trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Guro Fjellanger (Venstre), 2000-03-09:
Representanten har helt rett i at min forundring over et potensielt endringsforslag i forurensningsloven ikke er rettet mot Høyre. Dette er et syn Høyre har hatt hele tiden. Det er et syn jeg er dypt uenig i, men det er et ryddig syn. Så over til det som antakeligvis var hovedspørsmålet, og da blir nok mitt motspørsmål hva slags garantier vi har for at utslipp går ned andre steder ved at vi bygger norske gasskraftverk. Pr. i dag har vi dessverre ingen slike garantier, og det er min oppfatning at det vil vi ikke ha før et kvotesystem er på plass. Så om hvorvidt erfaringene fra 1996 er irrelevante eller ikke. Jeg beklager å måtte si det, men jeg mener langt på vei at de er irrelevante. Og bakgrunnen for det er en begivenhet som fant sted sent på året i 1997, som heter Kyotoprotokollen. Denne protokollen krever at alle land, i hvert fall i den rike del av verden, reduserer sine klimagassutslipp – ikke bare Norge. Som et resultat av dette har danskene lagt fram en plan for avvikling av de mest forurensende gasskraftverkene, uten at det meg bekjent, er gjort avhengig av bygging av norske gasskraftverk. Det er også verdt å merke seg at danskene har bestemt seg for å ta en meget stor del av sin forpliktelse på hjemmebane, og vil begynne med kullkraftverkene. Jeg har også lyst å gjenta et viktig poeng fra det som var SFTs vurdering, nemlig at vi vil kunne importere i opp til ti år til, og likevel komme bedre ut miljømessig, også i global sammenheng.
Guro Fjellanger (Venstre), 2000-03-09:
La meg først komme med en innrømmelse. Jeg må innrømme at i de siste dagene har det gått såpass fort at jeg ikke er helt sikker på hvilket konkret forslag SV her refererer til, det har kanskje også noe å gjøre med at det ligger under en annen statsråds arbeidsområde i utgangspunktet. Men jeg har såpass tiltro til sentrumspartiene i Stortinget at de har underlagt alle forslagene en veldig nøye vurdering og har gjort det de mener er best, også i miljømessig forstand. Så over til det andre spørsmålet og disse forskjellige juridiske vurderingene som har versert – noen mer hemmelige enn andre. La meg først få lov å si at det for Regjeringen har vært viktig å bidra til åpenhet og innsyn i disse spørsmålene, fordi det bør være viktig både for regjering og for opposisjon å ha en sikkerhet om hvor man står i forhold til gjeldende lovverk. Når det så gjelder eierne bak Naturkraft, er det selskaper som er drevet på vanlig forretningsmessig måte. Men også de ansvarlige statsråder har kommet med en klar oppfordring til ledelsen i disse selskapene om at de burde ta sitt borgeransvar alvorlig og bidra til åpenhet og innsyn i de dokumentene som foreligger.
Guro Fjellanger (Venstre), 2000-03-09:
La meg først få lov til å gjenta noen av de viktige forutsetningene som ligger til grunn for de vurderingene som er gjort bl.a. av NVE, SFT og SINTEF. For det første har man basert seg på at strømmen fra norske gasskraftverk ikke spises opp av økt forbruk. For det andre har man basert seg på at man har en type garanti for at gasskraftverk kommer i stedet for kullkraftverk, og ikke i stedet for f.eks. vindkraftverk eller bioenergi. Det er vel som med et godt bilde jeg har nevnt før: Skal man bytte ut en gammel bil med en ny, og bruke miljøargumenter for det, må man ha en viss sikkerhet for at det man bytter ut, er den gamle bilen og ikke en sykkel. Så er det også slik at disse gasskraftverkene vil ha en levetid på opp mot 30 år. Det er forskjell på de teknologiene vi her snakker om. Noen kan ettermonteres, og noen må være med fra starten. Det er også lagt til grunn i de beregningene som er gjort. Det er også slik, som olje- og energiministeren sa, at selv om noe av dette kan ettermonteres, er det grenser for hvor sent det lønner seg å ettermontere ny teknologi i levetiden til et slikt gasskraftverk. Når det gjelder dette med å svekke loven, står jeg fast på at den blir det. Konsekvensen av det Arbeiderpartiet ønsker å gjøre, er at man behandler klimagassutslipp etter forurensningsloven, men på den måten at det ikke kan stilles krav til utslippene. Da mener jeg at man i praksis ikke regulerer. I tillegg mener jeg at man når det gjelder NOx , fraviker kravet om best tilgjengelig teknologi. Forurensningsloven regulerer ikke det nordiske energimarkedet, men vi jobber for et internasjonalt kvotesystem, som vil sørge for at de ulike energibærerne vil møte en pris. Slik sett er vi i en situasjon hvor vi foreløpig – Arbeiderpartiet har sagt nei til CO2-avgift for gasskraftverk – ikke vil ha et nasjonalt kvotesystem, men ønsker å bruke forurensingsloven, som de nå har tømt for innhold.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-03-09:
Debatten i dag burde jo handle om hvordan vi skal løse det stadig voksende kraftunderskuddet, som altså allerede har gjort oss avhengig av å importere sterkt forurensende kullkraft. Jeg er ganske sikker på at Regjeringen i sitt arbeid med energimeldingen har snudd hver eneste stein på leting etter muligheten til å oppfylle det som før var sentrumspartienes uttalte politiske mål, nemlig at behovet skulle dekkes med fornybar energi. Energimeldingen som er lagt fram, viser at Regjeringen ikke fant noe svar på det. Det var ikke mulig å stable på beina troverdige alternativer som skulle oppfylle de målene. Da gjenstår det altså ett svar fra Regjeringen: at vi må løse dette problemet eller dekke våre behov gjennom å fortsette å importere kraft. Arbeiderpartiets og stortingsflertallets svar er at norsk gasskraft skal erstatte den importen vi har i dag, og den importen vi vil være avhengig av i økende grad i årene som kommer. Jeg er uenig med miljøvernministeren når hun nå hevder at det ikke er slik at norske fagorgan har gått god for at dette også gir en miljømessig gevinst. Tvert imot, en rekke fagorgan har dokumentert at bygging av gasskraftverk nå vil redusere utslipp av CO2 i Europa. Så nei til gasskraftverk nå betyr at vi sier ja til større utslipp mens vi altså venter. Så mine spørsmål til miljøvernministeren er: Er de miljømessige utfordringene, slik miljøvernministeren ser det, først og fremst nasjonale? Kan miljøvernministeren si seg fornøyd med at utslippene reduseres i Norge, selv om det beviselig er slik at vår egen energipolitikk ville føre til økte utslipp i Europa, hvis det skulle gå slik Regjeringen ønsker det?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-03-09:
