Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2002-06-10:
Når Odelstinget i dag skal behandle et lovforslag om forbrukerkjøp, behandler vi et forslag til lov som vil vedrøre mange mennesker. De fleste av oss opptrer som forbrukerkjøpere flere ganger daglig. Årlig omsettes over 12 millioner såkalte hvite og brune varer i Norge, det være seg vaskemaskin, kjøleskap, mobiltelefon eller radio. Det innleveres over 200 000 slike apparater årlig i Norge for reparasjon, og som antydningsvis sier noe om behovet for klare regler når varen først er mangelfull. Vi står dessuten overfor et marked som er blitt betydelig mer aggressivt. Stadig brukes nye salgskanaler overfor oss. Markedsføringen når dessuten åpenbart nye høyder. Ved enkelte anledninger vil en stille ettertanke bidra til ønsker om at kjøpet skulle vært ugjort. Økt forbruk og flere tekniske, kompliserte salgsvarer gjør oss som forbrukere mer sårbare. Vi opplever dessuten et marked som ikke bestandig består av seriøse aktører med skikkelige varer. Det er disse lovens mangelsreaksjoner særlig er rettet mot. Således vil denne loven, som forsterker forbrukernes rettigheter, bidra til å gjøre markedet mer seriøst og derigjennom være en lov som gagner både selger- og kjøperside. Det er i alles interesse at service og kvalitet får dominere. Den kjøp og kast-mentalitet flere av oss tar avstand fra, vil ikke forsterkes ved at forbrukeren gis mer makt, snarere tvert imot. Når markedsaktørene skjerper sine kvalitetskrav, forebygger man nettopp at varer svikter etter kort tid. At kundene nå f.eks. gis større rett til å kreve en ny vare, innebærer derfor ikke på sikt at flere varer kastes og settes ut av bruk. En samlet justiskomite mener lovforslaget oppfyller EUs forbrukerkjøpsdirektivs minstestandarder – for Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti med ett unntak, som jeg skal komme tilbake til. Loven skaper en forenkling av lovbildet, og gjør det lettere å finne fram til de regler som gjelder for forbrukeren. Etter Arbeiderpartiets oppfatning hadde det vært ønskelig med en samling av flere regler om tilstøtende områder, f.eks. en angrerettslov som i dag gjelder for enkelte typer kjøp. Som saksordfører er det grunn til å uttrykke glede over at en samlet justiskomite går inn for hovedtrekkene i lovforslaget. Det er således tverrpolitisk enighet om den styrking som nå skjer av forbrukers rettigheter i hovedsak. Lovforslaget går langt i forbrukervennlig retning. Den reaksjon forbrukeren kan iverksette når varen er mangelfull, gir forbrukerne et klart bedre vern enn tidligere. Forbrukerens adgang til å kreve reparasjon eller omlevering skjerper plikten for selger. Kravet til erstatningsgjenstand etter én uke ved utbedring gir også kunden en bedre situasjon. Kravet til å heve kjøpet ved mangelfull levering er senket, og dette må få betydning ved rettslig behandling av hevingskravet. Det slås klart fast at forbrukeren har henholdsvis to og fem års reklamasjonstid, men at han eller hun må reagere så snart som mulig når mangelen gjør seg gjeldende. Det skal dessuten bli lettere å kunne konstatere at det foreligger en mangel. Arbeiderpartiet og SV ber departementet se på de regler som gjelder tvisteløsningsmekanismene i forbrukerkjøpsakene, særlig med henblikk på disse organers kompetanse og muligheten forbrukeren har til å føre sin sak. I de saker hvor forbrukeren f.eks. har vunnet fram med sin sak i et tvisteløsningsorgan, og hvor den profesjonelle part bringer saken inn for rettssystemet, bør det vurderes om forbrukeren skal ha automatisk krav på fri sakførsel. I flere slike tilfeller avstår forbrukeren fra å føre sin sak videre i frykt for store omkostninger. Alle partier støtter Regjeringens initiativ til å nedsette en arbeidsgruppe som skal se på forbrukervernregler om strøm, og at strømkjøp på sikt bør omfattes av loven. Forbrukerbegrepet i forbrukerkjøpsloven skal etter flertallets oppfatning bare omfatte fysiske personer, og forslaget innebærer også innsnevring av begrepet i angrerettsloven. Dette er