trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Terje Breivik (Venstre), 2014-03-27:
Tilgang til marknader globalt og lokalt er avgjerande for at fattige land kan utvikla eit berekraftig og lønsamt næringsliv. Rettferdige, globale rammevilkår som sikrar lik tilgang, og som bidreg til mangfald og utvikling, er avgjerande for å oppnå det. Handels- og næringsutvikling er utvilsamt ein viktig del av utviklingspolitikken. Utanriksministeren varsla at regjeringa ynskjer eit taktskifte i arbeidet med å fremja global handel, og at regjeringa har starta arbeidet med ei melding til Stortinget om kor viktig ein politikk for globalisering og frihandel er. Honnør til regjeringa frå Venstre! Me ser fram til stortingsmeldinga og handsaminga av ho. Venstre deler òg ynsket til utanriksministeren om at me må koma i mål med Doha-runden. Det vil vera eit vesentleg bidrag for å sikra økonomisk vekstkraft globalt dei komande åra, som igjen er nødvendig for å kjempa mot fattigdom og for å utvikla nye arbeidsplassar. Eit handelsregime som varetek interessene til utviklingslanda og omsynet til effektiv ressursutnytting, er sjølvsagt for Venstre. Det er openbert at alle må bidra for å sikra at me kjem i mål med Doha-runden – også Noreg. Velferdsnivået i Noreg hadde ikkje vore mogleg utan ein internasjonal rettsorden og ein global handel som fungerer. Opne marknader med låge barrierar for handel og investeringar er nødvendige for å stimulera økonomisk vekst. For norske små og mellomstore bedrifter er det òg viktig med fri import av innsatsvarer, nye maskiner og teknologisk utstyr for å kunna oppretthalda produktiviteten og konkurranseevna i eksportmarknadene. Handel og investeringar bidreg til å gjera norske verksemder konkurransedyktige, opne grenser gjev daglege marknadsimpulsar for omstillingar og endringar og ikkje minst til kontinuerleg teknologi- og kompetanseheving og innovasjonsevne. Sist sommar sette USA og EU i gang forhandlingar om ein ny og brei frihandelsavtale – potensielt den største bilaterale avtalen i historia med stor betydning òg for norsk næringsliv og verdiskapinga vår. Det er viktig at me ikkje hamnar i ein situasjon der norske verksemder får dårlegare tilgang til amerikanske marknader enn konkurrerande verksemder i EU – det er vonleg ei heilt unødvendig formaning til ei regjering som har prioritert opp kontakten og forholdet til EU, men Venstre føreset at regjeringa er aktiv i EFTA og gjer det som gjerast kan for å få på plass parallelle forhandlingar for å sikra norske interesser i så måte.
Ola Elvestuen (Venstre), 2014-03-27:
Jeg vil takke utenriksministeren for redegjørelsen og også takke for debatten. Jeg vil ta opp noen temaer. Først vil jeg understreke at Venstre setter pris på den vekten man også la på det internasjonale klimaarbeidet, og det arbeidet som må gjøres fram mot Paris og samtalen for å få en internasjonal avtale i 2015. Det er den største utfordringen verden står overfor, og det må være en sentral del av den norske utenrikspolitikken å få en avtale på plass. Vi skal altså redusere utslippene med 80 pst. mot 2050 for å unngå en global oppvarming, med de følgevirkningene det gir, enten det er mangel på vann, fordrevne personer fra områder etc. Vi må klare dette miljøarbeidet, som er en enorm oppgave, samtidig som vi håndterer løpende kriser. I denne debatten og akkurat nå står vi oppe i en krise på Krim-halvøya, i forholdet mellom Russland og Ukraina og i forholdet mellom Russland, NATO og EU. I likhet med mange andre setter vi stor pris på den resolutthet og den fasthet som utenriksministeren fram til nå har vist i den prosessen vi er inne i. Men jeg vil understreke at vi fortsatt er tidlig i denne prosessen. Vi har fortsatt bare gått en kort vei med de sanksjoner som har vært innført fra Vesten overfor Russland, og for meg er det vanskelig å se hvordan man på kort tid kan komme ut av den fastlåste situasjonen som vi nå er inne i, når man har en militær intervensjon på Krim-halvøya og også en anneksjon av Krim-halvøya. Så jeg tror nok vi også må forberede oss på at dette kan bli mer langvarig, at man må ha mer alvorlige sanksjoner som også vil gi økonomisk negative konsekvenser, også for Norge. Vi må også være forberedt på at dette kan påføre forholdet mellom Norge og Russland skader i den perioden vi nå går inn i. For det er tross alt sånn at dette ikke bare dreier seg om forholdet mellom Russland og Vesten. Det handler også om hele Vestens posisjon internasjonalt. Det er selvfølgelig også andre land som ser på hvorvidt man er villig til å gjennomføre sterke sanksjoner, enten det er Iran, Kina eller andre land. Én ting er å se på sanksjonene mot Russland. Vi i Venstre er glad for at man nå har suspendert frihandelssamtalene og forhandlingene, men jeg vil understreke at det også er viktig å se på hvordan vi kan styrke det økonomiske samarbeidet – ikke bare med Ukraina, men også overfor Moldova og Georgia som også er stater med sterkt russisk press.
