trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-06-04:
Det er riktig, som representanten har vært inne på, at ett av de viktigste virkemidlene for å sørge for at folk får fullført utdanningen, noe som gir et mye tryggere grunnlag for å klare å holde seg i arbeidslivet, er lærlingtilskuddet for dem som tar fagutdanning. Men det er jo ikke slik som representanten sa – jeg tror det var i den sammenheng – at Regjeringen sitter musestille. Ett eksempel er jo at vi i den tiltakspakken som ble lagt fram i januar, økte lærlingtilskuddet med 4 800 kr pr. plass, et tilskudd som når 38 000 lærlinger i Norge, nettopp fordi vi er opptatt av å gjøre det representanten sier. Så synes jeg det er ganske interessant at representanten nå sier: Hadde det ikke vært bedre å gjøre det lettere å ansette unge midlertidig? Det synes jeg er veldig interessant med tanke på den debatten vi hadde før denne debatten, for da snakket vi om større forskjeller i arbeidslivet. Det forslaget var ett av de forslagene som den forrige regjeringen hadde fått vedtatt, men som vi stoppet. Det var for øvrig akkurat det samme forslaget som førte til det sosiale opprøret i forstedene i Paris i 2006. Det er nettopp et angrep på ansettelsestryggheten for ungdom, som ikke minst gir grunn til større lønnsforskjeller, som representanten var opptatt av i forrige runde, og usikre arbeidsforhold. Og hva skal en ungdom kunne si til banken sin hvis de skal etablere seg for første gang med en leilighet og kommer til banken og vil låne penger, og banken spør: Har du fast jobb? – Nei, jeg har ikke fast jobb, jeg har en midlertidig stilling. Derfor er dette nok et eksempel – i forlengelse av den forrige debatten – på at hvis vi skal bygge opp et seriøst arbeidsliv som er trygt også for ungdom, er det nettopp den type forslag som kan bidra til å svekke ungdoms plass i arbeidslivet og trygghet i arbeidslivet. Det er nettopp det som på lang sikt vil undergrave den fordelingspolitikken vi diskuterte i forrige runde, og ikke minst et seriøst arbeidsliv som er det beste utgangspunktet for at ungdom skal lykkes på arbeidsmarkedet. Jeg er enig med representanten Woie Duesund i at det ikke er noen trøst for en arbeidsledig ungdom i Norge at det er mange flere arbeidsledige ungdommer i andre land. Men det er likevel et signal om at når vi har en del virkemidler de ikke har i andre land, og får bedre resultater enn i andre land, så viser det seg at virkemidlene virker. Da skal vi fortsette den kursen som gjør oss til det landet som har lav ledighet også blant ungdom. Så skal vi gå inn for å få enda lavere ledighet blant ungdom, bl.a. ved hjelp av de tiltakene vi har satt inn, og som vi nå ser begynner å virke.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-06-04:
Jeg kan bekrefte: Vi trenger et mangfold av tiltak, og vi trenger et mangfold av aktiviteter, og mye av aktiviteten kan godt skje i et godt samarbeid – og skjer i et godt samarbeid – med frivillige organisasjoner. Det er et godt trekk ved det norske samfunnet. Men jeg må få lov til å stoppe opp litt mer ved bagatelliseringen av ansettelsesvernet til unge mennesker, under overskriften at det er bedre å ha en midlertidig jobb enn ikke å ha noen jobb. Hvis det er en jobb som skal gjøres, mener vi det er bedre at ungdom har trygge ansettelsesforhold enn utrygge ansettelsesforhold – det er det som er vårt utgangspunkt – og det handler veldig mye om sikkerhet i arbeidslivet og om det den forrige debatten som vi hadde, handlet om, trygge lønns- og arbeidsforhold. Så kan jeg si at jeg vet at Kunnskapsdepartementet kommer til å legge fram en stortingsmelding om kompetansepolitikk – jeg mener det er i juni – og der kommer det flere tiltak på dette området, i tillegg til dem vi alt har gjennomført. La meg nevne ett: Yrkesrettet opplæring er styrket. Vi har altså gjennomført toårig praksisplass som et mulig yrkesfagløp. Det er nettopp den typen tiltak som vi vet virker. Når ungdom får lov til å jobbe praktisk og så lære seg teorien på grunnlag av erfaringene knyttet til å gjøre noe praktisk, vet vi at det er et virkemiddel som slår igjennom. Så høres det ut på representanten Kjønaas Kjos som om Norge ikke er en del av den internasjonale økonomiske krisen. Faktum er at vi har mindre økning i ledigheten enn veldig mange land rundt oss, ikke minst vår nærmeste nabo, Sverige, men vi er påvirket av den internasjonale krisen. Da nytter det ikke bare å kommentere det som om den økte ledigheten i Norge er noe som denne regjeringen har påført landet. Nei, vi må se på hvilke tiltak vi setter inn i forhold til andre land som er rammet av den samme økonomiske krisen. Og da vet vi at vi øker innsatsen mer i forhold til hvor mange ledige vi har, enn andre land rundt oss. Det er derfor ledigheten stiger noe mindre enn i andre land. Så var representanten Kjønaas Kjos også inne på problemet med den type tiltak som ungdomsgarantien, som altså garanterer at er du mellom 20 og 24 år, får du et tilbud hvis du ikke har fått jobb eller tilbud om skole i løpet av seks måneder. Ja, det er riktig at noen virkemidler bare treffer noen. Ungdomsgarantien f.eks. – 20–24 år – treffer ikke meg. Jeg tror jeg tør antyde at den heller ikke treffer representanten Kjønaas Kjos. Men vi skal ha noen målrettede virkemidler rettet mot ungdom, og det er nettopp det som gir resultater. Vi er opptatt av å diskutere på grunnlag av Woie Duesunds interpellasjoner i forhold til næringslivet og arbeidslivets organisasjoner hvordan vi stadig kan utvikle virkemidlene med det formål å gi enda bedre tilbud for å trygge sysselsettingen generelt og blant ungdom spesielt.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2009-06-04:
