Jan Tore Sanner (Høyre), 2007-11-27:
Høyre prioriterer de store oppgavene i forslaget til budsjett for 2008. Skolen og forskningen får et løft, eldreomsorg og rehabilitering styrkes, vi øker investeringene i vei og jernbane, øker innsatsen for å bekjempe fattigdom, trapper opp klima- og miljøinnsatsen og styrker både politi- og forsvarsbudsjettet. Det er god vekst i norsk økonomi, og det skaper rom for å prioritere viktige velferdsområder og å øke investeringene i kunnskap og infrastruktur. Der Regjeringen smører tynt utover alle sektorer, velger Høyre å foreta noen viktige prioriteringer. Utfordringene kan selvsagt ikke løses av penger alene. Derfor fremmer Høyre en rekke forslag for å modernisere offentlig sektor. Når den rød-grønne regjeringen har stoppet fornyelsen, bremses også kreativiteten og evnen til å finne nye og smartere måter å løse utfordringene på. Vi må få mer ut av de ressursene vi har til disposisjon, og gjennomføre reformer som innebærer at det blir færre permflyttere og flere varme hender i omsorgen. Høyre fremmer bl.a. forslag om en modernisert bygge- og eiendomspolitikk, om nøytral moms i staten for å åpne for flere private tjenesteleverandører, om økt konkurranse innen vei og jernbane og lavere vekst i bevilgningene til offentlig administrasjon. Vi vil også motivere flere kommuner til å slå seg sammen, ved å gjeninnføre et statlig tilskudd til infrastruktur for kommuner som frivillig slår seg sammen. Hovedutfordringen i norsk økonomi er mangel på arbeidskraft. Regjeringen bidrar til å øke presset i økonomien og dermed presset på renten og kronen, når de legger frem ekspansive budsjetter uten tiltak som kan øke tilgangen på arbeidskraft. Regjeringen svikter i finans- og strukturpolitikken både i 2007 og 2008, og overlater for mye av konjunkturstyringen til Norges Bank. Faren er at kostnadsøkningene i kommunene og høyere rente kan føre til et redusert tjenestetilbud i hele landet. Høyre vil sikre at de gode tidene kan vare lenger. Derfor vil vi gjøre det mer lønnsomt å jobbe, mer lønnsomt å investere i nye ideer og mer lønnsomt å spare. Vi reduserer også bruken av pengene fra pensjonsfondet noe. Dette er ikke nye forslag som Høyre fremmer i 2008-budsjettet. Helt siden høykonjunkturen startet, har Høyre fremmet både strukturforslag og hatt et finanspolitisk opplegg som ville ha økt vekstevnen i norsk økonomi. Det viktigste vi gjør i vårt forslag til statsbudsjett for 2008, er å legge opp til en helhetlig strategi for å motivere og øke tilgangen på mer arbeidskraft. Høyre presenterer faktisk 31 forslag for å øke tilgangen på arbeidskraft. Forslagene innebærer at vi skal få flere fra trygd til arbeid, frigjøre arbeidskraft gjennom modernisering av offentlig sektor, øke arbeidsinnvandringen og flere tiltak som gjør det mer lønnsomt å arbeide. En undersøkelse som IKT-Norge fikk gjennomført, viser at fire av ti vil jobbe mer hvis de får beholde mer av egen inntekt. I dagens situasjon med knapphet på arbeidskraft er det ganske uforståelig at Regjeringen ser bort fra sammenhengen mellom lavere skatt og økt tilgang på arbeidskraft. Høyre øker minstefradraget med 2 500 kr for alle. Det skal lønne seg å jobbe. Finansministeren snakker ofte om at arbeidskraften er vår viktigste ressurs. Hvorfor vil hun da ikke gjøre det mer lønnsomt å jobbe for folk med helt vanlige lønnsinntekter? Høyre presenterer også en strategi for å få flere eldre til å stå lenger i arbeid. Flere eldre arbeidstakere har en kompetanse som både offentlig sektor og våre bedrifter har behov for. Nå vet vi at nesten seks av ti 62-åringer og faktisk åtte av ti 66-åringer står utenfor arbeidsmarkedet. Vi vet at det er flere eldre arbeidstakere som ønsker å stå lenger i jobb. Høyre foreslår derfor et eget skattefradrag for eldre arbeidstakere som står i jobb, på 6 000 kr pr. år. Vi foreslår seniortiltak innenfor politiet og i skolen, og vi vil fjerne avkortingen i pensjon for alle mellom 67 og 70 år som velger en kombinasjon av pensjon og arbeid. Aldri har statens økonomiske handlingsrom vært større. Den rød-grønne regjeringen kan glede seg over rekordstore skatteinntekter og høy oljepris. Bare siden 2005 har skatte- og avgiftsinntektene økt med svimlende 130 milliarder kr. Ingen andre land i Europa kan drømme om en tilsvarende