Kjell Arvid Svendsen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-06:
Vi lever i en tid med økende globalisering. En gjennomtenkt politikk for internasjonalt kultursamarbeid blir stadig viktigere. Det handler om kunstopplevelser og næringsvirksomhet, om verdiformidling og bistand. Kontakt over landegrensene åpner for gjensidig berikende kunstopplevelser og kulturutveksling, uten at kommersielle hensyn står i fokus. Det er noe mange av oss verdsetter. Kulturpolitikken må bidra til et aktivt og levende norsk kulturliv og til at norsk kultur kan inngå i en gjensidig dialog med et internasjonalt kulturliv. Men det kan også dreie seg om lønnsom næringsinvestering. Munchs malerier er investeringsobjekter som omsettes til skyhøye priser. Norske artister – enten de er musikere, forfattere eller bildende kunstnere – har produkter som vil finne internasjonale markeder. Vi har norske økonomiske interesser å ivareta. På den andre siden kan kultursamarbeid også dreie seg om bistand til fattige mennesker. For å få bistandsfinansiering må hovedformålet være å fremme sosial, kulturell og økonomisk utvikling i andre land. Norske næringsinteresser kan ikke være hovedformålet for slike bevilgninger. Det ville stride mot internasjonale regler for hva som kan bokføres som offentlig utviklingshjelp. Her står andres interesser i fokus. Slik kulturbistand kan bidra til at vanskeligstilte folk får oppfylt sine kulturelle rettigheter og får trygghet om verdier som kan bidra til å løfte dem ut av fattigdom, diskriminering og rotløshet. Regjeringens stortingsmelding skjelner mellom det kultursamarbeid vi gjør ut fra egne interesser, og den bistandsfinansierte delen, som selvsagt skal skje på bistandens premisser. Jeg kjenner behov for å presisere dette, for også på dette området blir det ugreit om vi stokker kortene og belaster feil budsjett. Vi trenger mer bevissthet om denne distinksjonen når vi diskuterer bruk av statlige midler på internasjonalt kultursamarbeid. Det er glidende overganger mellom kultur og øvrig næringsliv. Vi bør trolig jobbe mer med trekke opp egnede grenser for kulturstøtte i forhold til ordinær næringsstøtte. Her kunne nok meldingen vært mer avklarende. Kristelig Folkeparti har et sterkt kulturengasjement. Vi verdsetter at det levende kulturlivet ivaretar både tradisjoner, nyskapning og kulturelt mangfold i samfunnet. Så vil jeg minne spesielt om at ved Stortingets behandling av St. meld. 22 for 2004–2005 om Kultur og næring, ba en samlet og enstemmig familie- og kulturkomité om at regjeringen skulle bidra til at eksport av utøvende kor- og vokalmusikk får en naturlig plass i den internasjonale kultursatsingen. Dette har ikke blitt fulgt opp av den rød-grønne regjeringen. Jeg vil derfor be regjeringen nok en gang om å sørge for at eksport av utøvende kor- og vokalmusikk får en naturlig plass i den internasjonale kultursatsingen. Kultur er mer enn estetiske opplevelser. Den er også uttrykk for verdier. Kultur bidrar til identitetsdannelse for enkeltmennesket, for grupper og for samfunn. Det sies ofte ikke så direkte, men en bevisst kulturpolitikk må også ta inn over seg at utveksling av kulturimpulser også rommer verdikonflikter. Motstridende verdier brynes gjennom kulturutveksling. Vi kan påvirke – og vi kan bli påvirket. La meg også minne om at ikke alt som skjer, må være statsfinansiert. Mye av dagens kulturkontakt og kunstneriske samarbeid over landegrensene skjer ofte uten offentlig støtte. Det skjer fordi enkeltmennesker møtes og reiser, fordi kunstnere møter kolleger og utveksler erfaring og inspirasjon. Årlig bevilges milliardbeløp til kulturstøtte og kultursamarbeid. Forvaltningen av midlene må være gjennomsiktig, ansvarlig og rimelig. Det er kamp om midlene. Fordelingen av midlene må vi alltid holde et våkent øye med. Vi må ha en balansert kulturpolitikk og unngå urimelig fordeling blant konkurrerende aktører i kulturmarkedet. Ellers har vi i Kristelig Folkeparti notert oss at idretten ikke er med i regjeringens melding om internasjonal kulturinnsats. Den faller dermed litt mellom alle stoler. Det er en utfordring, for vi trenger en politisk forankring også av bistand hvor idrett er et middel til å engasjere, aktivisere og løfte mennesker ut av fattigdom og inn i aktiv livsutfoldelse, inn i fellesskap med normer og spilleregler, livsglede og håp.