I «Satsing på barn og ungdom. Regjeringens mål og innsatsområder i statsbudsjettet 2009» finner vi et kapittel kalt: «Alle skal gis mulighet til å komme i arbeid.» Her kan vi bl.a. lese om en del gode formål og gode tiltak, i tillegg til tiltaksgarantien. Jeg er redd for at denne garantien er like mye, eller rettere sagt, like lite verdt som andre garantier jeg tidligere har tatt opp med statsråden. Man kaller det en garanti, og den gir en del rettigheter og fordeler for noen, men ikke for alle. Mange oppdager fort at en garanti ikke betyr «garantert». Ifølge Arbeid og velferd nr. 2–2009 må vi over 20 år tilbake i tid for å finne siste gang ledighetsveksten var noe i nærheten av det vi opplever nå. Ved utgangen av april 2009 var det 11 400 personer som var registrert som helt ledige i aldersgruppen 20–24 år, og 11 000 i aldersgruppen 25–29 år. Disse utgjør til sammen om lag en tredjedel av alle som er helt ledige. Det er vanlig at unge arbeidssøkere med liten eller ingen yrkeserfaring rammes hardere av økt ledighet under en nedgangskonjunktur. Tallene antas egentlig å være enda høyere, da flere av de unge ikke melder seg ledige på grunn av manglende opparbeidede rettigheter til dagpenger. Tallene for unge menn er nesten dobbelt så høye som for unge kvinner. Regjeringens politikk ser ut til å ha sviktet de unge. Den høyeste veksten i ledigheten finner vi innen bygg og anlegg. Dette kommer ikke akkurat som noen overraskelse. Det var disse bransjene som merket nedgangen først, og er grunnen til at Fremskrittspartiet hadde så stort fokus på dette i sitt alternative budsjett og senere i tiltakspakkene. Ifølge Romerikes Blad den 30. mai er det 1 187 lærlinger bare i Akershus som søker om en plass nå til høsten. I fjor var det bare rundt halvparten av de som søkte, som fikk en plass. Nav sliter voldsomt om dagen. De ligger på etterskudd innenfor de fleste arbeidsområder og bruker det meste av sine ressurser på å få unna køen av folk som venter på en ytelse. Så til midlertidige stillinger. De aller fleste som har en midlertidig stilling, sier at det tross alt er bedre å ha en midlertidig stilling enn ikke å ha en jobb å gå til i det hele tatt. Organisasjoner som er opptatt av fattigdom, etterlyser bruk av midlertidige stillinger fordi det er bedre med en midlertidig stilling enn ikke noen stilling. Alt i alt viser dette stor grunn til bekymring. De signalene som statsråden har kommet med i dag, gir ikke særlig grunn til å være mindre bekymret. Jeg er stygt redd for at mange vil forbli ledige i lang tid, og jeg er også redd for at mange vil stå uten en lærlingplass til høsten, da lærlingplasser henger tett sammen med arbeidsmarkedet generelt.
Sofus Vikeså Kjeka (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-04:
Det var jo veldig flott det som ble sagt på slutten av innlegget til representanten fra Fremskrittspartiet. Jeg vil selv snakke litt om kontantstøtten. Når det gjelder sosial boligbygging, som ble nevnt som en fremskrittspartisak: Det er jo ikke akkurat kjent at Fremskrittspartiet har noen troverdighet på det området – Fremskrittspartiet har egentlig aldri nevnt eller brukt tid på å snakke om sosial boligbygging. Det er en SV-sak, og både Arbeiderpartiet og Senterpartiet er opptatt av den. Den rød-grønne regjeringen vil prioritere sosial boligbygging. Det var SV som først foreslo å opprette et utvalg som skulle behandle lønnsforskjellene, og det har kommet mange viktige konklusjoner derfra. Det var viktig å se på hva som styrker lønnsfordelingen blant den norske befolkningen, og hva som svekker den. Konklusjonene var flere. Jeg hører at representanten fra Kristelig Folkeparti ikke nevner det som vi kanskje synes er viktig, bl.a. kontantstøtten. Det ble konkludert ganske klart med at kontantstøtten bidrar til økte lønnsforskjeller. Utvalget mente at den gradvis burde fases ut. Det er SV-politikk – og mye Regjeringens politikk. Alternativet til kontantstøtte vil være på lang sikt å få et gratisprinsipp når det gjelder barnehage. Det er en politikk som SV også brenner for. I tillegg peker utvalget på at skatteendring er veldig viktig, at folk med lav lønn skal få lav skatt, og at folk med høy lønn skal få høy skatt – som er SV-politikk, og som vil fortsette å være det. Vi ser også at en del av oppfordringene og hovedlinjene fra utvalget på mange måter er SV-politikk. Til statsråd Andersen: Lederlønnsstopp er veldig bra. Det følger vi gjerne opp. Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV står sammen mot sosial dumping, er for jevnere fordeling generelt og for avvikling av kontantstøtten for godt. Denne fokuseringen er veldig positiv. La oss ikke glemme det!
André N. Skjelstad (Venstre), 2009-06-04:
Representanten Woie Duesund tar opp at lønnsforskjellene har blitt større de siste årene. Hun peker på flere forhold i sin interpellasjon. Jeg vil ta for meg noen av dem. Flere forskere peker på at lønnsforskjellene øker i gode tider, som også statsråden var inne på i sitt svar til representanten Woie Duesund. En rapport viser bl.a. at jo strammere arbeidsmarkedet er, jo større blir lønnsspredningen. Selvfølgelig har vi folk med topplønninger i Norge, selv om lønnsforskjellene ikke er like store som i en del andre land. Flere peker på at store forskjeller innenfor samme bedrift eller foretak kan påvirke motivasjon og jobbtilfredshet. Det er vel heller tvilsomt om det er bra at noen over tid går og føler at de er underbetalt. Det tror jeg det er rimelig enighet om. De gjennomsnittlige forskjellene mellom kvinner og menn er på om lag 15 pst. i Norge. Hovedgrunnen til dette er det kjønnsdelte arbeidsmarkedet. De kvinnedominerte yrkene kommer dårligere ut enn de mannsdominerte yrkene. Det kan virke som om lønnsforskjellene øker i småbarnsforeldrefasen. Derfor er det i stor grad viktig å ha fleksibilitet med tanke på permisjoner. I mange sammenhenger vil nok forskjellene i større grad avhenge av hvem som er på utsiden av arbeidsmarkedet, og hvem som er på innsiden av arbeidsmarkedet. Dette er nok en mer grunnleggende del av fattigdomsbekjempelsen. Det som blir vedtatt i denne sal i morgen for å få en større grad av likelønn i arbeidsmarkedet, er positivt. Venstre vil at alle – enten det er karer eller kvinnfolk – skal ha mulighet til å gå til de bransjene de selv ønsker. Jeg ser imidlertid at det er et problem at tradisjonelle kvinneyrker har en lav lønnsutvikling, og at det er viktig at en tilstreber kjønnsbalanse innenfor yrkene. Vi finner de laveste inntektsgruppene blant klassiske kvinneyrker, som hjelpepleiere, stuepiker o.l. Der er lønnsutviklingen lav. Men ved å verdsette kompetansen i tradisjonelle kvinneyrker og øke utdanningsnivået er det naturlig at inntektene økes. Jeg tror at omsorgsarbeid er framtidens vinner i arbeidsmarkedet. Vi må derfor tilstrebe at vi får heltidsstillinger så langt som mulig og færre deltidsstillinger. Vi må fjerne ufrivillig deltid. Det må vi til livs. Det er også en del av det jeg kaller den store likelønnskampen framover.
