trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2002-04-17:
Jeg håper inderlig at sosialministeren vil se litt spesielt på denne søknaden, for det er, som sagt, en organisasjon som gjør maksimalt, og som gjør en veldig god jobb for de fattige. Så skjønner jeg at sosialministeren og jeg er enige om at det er vanskelig å drive en organisasjon hvor de økonomiske rammene er så uforutsigbare. Jeg håper inderlig at det blir som sosialministeren sier, at de får svar veldig raskt, for de var egentlig lovet et svar i mars.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2002-04-17:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Rom og romani hevder det er for vanskelig å få billighetserstatning. I Innst. S. nr. 145 for 2000-2001 ber kommunalkomiteen Regjeringen foreta en vurdering av beviskravene og av kravene til sammenlignbarhet. Videre bad de nåværende regjeringspartiene, SV og Sp Regjeringen utrede en egen erstatningsordning for personer som var blitt tvangssterilisert. Mange av rom/romani som ble utsatt for overgrep, er nå gamle, og det haster med å finne løsninger. Hvor langt er man kommet med dette arbeidet?»
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2002-04-17:
Jeg takker for svaret. Jeg er glad for at arbeidet med en tiltaksplan er satt i gang, og jeg er spesielt glad for det lovede initiativ fra kommunal- og regionalministeren til at spørsmålet om erstatning for tvangssterilisering skal gis egen behandling. Den gang kommunalkomiteen behandlet saken, sendte daværende statsråd et brev hvor hun viste til en rapport av forsker Per Haave, «Sterilisering av tatere 1934-77». Rapporten konkluderte ifølge brevet med at 300 taterkvinner kan ha blitt sterilisert fra 1930- til 1970-årene. Det urimelige er jo at det som legges til grunn for erstatning, er om det på den tid skaden eller tapet oppstod, var faglig og sosialt akseptert – og det var det. Dermed er de ikke erstatningsberettiget. Dette er urimelig, og siden ugjerningene skjedde i tidsrommet 1930-1970, haster det. Når regner statsråden med at en egen behandling kan være ferdig? Og vil det komme som en egen sak, eller vil det bli en del av tiltaksplanen?
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2002-04-17:
Det er riktig at vi har bedt om unnskyldning, og i St.meld. nr. 15 innleder man med å be om unnskyldning. Men først og fremst med hensyn til dem vi har gjort overgrep mot, er jeg redd for at det bare blir forakt overfor vårt styringsverk hvis vi skal si unnskyld uten å finne løsninger og konkrete tiltak. Romanifolkets Landsforening har egentlig fremmet krav om en granskningskommisjon, og peker på splittelse av familier, lobotomering, sterilisering, tvangsintegrering, kidnapping av barn, feilplassering i spesialskoler, svik fra foresatte og misbruk på institusjoner som tema. Ser statsråden at det haster med en slik erstatningsordning, eller ønsker hun kanskje å imøtekomme Romanifolkets Landsforenings krav om en granskningskommisjon?
Victor Norman (Høyre), 2002-04-17:
Siden 1987 er St.meld. nr. 7, Statlege utval, styre og råd m.v., etter ønske fra Stortinget blitt lagt frem hvert fjerde år, mens oversiktsdelen som viser den faktiske sammensetningen av de ulike råd og utvalg, er nettbasert og vil være tilgjengelig for allmennheten på Internett fra høsten 2002. Det finnes ingen sentrale retningslinjer på dette området, men det er svært mange hensyn som skal ivaretas når man skal finne frem til og oppnevne medlemmer til statlige styrer, råd og utvalg. Det viktigste er at man skal ta hensyn til de krav som følger av likestillingsloven § 21. Bakgrunnstallene fra 2001 viser at 41 pst. av medlemmene i styrer, råd og utvalg var kvinner. Også i 1997, som jeg skal bruke litt som referanse, var kvinneandelen på 40 pst. Så på dette området har en lyktes med å ivareta hensynet til representasjon av begge kjønn, slik kravene er – og jeg hadde nær sagt: Det skulle bare mangle. Når det gjelder bostedsområde og alder, viser bakgrunnstallene fra 2001 at personer fra Oslo og Akershus relativt sett er overrepresentert i forhold til personer fra andre bostedsområder, og mer overrepresentert nå enn i 1997. I 2001 viser bakgrunnsmaterialet at 43 pst. kommer fra Oslo og Akershus, mens andelen fra det samme området fire år tidligere var på 31 pst. Videre viser de samme bakgrunnstallene at 48 pst. av medlemmene av statlige styrer, råd og utvalg kommer fra aldersgruppen 50–64 år, mens det tilsvarende tallet fire år tidligere var 41 pst. For å si det mildt er jeg ikke udelt begeistret for denne utviklingen. Det enkelte departement eller offentlige organ som skal finne frem til medlemmer og varamedlemmer til et utvalg, styre eller råd, må selvfølgelig foreta en helhetsvurdering ut fra utvalgets mandat, vedtekter og de krav til kvalifikasjoner som utvalget eller rådet har behov for. Men i den helhetlige vurderingen er også geografi og alder viktige dimensjoner. Det er ikke alltid mulig å ivareta alle hensyn i forbindelse med oppnevning av medlemmer til råd og utvalg, men man skal prøve så langt man kan. Forrige gang St.meld. nr. 7, Statlege utval, styre og råd m.v., ble lagt frem, i 1997, sa den daværende regjering at den ville prioritere følgende problemstillinger: 1. Regjeringen vil arbeide for å opprettholde kvinneandelen i de kollegiale organene og samtidig øke andelen kvinner i lederposisjoner.2. Regjeringen vil arbeide for å øke andelen yngre og eldre i kollegiale organ og å sikre den geografiske spredningen mellom medlemmene.3. Regjeringen vil arbeide for å øke andelen av personer med innvandrerbakgrunn. Vi kan altså konstatere at i forhold til disse målene er det første målet oppnådd. Det andre målet er helt klart ikke oppnådd. Det tredje målet er man, så vidt vi kan se, i ferd med å få gjort noe med. Jeg vil, når jeg skal legge frem ny St.meld. nr. 7 for Stortinget senere i år, se på om det er grunnlag for å vurdere om det er behov for å komme med anbefalinger for både å ivareta de faglige og politiske oppgavene som tross alt er hovedformålet med utvalg og råd, og samtidig sikre en bredere og mer representativ sammensetning av disse styrene, rådene og utvalgene.
