Marit Arnstad (Senterpartiet), 2014-06-19:
Ulike deler av pressestøtten har vært velfungerende og helt nødvendige ordninger helt sida Borten-regjeringen innførte ordningen i 1969. Målet var å opprettholde en differensiert presse. Det har vært ansett som en grunnleggende demokratisk verdi at mediekonsumenter – i dag vil man nok heller kalle dem det enn «avislesere» – skal ha tilgang til ulike synspunkter og meninger i medielandskapet. Pressestøtten er tuftet på prinsipper som fortsatt har stor relevans og verdi. Den har fungert godt, sjøl om en kuriøst nok opplevde en betydelig skepsis fra Høyre den gangen pressestøtten ble innført i 1969. Med en befolkning på fem millioner er ikke befolkningsgrunnlaget og annonsemarkedet alene stort nok til å gi godt økonomisk grunnlag for konkurrerende regionaviser og meningsbærende riksaviser, for å nevne to eksempler. Det betyr at mange aviser sliter økonomisk, sjøl om deres markedsposisjon er sterk. Det er bra at produksjonstilskuddet nå er gjort plattformnøytralt. En slik justering av virkemiddelapparatet er framtidsrettet og i tråd med dagens medievirkelighet, der publisering på nett er en viktig del av avisenes virksomhet og lesernes hverdag. Senterpartiet slutter seg til innføringen av et dynamisk støttetak på 40 pst. av driftskostnadene. Vi mener et slikt grep vil være tilstrekkelig for å oppnå målet om at ingen mottakere blir for avhengig av støtte, og vi mener at et dynamisk tak er å foretrekke framfor et statisk tak. Senterpartiet er derfor glad for at en samlet opposisjon varsler at en ikke ønsker regjeringens forslag om å innføre et statisk kronetak. Alternativet ville kunne blitt at viktige, meningsbærende aviser ville fått en dramatisk svekket økonomi, og det ville også kunnet straffet aviser med opplagsøkning og gode forretningsideer. Det er et faktum at bransjen som helhet og de avisene som mottar produksjonstilskudd, har vist vesentlig svakere økonomiske resultater de senere årene. Derfor økte den rød-grønne regjeringen produksjonstilskuddet i 2013 og foreslo en ytterligere økning i 2014. Når jeg i replikkvekslingen hørte at representanten Thomsen nærmest tillegger Arbeiderpartiet ansvaret for at det skjer oppsigelser i mediebransjen, under de rød-grønnes regjeringstid, blir jeg litt overrasket. Da lurer jeg på om han overskuer hva som har skjedd de siste fire–fem årene i mediemarkedet, som slett ikke har sammenheng med hvilken farge det er på regjeringen, men som er en dramatisk endring av virkeligheten i mediebransjen. Jeg tror ikke siste ord er sagt om pressestøttens framtid, sjøl om en samlet opposisjon i dag sier nei til et statisk tak på produksjonsstøtten, for i regjeringsplattformen står det klart at pressestøtten skal reduseres. Og jeg har merket meg at Høyres representanter i den forbindelse har varslet nærmest en omkamp etter dagens vedtak. Jeg ble også ganske «me' mæ» da saksordføreren her i dag uttalte seg på en slik måte at man rett og slett kan bli usikker på om saksordføreren og regjeringen virkelig har lagt vekk statisk tak eller ikke, og om han og Fremskrittspartiet ikke helt har tatt inn over seg det som er det faktiske flertallet i denne saken. Jeg er i alle fall bekymret for at en del av signalene vi har fått etter at innstillingen ble avgitt, og det som vi hører fra saksordføreren i dag, vanskelig kan forstås annerledes enn at regjeringen fortsatt har til hensikt å utfordre det som er et reelt stortingsflertall i denne saken. Det vil etter min mening være svært uklokt, og det vil kun bidra til å øke usikkerheten i en bransje som allerede opplever store omstillinger, og som mer enn noe annet trenger forutsigbarhet fra politiske myndigheter i tida framover. Det er behov for en mediepolitikk som nå styrker snarere enn svekker medienes framtidsmuligheter, og som sikrer et mediemangfold. Det krever også at vi, som politiske beslutningstakere, kan bidra til forutsigbarhet omkring rammebetingelsene for bransjen.