trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-04-05:
Regjeringen foreslår endringer i behandlingsbiobankloven. Jeg mener at saken er godt opplyst i denne debatten av både saksordføreren, statsråden som har lagt fram proposisjonen, og flere. Arbeiderpartiet vil selvsagt holde fram det helt fantastiske, at vi har bygd opp et screeningtilbud for nyfødte barn i Norge over mange år – som gjør at man tidlig får kunnskap som gjør at man kan både redde liv og gi behandling, og som innebærer store fordeler for disse barna når det er snakk om alvorlig sykdom. Det er viktig å holde fram, synes jeg, at tilgangen til å forske på dette biologiske materialet vil være like strengt regulert som i dag. Det foreslås ingen endringer i proposisjonen som endrer på det. Det ble sagt i debatten her at hensynet til enkeltmennesker alltid må gå foran samfunnets interesser. Vel, nesten all medisinsk behandling er utviklet fordi enkeltmennesker har sagt: Ja, dere kan forske på det materialet jeg har avgitt i møte med helsetjenesten. Sånn har vårt samfunn kunnet bygge opp en god, felles helsetjeneste for behandling av sykdom, skader og lidelser som hjelper nettopp enkeltmennesker. Vi i Arbeiderpartiet støtter lovendringen som er foreslått, og vi kommer også til å stemme for løst forslag nr. 3, fra Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2018-04-05:
Personvernvern er utrolig viktig for Fremskrittspartiet, vi er opptatt av å sikre personvernet til den enkelte. Jeg mener at tilbudet om nyfødtscreening som vi har, er utrolig bra og viktig, og at det er viktig at man har tillit hos dem som faktisk sier ja til dette. Jeg synes man skal lytte til det statsråden sier, at dette er noe som faktisk styrker og rydder opp i en del av det som har vært. Jeg er veldig glad for at regjeringspartiene nå har fremmet et forslag – som Arbeiderpartiet også støtter opp om – som gjelder nettopp personvern, som mange er opptatt av. Det er viktig, og det er viktig å ivareta informasjon om ordningen og reservasjonsretten også etter at man har fylt 16 år – noe som ligger i forslaget. Jeg er veldig glad for at dette faktisk gjør at man skal få beskjed ett til to år etter, som gir foreldrene mulighet til å kunne si nei til at opplysningene lagres. Når man blir 16 år, skal man også få en mulighet ved at noen aktivt tar kontakt for å si at disse opplysningene har man lagret, og det er opp til deg om du vil at man fortsatt skal lagre opplysningene. For egen del og for Fremskrittspartiet er det viktig å se på de mulighetene man har for å hjelpe mennesker til å bli friske eller til å forske for å sørge for at man i framtiden kan hjelpe mennesker som får forskjellige typer sykdommer. Det er det som ligger til grunn for denne saken. Derfor er jeg godt fornøyd med at man nå klarer å ivareta personvernet på en god måte, samtidig som vi også ivaretar det som faktisk er viktig: å kunne hjelpe barn som blir syke, og at man kan få informasjon som kan sikre at man i framtiden kan gi enda bedre helsehjelp.
Erlend Larsen (Høyre), 2018-04-05:
Dette er en veldig viktig sak, som har en veldig stor betydning for framtidig helse. Ved å si ja til å lagre blod vil vi gjøre det mulig for framtidens forskere å utvikle medisiner eller andre metoder for å behandle en rekke sykdommer. Om 10, 20 eller 30 år skal vi som er politikere i dag, se oss i speilet, se tilbake og kunne vite at det valget og det vedtaket vi gjør i dag, har vært med på å styrke framtidens helse. Det verste som kan skje, er at framtidens innbyggere snur seg og sier: Hvorfor hindret dere oss i å bli kvitt sykdommer eller å få medisiner som kunne vært oss til nytte? Med hensyn til personvern: Dette er noe som skal lagres fysisk og ikke i en databank. Representanten fra Venstre viste hvordan det skal lagres. Selvfølgelig kan ansatte som jobber på akkurat den avdelingen, sikkert kunne klare å finne en slik prøve og utnytte det på et vis, men allerede i dag kan mange ansatte innen helsevesenet få tilgang til personopplysninger. Den risikoen vil alltid være der, men vi må også ha tillit til enkeltmennesket. Vi må i det ytterste ledd ha tillit til den som jobber ute. Så må vi selvfølgelig ha kontrollfunksjoner som tar vare på sikkerheten. SV har tidligere etterlyst økt satsing på offentlig utvikling av medisiner i Norge – med tanke på Spinraza-diskusjonen. Ved å si nei til å lagre blodprøver sier de samtidig også nei til å gi norske forskere muligheten til å utvikle medisiner som kan produseres i Norge.
