Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2000-11-28:
Arbeiderpartiregjeringens forslag til statsbudsjett var kjennetegnet ved tre hovedmål. Det ene var å styrke våre felles velferdsordninger og bygge ut velferdssamfunnet. Det andre var å bidra til mer rettferdig fordeling. Og det tredje var å sikre norske arbeidsplasser og trygge folks personlige økonomi. Når det gjelder det første målet, er det grunnen til at vi foreslo tidenes satsing på norske kommuner, at vi foreslo økte bevilgninger til sykehusene slik at vi neste år kan behandle flere pasienter enn noen gang før, og at vi foreslo økte bevilgninger til å ruste opp kreftomsorgen, ruste opp psykiatrien og kjøpe nytt utstyr til norske sykehus. Det er årsaken til at vi tar et nytt skritt i tidenes opprustning av norsk eldreomsorg, bl.a. ved å sikre alle som ønsker det, et tilbud om enerom, det er årsaken til at vi bevilger mer penger til å bygge flere barnehager og øker driftstilskuddene slik at en barnehageplass også kan bli litt billigere, og det er årsaken til at skolene får økte bevilgninger, bl.a. for å finansiere et historisk nødvendig løft av lærernes lønninger. Vi ønsket mer rettferdig fordeling. Derfor foreslo vi en innføring av skatt på aksjeutbytte, og derfor foreslo vi for annet år på rad en lettelse i vanlige arbeidsinntekter, vanlige lønnsinntekter, på om lag 1 milliard kr. Vi ville trygge norske arbeidsplasser og trygge folks personlige økonomi. Vi ville redusere faren for nye renteøkninger. Derfor foreslo vi et ansvarlig budsjett, et budsjett som ikke øker presset i norsk økonomi. Jeg er glad for at sentrumspartiene og Arbeiderpartiet er blitt enige om en budsjettavtale som sikrer disse tre hovedmålene: mer satsing på våre felles velferdsordninger, trygging av velferdssamfunnet og mer rettferdig fordeling – at de som har mye, skal bidra mer, og at de som har lite skal få lettelser, og at det hele kan skje innenfor ansvarlige økonomiske rammer, slik at vi reduserer faren for ytterligere økning av rentene og trygger norske arbeidsplasser. Det er alltid usikkerhet om hvordan det går med rentene. Det henger bl.a. sammen med forhold utenfor Stortinget makt, forhold utenfor vårt eget land, rentene i andre land og utviklingen i de internasjonale penge- og valutamarkedene. Likevel er det verdt å merke seg at noen av dem som følger de norske rentene nærmest, har rost statsbudsjettet. Sjeføkonom Inge Furre i Pareto uttalte til Dagsavisen den 20. november: «Hvis renta stiger neste år, skyldes det ikke statsbudsjettet. Du kan si det slik at politikerne denne gang har gjort jobben sin med tanke på renteutviklingen.» Analysesjef Marius Lømo i Christiania Markets sier: «Politikerne overrasket markedet med å komme i havn med et nøytralt budsjett.» Det er alltid usikkert hvordan renten utvikler seg, den avhenger av oljepris og forhold som ligger utenfor Stortingets kontroll, men analysesjefen sier likevel videre: «Vi har ment en stund at det er behov for flere rente-økninger, men vi er jo langt mindre sikre på det nå, særlig i lys av budsjettavtalen.» Det er altså slik at det nå er økte sjanser for at vi har fått stanset økningen av rentene, og at vi etter hvert kan se reduserte renter som et resultat av at Stortinget vil vedta et ansvarlig statsbudsjett. Jeg mener det er grunn til å gi sentrumspartiene honnør for at de har bidratt til å ta ansvar, bidratt til å finne løsninger og bidratt til å vedta et budsjett som gjør at vi kan trygge norske arbeidsplasser og etter hvert bidra til å få rentene ned. Dette er en avtale som begge parter stiller seg bak. Det er ikke slik det var da det ble inngått budsjettforlik for 1998 og 1999, da Fremskrittspartiet og Høyre bare subsidiært støttet regjeringen Bondeviks budsjettforslag og egentlig ikke stilte seg fullt og helt bak den økonomiske politikken. Nå har sentrum og Arbeiderpartiet to år på rad fullt og helt inngått budsjettforlik, Arbeiderpartiet ved å støtte fullt ut den avtalen vi ble enige om for årets budsjett, og sentrumspartiene ved å stille seg bak den avtalen vi er enige om for neste års budsjett. Og da får vi med en gang igjen debatten om hvem som er vinner og hvem som er taper. Er det sentrum eller Arbeiderpartiet som har tapt eller vunnet på budsjettavtalen? Det tror jeg for det første er en debatt som velgerne ikke