som gjør ordningene mest mulig smidige. Av saken fremgår det at det er en særmerknad fra Arbeiderpartiet og SV. Jeg antar at det vil bli redegjort for denne. Det er likevel slik at det ikke er foreslått endringer av selve lovforslaget, og fremleggelsen av dette er således enstemmig.
Tom E. B. Holthe (Fremskrittspartiet), 2015-04-28:
Dette er en sak som jeg på mange måter synes er litt underlig at ikke skaper mer oppmerksomhet enn den gjør, fordi den berører mange. Likevel skaper det liten interesse, det som i dag er den store forskjellen mellom tjenestepensjonene i de ulike delene av arbeidslivet, og som bidrar til å skape todeling i arbeidsmarkedet, med barrierer som hindrer folk fra å gå fra offentlig til privat sektor og motsatt. Disse barrierene er særlig skadelige nå som norsk økonomi er i en fase med stort behov for omstilling. Fremskrittspartiet og regjeringen ønsker derfor å redusere forskjellene mellom pensjonssystemene i privat og offentlig sektor og på den måten fjerne barrierene mellom sektorene. Jeg mener at folk på lang sikt bør kunne bytte jobber mellom offentlig og privat sektor uten å måtte tenke på hvordan dette slår ut for pensjon og andre rettigheter. Derfor er jeg godt fornøyd med at endringen i tjenestepensjonsloven, som vi i dag debatterer, innebærer at det i hovedsak vil være mulig å gi uføredekning i privat sektor på linje med den nylig vedtatte uføreordningen i offentlig sektor. Jeg er også godt fornøyd med at Stortinget nå setter satsen for barnetillegget i tjenestepensjonsloven tilsvarende tillegget i de offentlige tjenestepensjonsordningene, gjeldende til 18 år. La meg imidlertid samtidig minne om at det er frivillig om et foretak i privat sektor vil knytte uførepensjonen til sin tjenestepensjonsordning, og i hvilken grad de vil utnytte rammene i lovforslaget. Det betyr at det fortsatt vil være forskjeller mellom privat og offentlig sektor, men denne saken er et skritt i riktig retning når det gjelder harmonisering av offentlig og privat pensjon. Noen ønsker å gå lenger enn regjeringens forslag til tjenestepensjon. Disse ønsker en obligatorisk ordning for bedriftene. Dette er i utgangspunktet kanskje en fornuftig tilnærming, men jeg er av den oppfatning at en eventuell obligatorisk ordning fort kan bli kostbar for små og mellomstore bedrifter, med de konsekvensene det måtte ha. La meg avslutningsvis få takke saksordføreren for godt utført jobb og flott samarbeid.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-11-17:
På vegne av stortingsrepresentanten Torgeir Knag Fylkesnes og meg sjøl vil jeg sette fram et representantforslag om nødvendige regelendringer og tiltak for å sikre flere minoritetsspråklige mulighet til formell utdanning og arbeid raskt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-11-17:
Regjeringen har spesialisert seg på å si én ting og å gjøre noe annet. Nå sier ministeren at man skal «intensivere norskopplæringen» i ventetida. Så har man nettopp lagt fram et budsjett der man har redusert antall timer norskundervisning fra 250 til 175. Det betyr mindre norskundervisning i den tida, som nå øker eksplosivt fordi regjeringen ikke har tatt signalene i tide og oppbemannet det apparatet som skal behandle disse søknadene, slik at folk faktisk får avklart sin situasjon og kan bosettes. Da er jeg nødt til å stille det helt enkle spørsmålet til ministeren: Er virkelig 175 timer norskundervisning mer enn 250 timer?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-11-17:
Denne debatten kunne i stor grad vært unngått hvis regjeringen hadde sett situasjonen som kom, tidligere, hadde oppbemannet saksbehandlerapparatet i UDI – det var det jeg snakket om – på en slik måte at det var mulig å behandle søknadene og at vi ikke hadde sett den eksplosjonen i økt ventetid som nå skjer, også for å komme til asylintervju. Jeg tror at hvis man har en god asylsøknad, men er traumatisert, kan man risikere at man ikke får levert et godt intervju når den tida kommer. Har man en dårlig søknad, tror jeg jammen man har tid nok også til kanskje å finne på noen gode unnskyldninger. Dette er ikke bra. Det er også tid til å tenke nytt om bosetting. Det vi gjør nå, er langsomt, passiviserende og dyrt. SV fikk sendt ut, da vi satt i regjering, et nytt bosettingsforslag på høring – det vet statsråden – som ville ha endret dette, sånn at vi ikke gjør det på den dyre, langsomme og ødeleggende måten som i dag, nemlig ved at vi får rask saksbehandling og rask bosetting for dem som skal få bli, og kan komme i gang med integrering fort. Det er nemlig viktig. Å komme i gang med integrering og arbeid raskt er det aller viktigste for å lykkes med god integrering, skriver statsråd Solveig Horne i sin proposisjon. Hun har helt rett, og da må vi gjøre det. 175 timer norskopplæring er mye mindre enn 250 timer norskopplæring. Jeg har dessverre ikke tro på at regjeringen er i stand til å få ned denne ventetida på mottakene, og da skal altså folk sitte der kjempelenge, med mye mindre norskopplæring, for så, etter flere år i nesten passivitet, å komme ut og skulle begynne på introduksjonsprogrammet. Da er forutsetningene mye dårligere. Det er hele vårt anliggende. Vi ønsker i størst mulig grad at folk skal komme i gang med introduksjon og integrering fra dag én. Derfor foreslår også SV i sitt budsjett at kommunene skal kompenseres 100 pst. for utgiftene til hele introduksjonsordningen og integreringstilskuddet, slik at vi kan få på plass en bosettingsordning og komme i gang med dette raskt. Det går ikke an for en statsråd å si, fra Stortingets talerstol, at man satser mer på norskopplæring når man faktisk kutter i den. Det er en form for ordspill som jeg synes er helt uverdig. Vi kan ikke holde på på denne måten. Hvis man ikke finner penger til dette, er det en sak som regjeringen må ta ansvaret for, men man kan ikke samtidig sitte og si at man styrker noe som man faktisk svekker. Det svekker i hvert fall tilliten til alt regjeringen sier.
