Henrik Asheim (Høyre), 2015-06-11:
Jeg vil også begynne med å takke saksordføreren for et godt arbeid. Dette er en sak som skaper mye debatt i norsk politikk, og derfor er det også imponerende det arbeidet som er lagt ned for å lose denne loven trygt gjennom i Stortinget. De aller fleste elevene i den norske skolen går i den offentlige skolen. Det er bra, og det er en styrke ved Norge. Men så finnes det noen elever som ønsker seg eller faktisk trenger noe litt annet enn det det offentlige kan tilby. Og det finnes også mennesker ute i samfunnet vårt, idealister, engasjerte skolefolk, som ikke jobber i kommunen eller i fylket, men som likevel har gode ideer om hvordan de ser for seg å kunne tilby noe litt annet til de elevene som har behov for noe litt annet. Det er også ganske viktig når vi skal tillate disse alternativene, at det er alternativer som ikke bare er forbeholdt de rike, men at alle skal kunne velge det de ønsker, uavhengig av foreldrenes lommebok. Derfor har vi offentlig finansierte privatskoler – det som vi fra nå av kaller friskoler. Det er en stor forskjell på det og på de rene private skolene som hvem som helst kan starte i Norge, og som alle partiene på Stortinget er for at de kan gjøre, og som det koster 50 000–60 000 kr i året å gå på. Det vi nå snakker om, er offentlig finansierte friskoler, som er underlagt ganske strenge regler. Sist gang man endret det som den gangen het privatskoleloven, var i 2007. Det ble gjort av den forrige regjeringen i samarbeid med Kristelig Folkeparti. Den gangen strammet man inn til at det igjen ble en formålslov, hvor man sa at det kun var lov å starte religiøse skoler og skoler som tilbød en forhåndsgodkjent pedagogikk, toppidrettsgymnas og internasjonale skoler. Med andre ord betyr det at alle partiene i denne sal er for offentlig finansierte alternativer til den offentlige skolen. Det vi nå diskuterer, er hvilke formål som skal være forutsetningen for å få en godkjenning til å starte en slik skole. Det er ingen hemmelighet at Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre gikk til valg på, og i realiteten har flertall for i denne sal, det man kan kalle en rettighetslov, en lov som ikke baserer seg på at det må være bestemte formål som er oppfylt, men at kvaliteten må være god nok for at de skal kunne vurderes å starte opp. Kristelig Folkeparti har på sin side gått til valg på og vært opptatt av å ha en formålslov. De fire partiene har hatt tett kontakt med sektoren, både med dem som går på friskoler, og dem som driver friskoler. De har ønsket seg én ting fremfor noe annet, og det er forutsigbarhet. Vi trenger en lov som i større grad enn i dag tillater flere å starte opp. Vi gjør en del forenklinger og strammer inn på en del områder. Men det viktigste for sektoren er at dette ikke blir en lov som svinger fra den ene siden til den andre etter vekslende flertall i Stortinget. Derfor er jeg veldig glad for at de fire samarbeidspartiene i dag kommer til å stemme for det som er et bredt friskoleforlik. Det som tidligere utgjorde friskoleforliket i norsk skole, gikk mellom SV, Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti. Det nye brede forliket går mellom Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre. Det betyr også at dette forblir en formålslov, men at man åpner for flere typer skoler. Representanten Bjørnø sa at formålet med denne loven er å få flere friskoler. Vel, jeg ser ikke bort fra at det blir noen flere friskoler, men det viktigste for oss er at det skal bli flere typer friskoler – et større mangfold, mer valgfrihet for elevene. Vi åpner f.eks. for det man kaller for profilskoler – skoler som går særskilt inn i en fagretning utover handlingsrommet i Kunnskapsløftet, som har egne læreplaner, og som kan eksemplifiseres med realfagsgymnas eller en skole som tilbyr flere språk enn den offentlige skolen gjør, med egne utvekslingsprogram. Så tillater vi det man kaller for yrkesfagskoler, egne skoler startet av bransjene selv, eller i tett kontakt med bransjene, og som da vil innebære et supplement til det yrkesfagløftet vi nå skal gjennomføre i den offentlige skolen. Et eksempel på en slik skole er det søkt om her i Oslo. Der har et opplæringskontor gått sammen med 80 restauranter i denne byen for å få lov til å starte en skole med 30 elevplasser innenfor servitør- og kokkefag. De sier: Vi vet noe om hva denne bransjen trenger, og vi har noen ideer om hvordan undervisningen kan foregå. Vi tror at vi kan være et supplement til den offentlige skolen. Vi kan kanskje til og med lære den offentlige skolen noen nye måter å undervise på, og vi kan lære noe av den offentlige skolen om hvordan de gjør ting. Sannheten er at dette er en skole som kunne startet opp med dagens lov, men kun