Erna Solberg (Høyre), 2001-03-29:
Sist høst, da Regjeringen la frem sitt forslag til statsbudsjett, var hovedpoenget og hovedinnretningen på budsjettet at man skulle øke skattene på arbeidsliv og næringsliv for å flytte arbeidskraft fra privat sektor til offentlig sektor på grunn av at mangelen på arbeidskraft var et av de største problemene, eller den såkalte skranken i norsk økonomi, som det heter i sosialøkonomien. Det var altså en underliggende hovedkilde til den økonomiske politikken Regjeringen la opp til, en politikk som vi var uenig i, men vi erkjenner problemet, nemlig at mangelen på arbeidskraft vil være et av våre grunnleggende problem i årene som kommer, og for å løse det, er vi nødt til å ta i bruk en rekke virkemidler. Det fremmet Høyre en pakke om før budsjettet kom, en pakke med en rekke tiltak, som bl.a. gikk på å mobilisere mer av arbeidskraften i Norge – både norsk arbeidskraft og utenlandsk, men norsk bosatt arbeidskraft, altså innvandrere – men som også hadde som et viktig element å gjøre det enklere å få flere til å komme fra andre land for å jobbe i Norge. I den åpne høringen vi hadde, var det en rekke tall og en rekke utsagn, men noe av det mest interessante syntes jeg var SSBs analyser i begynnelsen av høringen, som viser at vi trenger en tilgang på 10 000 personer i arbeidsstyrken hvert år for å opprettholde arbeidsstyrkens antall slik som det er i dag – 10 000 flere. Samtidig vet vi at reformene og «turnover» i offentlig sektor vil spise all ny tilgang på arbeidskraft i årene som kommer, hvis man ikke gjør noe. Det betyr at vi står i en skvis hvor vi både har en stor oljesektor, vi har en voksende offentlig sektor, og vi har et behov for å ta vare på spirene og utviklingen i den norske fastlandsøkonomien og sikre at vi har noe som vil kunne gi oss den samme grad av eksportinntekter å leve av i dette landet når oljealderen er over. Hvis det er slik at den største mangelen og det største problemet i norsk økonomi fremover er mangelen på arbeidskraft, synes jeg egentlig at man burde gjort mer fra Regjeringens side – og raskere – enn det jeg ser man gjør i dag. Jeg synes på mange måter Regjeringen har en meget tilbakelent holdning i forhold til det som da er hovedproblemet. Det ser ut som om det å drive gammel, tradisjonell 1970-talls konjunkturpolitikk skal løse problemene. Det betyr at man kommer til å skvise konkurransedyktig sektor fremover for den arbeidskraften den trenger for å videreutvikle seg. Høyre har sagt at det er behov for en annen type politikk på dette området. Hvis det er et tilbudsproblem, må man sette inn tiltak for å øke tilbudet, og vi må sette inn mange tiltak. Et av de tiltakene er det som ligger i det Dokument nr. 8-forslaget vi diskuterer i dag, og det er ingen uenighet i komiteen om at arbeidsinnvandring alltid vil være et supplement. Arbeidsinnvandring kommer ikke til å være en hovedkilde til ny arbeidskraft, men det kommer til å være et viktig supplement både når det gjelder kvalifisert og ukvalifisert arbeidskraft. Et av de største problemene med hensyn til den holdningen som jeg opplever fra kanskje spesielt arbeiderpartihold, er frykten for å slippe inn flere som er ufaglærte. Alle de kildene vi har, viser at et av problemene når det gjelder flere av de norske som er utenfor arbeidslivet og skal inn i arbeidslivet, er at de områdene der vi nå ser at det er mangel på ufaglært arbeidskraft, er der hvor noen av de tyngste jobbene er. Det er på fiskeriene langs hele kysten – Fastlands-Norges bit av fiskeriene, og det er i reiselivsnæringen, hvor det er tunge, vanskelige løft. Det er ikke det stedet en omskolerer eldre uføre for å gå inn. Det er ikke der de kommer til å komme, fordi mange av disse jobbene fysisk sett er tøffere. Hvis en ser kartet over Trygde-Norge, vil en se at mange av de stedene der det er mangel på arbeidskraft, har veldig mange uføretrygdede. Hvorfor? Fordi den type arbeidsplasser ikke er arbeidsplasser som folk klarer å stå i så forferdelig lenge. Likevel er det det Stiftelsen for samfunns- og næringslivsforskning har vurdert som den største vekstnæringen hvis vi klarer å bruke potensialet i fremtiden, nemlig fiskeri, havbruk, og videreforedlingen basert på det. Hva er det så Høyre foreslår? Vi foreslår ut fra to tanker i dette dokumentet. Vi foreslår at vi skal være åpnere, og vi foreslår, ikke minst, at vi skal være enklere. Jeg har lyst til å beskrive en prosess som jeg har kjent til i en periode, et eksempel på hvordan situasjonen faktisk er i dag når det gjelder å få tak i arbeidskraft. En gårdbruker som var så heldig at han hadde fått tak i en som skulle hjelpe ham