Victor Norman (Høyre), 2002-04-17:
Jeg kan for så vidt bare gjenta det jeg sa i mitt første svar, at i forbindelse med arbeidet med den nye stortingsmeldingen vil vi vurdere anbefalinger. Jeg tror at anbefalinger vil fungere bedre enn absolutte retningslinjer, men vi må vurdere hva som er nødvendig for å få en bedre representasjon. Når det gjelder dette med yrkesbakgrunn, er vel situasjonen litt annerledes. I mange styrer, råd og utvalg er det grunnlag for å ha en bred yrkesrepresentasjon. Men i en del av dem er det jo også spørsmål om å trekke inn spesiell kompetanse, og det vil nok alltid føre til at det i mange styrer, råd og utvalg vil være en overrepresentasjon av folk med høyere utdannelse. Igjen: Det vi må frem til, er at de kvalifikasjonskrav som må oppfylles, de må oppfylles. Det er det som er hovedfunksjonen. Men vi har så mange spennende mennesker rundt om i hele Norge at det burde være mulig samtidig å kunne ivareta ønskene om aldersmessig og bostedsmessig spredning.
Victor Norman (Høyre), 2002-04-17:
Jeg vil takke for responsen på svaret!
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2002-06-12:
Arbeiderpartiet deler konklusjonen til representanten Sortevik, som han redegjorde for, at man vil avvise forslaget om FoU-avtaler eller såkalte teknologiavtaler som konsesjonsvilkår. Sånn sett er det her et bredere flertall enn kanskje innstillingen skulle gi inntrykk av. Sortevik har på en god måte redegjort for de ulike partiers standpunkter. Jeg vil likevel gjenta hovedpunktene fra Arbeiderpartiets side. Vi mener at det verken av formelle eller faktiske grunner vil være ønskelig eller hensiktsmessig å gjeninnføre FoU-avtaler som virkemiddel – av formelle grunner fordi dette er knyttet opp til våre forpliktelser i EØS-avtalen og av faktiske grunner av hensyn til konkurransesituasjonen og rammebetingelser på norsk sokkel, og at behovet for teknologiske nyvinninger krever andre typer forskningsprogrammer i dag enn tidligere. Samtidig er det en kjensgjerning at innsatsen når det gjelder forskning og utvikling innen petroleumssektoren, er lav i forhold til behovet, og at det er nødvendig å se på incentivene i bransjen og på hvordan man ytterligere kan sette inn stimulanser for å bedre situasjonen. Her pågår det et forskningssamarbeid mellom departementet, Forskningsrådet og olje- og gassnæringen, og samtidig er det varslet fra departementet at de vil berøre problemstillingen i den kommende stortingsmeldingen om olje- og gassektoren. Av denne grunn har vi samlet oss om et vedtak hvor departementet i stortingsmeldingen bes vurdere ulike tiltak for å styrke forsknings- og utviklingsinnsatsen innenfor petroleumssektoren. Innsatsen her har også en sammenheng med målsettingen om at norsk forskningsinnsats generelt må trappes opp til minst gjennomsnittlig OECD-nivå innen 2005, hvor både offentlig og privat finansiering av forskningen må styrkes. Jeg viser også i denne sammenheng til bl.a. Arbeiderpartiets forslag om en økning av fondskapitalen til Fondet for forskning og nyskaping med 14 milliarder kr. Nå er det ikke forslaget i dokumentet som er framsatt i innstillingen, men det er noen endrede forslag fra Senterpartiet og SV. Vi har ikke hatt grunnlag eller faktisk dokumentasjon for hvordan det forholder seg med de formelle og reelle sider ved et relativt detaljert og omfattende forslag. Men det kunne være interessant at man i forbindelse med den saken man får tilbake, faktisk ser på om det stiller seg annerledes hvis man skulle anbefale ting overfor oljeselskapene i forhold til det som er situasjonen knyttet opp til det opprinnelige dokumentforslaget, at det er forslag om krav, og om man her har de samme formelle og reelle hindringer. Men ut fra den form forslaget har i dag, vil vi stemme mot begge mindretallsforslagene.
Jan Olav Olsen (Høyre), 2002-06-12:
I brev fra olje- og energiministeren til komiteen datert 27. mai legger statsråden til grunn at forslaget om innføring av teknologiavtaler ikke kan gjennomføres av formelle grunner, da dette vil være uforenlig med hovedprinsipper i EØS-avtalen. Fra regjeringspartiene er vi enig i denne vurderingen. Vi er også enig med statsråden i at det heller ikke vil være hensiktsmessig eller ønskelig med gjeninnføring av FoU-avtaler som vilkår for tildeling av utvinningstillatelser. Det er nå ni år siden man gikk bort fra ordningen med teknologiavtaler. Begrunnelsen den gang var både av formell og hensiktsmessig art. Etter den tid har utviklingen gått i en retning som gjør at det etter vår mening er mindre aktuelt å gjeninnføre avtalene. Jeg vil bl.a. vise til konkurransesituasjonen internasjonalt, som har endret seg ved at nye og mer attraktive områder er åpnet for petroleumsaktivitet, samt at det i dag er leverandørbedriftene som står for den største delen av teknologiutviklingen i industrien. I sitt brev omtaler statsråden også det nære samarbeid som er etablert gjennom OG21, Olje og gass i det 21. århundre. Her samarbeider departementet med Forskningsrådet og med næringen. Hensikten er å utvikle en nasjonal strategi for teknologi og forskning. OG21 vil sikre en mer effektiv og helhetlig FoU-innsats enn det en etter det foreliggende forslag vil kunne gjøre. Og i likhet med statsråden har vi stor tro på at dette samarbeidet vil gi nødvendig kompetanseheving i norsk petroleumsindustri. Det er imidlertid behov for en styrking av forsknings- og utviklingsinnsatsen innenfor petroleumssektoren. Derfor står vi fra regjeringspartienes side også bak forslaget fra komiteen i innstillingen, og vi vil selvsagt stemme for det. Det betyr at vi avviser forslaget fra forslagsstillerne slik det også framkommer i ny form i innstillingen. Jeg viser for øvrig til særmerknadene fra regjeringspartiene slik de framkommer i innstillingen.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-06-12:
Når det gjelder min vurdering av realitetene i saken, så viser jeg til det svaret som jeg gav til komiteen i brev av 27. mai på brev fra komiteen 25. april når det gjelder kommentarer til Dokument nr. 8:103, som behandles nå. De foreliggende forslagene har, som flere talere har vært inne på, gode intensjoner i lys av den krevende utviklingen som næringen står overfor. Men som det også fremgår av innstillingen, er forslagene verken hensiktsmessige eller mulige å gjennomføre. Det er imidlertid uansett et behov for å kunne styrke forskningen i bransjen. Og jeg ser derfor positivt på at petroleumsrettet FoU på denne måten blir satt på dagsordenen i Stortinget. Regjeringen har lagt vekt på FoU i Sem-erklæringen, og dette vil også blir nærmere omtalt i den kommende stortingsmeldingen om olje- og gassvirksomheten, som jeg også varslet i mitt svarbrev til komiteen. Stortinget ber i Innst. S. nr. 222 for 2001-2002 om at Regjeringen i forbindelse med den varslede stortingsmeldingen om olje- og gassvirksomheten vurderer tiltak for å styrke forsknings- og utviklingsinnsatsen innenfor petroleumssektoren. Petroleumsforskning er et sentralt tema i meldingen, ikke minst på bakgrunn av behovet for å styrke FoU-virksomheten i lys av de utfordringene som næringen står overfor. Som det også er blitt referert til fra flere talere, har Olje- og energidepartementet i nært samarbeid med Norges forskningsråd og olje- og gassnæringen etablert OG21, Olje og gass i det 21. århundre, som et permanent samarbeid for en bred nasjonal strategi for teknologi og forskning. OG21 skal sikre en mer helhetlig og effektiv FoU-innsats, slik jeg oppfatter at et samlet storting er opptatt av. Aktørene i petroleumsindustrien er viktigst i denne sammenheng. I motsetning til tidligere er det i dag leverandørene som står for den største delen av teknologiutviklingen i næringen. Den forskningen som oljeselskapene gjør i tillegg, blir komplementær i forhold til denne forskningen, og det ligger et betydelig potensial for verdiskaping i samspill med disse aktørene og den forskningen de står for. Denne strategien under OG21 vil være ferdig i nær framtid, og jeg vil presentere den for en samlet norsk petroleumsindustri og for norske myndigheter. Målsettingen er å få industrien til å bidra aktivt til iverksetting av en slik nasjonal strategi. Regjeringen vil komme tilbake til de budsjettmessige sidene ved en slik styrking av petroleumsforskningen i forbindelse med statsbudsjettet for 2003 – i første omgang. I lys av våre internasjonale forpliktelser og det initiativ som er tatt for å bedre konkurransekraften og derigjennom verdiskapingen i næringen gjennom styrket FoU, kan jeg for min del ikke se at det reelt sett vil være hensiktsmessig eller ønskelig å gjeninnføre et vilkår for konsesjonstildeling på basis av FoU-avtaler, slik forslagene er formulert fra forslagsstillernes side. Som nevnt i mitt svarbrev til komiteen, er disse standpunktene som jeg her har gjort rede for og de vurderingene som jeg har gitt uttrykk for, avgitt i samråd med utdannings- og forskningsministeren.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2002-06-12:
Jeg er veldig glad for at Helleland leser innstillingene fra i fjor, men han har unnlatt å lese hele innstillinga, iallfall siterer han ikke hele innstillinga her. Det er riktig at det han siterte, stod der, men det stod også veldig mye annet i den innstillinga. Som jeg sa i mitt innlegg, stod Arbeiderpartiet og Høyre sammen om å be departementet om å få saken tilbake til Stortinget. Det var Høyre og Arbeiderpartiet enige om. Så må jeg få lov til å si: I denne saken er det altså flere enn Arbeiderpartiet som har snudd. Høyre har også snudd. I fjor ville de ha fylkeskartkontorer. Nå vil de ha en sentral enhet. Jeg vet at det var deres egentlige mening. De har da kanskje snudd tilbake til sin egentlige mening. Kristelig Folkeparti har også snudd. Så dersom det er slik at det er snuoperasjoner her, foregår det i flere partier, ser jeg.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2002-06-12:
Representanten Kvakkestad veit godt at den saken vi nå behandler her i salen, gjelder tinglysing. Når det gjelder Løsøreregisteret – om vi skal gjøre noe med det – mener jeg faktisk at får vi se hva Regjeringa kommer fram til. Jeg har ikke tenkt å si her at vi skal forholde oss sånn eller slik til Løsøreregisteret. Men å beholde tinglysinga i tingrettene har å gjøre med at de er brukervennlige, de er over hele landet, det er en god tjeneste, og det er faktisk også et være eller ikke være for mange små tingretter rundt omkring i Norges land. Det mener vi er de viktige grunnene til at vi bør forholde oss til tinglysinga i tingrettene.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2002-06-12:
Representanten Marthinsen er fra Helgeroa, og han veit veldig mye om å være i samme båt, og det jeg prøvde å beskrive, var at vi er i samme båt. Og da sier jeg med det samme at det å snu var ikke Kristelig Folkeparti alene om. Men når man sender noe tilbake og ber om en utredning, gjør man jo det for å prøve å få bedre underbygd det som det er bedt om. Og når vi ikke er fornøyd med det vi får tilbake, mener vi at vi ikke bør gjøre det. Da syns jeg det er riktig å gjøre det som vi har gjort i denne sak og si nei, vi mener at det bør være som det er.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2002-06-12:
Jeg vet at regjeringspartiene er veldig glad for at vi i opposisjonen leser Sem-erklæringa, deres regjeringserklæring. Fra Sem-erklæringa vil jeg derfor sitere: «Offentlig sektor og offentlige tjenester er til for den enkelte av oss. Offentlige etater bør ha et slikt tjenesteperspektiv for sin virksomhet. Samtidig skal den enkelte ha trygghet for at en får de offentlige tjenester en har krav på når en trenger det. Staten er til for borgerne, ikke omvendt. Samarbeidsregjeringen vil ha en offentlig sektor som er brukerorientert, serviceinnstilt, effektiv og innrettet mot borgernes høyst ulike behov og ønsker.Samarbeidsregjeringen vil fremme konkurranse for å bidra til god ressursbruk og økt kvalitet. Det må bli enklere for den enkelte å få tilgang til de tjenester man har behov for. Alle skal få et likeverdig tilbud uavhengig av bosted og personlig økonomi. Samarbeidsregjeringen vil arbeide for dette gjennom brukerorientering, klarere ansvarsfordeling mellom forvaltningsnivåene og bedret tilgjengelighet … .» Av alt det som her leses i Sem-erklæringa, kan jeg ikke skjønne annet enn at en – i alle fall i denne saken – går i motsatt retning av hva Sem-erklæringa sier. Jeg hørte statsråden si i innlegget sitt at han mener at det går den rette vegen. Men når han også sier at dette kanskje kommer til å ta lengre tid enn det som står i flertallsmerknadene, og når han ennå ikke har fortalt oss hva dette kommer til å koste, vil jeg gjerne få vite av statsråden: Hvor lang tid kommer dette til å ta? Og hva vil det egentlig koste?