Olemic Thommessen (Høyre), 2015-11-17:
Jeg vil gjerne takke statsministeren for en god gjennomgang av bærekraftsmålenes innhold og ikke minst deres sammenheng i det store bildet – i forhold til livet videre på planeten vår. Det er avgjørende at vi klarer å forankre dette arbeidet i det politiske, og da tenker jeg det partipolitiske, arbeidet. Dette er fordi bærekraftsmålene er så bredt anlagt at de fort bare kan bli en festformulering, en klisjé, uten innhold. Da mister målene sin internasjonale kraft, hvis de likevel bare kryper inn i den nasjonale agendaen, uten å ha en felles konsekvens. Jeg hørte også statsministerens invitasjon til at Stortinget kan delta i dette arbeidet. Ettersom jeg er et praktisk menneske, vil jeg gjerne konkretisere det litt. Når stortingsrepresentanter er med på internasjonale konferanser – det kan dreie seg om likestilling, vaksinering, ja forskjellige ting – er det utrolig viktig at vi har et godt samarbeid med de fagstatsrådene som er involvert. Det er selvfølgelig konstitusjonelle grenser for hvilke roller vi har, men jeg vil mene at i et lite land og med så høy konsensus som vi har i mange av disse spørsmålene, må vi kunne utnytte den fordelen dette representerer – at vi snakker med samme stemme og at vi drar i samme retning – når vi er på disse internasjonale møteplassene, som det snarere vil bli flere enn færre av. Jeg tenker også at det nordiske samarbeidet er viktig i denne sammenheng. Mange av våre delegasjoner har et godt nordisk samarbeid på de arenaene de jobber. Det mener vi gir resultater. Sammen har vi større slagkraft, og vi har større gjennomslag for de synspunktene vi representerer. Det tenker vi også er et område som bør utvikles videre. Så er det ikke noen tvil om at det området hvor vi som nasjonalforsamling kanskje har den største legitimiteten, dreier seg om styresett. Det er det området som er vårt anliggende. Det er vi som er arenaen for styresettet, for å si det slik. Jeg tenker at vi samlet jobber videre med det, med klare retningslinjer og i samarbeid, ikke minst i forbindelse med de bestrebelsene regjeringen gjør gjennom EØS-avtalen og på andre måter ute i verden.
Olemic Thommessen (Høyre), 2015-11-17:
La meg først få takke for en fin debatt. Jeg håper at dette er noe som representantene, når de kommer tilbake til sine partigrupper og sine partiorganisasjoner, også vil ta med. Jeg mener at det er viktig at vi får forankret bærekraftsmålene som en del av partiarbeidet. Det er riktig som representanten Elvestuen sa, det dreier seg også om lokalpolitikk og regionalpolitikk. Vi bør alle ha som et mål at vi stiller det lille kontrollspørsmålet når programmet til neste stortingsvalg er skrevet: Hvordan står dette programmet i forhold til bærekraftsmålene? Det tror jeg kanskje er litt lett å si her, men i praksis kanskje ikke så lett, fordi vi er veldig ofte revet med av den daglige løpende agendaen, og den er ofte mer nærsynt enn det bærekraftsmålene inviterer til. Så er jeg selvfølgelig enig i det som representanten Arnstad tok opp, at det ikke er snakk om at Stortinget som institusjon skal ha noen vilje. Stortinget er partiene og bredden av partienes standpunkter, og debatten er det sentrale. Det er en stor styrke hvis vi på tvers i denne salen er enige om målene. Jeg tror vi i ganske stor utstrekning er enige om målsettingene. Så kommer vi til å være uenige om virkemidlene, og vi kommer til å være uenige om fremdriften. Det skal vi være glad for, for det er nettopp den uenigheten som skaper dynamikk, som skaper fremdrift, og som skaper vitalitet i disse temaene. Det kommer de til å trenge fordi de er store og mange, og det er vanskelig å identifisere mange av dem. Jeg tenker at nettopp den dynamikken er det viktig å ta med også ut i de internasjonale partigruppene, f.eks. til Nordisk råd. Er det noe Nordisk råd trenger, er det nettopp en tøffere debatt om mål og virkemidler – en sterkere konflikt, en konflikt som er mer drivende for sakene, og som driver frem det nordiske perspektivet. Nordisk råd lider av et konsensusproblem som gjør at det nordiske samarbeidet blir ufarliggjort og får for liten oppmerksomhet i medier og på andre arenaer. Det er en felle vi må arbeide mot når det gjelder det videre arbeidet med bærekraftsmålene. Med det vil jeg bare få lov til å takke statsministeren for – synes jeg – en god gjennomgang og representantene for en fin debatt. Så håper jeg at vi tar denne videre, og at vi tar bærekraftsmålene med oss som et premiss i det videre politiske arbeidet.