Ola Elvestuen (Venstre), 2014-03-27:
Det siste er jeg veldig enig i – at det skal være økosystembasert og kunnskapsbasert. Jeg også fornøyd med at man jobber bredt for å bedre vannkvaliteten i Norge. Det gjelder ferskvann, det gjelder grunnvann, og det gjelder selvfølgelig fjordene. Vannforvaltningsplanene er viktige, selv om man ligger langt etter med gjennomføring her. Det er stort sett bare planer. Man trenger å gjennomføre dette. Å ivareta og å sikre god vannkvalitet gjelder tydeligvis ikke – det er i hvert fall den veien man foreløpig stevner – for Repparfjorden. Med de utslippene og det man legger opp til der, vil man ikke klare å opprettholde den vannkvaliteten som man har i dag. Slik jeg har forstått det, både når det gjelder den norske vannforskriften, og når det gjelder EUs vanndirektiv, finnes det ingen unntak fra at man skal oppnå god vannkvalitet. Det er retningen som er viktig. Der den er dårlig, skal den bli bedre. De forurensingsmengdene det er snakk om her – bare disse størrelsene i seg selv – vil ligge i store områder av fjorden og sørge for at den er uten liv i mange år framover. Tilsvarende vil det være i Førdefjorden, akkurat slik som det nå er i Bøkfjorden. Det er helt klart at her må man legge til grunn at man må ha sterkere tiltak enn bare å drive med overvåking. Overvåking hindrer ingenting og hjelper heller ikke, med mindre man har konkrete tiltak som gjør at man stopper med dumpingen dersom den skulle gå utover de tillatelsene som foreligger. Jeg nevnte i mitt innlegg at per i dag er fjorddeponi ikke forenlig med miljøvennlig gruvedrift. Det er ikke mine ord, det er i en rapport fra Havforskningsinstituttet de konkluderer med det. De skriver at slike deponier «består av enorme mengder avfall i blanding med prosesskjemikalier» og belaster fjordbunnen med unaturlig stor avleiring. Deponiene inneholder rester av tungmetaller som «kan gi giftige tilstander i fjordbunnen» og gjøre de mest berørte områdene uproduktive. Fine partikler av tungmetaller kan dessuten spres langt utover det som defineres som deponiområdet. Det er den problemstillingen som vi står overfor, og det er den som også regjeringen må ta på alvor. Vi er for at vi skal ha en gruveindustri, men man kan ikke velge den enkleste måten å deponere avfallet på, som i dag i praksis viser seg å være i den nærmeste fjorden. Det kan heller ikke være slik at man har de store, overordnede ordene og en regjering som vil vel – det må også få konsekvenser i enkeltsakene. Man kan ikke være for miljø, bortsett fra i enkeltsaker. Dette er en test for den nåværende regjering – om den ønsker å bedre vannkvaliteten i Norge.
Ola Elvestuen (Venstre), 2014-03-27:
Først vil jeg takke for debatten, selv om jeg er sterkt uenig i mange av innleggene som har vært. Jeg synes jo det er et paradoks at det er enighet om at det er forbudt å deponere gruveavfall utenfor kystlinjen i havet, mens det så viser seg at man likevel er villig til å lage sjødeponier i norske fjorder. Jeg har selv vært med på å tillate sjødeponi med forurensede masser her i Oslofjorden, men der samlet man eksisterende, forurensede masser på ett sted hvor man visste at det ikke var oksygen i vannet, hvor det ikke fantes liv, hvor man la det stille, og hvor man dekket det til med sand i etterkant. Å legge noe tilsvarende i et levende sjøområde – i en levende fjord – er for meg helt utenkelig, men det er det vi her gjør. Det er et stort ansvar regjeringen påtar seg, for dette skal jo vare i lang tid. I Førdefjorden er det snakk om drift i 50 år. Hele topografien i fjorden kommer til å bli endret i løpet av de 50 årene, og det legger fjorden effektivt død i deponiområdet i de årene. Så påpekes det at det kommer liv tilbake i etterkant, men det er jo ikke et tegn på miljøvennlighet. Det er mer et tegn på naturens robusthet at det – heldigvis – kommer tilbake noe liv. Men det vil jo aldri tilsvare det som er der i dag. Det vil være langt fattigere, og det vil være noe helt annet enn det mangfoldet man nå har i denne norske fjorden. Og her er det jo liv hele veien 300 meter ned. Repparfjorden er for meg enda mer uforståelig. Vi har en laksefjord hvor det ikke kan drives havbruk, og likevel kan man hvert eneste år dumpe 1–2 millioner tonn – med tungmetaller inkludert – i et område med sterke havstrømmer. Ja, det er selvfølgelig næringsinteresser i gruvedrift, og gruvedrift skal vi kunne ha, men i nærmest alle andre land i verden klarer man å ha gruvedrift hvor man har deponiene på land – ikke legger det på den enkleste måten i sjøen ved siden av. Det er næringspolitikk også i havbruksnæringen, det er næringspolitikk også i fiskeriene, og her har man en reell forurensningsfare. I tillegg har man et problem hvis man får et omdømmeproblem i etterkant. Jeg mener vi trenger å lukke dette hullet i lovgivningen som tillater å ha gruvedeponier i Norge. For meg er det uforståelig at man kan vurdere det dit hen at dette er i henhold til vannforskriften som jo eksplisitt sier at man skal bedre vannkvaliteten og opprettholde den som god.
Olivia Corso Salles (Sosialistisk Venstreparti), 2014-03-27:
Jeg vil berømme Anniken Huitfeldt, som nå gir oss muligheten til å diskutere et stort spørsmål som får lite oppmerksomhet: inkludering av funksjonshemmede i norsk utviklingsarbeid. Tre rød-grønne statsråder, Heikki Holmås, Espen Barth Eide og Inga Marte Thorkildsen, sto i 2013 bak et policy-dokument som viste en klar vilje til å satse mer på funksjonshemmede i norsk utviklingsarbeid. Erklæringen kom i forbindelse med at Norge ratifiserte FN-konvensjonen om rettigheter for mennesker med nedsatt funksjonsevne. Spørsmålet nå er hvordan denne følges opp videre av Børge Brende og regjeringen. I dokumentet understrekes betydningen av en helhetlig, integrert tilnærming til funksjonshemmedes rettigheter, herunder utdanning, likestilling, helse, humanitær innsats og internasjonalt samarbeid. Norges bistand til funksjonshemmede utgjør fortsatt under 0,5 pst. av Norges bistand. Det er så marginalt at det vel knapt kan kalles en satsing. Funksjonshemmede får så lite ressurser og oppmerksomhet i norsk bistand at norske ambassader heller ikke kjenner til Norges politikk på området. Det forteller Atlas-alliansens leder, Morten Eriksen, til Bistandsaktuelt. SV mener Norge må levere sin første rapportering til FN for implementering av konvensjonen i 2015. Jeg håper utenriksministeren kan informere Stortinget om hvordan han vil følge opp artikkel 32 i FN-konvensjonen om internasjonalt samarbeid i praksis. Funksjonshemmede er overrepresentert blant fattige og utgjør 20 pst. av verdens fattigste. Funksjonshemmede rammes derfor ekstra hardt av klimaendringer og naturkatastrofer. Vi vet også at manglende matvaresikkerhet fører til funksjonshemning. Anslagsvis 20 pst. av funksjonshemninger oppstår på grunn av feilernæring. Menneskerettighetene er et viktig prinsipp for humanitær innsats, sammen med prinsippene om deltakelse og ikke-diskriminering. Hvordan vil regjeringen konkret sørge for at funksjonshemmede blir inkludert i Norges humanitære innsats, slik som beredskapsplaner, operasjonelt nødhjelpsarbeid og gjenoppbygging, som universell utforming av hjem, latriner og skole, og matvareutdeling som også når funksjonshemmede? Det er ofte et hav av velvilje når politikere prater om funksjonshemmede. Men når man snakker om en av verdens største minoriteter, som også er noen av de mest sårbare og utsatte i krig og kriser, hjelper det ikke med velvilje så lenge det ikke følges opp i praksis. Debatten i dag er en start. SV forventer at utenriksministeren prioriterer arbeidet for inkludering av funksjonshemmede i bistandsarbeidet, og vil følge saken tett framover.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2014-03-27:
Ei lita oppsummering av debatten: Eg tykkjer det er blitt veldig klart at hovudlinjene i norsk samepolitikk ligg fast, og at det er brei semje om at samisk språk, kultur og tradisjon er viktige for Noreg. Det er også blitt slått fast at Sametinget si rolle består, også når det gjeld konsultasjonsordninga. Då er det litt merkeleg å høyre Arbeidarpartiet og SV sine negative kommentarar til det. Men uansett, det er gledeleg. Eg deler Skjelstads tankar mot slutten av debatten og også det som Njåstad sa, om at samepolitikken ligg fast. Det er gode svar frå statsråden, som også tyder på det. Elles er det verdt å merke seg det som representanten Foss sa, at 35 pst. av samisktalande folk føler seg diskriminerte. Det er noko vi kan følgje opp. Elles vil eg minne om at komiteen skal til Nord-Trøndelag no i denne månaden, og eg kjem også til å vere med på Sametingets sete i juni. Eg ønskjer lykke til vidare med det.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2014-03-27:
I det dokumentet som vi nå har til behandling, vises det til at i velfungerende demokrati skal også mindretallets interesser høres og sikres for å kunne bygge et samfunn tuftet på likeverd og respekt. Det vises videre til at samepolitikken må ha som mål at de som vokser opp, skal ha en reell mulighet til å uttrykke sin kultur og sitt språk uten frykt for å bli diskriminert. Rettighetsutvikling, institusjonsbygging og formalisering av dialogen mellom myndighetene og samene har stått sentralt fram til nå. Her peker også meldingen på at prosedyrer for konsultasjoner mellom statlige myndigheter og Sametinget er et av de viktigste rammeverkene for å sikre samenes folkerettslige rett til å delta i saker som angår dem. Så langt jeg har brakt på det rene, har konsultasjonsordningen vært et verktøy begge parter har brukt og sett har vært nyttig når saker som angår samer, er på dagsordenen. Et flertall i komiteen viser til at Stortinget i mai 2013 vedtok en endring av reindriftsloven som innebar en avvikling av områdestyrene, og oppgavene ble lagt til Fylkesmannen. I denne saken ble konsultasjonsordningen benyttet, men uten at partene kom til enighet, og det er en ærlig sak. Det vi nå ser, er at regjeringen Solberg ikke følger opp konsultasjonsordningen, jf. de siste endringene vedrørende sammenslåing av reindriftsforvaltningen med Statens landbruksforvaltning. Et flertall i komiteen mener at dette er beklagelig, og at en slik manglende oppfølging svekker konsultasjonsordningen. Et annet flertall i komiteen understreker at en god kommuneøkonomi er viktig for at det skal kunne gis likeverdige tjenester til den samiske befolkningen, særlig i forvaltningsområdet for samiske språk. Meldingen skisserer også utfordringer når det gjelder kostnader for tospråklige kommuner. Flertallet i komiteen har merknader som omtaler, og slår fast, at staten Norge opphavlig er etablert på territoriet til to folk, samer og nordmenn, og at begge folk har den samme retten til og det samme kravet på å kunne utvikle sin kultur og sitt språk. Videre sier merknadene at samene er et urfolk som har folkerettslig krav på et særlig kulturvern. Jeg finner det en smule underlig at et regjeringsparti som Fremskrittspartiet ikke kan være med og støtte en slik merknad. Ei heller vil regjeringspartiet Fremskrittspartiet være med og støtte opp om andre merknader, slik som at primærnæringene er de viktigste næringene for sysselsettingen i de samiske områdene. Så gjenstår det nå å se hvilken politikk Fremskrittspartiet i regjering egentlig vil føre på dette området. Å melde seg ut, slik de i denne meldingen har gjort, tjener ikke saken, verken for den ene eller andre part.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2014-03-27:
Eg må seia at eg er litt overraska over at debatten om Sametingets årsmelding for 2012 i stor grad handlar om Framstegspartiet. Eg reknar med at denne debatten kanskje har ei viss interesse i Sametinget og hos den samiske befolkninga, og eg trur ikkje dei vil vera særleg nøgde med at Framstegspartiets indre liv og SVs indre liv i førre periode skal vera hovudtemaet – ikkje dei samiske utfordringane som årsrapporten peikar på. Men når me får direkte utfordringar, skal me sjølvsagt svara på dei. Det kan ikkje overraska nokon at Framstegspartiets handlingsprogram fortel kva som har vore vårt primærstandpunkt, og at regjeringsplattforma fortel kva me, som eit kompromiss, har vorte einige med Høgre om å styra på. At me meiner det me alltid har meint, og at me held oss til det me har vorte einige om, trudde eg ikkje skulle vera overraskande for nokon i denne salen, for sånn fungerer demokratiet. Det var ingenting av det som verken eg eller Keshvari sa, som tyder på at Framstegspartiet i regjering ikkje vil følgja opp regjeringsplattforma og føra ein god politikk som eit kompromiss i lag med andre parti. Det er sånn demokratiet fungerer. Det som var spørsmålet frå representanten Sivertsen, var kva me konkret vil gjera når det gjeld kultur og språk, som me er opptekne av. Det seier seg sjølv at i denne perioden vil me, gjennom Sametinget og i dialog med Høgre, fremja ein god politikk. I årsmeldinga for Sametinget for 2013, som dei allereie har behandla, registrerer me at Framstegspartiets gruppe i Sametinget har peika på at dei er lite fornøgde med gjennomslaget dei får innanfor språk og kultur. Me vil gjerne ha ein dialog med dei om kva me skal gjera for å bli flinkare til å nå fram med samisk språk og kultur og for å lykkast betre på det området. Me har ingen problem med å ha ein god dialog med våre folk i Sametinget for å forsøkja å gjera slik at dei blir meir fornøgde med situasjonen enn dei har vore i 2013. Me har allereie begynt å merka oss Sametingets merknadar til årsmeldinga frå 2013, som me skal diskutera igjen om eit år. Eg reagerer òg på at representanten Andersen seier at me ikkje vil føra ein god samepolitikk. Det har me aldri sagt. Me har berre sagt at me har ei anna prinsipiell tilnærming. I denne regjeringsperioden ligg det fast at me skal samarbeida gjennom konsultasjon, samarbeida gjennom å ha Sametinget, men me har aldri vore imot ein god samepolitikk. Me har alltid vore opptekne av å ta vare på samisk kulturarv og samisk språk, som er ein viktig del av Noregs historie. Det ønskjer me å gjera uavhengig av kva for plattform me skal styra på. No styrer me på regjeringsplattforma og står hundre prosent bak det som står i formuleringane der.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2014-03-27:
Som jeg ga uttrykk for i innlegget mitt, er jeg særlig bekymret for språk- og kulturbevaring når det gjelder det sørsamiske språket og den sørsamiske kulturen, fordi de er en liten minoritet i den samiske minoriteten. Museumsbygget Saemien Sijte, som er planlagt i Snåsa, er ikke bare et museumsbygg, men også en kulturinstitusjon, en formidlingsarena og et reiselivsmål. Saemien Sijte ble ferdig planlagt i fjor, og i løpet av fjoråret var også den siste leieavtalen på plass. Det var derfor da et naturlig tidspunkt å foreslå en oppstartsbevilgning. Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV foreslo derfor en oppstartsbevilgning i årets budsjett, og det virker også som Venstre her i salen støtter oss på at tiden nå er moden for å sette i gang. Deler statsråden synet på at tiden nå er overmoden for byggestart, og hva vil statsråden gjøre for å bidra til å støtte en rask oppfølging?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2014-03-27:
Jeg registrerer at dere mener at i denne saken skulle vi ha satt i gang med en oppstartsbevilgning før det var ferdig planlagt og før leieavtalene var på plass. Når det gjelder arkivet på Tynset, så ble vi tvert imot kritisert fordi vi hadde lagt inn en oppstartsbevilgning, på tross av at det bare var detaljer som gjensto. Så mitt spørsmål er fortsatt: Vil statsråden sørge for at det kommer en oppstartsbevilgning i neste års budsjett?
André N. Skjelstad (Venstre), 2014-03-27:
Det er en enstemmig innstilling fra komiteen som belyser hvor viktig kultur og språk er, og hvor stor betydning det har for enkeltindividets opplevelse av egen samisk identitet. Det er også viktig å påpeke at urfolk har et folkerettslig krav med hensyn til kulturvern. Norsk og samisk er, som det også slås fast i innstillingen, likeverdige språk. Men det er også viktig å dvele litt ved Sametingets rolle, som etter min mening er viktig, spesielt når det gjelder å bidra til næringsutvikling, og ikke minst med hensyn til samisk kultur, natur og miljø. Noe vi også drøfter i innstillingen, er at reindriften står overfor en betydelig utfordring i Finnmark – spesielt når det gjelder målene om økologisk, økonomisk og kulturell bærekraft – gjennom den pågående reintallstilpasningen. Foregående taler var innom Saemien Sijte i Nord-Trøndelag. Jeg må dvele litt ved det. Jeg er enig i at den sørsamiske minoriteten er en minoritet i minoriteten. Men for meg er det litt spesielt, etter å ha sittet i åtte år i regjering, å ta opp en oppstartsbevilgning på 5 mill. kr – når man faktisk har sittet ved roret så lenge. Jeg vet ikke hvilket uttrykk jeg skal bruke, men jeg synes det blir litt merkelig at man faktisk fremmer det i budsjettet etter å ha gått ut av regjeringskontorene. Det hele her må bero på at man må ha en respekt for den sørsamiske minoriteten når det gjelder Saemien Sijte, som er planlagt i Snåsa. Jeg synes det blir litt merkelig og litt hult – det som foregående representant sa. Man satt tross alt her i åtte år uten å gjøre noe med det. Summa summarum synes jeg det som er det aller, aller viktigste i dette, er respekten for urbefolkningen og samene. Det er noe jeg føler komiteen står inne for. Jeg synes også det er bra at Fremskrittspartiet er i ferd med å bevege seg – det er gledelig.
André N. Skjelstad (Venstre), 2014-03-27:
I stedet for å gjøre som en del andre, som bruker denne talerstolen til å problematisere at det er bred enighet, synes jeg det derimot er rimelig gledelig at det er en bred enighet om samepolitikken, for det er det. Jeg synes også at det er litt betegnende når man bruker så mye tid fra talerstolen, til å oppkonstruere noe som ikke er en uenighet. Det er en enstemmig innstilling, og det er også gledelig det som kommer. Det ble til å begynne med i debatten pekt på mange ting i stortingsmeldingen, bl.a. toleranse. Man kan jo stille seg spørsmål om det. Det er også interessant å få høre om det indre livet i SV, uten at jeg nødvendigvis synes at det er svært spennende. Men jeg synes det nesten grenser til å ha – og jeg vet ikke om det er et parlamentarisk uttrykk – frekkhetens nådegave når representantene Greni og Andersen gir en slik historiebeskrivelse av Saemien Sijte. De satt faktisk i åtte år uten å gjøre noe med dette museet, og når de er ute av regjering, kommer det en oppstartsbevilgning på 5 mill. kr. Dette er mer enn oppsiktsvekkende. Dette er å kaste blår i øynene på noen som virkelig ikke fortjener det; en minoritet. Det synes jeg er oppsiktsvekkende, og det er påpekt av flere.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-03-27:
Det har vært bred politisk enighet om samepolitikken, og det er i dag en bredere enighet enn det noen gang har vært om hovedlinjene i norsk samepolitikk. Det burde glede de partiene som var i regjering, men som nå er i opposisjon. Også da de rød-grønne partiene var i regjering, så var det representanter fra enkelte av regjeringspartiene som ga uttrykk for sine primærstandpunkter. Jeg mener vi i det norske demokratiet lever godt med at partier og enkeltpersoner som har ment noe, fortsatt mener det etter at man kommer i regjering. Men regjeringsplattformen og regjeringens politikk er veldig tydelig, og det ga også representanten Helge André Njåstad uttrykk for, nemlig at Fremskrittspartiet i regjering har forpliktet seg til å stå bak både Sametinget og konsultasjonsordningen. Jeg mener at alle partier bør understreke betydningen av den brede politiske enigheten det nå er om norsk samepolitikk.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-03-27:
Jeg synes det er påtagelig at Arbeiderpartiet er mer opptatt av å skape konflikt enn å understreke den brede enigheten som er om norsk samepolitikk. La meg minne om at representanter fra SV i forrige periode ga uttrykk for andre synspunkter enn det den rød-grønne regjeringen hadde, uten at jeg merket det samme engasjementet fra Arbeiderpartiets side den gang. Når jeg sier at vi skal videreføre hovedlinjene, så ligger det i det at jeg også ser behov for utvikling av samepolitikken. Det er jo ikke slik at alt skal være som det en gang har vært. Det er behov for å videreutvikle. Særlig har regjeringen løftet frem behovet for å videreutvikle språk, kultur og næring. Vi skal komme videre, vi skal utvikle, vi skal gi samene større og bedre muligheter, ikke minst når det gjelder det viktige samarbeidet mellom de nordiske land og mellom samer på tvers av grenser.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-03-27:
Jeg må gi uttrykk for at jeg nok ikke er så bekymret som representanten Greni. Snarere tvert imot: Jeg opplever at det i de samiske miljøene er et sterkt ønske om å bevare og videreutvikle det samiske språk, og denne regjeringen har gitt klart uttrykk for at vi ønsker å bygge opp under det arbeidet. Så registrerer jeg at Senterpartiet – og da også SV – er mer utålmodige i opposisjon enn det de var i posisjon. Det gjelder jo da Saemien Sijte, hvor den rød-grønne regjeringen ikke mente det var riktig å sette av penger, men hvor da Senterpartiet setter av midler med en gang de kommer i opposisjon. Det kan man jo mene litt ulike ting om. Det er bra at man er utålmodig – etter at mye har stått stille de siste åtte år. Vi vil vurdere det spørsmålet når tiden er inne.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-03-27:
Med den regjeringserfaring som Senterpartiet har, så vil man også vite at en statsråd ikke kan svare på den type spørsmål før budsjettet er lagt frem.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-03-27:
Dette bekymrer åpenbart representanten Andersen, men jeg må innrømme at jeg ikke blir like stresset over dette. Jeg mener at vi lever godt med meningsmangfold, og jeg mener at representanten Helge André Njåstad redegjorde veldig godt for dette i sitt innlegg, nemlig at i denne saken har Fremskrittspartiet over tid hatt et annet standpunkt. Men representanten Njåstad understreket at Fremskrittspartiet selvsagt stiller seg bak regjeringserklæringen som Fremskrittspartiet har inngått. Og regjeringens politikk er veldig tydelig på dette området: Vi skal bevare Sametinget, vi skal bevare konsultasjonsordningen og vi skal bygge opp under samisk språk, kultur og næring. Og da synes jeg kanskje man heller kan glede seg over at det nå er bredere politisk enighet bak samepolitikken enn det noen gang har vært, fremfor å fortsette den hakke-hakke-politikken som SV holder på med.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-03-27:
Det skal nok Høyre og Fremskrittspartiet finne ut av. Men jeg hørte på hva representanten Njåstad sa, og det han sa, var at Fremskrittspartiet selvsagt stiller seg bak regjeringserklæringen, og der har vi slått fast at vi skal bevare Sametinget, videreutvikle konsultasjonsordningen og styrke samisk språk, kultur og næringsliv. Så bygger vi videre på det, og så lever vi godt med litt meningsmangfold i demokratiet Norge.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2014-03-27:
Det er riktig som statsråden avsluttet sitt innlegg med å si, at det har vært bred enighet om norsk samepolitikk. Det er bare Fremskrittspartiet – et av regjeringspartiene – som har stått på utsiden med en helt annen tilnærming. Jeg registrerte også at statsråden og representanten Lødemel var opptatt av å understreke at man ønsker å videreføre hovedlinjene i samepolitikken og i den politikken som er ført, og statsråden var også inne på Sametingets ansvar for å ta vare på den samiske befolkningen. Det statsråden ikke sa noe om, var hvilket ansvar majoritetsbefolkningen har for å ivareta og legge til rette for at minoritetene faktisk kan videreutvikle og bevare sitt språk, sitt samfunn og sin kultur. Så når man skal videreføre hovedlinjene i politikken, er det ett spørsmål igjen jeg må stille statsråden: Hvilke deler av samepolitikken er det man ikke ønsker å videreføre?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2014-03-27:
Jeg registrerer at statsråden ikke svarer på spørsmålet om hvilken del av samepolitikken som ikke skal videreføres, når man sier at man skal videreføre «hovedlinjene». Men for å følge opp: Statsråden snakket om at samepolitikken og enigheten er blitt bredere, men for meg framstår det som veldig uklart. Da statssekretær Amundsen i et intervju hadde gitt uttrykk for sine personlige meninger, tok vi opp dette med statsråden i spørretimen i februar. De meningene har blitt bekreftet fra talerstolen ved representanten Njåstad. Det er jo ikke en personlig mening; det er regjeringspartiet Fremskrittspartiets mening, som står i strid med den politikken som statsråden ønsker å føre. Så om det her har blitt en bredere enighet – det framstår ikke som noe entydig svar på det – og det kan være fristende å spørre: Er det greit at personer som er representanter for regjeringen, springer rundt og gir uttrykk for en type synspunkter som ikke er i tråd med den politikken som statsråden ønsker å føre?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2014-03-27:
Dette er første gang at dette storting får anledning til å diskutere samepolitikken i litt bredde. Det har en tendens til å forsvinne i f.eks. budsjettdebatten. Det er en litt merkelig oppvisning vi er vitner til. Jeg forstår at representanten Njåstad har en veldig krevende oppgave: Man har gått fra et Fremskrittspartiet som har hatt omfattende merknader om hvor feil samepolitikk vi fører, er, til nå å være opptatt av å fortelle at man stiller seg bak regjeringen, som skal videreføre hovedlinjene i denne politikken. Statsråd Sanner er opptatt av å beskrive dette som et meningsmangfold som vi kan godt leve med i demokratiet Norge. Ja, jeg er veldig sterk tilhenger av ytringsfriheten og et meningsmangfold, men det som representanten Njåstad og statsråd Sanner forsøker å gjøre, er å tilsløre at det er en fundamental uenighet om og en fundamentalt forskjellig inngang og perspektiv på samepolitikken. Det forsøker man å beskrive som et meningsmangfold. Representanten Njåstad gjentok fra denne talerstolen i dag at de er imot Sametinget. Men jeg skal gi representanten Njåstad sjansen til å utdype dette, siden han sier at de er opptatt av samisk kultur og språk og av muligheten deres til å videreutvikle seg. Dette er spørsmålet vi har stilt til Fremskrittspartiet i mange år, og som vi ennå ikke har fått svar på. Hvis det nå er bredere enighet, går spørsmålet til representanten Njåstad: Hvis dere skal gjøre det på en annen måte, på hvilken måte har Fremskrittspartiet tenkt å legge til rette for at det samiske språket, samfunnet og den samiske kulturen skal videreutvikle seg? Det har vi aldri fått svar på. Innsigelsesretten til reindriften kom opp i debatten i dag. Skal vi nå forvente at innsigelsesretten til reindriften er én av de innsigelsesrettene som skal fjernes i debatten om innsigelsesinstituttet? Det hadde vært greit å få en avklaring om det. Eller kan man forvente at regjeringen vil se bort fra innsigelser som kommer fra reindriften, fordi man mener det står i veien for verdiskapingen? For meg er det en fundamental motsetning mellom inngangene her. Alle andre partier enn Fremskrittspartiet sier og erkjenner at nasjonen Norge ble etablert på territoriet til to folk. Dette er grunnlaget for måten vi forstår samepolitikken på, og Fremskrittspartiet sitter i en regjering som fører en politikk på det grunnlaget, men de anerkjenner ikke det perspektivet. Det er for meg ikke meningsmotsetninger. For meg er det en fundamental motsetning. Det er vanskelig for meg å forstå hvordan Fremskrittspartiet faktisk kan leve med å føre den politikken som de gjør i regjering, når de er så grunnleggende uenig i den politikken som føres.
