Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2003-06-11:
Hovedmålet med en ny lov om elektronisk kommunikasjon er å legge forholdene til rette for en effektiv og virksom konkurranse mellom aktørene i markedet og en harmonisering i forhold til europeisk regelverk. Vi går i dag bort fra en telelov som hadde som basis den gamle monopolordningen, og inn i en ny lov hvor hovedformålet er et marked hvor konkurransen virker. Forslaget til ny lov har som formålsparagraf at det skal legges til rette for en bærekraftig konkurranse. Det trenger ikke å være noe feil i det, men ordet bærekraftig har skapt en del usikkerhet blant aktørene i markedet. Siden en av hovedmålsettingene i loven er å legge forholdene til rette for en effektiv konkurranse, mener Fremskrittspartiet at dette i stor grad bør inn i formålsparagrafen. Derfor foreslår vi at «bærekraftig konkurranse» erstattes med «virksom konkurranse», og grunnen er selvfølgelig at dette fjerner en del usikkerhet rundt hva som ligger i ordet bærekraftig. Denne usikkerheten kommer også fram i merknadene til formålsparagrafen, hvor flertallet har måttet forklare hva som menes med bærekraftig konkurranse. For Fremskrittspartiet er det også viktig at man i forbindelse med loven legger til rette for at næringslivet stimuleres til innovasjon og næringsutvikling. Elektronisk kommunikasjon er et høyteknologisk område, hvor det bør legges til rette for at næringslivet dras med, noe som kan være med på å sikre Norge en plass på det høyteknologiske kartet. Med konkurranse mener Fremskrittspartiet at en i størst mulig utstrekning skal legge til rette for en aktiv konkurranse, hvor aktørene konkurrerer på like premisser. For å oppnå en slik konkurranse er det helt avgjørende at virtuelle aktører slipper til, noe som også vil sikre et mangfold i tjenestetilbudet. Fremskrittspartiet ser det heller ikke som et mål at det bygges ut et stort antall nett, men at de mindre aktørene sikres tilgang til de nett som er aktuelle på permanent basis. Ut fra hensynet til både mangfold og konkurranse er det ønskelig med et stort antall slike aktører. Når Fremskrittspartiet er med i et flertall hvor nasjonal roaming ikke lovfestes, er ikke dette fordi roaming ikke er viktig. Nasjonal roaming er helt avgjørende for at konkurransen skal kunne virke, men vi finner det ikke hensiktsmessig at dette regulatoriske spørsmålet skal lovfestes. Men jeg vil poengtere viktigheten av at nasjonal roaming tillates også i UMTS-nettet, spesielt med tanke på at det er utlyst en ny konsesjon. I dagens regelverk er tilbydere med sterk markedsmakt pålagt særskilte forpliktelser. For at konkurransen skal kunne opprettholdes, videreføres disse forpliktelsene i den nye loven. En slik regulering kunne selvfølgelig vært overlatt til konkurransemyndighetene, men den mest effektive måten å sørge for konkurranse på, er at dette legges direkte inn i loven. Den viktigste forskjellen mellom de ordinære konkurransereglene og loven vil være at en etter den nye loven ikke trenger å påvise misbruk av en sterk markedsstilling for å gjennomføre reguleringer. Vi har de senere år sett at de store nettselskapene gjennom klageordningene har holdt de små selskapene borte. Dette har skjedd ved at en har utnyttet et system hvor det var mulig å dra ut klagebehandling over lang tid. Dette har i mange tilfeller ført til at de små aktørene har gitt opp, noe som har svekket konkurransen, med tilsvarende høye priser og dårlig tilbud. Derfor har komiteen slått fast at klageordningen skal være en reell klageordning og ikke et institutt som gir muligheter for obstruksjon. Fremskrittspartiet har derfor tatt opp det forslag som Regjeringen har fremmet, om at en oppretter en klagenemnd for elektronisk kommunikasjon som skal sluttbehandle klager etter at de har vært til behandling i Post- og teletilsynet. En slik klageordning vil sikre en rask og effektiv behandling av saker som det klages over, og vil stoppe dem som vil utnytte systemet ved å dra ut saksbehandlingen. Dessverre ser det ut som det bare er Fremskrittspartiet som støtter Regjeringens forslag. I den tidligere teleloven hadde Telenor spesielle samfunnspålagte oppgaver. Fremskrittspartiet mener det vil være feil å videreføre en slik ordning i et konkurranseutsatt marked. Å pålegge et spesifikt selskap en slik oppgave ville føre til høyere priser på tjenesten til abonnentene, og de ville måtte betale for noe som de verken har bestilt eller fått. Derfor mener Fremskrittspartiet at slike samfunnspålagte oppgaver eller tjenester må betales av det offentlige. På denne bakgrunn tar jeg opp det forslag som jeg har referert til, og de øvrige forslag som Fremskrittspartiet står bak.