Erna Solberg (Høyre), 2015-11-17:
Jeg er helt enig med stortingspresidenten i at Stortinget har en rolle, og jeg mener at de parlamentariske forsamlingene har en rolle. På samme måte som jeg mener at noen medlemmer av Europarådet og OSSE hadde en stor og viktig rolle på 1990-tallet knyttet til den demokratiseringsprosessen som skjedde i noen land – det å bygge institusjoner og desentralisere makt – så er vi egentlig på det nivået nå, høyere oppe. Vi snakker om hvordan vi bygger strukturer for bærekraftige land på demokratisk side. Så er det kanskje ikke alltid demokrati man får ut av demokratiske spørsmål om flerpartivalg, men man kan likevel snakke om det som ligger i mål 16 – om rettsstatsprinsipper, et godt styresett, åpenhet, altså transparens. Arbeidet mot korrupsjon er sannsynligvis noe av det viktigste man kan gjøre i mange land for å skape utvikling. Det er korrupsjonen som ødelegger mange steder for landets egen evne til å løfte seg og bruke ressursene på en god måte. På en måte har Norge jobbet med dette, helt uavhengig av det, når vi har jobbet med Olje for utvikling, når vi har jobbet med kompetanseoverføring om hvordan vi har styresett knyttet til å forvalte naturressurser, som vi har utviklet. Men selv om vi har samarbeidet med mange land, er det ikke alle land som har klart å spre inntektene – etter at de har fått kontroll og nasjonale ressurser av det – ut til folket. Jeg ser altså behovet for antikorrupsjon, transparens, at folk må betale skatt, at skattesystemer må fungere og demokratisk kontroll over militære styrker. Som leder av NATO-delegasjonen i forrige periode her på Stortinget var dette et av de temaene jeg tok opp, ikke minst etter den arabiske våren – behovet for å snakke om hvordan parlamenter skal klare å få demokratisk kontroll over militære styrker. Etter det som skjedde i Egypt, vil man kanskje si at vi ikke helt klarte å få i gang det arbeidet, men det er fortsatt viktige ting å gjøre. Så er det viktig å jobbe for at dette ikke bare blir en festforestilling. Derfor er det å ha målbar statistikk, oppfølging – alt det kjedelige kontrollarbeidet – viktig, og la meg dele med Stortinget en erfaring jeg har hatt gjennom å jobbe med tusenårsmålene. Vi var og besøkte Rwanda. Det er det landet som har hatt størst nedgang i barne- og mødredødelighet over en kortest periode, altså i moderne tid. Hva var det de fortalte oss at de gjorde? Jo, for hvert barn som døde, for hver mor som døde under fødselen, så ble det skrevet en egen rapport og sendt inn til helsemyndighetene, og så ble det laget læringspunkter. Det var som om det skulle vært fra et målstyringsprogram i den norske statsforvaltningen, og dette klarte de altså i et av verdens fattigste land. Det er mulig å gjøre slike ting, og resultatene er synbare når man gjør det.
Erna Solberg (Høyre), 2015-11-17:
Jeg har gleden av å konstatere at det er bred støtte i Stortinget til bærekraftsmålene. Jeg tror Marit Arnstad har helt rett i at det vil være ulike diskusjoner om ulike tema, om hvordan vi når målene, og om hvilken politikk som føres. Så det vil være mye rom for god norsk nasjonalpolitisk debatt også fremover. Regjeringen vil være en pådriver for oppfølging både hjemme og ute. Vi skal bygge på tusenårsmålene, vi skal bygge på Rio-prosessen, og vi skal jobbe videre med det. Jeg har lyst til bare å minne om at vi har fått til mange gode resultater. Tusenårsmålene har vært FNs viktigste utviklingssatsing noensinne. Ekstrem fattigdom er mer enn halvert, til om lag 700 millioner mennesker. Det er blitt 1 milliard færre fattige, mens befolkningen i verden har vokst med 2 milliarder. Så vet vi samtidig at det kommer til å være vanskelig å nå den siste gruppen, for mange av dem lever i konfliktområder, de lever i områder hvor det blir verre. De trenger mye av ikke bare penger, men hjelp. En av grunnene til at denne regjeringen er så opptatt av bl.a. å sørge for at det i konfliktområder gis utdanning, er å sørge for at det er fremtidsmuligheter etterpå, og at reetableringen av et normalt samfunn går raskere. Flyktningkrisen betyr at vi trenger å styrke den humanitære nødhjelpen, både hjemme og ute. Vi trenger å gjøre det i konfliktområder og i nærområdene. Jeg var selv i Libanon og Jordan nylig og så hvor viktig det er – hvis både Syria, Jordan og Libanon skal fungere i fremtiden – å løfte opp utdanning, løfte opp mat/ernæring og sørge for at man unngår langsiktige skader på sårbare individer og samfunn. Så vil vi ha en diskusjon om hva som er den mest effektive bistanden, om på hvilken måte vi skal løse det. Nå er ikke forskjellen på at Arbeiderpartiet bruker ca. 2,2 mrd. kr mindre i sitt alternative budsjett på bistand ute, og det at regjeringen har foreslått 4,2 mrd. kr for å dekke flyktningkostnadene, det helt store og avgjørende, men jeg ser at man fortsatt opprettholder prioriteringen om å kutte i utdanning, som jeg mener er en feil prioritering i disse dager. Det er nemlig