Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-02-23:
Norge er en havnasjon. Det meste av det vi steller med her i landet, er tuftet på høsting fra eller drift på havet, enten det dreier seg om olje, skipsfart eller fiskerier. Norge er en stormakt i denne sammenheng og forvalter 2 millioner km2 hav. 50 pst. av Norges befolkning bor langs kysten, og 80 pst. av norsk vareeksport kommer fra kysten. Høyre ønsker større satsing innenfor fiskerinæringen. Først og fremst er det lønnsomhet som er nøkkelen til fremgang og suksess for næringen. Vi ønsker en balansert og bærekraftig utvikling av næringen, fordi det også er naturens bidrag som er den mest avgjørende faktor for utviklingen av fiskeriene. Det betyr at vi må ta vare på alt råstoff, samtidig som det må stilles meget strenge krav til høstingen av bestandene. Det er i denne forbindelse grunn til å bli skremt når vi til stadighet ser eksempler på uvettig høsting av småfisk – enten det er norske aktører eller andre. De siste eksemplene som er hentet fra Barentshavet, er rett og slett skremmende. Men vi har også sett nordmenn i aksjon i fjernere farvann som har drevet med fiskerier som vi burde ha vært spart for. Derfor må vi sørge for å holde tritt med utviklingen i kontrollverket og i kystvakten. Men også når det gjelder forskning og deltakelse i internasjonale organer, er det nødvendig å styrke forvaltningen av de felles bestander. Høyre har enorm tro på fiskeri- og havbruksnæringene. Havbruksnæringen må i større grad bli fritatt for detaljreguleringen som den er utsatt for, samtidig som diverse departementer og direktorater må bli havbruksnæringens medspillere – istedenfor delvis motspillere, som flere har oppfattet dem som. Det er kanskje innenfor havbruksnæringen vi finner det aller største vekstpotensialet. Derfor må statsråden bidra til en bedre dialog med denne delen av fiskerinæringen, og sørge for at eksempelvis utflagging økonomisk sett ikke skal være nødvendig i fremtiden. Høyre finner det positivt at departementet i meldingen lar næringens verdikjede få såpass bred plass som den gjør. Vi tror at markedet, altså kundens valg i fremtiden, vil få bestemme næringens utvikling. Det vil i enda større grad bli kundens valg som til slutt avgjør hvor stor lønnsposen skal bli hos fiskeren i første ledd. Men Stortinget må la næringen få lov til å utvikle seg – en næring som er meget fleksibel og tilpasningsdyktig, og som historisk sett er vant til skiftende tider og utfordringer. Fiskerinæringen er, selv med sine problemer, en av landets mest suksessfulle næringer. Nasjonalt er fisk i dag vår nest største eksportnæring, som flere har vært inne på tidligere. 90 pst. av produksjonen går til eksport, og næringen innehar en markeds- og eksportkunnskap som faktisk ingen andre har. Næringen har potensial i seg til å kunne fordoble sin eksportverdi hvis de rette håndgrep foretas. Verden trenger faktisk vår fisk. Fiskerinæringen står for 8,5 pst. av den totale norske eksport, og er den næringen som har den største eksportvekst for tiden. Men samtidig må næringen stramme seg selv opp. Den må forbedre sin profil. Det kan ikke det norske storting bidra til i særlig grad. Næringen preges av overkapasitet på både sjø og land, og flåten er foreldet. Permitteringer og oppsigelser er kjente begrep i næringen, samtidig som sesongsvingninger medfører vansker med å skaffe arbeidskraft. Næringen må gå i seg selv og drøfte hvordan en kommuniserer utad. Altfor mange sitter med det inntrykket at fiskerinæringen er en gjennomsubsidiert distriktsnæring som maser om særordninger, og som krangler altfor mye. Altfor mange sammenligner faktisk fiskerinæringen og landbruksnæringen. Selv om inntrykket er fullstendig feil, og sammenligningen med landbruket er fullstendig urimelig, har fiskerinæringen atskillig å lære av landbruksnæringen hva kommunikasjon angår. Det er næringen selv som må sørge for at myndigheter og befolkning skal ha den samme respekt for fiskerinæringen som for andre næringer som henger høyt i folks bevissthet. Når jeg understreker dette, er det fordi næringen har problemer med rekruttering, med fornying og med kapitaltilgang. Apropos rekruttering: Varsellampen bør tennes når det i forskningsrapporter hevdes at fiskerinæringen kommer til å bli taperen i kampen om fremtidens arbeidskraft. I særlig grad må arbeidet med rekruttering til næringen forbedres. Dersom en ikke får opp lønnsomheten i næringen, vil ikke ungdom komme til å søke til