Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-12-16:
De endringene som nå skal gjøres, kommer som en følge av at EUs fjernsynsdirektiv ble vedtatt tidligere i dag. I det store og hele slutter komiteen seg enstemmig til Regjeringens forslag, men Fremskrittspartiet har flere forslag om å reforhandle deler av direktivet som jeg regner med at de vil presentere selv. Det som er interessant, er at Fremskrittspartiet her egentlig nedlegger veto mot EØS-direktivet. La meg også få påpeke at komiteen har hatt liten tid til å behandle denne saken – med klare føringer på at den måtte vedtas før nyttår. Derfor har det ikke vært mulig å ta seg den nødvendige tid i behandlingen av en så stor sak, slik komiteen skulle ønsket. Dette er derfor en oppfordring, ja nærmest et krav til Regjeringen om å komme til Stortinget med sakene tidligere, slik at implementeringsfristen ikke blir et hinder for en demokratisk og god behandling av sakene. I forbindelse med denne proposisjonen innføres det nå regler som også gjør at selvfremmende virksomhet i kringkasterne skal regnes som reklame. For våre kommersielle kanaler har det ikke de store praktiske konsekvensene, utover at de på vanlig måte må forholde seg til de norske reglene for reklame. Det betyr en avveining og vurdering av hvor mye som skal sendes, og når det skal sendes. Men komiteen er klar over at for NRK kan dette bli et problem så lenge det ikke er tillatt å sende reklame for egne programmer. Derfor har komiteen lagt til grunn at det må være en vid tolkning av de unntakene som gjøres. Dette gjelder først og fremst omtale av programmer som kommer, eller såkalte programtrailere. Komiteen slår også fast at informasjon til seerne om undervisningsmateriell o.l. som kan anskaffes i forbindelse med f.eks. undervisningsprogrammer, ikke må omfattes av slike regler. Det klargjøres også hvor en kringkaster hører hjemme, og hvilke rettigheter et land har i forhold til kringkastere utenlands. Det skal være mulighet til å gripe inn dersom en kanal er etablert i et land, f.eks. England, og sender mot et annet land, f.eks Norge, for å omgå reklamereglene i Norge. Dette er tilfellet i Norge i dag, og det bidrar til å svekke grunnlaget for de kringkasterne som er her, og som holder seg til våre norske regler. Derfor er det nå håp om at departementet kan ta initiativ overfor britiske myndigheter slik at vi får TV3 til å følge de norske reklamereglene. Så til det mest omtalte og kanskje mest omstridte punktet, forholdet til særlig viktige begivenheter. I første omgang har det vært på tale å sikre at en del av de store sportsarrangementene, som OL, VM og EM i fotball og håndball og lignende begivenheter, skal sikres alle seere. Det vil i praksis si at de må sendes på NRK og TV2. Det har vi muligheten til dersom vi følger EU-direktivet. Og fordi det omhandler hele EU, kan det også bli virksomt. Nå tas det ikke stilling til om det skal innføres en slik ordning i Norge, men jeg vil understreke at vi vil uansett ha en plikt til å sikre andre lands lister dersom det er begivenheter i Norge som står på andre lands lister. Regjeringen gis anledning til å opprette en slik liste, og ut fra publikums interesse er det klart at det vil være hensiktsmessig å sikre seerne tilgang på enkelte nasjonale begivenheter. Dette er en jobb departementet eventuelt må gjøre i samarbeid med rettighetshaverne, som ofte vil være idrettsforbundene, og kringkasterne. I Aftenposten i går var fotballpresident Omdal ute og fortalte om sine motforestillinger mot dette direktivet. Det strir etter hans mening mot to prinsipper, nemlig idrettens mulighet til å tjene penger og allmennkringkasterens mulighet til å vise programmer for en hel befolkning. Folk er opptatt av idrett, og det er viktig at fellesopplevelser gis til alle. Idretten vil hele tiden være avhengig av å selge sine rettigheter slik at de tjener penger. De er redd for at markedspris er vanskelig å bestemme, slik at de vil tape penger på det, og de er også redd for at konkurransen mellom de ulike kanalene ikke blir reell. Man har fra Regjeringens side lagt opp til en mulighet for omkamp, og Eierskapstilsynet skal i den forbindelse være oppmann, eller kanskje vi skal si dommer på idrettsspråket. Men hvis det ikke kommer til noen avtale mellom partene om pris, er det rettsvesenet som skal tre inn. Idretten har i de senere årene solgt sine rettigheter til de store kanalene. Men de av oss som har opplevd at store idrettskonkurranser har gått på TV3 eller på betalings-TV uten at vi har fått anledning til å se dem, synes at en slik liste burde komme. Utvikling av betalingskanaler tror jeg er noe vi kommer til å se i framtiden, og det medfører at skal vi sikre idrettsrettighetene, er dette kanskje en vei å gå. Det eneste punktet der vi ikke følger Regjeringen, er i forhold til hvordan reklamen skal beregnes. Fram til i dag har dette vært beregnet etter løpende timer, mens en enstemmig komite vil ha beregningen gjort i forhold til faste klokketimer. Dette oppfatter vi først og fremst som en praktisk ordning, uten de store politiske implikasjonene. Men dersom det skjer en opphoping av reklame slik at seerne blir misfornøyde, vil nok både kringkasterne selv og vi som politikere se nærmere på praksisen. Klokketimeprinsippet er en lettere ordning å praktisere og kontrollere for kringkasterne. Det vil også være en fordel for våre kringkastere at vi har den samme beregningsmåten som en del andre land. Det er uhensiktsmessig å bygge opp et stort kontrollsystem for dette. Det koster både tid og penger for kringkasterne. Problemene for kringkasterne har vi skjønt har oppstått i beregningen av reklame når kringkasterne har vært nødt til å kaste om på programmene fordi det skjer store ting. Det har da vært vanskelig å få datasystemet til å virke slik at man har kunnet komme med helt korrekt reklametid. Derfor kan en vel kanskje si at Regjeringen har fått stor tilslutning til sitt forslag.