Peter Frølich (Høyre), 2018-04-05:
Jeg har lyst til å knytte noen kommentarer til fengselet på Ulvsnesøy i Osterfjorden. Det er en diskusjon som har kommet brått på, og hvor det kan være nødvendig å avklare fakta. Vi står overfor en situasjon hvor stiftelsen som er grunneier og leier ut til staten, har sagt opp avtalen. De ønsker en avklaring av om staten ønsker å kjøpe øyen og fengselet, eller om de ønsker å avvikle virksomheten på denne øyen. Det er et veldig fair standpunkt, men det er også en tøff beskjed til staten: Enten kjøper dere, eller så avvikler dere. Stilt overfor det dilemmaet har det ikke vært mulig å finne penger til å videreføre driften som er der i dag. Det er ingen politiker i Hordaland som vil si at det ikke gjøres en fantastisk innsats ved dette fengselet, men stilt overfor et vanskelig valg, hvor man er nødt til å kjøpe en øy for kanskje opp under 100 mill. kr, har man gjort den vurderingen at de pengene kan brukes bedre på andre formål. Det påhviler opposisjonen som stemmer for å videreføre driften, et enormt ansvar når de nå sender ut forhåpninger til både ansatte, innsatte og øvrig befolkning som bryr seg om driften på denne øyen. Når de nå har sendt signaler om at dette kanskje kan videreføres, bør alle partier som stemmer for dette, vise at de mener alvor i sine alternative budsjetter for neste år. Der bør det framgå at man avsetter minimum 50 – trolig 70, kanskje opp under 100 – mill. kr til kjøp av øyen. Hvis ikke har jeg lyst til å betegne det som et bedrag overfor dem som er glad i øyen, som jobber der, som soner der, og som bryr seg om at det skal videreføres drift som i dag.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-04-05:
Igjen: Gratulerer som ny justisminister! Me har store forventningar til den nye justisministeren. Saman med Kristeleg Folkeparti inngjekk Arbeidarpartiet – som kjent – eit forlik om politireforma. Me hadde klare premissar – vilkår – for det forliket. Dessverre opplever me i for stor grad at gjennomføringa av forliket ikkje har blitt teke nok på alvor. Det gjeld særleg dei lokale prosessane, som representanten Ropstad var inne på i stad, men det gjeld òg ei reell styrking av nærpolitiet og arbeidet med kultur og leiing. Eg håpar at den nye justisministeren vil ta dette meir på alvor enn det forgjengarane hans har gjort. Spørsmålet mitt er: Vil statsråden i sitt arbeid vere lojal mot det forliket som me har inngått her i Stortinget?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-04-05:
Allereie der er me nok litt ueinige. Eg meiner me ikkje kan sjå på reforma heilt lausriven frå statsbudsjetta. Det er det årlege budsjettet som vil avgjere om me greier å gjennomføre dei ambisjonane me er einige om. Ein hovudkritikk me har framført over nokså lang tid, er at reforma er underfinansiert. Veldig mange av politidistrikta har eit betydeleg svekt handlingsrom. Difor er spørsmålet mitt ganske enkelt: Meiner justisministeren at det er behov for å auke løyvingane til politidistrikta for å kunne gjennomføre politireforma i tråd med intensjonane i forliket?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-04-05:
Det manglar ikkje på kritiske røyster, og justiskomiteen kjenner godt til dei. Mange av dei som har delteke på budsjetthøyringane våre, har vore veldig tydelege på kva dei har meint om politibudsjettet, f.eks. Når me reiser rundt i landet, snakkar me ikkje berre med politimeistrane. Me snakkar òg med dei tillitsvalde og med tilsette. Det vil alltid vere ulike meiningar om ei stor reform, det kjem me ikkje vekk frå. Samtidig må eg tilbake til litt av det me hadde i replikkordskiftet her i stad. Eg meiner veldig alvorleg at statsbudsjettet, dei årlege budsjetta, må hengje saman med reformer som blir gjennomførte. Me har sett tidlegare, under skiftande regjeringar, at store reformer får trøbbel fordi ein ikkje evnar å løyve dei ressursane som skal til. Difor er det ikkje heilt slik som representanten Solveig Horne seier, at politidistrikta fekk 100 mill. kr meir for 2018. Då tek ho berre med seg plussen. Ein må sjå på det som står lenger ned: Når ein tek vekk ABE-kuttet, når ein tek vekk løns- og prisveksten – lista er lang – kjem ein til eit kutt som er langt over 100 mill. kr. Då blir det ikkje noko særleg handlingsrom igjen – viss ein seier det er viktig at politimeistrane har handlingsrom, og eg trur faktisk alle er einige om at me skal avgrense detaljstyringa. Men det er ikkje særleg mykje å handle med, kan ein seie, viss ein blir sitjande att med motsett problemstilling, at tilsette må gå, at folk som er sjukmelde, ikkje får vikar. Desse tilstandane kjenner me til, og det bekymrar Arbeidarpartiet som forlikspartnar. Difor håpar og trur eg inderleg sterkt at me får eit betre forslag til politibudsjett for 2019. Elles er eg sterkt bekymra for om denne reforma i det heile vil vere gjennomførbar. Noko av det me høyrde etter at Politianalysen kom i forkant av politireforma, var at dette ikkje måtte bli ei sparereform. Det meiner eg framleis er veldig viktig. Så nemner representanten Ropstad eit løfte til innbyggjarane. Eit av dei viktige områda i forliket var at ein skulle ha gode lokale prosessar og utarbeide dokument, som Ropstad viser til. Det blei ikkje gjort. Men det er heldigvis ikkje for seint enno. Eg forventar at ein når strukturen no er sett, utarbeider dei dokumenta i tråd med det forliket seier, slik at ein reelt sett får sett om ein fylgjer opp dei vedtaka me gjer i dag. For det er der ein vil sjå det, og då er det no, som fleire har vore inne på her, ein gong for alle. Eg meiner at me ikkje kan vedta fleire gonger at me skal fylgje opp det forliket, og at me skal styrkje det lokale politiet. Den einaste måten å få dette forliket til å stå seg på er faktisk å fylgje det opp, og det har eg ei klar forventning og forhåpning om må skje – til det beste for politiet, men òg i respekt for demokratiet og dei avgjerdene me tek i denne sal.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-04-05:
Eg fekk lyst til å bidra med litt historiekunnskap. Representanten Solveig Horne nemnde at ho sat i justiskomiteen i 2005 og i den perioden me var i regjering, men eg er litt usikker på om ho anten ikkje fylgde godt nok med, eller om representanten kanskje ikkje hadde lyst til å ta med heile bildet. For då me kom inn i regjering i 2005, var soningskøane i Noreg på 2 566. Då me gjekk av i 2013, var soningskøane på 1 096. Då blir det både feil og noko spesielt å hevde at dagens regjering overtok ein rekordstor soningskø. Det gjorde ikkje dagens regjering. Soningskøen under Stoltenberg-regjeringa gjekk faktisk meir ned – til 1 096 – enn det han har gjort i dag, og det kan etterprøvast og sjekkast for dei som ynskjer det. Likevel har eg lyst til å seie at det er veldig bra og positivt at ein har fått soningskøen så å seie vekk. Det er veldig positivt. Men ein må ikkje late som at den einaste moglegheita til å få til det, var gjennom å leige fengselsplassar i Nederland. Det var det ikkje. I starten av førre periode var òg justisministeren, frå Framstegspartiet, bl.a. i Telemark og lova 100 nye fengselsplassar i Telemark fengsel. Det var fullt mogleg å byggje ut eksisterande fengselskapasitet i Noreg med gryteklare prosjekt. At ein valde Nederland, er ei ærleg sak. Me debatterte det mykje i Stortinget, me var ueinige i den løysinga, og eg trur òg at ettertidas blikk på samfunnsøkonomien i det heller ikkje nødvendigvis vil bli spesielt godt. Så vil eg òg trekkje fram den bekymringa som representanten Maria Aasen-Svensrud peika på når det gjeld samfunnssikkerheita. For no står me altså i ein situasjon der fengsel rundt om i Noreg meir eller mindre driv mest med oppbevaring av innsette, meir isolasjon, kutt i programverksemd, noko som er alvorleg, med tanke på at fengsel representerer ein samfunnssikkerheitsinstitusjon. I motsetning til den litt halvgode stemninga som me møtte hos Nordland politidistrikt, var ikkje stemninga særleg god då me møtte dei tilsette og ikkje minst dei tillitsvalde i Bodø fengsel i går. Difor er det ikkje heilt slik som justisministeren seier, at det er sjølvsagt at regjeringa skal ta dette på alvor. Dette meiner eg beviseleg er eit av regjeringas ikkje-prioriterte område, og det får konsekvensar. Eg vil elles oppfordre representantar frå regjeringa til å lytte til representanten Njåstad frå Hordaland Framstegsparti, for han sa i Debatten på NRK til meg at viss det var slik at ABE-kuttet gjekk ut over drifta i fengsla, måtte me gjere noko, for slik skulle det ikkje vere. Ja, gode justisminister og kollegaer, det er slik, og det kjem til å få konsekvensar som me ikkje vil like. Det må ein gjere noko med, og ein må få til eit krafttak for norske fengsel i budsjettet for 2019.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-04-05:
Eg synest Mazyar Keshvari trekkjer opp eit viktig element som ikkje har vore tilstrekkeleg til stades i debatten her i dag, det er omsorga for dei som er offer for kriminalitet, pårørande. Eg meiner det er underleg at ein fører ein politikk for norske fengsel som svekkjer fengsel som samfunnssikkerheitsinstitusjon – når ein kuttar i gjengangarprosjektet ved Oslo fengsel, når ein kuttar i programverksemda som skal gjere dei som kom inn som kriminelle, mindre kriminelle når dei kjem ut, når dette blir svekt. Eg meiner det er feilslått politikk å ikkje forstå at arbeidet med innhald og kvalitet i fengsel er ekstremt viktig for offer for kriminalitet, for pårørande. Nokon blir sitjande svært lenge, men mange av dei skal ut att. Kva er det ein sender ut att i samfunnet når ein kuttar i kvaliteten i programverksemda? Det meiner eg er fullstendig underkommunisert i mange av debattane me har, me låser oss ofte fast i ein del strukturar. Der meiner eg det er stor forskjell på Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet – opposisjonen i Stortinget – og den politikken denne regjeringa har ført over fleire år, for det at ein har prioritert annleis, det er ei ærleg sak. Når ein no reiser rundt i Noreg og besøkjer store og små fengsel: Dei som arbeider på lukka avdelingar med farlege innsette, seier at dei gremmer seg over at dei ikkje får gjort jobben sin, og at dei låser inn psykisk sjuke på sikkerheitsceller. Dei sit så lenge som 92 dagar – vel dokumentert av Sivilombodsmannen. Det er ein dårleg offeromsorgspolitikk, for det fører til at me kan få farlegare kriminelle når dei kjem ut. Der etterlyser eg handling. Eg meiner det er alvorleg at ein no får ein farlegare innsettpopulasjon. Det er ikkje berre fordi kriminalitetsbildet endrar seg, det er fordi ein faktisk har kutta, sveltefôra, kriminalomsorga og innhaldet i ho over så mange år. Fagorganisasjonane – høyr på dei som representerer NFF, høyr på dei tillitsvalde – er ikkje berre bekymra, dei er forbanna. Då me besøkte Bodø fengsel i går, var det fleire som sa at den situasjonen me er i no, er sjuk. Det meiner eg me må ta på alvor. Då synest eg det blir noko pompøst å vera så stolt av ein soningskø – som ein absolutt fortener ros for er borte – når våre motargument er at ein kunne gjort det på ein annan måte. Det hadde vore fullt mogleg, men eg helsar debatten velkommen. Meir fokus på dei som er offer for kriminalitet – det ser Framstegspartiet ut til kanskje å ha gløymt når dei no har styrt Justisdepartementet.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-04-05:
Alternativet er veldig klart, og det har me debattert mange gonger i justiskomiteen. Eg har sagt det fleire gonger i dag. Det hadde vore fullt mogleg å byggje ut eksisterande fengselsmasse. Dersom ein hadde begynt litt tidlegare, kunne det til og med ha vore klart mykje tidlegare – det hadde vore fullt mogleg å gjere. Og debatten om Nederland, ein må ikkje late som om det ikkje er kontroversielt. Det viser debatten her i dag, og så er me glade for at det blir avvikla. Så er Mazyar Keshvari oppteken av å snakke om «slepp fangane fri». Men historiekunnskapen til representanten er ikkje spesielt treffsikker. Det var vår regjering som avvikla den ordninga. Det var bra, det meiner eg var riktig, og så bør representanten vere noko meir etterretteleg i historieforteljingane sine framover.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-04-05:
Eg har eit kort spørsmål. Eg lurar på kvifor regjeringa meinte at det var rett å ratifisere Istanbul-konvensjonen, som bl.a. forbyr seksuell omgang utan samtykke?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-04-05:
Eg takkar for svaret. Statsråden viser i slutten av sitt innlegg til den handlingsplanen mot valdtekt som regjeringa skal leggje fram. Då me behandla den saka i Stortinget – og eg forventar ikkje at statsråden har heile den historia med seg – fremja Arbeidarpartiet eit forslag om ein forpliktande handlingsplan mot valdtekt. Det blei stemt ned. Vedtaket blei ein handlingsplan mot valdtekt. Vil statsråden trass i det kunne seie noko om i kva grad den handlingsplanen bør vere forpliktande eller ikkje?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-04-05:
Noko av det viktige me på ein måte har etablert i debatten i dag, er at komiteen – og også statsråden – er einig i at gjennom å ratifisere Istanbul-konvensjonen er det forbode i Noreg å ha sex med nokon utan samtykke. Òg svarbrevet frå den førre statsråden til komiteen understrekar det veldig tydeleg. Då er spørsmålet eigentleg kva konsekvensar statsråden er redd for, når me berre ønskjer ei tydeleggjering av det me alle er einige om.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2018-04-05:
Fra 2005 til 2009 var jeg medlem av justiskomiteen. Det var vel ingen saker vi debatterte mer enn de økende soningskøene, og hvor lite den forrige regjeringen gjorde med det. Et av tiltakene var vel, utenom Ullersmo, å innføre fotlenkesoning. Da regjeringen Solberg overtok i 2013, hadde vi en rekordhøy soningskø på 1 100–1 200 personer. Belegget i norske fengsler var på over 100 pst., noe vi vet skapte store utfordringer for både den varetektskapasiteten vi hadde, rettssikkerheten og ikke minst rehabiliteringen og det arbeidet som skulle gjøres for de innsatte. Når en ser på denne saken, kan en undre seg over om det viktigste for enkelte partier i denne sal er prinsippet om hvor de kriminelle skal sone, enn om de soner. Å få bukt med soningskøene, å få den enkelte som har gjort en kriminell handling, til å sone, er jo det som er viktig – ikke hvor man soner. Derfor har Fremskrittspartiet kjempet for å få på plass midlertidige fengselsplasser også i andre land. Vi var veldig glad for at vi klarte å få på plass denne avtalen med Nederland. Midlertidig leie av fengselsplasser i Nederland har vært helt nødvendig for å få ned soningskøene, og den avtalen har bidratt til at vi nå ser at soningskøene er fjernet. Avtalen har også gitt kriminalomsorgen et handlingsrom for å bygge ut kapasiteten her i Norge, og vi ser nå at vi har en kapasitetsutnyttelse på 90 pst., som gir en optimal balanse mellom kapasitetsbruk og mulighet for rehabilitering. Alt viser at å leie fengselsplasser i Nederland var helt nødvendig, men det var også midlertidig. Derfor er jeg glad for at regjeringen ikke forlenger den fengselsavtalen vi har, da det ikke lenger er nødvendig. Og som statsråden også selv svarer i brevet til komiteen, er det altså ingen planer i nærmeste framtid om å inngå ny avtale. Det er jo sånn at ingen klarer å spå om framtida. Derfor kommer Fremskrittspartiet og Høyre til å stemme imot det forslaget som ligger til behandling nå. Det har nok skjedd en glipp under avgivelsen, for det er, som jeg sa, ingen som vet hvordan framtida kommer til å bli. Å fremme et lovforslag som skal fastsette et prinsipp om at soning for norske statsborgere skal skje på norsk jord, blir for oss feil. Jeg har også lyst til å minne forslagsstillerne om at de i sitt representantforslag også viser til at 78 pst. av dem som har sonet eller soner i Nederland, er utenlandske statsborgere, og at 64 pst. av dem igjen er overført frivillig. Så å ha et prinsipp om at norske statsborgere skal sone på norsk jord, blir likevel feil for oss. For Fremskrittspartiet er det viktig at de som begår en straffbar handling, raskt må få sonet dommen sin. Og hvis det i framtida skulle oppstå soningskøer, er det viktig for oss å kunne ha muligheten til å benytte oss av avtaler med andre land, sånn at vi får bukt med soningskøene. Det håper jeg ikke skal bli nødvendig, men skulle det skje, så ønsker vi å ha den muligheten.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2018-04-05:
Representanten Angell Gimse sa veldig tydelig og klart hva som er regjeringspartienes synspunkt på dette, men jeg har lyst til bare å gi noen korte kommentarer. Vi har alle et felles mål om å bekjempe voldtekt. Vi er mange som er svært bekymret over omfanget av voldtekt, og at det er så få som anmelder og oppsøker hjelp etter en voldtekt. Voldtekt kan få store konsekvenser for den enkelte som er utsatt for det. Derfor er det viktig å bekjempe voldtekt. Jeg er glad for at dette er et arbeid som regjeringen prioriterer høyt. Politiet har fått flere ressurser. Vi har også endret straffeloven. Forebyggingstiltak har blitt satt i gang. Jeg har også lyst til å nevne opprettelsen av offeromsorgskontorene rundt i alle politidistriktene, som har vært en kampsak for Fremskrittspartiet. Vi vet at det er vanskelig når en har blitt utsatt for en handling, å oppsøke hjelp, anmelde – og der en står helt alene etterpå. Jeg har stor tro på at offeromsorgskontorene kan være med og hjelpe – og kanskje gjøre at flere anmelder og oppsøker hjelp etter en voldtekt. Men det viktigste av alt er å kunne forebygge det. Vi er veldig kritiske til det forslaget som nå blir behandlet. Som også saksordføreren her veldig tydelig sa: Voldtekt er en kriminell handling i dag, det er veldig tydelig. Det er likevel slik at en ønsker at vi skal endre, ikke for å endre, men at vi skal tydeliggjøre noe som ikke blir en endring. Vi har i dag en god straffelov, og vi kan ikke endre den med et formål om å sende et signal, når det ikke er det som er problemet i dag. Ønsket om å endre ordlyden uten å endre innholdet i gjeldende rett kan også – som også flere har vært inne på – virke mot sin hensikt. Jeg mener at dagens lovverk i praksis dekker de tilfellene der en ønsker å ramme ufrivillig seksuell omgang. Det er mangelen ved dagens regler som er utfordringen, men ofte er det kanskje det uoversiktlige bevisbildet som kan være vanskelig. Vi har også fått med oss de konsekvensene som også det svenske forslaget har, der det er snakk om at vi skal kunne dokumentere hvert enkelt steg i en slik handling. Det kan også gjøre at bevisbyrden ofte kommer over på kvinnen som blir utsatt for voldtekt. Vi kunne i dag lese om Bryne-russen, som har innført knuter om at en skal begynne å filme et samtykke. Når DIXI Ressurssenter mot voldtekt går ut og sier at det kanskje er å gå litt for langt å filme, men at det er viktig å få dokumentert hvert et steg, er vi kommet i en situasjon som vi ikke ønsker. Et nei er et nei, og straffeloven er tydelig på at det er en kriminell handling når det ikke er samtykke. Som jeg startet med, har vi alle et mål om å bekjempe voldtekt. For oss er det viktig at vi prioriterer at politiets etterforskning skal bli bedre. Jeg er glad for at vi i regjeringsplattformen og i Jeløya-plattformen er veldig tydelig på at vi skal styrke innsatsen mot voldtekt og politiets kompetanse på dette området. Det er der vi må sette inn ressursene, og ikke foreta en symbolhandling, som noen i komiteen her ønsker.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2018-04-05:
Fremskrittspartiet har varslet at de skal stemme imot.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2018-04-05:
Regjeringspartiene skal stemme imot forslaget fra Kristelig Folkeparti.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2018-04-05:
Eg sluttar meg til gratulantane når det gjeld den nye justisministeren. Forslaget om å behalde ein lensmann på kvart lensmannskontor blir det harselert mykje med i salen no. Eg vil understreke at dette ikkje inneberer at ein nødvendigvis skal tilføre ekstra stillingar til eit lensmannskontor, men at éin av dei som skal arbeide der, faktisk skal vere lensmann og leiar. Representantar frå regjeringspartia påstår at forslaget bryt med forliket om politireforma. Spørsmålet mitt til statsråden er ganske enkelt: På kva måte bryt forslaget om stadleg leiing på kvart lensmannskontor med forliket som stortingsfleirtalet inngjekk i 2015?