André N. Skjelstad (Venstre), 2009-06-04:
Åse Gunhild Woie Duesund tar opp hva Regjeringen vil foreta seg for å unngå at unge arbeidssøkere blir tapere i arbeidsmarkedet. I de senere årene har vi hatt en rekke debatter om aldersgruppen 20–29 år, med forskjellig tematikk. I flere fylker øker den prosentvise andelen av uførhet i den gruppen. I fjor hadde vi en debatt om unge uføre, der spesielt gutter er overrepresentert, og at så mange i den aldersgruppen er ledige, ikke er en del av arbeidsmarkedet, er på mange måter et nederlag for samfunnet. Antallet unge uføre har økt sterkt i denne perioden. Med en større grad av fleksibilitet hadde kanskje flere også fått prøvd seg i et arbeidsmarked. Det er selvfølgelig mer sammensatt enn at det finnes bare én oppskrift på dette. Skolegang, som flere har nevnt, er definitivt en av faktorene, og vi ser at mange – spesielt gutter – dropper ut av videregående skole og ofte går over til et løp i arbeidsledighet. Det vil uansett også være slik i framtiden at folk er forskjellige, og at det kanskje er nødvendig med en større grad av oppmerksomhet på den forskjelligheten. Terskelen for å komme inn i arbeidslivet – med økte muligheter – ville med midlertidige ansettelser gitt flere muligheten til å prøve å komme seg i arbeid. Men det kan også gi rom for dem som er utenfor, og som ønsker å komme seg inn. Bruk av mer midlertidige ansettelser gir også muligheten til å få en fot innenfor. Statsråden peker selv på at det er store ledighetstall blant de unge. Representanten Henriksen pekte på at det ikke var sikkert at det var greit at man danset limbo. Jeg vil si at det kanskje må være bedre å få lov til å være med på dansen enn å måtte stå utenfor ringen. Jeg tror faktisk det er en stor fordel. Hvis man da får lov til å være med en liten stund, har man også større mulighet til å komme tilbake. Jeg tror at dette blir for skjematisk. Jeg tror at vi er nødt til å ha en større grad av fleksibilitet, som også gagner de unge. Hvis vi hele tiden bare peker på at slik skal det være, tror jeg det vil være vanskelig nettopp for de unge å komme inn i dette, spesielt i slike tider som disse. Det er også interessant å se en del overskrifter i avisene i den senere tid, for dette gjelder ikke bare dem som faller utenfor og ikke har arbeid, men vi ser også det samme i forhold til uførhet. I det helrøde Trondheim er dagens oppslag i Adresseavisen at hver fjerde sosialklient er i denne aldersgruppen. Dette er ikke bare et nederlag for samfunnet, men det viser at man, med det som skal være så fantastisk i en såpass rød kommune som Trondheim, ikke når de målsettingene som enkelte representanter skryter av her i dag. Fleksibilitet tror jeg er nøkkelen for å nå noen av målene. Dessverre deler ikke flertallet den meningen.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2009-06-04:
Presidentskapet fremmer forslag om enkelte endringer i Stortingets komitéstruktur og om sammensetningen av komiteene. Forslagene fremmes på bakgrunn av innstilling fra et internt utvalg der alle partigrupper har vært representert. Når det gjelder komitéstrukturen, foreslår et flertall i Presidentskapet at utenrikskomiteen og forsvarskomiteen slås sammen til én komité. Bakgrunnen for dette er at de to komiteenes saksfelt etter hvert er sammenfallende i en grad som etter vårt syn tilsier at Stortinget bør forberede sakene i samme komité. Det at vi da ikke får en egen forsvarskomité i Stortinget, betyr selvfølgelig ikke at forsvarspolitikken blir nedprioritert, tvert imot: Den vil få en mer sentral plass i Stortinget. Den gangen fiskerikomiteen forsvant og ble en del av næringskomiteen, husker jeg det ble sagt at da ville fiskeripolitikken – og det gjaldt også landbrukspolitikken – få en mindre sentral plass i Stortingets arbeid. Det har jo ikke skjedd. Man kan vel heller si tvert imot. Det samme tror jeg vil skje her: Når vi nå gjør forsvarspolitikken til en del av hele utenriks- og sikkerhetspolitikken, vil forsvarspolitikken få en vesentlig større plass i Stortingets oppmerksomhet. Jeg skjønner godt at enkeltgrupper synes det er greit å ha en egen komité i Stortinget, men det betyr ikke at deres interesser blir ivaretatt på en best mulig måte da. Jeg tror heller at det vi nå gjør, vil føre til, som jeg sier, at forsvarpolitikken kommer høyere opp på dagsordenen og i oppmerksomheten til flere stortingsrepresentanter. Konsultasjoner med regjeringen om militære beredskapsmessige forhold foreslås lagt til den utvidede utenriks- og forsvarkomité, mens saker om sivil beredskap overføres justiskomiteen. Rapporter fra Ombudsmannsnemnda for Forsvaret og Ombudsmannsnemnda for sivile vernepliktige skal etter forslaget behandles i kontroll- og konstitusjonskomiteen. Det foreslås også enkelte endringer når det gjelder sammensetningen av komiteene. For det første skal det bli lettere for partigruppene å endre komitéplassering av sine medlemmer i løpet av stortingsperioden. Gruppene skal kunne foreslå slike endringer overfor valgkomiteen – også utenom tilfellene der avgang, f.eks. i forbindelse med regjeringsskifter, gjør det nødvendig å endre komitésammensetning. For det andre mener flertallet i Presidentskapet at alle partigrupper bør ha et medlem i kontroll- og konstitusjonskomiteen. De små gruppene skal imidlertid kunne kreve at dette medlemmet også oppnevnes som medlem av en annen fagkomité, slik at vedkommende kan få dobbelt komitémedlemskap. Vi synes det er av stor viktighet at alle partier har mulighet til å delta i kontrollarbeidet i Stortinget, og dessuten også delta i forberedelser av grunnlovsforslag for Stortinget. Til slutt vil jeg nevne at et flertall i Presidentskapet også foreslår at saker om valgreglene til Sametinget overføres fra kommunal- og forvaltningskomiteen til kontroll- og konstitusjonskomiteen, slik at sistnevnte komité får ansvar for all valglovgivning. Med dette anbefales Presidentskapets innstilling.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2009-06-04:
Det er riktig som foregående taler sa, at man avviklet det som var fiskerikomiteen. Jeg vil bare minne om at fiskeripolitikk så avgjort er en del av næringspolitikken, så det er for så vidt naturlig å ha den innenfor næringskomiteen. Jeg skal bare knytte noen korte merknader til de punktene der Fremskrittspartiet er uenig med flertallet. Jeg vil vise til innstillingen og våre merknader der og til vedlegget, der det går tydelig fram hva Fremskrittspartiet mener i saken. Vi er enig i at det er viktig å kunne følge en sak tett i kontroll- og konstitusjonskomiteen, men vi skiller oss ut ved at ikke alle får de samme rettighetene. Dette er et forslag som i realiteten er med på å styrke de mindre partiene. Det er sikkert mange gode grunner for det, men vi mener at en bør gjenspeile det som er valgresultatet. Så er vi også opptatt av sammenslåingen av forsvarkomiteen og utenrikskomiteen, som vi er imot. Et av de argumentene som blir brukt fra flertallets side, er at det er en mindre saksmengde i forsvarskomiteen. Da kan man stille spørsmålet: Hvis man da slår sammen de to komiteene og det fremmes en rekke representantforslag i neste periode som gjør at denne komiteen vil få dobbelt så mange saker som de øvrige komiteene, vil man da splitte komiteen igjen – hvis man bruker den typen argumentasjon? Jeg synes dette er en argumentasjon som egentlig ikke holder mål. Ser man på de saker som forsvarskomiteen har i dag, er de av betydelig viktig karakter, både sikkerhetspolitisk og også for det som har med investeringer å gjøre. Ser man på flykjøpsaken, som er til behandling nå, er det investeringer på 160 milliarder kr. Det er den største offentlige investeringen Norge noen gang har gjort. Proposisjonen er på elleve og en halv side. Så har man investeringsproposisjonen som kommer fra Forsvaret, som er betydelig, og som selvfølgelig også kunne ha vært splittet opp og håndtert på andre måter, hvis saksmengden er det avgjørende, som flertallet bl.a. bruker som argumentasjon. Vi synes ikke det er en riktig måte å gjøre det på. Vi ønsker å følge de lange linjers tradisjon. Å videreføre en forsvarskomité er viktig også for framtiden. Jeg vil også vise til det som er kommet til Stortinget fra tjenestemannsorganisasjonene i Forsvaret, der Befalets Fellesorganisasjon, Norges Offisersforbund, Krigsskoleutdannede offiserers landsforening, Norsk Tjenestemannslag og Personellforbundet stiller seg helt avvisende til tanken om avvikling av forsvarskomiteen i Det norske storting. Det er en uttalelse vi støtter, men dessverre ikke flertallet. Til slutt: La meg ta opp Fremskrittspartiets forslag i innstillingen.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2009-06-04:
La meg først takke saksordføreren for en god jobb i denne saken og et godt innlegg som vi i Fremskrittspartiet i all hovedsak kan slutte oss til. Jeg har bare lyst til å knytte noen få kommentarer til denne saken. Men først til representanten Gullvåg som viser til at dette er opposisjonens holdning til statlig eierskap. Hvis det er slik at man tar ett selskap som staten er medeier i, og lar det danne et grunnlag for hva som er opposisjonens syn på statlig eierskap, framstår man som utrolig trangsynt og sneversynt. Det er mulig at representanten Gullvåg ønsker å framstå slik, men det er i alle fall ikke med på å tegne et politisk korrekt bilde av opposisjonens syn på statlig eierskap. Der er opposisjonen delt. Det har eierskapsmeldingen vist, det har saken rundt Aker vist, og det har også saken rundt SAS og deres behov for kapital vist. Man har ulike syn i de ulike saker. Så skal jeg ikke si noe om representanten Gullvågs innlegg, men heller gå litt inn på det som fakta i saken. Jeg synes saksordføreren redegjorde på en glimrende måte for at man her ikke har behov for et statlig eiendomsselskap som driver i skarp konkurranse med private. Nå er det jo slik at det innenfor eiendomsmarkedet svinger ganske mye. Det er gode tider og det er dårlige tider – det varierer. Så er det også slik at noen sliter mer enn andre, og slik situasjonen er i disse tider, er dette med tilgang på kapital en utfordring – bortsett fra der staten er medeier. Da er det veldig enkelt å komme til staten og be om mer penger. Det gjør altså Entra Eiendom i forbindelse med revidert, de ber om – og får – 1 milliard kr. Så enkelt er det ikke for private selskaper, og en del av dem kan risikere å gå konkurs. Det bør illustrere veldig tydelig at man skal være svært forsiktig med privat eierskap. Så jeg håper at dette er nest siste gang vi behandler Entra Eiendom, og at vi neste gang – til høsten – avvikler det statlige eierskapet i Entra.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2009-06-04:
Siden Senterpartiet ikke er medlem i Presidentskapet, vil jeg bare gjøre kjent at vi støtter innstillingen fra Stortingets presidentskap. Vi har vært med i komitéstrukturutvalget. Der har jeg sjøl sittet, og fulgt dette arbeidet tett. Jeg mener, på vegne av Senterpartiet, at det er viktige endringer som gjøres, særlig det som handler om at det blir økt adgang for partigruppene til å endre komitéplassering av sine medlemmer i løpet av stortingsperioden. Det er faktisk viktig. Det er viktigere for de små partiene, der vi sitter og har én enkelt i hver komité. Vi synes det er bra at det blir en mulighet til å kunne skifte komité. Jeg tror ikke jeg skal si noe mer. Vi støtter som sagt innstillingen fra Stortingets presidentskap.