en veldig grunnleggende prioritering fremover. Ja, vi var både bevisste på og opptatt av å gjøre noe med forskjellene, men vi vil nok ha ulike holdninger til hvordan vi løser forskjellsutfordringene også i vårt eget land. Da regjeringen fredag la frem en opptrappingsplan mot rus, var det nettopp fordi det er en del av å fjerne ulikheter i Norge å sørge for at folk kommer tilbake igjen til arbeidslivet. Den største ulikheten i Norge er mellom dem som står utenfor arbeidslivet, og dem som er innenfor. Derfor blir – f.eks. i møte med den flyktningkrisen vi har nå – integreringspolitikken en veldig viktig del for å få folk raskt ut i jobb. Slik som utviklingen er, kommer Norge til å skåre dårligere med hensyn til disse kriteriene de første årene, men vi vil se at vi kommer bedre ut, nettopp på grunn av at vi klarer å få til en bedre integreringspolitikk fremover.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2015-11-17:
Jeg tror vi alle er enige om at deltakelse i arbeidslivet er det viktigste når det gjelder integrering av flyktninger, men vi deler oss når det gjelder kravet om identitetsavklaring som er nedfelt i utlendingsloven § 94. Jeg mener det er naturlig å stille krav om det før en får mulighet til å gå ut i ordinært arbeid. Derimot er det mange, meg selv innbefattet, som mener at vi må legge bedre til rette for at beboere på asylmottak skal få tilbud om aktivitet som gjør hverdagen meningsfull, og som gjerne også kan være arbeidsrettet aktivitet – det være seg arbeidsoppgaver på asylmottak, språkopplæring, arbeidstrening i offentlig eller privat regi, bedre tilrettelegging for å delta i frivillig arbeid osv. Det kan bidra til kontakt med det norske samfunnet og kvalifisere til sysselsetting etter at vedkommende har fått oppholds- og arbeidstillatelse. Hvordan mener statsråden at det kan legges bedre til rette for slik aktivitet og for arbeidsrettet tiltak for beboere på asylmottak?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2015-11-17:
Vi ser stadig medieoppslag om at det er mangelfullt renhold i flyktningmottak osv. Det var et medieoppslag i går fra Råde. Jeg tenker som så at vi nå må gå igjennom og se på måten vi driver asylmottak på. Er det sånn at beboerne i mottak kan delta mer aktivt i driften av mottak? Her er det mange som sitter og har problemer med å få tiden til å gå. Bør vi nå legge om driften, sånn at de i enda større grad deltar i matlaging, renhold – den daglige driften av mottakene – istedenfor at de sitter og ikke har noe å fordrive tiden med? Er det noen tanker i departementet om at vi må se på endringer her?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2015-11-17:
Takk for en god debatt. Det meste av debatten har gått på merknaden om midlertidig arbeidstillatelse, og jeg håpet jo da at debatten skulle avklare hva mindretallet egentlig mener med den merknaden om midlertidig arbeidstillatelse. Arbeiderpartiet har heldigvis klargjort at de fortsatt står sammen med oss i kravet om identitetsavklaring. De andre har ikke gjort det. Jeg er fortsatt like klok på om de mener det skal være en automatisk arbeidstillatelse så snart man har levert en asylsøknad, om vi skal gå bort fra kravet om identitetsavklaring, og hvilke eventuelle andre krav vi skal stille for å kunne få en midlertidig arbeidstillatelse. Jeg stiller meg også litt undrende til hvor stor tro mange har på effekten av dette. I mine øyne er den største utfordringen vi har, og som vi burde diskutere, hvordan vi skal få dem med arbeidstillatelse ut i arbeidslivet. Det er ikke slik at det står 100 000 ledige jobber som de kan hoppe inn i når de har fått midlertidig eller varig arbeidstillatelse. Dessverre er det en stor utfordring å skaffe arbeid, også med varig arbeidstillatelse. Hvis det menes at alle skal få automatisk arbeidstillatelse så snart man melder seg som asylsøker, står jeg fortsatt fast på at det vil være å sende et helt feil signal i dagens situasjon. Det er bare å se på den debatten vi hadde her i salen i går. Jeg er også forundret over Fremskrittspartiet som understreker viktigheten av tidlig språkundervisning samtidig som de nå kutter antall timer det skal undervises i norsk på asylmottakene. Jeg tror den språkundervisningen som kommer også mens de er i søkeprosessen, er utrolig viktig for integrering i samfunnet. Det som er løsningen, er jo raskere saksbehandling, og som statsråden påpekte, raskere bosetting, og da er det forunderlig at regjeringen ikke vil fullfinansiere kommunene, og at de ikke vil sørge for større tilskudd til boligbygging. Det vi får tilbakemelding på fra alle kommuner, er at det er én ting som hindrer dem i å gå for mer bosetting, og det er at det er kun 90 pst. av kostnadene ved bosetting som er finansiert. Det er det vel enighet om gjennom beregninger fra Det tekniske beregningsutvalg. Løsningen er å fullfinansiere kommunene, slik at vi kan få bosatt mye raskere. Det er den store utfordringen i denne saken.
Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2015-11-17:
På talerstolen nå påpekte statsråden det som jeg også påpekte i mitt innlegg, at en i dag kan gi midlertidig arbeidstillatelse, men da må det være påvist dokumentert identitet. Når statsråden snakket fra talerstolen nå, hørtes det ut som om statsråden også tror at dette Stortinget for en måned siden hadde tenkt å frafalle det kravet. Det er ingen i denne sal, tror jeg, som mener at en ikke skal dokumentere sin identitet. Hele spørsmålet knyttet til dette er at en blir sittende på mottak lenge fordi en venter på asylintervjuet. Da må jeg spørre statsråden: Tror statsråden at hvis en tidlig lærer seg norsk, vil en da på en måte bli bedre integrert enn hvis en venter lenge før en starter med å lære seg norsk?
Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2015-11-17:
Jeg vil bare gjenta: Det er ingen i denne sal som mener at de som ikke har fått dokumentert identitet, skal få midlertidig arbeidstillatelse. Jeg må spørre: Mener statsråden at det å vurdere nye kriterier – som en enstemmig sal vedtok, her også med Fremskrittspartiet, som er statsrådens parti – knyttet til asylintervju, vurdere det å la folk bli sittende ikke bare i månedsvis, men muligens i årevis på mottak, vil kunne føre til bedre integrering? Og er det sånn at statsråden tenker at en merknad i denne innstillingen er – jeg holdt på å si – mildere enn det vedtaket som vi faktisk gjorde her i Stortinget for en måned siden. Det ble vedtatt for en måned siden at dette skulle vurderes, og det er det samme som blir gjentatt i denne merknaden, og den samme intensjonen som ligger til grunn.
Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2015-11-17:
Jeg må si at jeg synes dette blir bare rarere og rarere. Egentlig får jeg litt déjà vu tilbake til debatten i går, da representanten Tetzschner fra Høyre var oppe på talerstolen og hadde noen bilder inne i sitt hode som jeg tror det bare var han som så. Jeg opplever også nå at representanter fra Høyre har noen bilder inne i hodet som jeg er litt usikker på om andre enn de ser – allikevel med all respekt. Vi prøver ikke å ro, og det er ikke noe arbeidsuhell. Alle asylsøkere skal ikke få midlertidig arbeidstillatelse. Det var det aldri noen som sa da vi behandlet dette romertallsvedtaket for en måned siden. Til og med representanten Karin Andersen – og andre – tror jeg kan skrive under på at det som lå til grunn for at vi gjorde det vedtaket, og for at det ble enstemmig, var at det var knyttet opp mot asylintervjuet. Det var ingen i denne salen som for en måned siden mente at det ikke skulle være knyttet opp mot identitet i fortsettelsen, at det ikke skulle være knyttet opp mot alder i fortsettelsen. Nå sier jeg det igjen – i likhet med mange som har sagt dette i en måned – og presiserer at dette mente vi da, og dette mener vi nå. Jeg opplever at noen leser dette dokumentet akkurat sånn som visse andre leser – jeg holdt på å si – andre dokumenter, jeg er ikke helt sikker på hva det egentlig er lov til å si fra denne talerstolen. Dette er ikke et arbeidsuhell. Alle skal altså ikke få midlertidig arbeidstillatelse, men vi mener, som vi mente for en måned siden, at det å åpne for midlertidig arbeidstillatelse og så få nye kriterier når det gjelder asylintervjuet, kan være klokt i en integreringssammenheng. Til og med statsråden sa fra talerstolen i stad at det er viktigere enn noen gang at en kommer seg fortest mulig ut i arbeid, og at de viktige og riktige virkemidlene blir satt i gang på rett tidspunkt. Jeg vet ikke hvor mye mer det egentlig går an å si, men jeg tror at Høyre kanskje skal begynne å høre etter når vi sier hva vi mener. Så kan de fortsette å lese dokumenter akkurat hvordan de vil – men kanskje snu godsiden bitte litt til og ikke skape historier og bilder som faktisk ikke er reelle.
