Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2004-02-26:
Det har vært en utfordrende og interessant oppgave å være saksordfører for en så omfattende og viktig lovsak som den Odelstinget i dag behandler. I forkant av komiteens behandling av saken har det vært et relativt omfattende lovarbeid. Proposisjonen omfatter i overkant av 250 sider. I tillegg til det er det en NOU på omtrent samme størrelse. Komiteen har gjennomført både seminar og høringer i saken, i tillegg til at man har hatt en betydelig brevveksling med departementet for å få avklart en del viktige spørsmål. Et lands konkurranselov er en viktig og nødvendig sak for de folkevalgte å fordype seg i. Gjennom loven og den politikken som føres på området, skal vi sikre at aktørene i markedet konkurrerer om å tilby forbrukeren de beste produktene, pris og kvalitet tatt i betraktning. Sett i dette perspektivet må vi ha en lov som følger med i utviklingen, og de nødvendige ressurser i Konkurransetilsynet, slik at man får gjort et godt arbeid. Et av hovedformålene med en konkurranselov er å sikre forbrukernes rettigheter. Men samtidig må lovverket sikre rettssikkerhet for virksomheter som tilbyr sine varer og tjenester i markedet. Det er mye alle partier er enige om i denne saken, men det er også enkelte politiske skillelinjer. Flertallet, som står sammen om det meste av loven, består av regjeringspartiene og Fremskrittspartiet. Når det gjelder de paragrafer der vi ikke står sammen med regjeringspartiene i innstillingen, vil Fremskrittspartiet stemme subsidiært for regjeringspartienes forslag dersom Fremskrittspartiets forslag faller – dette som en innledning til saken. Så litt nærmere om de enkelte deler av loven. I en konkurranselov står hensynet til forbrukeren svært sentralt. Flertallet har derfor gått sammen om å ta med hensynet til forbrukerens interesser også i lovens formålsparagraf. Når det gjelder lovens formål, synes jeg det kan se ut som om komiteens mindretall legger opp til en debatt om konkurranseutsetting og privatisering. Jeg synes dette blir feil. Slik jeg ser det, regulerer konkurranseloven konkurranse mellom foretak og ikke hvorvidt offentlige tjenester skal eksponeres for konkurranse. Vi har derfor i liten grad valgt å gå inn i denne diskusjonen. Sentralt i denne saken ligger det at atferdsreglene i loven nå harmoniseres med EØS-regelverkets artikkel 53 og 54. Dette vil gjøre at man kan benytte EU- og EØS-retten som en tung rettskilde i arbeidet med norsk konkurransepolitikk. Det er rimelig å anta at dette vil kunne gjøre det enklere for både konkurransetilsyn, domstoler og næringsliv, i og med at man får likere rammebetingelser og får en del begrensninger for særnorsk praksis. Av enkeltbestemmelsene vil jeg særlig henlede oppmerksomheten på § 10 og de muligheter som i denne paragrafen omtales som såkalte «gruppefritak» fra regelverket. På dette området sier flertallet klart at man skal ha en strengere praksis, at man skal være mer restriktiv med å gi gruppefritak. Når det gjelder § 3 annet ledd, som omtaler landbruks- og fiskeripolitikken, har disse næringene i tidligere utgaver av loven hatt en klar formulering om at det skal gis unntak. Dette endres nå til at Kongen i statsråd skal kunne gi unntak som er nødvendige for å gjennomføre landbruks- og fiskeripolitikken. Her er det en liten inkurie i innstillingen på side 33. Merknaden om hjemmelsgrunnlaget skulle Fremskrittspartiet egentlig ikke vært med på, men vi gir vår subsidiære tilslutning til det syn som der fremmes. Fremskrittspartiet vil her vise til sine egne særmerknader, som står omtalt fra slutten av side 34. Her slår vi fast at næringsdrivende innen landbruks- og fiskeripolitikken i så stor grad som mulig bør behandles som andre næringsdrivende. Vi mener derfor at disse i minst mulig grad skal ha unntak fra konkurranseloven. Når det gjelder konkurransemyndighetenes oppgaver, omtaler dette kapitlet i innstillingen bl.a. veiledningsplikt og forhåndsavklaringer. Ved en inkurie har en merknad og et forslag fra flertallet på dette området endt opp nederst på side 43 og over på side 44, der flertallet tar til orde for et tillegg i § 9 som pålegger Konkurransetilsynet veiledningsplikt. Når det gjelder strukturreglene, er det bred enighet om at det skal være vesentlige begrensninger av konkurransen som skal være basis for å kunne gripe inn. Man har også noe utvidelse i forhold til at man også i fremtiden skal