vi i Arbeiderpartiet, og også SV, uenig i. Vi fremmer derfor forslag om å medta visse sammenslutninger. Også visse sammenslutninger har reelle behov for forbrukervern, og det vil i slike sammenhenger være urimelig om ikke forbrukerkjøpslovens bestemmelser skal komme til anvendelse. I de tilfeller hvor f.eks. et borettslag, idrettslag, frivillige organisasjoner eller sameier kjøper inn varer i fellesskap til deltakernes felles bruk, kan man oppnå både rabatt og andre stordriftsfordeler – miljøvennlig er det også. Det er likevel ingen grunn til at disse kjøpene skal underlegges et annet kjøpsrettslig regelregime enn ordinære kjøp, snarere tvert imot. Det er derfor ingen heldig løsning at flertallet nå begrunner sitt standpunkt med at disse reglene kan omgås ved at en enkelt fysisk person står som kjøper. Å lage en ny lov hvor man straks peker på omgåelsesmuligheter, kan ikke representere noen heldig lovteknikk! Det er enstemmighet i komiteen rundt den styrking som finner sted i vernet av forbrukerne ved at forbrukeren kan velge mellom retting eller omlevering når salgsgjenstanden er mangelfull. Det er også enighet om den rett kunden har til erstatningsgjenstand etter sju dagers reparasjonstid. Dette innebærer dog ikke at det stilles krav om at reparasjonen må skje før det er gått sju dager, slik enkelte har hevdet i debatten. For Arbeiderpartiet har lovfesting av bytteretten vært sentral i arbeidet med loven. Vi beklager at bare Sosialistisk Venstreparti er med oss på dette forslaget. Det bør nå lovfestes en rett til bytting av varer mot penger eller annen vare selv om varen ikke har noen mangel. En slik bytterett er i dag vanlig praksis hos flere detaljister for enkelte varegrupper. Det er likevel usikkerhet, og flere selgere innrømmer ikke å la kjøper bytte. Ved særlig aggressiv markedsføring vil det være rimelig å la kunden få anledning til å ombestemme seg, i det minste i forhold til hvilken vare han har kjøpt. Så lenge avtalepartnerne kan avtale noe annet, vil vi foreslå en generell bytterett som utgangspunkt ved forbrukerkjøp. Det skulle ikke være særlig farlig. Dette er noe selgerne kan avtale seg bort fra, etter Arbeiderpartiets og SVs syn. Disse partiene foreslår også flere endringer som så langt ikke har fått andres støtte. Ved å fjerne muligheten for såkalte «as is»-kjøp eller «som den er»-kjøp ønsker vi å gjøre kjøpssituasjonen klarere og samtidig skjerpe selgerens undersøkelses- og opplysningsplikt. En bør ikke kunne fraskrive seg mangelsansvar ved å selge tingen som den er. Det er god grunn til å reise spørsmålet om denne adgangen til en generell ansvarsfraskrivelse kan være i strid med EUs forbrukerkjøpsdirektiv artikkel 7 nr.1. Et flertall i komiteen, bestående av Sosialistisk Venstreparti, Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet, ønsker også at Regjeringen skal komme tilbake med regelforslag vedrørende avgivelse av såkalte garantier, som i hovedsak kun er egnet til å forvirre forbrukerne, ja stundom også begrense deres rettigheter, og som er særs utbredt. Det er viktig med en klargjøring av reglene her, og svensk lovgivning har her nettopp staket ut kursen. Vi ønsker oss dessuten begrensninger i bruken av forskuddsbetaling ved forbrukerkjøp, og foreslår forbud med noen unntak for dette også. Det er dessuten gledelig at profesjonelle mellommenn skal ha ansvar for mangelfull vare, og at dette samler flertall, selv om Høyre og Kristelig Folkeparti ikke ser ut til å støtte dette. Ved vedtakelsen av ny forbrukerkjøpslov styrkes rettighetene til alle oss forbrukere. Bare dagene framover vil vise om loven tas effektivt i bruk. Det fordrer kunnskap. Det trenger vi. Regjeringen har en betydelig informasjonsoppgave om den nye lovens innhold. Den enstemmighet som lovens hovedinnhold vil få her i dag, vil etter min mening være en god basis for at loven blir effektiv, både på selger- og kjøperside. Markedet fortjener det. Jeg tar til slutt opp de forslag i innstillingen som er framsatt av Sosialistisk Venstreparti og Arbeiderpartiet i fellesskap.