Børge Brende (Høyre), 2016-04-28:
Representanten Trine Skei Grande spør om hvilken forskningsstrategi regjeringen har på utenriksfeltet, og hvilken plass norske forskningsmiljøer har i denne. Dette er spørsmål som opptar meg. Jeg er enig med Skei Grande i at vi over tid har bygget opp gode forskningsmiljøer på utenrikspolitikk, både i instituttsektoren og ved universitetene. De utgjør en viktig utenrikspolitisk ressurs, som vi må forvalte godt. Forskningsbasert kunnskap har alltid vært viktig som grunnlag for utforming og gjennomføring av norsk utenriks- og utviklingspolitikk. Et eksempel er vår rolle som hav-, ressurs- og energinasjon. Forskningsbasert kunnskap er selve navet i strategi- og politikkutvikling på disse vitale interesseområdene for Norge. Turbulent globalisering, som interpellanten var inne på, og markant geopolitisk endring utfordrer norske interesser og skjerper behovet ytterligere for et godt oppdatert kunnskapsgrunnlag i utenrikspolitikken. Derfor står dialogen med forskningsmiljøer i inn- og utland sentralt i arbeidet med veivalgmeldingen som blir lagt frem for Stortinget vårsesjonen 2017. Det er jo et av munnhellene i norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk at utenriks- og sikkerhetspolitikken ligger fast, men med de endringene vi i dag opplever, tror jeg nok det er mer presist å si at verdiene bak vår utenriks- og sikkerhetspolitikk ligger helt klart fast, men vi må også foreta justeringer fra vår side, i og med at det utenriks- og sikkerhetspolitiske landskapet endrer seg. Og det endrer seg ganske raskt. Vi ser at det som skjer utenfor landets grenser, preger oss i Norge mer og mer. Endringer i Eritrea kan vi merke på Svinesund noen uker etter at de skjer i Asmara. Når det gjelder dialog med viktige forsknings- og universitetsmiljøer i Norge, er det også vesentlig at vi går utenfor hovedstaden. Det er mye god kompetanse i Oslo, men det er det også rundt omkring i våre ulike regionsentre. Senest mandag i denne uken utfordret jeg universitetsmiljøet i Kristiansand, på et interessant veivalgmøte der. Uken før drøftet jeg strategier for å hjelpe sårbare stater, under et veivalgarrangement i samarbeid med tankesmien Atlantic Council i Washington DC, og strategier for nordområdene med Carnegie Foundation i Brussel, hvor det også var med ledende representanter fra det viktige EU-miljøet i Brussel. Her hjemme arrangerer Norsk Utenrikspolitisk Institutt, NUPI, nå en rekke med ekspertseminarer for å bidra med faglige, tunge innspill til den såkalte veivalgmeldingen. Jeg vil i all mulig korthet trekke frem en del hovedområder for hvordan Utenriksdepartementet arbeider med kunnskap og forskning. For det første: Utenriksdepartementets ansatte bruker og fortolker forskningsbasert kunnskap fra det globale kunnskapsmarkedet i daglig arbeid for å fremme norske interesser. For det andre: Utenriksdepartementet finansierer selv en rekke prosjekter i samarbeid med internasjonale kunnskaps- og forskningsmiljøer for å styrke beslutningsgrunnlaget på prioriterte politikkområder, som f. eks. fred og forsoning, sårbare stater og globale energi- og miljøspørsmål. For det tredje: Utenriksdepartementet samarbeider tett med norske utenrikspolitiske forskningsmiljøer og bidrar med midler til både langsiktig forskning gjennom Forskningsrådet og mer anvendt forskning, utredninger og konsulentbistand. For det fjerde: Et viktig satsingsområde i utviklingspolitikken har lenge vært å støtte institusjoner for høyere utdanning og forskning i utviklingslandene, som ledd i landenes innsats for å ta hånd om egen utvikling og bli uavhengig av internasjonal bistand. Interpellanten var inne