trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-02-16:
For å ta vekk enhver tvil: Senterpartiet er sjølsagt for et sterkere internasjonalt samarbeid for å diskutere grenseoverskridende utfordringer. Det som her er kjernen, er at det er direktiver som har innbakt en så stor uenighet – og dermed en stor uklarhet og en realitet som vi ser i norsk arbeidsliv i dag, og som vi også vil se framover så lenge dette systemet fungerer – at det ikke blir satt inn virkemidler, fordi det hele tida kan tolkes på forskjellig måte. Burde ikke statsråden snart fortelle at disse uenighetene og de ulike syn fører til at det regelverket som nå blir norsk lov, blir veldig vanskelig å operasjonalisere fordi det er sterkt motstridende interesser hos dem som i dette tilfellet skal praktisere det, enten det er Litauen, eksempelvis, eller Norge?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-02-16:
Det spesielle i denne debatten er at svært få argumenterer ut ifra de faktiske forhold i arbeidslivet. Gjennom de siste 15 årene har det vært veldig klare besvergelser om at en skal ha et trygt og seriøst arbeidsliv, og så erfarer stadig flere at forholdene går i motsatt retning. Dette er senest dokumentert gjennom de tre riksrevisjonsrapportene om arbeidskriminalitet, om manglende innbetaling av skatter og avgifter og om sosial dumping i forbindelse med offentlige kontrakter. Det at det pågår en diskusjon i EU, er sjølsagt viktig. Det pågår en diskusjon om innhold i utsendingsdirektivet – den har pågått lenge – og motsetningene innenfor de ulike EU-land kommer tydeligere og tydeligere fram. Samtidig skal en praktisere et utsendingsdirektiv fra 1996 som har så store svakheter at kommisjonæren for slike spørsmål i EU-kommisjonen sier at hvis det ikke kommer forbedringer her, innebærer det at det kommer sterke folkelige strømninger som vil føre til store endringer i det politiske systemet i EU. Senterpartiets vurdering er at vi må ha folkevalgt kontroll over de sentrale spørsmålene som angår norsk arbeidsliv. Det er ingen fordel at vi her skal gi fra oss muligheten til å kontrollere dette, ved at vi oversender slike saker til domstoler som står utenfor norsk lov. Det er problemet. Som SV sa, er det viktig at vi viderefører den gode tradisjonen som vi har hatt tidligere, og sikrer at vi kan ha nødvendige virkemidler i Norge som sikrer dette. Senterpartiets standpunkt i det store er at vi skal erstatte fri bevegelse med kontrollert bevegelse, og at vi dermed kan sikre at vi får gode forhold. Videre: Representanten Wenstøb har sagt at en har et nordisk arbeidsliv og et globalt arbeidsmarked. Ja, men det sentrale er at for å sikre et rettferdig arbeidsliv og en rettferdig konkurranse mellom bedriftene må en ha en nasjonalstat som gir den svakeste et vern, og det er dette vi snakker om her. En må ha et vern som er under demokratisk folkevalgt kontroll i Norge, og det er kjernen i denne sak.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-02-16:
Saken gjelder § 14-12 i arbeidsmiljøloven, og den gjelder ikke § 14-12 første ledd, som handler om midlertidige ansettelser, det er en helt annen sak. Saken gjelder § 14-12 andre ledd, krav til fagorganisering. Spørsmålet mitt gjelder: Hvilke krav stiller statsråden til en fagforening etter den lovteksten som er i dag – hvilke krav til aktivitet må det være i den fagforeningen? Punkt to: Statsråden forteller om at den innleide arbeidskraften er av et svært lite omfang, 1,5–2 pst. av den totale arbeidsstyrken i Norge. Kan statsråden definere begrepet innleid arbeidskraft? Og kan statsråden komme med kilden til de tallene?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-02-16:
Ut fra svaret vil jeg be om å få kilden til 1,5–2 pst. skriftlig, spesielt når det blir gjort referanse til NHO Service. Mitt neste spørsmål handler om faste ansettelser. Jeg viste til brevet fra statsråd Solvik-Olsen av 13. desember 2016 til kontrollkomiteen, hvor det altså står som premiss om dette, fra anbudskonkurranser fra Nye Veier, som er regjeringens flaggskip, at «minimum 10 pst. av kontrakten skal utføres av egne ansatte». Hvordan vil statsråden si at det er i tråd med at hoveddelen skal være fast ansatte i selskapet?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2017-02-16:
Jeg vil bare presisere – for så vidt i tilknytning til Rotevatns innlegg – at der jeg var uenig med regjeringspartiene, var når de stemmer mot vårt forslag om å innføre registreringsplikt. Derfor er dette mitt spørsmål til statsråden, som nå sier – etter en lang prosess med dette direktivet, der innspillene om registreringsplikt har kommet i høringsrunden – at det skal startes utredning om registreringsplikt: Hva er grunnen til at regjeringa ikke kan – som f.eks. Danmark og andre land har gjort – innføre denne registreringsplikten, som særlig transportbransjen, men også andre deler av både arbeidsgiver- og arbeidstakersiden er opptatt av å få gjennomført?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2017-02-16:
Takk for svaret. Slik jeg velger å tolke det statsråden sier, er det noe i retning av at den registreringsplikten skal gjennomføres. Betyr det da at Høyres og Fremskrittspartiets representanter i salen like godt kan stemme for vårt forslag?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2017-02-16:
Grunnen til at vi har denne debatten, er egentlig utstasjoneringsdirektivet. Det foregår nå diskusjoner i EU om bl.a.et punkt som er veldig viktig for oss, at utstasjonerte arbeidstakere skal ha samme lønns- og arbeidsvilkår som på det stedet de er utplassert. Det har vært norsk posisjon, og jeg vil si at særlig vårt naboland, med statsminister Stefan Löfven, men også en del andre sosialdemokratiske ledere, er pådrivere for å få mer plass til sosiale hensyn i regelverket, ikke minst på dette området. Da er spørsmålet mitt: Hva gjør statsråden for å følge opp det som i hvert fall har vært en felles norsk-svensk posisjon, og som jeg også tror etter hvert er den danske posisjonen?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2017-02-16:
I denne saken kan jeg gi min tilslutning til det saksordføreren nå har redegjort for. Jeg vil bare komme med én tilføyelse til takksigelsene, og det er til saksordføreren, som har gjort en god jobb med saken. Denne saken handler egentlig om noe veldig grunnleggende i samfunnet vårt, det at vi helt siden hovedavtalen av 1935 gjennom et tett utviklet samarbeid mellom partene i arbeidslivet og myndighetene har etablert noen felles forståelser som utfordres, i dette tilfellet: Hva er tariffavtale? I andre tilfeller: Hva er fast ansettelse? Vi har gått rundt og trodd at da har man en fast jobb og en viss stillingsstørrelse og avtalt lønn. Det er heller ikke lenger en sannhet som ikke bestrides. Men, altså, i dette tilfellet begrepet «tariffavtale». Når en ser eksempler på at enkelte utnytter det manglende juridiske presisjonsnivået i loven gjennom en – jeg holdt nesten på å si – såkalt arbeidsgiver og bare en arbeidstaker og lager et dokument som senere omtales som «tariffavtale», og som blir grunnlag for både innleie og i andre tilfeller andre unntak fra arbeidsmiljøloven, og vi ser at lovens intensjon ikke ivaretas, må vi sørge for at loven blir presisert i tråd med lovens intensjon. For intensjonen med mulighetene til å leie inn arbeidskraft til arbeidstopper og den typen ting er noe helt annet enn det som har utviklet seg i deler av næringslivet ved bemanningsbransjen. Vi har tidligere hatt felles forståelse av begreper som – som jeg nevnte – fast ansatte, tariffavtale og tillitsvalgt, men det blir altså stadig utfordret. Det er enkelte aktører som utfordrer det, og dessverre er det også litt mangelfullt, synes jeg, klart oppgjør med det i enkelte av arbeidsgivernes organisasjoner. Men blant mange deler av arbeidsgiversiden og en samlet fagbevegelse er det klart at en ønsker å holde fast ved de oppfatningene vi tidligere har hatt av begrepet «tariffavtale». Partene i arbeidslivet har vært veldig engasjert også i denne saken. Nok en gang hører vi at regjeringa skal se på saken og utrede og vurdere. Men vi mener at utviklingen nå har gått så langt at det er på tide å gjøre den nødvendige lovendring. Og la meg presisere: Det er ikke den eneste tydeliggjøringen som er nødvendig i arbeidsmiljøloven. Jeg har nevnt eksemplet på fast ansettelse uten lønn mellom oppdrag som et annet begrep, ja kanskje rett og slett begrepet «arbeidstaker» i seg selv. Vi trenger flere endringer i arbeidsmiljøloven for å opprettholde den seriøsiteten i arbeidslivet som vi ønsker, men det ser ut som om det ikke kommer til å skje før etter regjeringsskiftet til høsten.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2017-02-16:
Jeg skal bare forsikre statsråden om at det ikke ligger noe i forslaget om at det ikke skal være fleksibilitet ved behov i aktivitetstopper og den type ting ved bruk av vikarer og innleid arbeidskraft. Det er ikke det forslaget handler om. Forslaget handler om at det ikke skal kunne bli misbrukt, og derfor bringer vi partene inn i forholdet – ikke bare arbeidstakersiden, men arbeidstaker- og arbeidsgiversiden – i det å godkjenne at innleie skal foregå. Dette forslaget har mange sider. Vi vet allerede at det utvikler seg uheldig praksis rundt omkring, det er ikke noen grunn til å undersøke det mer. Behovet for å rydde opp er tydelig, og det er egentlig bare for å få slått fast hva som er en tariffavtale, og hvem som er avtalepartnere. Men også på dette området er det sånn at regjeringa skal vente og se og skyve og utrede. Da er spørsmålet mitt: Ville ikke statsråden kunne være trygg på at det ble opprettholdt adgang til innleie, men at seriøse parter på arbeidsgiver- og arbeidstakersiden får fullmakt til å godkjenne det og på den måten kvalitetssikre seriøsiteten ved innleie?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2017-02-16:
Som jeg allerede har gitt uttrykk for, synes jeg det er bra at når kravet blir intenst nok fra opposisjonen og fra den politiske debatten og fra arbeidsgiver- og arbeidstakerorganisasjonene om at noe må gjøres, setter statsråden i gang en utredning. Det er vår erfaring at på området sosial dumping må regjeringa drives fra skanse til skanse. Men jeg vil allikevel stille spørsmålet når statsråden står her og sier at det er bra at det blir gjort lokale avtaler: Ja, det kan vi gjøre i tråd med nasjonale overenskomster, men mener statsråden det er bra hvis én person tiltar seg tittelen tillitsmann og på det grunnlaget skriver en såkalt tariffavtale uten at det er dekkende for dem som faktisk skal omfattes av regelverket?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2017-02-16:
Vi har – og vi kommer til å stå for – den linja at i Norge skal vi ha en veldig streng arbeidsmiljølov, og vi skal ha veldig vide fullmakter til unntak fra loven fra det organiserte arbeidslivet. Det er den ordningen vi har hatt fram til nå, og det er den ordningen vi vil videreføre. Det som er problemet med situasjonen sånn som den er nå, er at den er mer gunstig for det uorganiserte arbeidslivet. Den stimulerer altså ikke til det organiserte arbeidslivets posisjon, og jeg lurer på om ikke statsråden ser det dilemmaet at de uorganiserte, og noen ganger useriøse, delene av næringslivet nå kan bruke dagens formulering og at det er derfor vi trenger å endre på den.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2017-02-16:
Jeg vil starte med å takke komiteen for et godt samarbeid om saken, og jeg vil også starte med å takke representantene Lundteigen og Toppe for å løfte en svært viktig sak ved å fremme representantforslaget som vi i dag behandler. Fast ansettelse er grunnlaget for et godt arbeidsliv, det er tryggheten som den enkelte kan stå på i arbeidslivet, og det er grunnlaget for å organisere seg på arbeidsplassen, som igjen er et grunnlag for jevnbyrdige maktforhold og positive endringer i arbeidslivet. Derfor må tilknytning til arbeidslivet diskuteres. Ansettelsesformene – og premissene for dem – må opp til jevnlig debatt fordi vi ser en utvikling i arbeidslivet som ikke er heldig, og der nettopp det grunnleggende i faste ansettelser og forståelsen av hva det betyr, er truet. Forslaget om konkrete endringer i arbeidsmiljøloven er fremmet for nettopp å presisere innholdet i loven, og det er det viktig å nevne. Hensikten er å sikre at lovens intensjon følges. Tidligere har ord som «tillitsvalgt» og «tariffavtale» vært klokkeklare begreper. Nå ser vi stadig oftere at disse begrepene vannes ut og fortolkes ute på arbeidsplassene til det ugjenkjennelige, i arbeidsfolks disfavør. Dette ble også presisert under høringen om saken, der Fellesforbundet delte erfaringer om