Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2011-11-22:
Det har vært interessant å sitte og følge med på debatten til nå, så jeg må gjøre noen refleksjoner i starten. En blir nesten litt overrasket over at representanten fra Høyre og fra Arbeiderpartiet er så blinde i troen på at uansett hva som skjer, så er EU fantastisk, og at mer integrasjon i Den europeiske union er svaret. Så må jeg ta avstand fra at det har vært noen skadefryd i mitt parti i forhold til det som skjer i EU-landene nå. Det er en dyp krise som rammer vanlige folk. Hvis man liker å dra på ferie til Spania, skal man vite at når man møter ungdom på gaten, er nesten annenhver uten arbeid. De av oss som så på Søndagsrevyen for en uke siden, så en spansk familie som ble kastet på gata, med unger, mor og bestemor. Ifølge de tallene som ble oppgitt, er det 200 familier som opplever det hver dag. Så uavhengig av om en er for eller imot EU, for eller imot euroen, er det ingen som kan glede seg over en slik krise, for det er så alvorlig for dem det gjelder, for den vanlige mann i gata rundt omkring i Europa. Men i tillegg til en dyp økonomisk krise og en dyp sosial krise er vi nå inne i en demokratisk krise, og kritikken fra euromotstanderne i Norge går jo nettopp på at man har innført en valuta uten at det var folkelig støtte til det. Det var ikke noe folkelig rop i Europa om å ha en felles valuta, det var det eliten som ønsket. I de landene man hadde en folkeavstemning, ble det i hovedsak nei til å innføre euroen, men man gjorde det allikevel. Men da hadde man ikke den politiske kraften til å innføre et politisk styringsverktøy som gjorde at man kunne takle en krise. Nå er krisen her, og man har gått rundt mer eller mindre i desperasjon for å se: Hvordan kan vi nå innføre politiske styringsverktøy? Så har europeiske ledere kommet inn i en tvangstrøye i forhold til at nå må de innføre mer integrasjon, selv om folkeviljen aldri har vært mindre til å gjøre det. EU har skapt et system som er selvforsterkende i den forstand at man hele tiden må gi mer makt til Brussel skal systemet overleve, og det europeiske folk er mer og mer imot å gjøre det. Lederen i utenrikskomiteen illustrerte det veldig godt selv ved å si at det er ingen felles europeisk identitet. Det er en felles identitet som er en premiss for et demokrati, om man kan ha et språk, en diskusjon, at man føler et fellesskap og har vilje til å løfte i felles retning. Den finnes ikke, men EU har kommet dit at man må gjøre mer av det som er feil, og man har satt i gang en båt uten å ha gode nok styringsverktøy i forhold til det. Men ingen av oss gleder oss over det, for det er en ulykke for Europa, og det er en ulykke ikke minst for dem som rammes av det. Så hjemlige forhold: EU-motstanden i Norge er rekordstor. Det er ikke så rart. Noe av det fine med det har vært at vi har hatt en litt mer avslappet debatt om EU/EØS-direktiver i denne salen. Vi hadde det om datalagring, der framtredende representanter fra Høyre, ja-representanter, der Fremskrittspartiet, ja-folk, turte å diskutere innholdet i direktivet. Vi fikk ikke flertall i salen, dessverre, men det var en reell innholdsdebatt, det var spenning, og denne salen avgjorde, ikke på grunn av avsenderen, men på grunn av hva man mente om datalagring, hva som ble resultatet. Vi har det nå om postdirektivet, der ja-partiet Arbeiderpartiet har turt, fordi de mente at det var viktigere å sikre en god postombæring enn å implementere et nytt EU-direktiv og si nei. Jeg synes det er et modningstrekk i norsk EØS-debatt at vi endelig begynner å tørre å diskutere hva vi mener selv, og hva som er Norges, våre nasjonale, interesser. Det var en viktig sak for Senterpartiet at man skulle få en EØS-utredning, for vi ønsker en faktabasert debatt, og derfor blir jeg litt trist når jeg hører representanten Svein Roald Hansen si at det finnes dessverre ingen alternativer, det finnes ingen forbedringspunkter – EØS er på en måte det rette svaret uansett. Men det regjeringen har lagt til rette for nå, er å få mer fakta, som gjør at vi i denne salen kan diskutere hvordan vi kan jobbe bedre i forhold til EØS-avtalen, uansett om vi er for eller imot den. Hvordan kan vi sikre norske interesser bedre, hva er utfordringene, hva er styrken, og hva er det vi kan gjøre i fellesskap for å sikre vårt lands interesser bedre og sikre vårt folkestyre på en bedre måte?