trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-12-02:
Den 3. oktober i år – etter at finansministeren hadde lagt fram statsbudsjettet – opplevde jeg å bli passert av Carl I. Hagen på tur ut til sentralhallen her, for å legge ansiktet i alvorlige folder og erklære at på vegne av det norske folk var han skuffet. Med tanke på at Fremskrittspartiet halvannen måned etterpå, og etter at Regjeringen nærmest har kommet krypende tilbake til Fremskrittspartiet etter å ha gått runden om Arbeiderpartiet og SV uten å oppnå et resultat, ikke har klart å flytte på mer enn i overkant av 4 milliarder kr, må jeg undres på hvem Carl I. Hagen er skuffet på vegne av – når man ikke er i stand til å oppnå bedre forhandlingsresultat enn som så, når man samtidig visste at man satt med Regjeringens liv i sine hender. Det er bemerkelsesverdig at Fremskrittspartiet i en slik situasjon ikke har vært i stand til å få gjennomslag for flere av sine egne krav. Det man stort sett har fått gjennomslag for, er krav som ville ha fått flertall i denne sal uavhengig av Fremskrittspartiets forhandlinger. Det var flertall for det aller meste av det Fremskrittspartiet har fått flertall for – reversering av refusjonsordningen for sjøfolk osv. Er det slik at det er viktigere for Fremskrittspartiet å redusere motorsykkelavgiften, campingvognavgiften og alkoholavgiften enn å sørge for at pensjonister og uføretrygdede får beholde fritaket for egenandeler for medisin på blå resept? Er det viktigere å redusere motorsykkelavgiften, campingvognavgiften og alkoholavgiften enn å opprettholde gravferdsstøtten? Fjerningen av den var jo et personlig angrep på John I. Alvheim. Er det slik at Fremskrittspartiets forhandlinger har vært begrunnet med at Siv Jensens løfter til motorsykkelfolket og Øystein Hedstrøms løfter til campingvognfolket har vært mer verdt i Fremskrittspartiet enn John I. Alvheims indignasjon over at gravferdsstøtten blir fjernet?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-12-02:
Det er riktig, som representanten Bendiks Harald Arnesen sier, at det er nødvendig å gjøre det som er mulig både for å få ned renten og for å få en kronekurs som styrker konkurranseevnen til norsk næringsliv. Vi må gjøre det som er mulig for å unngå at arbeidsplasser flagges ut. Jeg har også møtt en rekke bedriftsledere rundt omkring i dette landet det siste halve året som sier at det er nødvendig å få vedtatt et stramt budsjett. Jeg har reist ganske mye og truffet mange av dem. Felles for alle er at de har den samme oppfatning som for så vidt alle har: stramt betyr stramt i forhold til offentlig sektor, mens privat forbruk ikke skal underlegges noen begrensninger. Når man diskuterer innretningen på budsjettet med de samme bedriftslederne, er de skjønt enige om at stramhet ikke nødvendigvis betyr at man skal kutte i offentlig sektor og la det være en veldig sterk vekst i privat sektor. Derfor har Senterpartiet prioritert på en annen måte. Vi har prioritert litt mindre skattelette, bl.a. til aksjeeiere. Det betyr selvsagt ikke å sette bom for investeringer i næringslivet. De investeringene som gjøres i bedrifter i forhold til konkurransefremmende tiltak, blir ikke underlagt skatt. Det er først i det øyeblikket midlene tas ut av bedriften, at det blir pålagt skatt på aksjeutbytte. Etter min oppfatning er det riktig og fullt forsvarlig å bruke noe mer oljepenger hvis de blir brukt målrettet, bl.a. til investeringer på 1 milliard kr i samferdselssektoren, slik som Senterpartiet foreslår. Vi vet at det er ledig kapasitet, og vi vet at det vil være mulig å bruke de midlene uten at det virker kostnadsdrivende. Når vi ser på summen av de regninger man skyver på eller de inndekningsmetoder som man bruker i budsjettavtalen, bl.a. å åpne for kassakreditt til helseforetak og å la kommunene betale pensjonsforpliktelsene sine med lån osv., vet vi også at dette budsjettet ikke er mer stramt enn det Senterpartiet har lagt opp til. Når Arbeiderpartiet velger å bruke 2,2 milliarder kr i pensjonsavsetninger til Posten og NSB som må dekkes inn på et senere tidspunkt, har det akkurat samme virkning.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-12-02:
Det er helt riktig at Senterpartiet går inn for litt mindre skattelettelser enn det Høyre og regjeringspartiene gjør. Mesteparten av de skattelettelsene som slår inn i 2002 og 2003, og som regjeringspartiene gjentatte ganger har besverget har redusert mulighetene for å sette i verk tiltak på andre områder, har faktisk Senterpartiet medvirket til å få på plass. Det var Senterpartiet og de øvrige sentrumspartiene som fikk gjennomført bortfall av investeringsavgiften for å gjøre situasjonen lettere for næringslivet. Det var Senterpartiet og de øvrige sentrumspartiene som gjorde at det ble fattet vedtak om at delingsmodellen skulle fjernes, for på den måten å stimulere til aktivt eierskap i næringslivet. Og det er faktisk ikke sånn at Senterpartiets alternative budsjett belaster næringslivet med økte utgifter. Tvert imot, vi går inn for de skattelettelsene som ligger i Regjeringens forslag, og vi øker lettelsene på andre områder gjennom de tiltak som jeg nevnte i mitt hovedinnlegg, samtidig som vi også målretter tiltak mot næringslivet. På ett område går vi inn for økt beskatning av næringslivet, og det er skatt på aksjeutbytte. Det er en mer rettferdig fordeling. Det betyr at når vi kompenserer det med å styrke bevilgningene til bl.a. SND, har dette også en god distriktsprofil. Mesteparten av aksjeutbyttet betales ut i tre kommuner, Oslo, Asker og Bærum, mens mesteparten av satsingen over SND og andre distriktstiltak brukes i langt andre kommuner. Så dette er også en geografisk omfordeling, og det er god fordelingspolitikk.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-12-02:
