Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2003-06-16:
Det er rett og slett en stor glede å kunne legge fram innstilling fra familie-, kultur- og administrasjonskomiteen om barnehagepolitikken. Vi har i denne innstillingen kommet fram til et bredt forlik om barnehagepolitikken i årene framover. Det betyr at alle de sju partiene som i realiteten står bak dette forliket, hver for seg har gitt slipp på noen av sine primærstandpunkt. Men samtidig har vi fått en meget bred og solid enighet om en barnehagepolitikk som både vil gi forutsigbarhet og trygghet for dem som skal bygge, drive og ikke minst bruke barnehager i årene framover. Målene i barnehagepolitikken har en lang historie. Det ble formulert et mål for ganske mange år siden om at innen århundreskiftet, år 2000, skulle vi klare full barnehagedekning. I Sem-erklæringen ble målet flyttet til 2003, og i det som vi nå legger fram, setter vi målet til at vi i løpet av 2005 skal oppnå full barnehagedekning, definert ved at alle som ønsker det, skal få en plass innen rimelig tid. Det hører med til det bildet at hva som er full barnehagedekning, også har forandret seg underveis. I utgangspunktet snakket man om 70 pst. dekning, så snakket man om 80 pst. dekning, og i barnehagemeldingen drøftes det også om behovet kanskje kommer til å være oppe i 87 pst. Det er jo slik at når noe blir billigere, er det også gjerne flere som benytter seg av et slikt tilbud. Barnehagepolitikken har også en forhistorie her i huset, bl.a. med det vedtaket som ble gjort i fjor på bakgrunn av avtalen som ble inngått mellom Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, SV og Senterpartiet, og den innstillingen som ble lagt fram i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett i juni i fjor. Den innstillingen og den avtalen reiste en rekke spørsmål, gav behov for en rekke utredninger og gav behov for å få flere svar. Den jobben har departementet gjort og kommet tilbake til, i den barnehagemeldingen som er blitt lagt fram. Resultatet ble en del vesentlige forandringer ikke bare på det som var avtalen i innstillingen fra i fjor, men også en del vesentlige forandringer på det som var Regjeringens innstilling. Min påstand er at det vi har kommet fram til, faktisk er bedre enn både det avtalen la opp til i fjor, og det meldingen la opp til. Det viser at kompromiss, det å arbeide seg sammen, faktisk kan gi et resultat som kan ta med seg de beste elementene fra ulike syn. Regjeringen hadde satt som mål for barnehagepolitikken at alle som ønsker det, skulle få en plass, at man skulle innføre en økonomisk likebehandling av private og kommunale barnehager, at man skulle få ned foreldrebetalingen, og at man skulle ha en kvalitet og et mangfold i tilbudet. Komiteen slutter seg til alle disse målene, men har i sin innstilling gått et skritt videre, konkretisert og vært mer nøyaktig på en del områder. Vi konstaterer at Regjeringen mener at full behovsdekning er det viktigste målet. Komiteen er helt enig i at det er et avgjørende mål, men vi har etter beste evne prøvd å få til en barnehagepolitikk som gjør at vi kan oppnå alle de målene vi har for barnehagepolitikken samtidig, både lav betaling, mangfold og kvalitet, full utbygging og et skikkelig tilbud til alle. God driftsøkonomi i barnehagene er selvsagt fundamentalt for det. Utbyggingen har vi konkretisert ved å si at både i år og til neste år skal det bygges 12 000 nye barnehageplasser. Så får vi i statsbudsjettet for 2005 vurdere hvor mange plasser som trengs for å få full dekning. Det vet vi mer om da, for da ser vi hvordan etterspørselen utvikler seg, og vi kan endelig bestemme hvor mange plasser som trengs for å nå full behovsdekning. Vi ser nå at vi etter en bråstopp i barnehageutbyggingen da kontantstøtten kom i årene 1998–1999, har fått tempoet opp igjen. I fjor ble det bygd rundt 6 000 barnehageplasser, og i år ligger det foreløpig an til rundt 9 000 ifølge de siste tallene. Men det er grunn til å tro at det som foreslås i revidert, nemlig en kraftig økning i investeringstilskuddet, vil få det tallet enda høyere. Komiteen slutter seg også enstemmig til den omleggingen, at 280 mill. kr overføres til et økt investeringstilskudd, og mener at investeringstilskuddet bør holdes på et høyt nivå inntil vi når målet om full behovsdekning. En viktig diskusjon i komiteen har vært hvilken finansieringsmodell vi skal ha for barnehagene. Regjeringen hadde foreslått en innlemming av barnehagetilskuddet i