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2002-06-12:
For det første synes jeg det er merkelig at en statsråd som skal ha oversikten over de sakene han holder på med, ikke iallfall kan estimere noe om hva dette vil komme til å koste. For det andre gjør han et poeng av at vi ikke har bedt om departementets svar på hva det kommer til å koste. Men det var først rett før vi avgav saken, vi fikk greie på hva flertallet egentlig ville i denne saken. Det er ikke så lett å få svar på spørsmål når vi nærmest skal avgi innstillingen dagen etterpå. Slik sett har vi ikke hatt muligheten til å komme med de spørsmålene etter at flertallsmerknadene hadde kommet til. Jeg synes det er merkelig at man ikke har en viss oversikt over en kostnadsøkning i sitt eget departement.
Trond Helleland (Høyre), 2002-06-12:
Saksordfører Rui har gått gjennom mindretallets merknader i innstillingen og har pekt på hvilke argumenter Arbeiderpartiet nå har for å gå imot både å sentralisere tinglysingen og å overføre virksomheten til Statens kartverk. Det er mye som skjer på ett år. Men i denne saken må det ha skjedd ekstra mye. For litt over ett år siden, den 21. mai 2001, behandlet justiskomiteen denne saken i forbindelse med domstolsreformen, og representanten Rui siterte litt fra flertallet. Det er riktig å si at flertallet da bestod av Høyre og Arbeiderpartiet. Jeg er litt skuffet over at vi nå har skilt lag i denne saken, fordi Høyre har faktisk fulgt opp det Arbeiderpartiet bad om, og regjeringen Bondevik har også fulgt opp det Arbeiderpartiet bad om. Jeg siterer fra flertallets merknader i innstillingen den gangen: «Komiteens flertall, medlemmene fra Arbeiderpartiet og Høyre, er enig i at tinglysing i fast eiendom ikke er en type myndighetsutøvelse som tilsier at denne oppgaven nødvendigvis løses ved domstolene, og at det ikke er noen direkte sammenheng mellom tinglysingsoppgavene og de andre oppgavene ved domstolene. Oppgaven ligger dessuten utenfor domstolenes kjerneoppgaver som er dømmende virksomhet.» Dette var veldig godt skrevet, og jeg kan godt tenke meg at det var noen fra Arbeiderpartiet som også skrev det. Det er i tråd med den innstillingen Regjeringen har lagt til grunn, og fulgt opp. Er det blitt slik nå – jf. den saken vi hadde for to dager siden om fri rettshjelp – at Arbeiderpartiet har gjort det til en sport å snu 180 grader rundt, innta stikk motsatt standpunkt av det de før har hatt, og fremme det som gode forslag i Stortinget? Hvorfor har Arbeiderpartiet snudd? Er det hensynet til de ansatte, eller er det hensynet til tinglysingen som ligger til grunn?
Trond Helleland (Høyre), 2002-06-12:
Hovedhensikten for Høyre, og jeg trodde det også var det for Arbeiderpartiet, er å få en best mulig tinglysingstjeneste – en tinglysingstjeneste som er elektronisk, og som gjør at publikum får en helt annen tilgang til og en helt annen mulighet for å foreta tinglysing og sjekke opplysninger via den sentrale databasen. Når det ble som det ble i denne saken, skyldes det ikke Høyre, og at Høyre har snudd. Det skyldes at Arbeiderpartiet har foretatt et krumspring som nesten er uten sidestykke i denne sal. Regjeringen fikk i oppdrag av Arbeiderpartiet og Høyre å utrede en overføring til Statens kartverk, og det har Regjeringen fulgt opp. Så hoppet Arbeiderpartiet av i første sving. Da måtte vi sette oss ned og forhandle, og jeg er veldig glad for den løsningen vi nå har fått. Men det er altså Arbeiderpartiet som har valgt å hoppe av, og som da på en måte har skapt denne usikkerheten, bl.a. ved at den fylkeskartkontormodellen som var lansert av Regjeringen, nå blir modifisert. Jeg er likevel veldig glad for at vi får til dette, for hvis vi skal ha en moderne tinglysing der en får knyttet eiendomsinformasjonen – både tinglysningen, GAB-registeret og andre ting – sammen, så er altså det å velge Statens kartverk absolutt det beste. Vi har ikke med ett ord i denne innstillingen brukt begrep som «privatisering» eller nevnt det. Vi har faktisk drøftet tinglysingen som den offentlige tjeneste den er, og har valgt å legge vekt på det. Kartverket er en etat som hører inn under Miljøverndepartementet, og jeg har ikke funnet det riktig som medlem og leder av justiskomiteen å gå inn på spørsmål knyttet til Kartverkets organisering. Det vi har gått inn på, er organiseringen av tinglysingen. Så jeg er veldig komfortabel med denne løsningen, og jeg er overrasket over at Arbeiderpartiet så lett springer fra gamle lovnader.
