Heidi Larssen (Høyre), 2004-06-18:
Som også andre har gitt uttrykk for, er det gledelig at behandlingen av revidert budsjett er blitt det den burde være, nemlig en revidering av budsjettet og ikke en hel ny budsjettrunde. Det er også gledelig at revidert budsjett blir vedtatt innenfor ansvarlige økonomiske rammer. Det næringslivet har bedt om, og det beste bidraget som Regjeringen og Stortinget kan gi i arbeidet for å skape flere og sikrere arbeidsplasser, er jo nettopp et stramt budsjett, med lav rente, lav inflasjon og konkurransedyktig kronekurs som følge, og bedring i bedriftenes rammevilkår gjennom skatte- og avgiftslettelser. Vi ser at Regjeringens arbeid gir resultater. Optimismen er tilbake i norsk næringsliv. Arbeidsledigheten viser nedadgående tendens, og folk ser lysere på fremtiden. Dette må vi ikke skusle bort. Opposisjonen i Stortinget, med Arbeiderpartiet i spissen, kommer stadig - også i dag - med kritikk av Regjeringen, at den bl.a. gjør for lite for å redusere arbeidsledigheten. Men når vi vet at Regjeringens politikk virker, at Regjeringen gir næringslivet gode og forutsigbare rammebetingelser, at Regjeringen altså gjør noe med årsakene til ledigheten, treffer ikke kritikken mål. Det var det motsatte som skjedde da Stoltenberg var statsminister. Vilkårene for norske bedrifter ble kraftig forverret. Renten gikk opp, kronen styrket seg, og skattene økte. Men jeg skal gi Arbeiderpartiet rett på ett punkt som man har vært inne på: Det er forskjell på hvem som sitter i regjering. Kampen mot det offentlige utgiftspresset er hard. Interessegrupper og opposisjonspartier forsøker hver dag å drive utgiftene oppover. Resultatet av ettergivenhet på dette punkt er at man setter over styr resultatene av den vellykkede økonomiske politikken de siste årene. Og selv om revideringen med Arbeiderpartiet har foregått i sømmelige former, har også Arbeiderpartiet kastet seg på utgiftsraidet. Skattelettelsene, som for det meste har gått til bedriftene for å bedre rammebetingelsene deres og dermed sikre norske arbeidsplasser, har Arbeiderpartiet brukt mange ganger allerede - til pensjoner og andre velferdsgoder, til samferdsel og kommuner, til skoler og sykehus. Regjeringen har altså tross dette presset lyktes i å holde igjen mot utgiftspresset og mot en til dels populistisk opposisjon som vil lure folk til å tro at alle problemer kan løses ved at det bevilges mer penger, og at alle problemer skal løses av det offentlige. Fremskrittspartiet prøver å bortforklare, men egentlig må det være litt rart for Fremskrittspartiet å oppleve at det går bedre med norsk økonomi, at Regjeringens politikk virker, når de selv i budsjett etter budsjett og i innlegg etter innlegg har hevdet det motsatte, og at det egentlig bare er deres eksperimentelle politikk som vil virke - en modell med lav eller ingen skatt og et høyt forbruk. Jeg er glad for at de ikke har fått gjennomslag for det. Kanskje Fremskrittspartiet også er det. Til slutt: Jeg registrerer også at Fremskrittspartiet har kommet frem til at revidert budsjett er en budsjettrevisjon hvor hensikten er å revidere budsjettet, ikke å ta omkamp på utallige politiske spørsmål. De vil heller ikke endre rammebetingelsene midt i året. Det er for så vidt en ny linje, og det er egentlig ganske godt sagt, men Fremskrittspartiet klarer ikke å gjennomføre det like godt. De klarer det stort sett når det gjelder nedskjæringer. Der tar de ikke så mange omkamper. Men de tar en haug med omkamper når det gjelder påplussinger. Men påplussinger er kanskje ikke omkamper, det er bare hyggelig å være snill. Og at det svekker en budsjettdisiplin, er kanskje ikke så farlig. Da er det bare å bevilge mer penger. Penger til den nåværende generasjon har jo Fremskrittspartiet nok av. Verre kan det nok bli for neste generasjon.