Lars Sponheim (Venstre), 2007-05-08:
Denne interpellasjonen gir anledning til noen refleksjoner om et tema som vi sjelden får anledning til å diskutere såpass presist i denne sal. Jeg vil først knytte noen kommentarer til selve prinsippet om skatte- og avgiftsincentiver – som det heter på politikerspråk eller økonomspråk – som i realiteten handler om å gjøre noen varer dyrere og andre varer billigere gjennom avgifter, for på den måten å oppnå en gunstig utvikling i samfunnet. Det er et virkemiddel som jeg generelt har stor tro på, ikke minst hadde jeg det i mitt mangeårige engasjement for grønn beskatning, som handler om å styre adferd i rett retning. Jeg er ikke av den oppfatning at dette er et 100 pst. presist virkemiddel, for det er ikke slik, som det er i økonomenes teorier, at mennesket er 100 pst. rasjonelt i sin tilpasning. Men det er grunn til å tro at f.eks. for bedrifter virker dette veldig presist, for bedrifter er gjennom sine kalkulasjoner ganske presise. Derfor er grønn beskatning, som først og fremst går til næringslivet, et veldig effektivt virkemiddel. Jeg tror at også vi mennesker som forbrukere er rimelig rasjonelle når det gjelder å kunne tilpasse oss, enten vi tilpasser oss det faktiske avgiftsnivået eller tilpasser oss det som måtte komme av avgiftsendringer. Et godt eksempel på det siste er den bilavgiftsomleggingen som skjedde ved det siste årsskiftet, som fikk et direkte utslag ved at folk i mye større grad kjøpte dieselbiler. Selv om dieselbiler fortsatt er svært dyre, har selve avgiftsendringen og all oppmerksomheten den skapte, gitt en veldig effekt. Det er litt psykologi rundt disse avgiftsendringene som også bidrar til å dra dette i rett retning. Jeg vil få lov til å komme med et annet eksempel: Som landbruksøkonom kjenner jeg mye til bønders adferd rundt disse tingene, og jeg vet at det er få som reagerer såpass rasjonelt på den typen virkemidler som aktørene i landbruket. Plantevernavgifter er f.eks. et godt eksempel på en veldig rasjonell tilpasning av en grønn avgift som har fungert. Det er grunn til å tro at disse virkemidlene i hvert fall i noen grad kan fungere også når det gjelder kosthold og helseeffekt. Jeg synes det er viktig å understreke at finansministeren bør være veldig opptatt av spørsmål omkring kosthold og helse i sitt sterke engasjement mot Forskjells-Norge, for dette er et område hvor det kanskje skapes større forskjeller i Norge enn i skattepolitikken og på andre områder. Dette handler om folks levealder. Livet er det viktigste vi har – det ene vi har – og her skapes det forskjeller. Derfor bør dette være noe som vekker et stort engasjement. Jeg er også en av dem som har hørt på den gamle og trauste professoren Kaare Norum. Han har sagt mange ganger at det finnes ikke usunn mat, det finnes bare dårlig eller usunt kosthold, og at all mat kan ha en plass i et sunt kosthold hvis det settes sammen på en fornuftig måte. Det bidrar til å komplisere hele dette bildet ganske mye. Det er vel egentlig det som gjør det så vanskelig å gå inn i det. Så må jeg bare bekrefte at som medlem av den forrige regjeringen kjenner jeg veldig godt motforestillingene, også på dette området, som kommer fra fagfolk – Finansdepartementets folk, avgiftsteknikere og andre. Like fullt husker jeg at det var de samme motforestillingene den gang vi innførte differensiert moms i Norge. Da hadde vi den store debatten om vi burde ha differensiert merverdiavgift i Norge, og jeg var med på de forhandlingene som bl.a. førte til den halverte matmomsen. Den gangen ble de helsemessige sidene ved dette lite diskutert. Det ble diskutert andre samfunnsmessige effekter. Landbrukets interesser lå tungt bak, og også hensynet til barnefamilienes økonomi og mange slike ting. Grensesnittene i den halverte matmomsen med hensyn til helse ble ikke diskutert i noen særlig grad, som jeg kan huske. Det kan godt være at det er en debatt som må tas nå. Så til spørsmålet om frukt og grønt, og om avgiftene styrer adferden. Det er noen av oss som har arbeidet med priselastisitet – hvilken effekt prisen har på etterspørselen. Jeg har også et sivilt liv, og jeg har vært lektor på gartnerskoler og undervist om priselastisitet på ulike grønnsaker og ulike fruktsorter, som vi også vet en del om. Det vi grovt sett kan si, er at det har relativt liten effekt. Særlig når det gjelder grønnsaker, kjøper folk de produktene de vil ha – en er lite påvirket av pris. Man er atskillig mer påvirket av pris når det gjelder frukt og bær, særlig jordbær og litt finere fruktsorter. Like fullt er det verdt å gå inn i dette, slik finansministeren har varslet. Kanskje en kunne gjøre det så enkelt som at en ikke kjørte slalåm i merverdisystemet i matvarebutikkene, men at man kunne kaste brusen – som representanten Lundteigen sa – colaen og alt det der opp på 25 pst. og sette frukt og grønt ned på null. Det hadde vært et enkelt grensesnitt å gjøre, som ikke burde være veldig kontroversielt.