Statsråd Fjellanger sa i sitt replikksvar til meg tidligere, og også i andre replikksvar, at vi måtte ta hensyn til de forutsetninger som var lagt til grunn fra de fagmiljøene som er omtalt, og som har uttalt seg om hva som er miljømessig gunstig for oss, å fortsette å importere kullkraft eller å bygge gasskraftverk. En av disse forutsetningene er da at et gasskraftverk bygd i Norge skal drive med samme teknologi i 30 år fremover. Jeg må spørre: Er det virkelig troverdig å legge en slik forutsetning til grunn? Det vil jo være tilsvarende om vi i Nordsjøen i dag skulle drive med samme teknologi som vi gjorde for 30 år siden, og alle vet at det slett ikke er tilfellet – det er slett ikke tilfellet. Så dette må i beste fall kunne kalles skrivebordsteori og i så måte vektlegges deretter. Mitt egentlige spørsmål knytter seg til forurensningsloven. Nå har statsråd Fjellanger sagt i sitt innlegg at alt tyder på at Arbeiderpartiet nå går inn for å svekke denne loven, og at det er bekymringsfullt. Da er det betimelig å stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: Er det bekvemt for miljøvernministeren at vi åpenbart har et lovverk som tillater ubegrenset import av kullkraft, og i det tilfellet – noe som faktisk vil være mulig i framtiden – kullkraft fra Polen, som faktisk forurenser fire ganger mer – fire ganger mer – enn kraft produsert på norsk gass? Hvis vår lovgivning åpner for den type import og det samtidig er slik, ifølge miljøvernministeren, at det er grunn til å reise tvil om den samme loven gjør det mulig å produsere gasskraft i Norge, vil jeg høre hvilken kommentar miljøvernministeren har til dette åpenbare, miljøpolitiske dilemmaet.
Bjørn Hernæs (Høyre), 2000-04-14:
På vegne av Kjellaug Nakkim og meg selv vil jeg fremsette et forslag om å frita kabelkraner for investeringsavgift.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-04-14:
På vegne av representantene Jørn L. Stang, Per Ove Width, Terje Knudsen, Harald T. Nesvik, Øyvind Korsberg og meg selv vil jeg fremsette et forslag om å be Stortinget nedsette et utvalg for å forenkle og effektivisere kystforvaltningen.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-04-14:
Jeg må si jeg ble overrasket, spesielt da jeg hørte hva statsråd Giske uttalte i forbindelse med interpellasjonen fra representanten Evje. Jeg blir spesielt overrasket når jeg hører de holdningene som andre partier i denne salen har når det gjelder å prioritere primæroppgavene som kommunene styrer med, nemlig undervisningssektoren og helse- og sosialsektoren. Og hvis det ikke har gått opp for denne forsamlingen at vi i Fremskrittspartiet vil at pengene automatisk skal følge enten pasientene når det er pasientene som har behov, eller skolesektoren ut fra de elevene de har, ja da må jeg si at jeg er bekymret for mine kolleger i andre partier, som ikke skjønner dette. Et annet konkret bevis på at Fremskrittspartiet er skolesektorens og kommunenes beste venn, er at kontroll- og konstitusjonskomiteen på tampen av fjoråret hadde en revisjon og gjennomgang av Reform 97. Og i forbindelse med Reform 97, hva skjedde? Jo, over 200 kommuner i Kongeriket Norge kunne dokumentere og klagde på at staten ikke tok dem på alvor når de påviste at investeringene på skolesektoren for å gjennomføre denne reformen, ikke var tilstrekkelige. Og det ble avvist av samtlige partier i denne sal, unntatt Fremskrittspartiet. Fremskrittspartiet ville at de kommunene som kunne dokumentere at de hadde større utgifter enn det de hadde fått av midler fra staten, skulle få økonomisk kompensasjon for dette. Og det er et kjempealvorlig problem for kommunene. Kommuner som Oslo, der det er snakk om langt over 100 millioner, Kristiansand kommune og statsrådens egen kommune, Trondheim, har jo hatt en dialog med departementet over lang tid om dette, fordi kommuneøkonomien blir dårlig når ikke de andre politikerne klarer å prioritere primæroppgavene til kommunen. Og når de skal slite med et sånt vedtak i Stortinget i tillegg, er det klart at det blir ikke enkelt for kommunepolitikere som vil bevilge midler til alt, men som ikke er villig til å prioritere. En kan gå videre og se på hva kommunene f.eks. har i eierandeler. I kommunale energiverk anslår en verdiene til 200 milliarder kr. Når en går videre inn og ser på eiendommer, er det snakk om at en har for hundrevis av milliarder kroner der også. Så det er klart at kommunepolitikerne ved å prioritere og tenke nytt kan gjøre masse. Men jeg konstaterer at diskusjonen og debatten blir den samme når det gjelder å ta vare på primæroppgavene til kommunen, nemlig at samtlige andre partier i denne salen i stedet for å være konkrete, komme med løsninger, skyter mot Fremskrittsparitet. Men da skyter de feil.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-04-14:
På vegne av John I. Alvheim og meg selv vil jeg framsette et forslag om endringer i folketrygdens forskrifter om godtgjørelse av utgifter til luftambulansetransport.