kunne gripe inn i enkelte tilfeller når det gjelder minoritetserverv. Jeg presiserer her at komiteen sier klart at det er viktig at man i utformingen av forskrifter og praksis legger til grunn at den nye loven ikke skal føre til at saker som kan anses som små eller bagatellmessige, ender opp med stor og omfattende saksbehandling. Jeg må også understreke at endringer av bl.a. § 19 vil være til beste for næringslivet ved at det blir stilt strengere krav til saksbehandlingstiden i Konkurransetilsynet. Dette synes Fremskrittspartiet, i likhet med resten av komiteen, er meget bra. Jeg må også understreke at vi forutsetter at man i arbeidet med forskrifter legger opp til størst mulig standardisering, og at meldinger til tilsynet i så stor grad som mulig må kunne gis elektronisk. Jeg vil spesielt henlede oppmerksomheten på § 3-12 i gjeldende konkurranselov, som er videreført i ny § 16 fjerde ledd. Det må understrekes at det er viktig at det ikke legges til grunn en for snever markedsavgrensning når det gjelder tolkning av loven. Vårt formål er ikke å svekke norske bedrifters konkurranseevne. Vi slår fast at konkurransemyndighetenes markedsavgrensninger må basere seg på en vurdering som tar hensyn til de markedsforhold som gjelder for den sektor virksomheten er involvert i. Hvis det f.eks. er et velfungerende nordisk marked, må dette tas hensyn til. Når det gjelder regler for bedriftserverv, må det være helt klart at vi ønsker å unngå unødvendig byråkrati. Dette må hensyntas når man skal utforme forskrifter og regelverk om meldeplikt, og vi forutsetter at de administrative og juridiske belastningene for bedriftene skal minimaliseres. Jeg vil også her vise til forslag fra flertallet, der man ber om en redegjørelse for hvordan regelverket om forenklet melding kan praktiseres slik at det i minst mulig grad blir til byrde for små og mellomstore bedrifter. Når det gjelder gebyrer og straffereaksjoner, er det ikke noen vesentlig diskusjon om hvorvidt det skal være en økonomisk reaksjon forbundet med å bryte konkurranseloven. Når det gjelder hvorvidt man i tillegg skal kunne pålegge personstraff i form av fengsel ved spesielt grove tilfeller, er det svært mange land som i likhet med Norge har hatt dette. Det er med tilfredshet at Fremskrittspartiet konstaterer at flertallet i komiteen fortsatt vil legge vekt på personstraff for det som må kunne kalles grove hvitsnippforbrytelser. Innledningsvis fokuserte jeg på en bedre rettssikkerhet for aktører på næringslivssiden i denne type saker. Flertallet mener at man muligens har vært noe for liberal med hensyn til å ta seg til rette i privatpersoners bolig. I den nye loven legger man opp til at det skal være særlig grunn til å anta at bevis oppbevares der, og at en dommer skal gjøre en konkret vurdering av dette, før Konkurransetilsynet foretar kontrollbesøk eller «raid». Dette gjør terskelen for å foreta denne type aksjoner høyere enn tidligere. Når det gjelder beslag av dokumenter, har man hatt en særnorsk praksis. Fremover vil dette endres, slik at hovedregelen nå blir at man skal få kopier av det som beslaglegges. Dette vil styrke de næringsdrivendes rettsstilling vesentlig. Komiteens flertall har lagt klare føringer for hvordan dette kan gjøres. At man får beholde mest mulig av dokumentene som ikke er strengt nødvendige for etterforskningen, vil for det første gi bedriftene mulighet til å drive videre på en ordentlig måte – det er jo en del bedrifter som viser seg å være uskyldige, og disse må det tas hensyn til – og for det andre gi bedriftene en bedre mulighet til å forsvare seg i en rettsstrid. Det blir også en klar mulighet for å få juridisk prøvet de dokumenter som konkurransemyndighetene eventuelt ønsker å holde tilbake. Når det gjelder klagebehandling, ankeinstans og beslutningsprosess, antar jeg at regjeringspartiene og Arbeiderpartiet hver for seg vil redegjøre for sine synspunkter på dette området. Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet mener det skal være et eget separat klageorgan for saker knyttet til denne loven, slik også Regjeringen foreslo i St.meld. nr.17 for 2002-2003 – tilsynsmeldingen. For øvrig vil jeg vise til at komiteen gir sin enstemmige støtte til EØS-konkurranseloven og til en rekke redaksjonelle endringer som er skissert på side 46 og 47 i innstillingen. Med dette vil jeg få lov til å vise til komiteens merknader i innstillingen og legge frem Fremskrittspartiets forslag.