Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2007-11-13:
Representantforslaget fra stortingsrepresentantene Olemic Thommessen, Elisabeth Aspaker, André Oktay Dahl og Martin Engeset om full gjennomgang av forskrift om rettigheter og bruk av tvang under opphold i barnevernsinstitusjon tar for seg et problem som det på bakgrunn av flere tragiske hendelser den siste tiden er på sin plass å drøfte. Vi har altså hatt to dødsfall på barnevernsinstitusjoner bare det siste året. Vold, rusmisbruk og overgrep skjer på institusjoner. Ulike undersøkelser viser at ikke alle ungdommer som bor på institusjoner, føler seg trygge der. Og det er ikke rart når barn og unge med forskjellige behov plasseres i samme institusjon, med atferdsproblemer, rusproblemer og redd ungdom som rett og slett er plassert der på grunn av omsorgssvikt. Da er det svært viktig at de ansatte har klare og enkle regler å tolke og forholde seg til. Komiteen vil understreke at hensynet til personvern og den enkeltes frihet og integritet hele tiden må balanseres opp mot bruk av tvang. Komiteen finner det også svært viktig å presisere at vi aldri må bryte med menneskerettigheter og FNs barnekonvensjon. Men komiteen deler seg i to, og jeg antar at flertallet, bestående av Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, vil redegjøre for sitt syn. Når foreldre, enten frivillig eller etter tvang, overlater sine barn i det offentliges ansvar, forventer de at barna er trygge. Det forventer samfunnet også – at barnevernet skal gi barn, og i disse tilfellene særlig utsatt ungdom, trygge og faste rammer i barnevernsinstitusjonene der de oppholder seg. Det viser seg dessverre at fordi ulike institusjoner tolker forskriftene ulikt, blir det også ulik behandling av ungdommene som oppholder seg der. At ungdom vil teste grenser, at de er frustrerte og til og med sinte, er neppe noe nytt, og at disse ungdommene kanskje heller ikke er så gode til å kommunisere, er vel også tenkelig, uten at jeg vil stigmatisere barnevernsungdom av den grunn. Det viktigste for ungdom med rus-, volds- og atferdsproblemer er nettopp å ha faste og trygge rammer rundt seg. Dessuten har det kriminelle miljøet rundt disse ungdommene blitt stadig tøffere, og man kan trenge å beskytte dem slik at de ikke kan spores. Ungdommene på barnevernsinstitusjoner får beholde mobiltelefonene sine, er det blitt fortalt oss; de kan derfra bestille dop og nærmest få det levert i hvert fall utenfor døren. De holder med andre ord kontakt med det miljøet de var tvangsflyttet fra. Det må være mulig å sjekke det de får, i posten enten som brev eller som pakker, og det må også være mulig å kunne ta fra ungdom telefonen uten at det nødvendigvis er begrunnet mistanke om dopbruk. Det er derfor svært viktig at vi får en full gjennomgang av forskriftene, slik at de ansatte har noe konkret å forholde seg til, og der det ikke gis rom for tolkning, og som ikke minst gir de ansatte de virkemidlene de har behov for i arbeidet med en svært krevende ungdomsgruppe. I tillegg bør nok også kunnskaps- og metodeutviklingen oppdateres fra dag til dag. Både barnevernet og vi ønsker jo at det skal gå disse barna vel. Intensjonene med forslaget er å beskytte og skjerme, alt til ungdommenes eget beste. Og da kan tvang faktisk være nødvendig. Jeg vil dermed ta opp forslaget.