Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2011-11-17:
Først vil jeg takke interpellanten Skei Grande for å sette en viktig sak på dagsordenen – en viktig og dagsaktuell debatt. Fjordene våre er våre fremste reklameplakater, og dem må vi ta vare på. Vi har en lang kystlinje i Norge. Vi vet at kysten og fjordene våre påvirkes av fiske, overgjødsling eller biologisk endring, som introduksjon av nye arter. Vi ser også at vi har et problem med overgjødsling langs Skagerrakkysten og i enkelte fjorder på Sørvestlandet. Vi får høyere sjøtemperatur, og sammen med overgjødslingen har det ført til at sukkertaren er i ferd med å forsvinne mange steder. Dette vil igjen få konsekvenser for fisk og andre dyr som lever og gjemmer seg blant sukkertaren. Den siste tiden har vi fått et større fokus på mineraluthenting i landet. Dette kan gi verdiskaping gjennom arbeidsplasser, og det er en viktig debatt å ta. Men mineraluthenting kan også gi noen miljøutfordringer hvis ikke vi legger til grunn at miljøhensyn skal veie tungt når ulike hensyn skal avveies. I går fikk jeg svar på et skriftlig spørsmål fra statsråd Giske. Det dreier seg om villakselver og gruvedrift. Han skriver: «Tillatelse til gruvedrift skal bare gis dersom nytten av tiltaket vurderes som større enn ulempene.» Han skriver videre: «For utvinning av mineralressurser ved kysten, vil sjødeponi være et aktuelt alternativ, da det normalt er mindre kostnadskrevende enn deponering på land.» På den ene siden skal nytte være høyere, og på den andre er det kostnadene. Jeg er i alle fall glad for at representanten for Arbeiderpartiet – det samme partiet som undertegnende statsråd i dette brev – så tydelig i sitt innlegg sier at det er et føre-var-prinsipp som må legges til grunn for de avveiningene som skal tas innenfor dette området. Kristelig Folkeparti deler den bekymringen som interpellanten tar opp, knyttet til fjorddeponiene både i Bøkfjorden og i Førdefjorden. Statsråden sa i sitt innlegg til interpellanten at han er bekymret for rømming av oppdrettsfisk og lakselus. Det er en bekymring jeg deler. Vi har et lakseoppdrett som er i sterk vekst her i landet. Det er en ønsket vekst, men den er bare ønskelig hvis den kan være bærekraftig – og det må være en forutsetning for at vi skal klare å ta vare på fjordene våre. Da må det utvikles ny kunnskap. Vi må få forbedring i teknologien, og vi må ha mer robuste operasjoner for å mestre lusesituasjonen i framtiden bedre enn det vi gjør i dag. Statsråden sa videre i sitt innlegg til interpellanten at vi har en suksesshistorie fra 1960- og 1970-tallet når det gjaldt å begrense forurensning fra industrien. Ja, det er og var en suksesshistorie, for vi klarte å gjøre noe. Men vi har en stor oppryddingsjobb når det gjelder de gamle syndene som ligger der. Representanten Astrup har nå dratt gjennom budsjettene fra 2008, men det er ikke noen tvil om at det i budsjettet som vi om noen uker skal vedta her i salen, foreløpig er en manko på om lag 20 mill. kr i årets bevilgning til opprydding av gift. Det er en utfordring som denne sal bør ta mer på alvor hvis vi skal klare å rydde opp i de gamle syndene, som noen tidligere har gitt oss i gave. Statsråden var så vidt inne på vanndirektivet. Det er gjeldende for Norge, og målet er jo at vi skal ha en god økologisk og kjemisk tilstand innen 2021. Det er da nokså krevende å få det til når vi heller ikke der fra regjeringens side klarer å få en oppfølging av det et samlet storting har sagt, at de årlige bevilgningene til oppfølging av vanndirektivene skulle legges fram i de ulike budsjettforslagene, og at vi skulle følge den opptrappingsplanen som vi var enige om i 2009. Dette har ikke skjedd, og det gjør noe med vannkvaliteten også i fjordene våre.