Inge Lønning (Høyre), 2009-06-04:
Bare noen korte merknader. Forslaget om å slå sammen forsvarskomiteen og utenrikskomiteen er etter mitt skjønn et fremtidsrettet og riktig forslag. Det henger sammen med den utvikling som vi har vært inne i gjennom ganske mange år, at sikkerhetspolitikken er og blir en integrert del av utenrikspolitikken, og at det fremstår som mindre og mindre naturlig å opprettholde det som i Stortingets tidligere perioder var en egen militærkomité, og som i mange år var en egen forsvarskomité. Grunnen til at jeg finner det nødvendig å knytte noen merknader til det er at det i den offentlige debatt er fremkommet en del synspunkter om at dette skulle innebære en nedtoning av Forsvarets betydning. Man hadde tilsvarende debatter da Stortinget for en del år tilbake la sammen det som i sin tid het landbrukskomiteen, fiskerikomiteen og industrikomiteen til én komité. Det ble også tolket som om man derved skulle devaluere betydningen av primærnæringene. All erfaring har vist at i Stortingets arbeid fungerer dette slik det var meningen, nemlig at man ser tingene i en noe større sammenheng enn før. Det betyr at Stortingets eget arbeid blir mindre oppsplittet og fragmentert enn tidligere, og det innebærer i tillegg at man får en bedre fordeling av arbeidsbyrden i stortingskomiteene. Det forhold at det etter tradisjonen er slik at de fleste parlamentariske ledere sitter i utenrikskomiteen, er jo også et klart argument for at det ikke innebærer noen nedgradering eller devaluering av noe saksområde at det legges til den komiteens ansvarsområde. Så en liten kommentar til spørsmålet om kontroll- og konstitusjonskomiteen og behovet for at også de partiene som har for små grupper til uten videre å ha fast representasjon i den komiteen, kan delta i arbeidet i kontrollkomiteen. Jeg har tatt opp et mindretallsforslag i den sammenheng som jeg bare kort vil begrunne. Det bør være anledning til at de små partigruppene selv kan avgjøre hvilke av kontrollsakene som da er gjenstand for høring i kontrollkomiteen, de ønsker å delta i, og de bør da i forbindelse med den høringsprosessen etter mitt skjønn ha nøyaktig de samme rettigheter som de faste medlemmer av komiteen. Det er ingen tungtveiende argumenter, så langt jeg kan skjønne, som taler imot dette, og det vil gjøre at også de små partigruppene vil oppleve at de kan delta fullt ut på linje med de større partigruppene i behandlingen av de viktige sakene som er gjenstand for høring i kontroll- og konstitusjonskomiteen. Jeg tar derfor opp dette forslaget.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-06-04:
Det er positivt og riktig at det med jevne mellomrom er en gjennomgang av komitéstrukturen i Stortinget. Venstre har under den gjennomgangen som er foretatt foran dagens behandling, vært åpen for en større endring som kunne gi færre komiteer på Stortinget. Vi var åpne for å slå komiteer sammen, slik at man kunne se problemstillinger og utfordringer i en større helhet. Det ville også ha gitt den fordel at flere partier kunne møte i komiteene med flere medlemmer. Denne tilnærmingen var det ikke tilslutning til i den gruppen som har jobbet med disse problemstillingene, så den ble tidlig i arbeidet lagt til side. Venstre støtter det forslag som er fremmet om å slå sammen utenrikskomiteen og forsvarskomiteen. Vi mener at det er godt begrunnet både når det gjelder saksmengde og saksfelt, og jeg synes også at begrunnelsen har kommet fram i Inge Lønnings og andres innlegg tidligere i dag. Vi synes også det er positivt at partiene skal være representert i kontroll- og konstitusjonskomiteen. Vi synes en slik bred representasjon samsvarer godt med den rollen komiteen skal ha, og at den ordningen flertallet går inn for, er mer hensiktsmessig enn en av-og-på-ordning, som er den som Inge Lønning foreslår og begrunner. Vi i Venstre synes at det er positivt at partigruppene skal kunne endre komitéplassering mer fleksibelt i løpet av perioden og støtter også det. Det vil framgå av vedlegget til komiteens innstilling at Venstre har tatt til orde for at komitémøtene skal holdes for åpne dører. Det er en holdning som jeg i utvalget står alene om. Det synes jeg er beklagelig. Flertallet begrunner sin skepsis med at komiteene er en del av Stortingets interne arbeidsform, og at det er mest effektivt at det ikke er møter for åpne dører. Jeg mener at åpenhet ikke står i veien verken for en del av det forberedende arbeidet i Stortinget eller for en effektiv saksbehandling. De fleste vil nok oppleve at komitémøtene ikke er av interesse for pressen i det daglige arbeidet, men i enkelte sammenhenger vil det være interesse for det, og da burde det også være mulighet for åpenhet i komitémøtene. Den type innvending som brukes mot åpne komitémøter, var det også noen som hadde mot å åpne komitéhøringene for offentligheten, slik Venstre foreslo og fikk tilslutning til. Det er også denne type innvending som har vært brukt når man har hatt debatt om åpne formannskapsmøter. Det ville hemme arbeidet i formannskapet, ble det sagt. Nå er det en lovbestemt ordning som ingen setter spørsmålstegn ved. Jeg mener det kler vårt parlament å ha stor åpenhet, og da inngår åpne møter i komiteene som en del av det. For kort tid siden hadde presselosjen et møte om åpenhetsspørsmål i Stortinget. Da var åpne komitémøter et tema. Carl I. Hagen var begeistret tilhenger av åpne komitémøter i det møtet som presselosjen hadde. Han mente åpne komitémøter var selvsagt, og viste bl.a. til Kongressen i USA. Jeg registrerer at Fremskrittspartiet i innstillingen har et annet syn, og at Venstre står alene om den oppfatningen som vi i møtet med presselosjen fikk tilslutning til fra Carl I. Hagen.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2009-06-04:
Denne saka dreiar seg eigentleg om ei oppdatering av Stortingets forretningsorden for rett og slett å bringa forretningsordenen meir i tråd med det som er behovet i dagens situasjon. Kristeleg Folkeparti er med i fleirtalsinnstillinga på alle punkt. Sett på den bakgrunnen er stortingspresidentens innlegg klårgjerande både for våre standpunkt og for vår grunngjeving. Eg skal difor gjera dette veldig kort når det gjeld dei tre hovudpunkta her. Når me går inn for moglegheita til å endra samansetjinga av komiteane i løpet av valperioden, ser me at dette er eit behov som dukkar opp frå tid til annan. Då skulle det berre mangla at ikkje forretningsordenen òg tek høgd for det. Når det gjeld kontroll- og konstitusjonskomiteen og dobbel komitémedlemskap, er det vel klårt for dei fleste at kontroll- og konstitusjonskomiteen har fått ei stadig viktigare rolle, så det å vera representert der for alle parti vert meir og meir viktig. Difor synest me at det er heilt naturleg at det vert teke inn i forretningsordenen. Det siste gjeld samanslåinga av utanrikskomiteen og forsvarskomiteen. Der er eg heilt på linje med dei som allereie har gjeve uttrykk for at dette på ingen måte er ei svekking av forsvarsrelaterte saker – snarare tvert imot.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2009-06-04:
Kristeleg Folkeparti meiner at mange offentlege reglar, skjema og påbod fører til unødvendige rapporteringskrav og kompliserte regelverk. Småbedrifter og gründerar vert ramma ekstra hardt av dette «skjemaveldet». Over 99 pst. av bedriftene er nettopp små eller mellomstore. Halvparten er familieeigde. Dette er ryggrada i Bedrifts-Noreg. Desse bedriftene er viktige for folk og for distrikt, og for verdiskapinga, som er grunnlaget for velferdsordningane våre. Desse bedriftene må få bruka tida til det dei skal, i staden for stadig å måtta setja seg inn i nye lovar og byråkratiske forordningar. Difor meiner Kristeleg Folkeparti at det er ei hovudoppgåve å forenkla kvardagen for desse bedriftene. Det kan gjerast ved å avskaffa unødvendige lovar og forskrifter og ved å forenkla dei nødvendige innrapporteringane. Som forslagsstillarar har me vist til at nærings- og handelsministeren i august 2008 presenterte Regjeringas handlingsplan for å redusera bedriftenes administrative kostnader. I denne handlingsplanen er det lista opp ulike tiltak som skal medverka til forenkling, men kva dette vil redusera av kostnader samla sett, har ikkje Regjeringa talfesta. NHO sine berekningar går ut på at desse tiltaka utgjer mindre enn ein prosent reduksjon av dei administrative børene. Kristeleg Folkeparti er samd med NHO i at dette ikkje er spesielt ambisiøst. Det er f.eks. langt unna EU-målet om ein reduksjon på 25 pst. Næringslivet sine administrative bører er ifølgje NHO relativt sett like store som dei var for 10 år sidan. Dette kostar bedriftene ca. 57 milliardar kr pr. år. Kristeleg Folkeparti meiner på denne bakgrunn at det er nødvendig å styrkja regelforenklingsarbeidet. Som eit ledd i dette, og for å styrkja verdiskapingsperspektivet i det næringsretta regelverksarbeidet, føreslår Kristeleg Folkeparti å samla ansvaret for rekneskapsretten og for selskapsretten, som i dag ligg i høvesvis Finansdepartementet og Justisdepartementet, i eitt departement. Kristeleg Folkeparti meiner at desse områda, bl.a. revisorloven, rekneskapsloven, bokføringsloven, aksjeloven, allmennaksjeloven og selskapsloven er heilt sentrale for norsk næringsliv og for norsk verdiskaping. Det er difor naturleg at ansvaret for dette regelverket ligg under det departementet som har ansvaret for forenklingsarbeidet, og som har som overordna målsetjing å leggja til rette for størst mogleg verdiskaping i økonomien. Det er – heilt udiskutabelt – Regjeringa som har ansvaret for organisering og fordeling av saksområde mellom departementa. Men nettopp difor kan me ikkje forstå at Regjeringa ikkje grip denne sjansen til å rydda opp i tunge, byråkratiske forordningar, og på den måten gjer livet lettare for små og mellomstore bedrifter. Det hadde dei fortent, alle desse bedriftene og gründerane som verkeleg står på, og som kvar einaste dag gjer ein kjempejobb. Til slutt vil eg fremja forslaget frå Kristeleg Folkeparti og Venstre.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2009-06-04:
Eg er òg fornøgd med at statsråden her bekreftar at i ånd og intensjon er Regjeringa einig med oss forslagsstillarar her. Samtidig sa statsråden at det er slik at ulike departement gjerne har ulik grunngjeving og ser litt ulikt på forskjellige lover. Så filosoferte statsråden litt over dette med å samla all næringslivsrelatert lovgjeving under eitt departement, og han stilte spørsmålet sånn litt filosofisk om dette var så føremålstenleg, så eg oppfatta det meir som ei vurdering. Men eg manglar eigentleg ein konklusjon, og det er den eg etterlyser: Har statsråden eit syn på om det som hovudregel vil vera føremålstenleg å samla alt lovverk som gjeld ein aktivitet, altså alt næringsliv, i eitt departement, eller er han veldig open her?