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2018-04-05:
Eg vil dvele litt ved omgrepet «konservatisme». Konservatisme kan vere bra så lenge ein evnar å ta med seg det som er godt, og skrote det som er feil. Partiet mitt, Senterpartiet, er eit parti som kan verke irriterande konservative på somme felt, fordi vi m.a. ikkje går med på at sentralisering er løysinga på alt mogleg. Partiet Høgre på si side vil gjerne stå fram som konservative, men har gjort radikale endringar i struktur og organisering til sitt viktigaste politiske verkemiddel – så også når det gjeld politireforma. Paradoksalt nok bruker dei dette verkemiddelet i eit land med store avstandar, ein kranglete geografi og mange lokale variasjonar, der sentralisering over tid gjer at vi etter kvart får ein annan type land. Det er akkurat som om dei vil gjere Noreg mindre norsk, i tett samarbeid med Framstegspartiet. Senterpartiet er konservative også når det gjeld lensmenn. I det tredje forslaget i denne saka slår vi fast at kvart lensmannskontor skal ha ein lensmann. Det handlar om å sikre lokal leiing på alle lensmannskontora. Tidlegare justisminister Listhaug meinte at framlegget vårt om å slå fast at kvart lensmannskontor skal ha ein lensmann, var ein trussel mot arbeidet mot pedofili – av alle ting. Til og med leiaren av Politilederlaget meiner at det er eit problem dersom vi også i framtida skal kunne spore opp ein lensmann på kvart eit lensmannskontor. Det kan hende det heile botnar i ei misoppfatning av kva vi i Senterpartiet meiner at lensmenn skal drive med. Sjølvsagt skal dei ikkje berre vere sjefar, dei skal kunne inngå i det daglege arbeidet, som dei andre på kontoret. Å ha ei lokal leiing er likevel av stor verdi. Lensmannen spelar ikkje berre ei viktig rolle for det samfunnet han betener, men også i kraft av å vere ein leiar overfor dei andre tilsette på kontoret. For å sikre eit sterkt lokalpoliti er det òg viktig at den lokale leiaren har nødvendige fullmakter til å fatte avgjerder lokalt. Det kan bety mykje f.eks. i ein krisesituasjon. Stillinga som lensmann skal no mange plassar gjerast om til politioverbetjent. Dette er stort sett dei same menneska. Dei skal ha same løn, så økonomiske omsyn synest ikkje å vere styrande for å fjerne lensmannen frå lensmannskontora. Dessutan vil pensjonsalderen bli lågare for ein overbetjent enn for ein lensmann. Representanten Angell Gimse sa tidlegare i debatten at regjeringspartia har lytta til politimeistrane. Ja, det har dei sikkert gjort, og kanskje er det noko av problemet, for det er ganske mange fleire i politietaten som har ei meining om politireforma og kva slags retning ho får, og eg trur ikkje regjeringspartia har lytta nok til nettopp den gruppa. Det har vore sagt mange gonger at kultur, haldningar og leiing skal setjast høgt, at her skal ein gjere mykje i politiet, skape meir openheit osv. Eg trur ein òg bør vere open for dei kritiske røystene i politietaten til denne reforma undervegs i gjennomføringa dersom ein skal kunne lukkast med å få reforma på plass. Den viljen har ikkje regjeringspartia, slik det ser ut i dag.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2018-04-05:
Jeg mener justisministeren er inne på det helt sentrale her på slutten: Dette handler også om at man må prioritere ned noe, og det er ikke vi i denne salen som kjenner de ulike problemstillingene rundt omkring i dette landet til enhver tid. Når jeg følger nyhetsbildet og besøker Oslo-politiet, ser jeg ekstreme utfordringer, bl.a. gjengkriminalitet. Det er mye som er ganske så skummelt. Det samme kan man se når en går inn på andre av forslagene her, at det er ting som en i utgangspunktet deler intensjonen bak. Så mitt spørsmål, selv om det etter representanten Petter Eides oppfordring kan bli vel detaljert, er: Hva tenker justisministeren? Hvis Stortinget ikke skal instruere, har justisministeren nok av dialogmøter og ulike anledninger til å minne om de ulike utfordringene? Flertallet i denne salen har vært med på et forlik som hadde gode intensjoner, og som vi ønsker skal følges opp. Hvordan ønsker justisministeren å sikre det? Og hvordan vil han gripe fatt i f.eks. den utfordringen som vi ser i Søndre Nordstrand nå?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2018-04-05:
Det var representanten Frølich som fikk meg til å ta ordet, på bakgrunn av hans innlegg om at det påligger opposisjonen et enormt ansvar og langt på vei – nå husker jeg ikke akkurat ordene hans – at vi villeder befolkningen med det forslaget som ligger vedrørende Osterøy. Da vil jeg bare sitere første del av forslaget, der det står at regjeringa ikke skal legge ned fengselet «før Stortinget er forelagt konsekvensene ved en eventuell videreføring av driften». Det er et viktig poeng. Muligheten for det er revidert, der statsråden kan komme med en konsekvensutredning av forslaget. Hvis det er sånn som jeg opplever, at det er en tilslutning til forslaget, så ligger det som en viktig premiss. Men vi har selvsagt et ønske om å videreføre driften, og det er et viktig poeng med forslaget. Vi opplever at KDI bruker et ønske om salg også som en grunn til å kunne legge ned driften, og derfor ønsker vi å ha det som en del av KVU-en, sånn at en også ser helheten i behovet som er. Det var vel representanten Grung som var inne på det, men uansett: Vi har jo hørt andre beløp enn 100 mill. kr, som representanten Frølich var inne på – nede i 7 mill. kr har vært sagt som en pris – men en var også inne på at stiftelsen kanskje kan tenke seg videre leie. Derfor er det viktig å få mer rede på hva som er årsakene, og Stortinget ønsker seg iallfall forelagt konsekvensene. Så må en eventuelt vurdere hva som er mulig i etterkant av det. Som sagt: Fra Kristelig Folkepartis side ligger det ingen forpliktelse i at staten må kjøpe øya. Vi ønsker å se konsekvensene av saken.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2018-04-05:
Ja. Det er et veldig godt forslag.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-05:
Statsråden vil være lojal mot de vedtakene som Stortinget fatter. Derfor synes jeg også at den debatten som har vært her i dag, har gode intensjoner og mål, men vi må skille mellom to runder: Det ene er reformen i seg selv, og det andre er budsjettvedtakene som skal følge den opp. Budsjettvedtak vet vi er noe som tilligger Stortinget å fatte ved budsjettbehandlingene. Men selvsagt vil statsråden være lojal mot Stortinget.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-05:
Vi vil gjennomføre reformen i tråd med Stortingets intensjoner, og vi er i rute. Det har vært en betydelig styrking av budsjettene til politiet under denne regjeringen – mer enn noen gang tidligere. Vi må hele tiden evaluere hvor langt vi er kommet og sette oss nye mål, men reformen er ikke ferdig. Jeg synes det er tidlig å si at den ikke er finansiert godt nok. Jeg skulle, som statsråd, selvfølgelig ønsket meg mer penger, men jeg synes vi har gjort veldig mye så langt, og mener at vi er i rute.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-05:
Hvis vi går litt tilbake og tenker på hva som var utfordringen, er det at vi står overfor et kriminalitetsbilde som endrer seg mye og kontinuerlig. Da jeg for 25 år siden var representant i denne salen, var kriminaliteten en annen. Den er endret nå. Det betyr at vi har en reform hvor vi legger et betydelig ansvar på politimestrene for å vurdere situasjonen fortløpende. Jeg tror ikke at vi i Stortingets sal klarer å detaljstyre politiet til å treffe kriminalitetsbildet. Her må reformen tillate at politimesteren får handlefrihet og mulighet til å endre bemanningen etter hvert som utviklingen i kriminalitetsbildet endrer seg.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-05:
Vi må skille mellom de to forslagene til vedtak som regjeringspartiene støtter, og det tredje forslaget om lensmannskontor. Men hovedgrunnen er her også – som ved det siste forslaget om lensmannskontor – at vi ønsker at dette skal være en politifaglig avgjørelse som det tilligger politimesteren å ta, i dette tilfellet politimesteren i Oslo. Også Oslo har fått en betydelig styrking av den økonomiske innsatsen de siste årene, men det å prioritere fra Stortingets sal betyr også at man må prioritere ned noe. Da er det interessant å få vite hvilke oppgaver politimesteren i Oslo ikke skal gjøre.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-05:
Statsråden har to muligheter til å sikre det. Det ene er ved tildelingsbrevet til Politidirektoratet, og det andre er ved budsjettoppfølging i Stortinget. Selv om vi på ett tidspunkt i historien har en oppfatning om hva som bør gjøres på ett sted i landet, er det ikke sikkert at det er det virkelighetsbildet som krever høyest prioritet neste gang. Stortinget og Riksadvokaten har bedt om at alvorlige forbrytelser skal prioriteres høyest. Det er også navngitt hvilke forbrytelser det er. Da må det være opp til politimesteren i Oslo å se på hvordan han kan følge det opp. Så langt er det ingen grunn til å tro at han ikke følger opp det som er Stortingets prioriteringer.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-05:
Jeg oppfattet at spørsmålet til statsråden – det var mulig det var retorisk, men jeg velger å ta det som et reelt spørsmål – var om regjeringen vil følge opp det som blir vedtatt. Det vil selvfølgelig regjeringen. Det ligger an til at det blir vedtatt et forslag om reell styrking, og det ligger an til at det blir vedtatt et forslag om tilstrekkelig bemanning. Det vil regjeringen følge opp. Så vil jeg gjerne legge til at det ikke nødvendigvis er det samme som en gitt fryst bemanning på et tidspunkt i historien. Poenget er å ha tilstrekkelig bemanning, og poenget er å få til en styrking. Det er dermed viktig å sette kvaliteten først og så flytte ressurser, slik at vi får den reelle styrkingen, og ikke teller antall hoder. Jeg skjønner veldig godt representanten Arnstads ønske om en slags konservatisme i så måte, og på mange måter ville jeg også ha ønsket meg en slags konservatisme, spesielt fra de kriminelle. Problemet er bare at de har blitt veldig innovative. Det en helt annen type kriminalitet, og det er andre typer kriminelle, og det er den endringen nærpolitireformen har som oppgave å svare på. Fortsatt er det slik at denne reformen ikke er helt i mål, men jeg mener at vi ligger godt an, at vi er i rute, og jeg skal gjerne diskutere den på nytt på et senere tidspunkt.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-05:
For å svare: Dersom Stortinget vedtar en reell styrking av gjenværende lensmannskontorer, vil regjeringen følge det opp. Dersom Stortinget vedtar at det skal være tilstrekkelig bemanning, vil regjeringen følge det opp. De konkrete tingene som da vil bli fulgt opp, kan man alltids diskutere, men dette er en selvsagt ting: Det Stortinget vedtar, har vi tenkt å følge.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-05:
For å begynne med det siste: Det er fortsatt behov for å investere i fengselssektoren, og det er et behov som vi selvfølgelig vil komme tilbake til i de ulike budsjettprosessene. Så til spørsmålet om små enheter, og la meg si det slik, med tanke på den forrige debatten: Jeg har for så vidt betydelig sympati for ønsket om å spre politifolk over hele landet. Det er vanskelig å skjønne dette ønsket om å spre fanger over hele landet på samme måten. Her er det også viktig at tilbudet i seg selv er godt nok. På samme måte som kriminaliteten har endret seg, og de kriminelle har endret seg, er det viktig at vi har fengselstilbud som er tilpasset dette, både med hensyn til attføring, tilbakeføring til samfunnet, og med hensyn til sikkerhet.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-05:
Regjeringen er også bekymret for sikkerheten til de ansatte og for den situasjonen som er i dag, men ikke minst for den situasjonen vi har hatt. Det er riktig som representanten sier, at kriminalitetsbildet – og dermed også de som blir satt inn i fengsler – er av en annen type enn tidligere. Det er vanskeligere, det er tøffere, og regjeringen vil selvsagt ta dette på alvor i de vurderinger som vi skal ha, når vi nå skal gjøre en vurdering både av behovet for fengselsplasser og av hvilke ressurser vi trenger for at soningsforholdene skal være gode for dem som må sone, og for dem som må jobbe der.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-05:
Vi lager fortløpende prognoser over den kapasiteten vi trenger, og det viktigste vi nå kan minne om, er at akkurat for denne typen soning med høyt sikkerhetsnivå venter – og håper – vi på at nytt fengsel skal stå klart i 2020. Det vil være en betydelig styrking av tiltaket for soning og for de ansatte akkurat for denne typen kriminelle.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-05:
Vi har statsbudsjettforhandlinger om høsten, og vi har revidering av budsjettet om våren, og da setter vi ulike tiltak opp mot hverandre. Det er ikke noen tvil om at jeg har et ønske om å styrke denne sektoren, men vi må også ha respekt for at Stortinget ikke kan drive budsjettbehandling hele tiden. Det er det også vanskelig for Justisdepartementet å gjøre. Men jeg ser fram til å ha en debatt om disse tingene ved budsjettbehandlingen til høsten.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-05:
Selv om vi teller fanger i soningskø og inne i fengslene, er ikke det et spørsmål som er rent praktisk. Det å måtte vente på å få sone, det å ikke komme i gang med soningen, reiser også en del prinsipielle spørsmål for dem som skal inn og sone, og det er også en belastning i seg selv. Jeg har betydelig sans for de prinsipielle spørsmålene i det, men vi kan ikke løsrive dem fra det at vi faktisk også må ha kapasitet til å gjøre det vi ønsker å gjøre.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-05:
Bestemmelsene i de internasjonale konvensjonene om hvilke handlinger som stater plikter å kriminalisere – helt generelt, og alle de andre – innebærer ikke en plikt til å utforme den interne straffelovgivningen på én bestemt måte. Det sentrale er at alle tilfeller av ufrivillig seksuell omgang rammes. Så kan Norge, og andre land, selv velge ulike måter å utforme gjerningsbeskrivelsen på.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-05:
Alle de handlingsplaner vi lager, har vi som ønske å oppnå som mål. Men det er forskjell på en handlingsplan og en lovtekst eller et budsjettvedtak. Den handlingsplanen som vi jobber med, vil vi ferdigstille i løpet av 2018. Da er jeg klar til å ta en diskusjon om hvor forpliktende den er – eller ikke er. Men det er klart at det også er snakk om konkrete tiltak for bedre forebygging, god etterforskningskvalitet og å trygge den faglige oppfølgingen av fornærmede.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-05:
Jeg er helt enig i at vi er enige om hva som skal være forbudt, og at man trenger et samtykke, la det være helt klart. Bekymringen vår er ikke at vi med dette forslaget skal være mindre imot voldtekt, bekymringen er at vi kan få et forslag hvor grensene for strafferetten flyter ut, og dermed blir mindre tydelige, og ikke mer tydelige. Og vi ønsker en lovgivning som skal være tydelig.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-05:
Vi mener at dagens lovgivning ivaretar den konvensjonen. Det er ikke en stor prinsipiell forskjell på manglende samtykke som eneste vilkår, som ligger i forslaget, og en definisjon som angir de omstendighetene som utelukker samtykke, og som er mer i tråd med någjeldende. Det viktige for å oppnå resultater når det gjelder voldtekt, er det som vi vil komme tilbake til i handlingsplanen, og som handler om etterforskningstiltak, bedre forebygging og om å ta hånd om dem som er ofrene, slik at de føler trygghet for å gjøre det som er nødvendig for å anmelde.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-05:
Det er norsk lovgivning som ligger til grunn. Det er ikke en prinsipiell motstand mot å vurdere om lovteksten er riktig, men i de rundene vi har hatt, har det vært anført at dagens lov er god nok. Det er de andre tingene som er en utfordring, og som vi bør bruke tid på. Problemet med forslaget som foreligger her, er at vi kan få noe som blir mindre tydelig og ikke mer tydelig, som jeg håper bør være intensjonen.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2018-04-05:
Som Vågslid var inne på innledningsvis i dag, var justiskomiteen på besøk i Nordland politidistrikt for to dager siden. Politimester Tone Vangen hadde et klart budskap til oss stortingsrepresentanter før behandlingen i dag: Gi oss arbeidsro og tillit. Vi trenger å jobbe langsiktig, og vi er på sporet, sa hun. Hun mente at politireformen allerede har styrket politiet i Nordland. Det er behov for å minne om at nærpolitireformen i disse dager implementeres i alle ledd i politiet, og det er krevende. Organiseringen skal på plass, arbeidsfordeling skal på plass, ansettelser skal det og likeledes arbeidsmetoder. Så skal organisasjonen være på plass innen 1. juni 2018. Deler av forslaget til Senterpartiet stikker rett og slett kjepper i hjulene på en allerede godt iverksatt prosess og vil skape høy grad av uforutsigbarhet. Videre må arbeidet som politiet, kommunene og Justis- og beredskapsdepartementet har lagt ned i forbindelse med utvikling av ny lokal struktur, gjøres om igjen. Så er det mildt sagt oppsiktsvekkende at Arbeiderpartiet og Senterpartiet nå går inn for å detaljstyre også politiet i Oslo. Det står i V i forslag til vedtak at man ønsker at politiet skal sørge for permanent tilstedeværelse på Holmlia. Altså, det er distriktene som har fått i oppdrag å organisere politiet. Det er politimestrene og politidistriktene som vet hvor skoen trykker. Det gjør ikke vi her i Stortinget i den grad, så jeg lar meg overraske over en sånn detaljstyring. Jeg er også forundret over at forslaget ikke drøftes opp imot de endringene vi ser i kriminalitetsbildet. I stedet for å binde midler til lensmannskontorene og lensmenn vil vi heller bruke dem på å styrke fagmiljøene innenfor overgrep mot barn, arbeidslivskriminalitet og miljøkriminalitet, bl.a. Vi kan ikke tenke nå at lensmannen er det som gir oss best uttelling, sånn som kriminalitetsbildet har tatt form. Vi ønsker derfor å lytte til signaler fra ulike politimestre i landet vårt. Vi ønsker å gi dem tilliten til å fortsette prosessen uten innblanding.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2018-04-05:
Jeg deler intensjonen som ligger bak forslaget. Alle vil vi bekjempe voldtekt, men en slik samtykkelov som den vi behandler her i dag, har ikke ankerfeste i virkeligheten og blir symbolpolitikk, som til og med kan virke mot sin hensikt. Jeg har i mange år jobbet i politiet med seksuelle overgrep og vold i nære relasjoner og vet hvor vanskelig beviskravene er i denne typen saker. Ord står ofte mot ord, og det er sjelden vitner til det som har skjedd. Det siste vi trenger nå, er lovverk som gjør det enda vanskeligere å bevise at en voldtekt har funnet sted. Utfordringen i denne typen saker er den typiske bevissituasjonen, kombinert med strafferettens strenge beviskrav. Det medfører en ikke ubetydelig andel henleggelser og frifinnelser. Henleggelsesprosenten vil ikke avhjelpes gjennom at vi får en samtykkebasert voldtektsdefinisjon. Den vil isteden kunne bidra til at fokuset dreier seg mot fornærmedes samtykke, istedenfor mot gjerningspersonens handling. Det vil bli et stort tilbakeskritt for fornærmede og kan gjøre belastningen med å anmelde enda større. I forbindelse med at svenskene har behandlet tilsvarende forslag, kom det også fram at det er en del momenter ved et slikt lovforslag som kan bli problematiske. Det var bl.a. sagt at et samtykke må innhentes for hvert nytt moment som bringes inn i den seksuelle handlingen. Dette kompliserer et slikt forslag og kan også medføre at seksuelle handlinger må kontraktsfestes. Forslaget om å definere voldtekt som seksuell omgang uten samtykke har vært utredet flere ganger, men har blitt lagt bort. Man vil sjelden kunne føre gode beviser for at fornærmede ikke har samtykket. Både Riksadvokaten og Advokatforeningen mente at det ikke var behov for å endre den eksisterende loven. Dagens voldtektsbestemmelser forsøker også å sirkle inn de tilfellene der sex ikke er frivillig. Det er gjort ved å nevne i loven omstendigheter som utelukker samtykke, som at gjerningsmannen har utøvd vold, opptrådt truende, eller at fornærmede var bevisstløs eller ute av stand til å motsette seg handlingen. Da forrige høring rundt en samtykkelov sirkulerte, var det ingen som kunne gi eksempler på ufrivillig seksuell omgang som ikke dekkes av gjeldende straffelovgivning. Man skal være forsiktig med å endre lover og prinsipper bare for å signalisere at man er mot det alle er imot. Lene Vågslid sa det veldig klart her i sted, at seksuell handling uten samtykke faktisk ikke er lov i dag. Vi er enig i dagens rettstilstand. Derfor bør vi la loven være som den er.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2018-04-05:
La meg få presisere et par ting. Norge har gjort en rekke endringer i lovverket på dette området de siste 15 årene. Vi er blant få land som bl.a. har gjort uaktsom voldtekt straffbart. Vi har også en paragraf som omfatter seksuell handling uten samtykke, straffeloven § 297. Den omfatter også seksuell omgang uten samtykke, jf. rettspraksis. Det er ikke definert som en voldtekt, men som seksuell handling uten samtykke. Denne paragrafen burde nok politiet benytte seg av oftere. Så til Petter Eide: Justis- og beredskapsdepartementet har undersøkt om nåværende lovgivning er i tråd med internasjonale konvensjoner, også den såkalte Istanbul-konvensjonen, og det er den. Til slutt ønsker jeg også å kommentere innlegget til Bjørnar Moxnes. Bildet er ikke så svart som det blir framstilt som. Det er en økning i antall anmeldelser av voldtektssaker. Politiet blir stadig bedre og får stadig større kompetanse når det gjelder både innhenting av tekniske bevis og taktisk etterforskning gjennom avhør. Oppfølgingen av voldtektsofre blir også bedre. Solveig Horne nevnte i stad nyvinningen Støttesenteret for fornærmede i straffesaker. Det skal nå opprettes og er i ferd med å opprettes i hele Politi-Norge. Systemet er bra. Det kan selvfølgelig alltid forbedres, men det er farlig å kommunisere ut at systemet ikke fungerer. Et skremmebilde av systemet vil gjøre at kvinner ikke tør å gå til politiet og anmelde disse sakene. Det advarer jeg mot.