Frank J. Jenssen (Høyre), 2015-11-17:
La meg også få rette en takk til saksordføreren for en godt gjennomarbeidet og presentert innstilling. Det går en tråd fra innføringen av introduksjonsloven og introduksjonsprogrammet i sin tid, under daværende kommunalminister Erna Solberg, og fram til i dag. Vi har i Norge et veldig gjennomarbeidet og godt system for mottak av dem som kommer til Norge, og som skal integreres. Det er ikke slik at alle land har den typen ordninger som vi har, som er så pass gjennomarbeidet, som gir forutsigbarhet for kommuner, og som gir trygghet for at en skal få et godt opplegg for lettere å kunne bli introdusert til det norske samfunnet, til det norske arbeidslivet, til det norske utdanningssystemet, for å bli borgere og medborgere i dette landet. Det foreliggende forslaget i dag viser at det er nødvendig til stadighet å justere og tilpasse til de behovene vi ser. Derfor er det bra at vi legger til rette for muligheten til å kunne ta permisjon for å komme ut i arbeid, dersom en får arbeid – at ikke det beste blir det godes fiende, for å si det slik. Vi har hatt gode intensjoner i loven, men når det viser seg at den likevel ikke fungerer til det beste for integreringen, så er vi villige til å gjøre endringer. Permisjonsmuligheten er et eksempel på det. Det blir nå regulert noen flere muligheter for fritak ved dokumenterte samfunnskunnskapsferdigheter, og det blir også tydeliggjort at kommunene har en initiativplikt til å tilby introduksjonsprogram. Det skal ikke være noen tvil om det, selv om noen kommuner sier de synes det er litt vanskelig. Jeg synes det er helt på sin plass at vi får ordnet i det, at det ikke bare er etterspørselsplikt fra de ankomne innvandrerne, men også en tilbudsplikt fra kommunenes side. Jeg er også veldig glad for at komiteen har samlet seg om å be regjeringen se ytterligere på muligheten for å hindre at f.eks. kvinner i fødselspermisjon ramler ut av integreringsprosessen og språkopplæringen, slik det kan være en fare for i dag. Så har jeg helt avslutningsvis lyst til å si at jeg synes ikke Arbeiderpartiet trenger å spille så overrasket over at flere av oss er overrasket over deres holdning og det de skriver i merknaden sammen med et mindretall, om at det nå åpenbart skal åpnes for at alle asylsøkere, uavhengig av status, skal kunne gis arbeidstillatelse. Det er, som saksordføreren pekte på, et linjeskifte, og jeg synes det er positivt og konstruktivt at saksordføreren fra Senterpartiet markerer det, at de står på den linjen som de sier de har stått sammen med Arbeiderpartiet om før, og at her gir Arbeiderpartiet nye signaler. Så det ville være greit å få avklart en gang for alle om Arbeiderpartiet står inne for den merknaden og det linjeskiftet, eller om man ønsker å trekke tilbake det signalet man sender ut i verden, om at alle asylsøkere, uavhengig av status, skal kunne få arbeidstillatelse i Norge. I de tidene vi har nå, når vi diskuterer ulike former for innstramminger i vårt eget regelverk, men også måten vi sender signaler ut fra den politiske debatten på, så ville det vært veldig nyttig.
Frank J. Jenssen (Høyre), 2015-11-17:
I en sak som det ellers er bred enighet om – og det er gledelig – er det et spørsmål om det er slik som Arbeiderpartiet nå hevder fra talerstolen, at det også er enighet om at det skal være begrensninger når det gjelder på hvilke vilkår asylsøkere skal kunne få midlertidig arbeidstillatelse. Det hadde vært greit om Arbeiderpartiet erkjente at det er noe annet som står i denne merknaden som Arbeiderpartiet står bak, og det vedtaket man viste til, som Stortinget har fattet. For det er noe annet at Stortinget ber regjeringen om å vurdere forslag som gjør det enklere å kunne ta midlertidig arbeid – det kan være å endre på de begrensningene og kravene som er i dag i asylsøkerperioden – men det er noe annet enn å si i merknaden at det er viktig å «åpne for midlertidig arbeidstillatelse for asylsøkere som venter på behandling av asylsøknaden», uten forbehold. Hvis Arbeiderpartiet hadde ment at det var teksten i det vedtaket man viste til, som var relevant, hadde merknadsteksten antakelig ha lydt at det var viktig å vurdere tiltak som gjør det enklere å få midlertidig arbeidstillatelse. Men det er ikke det man sier; man sier at det er viktig å «åpne for midlertidig arbeidstillatelse for asylsøkere» – underforstått: enhver asylsøker – «som venter på behandling av asylsøknaden». Det er den teksten som står her. Det forsterkes av det faktum at etter at det fremdeles eksisterte en misforståelse om at Senterpartiet sto bak denne merknaden, noe de ikke gjorde, og at det da var flertall for denne merknaden, gikk representanten for ett av partiene bak denne merknaden, André N. Skjelstad fra Venstre, ut i NTB, som skriver: «Flertallet på Stortinget gjør det klart at asylsøkere» – heller ikke her med noe forbehold – «må få mulighet til å jobbe mens de venter på å få søknaden behandlet.» Og videre: «Det er et klart flertall som gir en instruksjon til regjeringen.» Dette sa André N. Skjelstad, kommunalpolitisk talsmann for Venstre til NTB. Det kunne i hvert fall være greit om Arbeiderpartiet tok ettertrykkelig avstand fra at dette skulle være en instruksjon til regjeringen om å endre politikk, for da kunne vi endelig få avklart en gang for alle at Arbeiderpartiet i merknaden gir uttrykk for at alle asylsøkere som venter på behandling av sin søknad, skal kunne få midlertidig arbeidstillatelse, men at det faktisk ikke er det man mener. Derfor har man faktisk heller ikke med denne merknaden ment å innføre ny politikk; man bare mener å ville åpne for noe det allerede er åpning for. Da slår man inn åpne dører. Da kunne man ha sagt at dette var et arbeidsuhell – man har blingset litt i sluttspurten – og vært ferdig med saken.