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 2000-04-14:
Det er ingen aprilspøk dette handler om, selv om Riksrevisjonen har gitt Fiskeridepartementet frist til 1. april 2000 med å gi en forklaring på Kystverkets mellomregnskapskonti på vel 10,5 mill. kr i nye differanser. Kontroll- og konstitusjonskomiteen har valgt å ta denne saken ut av Dokument nr. 1 for 1999-2000 på grunn av manglende avstemminger og dokumentasjon i Kystverkets regnskap for 1998, dette på bakgrunn av den informasjon komiteen har fått i brev fra Riksrevisjonen av 19. januar 2000, hvor det bl.a. pekes på antegnelser knyttet til Kystverkets regnskap for 1998 som medfører at regnskapet må vurderes på nytt ut fra de nye opplysninger som ble fremlagt. Riksrevisjonens sterke kritikk er alvorlig. Det heter bl.a. at Kystverkets regnskap for 1998 ikke er avlagt i henhold til bevilgningsreglementet og økonomireglementet, og at regnskapet er beheftet med betydelige feil og mangler. Av den grunn kan Riksrevisjonen ikke gi sin godkjenning. Klarere kan ikke kritikken være! Komiteen mener dette er meget alvorlig, også sett på bakgrunn av at det i regnskapet for 1994 ble avdekket en rekke forhold knyttet til formelle feil og feilføringer, omfattende omposteringer ved årets slutt, manglende avstemming og oppfølging av balansekonti, manglende attestasjon og anvisning av bilag samt sviktende rutiner for innsending og arkivering av bilag. I sum betyr vel dette at regnskapsrutinene er meget mangelfulle, noe en samlet komite ser svært alvorlig på. Alvorlig er det også at Fiskeridepartementet ikke i tilstrekkelig grad har foretatt undersøkelser før de gav sine anbefalinger om at Riksrevisjonens påpekinger var rettet opp. En samlet komite forutsetter at Fiskeridepartementet snarest påser at Kystverkets regnskap føres på en tilfredsstillende måte i henhold til Riksrevisjonens anmodning. Jeg henviser til innstillingen og foreslår i samsvar med den at antegnelsene til statsregnskapet for 1998 vedkommende Fiskeridepartementets manglende avstemminger og dokumentasjoner i Kystverkets regnskap for 1998 blir desidert i samsvar med Riksrevisjonens forslag til antegnelse «Kan passere».
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 2000-04-14:
Dette er en enstemmig komiteinnstilling, men jeg har lyst til å føye til noen merknader. Dette gjelder jo bare en liten gruppe unge mennesker. Det er bare 14 som hvert år kommer inn på dyrepleierutdanningen ved Norges veterinærhøgskole. Vi er gjort oppmerksom på at de som søker dette studiet, er nødt til å gjennomføre et års obligatorisk praksis uten å få lønn i praksisperioden, slik at de er avhengig av å ha egne økonomiske ressurser for å klare seg gjennom dette året. Dette har komiteen grepet fatt i, fordi vi mener at økonomien ikke skal være noen hindring for noen ungdom som ønsker å ta en utdanning – man skal kunne ta den utdanningen man ønsker, uavhengig av økonomi. Om to år vil praksis være innbakt i selve studiet, men innen det skjer, vil de som ønsker opptak, måtte ta et års obligatorisk praksis. Vi har derfor ønsket å finne en overgangsordning som gjør at de som ikke klarer å finne egnet praksis med lønn, er sikret at de får inntekt i denne perioden. Og jeg er glad for at statsråden har reagert positivt på dette forslaget og går inn for at Veterinærhøgskolen skal kunne gi forhåndstilsagn for en del av studentene, slik at de, når de går inn i praksisåret, vil kunne få lån i Lånekassen. Jeg vil da oppfordre statsråden til å sørge for at det snarest mulig vil bli gitt en orientering om dette, slik at de som nå skal gå inn i praksisåret, er klar over at de kan søke og få beskjed på forhånd om de er opptatt eller ikke, og på den måte være sikret studielån. Jeg ønsker disse unge menneskene lykke til, og anbefaler innstillingen.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-04-14:
Statsråd Giske har gitt en utmerket fremstilling av hvordan dette fungerer, og helt klart satt fingeren på systemets utilstrekkelighet og foreldrenes manglende mulighet til å kunne påvirke disse resultatene. Han har beskrevet det i detalj. Det eneste han glemte å sitere, var sin egen partifelle Kosmo, som sa: Vi har jo hørt alle. Hva mer kan de forvente? Det er vi som bestemmer. Dette er en rimelig arrogant måte å drive politikk på. Statsråden sa at sakene blir lagt fram for SAU for at man skal få «kunnskap» om nedleggelse. Men skal ikke foreldrene kunne øve noen som helst slags påvirkning på disse nedleggelsene, som blir forsvart med at kommunene ikke har økonomi til å drive med sine primæroppgaver? I min hjemkommune, som har vært styrt sammenhengende av Arbeiderpartiet nær sagt siden tidenes morgen, har man en lang rekke saker – «kjekt å ha»-saker – som har forrang foran lovpålagte oppgaver. Dette tror jeg ikke er spesielt, jeg tror ikke det. Jeg tror det er ganske normalt i de fleste kommuner. Beklageligvis tror jeg ikke det spiller så mye rolle hvem som leder dem heller, og det er enda mer skremmende. Men det som er viktig her, er at § 8-1 i opplæringsloven også sier at elevene skal ha rett til å gå på den nærmeste skolen. Det bør kunne tolkes slik at har en elev rett til å velge det nærmeste, har han også rett til å velge noe annet. Den fortolkningen har Statens Utdanningskontor i Oslo og Akershus lagt opp til og brukt i to saker hittil. Det jeg imidlertid var mest opptatt av, var ikke om saksbehandlingsreglene var fulgt i denne saken, men om det er relevant – og gjennomtenkt godt nok – å bruke kommuneøkonomi som unnskyldning for å sette barnas liv og helse på spill, uten at statlige tiltak på skoleveien er gjennomført før dette skjer. Vi kommer i den situasjon at dersom barn blir drept på vei til skolen – og det kan meget vel skje – har faktisk barneliv en pris. De er verdsatt i den enkelte kommune og i denne sal, og det vil ikke jeg og Fremskrittspartiet være med på. Vi vil heller ikke tømme distriktene for folk, som flertallet synes å ville.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-04-14:
Jeg merket meg at en representant som presidenten tidligere har «banket meg for», fortsatt synes å ha et problem. Videre merket jeg meg at statsråden var forvirret minst tre ganger på under tre minutter. Det er betenkelig. Vår politikk for kommunesektoren baserer seg så vidt jeg vet – og jeg trodde det var rimelig klart for alle etter alle Carl I. Hagens innlegg om nettopp dette – på at det skal være et statlig garantert ansvar. Det skal følge statlige midler med når det gjelder helse, omsorg og skole. Det vil i prinsippet si at disse sektorene ikke belaster kommunebudsjettet direkte. Det blir direkte finansiert av staten. Og når en da påstår at dette utgjør 30 000 kr pr. elev, er det også så naivt at jeg ikke engang vil minne representanten på hvor han kommer fra. Det er helt og holdent en tåkelegging som ikke burde skje fra denne talerstol og i dette hus. Større lokalt selvstyre – naturligvis, men man behøver jo ikke styre det som blir direkte finansiert ved at pengene følger eleven for å garantere eleven et minste multiplum av undervisning, av tilrettelagt undervisning og av spesialundervisning, og garantere enhver elev at når de går ut av den norske skolen, kan de både lese, skrive og regne. Det skjer ikke i dag, og det er noe vi er nødt til å ta inn over oss. Og det blir ikke bedre av å sentralisere skoler. Jeg vil få lov til å minne statsråden om at § 8-1 ble vedtatt i et samarbeid mellom Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, og at fritt skolevalg nettopp må bygge på elevenes og foreldrenes rett til å velge det nærmeste. Men har en rett til å velge det ene, må en også ha rett til å velge det andre hvis det er ønskelig. Men det er verken for meg eller statsråden å bestemme hva som er ønskelig for 500 000 skolebarn i dette landet. Det er en foreldrerett nedfelt i barneloven og snakket om fra alle partier i dette hus ganske så mange ganger – men det kommer svært lite ut av det.