Mazyar Keshvari (Fremskrittspartiet), 2014-03-27:
Det er til dels en underlig debatt å være vitne til. Å ivareta samisk kultur, språk og identitet er noe vi alle er enige om. Fremskrittspartiet har aldri sagt at vi er imot samisk kultur, identitet eller språk – snarere tvert imot. Vi ønsker å styrke dette. Vi ønsker å legge til rette for at samene skal ha sin rettmessige kultur og en utvikling av språk og identitet. Det har det aldri vært noen tvil om. Vi har hatt en prinsipiell tilnærming til dette med Sametinget. Vi har ment og mener at det i én nasjon kun kan være én nasjonalforsamling. Man kan ikke ha to nasjonalforsamlinger i én nasjon. Men også dette avklarte komitéleder, Helge André Njåstad fra Fremskrittspartiet, veldig klart og tydelig, men jeg vil gjerne gjøre det igjen: Fremskrittspartiet regjerer på en regjeringsplattform som slår fast at Sametinget skal fortsette å eksistere. Vi skal ha konsultasjonsordningen, og det stiller vi oss helt og fullt bak. Det er ikke noe sprik på det punktet. Det er ikke slik at Fremskrittspartiet ikke vedkjenner seg regjeringsplattformen og regjeringens politikk – snarere tvert imot. Vi har sagt det gang på gang, og jeg sier det igjen: Vi vedkjenner oss Sametinget, og vi ønsker også konsultasjonsordningene som finnes, for det står i regjeringsplattformen vi regjerer på, men vi har et annet synspunkt på dette. Vi mener det samme nå etter valget som vi mente før valget, men hva vi regjerer på, er det ingen tvil om. Jeg synes at den som gikk lengst i denne debatten, var representanten Karin Andersen, som koblet det å være imot Sametinget – altså den prinsipielle tilnærmingen til at man ikke skal ha to nasjonalforsamlinger i én nasjon – opp mot ikke å ha respekt for samenes kultur. Jeg synes representanten fra Kristelig Folkeparti holdt et veldig godt innlegg, og jeg deler de synspunktene. Vi må bekjempe enhver form for diskriminering av mennesker i Norge – spesielt når det kommer til minoriteters rettigheter i samfunnet vårt. Men å koble det opp mot at man har en annen holdning til dette med Sametinget, finner jeg smakløst og uverdig i en debatt i landets nasjonalforsamling.
Tine Sundtoft (Høyre), 2014-03-27:
Som jeg sa i mitt første innlegg, er det store verdier i fjellene våre. Mineralnæringen er viktig for regjeringen, men vi sier ikke et ukritisk ja. Vi vil stille strenge miljøkrav og sikre miljøovervåking av eventuell ny mineralvirksomhet. Vi vet at ny gruvevirksomhet med deponibehov reiser faglig krevende spørsmål. Miljøbelastningen skal være minst mulig. Sakene må derfor utredes grundig før beslutning fattes. Det er ikke faglig grunnlag for å hevde at deponi på land er miljømessig bedre enn deponi i sjø. Også deponi på land får miljøkonsekvenser. Derfor må hver enkelt sak vurderes konkret. Det å tillate sjødeponi er ikke noe nytt. Miljødirektoratet vurderer hva som er forsvarlig praksis for deponier, på bakgrunn av innspill fra ulike fagmiljøer. I Norge har vi over 30 års erfaring med sjødeponering. Erfaringene viser også at det dannes ny bunnfauna i løpet av fem til ti år etter at deponeringen er avsluttet. Det er nødvendig med en god overvåking for å kunne regulere utslippet av restmasser og minimere miljøeffektene. Reguleringsplanen for Nussir ASAs deponi i Repparfjorden ble nylig stadfestet av Kommunal- og moderniseringsdepartementet. Klima- og miljødepartementet uttalte i plansaken at det ikke var behov for ytterligere utredninger for å ta stilling til arealbruken. Miljødirektoratet gjorde i forbindelse med plansaken en faglig vurdering av om vannforskriften var til hinder for et deponi i Repparfjorden, og konkluderte med at det ikke var tilfellet. Utslippssøknaden har vært på høring, og den har nå ligget i bero hos Miljødirektoratet. Nå tas denne opp til behandling, og jeg vil legge til at også informasjon som har kommet fram etter at utslippssøknaden var på høring, på vanlig måte vil bli lyttet til.