fiskerinæringen. Rekruttering er et tema som har fått altfor liten plass i meldingen, og det er et tema som jeg også sitter med inntrykk av at de typiske fiskerikommunene ikke tar helt på alvor. Det er nok i denne sammenheng å vise til utdanningskapitlet, som i særlig grad er forsømt. Når Høyre ønsker å løse opp i foreldet lovverk og forenkle næringens rammebetingelser, er det ikke for å redusere fiskerens makt og rettigheter, men det er basert på et ønske om å satse videre på næringen og se på hva som skal til for å styrke næringen inn i det 21. århundre. Høyre ønsker en fleksibel og differensiert flåte. Høyre ønsker et klart skille mellom den kystgående og den havgående flåten, og vi ønsker at begge flåtegrupper i så stor grad som mulig skal få stabile og langsiktige rammevilkår. Vi ønsker også å bygge opp under det aktive eierskap, som så til de grader preger næringen. Høyre ønsker og tror at fiskerinæringen også i fremtiden kommer til å bli eid og styrt fra kysten, fordi vi vet i Høyre at aktivt eierskap, enten det er om bord eller på land, gir det beste resultat og den beste forvaltning. Når Høyre ønsker å løse opp i råfiskloven, er det fordi vi ikke finner at loven er tilpasset den tid og de utfordringer næringen går i møte. Vi tror at langsiktige avtaler, auksjoner og gjerne gjensidig eierskap mellom flåte og landanlegg langt på vei vil være et bedre system for å ivareta førstehåndsomsetningen enn den makt og rolle som avspeiles gjennom råfiskloven. Det bør ikke være tvil om at industriarbeidsplassene på land må få oppmerksomhet når råfisklov og deltakerlov diskuteres. Det er ikke bare et spørsmål om å sikre industrien stabil råstoffleveranse, men i like stor grad et spørsmål om hvilke fremtidige ambisjoner vi skal ha når det gjelder bearbeidingsgrad av stoffet. Høyre ønsker å forenkle og utvide enhetskvoteordningen. Det betyr at vi vil ha utredet spørsmålet om en avvikling av tidsbegrensningen på 13 år for disponering av kvote. Det betyr også at vi vil avvikle de fleste begrensningene på overføring av kvoter mellom fartøygruppene. Dette vil bidra til kapasitetstilpasning og samtidig styrke lønnsomheten og lette kapitaltilgangen til næringen. Når det gjelder deltakerloven, ser vi fram til behandlingen senere i dag. Høyre ønsker også her å løse opp i loven og ikke gjøre lovverket mer komplisert og vanskelig, når målsettingen hos de fleste er å forbedre kapital- og rekrutteringstilgang. Høyre ønsker selvfølgelig å ha flest mulig aktive fiskere, og når det gjelder kystflåten, presiserer jeg at vi i store trekk ønsker å beholde deltakerloven som den er i dag. Men når det gjelder den havgående flåte, mener vi at det må åpnes for at fiskeindustrien på land kan få lovmessig anledning til å kunne komme inn på eiersiden i større grad. Ikke minst tenker vi på den landbaserte fiskeindustris behov for å sikre seg stabil råstofftilgang, men vi ser også en endring av deltakerloven som et bidrag til rekruttering og økt kapital til næringen. Vel så viktig for næringen er å sikre best mulig og mest mulig stabil markedstilgang. Her ligger nok også de største politiske utfordringene for fremtiden. En næring som er så til de grader eksportorientert, er avhengig av færrest mulig begrensninger og tollbarrierer. Vi ser at laksenæringen i spesiell grad plages. Videre ser vi at vårt forhold til EU, som er vårt hovedmarked, dessverre medfører at Norge i altfor stor grad er råvareleverandør. I denne forbindelse ønsker Høyre at fiskeriavsnittet i EØS-avtalen reforhandles. Høyre er meget tilfreds med at veterinæravtalen mellom Norge og EU er på plass, og vi tar for gitt at Regjeringen sørger for at Schengen-avtalen ikke medfører handelsmessige eller kostnadsmessige ulemper for fiskerinæringen. Vi etterlyser imidlertid Regjeringens opplegg og forhandlingsposisjon i forbindelse med de kommende WTO-forhandlingene, som blir meget viktige for fiskerinæringen. Vi forventer at ikke minst fiskeriministeren fremstår som en pådriver innad i Regjeringen for å ivareta fiskernes og fiskerienes interesser i denne meget viktige sak for næringen. Disse forhandlingene starter som kjent opp ved årsskiftet, og jeg håper at fiskeriministeren vil komme inn på dette forhold i sitt innlegg. Fisk er viktig i dagens samfunn. Jeg gjentar at faren for en langvarig lav oljepris og svekkede velferdsordninger vil tvinge oss til å satse på andre og lønnsomme næringer, og for Høyre vil fiskerinæringen fremstå som en av de aller viktigste.