Marie Ljones Brekke (Kristelig Folkeparti), 2015-11-17:
For Kristelig Folkeparti har det alltid vært viktig å sikre god og rask integrering. Den ekstraordinære situasjonen med høye asylankomster gjør det spesielt viktig og helt nødvendig å håndtere situasjonen raskt og godt på lang sikt. Å komme ut i arbeidslivet er en av nøklene til å sikre god integrering. Kristelig Folkeparti støtter derfor forslaget om å åpne for permisjon fra introduksjonsprogrammet når en person har fått tilbud om arbeid. En slik fleksibilitet er helt nødvendig for at introduksjonsprogrammet skal fungere hensiktsmessig, da målet er å gi personer mulighet til å komme i jobb så raskt som mulig. Dette fører til raskere integrering og til at personer det gjelder raskere kan ta del i samfunnet og bidra tilbake. For Kristelig Folkeparti er det viktig at vi har et introduksjonsprogram som er fleksibelt, og at større fleksibilitet og individuell tilrettelegging av opplæring i norsk og samfunnskunnskap er viktig for å sikre at man så raskt som mulig kommer inn i det norske samfunnet. Kristelig Folkeparti støtter forslaget om å kreve dokumentasjon på samfunnskunnskap ved fritak fra plikt til opplæring i samfunnskunnskap. I dag er det tilstrekkelig at personer som kan vise til gode norskkunnskaper, kan få fritak fra ordningen, men det er ikke nødvendigvis en sammenheng mellom gode norskkunnskaper og kunnskap om det samfunnet en skal være en del av. Lange fravær og opphold i introduksjonsprogrammet bør unngås, og det bør legges til rette for at kvinner som er i fødselspermisjon, får en mulighet til å fortsette opplæringen, selv om de er i permisjon. Dette kan hindre at progresjonen stagnerer og at integreringsprosessen tar lengre tid enn nødvendig. Kristelig Folkeparti støtter derfor komiteens forslag i innstillingen, hvor vi ber regjeringen fremme forslag til endringer for å redusere fraværet fra introduksjonsprogrammet. Som en konsekvens av den ekstraordinære situasjonen vi nå befinner oss i, vet vi at mange vil bli værende på mottak lenge. Derfor er det viktig å starte opplæringen allerede i mottak. For Kristelig Folkeparti har det vært viktig at de asylsøkerne som med all sannsynlighet kommer til å få opphold i landet, kanskje kunne fått muligheten til å delta i arbeidslivet og få arbeidstillatelse. Dagens ekstraordinære situasjon krever at vi tar i bruk alle ressurser, slik at vi sikrer god integrering og tar i bruk de frivillige aktørene. Når det gjelder opplæringen i introduksjonsprogrammet, kan de frivillige aktørene bidra. De er en viktig ressurs for å få til god integrering. Helt til slutt vil jeg si at Kristelig Folkeparti støtter forslaget om å gi kommunene plikt til å ta initiativ til å starte opplæringen, slik at det kan skje raskest mulig, og at flest mulig kan fullføre opplæringen innen fristen.
André N. Skjelstad (Venstre), 2015-11-17:
Med en økning i antall asylsøkere som vi har hatt i høst, er introduksjonsordningen viktigere enn noen gang. En god språkopplæring og rask inkludering i arbeids- og samfunnsliv er avgjørende for å få til integrering av dem som får opphold, og også for dem som vil være her i kortere eller lengre tid. Samtidig som vi iverksetter tiltak for å redusere tilstrømningen av grunnløse asylsøkere, må vi iverksette tiltak også for dem som er plassert i mottak over hele landet. For dette handler om folk og ikke bare om milliarder, det handler om mennesker som vil bli boende i kort eller lang tid, og som vi må sørge for å få integrert i det norske samfunnet. Hvor store utgiftene blir, er helt avhengig av hvor godt vi klarer å integrere dem. Arbeid er nøkkelen til god integrering, og asylsøkere har i dag ikke mulighet til å arbeide før de har vært på asylintervju. Å bli sittende på mottak i månedsvis, for ikke å snakke om år, er passiviserende og ødeleggende for en god integrering. Det er spesielt alvorlig når en kan forvente at flere kan bli sittende lenger i mottak, og derfor er det viktig at vi får kartlagt kompetansen deres. Utdanning fra utlandet må søkes godkjent, praktisk kompetanse må testes ut, og det må gis midlertidig arbeidstillatelse fra dag én. Ved at man gir arbeidstillatelse, får næringslivet mulighet til å bidra med grundig veiledning, praksisplasser, arbeidslivsguiding samt aktivisering og arbeidstrening gjennom ulike små og store oppdrag. Næringslivet vil gjerne bidra til den nasjonale dugnaden som vi er godt i gang med, og da må reglene for midlertidig arbeidstillatelse endres. Integreringstilbudet i mottakene må bedres nå som det antas at mange vil bli værende lenger i mottak. Arbeid og språkopplæring er helt sentralt. Videre må man knytte til seg både frivillige aktører og lokalt næringsliv for å sikre aktivitet og inkludering. Det er spesielt viktig at barn gis aktivitetstilbud i barnehage eller i mottak, og frivillig sektor må også inkluderes mer i integreringsarbeidet. Dette er et møte mellom folk – en lærer om kultur og samfunnsliv og får mulighet til å etablere nettverk lokalt. Det er en del av debatten i dag som jeg må si jeg er litt overrasket over da vi var ferdige med innstillingen, kanskje mest overrasket ettersom det ble gjort et vedtak noen uker i forkant, og så blir det da en voldsom, lang runde om en merknad, en merknad som egentlig på mange måter bare underbygger at vi ønsker å få folk ut i aktivitet – fra passivitet – noe som definitivt vil være en kostnadsbesparing. Så skjønner jeg at regjeringen og Senterpartiet ikke ser det på den måten som mindretallet i komiteen gjør. Jeg må si at jeg er meget overrasket over de innleggene som har vært så langt for å tilbakevise det vedtaket som et stort flertall i Stortinget – om det ikke var samstemt – gjorde 14 dager i forkant. Og da å underbygge komiteen i merknads form, som egentlig er vagere i sin form enn det som var vedtaket, må jeg si overrasker meg stort.