på dette i den debatten vi hadde her i Stortinget – jeg tror det var under spontanspørretimen i går at dette kom opp – hvor jeg bekreftet at i den strategien vi har lagt for satsing på høyere utdanning og forskning i utviklingsland, har jeg nå bedt departementet se på om det er mulig å tydeliggjøre kvinnedimensjonen i den strategien. Så det følges opp, det som representanten Skei Grande tok opp tidligere i uken. Kunnskapen vi får gjennom universitets- og høyskolesatsing på disse områdene, bidrar til at vi styrker kvaliteten på utenrikspolitikken og øker handlingsrommet vårt. Men det er viktig at Stortinget også er kjent med utfordringer og dilemmaer vi forholder oss til i løpende politikkutvikling: For det første: Det fullstendig ubegrensede tilfanget av kunnskap er en uendelig ressurs, men gjør det også krevende å lese, fordøye, fortolke og anvende forskningsbasert kunnskap, også den vi har bestilt selv. For det andre: Konkurransen i kunnskapsmarkedet er viktig, og anbudsreglementet skal sikre åpen konkurranse, kvalitet og uavhengighet. Samtidig opplever både Utenriksdepartementet og forskningsmiljøene utfordringer med hensyn til de raske endringene i situasjonen rundt oss. Vi må også være villig til å ta inn over oss nye impulser fortløpende, og vi må ikke være mer opptatt av kartet enn av terrenget. For det tredje: En stor del av midlene på dette området kommer fra bistandsbudsjettet. I en tid med prekære behov, ikke minst i sårbare stater, er det nødvendig å kalibrere dette skjønnsomt. Regjeringens politikk i disse spørsmålene rettes mot å utnytte det store mulighetsrommet forskningssamarbeid gir, og samtidig aktivt håndtere utfordringer og dilemmaer. Følgende er temaer og initiativer vi arbeider med nå: For det første: Arbeidet med kunnskap og forskning er av gode grunner fordelt på en rekke fagseksjoner i Utenriksdepartementet, og både Norad og mange utestasjoner samarbeider aktivt med eksterne kunnskapsmiljøer. Utenriksdepartementet har derfor nylig opprettet en egen fagdirektør for forskning, for å samordne og bidra til best mulig synergi i departementets arbeid med kunnskap og forskning. For det andre: Departementet arbeider nå med en helhetlig strategi for forskning på det utenriks- og utviklingspolitiske området. Vi tar sikte på å ha strategien ferdig i løpet av 2016 eller i begynnelsen av 2017. For det tredje: Utenriksdepartementet samarbeider tett med Norges forskningsråd og kanaliserer hvert år betydelige summer til langsiktig forskning gjennom Forskningsrådet. Utenriksdepartementet følger også arbeidet med langtidsplanen for forskning og arbeider for at utenriks- og sikkerhetspolitiske spørsmål i større grad skal inkluderes i sentralt finansierte forskningsstrategier. For det fjerde: Vi samarbeider godt med norske forskningsmiljøer om hvordan vi kan videreføre og styrke den mer løpende interaksjonen mellom de ulike institusjonene og utenrikstjenesten. Vi har akkurat nå på trappene et opplegg for rammeavtale for bidrag på sentrale utviklingspolitiske forsknings- og utredningstemaer som vil legges ut på anbud, og hvor vi håper på aktiv respons fra relevante fagmiljøer. For det femte: Vi er i ferd med å gjennomføre ordninger hvor støtte til utenlandske forskningsmiljøer og tankesmier betinges av dokumentert vilje til samarbeid med norske institusjoner der disse har relevant kompetanse. For det sjette: Vi har opprettet flere møteplasser hvor norske og internasjonale kunnskapsmiljøer kan spille aktivt inn til den kommende veivalgmeldingen. Tilsvarende plattformer for dialog har vært laget med sivilsamfunn og forskningsaktører i forbindelse med andre meldinger og policy-prosesser.