Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-11-16:
Det kom mange ulike spørsmål, og jeg skal forsøke å besvare alle sammen, også gjennom en overordnet framstilling av hva Norge gjør. Situasjonen i Rakhine er for rohingya-minoriteten i Myanmar svært bekymringsfull. Det rapporteres om nedbrenning av landsbyer, vold og seksuelle overgrep og fordrivelse. Ifølge FNs ferske tall har over 620 000 mennesker flyktet over grensen til Bangladesh bare siden 25. august. Det anslås at ca. 800 000 rohingyaer er i Bangladesh. FNs generalsekretær kaller det verdens raskest voksende flyktningkrise, et humanitært og menneskelig mareritt. Humanitære organisasjoner får ikke tilgang til Nord-Rakhine. Det er derfor vanskelig å nå fram med humanitær hjelp og få informasjon om hva som faktisk skjer. Norge har gjentatte ganger tatt rohingyaenes situasjon opp med Myanmars myndigheter. Vi jobber også aktivt i FN og andre multilaterale fora og gjennom vår ambassade i Yangon. Vårt hovedbudskap er følgende: Sivile og militære myndigheter må stanse voldshandlingene og beskytte befolkningen. Det må gis full tilgang for humanitære aktører. Myndighetene må sørge for frivillig, trygg og verdig retur. Flyktningene må få vende tilbake. Om to dager reiser jeg til Myanmar for utenriksministermøtet i ASEM. Der vil jeg bl.a. diskutere situasjonen med asiatiske og europeiske kollegaer. Jeg kommer også til å gjenta våre klare hovedbudskap i min samtale med Aung San Suu Kyi. Jeg kommer også til å ha møter med FNs stedlige representant, Knut Østby, med Redd Barna, med Den internasjonale Røde Kors-komiteen og med lokale organisasjoner som jobber for å bedre forholdene mellom etniske grupper i landet. Tidligere utenriksminister Brende tok rohingya-saken opp med Aung San Suu Kyi under sitt besøk i Myanmar i juli i år. Samme tematikk ble løftet i Brendes samtale med nestkommanderende hærsjef. I september kalte Utenriksdepartementet inn Myanmars ambassadør til Norge til et møte der vi ga uttrykk for vår sterke bekymring. Norge oppfordrer Myanmar til å la en ekstern aktør som FN få undersøke hva som har skjedd. Norge er aktivt engasjert i de årlige forhandlingene i FNs menneskerettighetsråd om menneskerettighetssituasjonen i Myanmar. Vi var også i år medforslagsstiller til en resolusjon på dette området. I den forbindelse kom vi med en klar anbefaling til myndighetene om at de må gi adgang for en undersøkelseskommisjon. Norge deltar også aktivt i menneskerettighetsarbeidet gjennom FNs generalforsamlings tredje komité i New York. Vi er denne uken medforslagsstiller til en resolusjon om menneskerettighetssituasjonen i Myanmar. Den er lagt fram av Organisasjonen for islamsk samarbeid, og votering skjer senere i dag. Det er viktig å arbeide for at de alvorlige anklagene om overgrep mot rohingyaene blir etterforsket av eksterne aktører som FN. De humanitære behovene som følger av krisen, er store. Det antas at mer enn 800 000 rohingya-flyktninger oppholder seg i Bangladesh. Kapasiteten i mottaksapparatet er sprengt. Dårlig infrastruktur gjør humanitær tilgang vanskelig. Mange av flyktningene er sterkt traumatiserte. Et betydelig antall sitter fast i ingenmannsland mellom Bangladesh og Myanmar. Norge bidrar med humanitær bistand. På giverkonferansen for rohingya-krisen i Genève 23. oktober annonserte vi et nytt bidrag på 25 mill. kr. Etter eskaleringen av situasjonen i Rakhine 25. august har Norge gitt til sammen 80 mill. kr i humanitær bistand fordelt på Myanmar og Bangladesh. Vi har bl.a. bidratt til etablering av et feltsykehus i Bangladesh gjennom Norges Røde Kors. I tillegg støtter vi Flyktninghjelpens, Kirkens Nødhjelps og FNs arbeid. På norsk side vurderer vi hele tida hvordan vi best kan hjelpe på det humanitære området. For å lykkes i å bygge et stabilt og sterkt demokrati og på den måten, som interpellanten sier, adressere de underliggende årsakene til konflikten, må Myanmar oppfylle internasjonale forpliktelser innen menneskerettigheter og på det humanitære området. Håndteringen av krisen kompliseres av at Myanmar er inne i en krevende overgang