situasjon. Disse landene velger allikevel å prioritere kunnskap og forskning. I Norge har Regjeringen valgt en annen strategi. I gode tider har den rød-grønne regjeringen senket ambisjonene innenfor kunnskap og høyere utdanning. Man har gått fra et hvileskjær i 2007 til et feilskjær i 2008. Jeg husker fortsatt daværende partileder i SV, Kristin Halvorsen, som reiste land og strand rundt i valgkampen i 2005 og snakket om at fremtiden ikke ligger på bunnen av Nordsjøen, den ligger i hodene på våre barn og vår ungdom. Hvem skulle da trodd at en regjering med en finansminister og en kunnskapsminister fra SV var det partiet som skulle nedprioritere kunnskapen? I gode tider er det viktig at vi investerer for fremtiden. Derfor velger Høyre i tillegg til høyere utdanning og forskning å investere mer i vei og jernbane. Det er kortsiktig politikk å høste i gode tider uten at man samtidig sår for fremtiden. Å «dele» og «omfordele» er velkjente begreper i det rød-grønne vokabular. Men å «skape» synes å være et fremmedord. Vi trenger flere små og mellomstore bedrifter som kan trygge arbeidsplassene og sikre verdiskapingen og velferden i årene som kommer. Vi kan sikkert fortsette å surfe på gode tider en stund, men det er kortsiktig politikk. Høyre presenterer derfor en fremtidsrettet næringspolitikk med fokus på forskning, infrastruktur, innovasjon og reiseliv, og et lavere skattenivå som vil gjøre det mer lønnsomt å investere i norske arbeidsplasser. La meg også legge til: Det er viktig at kommunene også får noe igjen når de legger til rette for verdiskaping i kommunene. Kommunene må oppleve at legger de til rette for små og mellomstore bedrifter og det blir mer verdiskaping, blir det også mer penger til velferd, mer penger til barnehager, skole og eldreomsorg. Venstresiden ser det åpenbart helt annerledes. For dem er velferd noe som bevilges av staten. Når de rød-grønne nå tar en enda større andel av selskapsskatten fra kommunene, fjernes også en viktig motivasjon for kommunene til å legge til rette for nye bedrifter. Da blir det viktigere for kommunene å søke om høyere overføringer fra staten, fremfor å søke om å få flere bedrifter til kommunen. Det er kortsiktig. Det rammer mange kommuner, og det blir ikke mer, men mindre velferd. Høyre vil gjøre mer for dem som trenger det mest, og øker derfor innsatsen for å bekjempe fattigdom med ca. 400 mill. kr utover Regjeringens forslag. Høyre øker bostøtten med 75 mill. kr, styrker innsatsen for å hjelpe rusmiddelavhengige, iverksetter flere arbeidsmiljøtiltak og foreslår lavere pris i barnehager for lavinntektsfamilier. For Høyre er det selvsagt at det er et politisk ansvar å sikre en verdig alderdom, moderne sykehus, gode skoler og trygge barnehager, men det må ikke bety at det offentlige også skal drifte alle velferdstjenestene. Ufordringene innen flere av disse områdene er så store at vi må mobilisere alle gode krefter, private aktører, frivillige og ideelle organisasjoner. Under den rød-grønne regjeringen ser vi at det tas skritt for skritt hvor det blir mindre rom for private aktører, frivillige og ideelle organisasjoner. Prislappen for de ideologiske skylappene til de rød-grønne partiene er et dårligere tjenestetilbud til befolkningen. Helsekøene vokser. Tilbudene innen rehabilitering og opptrening er svekket, fordi den rød-grønne regjeringen nedprioriterer og kutter i private tilbud. Barnevernet svekkes, fordi private tilbud nedprioriteres. Det blir mindre mangfold i Skole-Norge etter at man har svekket muligheten til å etablere friskoler. La meg til slutt påpeke at de ikke-sosialistiske partiene på mange områder trekker i samme retning. Samlet utfordrer man Regjeringen på viktig områder. Selvsagt er det mye som skiller, og jeg vil ikke overdrive enigheten, men samtidig er det en del viktige ideologiske områder hvor Regjeringen utfordres. Det gjelder bedre rammebetingelser for bedriftene – det skal lønne seg å jobbe – økt satsing på sparestimulerende tiltak, økt satsing på kunnskap og forskning, mer til politi, mer til å bekjempe fattigdom og økt handlingsrom for frivillige organisasjoner. Det er noen av de områdene hvor de borgerlige partiene trekker i samme retning. La meg til slutt ta opp de forslag hvor Høyre er forslagsstiller eller medforslagsstiller.