på gården, hadde 13 punkter i saksbehandlingskjeden. Først måtte han gi et tilbud om arbeid, som skulle sendes til arbeidstakeren i Polen. Arbeidstakeren måtte så møte på den norske ambassaden, sende søknad til UDI. UDI skulle sende søknad til fremmedpolitiet i Sarpsborg, fremmedpolitiet sendte søknaden til det lokale lensmannskontoret, det lokale lensmannskontoret innkalte arbeidsgiver til avhør, saken ble sendt til Sarpsborg politikammer, Sarpsborg politikammer sendte søknaden til Aetat i Askim, Aetat i Askim sendte søknaden til fylkesarbeidskontoret i Moss, fylkesarbeidskontoret i Moss sendte søknaden til UDI, UDI behandlet saken, og UDI sendte resultatet til den norske ambassaden i Polen. Der burde saken vært stoppet. Dessverre ble saken sendt til feil ambassade først, men til slutt sendte ambassaden avgjørelsen til arbeidssøkeren, og arbeidssøkeren måtte møte på ambassaden og få stemplet arbeidstillatelse. Dette gjelder sesongarbeid i landbruket. Saken tok ni måneder. Det er ikke det et fleksibelt Norge egentlig dreier seg om. Hva er det så Høyre har foreslått? Vi har foreslått å gjøre noe som gjør dette drastisk enklere. Det er jeg i og for seg glad for at vi har fått tilslag på, ikke på vårt forslag, men på å gjøre dette drastisk enklere. Så har vi foreslått å gjøre noe med noen av de mest urimelige reglene etter vår mening. Hvis en tilfeldigvis har lyst til å se hvordan Norge ser ut, se om norsk er et språk en kan leve med, og av en eller annen sær interesse skulle finne ut at en vil være i Norge en stund før en søker arbeidstillatelse, får en det problemet at en må reise tilbake igjen til sitt hjemland for å søke arbeidstillatelse. Det har vi foreslått å endre, og fått flertall for. Så har vi foreslått å fjerne regelen om fem års karantene, som i dag betyr at veldig mange som vi hadde håpet skulle reise tilbake igjen til et utviklingsland for å gjøre jobben, faktisk ender i Canada og USA, som selvfølgelig er veldig glad for at vi utdanner og betaler godt kvalifisert arbeidskraft. Det er jeg også glad for at vi får gjennomslag for skal endres. Det jeg ikke er glad for, er at det ikke ser ut til at vi har kommet noe særlig lenger når det gjelder spørsmålet om å åpne mer opp for å komme til Norge, spesielt for ufaglærte. Selv om jeg er glad for at vi har fått gjort noe – det ser iallfall ut til at det etter hvert blir en betraktelig enklere måte å komme til Norge på – må jeg si at jeg tror at det opplegget som Regjeringen la frem i forrige uke, og som etter Kosmos egne beregninger anslås til å gi mellom 1 500 og 2 000 flere utlendinger til Norge, innebærer et for lite antall i forhold til behovet. Jeg minner om at vi trenger en økning på 10 000 for å opprettholde arbeidsstyrken vår – ifølge tidligere arbeidsdirektør Hanisch trengte vi faktisk 40 000 flere i året. Det siste tallet er helt åpenbart for høyt, og jeg tror det er potensial til å frigjøre noen andre steder. Men mellom 1 500 og 2 000 er for lite. I tillegg møter det ikke behovene i viktige deler av norsk næringsliv som i dag skriker etter arbeidskraft. Så er det noen i denne salen som kontinuerlig snakker om noe jeg først har hørt i dag – at det skal komme en egen sak om arbeidsinnvandring, og der skal man gå gjennom konsekvensene av de forslag man har avvist. Saksordføreren har sagt det, representanten for Kristelig Folkeparti har sagt det, men det som står i merknadene på dette punktet i innstillingen, er at disse problemstillingene skal drøftes i forbindelse med langtidsprogrammet. Langtidsprogrammet ble lagt frem i dag og inneholder nesten to spalter om dette. Det inneholder ikke et eneste ord om vurdering av at f.eks. flere skal kunne komme inn til Norge utover det som er kjent i det brevet som kommer. Det ser på en måte ut som om det er politikk hele veien, for det er et flertall som innrømmer at det er et behov, men de tør ikke ta steget ut og si hvordan de skal gjøre det. Og det er jeg skuffet over når det gjelder sentrumspartiene. Jeg er også skuffet over det i forhold til SV, som tidligere har gitt klare signaler om at de ønsker større grad av arbeidsinnvandring, men de er altså ikke villige til å ta steget ut her og nå for å få dette til. De har heller ikke gitt noe utredningsmandat eller påleggsmandat til Regjeringen om å komme med en spesifikk sak om dette. Så langt jeg kjenner til, er det eneste som er meldt fra Regjeringen, at det på et gitt tidspunkt kommer en odelstingsproposisjon med lovendringer for å implementere de endringene som ble lansert i forrige uke. Til slutt vil jeg på vegne av Høyre få lov til å ta opp de to forslagene som er inntatt i innstillingen.