Petter Løvik (Høyre), 2000-04-14:
Høgre står fast på det synet vi har hatt i denne saka – vi går mot å opprette eit nasjonalt senter for læring og utvikling. Eg vil ikkje utdjupe den motstanden noko nærmare, men berre vise til den grunngjevinga vi har gitt i innstillinga. Når det gjeld det som blei sagt av representantane Dørum og Lyngstad, var det der veldig mykje som eg trur heile Stortinget kan slutte seg til, og som i alle fall Høgre utan vidare kan vere med på, men eg trur at mange av desse positive målsettingane kan vi like godt oppnå utan den organisatoriske endringa som er føreslått – og som er det vi debatterer i dag. Eg trur at vi får ryddigare forhold om vi ikkje blandar saman dei funksjonane som ein skal slå saman i det nye senteret. Her er eg klar over at vi er ueinige. Eg vil på same måten som Lyngstad, nytte høvet til å stille statsråden to spørsmål, som direkte gjeld det arbeidsområdet vi diskuterer i dag. Det eine går på det som blir sagt i proposisjonen med omsyn til forslaget om å avvikle den statlege godkjenninga av lærebøker, nemleg at Regjeringa vil kome tilbake til Stortinget med denne saka. Eg har lyst til å spørje statsråden: Når vil vi få ei sak om dette til Stortinget? Det er noko vi no bør kome eit skritt vidare med. Det andre går på eit problem som har vore teke opp fleire gonger, og som ikkje har funne si løysing, nemleg at lydbøker og punktskrift skal ligge føre samtidig med andre læremiddel. Det har vist seg år etter år at dette ikkje er tilfellet. Eg har tidlegare stilt skriftleg spørsmål til den nye statsråden om dette utan å få noko avklarande svar. Men eg vil gjerne vite om statsråden no kan garantere at desse hjelpemidla, lydbøker og punktskrift, vil ligge føre ved starten av skuleåret 2000-2001 i det omfanget som Stortinget tildlegare har bestemt.
Petter Løvik (Høyre), 2000-04-14:
Det er fire grunnar til at eg tek ordet i denne debatten. Men la meg, før eg begynner på realitetane, seie at sjølvsagt er det veldig mykje bra og positivt å seie om dei små skulane. Den første grunnen er at representanten Evje i interpellasjonen kjem med påstandar overfor min heimkommune Volda, i alle fall indirekte, som eg ikkje kan la stå uimotsagde. Det blir nærast gitt eit inntrykk av at her er ikkje foreldra blitt høyrde, og lokalsamfunnet er ikkje blitt høyrt. Det har kome 246 fråsegner til denne saka frå foreldre, elevar og grendelag, og dei er på ingen måte eintydige. Det har vore halde høyringar. Det har vore utgreidd 17 forskjellige alternativ. Det har vore gjort faglege utgreiingar om økonomiske, pedagogiske og sosiologiske sider, og dette arbeidet har gått over fleire år. Det har vore halde store møte der foreldra og andre har kome til orde. Den bør i alle fall ikkje Volda kommune ha hengande på seg. Den andre grunnen er at sjølv om det er veldig mykje bra med grendeskulane, er det ikkje noko eintydig om ein liten skule er bra eller dårleg for elevane. Av dei to skulane som skal leggast ned i Volda frå hausten, har den eine seks elevar, og den andre har elleve elevar. Den tredje skulen som skal leggast ned neste haust, ville om tre-fire år hatt fem elevar igjen. Vi snakkar om tre skular med til saman 22 elevar som skal dekke årsklassane 1-7, og då er det spørsmål om dette er verkeleg gode løysingar. Personleg er eg i tvil om ein klarer å få eit godt pedagogisk tilbod i desse, men det er klart at det kan i enkelte skular går bra, i andre skular gå dårlegare. La meg også understreke at dei innsparingane som skjer her, skal kome skulen til gode i form av rammetimetal som ein elles måtte ha kutta dramatisk. For det tredje gjeld det dette med rassikring og rasfare. Eg bur ved ein av dei fjordane som er veldig rasutsette, og eg kjenner dette ut og inn. På dei strekningane som representanten Evje nemner, reiser det dagleg skuleelevar til og frå skule. Folk reiser til og frå trening og annan organisert aktivitet. Så kan eg få hjelp frå Framstegspartiet til å skaffe meir midlar til rassikring til Møre og Romsdal, vil eg sjølvsagt seie ja takk til det. For det fjerde: Det spørsmålet som i grunnen opptek meg mest, er å få gjort klart kva det eigentleg er representanten Evje vil. Kva er det Framstegspartiet konkret vil gjere? Det blir sagt at pengane skal følgje elevane. Ja vel, la oss gå ut frå 30 000 kr, som er gjennomsnittet for driftskostnader. Skal ein drive Steinsvik skule for seks gonger 30 000 kr, altså 180 000 kr i året, eller Hjartå skule for 150 000 kr i året? Den modellen går ikkje på småskular. Då er spørsmålet: Skal Stortinget eller andre meir inn og detaljstyre kommunane ved å nekte kommunane å legge ned skulane, eller vil ein ha øyremerkte midlar? Det må kome eit konkret svar og ikkje berre ei problemskildring.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-04-14:
Jeg forstår statsrådens forvirring. Ursula Evje har åpenbart et ekte engasjement i forhold til de små skolene, i forhold til grendeskolene, men jeg er ganske overbevist om at det samme engasjementet – ja minst like sterkt – finnes rundt om hos norske kommunepolitikere. En gjennomsnitts norsk kommunepolitiker har et minst like sterkt engasjement når det gjelder å forsvare de små skolene, som Ursula Evje har. Nedlegging av grendeskoler er først og fremst et uttrykk for offentlig fattigdom. Hvis vi ser på den offentlige andelen av økonomien og måler den i forhold til brutto nasjonalprodukt, har den vært synkende på 1990-tallet. I perioder disponerte det offentlige over 50 pst. av bruttonasjonalproduktet. Dette er nå nede mot 40 pst. Det har vært en ganske dramatisk reduksjon i den offentlige andel av økonomien, og dette fører til det vi nå ser, bl.a. med skolenedleggelser. Det er lite troverdig når det er Fremskrittspartiet som tar opp dette og går løs på lokalpolitikere, for Fremskrittspartiet er det partiet som har gått inn for størst reduksjon i overføringene til kommunesektoren. I årets budsjett ønsket de å redusere rammeoverføringene med flere milliarder kroner. Så kan man vise til at man ønsker en annen modell. Det er greit nok. Men i forhold til dagens modell og innenfor de rammene som vi opererer med i dag, ønsker de en kraftig reduksjon i overføringene til kommunesektoren. I tillegg: De overføringene som de ønsker, skal øremerkes for helse og omsorg. Det vil nok helt klart i enda sterkere grad enn det som er tilfellet i dag, ramme utdanningssektoren. Som Petter Løvik var inne på, er det litt uklart hva som er Fremskrittspartiets svar. Det er tre muligheter hvis vi ønsker å gjøre noe med dette fra Stortinget. Vi kan endre opplæringsloven, gjøre det vanskeligere å foreta skolenedleggelser rent juridisk. Vi kan gjøre noe med øremerkede midler. Vi kan sette inn øremerkede midler rettet inn mot grendeskoler og små skoler. Vi kan gjøre noe med modellen for overføringer til kommunesektoren, den såkalte Rattsø-modellen, der vi legger inn variabler som i sterkere grad tar hensyn til skolestrukturen enn det som er tilfellet i dag. Fremskrittspartiet svarer ikke på noe av dette. De svarer ikke på noe av hva de ønsker. Det bør vi få vite noe om – ikke bare et slikt frontalangrep på lokale politikere der man fremstiller dem mer eller mindre som skurker og kjeltringer. Sannsynligvis har de minst like høy moral som en gjennomsnittlig stortingspolitiker.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-04-14:
Representantens hensikter er de beste, men virkemidlene henger jo ikke på greip, iallfall hvis man ser Fremskrittspartiets politikk i sammenheng, men jeg skal ikke bruke tid på det. Jeg skal heller skissere hvilke modeller man faktisk må gå etter hvis man skal leve ut representantens legning. Enten må man gjøre som Venstre er åpen for, å ha atskillig mindre øremerking på overføringer til kommunene, kombinert med mulighet lokalt til å variere skattøren. Det betyr oversatt til folkelig norsk muligheten til å øke skatten hvis man har et godt lokalt formål som lokale politikere kan velges på og kastes på. Det er den ene modellen. Den andre modellen, som ville gjort at Fremskrittspartiets og Evjes engasjement hadde vært konsistent, hadde vært en situasjon der Fremskrittspartiet kuttet dramatisk på overføringene til kommunene og hadde en ditto klar post på statsbudsjettet som heter Statsbudsjettpos-ten for stykkprisfinansiering av Fremskrittspartiets fremtidsrettede skole. Den tredje modellen er å ikke gjøre noe av dette, men generelt se på rammene for kommuneøkonomien. Hvis man ikke vil noen av disse virkemidlene, blir det en ganske brutal kollisjon mellom idealer og virkelighet. Jeg skal ikke drive debatten rett før en påskeferie lenger enn det. Jeg tror alle partier bør rydde opp i hvilke hovedmodeller de velger å gå etter. For de gode hensikter og virkemidler må henge sammen. Så er det selvfølgelig et virkemiddel til, og det er jo en appell som går til hele Stortinget. På nytt er det en distriktspolitiker fra Oslo som tar ordet. Denne distriktspolitikeren fra Oslo har ikke noe problem med å forstå hvorfor det i Kyst-Norge er et betydelig behov for rassikring. Alle som kjenner den norske geografien – det kan være Volda, det kan gjerne være mange andre steder i Møre og Romsdal, Sogn og Fjordane, Hordaland og, for også å gå nordover, Troms og Nordland – vil vite at det trengs penger til rassikring. Da vil man når man kommer til samferdselsbudsjettene, få valget mellom hva man bruker penger til. Da vil vi alle som representanter få testet hva vi vil prioritere først, for vi kan ikke prioritere alt først. Men det er en annen måte å forholde seg til representanten Evjes innlegg på, og jeg har respekt for den delen av innlegget der vi blir minnet på at det går ras i deler av landet, at det er en del av det nesten daglige liv, og at det er en utfordring som vi som sitter i landets nasjonalforsamling, er nødt til å ta med oss, uansett geografisk utgangspunkt.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-04-14:
Jeg blir egentlig litt forvirret av interpellanten. På den ene siden har jeg oppfattet at både hun og Stortinget ønsker større lokalt selvstyre, større lokal tilpassing, større lokal frihet i utøvelse av skolepolitikken. Samtidig tar man her fra Stortingets talerstol nærmest en detaljert oppramsing av lokale grendeskoler som man er uenig i blir nedlagt. Man kan ikke få begge deler samtidig – skal man ha et lokalt selvstyre, må det selvstyret være reelt. Vi kan se til at forvaltningsskikk blir fulgt, at folk blir hørt, at man sikres deltakelse, men kommunenes innbyggere velger selv sine lokalpolitikere, og de har ansvaret for å gjøre det valget. Hvis representanten Ursula Evje er misfornøyd med de lokalpolitikerne, kan hun få anledning til å gjøre noe med det i kommunevalget i 2003 ved å stille opp der i den lokale valgkampen og bidra til at andre politikere blir valgt, og at andre beslutninger blir tatt. Så blir jeg også forvirret av tolkningen og understrekingen av § 8-1, om at man har rett til å gå på den nærmeste skolen. Så vidt jeg har oppfattet, har representanten Evjes parti vært en sterk pådriver for såkalt fritt skolevalg, nemlig at elevene skal kunne velge fritt hvilken skole de vil gå på, og at karakterer og andre forhold skal bestemme hvem som kommer inn hvor. Det er ikke forenlig med retten til å gå på den nærmeste skolen – det er tvert imot motsatt. Jeg er helt enig i det som Evje nå sier, om retten til å gå på nærmeste skole, og derfor har jeg vært og er fortsatt kritisk til fullt frislipp på skolevalg. Det betyr ikke at en kommune ikke kan nedlegge grendeskoler. Man skal fortsatt få lov til å gå på den nærmeste skolen, for hvis den grendeskolen er nedlagt, er det en annen skole som er den nærmeste skolen. Paragrafen kan ikke tolkes dit hen at enhver skolestruktur blir fastfrosset fordi det eksisterer en nærmere skole som man da ikke kan nedlegge, for da får man ikke gå på den nærmeste skolen. Det tredje som jeg blir forvirret av, er at man ønsker å gi kommunene muligheten til å opprettholde grendeskolene. Man ønsker å gi mulighet for fylkene til å investere mer i rassikring samtidig som man står for en politikk som dramatisk vil redusere kommunenes og fylkeskommunenes inntektsgrunnlag ved en dramatisk reduksjon av skatter og avgifter. Ursula Evje sier at barneliv har en pris, og hvis et barn dør på veien av ras, har det en pris. Ja, det er veldig mange ting vi kunne gjøre både innenfor helsevesen, innenfor rassikring, innenfor annet sikringsarbeid for å sikre liv. Men det krever penger, og hvis man samtidig skal fjerne avgifter på tobakk og alkohol, redusere eller fjerne formuesskatt, fjerne eiendomsskatt, redusere moms, redusere inntektsskatten, fjerne toppskatten – til sammen kanskje 100 milliarder kr, hvis man følger Fremskrittspartiets program – ja da har helt sikkert mange liv en pris. Men nedsettelse av avgifter på tobakk og alkohol er altså for enkelte viktigere.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-04-14:
Jeg er glad for at denne debatten har vist at det er bred tilslutning til hovedpoengene i mitt første innlegg, nemlig at her er det det lokale selvstyret som først og fremst skal gjelde. Vi må påse at lover og regler følges i forhold til at de interessene som er involvert, blir hørt, og selvsagt også at forpliktelsene i læreplanen blir fulgt opp. Jeg forutsetter selvsagt at ikke flere ikke lærer å lese, skrive og regne fordi de må gå på en annen skole i Volda enn den de kanskje opprinnelig hadde tenkt å gå på. La meg bare oppklare et par ting, for det første dette med rett til nærskole framfor fritt skolevalg. Det kan jo ikke være slik at man fullt ut kan gi rett til fritt skolevalg samtidig som man skal sikre at folk får lov å gå på nærskolen. Man får problemer hvis en nærskole i en kommune er veldig populær slik at søknaden til den blir veldig stor, og man samtidig skal sikre at alle i nærheten skal få gå på den. Man kan jo ikke ha en skole som dimensjonerer størrelsen på skolebygningen og plassen til elevene ut fra søknadene hvert enkelt år. Det tror jeg ville innebære kostnader som til og med ville få Fremskrittspartiets nye løfter om bevilgninger pr. elev til å blekne. For det andre: Representanten Sandberg var bekymret for at det var administrasjonen og ikke politikerne som bestemte. Jeg husker en kampanje for noen år siden – «Mobb en politiker» – som gikk ut på at politikerne måtte få mindre innflytelse. Jeg er glad for at det kommer nye signaler nå, at politikerne skal ha større innflytelse over disse beslutningene, slik at de valgene de er satt til å gjøre, blitt tatt på det grunnlaget som valgresultatene har gitt. Så en tredje oppklaring: Det ble i forbindelse med budsjettene og kommuneøkonomien svart at i Fremskrittspartiets alternative statsbudsjett hadde man ikke noen dårligere kommuneøkonomi etter MODAG-beregningen. Jeg henviser til Fremskrittspartiets program hvor man har en lang opplisting av avgifter og skatter som enten skal fjernes eller reduseres, og som i sum antakelig vil innebære en reduksjon i offentlige inntekter på mellom 80 og 100 milliarder kr. I Fremskrittspartiets program står det på side 3 at dette er et program som skal gjennomføres i perioden som vi er inne i. Da mener jeg det kanskje blir en viss dobbeltmoral både å stå for det og markedsføre seg i mange sammenhenger med reduserte skatter og avgifter – som sikkert er en populær sak – og samtidig si at kommunene skal få mer penger. Jeg syns representanten Løvik hadde et aldeles glitrende poeng da han viste til at et gjennomsnittlig elevtilskudd på 30 000 kr umulig kan finansiere en grendeskole med seks personer. Og hvis Fremskrittspartiet i tillegg til å legge om finansieringen skal gjøre dramatiske endringer, som økning i tilskuddet pr. elev, tror jeg en må gå andre veier med skatter og avgifter enn det som ligger i programmet. Men jeg er glad for at debatten har vist at dagens politikk har bred tilslutning i Stortinget.