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2009-06-04:
Bakgrunnen for at ein i si tid i det heile oppretta Entra Eiendom AS, var rett og slett for å unngå at Statsbygg skulle koma i ei uheldig dobbeltrolle, både som rådgjevar i val av lokale og som tilbydar av dei same lokala. Difor laga ein eit statsaksjeselskap. Og, for å gå på vår konklusjon, meiner Kristeleg Folkeparti det same i dag som me meinte då me behandla eigarskapsmeldinga i 2007, nemleg at me ønskjer å gje Regjeringa fullmakt til å børsnotera Entra Eiendom AS ved sal av aksjar eller ved aksjeemisjon, slik at statens eigardel kan verta redusert til minimum 34 pst. Dermed kan me få inn profesjonelle private eigarar i selskapet sitt styre samtidig som staten sine målsetjingar med eigarskapet kan takast vare på. På denne bakgrunn fremjar eg forslaget vårt som står i innstillinga.
Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2009-06-04:
I innstillingen fra næringskomiteen om Norges deltakelse i europeiske romfartsprogram fremkommer det en tverrpolitisk enighet om betydningen av norsk deltakelse i Den europeiske romorganisasjonen ESAs program. Helt siden Norge ble medlem i 1987, har norske bedrifter og forskningsmiljøer nytt godt av muligheten til å delta sammen med internasjonale miljøer i utviklingen av ny viten, teknologier og produkter. Ringvirkningsfaktoren ved norsk romrelatert virksomhet, som årlig blir beregnet av Norsk Romsenter, viser oss at nytteeffekten utover direkte investeringer stadig holder et høyt nivå. Det var derfor all grunn til å tro at Regjeringen hadde valgt å videreføre det betydelige engasjementet som Norge har hatt i ESAs program. Men dessverre skuffet Regjeringen romfartsmiljøet stort på minsterrådsmøtet i ESA i november 2008. Der gikk Regjeringen inn for å redusere Norges engasjement i forhold til NNI-nivå. Det er dette valget som skaper et skille i saken. Jeg regner med at regjeringspartiene redegjør for sitt standpunkt, og så skal jeg prøve å ta opp noe av opposisjonspartienes syn i saken. I samtlige behandlinger av norsk romfartspolitikk, enten som egne saker eller i forbindelse med statsbudsjettet, har det vært en enestående enighet om viktigheten av vårt engasjement i ESA, noe som for næringslivet og forskningsmiljøene har betydd en forutsigbarhet og en langsiktighet som har lagt grunnlaget for en betydelig norsk satsing. Målsettingen har vært å holde den norske deltakelsen minst på et NNI-nivå, og for enkelte av oss som har hatt gleden av å få inngående kjenneskap til miljøet, har vel ønsket om ytterligere satsing utover NNI-nivå vært nærliggende. Det er besnærende i en tid da regjering og storting understreker betydningen av forskning og utvikling gjennom en egen innovasjonsmelding og en egen forskningsmelding, at man velger å gå bort fra en romfartssatsing som det har vært tverrpolitisk enighet om hittil. Det er også overraskende at dette blir gjort på et tidspunkt da Regjeringen legger frem tiltakspakker for å dempe konsekvensene av finanskrisen. Man skulle tro når man står foran store utfordringer innenfor tradisjonelt næringsliv, at det ville være fornuftig å øke satsingen på internasjonale programmer som gir norske bedrifter innpass i spennende, nye høyteknologiske prosjekter. Jeg registrerer at regjeringspartiene viser til det norske engasjementet i Galileo-prosjektet, som Stortinget skal behandle om en uke, og at det skal være et plaster på såret. Men det blir en fattig trøst for norsk romfartsmiljø. Satsingen i Galileo-prosjektet burde etter Fremskrittspartiets syn ha kommet i tillegg til å opprettholde nivået i de andre europeiske romfartsprogrammene. Da ville vi opprettholdt den forutsigbarheten som Stortinget i inneværende periode har gitt romforskningsmiljøet, samtidig som vi hadde bekreftet det norske engasjementet i ESAs programmer. Jeg vil til slutt vise til opposisjonspartienes samlede merknader, der vi varsler en forventet opptrapping i forbindelse med neste års budsjett.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2009-06-04:
Utviklingen av norsk romindustri er egentlig et eventyr. Deltakelsen i Den europeiske romfartsorganisasjonen ESA har gitt – og gir – norske bedrifter muligheter til å utvikle en spissteknologi som er blant de aller fremste i hele verden. For hver krone vi investerer i disse programmene, får vi faktisk fem tilbake. Norsk romindustri har nå en årlig omsetning på over 5 milliarder kr, med en eksportandel på hele 70 pst. Det tjener Regjeringen til ære at den i 2005 grep de mulighetene som da bød seg, og økte innsatsen i ESAs programmer. Denne innsatsen videreføres i årene som kommer. I tillegg kommer nå satsingen på det europeiske satellittnavigasjonssystemet Galileo, som Stortinget skal behandle som en egen sak. Til sammen vil dette føre til at de årlige norske forpliktelsene overfor europeiske romindustriprogrammer øker til rundt 600 mill. kr. Nær sagt mot alle odds og i konkurranse med bedrifter i mange land som har langt større ressurser enn det vi har, har norske høyteknologibedrifter klart å hevde seg på en del utvalgte områder. Målrettet forskningsinnsats og kompetansebygging er nøkkelen til denne suksessen. Og det er ikke langt mellom doktorgradene i disse bedriftene. Flere av bedriftene er lokalisert til Horten, der romindustrien også bidrar sterkt til utviklingen av mikroteknologimiljøet ved Høgskolen i Vestfold. Må jeg samtidig få minne om at satsingen på nye satellittbaserte navigasjons- og overvåkingssystemer er viktige ledd i vår nordområdepolitikk, og faktisk en forutsetning for at vi skal kunne utnytte olje- og gassressursene i Barentshavet. Klimaendringene vil også føre til at nordområdene blir isfrie store deler av året. Det åpner de nordlige sjørutene til Asia og innebærer økende skipstrafikk gjennom Nordøstpassasjen. Det stiller selvfølgelig helt spesielle krav til sjøsikkerheten i området. I et moderne samfunn er det ganske umulig å klare seg uten de hjelpmidlene som romindustrien har skaffet oss. Vi tenker bare ikke over at mobiltelefoni faktisk er ganske avansert satellittkommunikasjon tillikemed GPS-teknologien i biler og båter. Norske bedrifter er faktisk i verdenseliten på dette området. Opposisjonspartiene møter den historiske satsingen på romindustrien med sutring over at Regjeringen ikke oppfyller alle gode programmer, som om de har spesielt gode resultater å vise til fra sin egen regjeringsperiode.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2009-06-04:
Komiteinnstillingen bekrefter nok en gang de borgerlige partienes holdning til statlig eierskap. Dersom disse partiene mot formodning skulle få flertall ved stortingsvalget den 14. september, er dette nest siste gang vi behandler Entra Eiendom i denne sal. Siste gang vi gjør det, blir når dette selskapet eventuelt blir hel- eller delprivatisert – solgt ut til private investorer som nok vil forstå å tjene penger på statsetatenes kontorbehov. Det er åpenbart lite vi kan gjøre med de borgerlige partienes ideologiske vrangforestilling om at privat eierskap alltid er bedre enn offentlig eierskap. Det er nok en forestilling vi skal møte nokså ofte i tida som kommer. Her og nå vil jeg benytte anledningen til å peke på Entra Eiendoms klare samfunnsansvar på en del områder. Regjeringspartiene mener nemlig at staten har et ansvar som pådriver i utviklingen av en mer miljøvennlig bygg- og anleggsnæring, både som byggherre, eiendomsforvalter og leietaker. Entra Eiendoms virksomhet bør etter min oppfatning være en del av denne pådriverrollen. Vi har også forventninger til Entra Eiendom i den forstand at selskapet bør ta vare på og utvikle arkitektur og byggeskikk, herunder også bruk av tradisjonsrike norske byggematerialer. Selskapet har også betydelige kulturverdier i sin eiendomsportefølje, bl.a. statlige kulturhistoriske interesser. Vi viser her til Entras verneplan for disse eiendommene og forutsetter at planen er styrende for hvordan eiendommene til Entra blir forvaltet på dette området. Vi er særlig opptatt av statseide bedrifters samfunnsansvar. Det innebærer at økonomi og etikk omfatter alle deler av virksomheten, fra valg av samarbeidspartnere og underleverandører til ansattes lønns- og arbeidsvilkår. Entra opererer i et konkurranseutsatt marked. Det er i statens egen interesse å kontrollere en så stor og viktig leverandør. Selskapet har skapt store verdier og betalt betydelige beløp til staten i form av utbytte. Av eierskapsmeldingen går det fram at staten først og fremst har forretningsmessige mål med eierskapet i Entra. Samfunnsansvaret er og skal være en naturlig del av dette. Ja, selskaper som tar sitt samfunnsansvar på alvor, skaper tillit i markedet og tiltrekker seg gode og kompetente medarbeidere. Sånn sett gir det en konkurransefordel.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2009-06-04:
Bare en kort bemerkning i sakens anledning: De private bedriftene i fiskerinæringen har et stort behov for driftskreditter for tida. Det er derfor viktig at Innovasjon Norge, som får 97,5 mill. kr til disposisjon, handler raskt, slik at kredittene kommer dit de skal, og slik at vi dekker de behovene som oppstår, først og fremst i forbindelse med torskefisket utenfor Finnmarkskysten.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2009-06-04:
Romrelaterte varer og tjenester er en betydelig industri i Norge, med en total omsetning på 6,3 milliarder kr i 2007. Av dette utgjorde verdien av norskproduserte varer og tjenester 5,4 milliarder kr. Eksportandelen ligger på ca. 71 pst., og dette er dermed en viktig norsk eksportvare. Det er kanskje en industri som ikke er så kjent for den enkelte innbygger, men det er en betydelig industri og en viktig industri med tanke på utvikling av kompetanse og framtidsrettete arbeidsplasser. De statlige bevilgningene skal bl.a. medvirke til at norsk industri oppnår sterke internasjonale posisjoner innenfor prioriterte områder som telekommunikasjon, satellittnavigasjon, jordobservasjon og bæreraketter. Satsing på romvirksomhet er, som flere har vært inne på, en lønnsom investering, med god avkastning for hver krone som er investert. Gjennom deltakelse i romfartsprogrammet European Space Agency har vi sikret norske bedrifter kunnskap og gode vilkår på romfartsmarkedet. Venstre er klar over at den årlige ESA-innsatsen vil fortsette å øke fram til 2011 på grunn av investeringer man forpliktet seg til i 2005. Men på grunn av nedprioritering av den norske innsatsen i ESA avtar investeringene i prosjekter mye mer og tidligere enn før antatt. Konsekvensene av det kan bli færre kontrakter for norsk næringsliv, noe som vil få negative konsekvenser for norske bakkestasjoner som Tromsø, Svalbard og Troll, som ikke lenger vil få noen sentral rolle i bakkesegmentet for GMES Romkomponent. I tillegg kan Regjeringens innstramminger i bevilgninger til ESA føre til bortfall av nedstrømstjenester som oljesølovervåking og færre oppdrag for forskningsaktører rundt om i landet. Sverige satser aggressivt på GMES for å sikre seg industrielle oppgaver. I et skriftlig spørsmål fra meg datert 6. februar 2009 til nærings- og handelsminister Sylvia Brustad spør jeg statsråden om hun er bekymret for at norsk romvirksomhet kan tape terreng til bl.a. Sverige på grunn av deres satsing i programmet. Statsråden svarer at Regjeringen har lagt til rette for en betydelig innsats innenfor romvirksomhet, og man kan således tolke svaret dit hen at hun ikke er bekymret. Jeg vil på vegne av Venstre likevel få uttrykke en bekymring for norsk romindustri og forskningsprosjekter knyttet til Norges lave deltakelse i den europeiske romorganisasjonen ESA. Norsk Romsenter har overfor næringsministeren foreslått å øke Romsenterets nasjonale følgemidler til 75 mill. kr fra 2010, for å kompensere for tapet i oppstrømsindustrien forårsaket av lav ESA-innsats. Venstre mener Regjeringen bør følge Norsk Romsenters anbefaling og øke de nasjonale følgemidlene i forbindelse med kommende budsjett. Venstre håper at statsråden vil sende positive signaler om det, da romfart er blitt en viktig industri for Norge. Venstre vil kjempe for at den skal være det også i framtiden.