Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-02-09:
Jeg takker interpellanten for en viktig og god interpellasjon – og også statsråden for et veldig bra innlegg. Det er behagelig å være i Stortinget under interpellasjonsdebatter der vi kan løfte blikket litt høyere enn til akkurat de nærmeste problemene. Her har det vært sagt mye klokt og mye godt. Som finnmarking har jeg lyst til å ta opp en liten del av det som har med arbeidsinnvandring å gjøre, nemlig Norges forhold til vår store nabo i øst. Vi har gjennom nordområdesatsingen og den store, viktige utenrikspolitiske delen gjennom mange år prøvd å gjøre noe med reglene for arbeidsinnvandring fra Russland. Det gode forholdet som har vært mellom finnmarkingene og Nordvest-Russland i mange, mange år er en viktig del av den suksessen norsk nordområdepolitikk har vært de siste årene. Det er med litt bismak man roper hurra, for siden jeg som ordfører i 2007 for første gang spurte om dette med arbeidsinnvandring – og for første gang opplevde hvor vanskelig det kunne være å komme inn som russisk arbeidstaker i Norge – har det skjedd veldig lite. Det er ikke det at saken ikke har vært i fokus. Kristin Halvorsen var den første statsråden som sa at dette skulle man få i orden. Bjarne Håkon Hanssen ga beskjed om at det bare skulle være snakk om dager før det skulle være på stell, og neste gang Kristin Halvorsen kom opp – et lite år etterpå – syntes hun det var merkelig at ikke ting var i orden. Problemet er at i dag er det akkurat like vanskelig. Det litt merkelige i dette er at det unnskyldes med at Norge har en rolle i Schengen-samarbeidet. Det gjør dette vanskelig. Finland har akkurat den samme oppgaven i Schengen-samarbeidet, men de klarer denne saken mye, mye bedre. Det er altså enkelt å komme inn som arbeidstaker fra Russland til Finland, men det er vanskelig til Norge. Det er mange fordeler med det å hente russisk arbeidskraft. Det er folk som er klimatilpasset, det er folk som står oss nær når det gjelder kultur, og det er viktig for det gode forholdet mellom Norge og Russland. Det er klart at den store arbeidsinnvandringen vi nå har fra Polen, gjør noe med forholdet mellom Norge og Polen – som land. Det vil være akkurat like viktig når det gjelder det gode forholdet vi er avhengig av å ha til vår store nabo i øst. Vi har eksempler på at vi har fått inn russisk arbeidskraft etter mye byråkrati og lang, lang tid. Det som noen av de gode eksemplene viser, er at når vi har engasjerte arbeidsgivere – et engasjert næringsliv – konsentrerer de seg om å gi disse arbeidstakerne norskundervisning og undervisning i norske samfunnsforhold. De gangene dette har vært kombinert med klasser med innvandrere som har kommet av andre grunner – de har vært trengende – har dette gitt veldig gode resultater. Det gir økt status for folk som er kommet hit fordi de har et beskyttelsesbehov, å sitte i en vanlig klasse og lære språket sammen med folk som er arbeidstakere og er her av den grunn. Det gjør noe med folk at man får normalisert situasjonen så fort som mulig. Derfor tror jeg faktisk at det å jobbe mer mot at arbeidsinnvandrere også får disse tilbudene, kan gi mange pluss. Så til Arbeiderpartiets og Høyres rolle når det gjelder sosial dumping: Vi kan selvfølgelig dissekere budsjett til vi er luta lei. Det er jo sånn at fra Høyres side har vi satt inn betydelige midler til Arbeidstilsynet for å ta den viktige oppgaven det er å jobbe mot sosial dumping. Det har vi gjort, fordi vi mener det ikke betyr noe om du er organisert eller ikke organisert. Du skal ikke utsettes for den type forhold i arbeidslivet – uansett. Så det at vi overhodet ikke bryr oss om den typen problemer, blir å trekke slutninger på feil grunnlag.