Michael Momyr (Høyre), 2004-06-01:
Det er ingen tvil om at Høyre ønsker mer såkornmidler. Vi ønsker det fordi det er vegen til mer nyskaping i dette landet. Gjennom såkornfondene avlaster det offentlige privat risiko og bidrar til å utløse privat investeringskapital til nye prosjekter. Høyre ønsker derimot ikke en såkornmodell bygd på Argentums modell. Det vil innebære direkte eierskap i fondene via statens innskudd. De eksisterende såkornfondene har privat eierskap. Staten går inn med ansvarlige lån i samme størrelsesorden som den private aksjekapitalen. Staten og de private bidrar dermed med like mye kapital. Høyre ønsker ikke mer statlig eierskap og går imot å danne et såkornfond etter Argentums modell. Det aller viktigste for å få mer såkornmidler i dette landet er derfor å sørge for at det finnes privat kapital. Formuesskattereglene i Norge gjør at folks sparepenger ikke flyter like lett til investeringer i næringsvirksomhet som til investeringer i andre objekter. Formuesskatten virker negativt styrende på kapitalens vegvalg. Regjeringens mål om et mindre statlig eierskap henger bl.a. sammen med Regjeringens vilje og evne til å utvikle et skattesystem som stimulerer til privat sparing, til privatpersoners investeringer der avkastningspotensialet er størst, og til at kommersiell risiko premieres. Selv om skattesystemets primære funksjon er å finansiere samfunnets felles oppgaver, er virkning og innretning på skattesystemet avgjørende for hvordan bedriftene, eierne og arbeidskraften i fremtiden kan bidra til å finansiere det velferdsnivået som samfunnet krever, og som samfunnet trenger. Skattesystemet må være internasjonalt konkurransedyktig gjennom at det stimulerer til arbeidsinnsats og til lokalisering av nasjonal og internasjonal privat kapital i Norge. Det er nødvendig å knytte den norske systemutviklingen opp mot de særnorske utfordringene, slik at både nystartede og etablerte bedrifter i fremtiden kan få økt tilgang på kapital. Norge er i den spesielle situasjonen at staten er den dominerende eier av næringsvirksomhet og den største eieren på Oslo Børs. Staten har vært, og er fortsatt, en stor sparer av finanskapital, og den private finansformuen er svært liten sammenlignet med det som er situasjonen i de land vi konkurrerer med. Det norske skattesystemet må derfor utformes slik at det gir incitamenter til å utvikle kapital-, bedrifts- og eiermiljøer som både på lang og kort sikt styrker bedriftenes utvikling. Det legger Regjeringens forslag til skattereform opp til. Den norske formuesskatten har flere negative virkninger for eiernes evne og vilje til å investere i næringsvirksomhet. Den skattlegger familiebedrifter og andre privatpersoners næringsformue uavhengig av om bedriftene går med overskudd eller ikke. I praksis må formuesskatten finansieres over virksomhetenes drift. Den tapper derved bedriften for kapital som kunne vært anvendt til produktive investeringer. Den er prinsipielt uheldig for kapitalens vegvalg, fordi den gir incitamenter for investeringer i forbrukskapital. Den er også prinsipielt urimelig, fordi den diskriminerer private norske eiere og favoriserer utenlandske eiere og statlig eierskap. De fleste andre land har fjernet formuesskatten. Alt i alt påvirker formuesskatten både forholdet mellom offentlig og privat sparing og forholdet mellom nasjonalt og utenlandsk eierskap. Den beste og enkleste måten å rette opp det på er ved å fjerne formuesskatten.