Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2007-04-16:
Påsken tilbrakte jeg i Zambia – et land der 67 pst. av befolkningen lever på under 1 dollar pr. dag. Jeg besøkte en førskole i en by som heter Kitwe. På den skolen går det ca. 140 unger i alderen tre–seks år, fordelt på fire lærere. For fattige land er interessen for og viktigheten av å utdanne sine barn stor. De er framtiden. I hvert enkelt barns øyne ser en håp. Barna kan være med på å få land ut av fattigdom og utvikle land i riktig retning. På førskolen hadde de klasseromsundervisning, men tilgangen på ark og blyanter var minimal og selvfølgelig kostbar. Ungene lærte alfabetet fra de var tre år, og de lærte å telle fra første år. Men forståelsen for hva tall egentlig var, var fraværende. Da læreren ved slutten av skoleåret skulle teste elevene og se hva de satt igjen med, bad han dem hente fem steiner fra lekeområdet. De fleste kom tilbake med totalt feil antall, gjerne en hel håndfull. Stortingsmeldingen vi i dag debatterer, heter «… og ingen sto igjen. Tidlig innsats for livslang læring». Stoltenberg II-regjeringen slo barnehagene sammen med forskning og utdanning i et eget kunnskapsdepartement – dette for å vise at barnehagene er viktige i et livslangt utdanningsløp. Men vi må vite hvordan ungene lærer på best mulig måte, og på dette området trengs det forskning. Foreldrene i Zambia stiller enorme krav til skolene. Det er deres håp ut av fattigdommen. Hver dag vil disse foreldrene ha bevis og se resultater av hva ungene deres konkret har lært. Norske foreldre stiller også høyere og høyere krav. Arbeiderpartiet ser positivt på at departementet vil videreføre praksisrettet forskning i regi av Norges forskningsråd, spesielt forskning med vekt på innhold og kvalitet i barnehagen. Barnehagen skal legge grunnlaget for livslang læring og aktiv deltakelse i et demokratisk samfunn. Regjeringen har lagt til rette for å nå målet om full barnehagedekning i løpet av 2007. Ett av målene framover bør være å få flere minoritetsspråklige familier til å velge barnehage. Kun 54 pst. av de minoritetsspråklige barna benytter seg i dag av det tilbudet. Variasjonene mellom barnehagene er store, og barn møter skolehverdagen med veldig ulike utgangspunkt. Elever som ikke har tilegnet seg tilstrekkelig grunnleggende ferdigheter fra grunnskolen, får ofte problemer med å følge undervisningen i videregående. Det samme kan sies om overgangen fra barnehage til grunnskole. For barn i barnehage vil overgangen til grunnskole bli lettere, spesielt for barn i familier med et annet morsmål enn norsk. Jeg mener at en av de største utfordringene vi har i dag, er å redusere den økonomiske skjevfordelingen og utrydde fattigdom. I verdens rikeste land kan vi ikke være bekjent av at innbyggerne i enkelte tilfeller forskjellsbehandles og skjevfordeles på grunn av bakgrunn, hudfarge, legning, økonomi, utdannelse, jobb og helsetilstand. Alle skal ha like muligheter til å utvikle seg selv og gjøre drømmen sin til virkelighet. Skolen er det stedet der alle møtes, uavhengig av disse faktorene. Direktørdatteren møter sønnen til en renholder. Derfor er skolen sentral som sosial utjevner, og dette bør utnyttes i mye større grad enn det gjøres i dag. Internasjonale undersøkelser viser at det er en rekke land som i større grad lykkes med sosial utjevning i skolen enn det vi gjør i Norge. Svakheter i system og praksis bidrar til at det i Norge er en relativ sterk sammenheng mellom familiebakgrunn og kjønn på den ene siden og læringsutbytte på den andre siden. Jeg vil gi honnør til kunnskapsministeren for å ha satt sosial utjevning i skolen på dagsordenen med denne stortingsmeldingen, og gi honnør til Regjeringen for å ha satt sosial utjevning på dagsordenen innen utdanningssektoren, men også ved stortingsmeldingen om ulikheter i helse og ved stortingsmeldingen om arbeid, velferd og inkludering. En av de største utfordringene vi står overfor i den videregående opplæringen i dag, er drop-out. 25 pst. av dem som begynte opplæring på grunnkurs for første gang i 2000, avbrøt i løpet av fem år. Om en fullfører videregående opplæring eller ikke, henger sammen med familiebakgrunnen. Foreldre med