Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-03-17:
Nettdriften er en viktig del av en helhetlig energipolitikk, som har blitt belyst hittil i denne debatten. Det er en monopolvirksomhet, og det er bred enighet her om at dette må reguleres for å sikre både forsyning til kundene og distribusjon av kraft fra produsenter, sikre at vi til enhver tid har den leveringssikkerheten som et moderne samfunn trenger, og sikre at disse tjenestene blir levert med lavest mulig kostnader. Produksjonen og distribusjonen av kraft har blitt bygget gradvis ut i dette landet. Det er i veldig stor grad kommunepolitikere som har tatt ansvar og dannet selskaper som har sikret elektrisitetsforsyningen til innbyggerne og verdiskaping fra kraftproduksjon. Statsråden uttrykte en forbauselse over Arbeiderpartiets rørende omsorg for det frie næringsliv og de små næringsaktørene. Men jeg kan informere ham om at vår omsorg i denne saken først og fremst dreier seg om en omsorg for offentlige, lokalpolitisk styrte redskaper for samfunnsutvikling. Vi har en nettselskapsstruktur som avspeiler det at dette har blitt bygget ut nedenfra gjennom de ansvarsfulle kommunepolitikerne som jeg nevnte tidligere. Vi står overfor store endringer i både forbruk, produksjon og distribusjon av elektrisitet. Høyresiden uttrykker bekymring for at de små selskapene ikke vil klare å henge med i denne utviklingen. Men er nå det riktig? Det er egentlig veldig lite som tyder på det, ut fra det vi har fått framlagt av dokumentasjon på disse tingene. Vi har et offentlig eierskap av denne infrastrukturen. Det er de lokalpolitisk valgte representantene som gjennom styrene styrer disse selskapene. De ser på hva som er vårt samfunns behov. De setter selskapet i arbeid for å dekke de behovene. Det er ikke sånn at de endringene som kommer, kommer brått overalt hele tiden. Dette vil komme etter hvert, og jeg er helt trygg på at lokalpolitikerne våre som sitter i styrene i disse selskapene, vil se disse behovene og handle deretter. Det er ikke påvist spesielt stor kapitalmangel generelt i bransjen. Det er heller ikke påvist at størrelsen på nettselskapet er avgjørende for kostnaden på driften per meter nett. Skal vi da, i blind tro på at store monopoler er bedre enn små, tvinge gjennom en kostbar og uønsket struktur? Jeg har tiltro til at vettet er jevnt fordelt i dette landet. Jeg har tiltro til at de enkelte aktørene i bransjen både er oppdatert på hva framtiden vil bringe i deres region, og at de ut fra sine egne og samfunnets behov vil finne gode måter å drive og organisere sin virksomhet på. Sånn har vårt velfungerende nett – og nettstruktur og selskapsstruktur – blitt utviklet fram til i dag. Det høyresiden nå gjør, er å tvinge på bransjen en uhensiktsmessig, byråkratisk og fordyrende organisering av virksomheten. Når det gjelder mellomlandsforbindelser, er høyresiden ikke opptatt av å holde kraftprodusentene ute av nettet. Vi har i dag et velbegrunnet forbud mot at andre enn Statkraft skal bygge, eie og drive mellomlandsforbindelser. Dette vil høyresiden endre på. Hvorfor? Det er det veldig vanskelig å få en veldig klar forståelse av. Men det vi vet, er at det er de store kraftselskapene som ønsker en bedre pris på kraften sin i utlandet, som er pådrivere for ekstra mellomlandsforbindelser. Vi vet også at de mellomlandsforbindelsene koster forbrukerne mye gjennom nettleie. I sum framstår de lovendringene som flertallet i dag gjør, som en ren tilrettelegging for at de store aktørene i energibransjen nå vil bli enda større gjennom en mer eller mindre påtvunget strukturering. Det er godt nytt for dem, men det er dårlig nytt for samfunnet, og det er dårlig nytt for kundene.