André N. Skjelstad (Venstre), 2015-11-17:
Vi er vel alle enige om at aktivitet er vesentlig bedre enn passivitet. Så blir jeg litt overrasket over at det en kaller signalisering, er sterkere i en merknad enn i et vedtak som er gjort for 14 dager siden. Gjennom 20 års virke i politikken har jeg hele tiden trodd at et vedtak var en strammere form enn en merknad. Jeg trodde også at et vedtak var en strammere form for signal. Et samlet storting var enig i det signalet som lå i det vedtaket som ble gjort for 14 dager siden. Deler ikke statsråden det synspunktet at et vedtak er en langt sterkere form for signal enn en merknad?
André N. Skjelstad (Venstre), 2015-11-17:
Jeg har ikke så stort behov for å ha utestemme inne som en del har fra denne talerstol, men jeg synes det er litt spesielt at det er en del røyklegging av det vedtaket som vi gjorde for knappe 14 dager siden eller noe sånt. Det har da utløst den store diskusjonen, i en tilråding som komiteen er enig om, dog med litt forskjellige innganger til noen merknader, og noen kaller det å slå inn åpne dører – ja vel, hvis det var å slå inn åpne dører, så kunne vel regjeringspartiene, inkludert Senterpartiet, i så fall ha støttet merknaden. Så velger en da, som representanten Eirin Sund, å lese dette som en dokumentsamling vi ikke skal nevne navnet på – og på dertil egnet måte. Jeg synes det er spesielt. Det er den måten som dette opphøyes på. Men det som er klart for meg på mange måter etter denne debatten, som jeg synes er et lite paradoks, er at der Venstre er tydelige på at vi i større grad ønsker aktivitet i stedet for passivitet i mottakene, blir det svart fra regjeringshold at passiviteten er greit. Der vi i opposisjonen prøver å peke på muligheter til aktivitet, som også er med på å stimulere – flere har vært inne på i løpet av debatten hvor skadelig det er å være passiv når du sitter langvarig i et mottak. Jeg synes dette også er oppklarende. Hvis regjeringspartiene mener at dét er en bedre måte for integrering, en bedre måte å få folk inn i dette – om de også skal være her – så har jeg litt problemer med å skjønne det. For jeg synes dette definitivt er å blande kortene. Alle i denne sal er enige om innstrammende tiltak ved Storskog og lignende, det et er ikke noen uenighet om det, så dette er å blande kortene fullstendig. Og det hjelper ikke da å bruke desto mer utestemme, for stemmen lyder godt uansett, vi hører det om vi også bruker innestemme i denne salen. For dette dreier seg faktisk om en bred enighet om tiltakene ved Storskog, men det neste er at det er bedre å ha aktivitetstilnærming enn passivitet i mottakene. Der følger ikke regjeringen opposisjonen.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-11-17:
Jeg er helt enig med representanten Sund i at noe av det viktigste vi kan gjøre, er først og fremst å kartlegge den enkelte som har fått opphold, og at vi kan komme i gang raskt med norskopplæringen. Det er det muligheter for i dag. Den enkelte får, når man har fått opphold, anledning til å ha 650 timer – hvis jeg ikke husker feil – med norskopplæring, men vi ser at veldig mange av dem ikke benytter seg av den norskopplæringen, og kommunene er veldig fortvilet, for når de kommer ut i kommunene, har de ikke fått den norskopplæringen som de skal ha. I den situasjonen vi står overfor, vil det nok være at den enkelte må vente lenger i mottak før en kommer ut i en kommune. Derfor blir det viktig at vi intensiverer norskopplæringen for dem som har fått lovlig opphold, men også ser på hvordan vi kan kombinere det med arbeidsrettet praksis.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-11-17:
Stortinget har gjort et vedtak der man har bedt regjeringen om å vurdere nye tiltak. Det er et arbeid som regjeringen er i gang med, men den merknaden som ligger her fra et flertall, er at det skal åpnes for midlertidig arbeidstillatelse for asylsøkere som venter på behandling av asylsøknaden. Det er det i dag mulighet for hvis man kan legge fram godkjent reisedokument eller nasjonalt ID-kort. Men å sende ut signaler nå om at alle som kommer hit, skal få midlertidig arbeidstillatelse fra dag én, er signaler som regjeringen ikke ønsker å sende ut.