Ingjerd Schou (Høyre), 2016-01-12:
Innvandrings- og asylfeltet er et følsomt politisk område, et viktig politisk område – og det av mange grunner. Én ting er det forholdet at det er forholdsvis polariserende. En annen er at ulik bruk av retoriske virkemidler bidrar til å avstedkomme debatter, selv der kanskje grunnlaget for enighet reelt sett er større enn det kan virke. Men begge disse forhold overgås av at det er et utrolig viktig område. Det angår mennesker i Norge som har kommet hit etter å ha vært på flukt, hvor den politikken vi fører og retorikken vi bruker, er med på å påvirke hvor mange som kommer til landet, i hvilken grad vi klarer å skille mellom dem som har krav på opphold og dem som ikke har det, hvordan vi evner å ta imot dem som får bli og å returnere dem som skal ut, og ikke minst – hvordan de som kommer, klarer å integrere seg i det norske samfunnet og være selvforsørgende og aktive samfunnsdeltakere. Norge har en plikt til å hjelpe mennesker i nød og til å gi beskyttelse mot forfølgelse. Vi har også et ansvar for å gi dem som kommer hit et best mulig utgangspunkt for å etablere et nytt liv i Norge. Og oppgaven med å ta imot, bosette og integrere flyktninger og asylsøkere i et så stort omfang vil være krevende for utlendingsforvaltningen, men først og fremst for kommunene. Det aller viktigste målet som alle tiltak bør rettes inn mot, er å få dem som kommer hit til landet, asylsøkere som får opphold, raskt ut i arbeid. Det må være en klar forventning om at kommer du til Norge, så skal du arbeide. Det skal være krav til aktivitet. Deltakelse i arbeidsliv og gode norskkunnskaper er også nøklene til inkludering. Arbeid gir tilhørighet, fellesskap og nettverk, og det gir også mulighet for selvhjulpenhet. Arbeidsinntekt gir også mulighet for å komme inn på boligmarkedet. Høyre er opptatt av veldig mange av disse områdene, men jeg har lyst til særlig å påpeke det å styrke innvandrerkvinnenes posisjon og yrkesdeltakelse i det norske samfunnet. Integreres en kvinne, integreres ikke bare et enkelt individ, men en hel familie. Nyankomne må være villige til å følge våre lover og regler, til å lære seg norsk og til å arbeide og å delta i samfunnet. Det er slik at integrering aldri er helt problemfritt, men det er heller ikke håpløst. Her har vi alle et ansvar. Statsministeren sa i sin nyttårstale: «I Norge har vi ingen ghettoer. Ingen steder hvor unge bare opplever håpløshet.» Vi må klare å holde fast ved dette. Alle som vokser opp i Norge, må oppleve at vårt samfunn gir dem som arbeider hardt og står på, muligheten nettopp til å lykkes. Samtidig er det slik at staten kan tilby de beste ordningene og de beste systemene, men kan ikke alene sørge for at flyktningene blir en del av det norske samfunnet. Høyre vil være med på å skape en velkomstkultur i kommunene, hvor frivilligheten, næringslivet og sivilsamfunnet spiller en større rolle. Skal våre verdier vinne, må vi også få det til i det vi kaller hverdagsintegreringen. Her kan vi alle bidra. Alternativet til ikke å lykkes med integreringen er økte forskjeller mellom innvandrere og den øvrige befolkningen og enorme kostnader over stønadsbudsjettene. Alle vil vinne hvis vi lykkes med integreringen, og alle vil nettopp tape hvis vi ikke gjør det. Med dette i minnet må jeg si at jeg er stolt av å være en del av et bredt flertall som i dag vedtar viktige virkemidler for en bedre integrering. Vi har sett over politiske skillelinjer, vært villig til å justere primærstandpunkter og søke å finne sammen – og vi har klart det. Gjennom det tar Stortinget en aktiv rolle i hvordan norsk innvandrings- og asylpolitikk skal være i fremtiden. Den brede enigheten er også en styrke for å kunne lykkes. Asylsøkere som kommer hit, vil nå møtes av et samlet politisk Norge, som både møter dem med positive virkemidler for integrering og med plikter og krav til å ta ansvar selv. Det er en viktig forutsetning for å kunne lykkes – og lykkes må vi.