Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2007-06-04:
Vi har fått en grundig og interessant redegjørelse av utenriksministeren. Det er politisk viktig når landets utenriksminister på Regjeringens vegne fastslår at EØS-avtalen har tjent og tjener Norge bra. Viktig er det også at han erklærer tro på en vitalisering av det nordiske samarbeidet. Det er et syn jeg deler. Utenriksministeren gjorde innledningsvis et poeng av at det er en fare for at enkeltsakene kan ta overhånd, og at vi som står utenfor EU, kan miste grepet på helheten: Hvor går EU, hvor går Europa, som nå i økende grad er sammenfallende med EU geografisk? Til dette perspektivet har jeg to umiddelbare kommentarer – én om hvor EU går, og én om Europa. Jeg tror vi alle er opptatt av å se de lange linjer og de store utviklingstrekk. Faren for å miste grepet har vel EUs ledelse selv erfart. De har lenge aktivt stått på for å få gjennom en EU-grunnlov. Men ved folkeavstemningene i Frankrike og Nederland sa folkeflertallet nei, og grunnlovsprosjektet fikk et dødsstøt. Striden gjaldt i stor grad spørsmål om hvor EU skal gå, og hva slags EU man ønsker. Franskmennene og nederlenderne ønsket ikke det EU de fikk seg forelagt. Striden om hva EU skal bli, preger fortsatt dagsordenen i EU, men nå, foran toppmøtet i slutten av denne måneden, går diskusjonen på kammerset blant lederne i stor grad på om man kan komme seg videre uten å rådspørre folket. Dette får vi sikkert høre mer om fra EU-toppmøtet den 21.–22. juni, for det preger det tyske formannskapets forhåndssonderinger. EU har i dette viktige spørsmålet kjørt seg fast i indre uenighet. Skal respekten for de to folkeavstemningene i Frankrike og Nederland fortsatt ligge til grunn? Er unionsgrunnloven død? Eller kan den manøvreres inn bakveien, uten folkeavstemninger, i en litt frisert eller barbert utgave? Vi synes allerede å ha erfart at EUs beslutningsproblemer ikke er blitt mindre etter at unionen ble utvidet til 27 medlemsstater. Det tror jeg vi får understreket også i fortsettelsen av denne diskusjonen. Min andre kommentar går på utenriksministerens poeng om at EU i stadig større grad blir sammenfallende med Europa. Jeg tror det både for analysens klarhet og debattens fruktbarhet er viktig at vi ikke bidrar til en full sammenblanding av disse størrelser. Om to tredjedeler av Europas stater blir medlemmer av Den europeiske union, må vi ikke forveksle den med Europa. Store europeiske befolkningsgrupper og en rekke europeiske land står utenfor EU. Det viktige poenget er at skillelinjene i Europa flyttes, og det er viktig at vi sørger for å bevare og utvikle samarbeidet i og med EU, men også innen hele Europa, ellers kan det lett vokse fram unødige motsetninger mellom f.eks. Russland og Vesten – både når det gjelder EU, NATO og i forholdet til USA. Striden om rakettskjoldprosjektet har vist russisk sensitivitet når det gjelder vestlige posisjoneringer i stater som tidligere stod innen den sovjetiske interessesfære. Jeg skal komme litt nærmere inn på viktige refleksjoner eller dypere innblikk i store og viktige saker. Utenriksministeren viste til at dagens redegjørelse henger sammen med Stortingets anmodning om at det avholdes halvårlige redegjørelser om viktige EU/EØS-saker. Jeg synes nok med respekt å melde at dagens redegjørelse fikk et litt for generelt preg og i for liten grad tok opp aktuelle EU/EØS-saker. Dermed ble redegjørelsen ikke ulik den formen man har valgt på de generelle utenrikspolitiske redegjørelsene. Jeg skal ikke kritisere det. Det er nyttig nok, selv om de aller fleste betraktningene gjelder kjente problemstillinger, som vi en del ganger har hatt anledning til å utveksle synspunkter på her i stortingssalen. Men for framtiden må vi ikke miste den anledningen som slike halvårlige EØS-redegjørelser skal gi for å gå grundig inn på enkelte store saker som er under utvikling i EU, og som er EØS-relevante, slik at vi gis grunnlag for å gå mer inn på enkeltområder av samarbeidet, og ikke bare blir liggende på et allment og generelt refleksjonsnivå. Derfor har jeg tenkt å bruke resten av min taletid til å snakke om en sak som utenriksministeren overraskende nok ikke snakket om, men som er en veldig sentral del av den norske europadebatten, som også pågår i mange andre europeiske land, nemlig spørsmålet om EUs tjenestedirektiv. En viktig side ved en god og demokratisk behandling av EU/EØS-saker er å orientere Stortinget tidlig, slik at de folkevalgte får informasjon og slik blir trukket