kun grunnskoleopplæring har større sannsynlighet for å få barn som dropper ut av videregående opplæring enn foreldre med kort eller lang høyere utdanning. Det er generelt høyere fullføringsgrad på normert tid på studieforberedende retninger enn på yrkesfaglige retninger. Blant de elever som startet med videregående opplæring i 2000, avbrøt 38 pst. på yrkesfaglig retning, mot 15 pst. på studieforberedende. Elever fra de tre nordligste fylkene – Finnmark, Troms og Nordland – har høyere frafall enn elever fra de andre fylkene. Manglende grunnleggende ferdigheter er åpenbart en grunn til frafallet. Det finnes mange ulike utdanningsløp innenfor den videregående opplæringen, men få elever benytter seg av de ulike løpene, og få vet hva som er mulig. 2+2-modellen er den vanligste innenfor yrkesfag. For noen elever vil en praksisbrevordning være den rette, og ved en formalisering av denne ordningen vil flere velge annerledes utdanningsløp. Mange faller også fra fordi det i dag ikke finnes tilstrekkelige lærlingplasser. I fjor fikk vi på plass 2 500 nye lærlingplasser, men fortsatt er det mange som er kvalifisert, som ikke får plass. Både statlige bedrifter, privat næringsliv og kommunene må arbeide for å ta inn flere lærlinger. Et nært samarbeid med fagbevegelsen for å opprette flere læreplasser rundt om i kommunene er på plass. Uten et vitnemål eller fagbrev står man som 17-åring eller 18-åring på bar bakke. Det vil være vanskelig å skaffe seg jobb, og en videre høyere utdannelse vil være langt fram i tid. Uten jobb og uten en skole og en klasse å søke tilhørighet til kan hverdagen bli heller tøff. Målet må være at alle skal utvikle seg i takt med egne forventninger og egne mål. Da må elevene hjelpes på vei og guides i riktig retning av kontaktlærer og av rådgivere. En god rådgivningstjeneste vil redusere sannsynligheten for både omvalg og frafall. Dette er viktig på ungdomsskolen og videregående, men også i valg av høyere utdanning. Det er dyrt for samfunnet, men også for en selv, å velge feil utdanning. Det er ikke tilfredsstillende at mange tar første året på en rekke studier før de finner ut hva de egentlig ønsker å bli. I dag har vi én rådgiver som tar seg av både yrkesveiledningen og den sosialpedagogiske rådgivningen. Den sosialpedagogiske rådgivningen bør skje i tett samarbeid med PPT, skolehelsetjenesten, oppfølgingstjenesten, kontaktlærer m.fl. I Nordland, Akershus og Telemark fylker er det prøvd ut regionale partnerskap for karriereveiledning. Etter besøk i to av disse fylkene er jeg ikke i tvil om at viljen til å dele rådgivningstjenesten er til stede, og at behovet er stort. Disse tre tiltakene er et samarbeid mellom kommuner, fylkeskommuner, NAV, universitet og høgskoler og partene i arbeidslivet lokalt. Prosjektene har fått mye positiv tilbakemelding, og en landsdekkende ordning bør være neste skritt. Arbeiderpartiet ønsker at rådgivningstjenesten fortsatt skal være tilknyttet skolen, i mest mulig nærhet til brukerne. Norge har en av verdens beste skoler, men over 400 000 voksne i Norge har så svak leseferdighet og tallforståelse at de kan ha problemer med å fungere i dagliglivet. Elevene trives generelt godt på skolen, og et klart flertall sier at de aldri mobber, og heller aldri har blitt mobbet. Skoleledelsen har høye faglige forventninger til elevene, og elevene får løpende oppfølging og belønnes for godt arbeid. Den yngre delen av befolkningen har et høyere utdanningsnivå enn sine foreldre ut fra deres forutsetninger. Norsk skole er gratis og skal fortsette å være det. Dette sikrer høyest mulig deltakelse fra alle samfunnsgrupper. Likevel er faktisk motivasjonen i skolen i dag lav, og undervisningsmiljøet preges av bråk og uro. Vi har store utfordringer bl.a. når det gjelder drop-out og en god rådgivningstjeneste. Jeg tror at skolen tidligere har blitt kraftig undervurdert som en arena for sosial utjevning, men den skolen vi har i Norge i dag, har mange viktige sosialt utjevnende verdier. Her går alle på en og samme skole, uavhengig av bakgrunn. Dette mener jeg fører til respekt og toleranse for andre mennesker. Til en viss grad reflekterer forskjellene i skolen forskjellene i samfunnet for øvrig.