Åse Wisløff Nilssen (Kristelig Folkeparti), 2000-04-14:
«Utvikling og produksjon av lydbøker vil kunne legges til Tambartun kompetansesenter for spesialundervisning», står det i merknadene. Det er bare den lille biten med lydbøker jeg har lyst til å ta opp. Hovedgruppene for bruk av lydbøker er de blinde og svaksynte, og de trenger én type lydbøker. Men den store gruppen med dysleksi, spesifikke lesevansker – og man kan også legge til gruppen med fysiske funksjonshemninger der mange opplever lydboken lettere tilgjengelig enn papirutgaven – de trenger en litt annen type lydbøker. Det aller viktigste er å gjøre fagstoffet tilgjengelig for alle elever, og der er vi ikke i dag. For grunnskolen skal alle lærebøker være lest inn fra høsten 2000, men i videregående skole er det fortsatt veldig mye igjen. Det er ingen likeverdig skole så lenge ikke alle får lov til å tilegne seg det nødvendige lesestoff. Noen får ikke med seg den viktige lærdom som forventes av dem også i forhold til det å få karakterer. De blir hengende etter og får skoleproblemer. Det fører ofte til uro og atferdsproblemer. De blir lett oppfattet som problembarn, og etter hvert kanskje også som et problem i samfunnet. Vi vet at det kan bli rusproblemer, og noen hevder seg på den kriminelle løpebane og havner i fengsel. Det er denne helheten og sammenhengen som jeg utfordrer statsråden til å se nærmere på. Når vi leser i avisene, står det gjerne at elevene i gjengen har dysleksi. Vi leser om noen med atferdsproblemer, og da står det gjerne i en setning at de har lese- og skrivevansker. Vi må skjønne at det er et rop om hjelp. Lydbøker er en av de viktige tingene vi har til å forebygge bivirkningene som vi ikke ønsker. Lydboken kan man si er dagens – ja nesten gårsdagens – teknologi, og den er i ferd med kanskje å bli overtatt av andre områder. Jeg kan nevne CD-er og programvarer hvor man kan lese eller snakke til datamaskinen og få det på skjermen som skrift, og også få det skriftlige lest opp; eksempelvis utvikler Nordisk Språkteknologi på Voss slik programvare. Jeg håper at det går an å ta i bruk den programvaren for de funksjonshemmede aller først, for å kompensere for den dårlige leseferdigheten og skriveferdigheten. Så min konklusjon blir en utfordring til statsråden om å bidra til at det blir utviklet programvare som kompenserer for dårlig lese- og skriveferdighet, se på behovet for hjelpemidler, se på de hindringer som åndsverkloven og portokostnadene utgjør, og få til en lettere håndtering av de lydbøkene og de hjelpemidlene vi har i dag.
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 2000-04-14:
Arbeiderpartiet er selvfølgelig for en god kommuneøkonomi, vi er for en god skole, og vi er for en trygg skolevei. Når jeg hører denne debatten og denne interpellasjonen, synes jeg faktisk det nesten er litt komisk. For Fremskrittspartiet har bestandig vært opptatt av å kutte i offentlig sektor, de har vært opptatt av å privatisere offentlige tjenester, også skoleverket, og de har vært opptatt av å fjerne sentralstyring. Det har på en måte vært noe trygt og greit over det – vi har visst hvor de stod, og vi har visst hvor de kom i enhver debatt. Men nå, plutselig, en time før påskeferien, hopper altså representanten Evje opp og kjemper for grendeskolen og viser en rørende omtanke for kommuneøkonomien. Jeg syns dette er overraskende. Under behandlingen av det siste statsbudsjettet foreslo Fremskrittspartiet å kutte 11 615 000 000 kr – 11,6 milliarder kr – i kommunesektoren. Jeg vet ikke hvor mye en grendeskole koster i gjennomsnitt, men jeg innbiller meg at en får en del grendeskoler for 11,6 milliarder kr, så det må være et eller annet som ikke henger sammen. Jeg tror jeg kan gå så langt som til å si at det Ursula Evje presterte her i dag, må være norsk mesterskap i dobbeltkommunikasjon. Man kutter altså dramatisk på kommuneøkonomien, og så beklager man seg når man ser at tjenestene blir dårligere. Nå får vi om noen få uker sjansen til å diskutere kommuneøkonomi her i salen på nytt, og jeg er litt spent på hvor Fremskrittspartiet skal havne da – dvs. jeg er ikke så fryktelig spent, for jeg regner med at da er de tilbake i det samme gamle sporet. Jeg har opplevd at det har vært en ganske stor tverrpolitisk enighet om at vi må få til større grad av lokalt selvstyre, vi må få flere beslutninger fattet lokalt. Det er noe jeg har opplevd at de aller fleste partier, de aller fleste her i salen, har vært enig i – man har ønsket at de lokale myndighetene skal ta mer av avgjørelsene i stedet for at alt skal foregå i denne salen. Da er det litt overraskende når nå Fremskrittspartiet plutselig går stikk imot dette og ønsker å gå inn og detaljregulere hva slags skoler i distriktene som skal bestå, og hva slags skoler som skal nedlegges. Og nå har man sett en del debatter rundt omkring i kommunene om nedlegging av grendeskoler, og jeg har ikke opplevd at Evjes partifeller i Fremskrittspartiet i kommunene har stått på barrikadene for å prøve å berge små skoler – jeg tror knapt det finnes eksempler på at det har skjedd. Det jeg lurer på, er om det nå er slik at dette er en totalt ny tenkning fra Fremskrittspartiet, og at vi kan forvente oss at Fremskrittspartiet i de lokale kommunestyrene og de lokale fylkestingene kommer til å stå på for å berge en desentralisert skolestruktur og kommer til å kjempe hardnakket for hver eneste grendeskole rundt omkring i landet.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-04-14:
Situasjonen i Volda er ikke enestående. Derfor blir jeg litt overrasket når både statsråden og representanten fra Arbeiderpartiet etterlyser eksempler på at Fremskrittspartiet har stått på og kjempet for bygdeskolene. Jeg vil anbefale både statsråden og representanten Norvoll å ta seg en tur til Nord-Trøndelag. For det er ikke lenger siden enn torsdag at kommunestyret i Levanger kommune med Arbeiderpartiet i spissen foretok en massiv nedleggelse av bygdeskoler. Dette skjedde rett og slett fordi Arbeiderpartiet og Senterpartiet i fellesskap i 15-20 år har vanstyrt økonomien i Levanger kommune på en slik måte at man stod overfor valget enten å legge ned skoler eller å komme under statlig administrasjon. Og når Arbeiderpartiet i den kommunen fikk valget mellom disse to alternativene, valgte de altså å legge ned skolene. Dette er en interessant debatt, og jeg deler selvfølgelig statsrådens syn på at samarbeidsutvalgene skal høres før nedleggelser. Det blir de selvfølgelig også – det skulle bare mangle. Men så skiller statsråden og undertegnede lag. For når han snakker om at kommunene har