at midlertidig innleide erstatter fast ansatte, og at det ikke råder en felles oppfatning av hva som er en tariffavtale, eller hva som er en tillitsvalgt. Arbeidsgiversiden på sin side støtter ikke forslaget vi har oppe til behandling i dag, men ønsker mer utredning og mer kunnskap. Det slående er at alle, uavhengig av farge på parti – regjeringsparti, støtteparti, opposisjonsparti, arbeidstakerside, arbeidsgiverside – er helt tydelige på én ting, og det er at loven skal leve opp til sin intensjon. Alle er enige om at useriøsitet skal bekjempes, og alle uttrykker enighet om viktigheten av faste ansettelser. Da skulle jeg ønske at det var mulig å komme et skritt nærmere enn det vi ser ut til å gjøre i dag. Jeg skulle ønske det var mulig å gå et skritt lenger i lag enn det ser ut til ut fra innstillingen. Det er ikke første gang denne saken, denne tematikken, diskuteres av Stortinget, tvert imot. SV har tidligere fremmet et forslag om at nettopp en landsomfattende overenskomst skal ligge til grunn for innleie. Arbeiderpartiet har fremmet et forslag tilsvarende det vi behandler i dag. Det er stadig bekymringer knyttet til bruk av innleie, hvordan lovverket håndheves, og de uklarhetene som ligger der i dag. Da er det viktig å minne om at politikkens mål ikke kan være å beskrive det som er problematisk, men å ville gjøre noe med det som man synes er problemene. Derfor har jeg en veldig tydelig oppfatning, og det er å gå videre fra problembeskrivelse til problemløsning i dagens debatt, og forhåpentligvis også i dagens avstemning. Jeg vil til slutt ta opp forslag nr. 1, fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-02-16:
Det er riktig som representanten sier, at det er særlig transportnæringen som har kommet med den type innspill. Jeg tror det kan være fornuftig å ha den type registreringsplikt også, slik at vi får en bedre oversikt. Det regjeringen har sagt, er at vi ønsker å utrede nærmere hvordan det skal gjøres, eller om man kan innføre denne registreringsplikten, og derfor er det også løftet inn i vår strategi for bekjempelse av arbeidslivskriminalitet. Jeg kan love representanten at vi skal jobbe raskt og effektivt med den utredningen, slik at vi kan komme raskt tilbake med hvordan vi eventuelt kan gjøre dette. Jeg er glad for at det åpnes opp for en mulighet i direktivet, og vi skal komme fort tilbake for å se på hvordan det kan gjennomføres.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-02-16:
Det betyr det ikke. Når jeg sier at vi skal utrede, betyr det at vi først må se på hvordan man skal gjøre det. Det er regjeringens ikke bare rett, men også plikt å utrede på en god måte hvordan man skal gjennomføre nye ordninger. Jeg tror det kan være mulig å gjennomføre det også, men før vi gjør det, vil vi utrede det grundig, slik at vi ser hvordan det eventuelt kan gjøres, og så vil vi komme tilbake med hvordan vi kan gjennomføre det.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-02-16:
Det pågår nå mange viktige debatter i Europa om sosiale forhold og om hvordan man skal skape et mer seriøst og ryddig arbeidsliv. Et av de punktene som nå diskuteres mye, er nettopp det som representanten er inne på, lik lønn for likt arbeid på samme sted. Det er en del av de nye forslagene i EU-kommisjonens forslag til nytt utsendingsdirektiv. Norges posisjon i den debatten har vært den samme som i Sverige og Danmark – i Danmark etter at de fikk tenkt seg litt om i fjor sommer – hvor det har vært en viktig inngang for oss, og det kommer til å være vår posisjon også framover. Det har jeg signalisert overfor mine europeiske kollegaer når jeg har deltatt i europeiske samlinger for europeiske sosialministre.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-02-16:
EU er en organisasjon med 28 medlemmer. Det er åpenbart at det pågår store diskusjoner innad i en politisk organisasjon med medlemmer fra så mange land til stede. Det er diskusjoner som går mellom land, det er diskusjoner som går mellom de politiske blokkene i Europa. Men det er jo det som er så fantastisk med EU: Det er en politisk organisasjon hvor man har arenaer for å diskutere grenseoverskridende problemstillinger, som det er i landenes felles interesse å løse sammen. Jeg har deltatt på flere arenaer i Europa. Jeg møter kollegaer i flere land, og det pågår nå mange diskusjoner nettopp for å løse de felles europeiske og internasjonale utfordringene vi står overfor. Arbeidslivskriminalitet er én ting. Dette direktivet gir oss flere verktøy til det. Men det er også mange andre sosiale utfordringer, som utenforskap, sosial dumping, arbeidsledighet, som man nå løfter sammen for å løse. Det mener jeg er bra, ikke negativt.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-02-16:
Representanten sier at Senterpartiet er for sterkere internasjonalt samarbeid. Jeg kan nesten ikke se for meg hvilken annen organisasjon som innebærer nettopp et så sterkt forpliktende samarbeid som det EU faktisk representerer, på et kontinent hvor vi har store interesser å ivareta. EU er en viktig handelspartner for oss, og det ville ha store konsekvenser om vi meldte oss ut av dette. Jeg er ikke så bekymret over at det pågår politiske diskusjoner, og at man avdekker uenighet. Det som er viktig med det direktivet som vi i dag diskuterer, hvis vi skal holde oss til dagens debatt, er at direktivet gir oss flere verktøy, flere måter å bekjempe kriminalitet på, ivareta arbeidstakeres rettigheter på, enn det man hadde før, f.eks. ved innkreving av gebyr og tvangsmulkt. Før hadde man ikke mulighet til det i det øyeblikk den kriminelle aktøren forlot landet. Da sto Norge sjakkmatt igjen. Med dette direktivet får vi nå mulighet, ved samarbeid med de andre landene, til nettopp å kunne inndrive mulkt og gebyr fra dem som forlot landet. Det er bra for Norge, det er bra for de andre europeiske landene, og det er bra for vårt felles arbeidsliv.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-02-16:
Forslaget handler om på hvilket nivå man skal kunne inngå denne type avtaler. Min anbefaling i mitt brev til komiteen er at man lar de lokale få lov til å inngå denne type avtaler. Jeg mener at det er bra at den som vil merke konsekvensene av et vedtak, også skal få lov til å inngå avtalen. Så jeg synes det er positivt. Men så er det, som representanten har vært innom, en del utviklingstrekk som er utfordrende i norsk arbeidsliv, og det er det også tverrpolitisk enighet om at er viktig å se på. Når jeg har sagt at jeg ønsker å følge utviklingen, er det fordi jeg har respekt for trepartssamarbeidet. Når det er uenighet mellom arbeidsgiver- og arbeidstakersiden om hva som er utfordringen, og hva som er mulige løsninger, må jeg legge begge hensyn til grunn. Men nå har jeg sagt at jeg er nødt til å se nærmere på dette. Derfor har jeg også bedt partene om å komme med innspill med det for øye at vi skal kunne finne løsninger på det som er problemet, men samtidig sikrer det som vi alle ønsker å ha, nemlig nødvendig fleksibilitet.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-02-16:
«Arbeidstaker» er definert i arbeidsmiljøloven og «tariffavtale» er definert i arbeidstvistloven. Spørsmålet her handler om på hvilket nivå man skal kunne inngå avtaler om begrenset bruk av innleie. Jeg mener det er bra at det er den lokale bedriften som har muligheten til å kunne gjøre det, og det mener jeg man også skal fortsette med. Men samtidig, som flere har vært inne på i dag, er det også viktig å følge opp tilknytningsformene i arbeidslivet og se utviklingen av dem og konsekvensene av de ulike formene. Det gjør vi bl.a. gjennom flere forskningsoppdrag. Så er det igangsatt et arbeid med partene for å se på bruk av innleie og særlig i de bransjene hvor dette er utfordring. Bruk av innleie er stort sett ikke en utfordring for norsk arbeidsliv. Det brukes i svært liten grad. Det har vært stabilt over veldig mange år. Men vi ser at det er en særlig utfordring i bygg og anlegg med stor bruk av innleie fra 2008 og framover bl.a. som en følge av stor arbeidsinnvandring. Nå ser vi også at antall arbeidsinnvandrere går ned, flere reiser hjem, og bruken er ganske stabil. Men det er dette vi nå skal sette oss ned sammen med partene og se på. Det blir ikke lange utredningsoppdrag, men nå ber jeg dem om å komme med konkrete innspill, og så får vi se hvordan vi skal følge opp det.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-02-16:
Jeg ser noen utfordringer med det. Og det er nettopp derfor jeg 31. januar sendte et brev til alle hovedsammenslutningene med innspill til hvordan man skal løse akkurat det som handler om innleie. Jeg ser at det er en utfordring. Men så er spørsmålet hvordan man skal håndtere den delen av innleievirksomheten man ikke vil ha, uten at man samtidig ødelegger for den delen av innleievirksomheten som jeg tror alle ønsker at man skal ha. Det er den balansen det er viktig at vi klarer å ivareta. Det er det jeg nå inviterer partene til å være med på, og jeg er helt sikker på at vi kommer til å komme fram til noen gode løsninger der. Partene har stått langt fra hverandre fram til nå, men jeg håper at vi kan se en bevegelse, at man kan finne løsninger som er ønskelige og praktikable for alle partene.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-02-16:
Her var det mange spørsmål i ett. Ja, det er riktig at omfanget av midlertidige ansettelser er 1,5–2 pst. Det har vært relativt stabilt over tid. Vi har sett noe økning det siste året, og hovedøkningen er innenfor undervisning, helse og omsorg. De siste kvartalstallene fra AKU viser at det er en utflating, og det er ut fra AKU-tallene man ser utviklingen av midlertidige ansettelser. Det som er noe av utfordringen med AKU-tallene, er at man ikke ser hvilken lovhjemmel som ligger til grunn for den midlertidige ansettelsen. Men ut fra hva folk sier, er det 1,5–2 pst. Vi ser det bl.a. fra NHO Services rapporter. Så det har vært ganske stabilt. I loven har man enten fast eller midlertidig ansatt. Hovedregelen skal være fast ansettelse. Regjeringen åpnet for å gjøre det lettere å ansette midlertidig, men også med begrensning av hvor lenge man kunne være midlertidig ansatt uten at man skulle få fast ansettelse. Så man åpnet opp noe, ja, men man hadde også en begrensning i lengde.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-02-16:
Det er vanskelig for meg å skulle kommentere anbudspapirene til Nye Veier. De har jeg ikke sett. Man har nå strammet inn reglene for offentlige anskaffelser, med flere viktige endringer for bl.a. å hindre sosial dumping. Meg bekjent er Nye Veier blant dem som stiller krav om lønn mellom oppdrag, noe som i så fall vil være en klar begrensning. Representanten Lundteigen stilte meg et spørsmål i sin første replikk som jeg ikke rakk å svare på, som bl.a. handlet om definisjonen av hva som er en arbeidstaker. Som jeg nevnte i mitt svar til representanten Dag Terje Andersen, er det definert i loven, på samme måte som «tariffavtale» er definert i arbeidstvistloven. Jeg har ikke den absolutte definisjonen helt present nå, men det er definert i de lovene.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2017-02-16:
Jeg vil starte med å takke representantene for å ta opp et viktig forslag og et viktig tema. Jeg tror vi alle er enige om at faste ansettelser er hovedregelen, skal være hovedregelen og er viktig. Et samfunn som preges av mer midlertidighet og innleie, den type ting, er et dårligere samfunn enn et samfunn som klarer å ha faste ansettelser. Særlig for unge ser en utfordringer rundt om i Europa, der en velger å utsette å stifte familie, en klarer ikke å få kjøpt bolig, osv. Heldigvis er Norge annerledes, men hele tida å være opptatt av å sikre at faste ansettelser er hovedregelen, er viktig. Jeg har også lest innstillinga med interesse. Vi kommer fra Kristelig Folkepartis side – for å gi en stemmeforklaring – ikke til å støtte forslaget som foreligger. Men samtidig er det bra at det gjennomføres forskning på feltet, for som foregående taler var inne på, er kunnskap positivt. Det er viktig å følge utviklingen, men vi vil ha mer kunnskap på bordet før vi eventuelt gjør endringer, for som flertallet skriver i merknadene, er det også noen positive sider ved innleie i dag. Det fyller et viktig behov for arbeidsgiverne, enten det er sykehus som trenger kompetanse umiddelbart, eller det er industribedrifter som, for å kunne takke ja til oppdrag, må kunne ha en viss fleksibilitet i antall ansatte. Men det er viktig å følge det nøye. Så er det også en annen utfordring, og det er at en ser noen useriøse aktører på feltet. Det er kanskje det jeg er mest bekymret for. Det er sosial dumping, og reglene følges ikke godt nok. Det er viktig at en gjennom satsingen på arbeidslivskriminalitet klarer å stoppe de useriøse aktørene, slik at de positive sidene ved bemanningsbransjen, som at arbeidsledige studenter får en inngangsport i samfunnet, og så kommer raskt ut i jobb, som resultater f.eks. fra NHO Service viser, ikke blir undergravd av at useriøse aktører får lov til å prege markedet. Til slutt vil jeg få vise til at da vi behandlet vikarbyrådirektivet, hadde vi en diskusjon om noe av det samme, og da foreslo Kristelig Folkeparti garantilønn, slik at en ikke hadde fast ansettelse uten lønn. Det forslaget falt da, og jeg ser at det har vært litt endrede standpunkt knyttet til det forslaget. Men hele tida å være opptatt av problematikken vil jeg gi representantene bak forslaget ros for. Vi kommer likevel ikke til å støtte forslaget nå, men imøteser kunnskap, og jeg vil følge feltet nøye hele tida.