rammeoverføringene til kommunene fra 1. januar 2004. Barnehageavtalen fra i fjor la i prinsippet opp til at det aller meste av den offentlige støtten skulle komme gjennom et øremerket statstilskudd. Vi har funnet en modell som ligger mellom det, hvor kommunene fortsatt spiller en vesentlig rolle ved at de har et tilskudd som bygger på dagens bidrag – som vel ifølge de siste tallene fra de utregningene som ble gjort i forbindelse med barnehagemeldingen, utgjør rundt 4,5 milliarder kr – og så skal økningen av det offentlige tilskuddet komme gjennom de øremerkede statlige tilskuddene. Det betyr at etter hvert som vi skal opp på 80 pst., vil den relative andelen fra kommunene gå ned. Men det betyr samtidig at kommunene fortsatt vil spille en vesentlig rolle i barnehagepolitikken. Vi slutter også opp om forslaget om likebehandling mellom kommunale og private barnehager. Komiteen mener at det er naturlig å kombinere det med at også statstilskuddet blir likt. I revidert er det foreslått et ulikt statstilskudd, som får tilslutning i finanskomiteen. Men en «likeverdig behandling», som er den korrekte beskrivelsen i innstillingen, av private og offentlige barnehager i kommunene bør følges av et likt offentlig tilskudd. Det er opp til Regjeringen i statsbudsjettet for 2004 å komme tilbake med forslag til hvordan dette skal innfases på en måte som er praktisk og hensiktsmessig både for kommuner, for de private barnehagene og for brukerne. Vi sier også at innenfor den offentlige støtten på 80 pst. vil det være behov for en «fylkesmannsbuffer» for å utjevne kostnadsforskjellene mellom kommuner når det gjelder barnehager. Denne er forutsatt å være 200 mill. kr. Ett område hvor vi ikke har kommet helt i mål når det gjelder enighet, er individuell lovfestet rett til barnehageplass. Et flertall i komiteen mener at det skal innføres når vi har fått full barnehagedekning, mens komiteens mindretall, Høyre og Kristelig Folkeparti, vil komme tilbake til det spørsmålet når vi har oppnådd full barnehagedekning. Makspris og regulering av foreldrebetaling har selvsagt vært en sak som brukerne av barnehager og foreldrene deres har vært mest opptatt av, kanskje mest foreldrene. Her har vi også jobbet oss fram til en enighet – vi sier at vi skal ha en maksimalgrense for foreldrebetalingen, men vi tar også noen forbehold og gjør maksimalprisen litt mer fleksibel. Vi lager rett og slett sikkerhetssystemer som skal passe på at ingen barnehager skal gå konkurs eller at kvaliteten skal rammes ved at driftsøkonomien blir skadelidende. Fra 1. mai neste år skal maksimalgrensen være på 2 500 kr, og fra 1. august 2005 skal den være på 1 500 kr. Begge tallene skal pris- og kostnadsjusteres fram til da. Vi har nærmere beskrevet hvilke forutsetninger som skal være på plass. Blant annet sier vi at Regjeringen våren 2005 må komme med en modell for hvordan maksprisen på 1 500 kr skal innføres, slik at man også kan ivareta målene om mangfold og kvalitet i tilbudet. Vi sier også at inntekts- og søskenmoderasjonsordningen må beholdes på en slik måte at de er minst like gode som i dag, og ber Regjeringen komme tilbake med forslag om det. Skattefritak for arbeidsgiverdekt barnehageplass har også vært et sentralt punkt i våre diskusjoner. Her har vi også kommet fram til enighet. Her skal satsene for egenandelen senkes fra 18 000 kr til 9 000 kr i år, og til neste år skal den senkes til null, samt at det skal gis fritak fra arbeidsgiveravgift. Vi må også gå igjennom vilkårene og komme tilbake til Stortinget med forskriften på en egnet måte. Vi er ikke blitt enige om ansattes rettigheter. Her har et mindretall skrevet merknader om at det er viktig at også de private barnehagenes ansatte sikres gode og ordnede forhold, og Arbeiderpartiet fremmer et forslag om det. Det var ingen selvfølge at vi skulle bli enige. Vi hadde ganske motstridende meninger. Noen var for en absolutt makspris, noen var absolutt mot makspris. Noen var for skattefritak, noen var mot skattefritak. Vi hadde ganske lang vei å gå for å bli enige. Men det er ganske historisk at vi klarte det. Sju partier – et enstemmig storting – gjennomfører en reform som i realiteten betyr at barnehager blir en like naturlig del av vårt velferdssystem som skoler, eldreomsorg og sykehus. Det er i så måte et historisk vedtak. Jeg anbefaler komiteens innstilling og tar opp forslaget fra Arbeiderpartiet. Jeg vil også gi stor honnør til komiteen som jeg har samarbeidet med for å få denne innstillingen i havn.