Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2008-11-28:
Begrunnelsen for at Fremskrittspartiet ønsker å utvide politiattesten til å gjelde alle voksne som i sitt virke, frivillig eller lønnet, står i tillits- eller ansvarsforhold til mindreårige, er at vi gjentatte ganger de siste årene har hørt om saker hvor voksne har forgrepet seg på barn eller unge i forbindelse med en eller annen fritidsaktivitet. Derfor er vi glad for at det nå arbeides med et slikt forslag i departementet, slik at vi i det minste vet at de som arbeider med barn og unge, ikke har vært i politiets søkelys for enten vold eller sedelighetssaker tidligere. Når nå Høyre og Venstre i sine merknader sier at selv om man får politiattest, kan man ikke garantere for at det ikke vil foregå overgrep, er vi også fullstendig klar over det. Men det luker i hvert fall ut muligheten for dem som har en dom for vold eller sedelighetsforbrytelser, til å oppsøke fristelser. Vi har også merket oss at representantene fra Høyre og Venstre viser til at man skal fokusere mer på å få medmennesker til å bry seg. Med all respekt for intensjonene i disse representanters merknader skulle vi nok alle ønske at medmennesker kunne bry seg mer enn de gjør i dag, men jeg er svært usikker på om det som foregår i det skjulte, dermed blir fanget opp. Som også representanten Gjul sa, er mennesker som begår overgrep mot barn og unge, så vant til å gjøre dette i det skjulte at selv om man hadde mange medmennesker som brydde seg, ville man neppe greie å fange dette opp. Som eksempel kan man henvise til lommemannsaken. Det var sikkert mange, både foreldre og andre, som fikk sjokk da lommemannen ble avslørt. Det er riktig at i den saken ville det neppe ha vært til noen hjelp med en politiattest, men når lommemannen har sonet sin straff, er det vel heller tvilsomt om han igjen får delta som fritidsleder for barn og unge, nettopp fordi det da vil kreves politiattest av vedkommende. Høyre og Venstre bruker også argumentet om at en politiattest kan virke hemmende og negativt for det frivillige arbeidet. Fremskrittspartiet er av den oppfatning at det snarere er tvert imot. Da vet man i alle fall at de som arbeider med barn og unge, ikke har noen merknader i politiets arkiver. Dette er særlig viktig fordi det i de senere årene har kommet fram at det har vært flere tilfeller hvor overgripere i barne- og ungdomsmiljøer er tidligere dømt for vold eller overgrep. Fremskrittspartiet ønsker ikke at dette skal bli noen sovepute. Det vi faktisk ønsker, er at foreldre som sender barna sine til fritidsaktiviteter, skal kunne føle seg så trygge som mulig, ved at idrettslaget, speidergruppen eller kirkekoret faktisk har mottatt opplysninger om at vedkommende trener eller leder ikke er domfelt for vold eller sedelighetsforbrytelser. Det ser for meg ut som om Høyre og Venstre problematiserer dette spørsmålet nærmest for å problematisere – når man trekker fram politiets arbeid og at de blir mindre synlige ute i gatene, når man sier at det vil bli en sovepute, og at det vil virke hemmende og negativt. Jeg forstår ikke hva Høyre og Venstre egentlig mener i denne saken, men jeg regner med at de vil fortelle oss det i sine innlegg. For Fremskrittspartiet er det én ting – og bare én ting – som er viktig, nemlig at barn og unge i langt større grad enn i dag kan være trygge på at vi voksne tar ansvar og følger med. Derfor er jeg glad for at Regjeringen holder på med et slikt arbeid, og at dette vil bli lagt fram i løpet av våren, selv om Fremskrittspartiet er av den oppfatning at det haster, noe som også er bakgrunnen for det forslaget vi har fremmet, og som jeg med dette tar opp.