inn i prosessen. Da Stortinget her i vinter behandlet stortingsmeldingen om europapolitikken, var det en samlet utenrikskomite som understreket behovet for å bringe Stortinget tidligere inn i prosessen når det gjelder diskusjonen om EØS-relevante saker. Tjenestedirektivet var i så måte en interessant test. Allerede før jul, den 21. november, skrev jeg et brev til statsministeren om dette direktivet, som da nettopp var vedtatt i EU-parlamentet, og bad om en konsekvensdrøfting og en redegjørelse. Det ble i svaret vist til at saken skulle på høring, og ingen redegjørelse ble gitt. På nyåret sendte så en samlet opposisjon et brev hvor man etterlyste en redegjørelse om tjenestedirektivet. På ny viste statsministeren til høringsfristen – ingen redegjørelse. For et par uker siden ble saken tatt opp i Stortingets spørretime. Svaret fra næringsministeren var slik at en samlet opposisjon på nytt sendte brev og bad om en redegjørelse. Sist torsdag, den 31. mai, gav næringsministeren endelig en foreløpig redegjørelse i Stortingets EØS-utvalg. Den gav en nyttig gjennomgang av flere sider av direktivet, men startet med å understreke at ikke alle spørsmål om direktivet var avklart og endte opp med å fastslå at de «spørsmålene tjenestedirektivet reiser, vil bli analysert punkt for punkt», og at Regjeringen ennå ikke har kommet til veis ende i sine vurderinger av direktivet. Det har jeg respekt for, men jeg skulle ønske at en regjering, som så til de grader har flagget at åpenhet om disse spørsmålene er dens varemerke, og at debatt om utenrikspolitiske spørsmål er en styrke, hadde våget å ta en åpen debatt i Stortinget om tjenestedirektivet og svart positivt når et opposisjonsparti reiser spørsmålet. Jeg synes det er direkte oppsiktsvekkende at man ikke reagerer når en samlet opposisjon ber om en slik redegjørelse. Det synes jeg ikke er et uttrykk for at man ønsker debatt, og at man ønsker åpenhet, men snarere at man har så store problemer med denne saken internt at man vegrer seg for å møte Stortinget i en debatt om saken i åpent lende. For oss som er sterkt bekymret for flere sider av tjenestedirektivet og ikke vil uthule forbrukernes rettigheter og svekke arbeidet mot sosial dumping, har kravet om en grundig og uavhengig konsekvensutredning stått sentralt. Dette kravet har bred støtte, ikke minst i faglige organisasjoner. I dag er det en ungdomsmobilisering mot tjenestedirektivet utenfor huset her. Jeg har nettopp mottatt et opprop med underskrifter fra personer i en rekke organisasjoner. Et hovedkrav fra dem som aksjonerer, er at det må gjennomføres en grundig konsekvensanalyse av tjenestedirektivet. Jeg må oppfatte det slik – jeg velger det – at næringsministeren lovet det i sin redegjørelse til Stortingets EØS-utvalg fredag. Det kan enhver også forsikre seg om ved å gå inn på Stortingets hjemmeside på Internett, hvor referatet fra EØS-utvalgets møte allerede er lagt ut. Det er en positiv konsekvens av innstillingen fra en enstemmig utenrikskomite tidligere i år, hvor vi understreket at referatene burde bli offentliggjort umiddelbart. For å styrke tilliten til konsekvensanalysen mener jeg det er en fordel å trekke inn også uavhengig ekspertise, og jeg håper at utenriksministeren kan bekrefte at så vil bli gjort. Det bør man også ta med seg i de gjenstående runder om denne saken. Kristelig Folkeparti ønsker ikke å medvirke til at et tjenestedirektiv som kan føre til økt sosial dumping og få andre negative konsekvenser, blir tatt inn i EØS-avtalen. Det er derfor helt avgjørende for oss å få grundig vurdert konsekvensene av direktivet. Vi har notert oss at det fra faglige organisasjoner og fra Nei til EU har kommet en rekke kritiske spørsmål vedrørende flere sider av direktivet, bl.a. når det gjelder konsekvensene for konkurransen i arbeidslivet: Det kan i dagens europeiske arbeidsliv i praksis øke omfanget av sosial dumping.EF-domstolen kan komme til å avgjøre at nasjonal arbeidsrett skal respektere EU-lovgivningen.Også tjenestesektorer som nå er unntatt fra direktivet, kan bli underkastet regelverket i direktivet, eller etter hvert i praksis bli det gjennom egne direktiver. Dette er spørsmål fra vår side. Det er spørsmål som trenger avklaring gjennom den prosessen som man nå er i gang med. Det er spørsmål som bør avklares gjennom en åpen og real debatt om disse spørsmålene. EØS-avtalen gir Norge en reservasjonsrett som EUs medlemsstater ikke har, og den reservasjonsretten må vi være beredt til å bruke om det blir nødvendig.