er spesielt opptatt av. For det andre er det slik at det er lett å se at sentrum har fått gjennomslag for viktige ting i budsjettavtalen, men det er også lett å se at Arbeiderpartiet har sikret sine hovedprioriteringer: mer satsing på fellesskapsløsningene våre, utbygging av våre felles velferdsordninger, mer rettferdig fordeling og ansvarlige økonomiske rammer som reduserer faren for økte renter. Og det er ikke slik at det behøver å være noen motsetning mellom det at sentrum har fått gjennomslag for ting som er viktige for sentrumspartiene, og at Arbeiderpartiet har sikret det som var våre hovedmål med budsjettet. For det er simpelthen slik at i dette stortinget er det et flertall for mer satsing på våre felles velferdsordninger, for styrking av kommuneøkonomien, for styrking av den offentlige sektor som en viktig del av vårt velferdssamfunn. Det er et flertall for en politikk som skal bidra til mer rettferdig fordeling, og det er et flertall for at vi skal ha ansvarlige, økonomiske rammer, ikke sette over styr det vi har oppnådd i norsk økonomi. Og det er det flertallet som nå er tatt i bruk, og som har sikret et budsjett som er godt for landet, som er godt for velferden og godt for dem som er opptatt av norske arbeidsplasser og av å unngå ytterligere renteøkninger. Derfor er den egentlige vinneren når det gjelder årets budsjettavtale norsk økonomi, norske arbeidsplasser, norske bedrifter og alle som er opptatt av at vi bygger ut velferden på en ansvarlig måte i dette landet. Her er vinneren, og det er grunn til å gratulere og gi honnør til dem som har forhandlet fram avtalen, for det var uttrykk for å ta ansvar, vilje til å finne løsninger til beste for landet og til beste for alle dem som er avhengig av at vi vedtar gode statsbudsjetter. Når vi sammenlikner budsjettavtalen med de alternative statsbudsjettene som er lagt fram av høyrepartiene her i Stortinget, Høyre og Fremskrittspartiet, ser vi at avstanden er stor mellom budsjettavtalens hovedbudskap og det budskapet som ligger i høyrepartienes alternative budsjettforslag. Det er faktisk slik at begge høyrepartiene – Høyre og Fremskrittspartiet – velger å kutte på nettopp de områdene som sentrum og Arbeiderpartiet gjennom to budsjettforlik to år på rad har valgt å prioritere. Man kutter når det gjelder bevilgninger til kommunene, man kutter når det gjelder distriktene, man kutter når det gjelder bistanden til den fattigste del av verden. Dette gjør man for å finansiere lettelser i skatten til dem som har mest fra før – man bidrar til økte forskjeller, ikke mindre forskjeller. Ett område hvor vi ser det, er sykelønnsordningen. Der foreslår både Fremskrittspartiet og Høyre kutt som er langt mer dramatiske enn de forslag som nå håndteres i oppfølgingen av innstillingen fra Sandman-utvalget. Fremskrittspartiet foreslår to karensdager, deretter 80 pst. sykelønn resten av fraværsperioden. Høyre foreslår 50 pst. ytelse de tre første dagene, deretter 90 pst. Det er kalde tall, men det handler om menneskers hverdag, om hvordan syke mennesker skal ha det i landet vårt. Hvis vi f.eks. tar utgangspunkt i gjennomsnittlig fravær for en kvinnelig industriarbeider, innebærer Fremskrittspartiets forslag at hun vil få inntektene sine redusert med i gjennomsnitt 7 700 kr pr. år. Høyres forslag innebærer en reduksjon på 5 500 kr. Hvis man skulle være så uheldig å være syk et helt år – og det er det mange mennesker som er: kreftsyke, trafikkskadde og andre med alvorlige lidelser – innebærer Fremskrittspartiets forslag et tap på nesten 50 000 kr pr. år – 49 000 kr. Høyres forslag innebærer 25 000 kr i tapt inntekt for syke mennesker i Norge. Det er usosiale kutt på viktige felles velferdsordninger. Og det sier litt om hvor stor avstanden nå er mellom høyrepartiene og det opplegget som er funnet i skjæringspunktet mellom sentrum og Arbeiderpartiet, fordi det er denne type kutt som finansierer skattelettelsene til høyrepartiene, og det er etter vår vurdering usosiale kutt. Vi er glad for at det er flertall for et budsjett som slår ring om våre felles velferdsordninger og bygger dem videre ut, som bidrar til rettferdig fordeling, og som gjør det innenfor ansvarlige økonomiske rammer, og vi er glad for at sentrum og Arbeiderpartiet har tatt det flertallet i bruk nettopp for å trygge en slik politikk.