Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-10-04:
Det er flere her i dag som har snakket om den internasjonale finans- og gjeldskrisen, og det er ikke uten grunn. Mange land i Europa sliter nå voldsomt – med folk som blir arbeidsledige, spesielt mange ungdommer, det kuttes massivt i den offentlige velferden, og mange klarer ikke å beholde hjemmene sine. På søndag bestemte den greske regjeringen at 30 000 ansatte i offentlig sektor har ett år på å finne seg en ny jobb, og at de i det året de har igjen, skal gå ned 40 pst. i lønn. Det er alvorlig, for det er vanlige folk denne krisen går ut over. Mange i Norge opplever den økonomiske uroen som noe som skjer et annet sted, og at den ikke berører oss her hjemme. Det gjør den. Det er derfor helt avgjørende hvordan vi som land håndterer situasjonen. Det er ikke tilfeldig at vi klarte oss gjennom krisen i 2008 og 2009. Det var en bevisst politikk fra regjeringen, med målrettede virkemidler, som sørget for det. Vi er et land med en åpen økonomi, hvor vi er avhengig av eksport, og vi er så avgjort ikke isolert fra det som skjer utenfor landets grenser. Derfor er det viktig at vi bruker de virkemidlene vi har, for å begrense de negative konsekvensene. Det betyr bl.a. at vi må begrense pengebruken, og det er aldri populært. Det har vi hørt mye om i dag. Men skal vi kunne klare å holde arbeidsledigheten nede, må det til. Vi har en industri som er utrolig sårbar hvis kronen stadig blir sterkere. For dem er oppslaget i tabloidene om at nå blir det billigere å feriere i utlandet, alt annet en glad-oppslag. At mange land opplever gjeldskrise og må kutte i den offentlige velferden, er i seg selv ille. Men de kraftige budsjettkuttene har også en annen internasjonal dimensjon som jeg mener det er viktig å si noen ord om, nemlig konsekvensene med tanke på bruk av penger på bistand til verdens fattigste. Når et land rammes hardt økonomisk, er det lett å kutte i bistand. Vi opplever nå en tørkekatastrofe på Afrikas Horn som er i ferd med å eskalere til massiv hungersnød, spesielt i Sør-Somalia. Internasjonal bistand er derfor helt nødvendig for å begrense det verste. Jeg er derfor glad for at regjeringen har bestemt seg for å øke nødhjelpen dit, og jeg mener vi fortsatt skal prioritere – innenfor et stramt budsjett – å ha et høyt nivå på vår totale bistandsinnsats. Det handler om solidaritet, og det handler om å ta ansvar. Krig og katastrofer fører til at mange mennesker blir tvunget til å flykte fra landet sitt. Noen få av dem kommer til Norge. Som et land med solidariske tradisjoner er det viktig at vi slår ring om asylinstituttet, og at vi fører en rettferdig flyktningpolitikk. Det er også viktig at vi fører en integreringspolitikk som sørger for at alle blir inkludert i samfunnet vårt. Den 22. juli ble grunnleggende verdier i landet vårt angrepet, og jeg merker meg at flere representanter i denne debatten har brukt mye tid på å ta opp beredskapen og situasjonen i politiet etter terrorangrepene. Det er selvfølgelig viktig, og den diskusjonen tror jeg alle her hilser velkommen. Men jeg merker meg også at det ikke er like mye fokus på de verdiene som ble angrepet den dagen, og særlig angrepet på at vi har et flerkulturelt samfunn. Jeg skulle ønske at også det var et større tema i en debatt som dette. Det flerkulturelle samfunnet i Norge er en realitet. Jeg har lest i blogger og leserinnlegg både i forkant og i etterkant av terroren at enkelte framstiller det som om det er noe vi kan velge å ha eller ikke. Min holdning til det er: Det er det ikke. Vi har den sammensetningen i befolkningen som vi har. Vi er et flerkulturelt samfunn. Jeg mener at vi i denne salen bør bruke tid på hvordan vi skal få til mer og bedre inkludering, og hvordan vi kan videreutvikle demokratiet vårt. Og når det gjelder demokrati, må jeg tillate meg å komme med et hjertesukk: Jeg tror det er mange av oss som ble skuffet over valgdeltakelsen 12. september, og det er grunn til bekymring. Selv etter alt det fokuset vi har hatt i sommer rundt nettopp å bruke stemmeretten, opplevde vi at altfor mange valgte ikke å bruke den. Det er alvorlig, og det bør vi bruke tid på å tenke over. Alle partiene har et ansvar for å ta debatten om hvordan vi kan snu den trenden og endre den fram mot neste valg.