John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-02-16:
En oppnår neppe politisk karriere ved å gå på barrikadene for å bedre livssituasjonen og livskvaliteten for de sterkt ulykkelige og alvorlig syke sprøytenarkomane. Jeg har fått mange negative reaksjoner på mitt engasjement i så måte. Men jeg spør: Er ikke også de narkomane mennesker, ja faktisk våre medmennesker som i sin situasjon har krav på samfunnets hjelp til å komme bort fra det helvetet de gjennomlever daglig, et liv i fornedrelse, preget av kriminalitet, prostitusjon, raskt sviktende fysisk og mental helse? De opplever utstøtning og trakassering også innen hjelpeapparatet. Disse menneskene ble født inn i verden med de samme mulighetene som du og jeg. De fleste hadde foreldre med store forventninger til sitt avkom, men noe gikk galt i den sene barndom eller den tidlige ungdom. De siste ti årene har over 1 000 unge menneskeliv gått tapt ved overdose, siste året hele 200, et antall som er det høyeste i hele Vest-Europa folketallet tatt i betraktning. En slik skremmende utvikling må bety at behandlingstilbudene og den politikk som har vært ført overfor de tyngste stoffmisbrukere, har spilt fallitt, og at behandlingsstrategien umiddelbart må legges om. Ansvaret for behandling av de tunge narkomane må være helsevesenets. De sprøytenarkomane er alvorlig syke mennesker, som i tillegg til den daglige heroinforgiftningen har pådradd seg en rekke somatiske lidelser. Det nytter ikke å satse på gårsdagens behandling med målsetting om stoffrihet og en behandling preget av moralisme, fordømmelse og tvang. For mange fagpersoner i fremtredende posisjoner i vårt behandlingsapparat med et slikt syn kan være en alvorlig brems i forhold til nye behandlingsformer. Å overføre ansvaret for de sprøytenarkomane til helsevesenet vil i seg selv føre til en sterkere ansvarsmobilisering og gi større rettigheter til den enkelte i denne pasientgruppen. Det finnes i dag syntetiske medikamenter med dokumentert god effekt, eksempelvis metadon, som har vært prøvd ved et eget prosjekt på Gaustad i årene 1994-97. I de seneste år er også et nytt medikament, nemlig Subutex, tatt i bruk med dokumentert god effekt i utlandet og også sporadisk i vårt eget land. Subutex er lettere å administrere enn metadon og er enklere å trappe ned ved ønske om stoffrihet. Subutex er imidlertid ikke godkjent for allment bruk i Norge. Endelig vil jeg nevne behandlingen med narkose for avgifting av sprøytenarkomane, som særlig i USA og Canada er mye brukt, og som bl.a. var tenkt satt i gang ved Aker sykehus, men prosjektet ble av en eller annen grunn stoppet. Prøveprosjektet på Gaustad var særdeles vellykket. De fleste klientene fikk en betydelig bedre livskvalitet. De kunne fungere sosialt i forhold til familie og nærmiljø. Mange kom tilbake til arbeidslivet, flere fortsatte sin utdannelse, og det ble ikke observert overdosedødsfall. Opptakskriteriene var imidlertid restriktive, noe som medførte at bare et lite mindretall fikk metadonbehandling. I innstillingen til narkotikameldingen, Innst. S. nr.   184 for 1996-97, anbefalte en enstemmig sosialkomite å lempe på inntakskriteriene, som gikk på bl.a. alder og en mer fleksibel praksis av kriteriene, slik at mennesker som ville ha nytte av behandlingen, ikke ble avskåret. I 1997 ble det gjort vedtak om å tilby metadonbehandling i alle regioner samt å bygge opp et større metadonprosjekt og kompetansesenter i Oslo med ansvar for behandling av 300 mennesker. Det er sterkt å beklage at en i løpet av ett år ennå ikke har maktet å tilby metadonbehandling til mer enn ca. 200 klienter på landsplan. Jeg stiller meg sterkt kritisk til det faglige gigantprosjektet som er under etablering på Ullevål sykehus, MARIO, hvor betydelige deler av de tilmålte ressursene går til faglig profesjonsutvikling, og hvor man forutsetter en fagstab på hele 80 personer som skal ivareta poliklinisk behandling av 300 pasienter. Samtidig opplyses det at 300 klienter ferdig klarerte for metadonbehandling ved dette prosjektet må vente i tre-fire måneder på slik behandling. Statistisk vil denne ventetiden tilsi at et titalls mennesker vil måtte dø i denne ventekøen. Dette prosjektet kan neppe betraktes som et akutt strakstiltak på gateplanet, og det var jo nettopp det vi nå trengte. Jeg vil henstille til sosialministeren å gå inn i prosjektet ved Ullevål og sørge for at ressursene kommer pasientene og pasientbehandlingen til gode. Om det er vilje, har vi nå muligheter til meget raskt å gi behandling til alle de sprøytenarkomane som i dag er i en livstruende situasjon. Vi må så raskt som mulig ta i bruk de medikamenter vi har til rådighet for å redde flest mulig liv. Behandling med Subutex kan meget raskt etableres ved våre kompetansesentre innen rusmiddelomsorgen. Det må imidlertid skje en radikal endring av opptakskriteriene for slik behandling, både når det gjelder alder og misbrukstid. Sett fra et helsemessig synspunkt kan det ikke være riktig å kreve ti års bruk av heroin for å få tilbud om metadonbehandling. Etter så lang tids bruk er pasienten både fysisk og psykisk livsvarig skadet. I de større byene bør det etableres spesielle helsetilbud for de narkomane, slik at deres helsesituasjon generelt kan følges opp. De narkomane vil ikke kunne gjøre seg nytte av de vanlige tilbud i primærhelsetjenesten. Der blir de avvist, utstøtt og delvis trakassert. Sosialministerens svar på spørsmål i spørretimen nylig fra representanten Einar Olav Skogholt om strakstiltak var særdeles skuffende. Nedsettelse av en arbeidsgruppe og mer tvang var sosialministerens forslag til strakstiltak. Det er gårsdagens løsninger sosialministeren her foreslår. Vi trenger ikke flere utredninger. Vi har kunnskap nok fra inn- og utland til å sette i gang. Og når denne arbeidsgruppen som sosialministeren har nedsatt, verken har fremtredende representanter fra Fagrådet innen rusvern i Norge eller representanter fra de institusjonene som er de tyngste og største innen narkotikabehandlingen, så sier det også noe om viljen til å tenke nytt. Når det gjelder utvidet tvangsbehandling, er jeg meget skeptisk. Det må i hvert fall være behandlingsplasser å vise til hvis man skal gå til tvangsbehandling av narkomane, og disse behandlingsplassene finnes i dag ikke. Jeg vil kort oppsummere: 1. Overfør ansvaret for behandling av de sprøytenarkomane til helseavdelingen i Sosial- og helsedepartementet.2. Pålegg metadonprosjektet på Ullevål å starte behandlingen av de 300 personene i Oslo som er klarert for metadonbehandling, straks!3. Godkjenn preparatet Subutex foreskrevet av psykiatere og indremedisinere for behandling av heroinmisbrukere!4. Foreslå øremerket bevilgning for investering og drift av helsestasjoner for narkomane i Oslo og andre større byer!5. Sørg for at Aker sykehus får anledning til å igangsette avgifting ved bruk av narkose. Til slutt tar jeg opp de forslagene fra Fremskrittspartiet som ligger på representantenes plasser.