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2017-05-31:
Siden dette er siste muntlige spørretime for statsministeren i denne perioden, kan det være naturlig å gå tilbake til noe av det hun mente var viktigst da perioden startet. Noe av det som opptok henne da, var en graf som viste at lønningene i Norge hadde steget – folk hadde fått bedre råd. Problemet var at produktivitetsveksten ikke hadde økt like mye. Statsministeren sa da til VG: «Dette er et av de farligste gapene som finnes for en nasjon.» Hun omtalte dette som et beist. «Det rødgrønne gapet» het det. Og det gapet skulle tettes, ikke ved at lønningene skulle ned, men ved at produktiviteten skulle opp. Det gikk ikke slik. Gapet er kanskje blitt mindre, men av helt andre årsaker. Reallønnsutviklingen har flatet ut. Det som var av produktivitetsvekst i starten av perioden, er nå nærmest nullet ut. Siv Jensen sa i 2014 at om produktiviteten økte med 0,2 pst., ville det i 2060 bety mer for økonomien enn oljeformuen vår. I perspektivmeldingen av i år er tonen en annen. Der har Jensen gjort vendereis og heller redusert anslaget for produktivitetsutviklingen mot 2060. Sannheten er: Vi er ikke lenger like flinke til å ta i bruk ny kunnskap og teknologi og å organisere arbeidet på mer effektive måter. Lønningene har gått ned, og produktiviteten har ikke gått opp. I stedet ser vi nå at det utvikler seg et nytt gap i grafen. OECD spår nemlig at gapet mellom produktivitetsvekst i Norge og gjennomsnittet i OECD vil øke i tiden som kommer. I 2014 kalte statsministeren dette beistet for «Det rødgrønne gapet». Hvilket navn vil hun gi beistet nå, i 2017?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2017-05-31:
Beistet fikk ikke et navn. Etter fire år er resultatene tydelige. Produktivitetsveksten har flatet ut. Den faller som en stein. Statsministeren kritiserte i 2014 Arbeiderpartiet som trakk fram trepartssamarbeidet som et kjennetegn ved den nordiske modellen. Hun sa: «Men det er ikke det viktigste. Det som har skilt oss ut, er at vi til tross for høye lønninger har greid å øke produktiviteten like mye.» Det interessante er at det som har gjort at dette gapet er blitt litt mindre, er at partene i arbeidslivet gjennom trepartssamarbeidet har tatt ansvar og har levert resultater. Det har muliggjort dette. Det er helt avgjørende for en velfungerende økonomi, og det har berget statsministeren fra bekymringen over dette gapet, men uten at regjeringen har levert på sin del av det, nemlig synlige resultater for produktivitetsutviklingen. Denne erfaringen forteller en ganske annen historie enn den statsministeren prøvde seg på i 2014. Mitt spørsmål er: Bekymrer det statsministeren at vi nå ser en kombinasjon av nesten ikke-eksisterende produktivitetsvekst – ikke svak, men ikke-eksisterende – og samtidig lavere sysselsettingsandel, færre som jobber, og de er mindre produktive etter fire år med henne som statsminister?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2017-05-31:
Vi vil det beste for landet vårt på alle nivåer. Jeg har lyst til å stille et spørsmål om regionene. Er statsministeren tilfreds med og synes hun vi har funnet en god balanse i det forslaget til regionkart som nå foreligger? I Trøndelag har det vært en lang prosess, eiet av folk som bor der, som leder til at de to Trøndelag-fylkene slår seg sammen – til en viss grad har det også skjedd i Agder. Ellers ser det i grunnen ut som om det er motstand lokalt og i de folkevalgte organene mot alle de forslagene til sammenslåing som har vært. Senest nå er det på Vestlandet, der Rogaland ikke ble med, men hvor Sogn og Fjordane og Hordaland hadde intensjon om å slå seg sammen. Nå ser det ut som om intensjonsavtalen de hadde, ikke er oppfylt, og at det sånn sett blir motstand også der. Mener statsministeren at det kartet hun har, hvor den store regionen rundt hovedstaden – ikke med hovedstaden, men rundt hovedstaden – med 1,2 millioner mennesker skal balansere med Møre og Romsdal, med litt over 200 000, med et Rogaland som blir stående alene, er kartet for det nivået som Norge skal leve med i årene framover? Er statsministeren fornøyd med den prosessen?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2017-05-31:
Statsministeren snakket tidligere om ikke å tillegge andre meninger. Jeg synes det hun sa nå, var et godt eksempel på nettopp å gjøre det. Hun tilla oss den meningen at vi ikke har ambisjoner om reformer i offentlig sektor. Jeg har ikke tid på 1 minutt til å si mye om det, men vi har store ambisjoner om det – bl.a. å sette inn tidlig innsats i virkeligheten og ikke bare snakke om det, gjennomføre reformer innen velferd som gjør at flere jobber, slik at andelen i sysselsettingen som faller, faktisk flater ut og andelen sysselsatte går opp igjen, at folk kommer i jobb. Det er det vi skal leve av. Da må vi også gjøre noe med produktiviteten, som vi snakket om tidligere. Så må vi bruke handlingsrommet klokt, og her er spørsmålet mitt til statsministeren. Hun varsler omtrent samme skattekutt den neste perioden som i denne perioden – på 20–25 mrd. kr. Fremskrittspartiet varsler om lag 50 mrd. kr. Handlingsrommet regjeringen beskriver, er 6 mrd. kr i året, og da er spørsmålet: Kan statsministeren stå ved at det er skatteløftene hennes? Vi skal betale for alt det vi skal gjøre i dette landet – veier, forsvar, velferd, utdanning, kompetanse osv. Spørsmålet blir da: Hvordan går dette opp? Hvor skal det kuttes?