hvis de da underviste kokkene i Bibelen mellom kokkekursene, eller hvis de sa at du kan gå på servitørlinjen, men du skal gjøre det med steinerpedagogikk. Da kunne man startet den skolen i dag. Jeg tror simpelthen ikke at den yrkesfagskolen blir bedre av det kravet. Men jeg er helt overbevist om at disse entusiastene, de 80 restaurantene i Oslo, har noen ideer som det er bra at elevene får mulighet til å bruke, og som den offentlige skolen kan lære noe av. Dette er en streng lov. Det blir sagt i flere debatter at dette i realiteten innebærer et frislipp. Dette er akkurat like mye et frislipp for disse skolene som det var et frislipp for montessoriskoler under den rød-grønne regjeringen. Det var ikke noe frislipp den gangen heller, naturligvis. Det er strenge kriterier som skal være på plass, men vi utvider formålene noe. Bare for å gjenta det: Vi tillater ikke utbytte. Man kan ikke sortere elever. Man kan ikke ta høyere egenandel enn i dag. Forskjellen er at vi forlanger ikke at skolen skal være religiøs eller tilby en bestemt forhåndsgodkjent pedagogikk. Vi sier samtidig at kommunene skal få en større tyngde til å si ja eller nei til disse skolene enn det de har med dagens lov. Det igjen betyr at når man ser på alle alternativer som en trussel mot den offentlige skolen, handler dette i realiteten om et supplement som ikke kan erstatte den offentlige skolen, men det kan være et godt alternativ for dem som ønsker seg noe annet. Sektoren selv er veldig tydelig overfor oss på at de ønsker seg en streng lov. Det er viktig også for dem som i dag driver friskole, at ikke useriøse aktører tar plass og ødelegger for alle de gode alternativene som vi har i dag, og som vi nå også kommer til å få med den nye loven. De fire samarbeidspartiene ønsker også å se på noen forenklinger for dem som driver friskoler. Vi får også tilslutning fra flere av opposisjonspartiene til noen av disse forslagene, f.eks. hvordan man finansierer skolebygg. Jeg mener at uavhengig av om man går på en offentlig skole eller en offentlig finansiert friskole, har man krav på et godt inneklima og gode skolebygg. Derfor har vi bedt departementet om å se grundigere på hvordan man kan finansiere det. I dag gjøres dette gjennom kapitaltilskudd. Man kan eventuelt se på hvordan noe av dette kan legges inn i tilskuddet friskolene får for å kompensere for utgifter de har til skolebygg. Vi ønsker også at departementet kommer tilbake til oss og ser på hvordan 20-dagersregelen fungerer i praksis. I en situasjon der man har en elev som er borte i 20 dager eller mer, mister friskolen automatisk tilskuddet sitt. Det kan hende det fungerer mot sin hensikt – kanskje er det akkurat da man trenger tilskuddet, for å sørge for at den eleven kommer seg tilbake på skolen. Jeg vil påstå at i den offentlige skolen, hvis noen er borte i 20 dager, får man en ekstra helsesøster. Da er det litt urettferdig hvis de som driver offentlig finansierte friskoler, mister statsstøtten når de har noen elever med noen ekstra utfordringer. Så til slutt til dette som kom på slutten av representanten Bjørnøs innlegg, nemlig at man viser til Sverige. Jeg må si at jeg synes det er ganske spesielt. Én ting er hva som foregår i mediene og ute i samfunnsdebatten, men inne i stortingssalen synes jeg det er mye mer interessant å diskutere de lovforslag regjeringen faktisk fremmer, og som vi skal behandle, i stedet for å diskutere situasjonen i et helt annet land med et helt annet system. Man kan godt snakke om Sverige – det er en veldig interessant debatt hva som foregår i Sverige, men det er en friskolelov som tillater utbytte, og som er finansiert ved at pengene følger eleven, ikke ved rammefinansiering, som vi har i Norge. Med andre ord – det er en helt annen modell. Jeg mener at skal vi ha en fruktbar debatt om norsk friskolesektor, bør vi diskutere den norske friskolesektoren, ikke den svenske. Representanten Bjørnø sier også at det er mye bedre å ha nytenking innenfor den offentlige skolen enn å tillate disse alternativene. Vel, slutningen av et slikt resonnement må være at Arbeiderpartiet starter offentlige montessoriskoler, eller at man sier at kommunene skal tilby religiøse offentlige skoler. Eller kan det hende at den offentlige skolen har lært noe av montessoriskolene, har lært noe av steinerskolene, har sett at den offentlige skolen, som skal være der for alle, ikke alltid klarer å fange opp alle de nyansene som elevene har behov for? Det er grunnen til at man også på rød-grønn side har tillatt alternativer. Det vi nå sier, er at vi tillater to nye formål, som igjen betyr gode skoler under strenge krav, men som ikke må undervise gjennom religion eller ha montessoripedagogikk. Det betyr mer mangfold for elevene og mer valgfrihet.