Trond Helleland (Høyre), 2002-06-12:
Jeg tror jeg brukte ca. 4 minutter av mitt 10 minutters innlegg til å beskrive den prosessen. Derfor føler jeg at det spørsmålet som blir stilt, egentlig er besvart. Grunnen til det er at når vi nå foretar en omlegging til sentral tinglysingsenhet, så gjør vi det på en smidig måte – som jeg også sa. Vi gjør det ved at vi bygger opp en pilot ved Statens kartverk, at man her utvikler dataverktøyet, og at man gradvis overfører tinglysingsoppgavene ved gjennomføringen av domstolsreformen, dvs. at hvis to tingretter blir slått sammen, er det naturlig å frigjøre tinglysingsoppgavene fra domstolen og overføre de til det sentrale registeret. Det ligger også i premissene for domstolsreformen. Det betyr at man vil få en viss innkjøringsperiode der Kartverket kan utarbeide og få på plass det nødvendige dataverktøy, der de kan bygge opp den sentrale kompetansen – juridisk og faglig – ved Kartverkets hovedkontor, og der man da etter hvert vil få på plass tinglysing fra ulike distrikt i landet. Det er helt avgjørende at man kan ha en fortløpende tinglysing. Man kan ikke ta et avbrekk fra det, eller si at nå må vi ta en måneds pause med tinglysing i vårt fylke. Det går ikke. Dette er ting som skjer daglig, ting som skal gjennomføres. Derfor er det viktig at man får utarbeidet denne piloten, denne modellen på Hønefoss, og at man begynner å overføre oppgavene gradvis. Men det blir ikke noe «Big Bang». Det blir ikke slik at alt overføres samtidig. Det blir en gradvis overføring. Derfor er jeg trygg på at dette vil skje på en tilfredsstillende og god måte, og derfor har også Justisdepartementet fått det overordnede ansvaret for gjennomføringen, slik at man sørger for at kompetansen blir ivaretatt, og at man kan få en kontinuerlig tinglysing uten problemer.
Trond Helleland (Høyre), 2002-06-12:
Hva vi har gjort på mitt kontor? Vi har i hvert fall ikke gjort det som Thorkildsen antydet. Vi har hatt samtaler, men ikke nattlige samtaler. Det var det ikke noe behov for, fordi det var veldig greit å finne fram til en enighet mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet i denne saken. Det som er utgangspunktet her, er Regjeringens modell. Det er den vi baserer oss på. Det er den vi faktisk har lagt til grunn, men vi har sagt at vi ønsker en sterkere grad av sentralisering. Det står også i meldingen at når fylkeskartkontorene skulle trekkes inn i bildet, var det en overgangsordning, en midlertidig løsning. Det som har vært viktig, og som også Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet er enige med oss om, er at vi må ha en god publikumsservice. Vi må ha en publikumsservice som er bedre enn i dag, ved at de kommunale servicekontor eller plan- og byggesakskontor i kommunen eller eventuelt i noen tilfeller Kartverkets fylkeskontor blir publikumsmottak, der folk kan komme. Men jeg har lyst til å legge til at pr. i dag, så vidt jeg har hørt, er det ca. 15 pst. av tinglysingen som foregår ved personlig frammøte. 85 pst. går via post. I Sverige har de lagt om slik at de har fått et mer sentralt system. Der er det godt over 90 pst., 95 pst. eller 99 pst. – jeg er ikke helt sikker på tallet, men jeg har hørt noen antyde noe der omkring – som foregår elektronisk eller via post. Slik vil det bli i Norge også. Dette vil bli en tjeneste som vil foregå online, som vil foregå med elektronisk signatur når man får utviklet det. Derfor er det en mye mer framtidsrettet løsning vi nå har valgt, enn den Arbeiderpartiet og SV henger fast i, nemlig en modell som også vil belaste domstolene mer enn nødvendig. Domstolene skal drive dømmende virksomhet og ikke tinglysing.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2002-06-12:
Det ble i innlegget sagt at et sentralt tinglysingsregister ville være problematisk, fordi det var, så vidt jeg forstod, domstolene som burde stå for tinglysingen i Kongeriket Norge. Nå er det slik at det finnes mer enn ett tinglysingsregister i dette landet. Løsøreregisteret i Brønnøysund er også et tinglysingsregister. Det er også et register der man må ha en juridisk vurdering, og det er også et register som det er behov for å ha en viss tilgang til. Hvis det er slik at Arbeiderpartiet mener at tinglysing i seg selv er en så prinsipiell og viktig domstolsoppgave å utføre, hvorfor ønsker ikke Arbeiderpartiet også å flytte Løsørergisteret over til tingrettene?
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2002-06-12:
Som sagt er Fremskrittspartiet svært fornøyd med den modellen vi nå har fått til. Spørsmålet om man skal ha én eller to føringer, hvorvidt gjenpartsarkivet skal ligge i Ullensvang eller også bygges opp på Hønefoss, er faktisk en ganske uvesentlig sak i det hele. Det viktige er at man får sentrale, enhetlige registre og ikke, som Arbeiderpartiet ønsker, 55 forskjellige registre med til dels tilfeldige grensedragninger. Nå er det altså slik at vi har ment, og fortsatt mener, at når noe er sentralt, skal arbeidet med kvalitetssikringen av føringen, skje sentralt. Men, som jeg sa i innlegget: Det er viktig å kunne gi en helhetlig god veiledning til kommunene og til brukerne innenfor eiendomsomsetning, til dem som ønsker å kjøpe og selge eiendommer. Da kan jeg vanskelig se at det er noen problemer knyttet til det å skulle gi Kartverkets fylkeskontorer mulighet til å knytte til seg kompetanse på tinglysingsområdet, som jo nettopp vil gi muligheten til å gi informasjon og veiledning, både innenfor kart og innenfor tinglysing og kanskje innenfor reguleringsspørsmål. Det kan ikke være et problem at brukere i kongeriket Norge kan få helhetlig veiledning av én instans og ikke nødvendigvis må bruke flere dager på å ringe rundt til flere instanser.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2002-06-12:
Bare for å klargjøre det: Det er ingen i flertallet, etter hva jeg har hørt, som har påstått at de ansatte ved tingrettene pr. i dag ikke har gjort noen god jobb. Det er ikke det spørsmålet dreier seg om. Representanten Thorkildsen var veldig opptatt av spørsmålet om desentralisering. Sett fra mitt ståsted vil det være enklere og greiere å ha ett digitalisert register enn 55 forskjellige digitaliserte registre når dette skal opereres fra brukernes ståsted. Får man ett register med kommunal tilknytning, har man altså 434 kommuner, mens man bare har 55 tingretter. Mener Inga Marte Thorkildsen at det er mer desentralisert å legge informasjon til brukerne til 55 tingretter enn det er å gi informasjon til brukerne ved 434 kommuner?