til demokrati. Dette inkluderer en fredsprosess for å løse konfliktene med landets mange væpnede etniske grupper. Selv om flertallet av parlamentsrepresentantene er demokratisk valgt, og den sivile regjeringa utgår fra dette flertallet, har militæret etter grunnloven fremdeles betydelig myndighet. Militæret utøver i stor grad den reelle kontrollen over de berørte områdene i Rakhine, gjennom både egne styrker og kontroll over politi og byråkratiske strukturer. Det er derfor helt avgjørende at landets militære myndigheter tar ansvar for det som har skjedd, og det som skjer. Samtidig har også Aung San Suu Kyi, som landets sivile leder, et ansvar for å bidra til å løse krisen. Rohingyaene som har flyktet til Bangladesh, må få vende trygt tilbake. Myanmar må sørge for at returen skjer frivillig og til flyktningenes hjemsteder. I samtaler med både Myanmars og Bangladeshs myndigheter har vi oppfordret til fortsatt kontakt mellom disse to landene og med det internasjonale samfunnet med sikte på å komme fram til ordninger for repatriering. Aung San Suu Kyi har uttalt at Myanmar er klar for dette, basert på en avtale med Bangladesh fra 1992. Det er positivt, men det må altså gjennomføres i praksis. Delstaten Rakhine har i flere årtier vært preget av spenning mellom buddhister og den muslimske folkegruppen rohingya. Det er stort behov for tillitsbygging og tiltak for å gjøre slutt på den langvarige diskrimineringen av rohingyaene. Samtidig lever også majoritetsbefolkningen i denne fattige delstaten under vanskelige kår, og det er liten tvil om at mye av den situasjonen også spiller inn på det vi nå ser. Rakhine-kommisjonen, ledet av Kofi Annan, har kommet med en rekke anbefalinger om tiltak som også Myanmars myndigheter har gitt sin tilslutning til. Norge har støttet kommisjonens arbeid, og Norge har tilbudt å støtte den praktiske gjennomføringen av anbefalingene. Det er derfor et positivt skritt at myndighetene har opprettet en nasjonal kommisjon for gjennomføring av anbefalingene i rapporten. Interpellanten var også inne på spørsmål knyttet til muligheten til å gå på skole. Norge har bidratt betydelig til fondet som heter Education Cannot Wait, som er ment for situasjoner som denne, der barn må få kunne gå på skole og lære også i krise og krig. Der bidrar vi til utdanning for de flyktningene som er i Bangladesh. Representanten stilte også et spørsmål om sanksjoner. Foreløpig er det vi har sett, at USA har vurdert sanksjoner for enkeltpersoner. Vi har sett at Storbritannia har avsluttet sitt militære samarbeid eller lagt det på is, og både USA, EU og Norge er allerede forpliktet i en våpenembargo mot Myanmar. Det er imidlertid stort behov for å videreføre det internasjonale engasjementet fordi vi må støtte opp om demokratiseringsprosessen. Jeg tror ikke det er en klok tanke nå å kutte alle bånd, nettopp fordi vi har både langsiktighet og kontakter som gjør at vi kan bidra i positiv retning. På den annen side kommer Norge selvfølgelig til å følge med på også hva andre land gjør. Dersom det kommer til at restriktive tiltak er noe alle land eller flere land ønsker å innføre, enten mot enkeltpersoner eller sektorer, er det selvfølgelig noe Norge vil vurdere. Men la meg allikevel understreke at det er utrolig viktig at eventuelle justeringer enten i bistand, kontakt eller et eventuelt sanksjonsregime ikke bidrar til ytterligere å marginalisere den sivile delen av myndighetsapparatet i Myanmar. Det er en usedvanlig krevende situasjon nå. Alle har et betydelig ansvar, men det å marginalisere den sivile og valgte delen ytterligere vil ikke være et bidrag til dette. Avslutningsvis: Tidligere utenriksminister Børge Brende siterte FNs høykommissær på at dette ligner etnisk rensning. Det er helt tydelig at volden har rammet særlig én etnisk gruppe. Det framstår som målrettet mot én etnisk gruppe, og det er avgjørende viktig at både undersøkelseskommisjoner og FNs apparat nå får klarlagt nøyaktig hva som har skjedd, og hva som fortsetter å utspille seg. Det kommer til å være viktig også for Norges og andre lands framtidige respons.