Erna Solberg (Høyre), 2017-05-31:
Produktivitetsutvikling er ekstremt viktig for et land, ikke minst for et land av vår type, som har høye velferdskostnader, som har et høyt lønnsnivå, og som derfor krever at vi er smartere i måten vi organiserer oss på. Derfor har det å løfte produktivitetsveksten vært en av de viktige satsingene for denne regjeringen. Derfor nedsatte vi en produktivitetskommisjon, som gikk igjennom og så på hvilke områder som trenger reform og endring i vårt samfunn for at vi skal få til en løftet produktivitetsutvikling i årene fremover. Så vet vi at det kommer til å ta tid. Men vi vet at er det én ting som er nødvendig for å få til dette, så er det at vi bruker pengene i offentlig sektor på en bedre måte, at vi løfter produktivitetsgevinsten i offentlig sektor mer. Derfor har vi gjennomført en rekke reformer, reformer som gjør at kommunesektoren nå vil ha færre kommuner, vil kunne gi bedre tjenester, reformer som gjør at politiet kan levere bedre tjenester, ha mer dybde i saksbehandlingen og i etterforskningen av saker, fordi de har større fagmiljøer. Vi har gjort en stor endring innenfor høyere utdanning-systemet, med sterkere og mer solide utdanningsinstitusjoner, som bl.a. er et av de områdene som Produktivitetskommisjonen påpekte at vi er nødt til å løfte kvaliteten på. Dette vil gi resultater i årene fremover ved at vi får bedre bruk av ressursene og høyere produktivitet. Når vi er igjennom en lavkonjunktursituasjon, vil vi ofte ikke se produktivitetsforbedringer av samme typen, rett og slett fordi det er mange som har latt være å si opp folk, eller har forsøkt å holde på folk, til tross for at produksjonen har vært lavere i denne perioden. Jeg er helt sikker på at dette kommer til å bli noe av det viktigste vi jobber med. Regjeringen er godt i gang med det som skal være elementene til å skape høyere grad av produktivitet. Det dreier seg om mer investering i forskning og innovasjon. Det dreier seg bl.a. om at vi har løftet nivået på innovasjonstiltakene 3 mrd. kr høyere enn det var da vi kom inn i denne regjeringens periode. Dette er tiltak som gir avkastning over tid, og som vil bidra til flere jobber, men også til høyere produktivitet.
Erna Solberg (Høyre), 2017-05-31:
Arbeiderpartiet fortsetter å late som vi ikke har hatt et oljeprissjokk mot norsk økonomi, det største sjokket på 30 år rettet mot norsk økonomi og med et tap på nesten 50 000 arbeidsplasser. Hvis man tar det ut og forsøker å sammenlikne det med perioder før og etter, mister man selvfølgelig en ganske viktig del av bildet i norsk økonomi. Jeg mener at de tiltakene vi har gjennomført – det vi gjennomfører på innovasjon, det vi gjennomfører på forskning og utvikling, det vi gjør på muliggjørende teknologier, når vi lager en digital 21-strategi med partene for å bruke digitaliseringen på en bedre måte fremover – vil bidra til produktivitetsvekst. Det vi trenger, er investeringer i ny teknologi, som bidrar til at vi får mer produktivitet fremover. Det er der veksten er, de store industrielle, nye stegene som kommer til å gjøre dette, og regjeringen er altså godt i gang med en god strategi, faktisk sammen med partene og næringslivet, for å få dette til fremover. Sårbarheten med høye lønninger uten produktivitetsvekst er stor. Det vi egentlig har sett nå, er at vi har fått en voldsom korreksjon etter den høye lønnsveksten de siste årene. Men takket være at vi har ansvarlige parter, har det gått bedre enn det ellers kunne gjort.
Erna Solberg (Høyre), 2017-05-31:
Ja, jeg mener uttalelsene står seg godt. Det vi nettopp har sett, er at vi har måttet justere lønnsutviklingen betydelig de siste årene, for det var ikke bærekraftig med det høye nivået vi hadde hatt i lønnsutviklingen i forhold til produktivitetsutviklingen. Da får man faktisk strammere lønnsoppgjør senere, og man får en konsekvens av det gjennom hele den norske økonomien. Skal vi få til produktivitetsvekst, er det to ting vi må gjøre. Det ene er at vi må sørge for investeringer i nye muliggjørende teknologier. Det har vi som prioritet i forskningsmeldingen, det bidrar vi til ved mer penger til de tiltakene vi gjør. Etter at det lå i stabilt sideleie under den forrige regjeringen, har vi hatt et betydelig løft på innovasjon fremover og på innovasjonsarbeidet. Det vil gi mer effekt på dette. Det andre vi er nødt til å gjøre, er å modernisere offentlig sektor. Arbeiderpartiet går til valg på å reversere moderniseringstiltakene. De har ingen nye reformer som bidrar til noe, så jeg er litt forbauset over kritikken fra et parti som har satt seg som hovedmål ikke å gjøre endringer i Norge fremover. Det er endringer i offentlig sektor vi trenger hvis vi skal løfte produktiviteten.
