Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2019-12-09:
Min gode partifelle som nå er varaordfører i Vågan, Lena Hamnes, har sagt det så godt: Fisk er verdier, makt og penger. Samfunnet vårt er nakent uten fisk. Det er helt riktig. Vi har noen helt fantastiske ressurser. Det er vekst, det er optimisme, det er stor vilje til å skape, og det er stolthet langs kysten. Vi har over tid sørget for en bærekraftig forvaltning av de rike ressursene våre. Det gir forutsigbarhet, og fellesskapet har hatt kontroll med ressursene. Det skal vi være stolt over. Men dette er ikke noe som kommer av seg selv. Vi er nå inne i en tid hvor det tjenes gode penger på fisken, det være seg villfisk eller oppdrettsfisk. Det er bra, men det er også mange grunner til bekymring framover. Stadig flere ressurser faller på færre hender. Det er dyrt og krevende å komme inn i næringen. Kvoter selges dyrt, og de enkelte blir stadig rikere. Kysten fortjener satsing, å bli lyttet til. Den fortjener forutsigbarhet. Denne høyreregjeringen satser ikke på kysten. Man prater mye, men det er vel lite som er så irriterende som prat uten handling. Et lite tiltak i kroner og øre, men som har stor betydning for kystsamfunnene og for å sikre industrien nødvendig råstoff, er et lite tilskudd som bidrar til at vi kan ha mottak av fisk langs hele kysten, ikke bare på de store plassene. Det er føringstilskuddet, som fiskeriministeren og statsministeren har brukt hele høsten til å forsvare at man burde kutte ut. Samme dag som fiskeriministeren sto steilt på at det var klokt at salgslagene heller brukte penger på føringstilskuddet framfor kontroll, så jublet regjeringskameratene på Stortinget, for de hadde berget det. De har også jublet for det i dag. Det hadde vært helt strålende om det stemte. Det man har jublet for, er at man kutter halve tilskuddet, og at man bare skal bruke litt lengre tid på å innføre en ny ordning. Det står i merknaden at en innføring av ny ordning bør skje over tid. Det er altså bare en liten utsettelse. Arbeiderpartiet vil, igjen og igjen, kjempe for at vi skal ha mottak langs hele kysten, for regjeringen kommer nok en gang, er jeg sikker på, til å prøve å legge dem ned. Ett av Arbeiderpartiets viktige mål i fiskeripolitikken handler om å skape kystsamfunn, bidra til arbeidsplasser og lønnsom industri. Da trenger man tilgang på råstoff, og alle tiltak som bidrar til det, må vurderes. Skal vi få folk til å ville jobbe i industrien og sikre Norges omdømme, må vi ha ordnede forhold på havet og på land. Men oppslag etter oppslag om ulovligheter, både på flåte og land, vitner om at det som i flere tilfeller foregår, er rett og slett et ran av fellesskapets ressurser. Vi ser det i kongekrabbesaken. Vi ser at det er cowboytilstander i deler av turistfisket. Vi ser det når arbeidsfolk utnyttes grovt, på sosial dumping og det som verre er. 15. oktober i 2018 sa Nesvik, litt humoristisk, at de som driver med fusk, skal få 120 kilo og 194 cm etter seg døgnet rundt. Spørsmålet blir jo: Hva gjør fiskeriministeren? Hva gjør regjeringen, bortsett fra å sove i timen? Det er nå 2019. Man foreslår å kutte i permitteringsordningen for fiskeriindustrien. Det er spesielt og jeg ville sagt uvitende når man begrunner endringen med at man får mer innleie. Det er altså en ønsket utvikling. Det er en stor utfordring at fiskeindustrien, spesielt hvitfiskindustrien, ofte er utsatt for driftsstans på grunn av mangel på råstoff. Derfor må man ha et regelverk, slik at man holder på ansatte og ikke mister viktig kompetanse. Det er sånn at ting er ute av kontroll. Våre felles fiskeriressurser blir gjenstand for cowboyvirksomhet og ulovligheter. Det rammer de mange som driver lovlig, både på sjøen og på land, men det rammer også omdømmet vårt som sjømatnasjon. Her må det tas grep raskt. Vi trenger flere arbeidsplasser, helårige arbeidsplasser langs kysten, mer verdiskaping, levende kystsamfunn – ja, lys i husene, som vi bruker å si, og det er riktig. Vi har ressursene rett utenfor husdøren til evig tid om vi forvalter dem riktig. Da trenger vi handling – og gjerne straks.