Tine Sundtoft (Høyre), 2014-03-27:
Representanten Lysbakken stilte et par konkrete spørsmål. Det ene var om marine verneområder. Der har Klima- og miljødepartementet fått en anbefaling fra Miljødirektoratet om det videre arbeidet med marine verneområder i 2014, og vi vil videreføre det i tråd med den anbefalingen. Det er viktig at verneprosessene – i tråd med ordinær verneplanprosess – vil starte hos fylkesmennene for å sikre at arbeidet skjer med god lokal medvirkning og forankring. Jeg må få lov til å komme tilbake når det gjelder progresjonen i arbeidet med forvaltningsplanen, men forvaltningsplansystemet følges opp. Så kan jeg forsikre om at regjeringen er opptatt av å sikre god miljøtilstand i norske fjorder. Det er jo derfor vi stiller strenge miljøkrav til både ny og eksisterende virksomhet. Det er stor politisk enighet om å satse på økt mineralleting og -virksomhet. Vi vet at mineralvirksomhet har miljøkonsekvenser, men jeg opplever at det ensidige fokuset mot sjødeponi ikke bidrar til en helhetlig debatt. I Miljødirektoratet er man klare på at det ikke er faglig hold på generell basis for at deponi på land er bedre enn deponi i sjø. Det er nettopp derfor dette må vurderes konkret i hvert enkelt tilfelle. Jeg kan ikke nå i denne salen forskuttere behandlingen av de aktuelle sakene vi har diskutert her i dag. Men jeg vil lene meg på de faglige vurderingene fra Miljødirektoratet av hva som er den beste løsningen for miljøet i hver enkelt sak. Også de rapportene det nå er henvist til i denne debatten, vil være med i den totale vurderingen, som vi tar med, når den kommer på mitt bord. Til slutt vil jeg takke for debatten. Jeg er glad for at vi har en sånn debatt og setter viktige spørsmål på dagsordenen.
Johnny Ingebrigtsen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-03-27:
Jeg kommer farende inn her fra et annet oppdrag, og når jeg hører hva det prates om, er det faktisk den blå åkeren som jeg henter mitt daglige utbytte fra – til meg og mitt mannskap – som fisker. Blant annet hører jeg om regjeringens stillingtagen til å deponere gruveavfall i Repparfjord innenfor Hammerfest. Der har jeg vært med å fange mange tonn. Jeg har tjent mange penger der. Mine kolleger har gjort det, samfunnet omkring har gjort det. Vi fiskere som kjenner til strømsettingen – naturens kraft – vi vet hvor langt både egg og larver kan fare med strømmen. Vi vet f.eks. at hoveddelen av torsken gyter i Lofoten, og så vet vi at Golfstrømmen og kyststrømmen fører den langt nord i Barentshavet, som blir oppvekstområdet, altså barnehagen. Og det er lange avstander. Det er flere dagsseilaser med maskindrevne fartøyer. Vi fiskere kjenner også inngående til hvor kraftig strømmen er i Kvalsund – der det var et prøveprosjekt med et tidevannskraftverk – og hvor langt den sjøen som er der, kan ta med seg ting. Vi har sett hvor langt det driver fordi vi har mistet redskaper, vi har mistet blåser som ligger oppe og flyter. Faren min så det, bestefaren min så det, og i morges ble det på NRK Finnmark presentert en ny rapport fra Havforskningsinstituttet. Der sier de: «Gruveslam vil forurense mer enn antatt.» Det er presentasjonen fra NRK Troms og Finnmark i dag! Det er det vi fiskere har sagt lenge, nå kommer forskerne etter og sier det samme. De sier også at det ikke er noe problem for det fine svevestøvet, som vi er redd for, og som vi vet bl.a. inneholder kobber som er giftig for alle organismer, å fare helt forbi grunnlinjen, helt ut i kystvannet – altså utenfor de ytterste oddene. Jeg lurer på om ikke disse nye opplysningene fra statens eget organ – Havforskningsinstituttet – der vi lønner folk som har kompetanse på dette, er noe vi skal høre på. Man vil ikke høre på fiskere som i generasjoner har lært det, men vi har jo en erfaring med et system i Norge der vi skal høre på forskning. Dette er den siste forskningen. Dette synes jeg er så alvorlig at vi må se på det. Regjeringen må se på disse nye opplysningene som er kommet. Vi husker også konsekvensene da Russland plutselig sa at her er det en del uhumskheter – noen giftstoffer – i laksen og fisken som de hadde kjøpt. Russland er en stor mottaker av produktene våre. De satte stopp flere ganger. Det fikk store økonomiske konsekvenser for både næringslivet generelt, fiskerinæringen og fiskerne. Når dette blir kjent – for det blir kjent utenfor landets grenser – er jeg redd for at det på nytt kan utgjøre en fare for kystnæringen, for sjømatnæringen og for inntektene for både kommunen Kvalsund, fylket Finnmark og landet Norge. Dette er alvorlig. Dette må vi se mer på. Dette må tas alvorlig.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-04:
Eg tek til meg kommentaren om T-skjorta mi, og skal eg vere heilt ærleg, var eg ikkje totalt uførebudd på det heller. Eg lovar å ikkje gjere det til ein vane, men eg synest han fortente å verte vist fram frå Stortingets talarstol. Eg synest utanriksministeren heldt ein svært god gjennomgang av menneskeretts- og demokratisituasjonen i Russland; at den var nyansert, men òg – som eg så klart sjølv er einig i – dessverre svært urovekkjande og negativ dei siste åra. Både eg og han kunne òg heilt sikkert ha lagt til at vi kan protestere så mykje vi vil, men det er ikkje sånn at det automatisk vert forbetra berre Noreg seier frå i møta. Men over tid trur eg at dei fleste land trass alt vert påverka av kva andre land seier til dei, særleg viss det vert gjort av mange – og over tid. Når det gjeld Sotsji meir spesifikt, er det godt å høyre at Noreg vil ta opp menneskerettsspørsmål i alle samanhengar der det er aktuelt. Men eg vil kort gjere den merknad at eg sjølv har erfart i slike samanhengar at «ta opp» kan bety veldig mange ting. Ein erfaren diplomat frå eit stort land sa til meg ein gong at viss ein vil påverke nokon med noko viktig, må det vere punkt 1 eller 2 på lista di i møtet. Eg har sjølv mange gongar opplevd andre representantar frå andre land som på slutten av møta seier «and by the way», og så les dei opp noko som dei har fått på eit papir. Eg tek det for gjeve at for utanriksministeren betyr «tar opp» òg her «å gjere viktig». Eg skulle òg gjerne ha utfordra han på: Vil ein òg eksternt under OL i Sotsji frå norske myndigheiter framføre den nødvendige kritikken og gje uttrykk for ting som kan verte sett av menneske i Russland? Eg er også glad for den veldig tydelege bodskapen frå kulturministeren om ytringsfridomen til utøvarane. Det synest eg var svært positivt og sjølvsagt heilt høveleg at ho gjorde, og eg synest ho gjorde det på ein klar og god måte. Eg trur vi er einige om at hovudvegvalet er dialog, ikkje boikott. Men eg sakna kanskje at ho gjekk litt lenger inn i debatten bak det. Eg trur jo ikkje, som eg sa i innlegget mitt, at å late vere å tildele OL til nasjonar er ein farbar veg. Men eg trur det ligg betydelege moglegheiter for innverknad på førehand for ei slik tildeling, for dette er svært viktige spørsmål for dei landa som ønskjer eit OL. Eg trur det ligg endå meir kraft til å påverke i perioden frå tildeling til gjennomføring, der ein kan setje opp kriterium og standardar og faktisk påverke gjennom gjennomføringa av det. Det synest eg kanskje ho skulle ta noko meir tak i i den neste kommentaren sin. Ho gjekk òg utanom eitt spørsmål som eg tok opp, og det var spørsmålet om demokrati og openheit i dei internasjonale organa, det vere seg FIFA eller IOC. Så eg kunne tenkje meg å avslutte med eit spørsmål: Er kulturministeren fornøgd med den graden av openheit og demokrati som vi har i Den internasjonale olympiske komité i dag – er det eit tema ho kunne tenkje seg å setje meir på dagsordenen?