Erna Solberg (Høyre), 2017-05-31:
Jeg vil i alle fall ikke måle det ved å telle antallet ansatte totalt sett, men det vi ser, er at det i departementene er litt færre ansatte. Vi ser at veksten i direktoratene er lavere nå enn under den forrige regjeringen. Men vi ser at i noen deler av den ytre etat, som kan defineres som et «lag 2», er det en økning. Men økningen kommer på nesten alle de områdene som denne regjeringen, sammen med partiene på Stortinget, har prioritert. Når vi skal bygge mer vei, blir faktisk flere ingeniører ansatt for å planlegge de veiene. Det samme gjelder for jernbanen. Når vi skal ha flere politifolk, får vi også flere politifolk. Det er en betydelig økning i politifolk ute, men det er også en betydelig økning i politifolk som jobber i dette laget imellom, som for det første skulle håndtere hele flyktning- og asylkrisen, og som for det andre skal bidra til at vi gjennomfører en politireform og de store IKT-satsingene som er nødvendig for å få et funksjonelt og godt politi. Det tredje området vi ser det på, er forskningsinstitusjonene.
Erna Solberg (Høyre), 2017-05-31:
Vi ser en viss oppgang i Fastlands-Norges industri, men det er klart at målt mot det fallet vi har i industrien og investeringene i oljesektoren, klarer vi ikke å veie opp for det. Det er ingen tvil om at det oljeprissjokket og den endringen og effektiviseringen vi har hatt, har hatt en betydning for investeringsnivået, også i form av ringvirkninger for industrier som er knyttet opp mot leveranser til olje- og gassnæringen. Vi har vært utsatt for det største sjokket mot norsk økonomi på 30 år. Dette har selvfølgelig ringvirkninger for investeringene. Men vi ser at investeringstall for deler av tradisjonell industri i Fastlands-Norge nå går opp. Det er bra. Vi håper at det blir varig, og at det går videre opp. Vi ser at investeringene i bedriftenes forskningsaktivitet blir større. Tallene viser bl.a. at de stimulansene som regjeringen har gitt – gjennom SkatteFUNN og andre ordninger – brukes av bedriftene til å forberede seg på en fremtid som gjør at man kan ha arbeidsplasser fremover i andre deler av industrien enn bare i olje- og gassnæringene.
Erna Solberg (Høyre), 2017-05-31:
Jeg mener at for alle som ikke er ute av stand til å jobbe på grunn av sykdom, er aktivitet og arbeid bedre enn å være passivisert. Jeg er helt enig i at det er den veien vi skal gå. Det er også grunnen til at regjeringen har fått gjennomslag for – sammen med Venstre og Kristelig Folkeparti – å ha en arbeidsplikt for sosialhjelpsmottakere, og vi starter med dem under 30 år for å forhindre at man gror inn i et system hvor man blir stående utenfor arbeidslivet over lang tid. Det er sånn at man kan gjøre seg selv arbeidsufør. Ved at man ikke får brukt kreftene sine, mister man selvtilliten og får større og større psykiske problemer. Dette er noe vi må ta mye mer på alvor, og det er noe av det regjeringen tar på alvor. Derfor er vi noe strammere overfor ungdom enn det mange andre partier ville at vi skulle være, og derfor gjennomfører vi dette. Vi mener at det å være tydeligere og strammere også gjør at vi hjelper folk til å hjelpe seg selv i det lange løp. Så vi er ikke uenig i en sånn reform, men det er klart at det må gjøres gradvis. Så må vi passe på – det er noen mennesker som er syke, og som trenger å ha gode ordninger utenom.
Erna Solberg (Høyre), 2017-05-31:
Jeg forsøker å gjøre noe med det i hvert budsjett vi leverer til Stortinget ved å redusere formuesskatten. Formuesskatten er noe av det som gjør at det er vanskeligere å investere i risikoutsatte investeringer i norsk næringsliv, som vi har bidratt over lang tid til å kanalisere mer penger på, særlig mot næringsbygg og mot eiendom som yter bedre avkastning. Nå er faktisk ikke jeg blant dem som klager over at vi bygger flere boliger i Norge. Det hadde jeg håpet at ikke SV gjorde heller. Vi har rekord i igangsettelser av boliger nå, for vi trenger flere boliger. Over lang tid har boligprisene økt, særlig i Oslo-området, for befolkningsveksten har vært større enn tilveksten på boliger. Da bør vi faktisk være fornøyd hvis vi bygger flere boliger nå, for det bidrar altså til at folk får et hjem, og det vil bidra til å redusere veksten i boligprisene fremover. Så jeg synes kanskje vi skal se på sammenhengen i politikken. Jeg er for mer boligbygging fordi jeg er for at folk skal ha muligheten til å kjøpe sin bolig.
