Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2012-03-01:
En av de viktigste og mest krevende velferdsoppgavene vi som samfunn skal løfte i årene som kommer, er at vi skal sørge for at eldre mennesker har et godt og verdig liv med gode og tilpassede tjenester for dem som trenger det. Alle skal få omsorg og hjelp når det er nødvendig. Alle skal kunne ta i bruk det potensialet man har for å leve et aktivt og meningsfylt liv. Det norske folk blir stadig eldre. Mange av oss vil være spreke og oppegående til langt opp i pensjonsalderen, men det er også slik at mange blir pleietrengende eller vil komme til å ha bruk for ulike former for hjelp og assistanse. Hovedtanken i eldreomsorgen må være at det mangfoldet og de ulikhetene som den eldre befolkninga representerer, blir utgangspunktet for politikkutforminga. Det er dette det bl.a. handler om i Omsorgsplan 2015 og i verdighetsgarantien. Det er dette som gjør at vi har lagt til rette for at folk kan stå lenger i jobb og også kan kombinere ulike former for jobb og pensjonsuttak. Det er derfor vi må tenke nytt om boformer, aktiviteter og opplevelser, og om pleie, omsorg og praktisk bistand. Vi er ikke såre fornøyd med eldreomsorgen overalt her til lands, sjøl om vi må understreke at det gjøres mye godt arbeid i svært mange kommuner. Derfor vil jeg peke på at Stortinget har vedtatt en ny lov om kommunale helse- og omsorgstjenester som i enda sterkere grad understreker kommunens sørge for-ansvar. Nødvendige helse- og omsorgstjenester, praktisk bistand og annen hjelp skal ytes dem som trenger det. Heldøgns omsorg i sykehjem eller omsorgsbolig så vel som tidlig innsats med ytelser i den enkeltes hjem skal tilbys eldre. Godt tilsyn med kommunenes helse- og omsorgstjenester skal sikre at dette realiseres på en god og forsvarlig måte. Det er den enkelte kommune som skal og må ha ansvar for å levere et godt omsorgstilbud til sine innbyggere. Kommunene har den beste oversikt over de menneskene som bor der, og de vet hvilke behov som finnes. Gjennom statlige tilskudd skal den enkelte kommune settes i stand til å bli gode velferdsprodusenter for sine innbyggere. Vi tror derfor ikke at statlig stykkprisfinansiering, som forslagsstillerne legger opp til, er veien å gå. Mange har holdt fram den danske Fredericia-modellen og prosjektet «Lengst mulig i eget liv» som et eksempel til etterfølgelse. Det er flott at det finnes god praksis i inn- og utland som vi kan lære av. Samtidig vil jeg understreke at Samhandlingsreformen nettopp foreslår den type løsninger som Fredericia-modellen foreskriver – nærhet og kvalitet i tjenestene og handling på beste effektive nivå. Eksemplene finnes allerede mange steder, f.eks. i Storfjord kommune i Troms, der man satte inn hjelp og praktisk bistand i hjemmene til eldre på et så tidlig tidspunkt at kommunen lenge har hatt overskudd på sykehjemsplasser – som man så har tilbudt nabokommunene. Til slutt vil jeg slå et slag for det regjeringsoppnevnte Hagen-utvalget og rapporten «Innovasjon i omsorg», som ble lagt fram i fjor sommer. Her skisseres flere interessante ideer for framtidas eldreomsorg, som også saksordføreren var inne på – nytenking når det gjelder boligutforming, familie, venner, frivillig sektor og offentlige aktører i et samspill for å ivareta eldre mennesker, riktig bruk av kommunikasjons- og velferdsteknologi. Dette kan vise seg å være de riktige grepene i eldreomsorgen, kombinert med en dyp forståelse av at vi er levende, lekende, åndelige og kulturelle skapninger heile livet – fra vugge til grav …