Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-04-26:
Fiskerinæringen har vært, er og vil være en bærebjelke i vårt velferdssamfunn. Næringen har stor betydning for verdiskaping og utvikling av landet generelt og distriktene spesielt. Venstre vil framheve at en sterk og lokalt eid fiskeflåte er den beste garanti for levende kystmiljøer og en viktig forutsetning for å opprettholde hovedmønsteret i bosettingen langs kysten. Fordelingen mellom kystflåte og havgående fartøy må bidra både til å opprettholde bosetting og legge til rette for økonomisk rasjonell drift og en økologisk forsvarlig ressursforvaltning langs kysten. Skal dette oppnås, er det viktig at fiskeflåten fornyes, og at det skjer rekruttering til fiskerinæringen. Vi går inn i en tid med mangel på arbeidende hender, og i en slik situasjon er dette store utfordringer. Innledningsvis vil jeg også tydeliggjøre at Venstre er sterkt imot at en tukler med historiske og nedfelte prinsipper i norsk fiskerinæring, deriblant regionalisering av ressurser, herunder også fiskekvoter. Fiskeressursene er begrenset. Fangstkapasiteten er for stor i alle deler av flåten. Dette medfører at en ikke får til en helårig lønnsom drift som gjør at en er i stand til nettopp å fornye flåten og tilby attraktive arbeidsplasser. Derfor er Venstre opptatt av og er en del av flertallet som mener at det må gis lovhjemmel, slik at det kan etableres strukturordninger også i kystfiskeflåten som gjør det mulig å fiske kvotene med et færre antall fartøy eller med mindre fartøy enn dem som deltar i de aktuelle fiskeriene i dag. Derfor er det viktig at det blir gitt muligheter for nærmere vurderinger av ulike kapasitetsreduserende tiltak også i kystfiskeflåten. Med dagens flertallsmerknad og forslag åpnes det for det. Men det innebærer ikke at enhetskvoteordningen slik vi kjenner den fra havfiskeflåten, automatisk skal anvendes. Den kan være anvendelig f.eks. for gruppen 21–28 meter, men uansett tiltak skal dette ut på høring og grundig behandling, der næringen blir hørt før noe settes i verk. Landsstyret i Norges Fiskarlag er enig med flertallet. Ressursfordelingsutvalget, som nylig har avgitt innstilling, er også enig i at det legges til rette for innføring av former for kvoteordninger som gir struktureffekt i kystflåten. Her foreslås at kystflåten deles opp i grupper, og høvelige strukturtiltak tilpasset båtstørrelser og driftsmønster blir vurdert. Driftsmønsteret i kystflåten er komplekst og sammensatt, med ulike driftskombinasjoner. Flere fiskerier er heller ikke adgangsregulert, kvotene er ikke på garantert fartøynivå, men det er maksimalkvoter. Derfor er jeg sterkt uenig i nødvendigheten av og forstår ikke hensikten med mindretallets forslag om en evaluering av gjeldende ordning med enhetskvoter før en åpner for en hjemmel som gir anledning til å innføre spesielle kvoteordninger også for fartøyer under 28 meter. Fra Venstres ståsted synes det galt med nye utsettelser og evalueringer. Det haster med å komme i gang med tiltak som øker lønnsomheten og fører til en kostnadseffektiv utnytting av fiskeressursene. Det haster også med å få tilpasset fartøy slik at en kan utnytte hele råstoffet på en optimal måte. Jeg tenker her på det store potensialet som ligger i utnyttelse av biprodukt. Til slutt vil jeg presisere at fiskerinæringen er sammensatt, gjennomregulert og ofte vanskelig å sette seg inn i. Jeg er enig med Johannes Nakken, som er leder av Ressursfordelingsutvalget og tidligere statssekretær, i at det er viktig å se helheten i deres innstilling. Samtlige medlemslag har vært representert i Fiskarlagets ressursfordelingsutvalg. Det betyr at representanter for fangstleddet i norsk fiskerinæring står samlet bak innstillingen. Det synes jeg burde være et viktig signal til mindretallet i denne saken. Venstre er glad for det solide flertallet i saken. Det tjener næringen totalt sett best på kort sikt, men spesielt på lang sikt.