Erna Solberg (Høyre), 2017-05-31:
Jeg tror det er viktig at vi skiller litt mellom de ulike delene av denne problemstillingen, for det har vært mange møter i senere tid. Jeg mener at det ikke er grunnlag for å si at NATO-toppmøtet signaliserte noen svekkelse i amerikanske forpliktelser overfor Europa. Det mener jeg vil være en overfortolkning av det som ble sagt både i og utenfor møtet. I lys av de tydelige forpliktelsene som gjentatte ganger har vært gitt av den amerikanske utenriksministeren og forsvarsministeren i møter tidligere denne våren – og ikke minst det at amerikanske senatorer på besøk i Norge var veldig tydelige på sine forpliktelser – er det ingen grunn til å si at USA trekker seg ut eller har mindre interesse. Men de fokuserer mer på at vi skal være med på å bygge opp mer kraft også på europeisk plan. Det er viktig å lese Merkels uttalelser også i lys av at Tyskland og Frankrike har en agenda hvor de ønsker å åpne og styrke den sikkerhetspolitiske og forsvarspolitiske dimensjonen i EU, noe som også blir lettere å gjøre etter at Storbritannia har trukket seg ut. Det er en linje som vi primært ikke har vært så begeistret for, for vi ønsker at NATO skal være hovedveien – men det er en understreking av spørsmålet. Det som er mer klart, er at Trumps støtte til multilaterale fellesordninger, til klimaavtalen og til arbeidet for FN-institusjoners arbeid med bærekraftsmålene kommer til å være under betydelig press fremover. Så i de andre store internasjonale spørsmålene tror jeg vi må forberede oss på et USA som i mindre grad tar et internasjonalt felles engasjement gjennom de multilaterale organisasjonene og er mer opptatt av handel, f.eks. på bilateral basis. Det betyr at vi skal bygge våre strategier som land basert på sikkerhetssamarbeid direkte mot allierte, samtidig som man innenfor NATO-toppen forsterker det. Det har regjeringen startet med. Så må vi forsterke vårt arbeid når det gjelder klima, de internasjonale bærekraftsmålene og arbeidet rundt FNs målsettinger fremover.
Erna Solberg (Høyre), 2017-05-31:
Det er ingen tvil om at USA under den nåværende presidenten legger større vekt på bilaterale løsninger når det gjelder handel, enn på multilaterale fellesskapsløsninger. Det er heller ingen tvil om at de er opptatt av markedsandeler av salg, av økonomisk utvikling og av jobbskaping, til tross for at de for øyeblikket setter jobbrekorder i USA, og ledigheten er mye lavere enn den har vært på veldig, veldig mange år. Det er heller ingen tvil om at vi ser at vi er tilbake i en situasjon hvor det er et mer anstrengt forhold f.eks. mellom FN-organer og FNs bistandsarbeid. Vi må en god stund tilbake for å være på det nivået som vi er på nå, knyttet til det. Det betyr at vi må legge våre strategier. Men jeg er veldig opptatt av at vi ikke bør trekke det over til å være det sikkerhetspolitiske arbeidet, for min lesning er ikke at vi kan trekke den samme typen konklusjon om NATO og USAs engasjement her. De har et sterkt og tydelig engasjement for at vi skal være med på å ruste opp og bruke mer penger, men ikke på å trekke seg ut.
Erna Solberg (Høyre), 2017-05-31:
Vi oppfordrer USA sterkt til fortsatt å delta med en aktiv klimapolitikk og være en del av Paris-avtalen. Formelt er det slik at hvis en skal melde seg ut av Paris-avtalen, er det en komplisert prosess og vil ta flere år. Problemet er å ha en president som da ikke vil implementere politikk som bidrar til å nå målene i Paris-avtalen, og det vil være en utfordring. På den andre siden er amerikansk næringsliv nå veldig i front på mange løsninger. De er opptatt av å komme frem til det, det er et stort momentum på mer bærekraftig produksjon, men også på mindre klimaavtrykk. Det er en bevegelse, store byer og flere stater i USA har også et sterkt momentum, med eget regelverk og strengere krav, hvor California har ligget i front i mange, mange år med til dels strengere miljøkrav enn Europa har. Det betyr at det er en bevegelse og resultater, og derfor ser vi også at utslippene har gått ned i USA, til tross for at det ikke har vært implementert sterk politikk knyttet til dette.
Erna Solberg (Høyre), 2017-05-31:
Vi har fra regjeringens side over lengre tid dyrket et mer bilateralt samarbeid alliansemessig innenfor NATO med enkelte utvalgte land, gjennom forsterket samarbeid og øvelse og trening. Vi har gjort det overfor Tyskland, hvor vårt kjøp av nye ubåter og deres kjøp av missiler gjensidig gjør at vi får et bedre militært, industrielt samarbeid. Vi gjør det også gjennom trening, og deltakelsen vår i Litauen nå under en tyskledet operasjon for å sikre Litauen fremover er et ledd i det. Vi samtrener mye med Sverige og Danmark og våre nærmeste partnere. Vi er vert for den største øvelsen i NATO-regi neste år i nord, nettopp for å sørge for at vi får samtrent og øvd på de spesielle forholdene som er i Norge. Vi bygger innenfor NATO-alliansen også et sterkere samarbeid maritimt med Storbritannia, og vi bygger det med USA på viktige kapasiteter og annet, for å sørge for at vi har gjensidighet om å kunne hjelpe hverandre.
Erna Solberg (Høyre), 2017-05-31:
Hvis vi skiller mellom det sikkerhetspolitiske og det multilaterale samarbeidet ellers, vil jeg si at i sikkerhetspolitikken må det være Norges strategi å holde USA tett til oss hele veien. Med våre spesielle sikkerhetsutfordringer og med våre maritime sider er det viktig at vi har et godt samarbeid med USA, fordi det er de og Storbritannia som har den største maritime kapasiteten og muligheten til å bidra. Når det gjelder andre områder, er jeg enig i at Europa – og verden for øvrig – må ta en større rolle. Det er en av grunnene til at vi jobber mye med en del av disse utviklingsspørsmålene knyttet til G20. Det er bekjempelse av sykdommer, klimainitiativ og annet. Vi er invitert som gjesteland til G20-møtet, og en av de jobbene vi har hatt, er nettopp knyttet til disse spørsmålene: få opp den globale agendaen for å finne felles løsninger mellom ulike allianser av land og forsøke å trekke flere land med i det arbeidet, hvor Europa under Tysklands ledelse tar en større rolle i dette, og hvor Norge bidrar.
Erna Solberg (Høyre), 2017-05-31:
Vi har ikke en amerikansk base, vi har en treningsoperasjon og en øvelsesoperasjon, hvor man alternerer med ulike som lærer å kunne håndtere krigføring under våre klimatiske forhold. Vi har ikke på vårt bord ennå noen sak knyttet til spørsmålet om en permanent base. Vår vurdering er at dagens løsning, hvor vi har en rotasjon, hvor det er ulike styrker som får øvd og trent nettopp under våre forhold, er det som er det riktige, og vår vurdering har vært at dette er helt innenfor norsk basepolitikk. Dette har vi også redegjort godt for overfor Stortingets ulike organer.