Børge Brende (Høyre), 2014-02-04:
Jeg kan slutte meg til det som ligger bak representanten Solhjells engasjement her, nemlig engasjementet for universelle menneskerettigheter – at de også skal gjelde i våre naboland, og at vi skal bruke alle anledninger vi har til å ta opp det også med russiske myndigheter når vi møter dem. Det jeg sa i mitt innlegg, og som jeg gjerne gjentar, er at vi er bekymret over innstramningene i russisk lovverk den siste tiden. Det dreier seg om lovendringer som i sum og praksis setter ytrings- og forsamlingsfrihet under press, og som vanskeliggjør arbeidsvilkårene for det sivile samfunnet. Det er det omfanget i sum og i praksis vi nå også legger vekt på, og som vi har tatt opp i de samtalene. Dette er nå også brakt inn for ulike domstoler. Blant annet har flere russiske NGO-ere anket domstolenes krav om å la seg registrere som utenlandske agenter, og det er også slik at det faktisk foreligger en dom i Den europeiske menneskerettighetsdomstol som har slått fast at Russland har brutt LHBT-aktivisters rett til forsamlings- og organisasjonsfrihet samt vern mot diskriminering. Norge tillegger denne dommen vekt og har tatt den til etterretning. Jeg synes også vi raskt skal bli enige om at det faktum at det nå arrangeres OL i Sotsji og Russland, faktisk har gitt en stor internasjonal oppmerksomhet rundt det sivile samfunns situasjon, og også seksuelle minoriteters situasjon. Det er til ettertanke. Men jeg synes også det selvsagt da påhviler oss et ansvar for å ta opp dette på en slik måte at det blir lyttet til, og at det forhåpentligvis fører til endringer i fremtiden når det gjelder metodikken og politikken. Så har vi dette som representanten Solhjell er inne på, om hvordan man skal ta det opp – om det skal være nr. 1 på agendaen eller nr. 2. Jeg har full tillit til at vår statsminister – hvis hun får en anledning til å diskutere disse spørsmålene med russiske politikere – vil gjøre det på en slik måte at de lytter til en konstruktiv samarbeidspartner, som de oppfatter Norge som. Dette handler ikke først og fremst om å ta det opp på agendaen som nr. 1 eller nr. 2, men rett og slett om at de lytter til vårt sterke engasjement, og at vi virkelig mener dette. Hvilken rekkefølge jeg tok det opp i med utenriksminister Lavrov, er faktisk revnende likegyldig. Men hvis han lyttet til hva jeg sa og følte mitt engasjement, og han oppfatter Norge som en konstruktiv partner, kan det kanskje ha en preventiv virkning. Og det er det dette dreier seg om.
Børge Brende (Høyre), 2014-02-04:
Jeg vil føye meg inn i rekken av dem som har slått fast at dette har vært en god og nyansert debatt, og også takk til interpellanten, Solhjell, som ga oss anledning til å diskutere menneskerettighetssituasjonen i vårt naboland Russland på en bred måte. Det er ikke noen tvil om at det har blitt satt mer søkelys på det sivile samfunns situasjon i Russland, og også på seksuelle minoriteters situasjon, under forberedelsene til OL. Det jeg er enig med representanten Solhjell i, er at det gjenstår å se hvordan denne situasjonen vil være etter OL. Jeg er bekymret for at en del av de signalene som nå er sendt ut før OL, ikke nødvendigvis vil videreføres etter OL. Det blir en stor lakmustest. Som jeg også sa innledningsvis, er regjeringen bekymret over utviklingstrekk knyttet til lovgivning som rammer ytringsfrihet og forsamlingsfrihet – spesielt i det sivile samfunn – og minoriteter i Russland, urfolk så vel som seksuelle minoriteter. Dette vil vi alltid ta opp i samtaler med våre russiske samarbeidspartnere. Det er viktig i de samtalene at dette blir tatt opp på en slik måte at det blir lyttet til, at vi gjør det seriøst, grundig, og at det fører frem. Ta-opp-diplomatiet og krysse-av har selvsagt en viss virkning, men det aller viktigste er når man også i Russland føler at vårt sterke engasjement er til det beste for samarbeidet mellom våre to land. Vi blir godt mottatt i Russland. Det skal vi benytte som en åpning til å ta opp vanskelige spørsmål. Mellom folk som samarbeider godt, er det mulig å ta opp spørsmål som er av stor viktighet og kanskje også oppleves som vanskelige. Jeg vil bare slå fast, til representanten Nybakk, at hvis det skulle skje overgrep eller hendelser under Sotsji-OL som bryter med det som vi synes er viktige prinsipper når det gjelder menneskerettigheter – forsamlingsfrihet og ytringsfrihet – vil vi si fra. Til spørsmålet fra representanten Navarsete om disse spørsmålene – i forlengelsen av det møtet jeg hadde med utenriksminister Lavrov før OL – også vil bli tatt opp under OL: Vi ønsker politiske møter selv under dette idrettsarrangementet for å reise den brede agendaen, deriblant også menneskerettighetene.