Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2013-05-27:
Reindriftspolitikk er en avveining mellom tre områder: dyrehelse, næringsgrunnlag og økologisk bærekraft. Det er utfordringer med reindriften på alle disse tre områdene. Kristelig Folkeparti mener at reindriften kan gi god utnyttelse av ressurser i marginale fjell- og utmarksområder, og at reindriften er en sentral bærer av samisk kultur. Kristelig Folkeparti mener videre at tiltakene i reindriftspolitikken må innrettes slik at næringen blir bærekraftig både i økologisk, økonomisk og kulturell forstand. Utfordringene i næringen er store, og for å finne gode løsninger er det avgjørende med god dialog mellom myndigheter og næring. Kristelig Folkeparti mener at avtalen tar hensyn til de tre pilarene som reindriften i Norge er tuftet på: økonomisk, økologisk og kulturell bærekraft. Samtidig er det nettopp når det gjelder disse bærekraftpilarene, at vi ser de største utfordringene. Det er fremdeles et for stort beitetrykk på beitearealene i deler av Finnmark, Troms og Nordland. Det skyldes i hovedsak en for dårlig regulering av beitedyr i forhold til beiteareal. Når en ser reindriftsavtalen og endringene i reindriftsloven under ett, blir det nå lagt klart til rette for økt uttak av rein. Det mener Kristelig Folkeparti er nødvendig, både for miljøet og for næringens bærekraft. Når det gjelder tap av rein, kommer det fram i proposisjonen at det årlig blir rapportert tap av omtrent 75 000 reinsdyr. Av dem blir 80–90 pst. rapportert å være tatt av rovdyr. Det står videre at det dokumenterte antallet rein tatt av rovdyr kun utgjør 5 pst. av det totale antallet tapte dyr. Det blir gitt erstatning for omtrent 19 500 reinsdyr, noe som tilsvarer 26 pst. av totalen. Det må bety at det blir gitt erstatning for over fem ganger flere dyr enn det som er dokumentert tatt av rovdyr. Altså blir 80 pst. av erstatningene utbetalt uten dokumentasjon. Dette er en utfordring, særlig da det kan skade legitimiteten til erstatningsordningen. Det er behov for en grundig gjennomgang av reindriftsnæringen når det gjelder utviklingstrekk og tiltak for å bedre økonomi og økologisk bærekraft. Målet må være å sikre reindriften en trygg framtid som en hjørnestein for samisk kultur og identitet. Reindriftspolitikk var en del av landbruksmeldingen, men det er etter vår mening ikke nok. Det er over 20 år siden Stortinget behandlet en egen stortingsmelding om reindrift. Kristelig Folkeparti mener at det nå må utarbeides en ny reindriftsmelding på bakgrunn av de store endringene som har skjedd i reindriften i denne perioden. Det gjelder på det økologiske plan med arealinngrep, tap av beiteland, dyrehelse, rovdyrtap og klimaendringer. Det gjelder på det rettslige plan med økt fokus på sedvanerett, ny reindriftslov og endringene i den, og ikke minst ny reinbeitekonvensjon. Jeg viser her til forslag nr. 1, fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti. Det gjelder også på det økonomiske plan med omlegging av tilskudds- og erstatningsordninger. Kristelig Folkeparti er bekymret over at arbeidet med å redusere reintallet i de mest utsatte områdene i Finnmark tar lang tid. Vi er opptatt av at dette viktige arbeidet blir fulgt opp, slik at en sikrer en mest mulig bærekraftig reindrift. Vi merker oss at Riksrevisjonen i Dokument 3:14 for 2011–2012 retter klar kritikk mot Landbruks- og matdepartementet. Riksrevisjonen uttaler bl.a.: «I henhold til reindriftsloven skal det utarbeides bruksregler med øvre reintall. Bruksregler er en forutsetning for at bestemmelser om øvre reintall og beitebruk kan følges opp. Landbruks- og matdepartementet har i for liten grad lagt til rette for at bruksreglene er blitt utarbeidet i tråd med reindriftsloven.» Og videre: «For å få til reintallsreduksjon skal det utarbeides reduksjonsplaner. Undersøkelsen viser at verken Landbruks- og matdepartementet, Reindriftsstyret eller Statens reindriftsforvaltning har utarbeidet planer eller strategier for hvordan reduksjonsplanene skal utarbeides og følges opp.» Jeg registrerer at departementet etter denne kraftsalven fra Riksrevisjonen omsider fikk gitt de nødvendige styringssignalene til Reindriftsstyret. Det skjedde faktisk så sent som i februar i år. Da ga departementet pålegg til Reindriftsstyret om å fatte vedtak om frister for forholdsmessig reduksjon av reintallet i samsvar med reindriftsloven § 60 tredje ledd – bedre sent enn aldri. Hadde dette påtrykket fra departementet kommet tidligere, ville en sannsynligvis fått til en bedre dialog med næringen om hvordan reduksjonene i reintall skulle gjennomføres, uten å måtte ty til tvangsbestemmelsene i reindriftsloven.