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2002-06-12:
Representanten Rui redegjorde for at det er flere som har snudd i denne saken, og det er ganske riktig. Hun pekte på at også Kristelig Folkeparti har snudd. Ja, det er riktig, og vi vet at vi har gjort det, fordi vi har rettet oss etter det et flertall i dette storting gjorde pålegg om, man skulle ikke gå for det som Kristelig Folkeparti for godt og vel ett år siden mente, men ville ha utredet andre forhold. Som sagt utgjorde bl.a. Arbeiderpartiet sammen med Høyre dette flertallet. Representanten Rui anklager i dag fra Stortingets talerstol Kristelig Folkeparti – skjønt det er kanskje å legge litt mye i det, anklager er et litt sterkt ord, beskriver er kanskje riktigere – når hun beskriver det slik at Kristelig Folkeparti på en måte har gjort noe som ikke er direkte galt, men som det liksom er noe mistenkelig over, må jeg stille spørsmålet til representanten: Er det ikke vanlig at man, når Stortinget gir uttrykk for noe i en flertallsmerknad, tar det til etterretning og følger det opp når man går over i regjeringssammenheng? Selvfølgelig kan man holde fast ved å si nei, dette vil vi ikke rette oss etter. I Kristelig Folkeparti har vi sagt at ok, vi tapte den saken, nå får vi se hvordan vi kan gjøre det beste ut av det som skal skje. Representanten Rui er en medvirkende årsak til at den innstillingen som foreligger i dag, er en flertallsinnstilling, fordi det er i overensstemmelse med hva Arbeiderpartiet mente. Er ikke det rett?
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2002-06-12:
Jeg kan forsikre representanten Olsen om at dersom Arbeiderpartiet hadde lest med samme forståelse da vi skrev merknadene for litt over et år siden, og hadde sluttet seg til disse meget gode merknadene som Arbeiderpartiet nå mener dette er, hadde saken stilt seg annerledes. Det var meget gode merknader, men de var altså ikke den gang egnet til å overbevise Arbeiderpartiet. De inntok et helt annet standpunkt og skapte et flertall for et annet standpunkt. Det har vi tatt til etterretning. Men når nå da Arbeiderpartiet har snudd, så vil de at vi skal snu ryggen til vår egen regjering. Det har aldri, så langt jeg har registrert, vært noen særlig tradisjon i Arbeiderpartiet for å snu ryggen til sin egen regjering. Det er nesten å forlange for mye, at man skal forlange det av Kristelig Folkeparti bare fordi Arbeiderpartiet selv har snudd. Det går over en lav sko, synes jeg, kanskje også over støvelskafter når man forlanger dette. Bekymringene i forhold til arbeidsplasser – ja, vi er opptatt av mennesker som er i arbeid, som kanskje ikke får fortsette i den samme funksjonen i framtiden, og som får vanskeligheter med å komme ut i jobb. Selvfølgelig deler vi den bekymringen i forhold til det, og vi vil også være med på å bidra dersom det lar seg gjøre på noen måte, innenfor det som er Stortingets mulighet til å finne gode løsninger. Men jeg vil understreke: Det er også meningen at så mange som mulig av disse skal kunne få fortsette i de sammenhengene hvor det skal være veiledning og hjelp i framtiden. Men det at folk blir uten arbeid, bør være en bekymring for alle partier. Jeg tror ikke og håper ikke at mange blir det som følge av dette.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2002-06-12:
Spørsmålet burde vel helst vært stilt til statsråden. Jeg overlater derfor til statsråden å svare på det spørsmålet når den tid kommer at han skal ha ordet. Jeg har ikke noen tall eller beregninger foran meg og kan derfor ikke svare på et så konkret spørsmål som det representanten Thorkildsen her stiller.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2002-06-12:
Det heter at angrep er det beste forsvar, og det er tydelig at nå har både Arbeiderpartiet og SV valgt den taktikken. Det er om å gjøre å få vridd oppmerksomheten bort fra det som er den egentlige saken, og så gjøre noe annet til hovedsak i dagens debatt. Arbeiderpartiet vrir oppmerksomheten bort fra det ubehagelige faktum at de for et års tid siden ikke gav sin tilslutning til det Kristelig Folkepartis skrev i sine merknader, beskrevet av arbeiderpartirepresentanten Olsen som «veldig godt». Og så sier representanten Storberget at Kristelig Folkeparti faktisk «vender ryggen til Regjeringa». Det kommer jo an på øynene som ser, og det kommer også, ikke minst i denne sammenhengen, an på ørene som hører. I Skriften, som jeg er relativt godt kjent i, står det at man taler for døve ører. Jeg gjør et nytt forsøk, forhåpentligvis til glede for noen og til opplysning for andre. Statsråden har altså i ganske klare ord beskrevet Arbeiderpartiets og SVs forslag som ikke å være framtidsrettet, og at flertallets innstilling ligger nærmest opp til Regjeringens forslag. Jeg regner med at representanten Storberget, i likhet med øvrige representanter fra Arbeiderpartiet, vet at når man i utgangspunktet ikke har et flertall bak seg – for det skulle vært et flertall, med Arbeiderpartiets medvirkning til det forslaget Regjeringen la fram – må man søke flertall andre steder dersom intensjonen med det man legger fram, er at det er viktig og ønskelig å få det gjennomført. Det er det Kristelig Folkeparti har vært med på. Vi har vært med på å søke flertall for en løsning som er best mulig, når Arbeiderpartiet ikke ville være med på den løsningen som etter vår oppfatning, for over et år siden, var den aller beste. Det er bedrøvelig at Arbeiderpartiet et år etterpå har funnet ut at det Kristelig Folkeparti skrev i sine merknader, var «veldig godt». Det tar sin tid, men det gir kanskje håp om at man i framtiden leser Kristelig Folkepartis merknader med noe større innlevelse og noe større forståelse, slik at toget ikke går.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-06-12:
Høgre vil at ansvaret for tinglysing i fast eigedom skal overførast frå domstolane til ei sentral eining organisert under Statens kartverk. Dette er ei storstilt sentralisering, frå dagens 64 tingrettar til ein fylkesmodell med 19 kontor, ein modell som Høgre tidlegare har uttalt ikkje representerer ei tilstrekkeleg desentralisert løysing. Dette er nok eit angrep på distriktspolitikken. I tillegg vil ein slik modell svekkje det brukarvennlege. Høgre er oppteke av ei omfattande modernisering av offentleg sektor, ikkje minst ei betre utnytting av ressursane. Det Høgre no gjer, gir korkje administrative eller økonomiske fordelar. Kva er det som har endra seg hos Høgre? Debatten har gått på det tidlegare. Når det gjeld denne omorganiseringa, veit me at domstolane i dag utfører tinglysingsoppgåvene på ein svært god måte, som i tillegg er veldig publikumsvennleg. Med referanse til tidlegare behandlingar har altså Høgre i fleire budsjettinnstillingar foreslått å privatisere Statens kartverk. Men så seier Høgre vidare at privatiseringa bør gjerast før ein legg fleire offentlege oppgåver til Kartverket. No skjer ikkje det i denne omgang. Men er hovudmålet til representanten Helleland å privatisere tinglysinga på sikt, eller er det slik at Høgre framleis vil stå på at det skal vere ei offentleg teneste?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-12:
I stortingsmeldinga som ble lagt fram av Regjeringa, er dette med sentralisering drøftet. Der skriver Regjeringa sjøl, på side 49, følgende: «En sentralisering vil innebære fullstendig brudd i den fagkompetanse som i dag finnes ved tingrettene … I en overgangsperiode vil det lett medføre økt saksbehandlingstid og dårlig veiledningstilbud. Det er også en risiko for lavere kvalitet på det som registreres … Selv med betydelige økonomiske ressurser vil en sentralisering tilsi en så vidt omfattende omstillingsprosess at det ikke kan påregnes at tiltakene medfører en risikofri overgang.» Jeg lurer på om representanten Helleland kan fortelle meg hvorfor dette plutselig ikke lenger holder stikk. Representanten Helleland snakker om en smidig prosess. Hvordan skal han få til dette når hans egen regjering har sagt at «selv med betydelige økonomiske ressurser vil en sentralisering tilsi en så vidt omfattende omstillingsprosess at det ikke kan påregnes at tiltakene medfører en risikofri overgang»?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-12:
Dette er jo drøftet over tid i forbindelse med en stortingsmelding. Det er lagt ned et stort arbeid, og man har kommet til den konklusjon at det altså er ekstremt vanskelig å få til en overgangsordning som er så god at det ikke vil føre til en dårligere kvalitet på tinglysinga. Og da lurer jeg på hva som har skjedd i løpet av to dager og – regner jeg med – to netter, hvor dere da har sittet og kukelurt sammen på et kontor. Har dere klart å finne fram til så gode ordninger på så kort tid – noe man ikke klarte å få til da man jobbet med denne meldinga på en svært så grundig måte? Jeg føler meg ikke trygg på det.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-12:
Til representanten Kvakkestads informasjon er det altså 64 tingretter det skal bli, ikke 55. Det jeg syns er et poeng, er at vi bør bruke den nye informasjonsteknologien til å desentralisere, ikke til å sentralisere. Nettopp ved at vi får den muligheten kan vi opprettholde en bosetting i dette landet, som SV syns er en fordel, men som Fremskrittspartiet syns er noe tull. Det er heller ikke slik at kommunene skal tinglyse i deres modell. De skal drive veiledning. Kommunene er jo ikke i stand til å tinglyse. Så her forstår jeg virkelig ikke hva representanten Kvakkestad snakker om i det hele tatt. Dette dreier seg jo om å legge tinglysingsfunksjonen på ett sted – altså på Hønefoss – og så skal man da kunne drive veiledning i kommunene. Men hvis det nå er slik at man skal ha en tinglysingsfunksjon også i kommunene, må jeg bare få lov til å ønske lykke til, for jeg fatter ikke og begriper ikke hvordan disse representantene har tenkt å få til at vi skal få den kompetansen lagt ut på så vidt mange steder, når det allerede vil være vanskelig å få dem til å flytte til fylkeskartkontorene, som utgjør 18.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-12:
Det sies, som jeg før har referert et par ganger i dag, fra Justisdepartementet følgende på side 49 i stortingsmeldingen: «Selv med betydelige økonomiske ressurser vil en sentralisering tilsi en så vidt omfattende omstillingsprosess at det ikke kan påregnes at tiltakene medfører en risikofri overgang.» Mitt spørsmål er: Hva er «betydelige økonomiske ressurser»?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-12:
Siden representanten Marthinsen i stad ikke ville svare på hva «betydelige økonomiske ressurser» er, men henviste til statsråden, som heller ikke ønsket å svare på dette, skal jeg stille spørsmålet litt mindre presist. Siden det står i meldingen at man trenger betydelige økonomiske ressurser, men at man selv med det ikke kan påregne at tiltakene medfører en risikofri overgang, så vil i hvert fall jeg slutte at man må bevilge mer enn betydelige økonomiske ressurser. Spørsmålet blir da: Vil man bevilge mer enn betydelige økonomiske ressurser for å minske risikoen ved denne overgangen? Spørsmålet til statsråden var egentlig om noe annet, så jeg må få lov til å stille noen flere. Det står på side 49 i St.meld. nr. 13: «Det er også en risiko for lavere kvalitet på det som registreres.» Kan statsråden spesifisere på hvilken måte kvaliteten vil bli skadelidende? Og kan statsråden si her og nå at det vil bli bevilget ekstra midler for å møte eventuelle omkostninger som en følge av erstatningskrav fra publikum dersom kvaliteten blir skadelidende?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-12:
Jeg finner det relativt oppsiktsvekkende at statsråden er så uvillig til å besvare våre spørsmål om hva dette egentlig kommer til å koste. Det gjelder også det spørsmålet som jeg mener er høyst relevant, nemlig om man har tenkt seg den situasjonen at dersom kvaliteten blir forringet når det gjelder tinglysing, vil dette kunne føre til flere erstatningssøksmål mot staten. Kommer man til å sette av midler til dette? Det kan syns som om statsråden egentlig ikke er spesielt fornøyd med resultatet, og derfor ikke ønsker å besvare spørsmålet vårt. I tillegg skylder man på opposisjonen og henviser til alt overmål til fri rettshjelp-saken, som altså ikke har noe med tinglysing av fast eiendom å gjøre. Vi har, som representanten Anne Helen Rui sa i stad, faktisk sjekket – som de ansvarlige partiene vi er – hvor mye dette kommer til å koste. Jeg mener at det da må være sånn at vi kan få svar på spørsmålet: Hva er eventuelt mer enn «betydelige økonomiske ressurser», altså de ressursene som skal til for å sikre at ikke kvaliteten blir dårligere? Man må da ha regnet på dette? Eller kom resultatet – altså en sentralisering som ingen i utgangspunktet ønsket – så bardus på denne regjeringa at den faktisk ikke hadde regnet på disse kostnadene, fordi den ikke hadde regnet med at dette skulle bli resultatet til slutt? Skal Fremskrittspartiet kunne sitte og nærmest diktere hva Regjeringa skal mene om tinglysing av fast eiendom?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-12:
President! Jeg ber om en stemmeforklaring.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-12:
Jeg vil på vegne av Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet få meddele at vi kommer til å stemme for III, i og med at forutsetningene for hvorfor vi i utgangspunktet var imot, i hvert fall fra Sosialistisk Venstrepartis side, ikke lenger er til stede.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2002-06-12:
Jeg synes det er grunn til å gi honnør til Fremskrittspartiet i denne debatten, for dette er vel det første innlegget som holdes, hvor man virkelig går inn på realitetene og ikke henger seg opp i det som regjeringspartiene har hengt seg opp i, og som etter min mening gjør at det bør lyse en varsellampe for oss alle i alle debatter hvor hovedargumentasjonen hviler på hva andre partier har ment tidligere, og hva man har skrevet i gamle merknader osv. Dette er jo nettopp en sak hvor man skulle gå inn og se på hva som er mest mulig effektivt, og man bad faktisk om mer utredning. Da er det jo ikke slik som representanten Marthinsen antyder, at partiene her på Stortinget nærmest er bundet av tidligere stortingsvedtak. Verken Kristelig Folkeparti eller Arbeiderpartiet er bundet av det, særlig ikke i en slik sak som denne. Men jeg må stille noen spørsmål til Fremskrittspartiet. Er det behagelig at man nå er med på en innstilling hvor man faktisk lager mer byråkrati ved å bygge opp to sentrale institusjoner, ett for panteboka og ett for det øvrige? Er dette effektiv offentlig forvaltning, når man endog peker på at fylkeskartkontorene skal ha en rolle? Er det dette som er en rasjonell offentlig forvaltning? Og hvordan stiller Fremskrittspartiet seg til innholdet i fylkeskartkontorenes rolle? Hva tenker man seg at fylkeskartkontorene skal gjøre i denne nye modellen?
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2002-06-12:
Vi kan nå gi representanten Marthinsen anledning til å justere seg igjen. Kristelig Folkeparti har nå muligheten til å være med på å danne et flertall for det som egentlig er Kristelig Folkepartis opprinnelige standpunkt, og som de veldig tydelig gav uttrykk for i Innst. S. nr. 242 for 2000-2001. Jeg skal ikke plage Stortinget med å referere fra merknadene der, men det som ble sagt i merknadene, var veldig godt. Det er trist at Kristelig Folkeparti nå har gått tilbake på det. Jeg er veldig bekymret for at fjerning av tinglysning betyr fjerning av flere sorenskriverkontorer rundt i landet, bl.a. i Kragerø. Vi er bekymret for at dette svekker viktige fagmiljøer, og at verdifulle arbeidsplasser går tapt. Deler representanten Marthinsen våre bekymringer for dette?
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2002-06-12:
Senterpartiet har ikke medlem i justiskomiteen, og partiets syn er derfor ikke synliggjort i innstillingen. Derfor vil jeg redegjøre for Senterpartiets syn. Senterpartiet går imot overføring av tinglysingen fra tingrettene og til Statens kartverk. Vi mener at dette er en sentralisering som ikke tjener distriktene våre, som ikke tjener publikum. Det er interessant at mens informasjonsteknologien i andre land blir brukt som virkemiddel til desentralisering, så synes samme teknologi å bli brukt som et argument for sentralisering i vårt land. Tingrettene besitter i dag stor kompetanse, og denne kompetansen kommer til å forsvinne når denne endringen blir foretatt. Det er heller ikke noe Senterpartiet kan støtte, at kompetansen skal flyttes fra distriktene, og at det også skal skje en sentralisering av kompetansen. Tingrettene er også sårbare fordi de ofte er små. Og når en fjerner denne kompetansen, så gjør en også tingrettene sårbare. I dag fungerer tinglysingen veldig bra. Det er ingen som har sagt at tinglysingen ved tingrettene ikke fungerer. Det publikum opplever, er at de får lett hjelp, det er tilgjengelighet, de får rettet på dokumenter osv. slik at tinglysingen kan skje raskt og effektivt. Senterpartiet går altså mot flytting av tinglysingen til Statens kartverk. Vi går også mot å flytte pantebokregisteret fra tingrettene. Men jeg har lyst til å si følgende: Sosialistisk Venstreparti har en merknad der de viser til at flertallet i komiteen innstiller på at det sentrale registeret for tinglysing skal lokaliseres til Statens kartverks hovedkontor på Ringerike. Og med det utgangspunkt vil også Senterpartiet subsidiært støtte at pantebokregisteret blir lokalisert til Ullensvang. Ullensvang herred er i en region som har tapt mange arbeidsplasser. Hardanger er en region der fraflytting har skjedd. Så subsidiært sett synes vi det er rett å legge pantebokregisteret der når en først skal foreta en sentralisering på dette området. For Hardanger, Ullensvang – ja, hele regionen – trenger arbeidsplasser.