myndighet, vet jeg ikke hvorvidt han peker på administrasjonen eller politikerne. Min erfaring er at det er administrasjonen som foretar nedleggelsene, og at det skyldes rolleskiftet i forvaltningen, der politikerne har blitt utredere og administrasjonen de som tegner opp løpet. Når det gjelder valgfriheten, er det ikke riktig det statsråden sier. Det at eleven har rett til å velge den nærmeste skolen, påstår han er det motsatte av Fremskrittspartiets modell. Men Fremskrittspartiets modell er akkurat det at foreldre og elever fritt skal få velge. Og da kan de velge den nærmeste skolen, og stort sett tror jeg at foreldre og elever ønsker det, men det kan selvfølgelig være eksempler på at de ønsker andre valg. Situasjonen er i dag den at myndighetene som statsråden kaller det, eller lokalpolitikerne sitter på sin taburett og peker på hver enkelt elev og sender dem fra den ene kanten av kommunen til den andre. Det er akkurat den problematikken som ville forsvinne gjennom Fremskrittspartiets system der pengene følger eleven. Og da vil jeg si med en gang – for det blir vel en del av debatten senere, tenker jeg – at vi selvfølgelig ønsker å differensiere og ta høyde for de lokale forholdene slik at det blir en differensiert pris. Så har jeg også lyst til, selv om dette ikke er en debatt om kommuneøkonomi, å peke på de tallene som er kommet fram i forhold til underskuddet i kommunene, og å se på de eiendomsforholdene som kommunene har. Kanskje er ikke våre kommuner så fattige likevel.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2000-04-14:
Kristelig Folkeparti er også bekymret for grendeskolenes situasjon. Skolesektoren havner ofte i en klemme mellom andre sektorer i en presset kommuneøkonomi, bl.a. på grunn av øremerking til gjennomføringen av reformer for å nå viktige nasjonale mål innenfor eldreomsorg og helse. Dette må vi ta på alvor og sørge for at skolen sikres tilstrekkelige midler. Men jeg er ikke sikker på at grendeskoler kommer særlig godt ut om pengene bare følger eleven, og jeg er heller ikke overbevist om at Fremskrittspartiets forhold til kommuneøkonomi vil bedre grendeskolenes vilkår. Kristelig Folkeparti har tro på det lokale selvstyret og ønsker å legge til rette for lokale prioriteringer. Men det er da av avgjørende betydning at det sikres mer frie midler i kommuneøkonomien slik at det blir muligheter også for å opprettholde grendeskolen. I den forbindelse var det et viktig signal som kom fra sentrumsregjeringen, da det ble lagt inn 50 mill. kr ekstra i rammen i fjor for å sikre fortsatt opprettholdelse av grendeskolene. Det var nettopp fordi man tok disse skolenes situasjon på alvor. Skolen har en stor betydning for et levende lokalsamfunn og for å beholde bosettingen i et lokalmiljø. Dessuten bidrar skolen i sin undervisning til å opprettholde og videreutvikle lokale tradisjoner. Det er verdt å merke seg at spørsmål om skolenedleggelser i kommunene har utløst et sterkt lokalt engasjement. Grendeskolenes positive betydning i lokalsamfunnene må ikke undervurderes. Ofte har skolen en funksjon langt utover det å være lærested. Den er også et samlingssted og en møteplass i ulike sosiale sammenhenger. Undersøkelser har f.eks. vist at fådelte skoler er mer aktive i bruk av IKT, da det ser ut til å være lettere å kunne få til endringer i mindre enn i større skoler. Skolenedleggelser i kommunene har også utløst lokalt engasjement for private skoler. Derfor vil en satsing på å opprettholde grendeskoler være en satsing på opprettholdelse av den offentlige skolen. For å sikre at skoler ikke nedlegges unødig er det viktig å ha en grundig prosess forut for selve avgjørelsen. Det var derfor viktig at sentrumsregjeringen i innstillingen til opplæringsloven fikk gjennomslag for forskriftsfesting av at foreldrene skal være høringsinstans ved skolenedleggelse. Foreldrenes medbestemmelsesrett er dermed sikret på en bedre måte enn tidligere. Antall nedleggelser de senere årene har vært stabil. Det dreier seg om 20-30 skoler de siste årene. «Sett skolen på dagsordenen, og folk engasjerer seg», skrev Kommunal Rapport den 13. april. Det vises til en undersøkelse der ca. 60 pst. av ordførerne har opplevd press i forbindelse med skolesaker. «Hadde det ikke vært for engasjementet fra foreldrene, ville disse … skolene blitt lagt ned», sier varaordføreren i Strand. Det viser at det går an å få politikere til å snu.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2000-04-14:
Det er mykje godt å seia om grendeskulen. Det trur eg at lokale politikarar rundt omkring er vel så eigna til både å snakka om og ta seg av som vi i Stortinget. Vi kan godt engasjera oss ute – det gjer vi nok òg alle i våre eigne kommunar – for det er faktisk slik, trur eg, at det er eit stort ønske rundt omkring om å halda på grendeskulen. Men når ein her òg snakkar varmt om at ein skal gå på den næraste skulen, høyrest det litt ut som at den lokale grendeskulen ligg akkurat i nabolaget. I mange store bygder der folk bur spreitt, er det gjerne tre kilometer til grendeskulen. Det bør ikkje vera så lett for oss å seia korleis det skal vera rundt i dei enkelte kommunane, for dette klarar kommunepolitikarane utmerkt godt. Det vi skal gjera som storting, er å sikra ein økonomi som gjer at vi kan ha ein grendeskule, sikra eit lovverk som gjer at ein kan ta seg av både folk som bur der og ungane som er der – og at foreldra som har ungane på skulen, kan bli høyrde når det gjeld skulestrukturen. Eg føler at det er brei semje om korleis lovverket vårt skal vera. Frå Framstegspartiets side er det ikkje peikt på nokon andre lovforslag enn å ha det slik som det er. Det er med reint utgangspunkt i kommuneøkonomien at ein tar opp denne interpellasjonen. Då må det vera tillate her frå denne talarstolen å peika på kva Framstegspartiet har medverka til når det gjeld kommuneøkonomien. Dei har altså gått inn for kutt på over 11 milliardar kr i det som skal gå til å sikra grendeskulane rundt omkring i kommunane. For meg gjev derfor interpellasjonen ei gal vinkling på dette, for vi som storting skal driva med lovverk og regelverk, og så skal det vera kommunepolitikarane, etter mitt syn, som skal ta seg av både grendeskulane og tilbodet elles til elevane i skulen. Så eg må seia at eg liksom mange andre her ikkje er overraska, men stiller mange spørsmål når Framstegspartiet tar opp dette – Framstegspartiet som har vore dei som har medverka mest til å redusera kommunane si moglegheit til å oppretthalda ein ulik skulestruktur, ved at dei har redusert så mykje når det gjeld midlane til overføring til kommunane.