Jeg har ikke registrert at Fremskrittspartiet i dette budsjettet har bidratt til større lettelser for norske sjøfolk enn det Senterpartiet har gjort i sitt alternative budsjett. Det Fremskrittspartiet har fått gjennomslag for i forhandlingene, er de samme krav som Arbeiderpartiet hadde, og som Senterpartiet har hatt: reversering av de innstramminger som lå i refusjonsordningen, og nettolønn for sjøfolk. Det er på plass. Det har også Senterpartiet gått inn for. Det finnes altså faktisk også andre næringer som har behov for å styrke konkurranseevnen sin i forhold til utlandet, på samme måte som de maritime næringene. Når det er sagt, vil jeg si at de maritime næringene er særdeles viktige for nasjonen, ikke først og fremst bare på grunn av dem som er ansatt direkte som sjøfolk, men på grunn av den betydning de maritime næringene og norske sjøfolk har for hele den maritime cluster – for verkstedindustrien, for tjenesteytende næringer innenfor maritim sektor, osv. Derfor har Senterpartiet prioritert dette. Derfor var det faktisk Senterpartiet som i 1996 tok initiativ til å få på plass refusjonsordningen for sjøfolk, og som i den stortingsperioden kjempet gjennom denne refusjonsordningen og sørget for at den ble opprettholdt og videreført i alle de budsjettforlik som Senterpartiet har inngått, enten det har vært i posisjon eller i opposisjon. Det akter vi å fortsette med, på samme måte som Senterpartiet også har vært en pådriver for å få til rederibeskatningen, som har bidratt til at vi har beholdt rederiene på norsk jord.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-12-02:
Jeg trodde representanten var vel kjent med at Senterpartiet i mange år har pleid et nært samarbeid med Kristelig Folkeparti. Det hadde vi også til hensikt å gjøre i inneværende stortingsperiode. Jeg skulle gjerne ha sett at det hadde blitt slik at vi kunne ha videreført det gode samarbeidet i sentrum. Kristelig Folkeparti og Venstre valgte annerledes. Jeg har god tro på at Kristelig Folkeparti en dag erkjenner at de har havnet i galt selskap og vil komme til å velge annerledes, for jeg kjenner Kristelig Folkeparti som et parti som står på stort sett de samme verdier som de gjorde i sentrumsregjeringens tid, verdier som best vil finne sine løsninger i et samarbeid sentrum-venstre. Jeg mener at et sentrum-venstre-samarbeid bør ha et sterkt tyngdepunkt i sentrum. Derfor vil jeg gjerne ha Kristelig Folkeparti med. Jeg har aldri lagt skjul på at Kristelig Folkeparti er mitt førstevalg i et slikt samarbeid. Så blir det opp til Kristelig Folkeparti å vise hva de vil gjøre. Det betyr selvsagt ikke at jeg har noen motforestillinger mot å ha med SV i et samarbeid heller. Men som sagt: Kristelig Folkeparti hører hjemme i et sentrum-venstre-samarbeid. Jeg vil svært gjerne ha dem med, og jeg ser gjerne at det skjer allerede i inneværende stortingsperiode.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-12-02:
Hvis Senterpartiets beskrivelse av budsjettet var en overdrivelse, må jeg jo undres over at Kristelig Folkepartis representanter i salen i dag først og fremst har vært opptatt av å beskrive det positive i at Fremskrittspartiet har lyktes i å reversere en god del av de usosiale kutt som Regjeringen hadde foreslått i sitt budsjett. Det er de endringene i budsjettopplegget som de fleste av Kristelig Folkepartis representanter har brukt taletid på å kommentere, slik som Anita Apelthun Sæle gjorde i en replikk til Carl I. Hagen, der hun nærmest takket Fremskrittspartiet for å ha bidratt til å rette opp iallfall de mest usosiale kuttene. Det virker som om Kristelig Folkepartis ordførere bruker nøyaktig den samme kritikken av budsjettet i forhold til at kommunene må kutte i skole, må kutte i eldreomsorg, må kutte på de fleste områder. De bruker nøyaktig den samme kritikken som Senterpartiets ordførere og som vi fra Senterpartiet her i Stortinget har brukt. Så noen få ord om barnehageforliket. Barnehageforliket bidrar til at foreldrene får rimeligere barnehageplass. Det er et sosialt tiltak. Det gjør at folk flest får mulighet til å bruke barnehageplass. Så er det selvsagt ikke alle elementer i barnehageavtalen som Senterpartiet er like glad for, på samme måte som Kristelig Folkeparti hevder å ikke være like glad for alt som ligger i budsjettframlegget til Regjeringen. Men når det gjelder skattefordelen som nå bli gitt, blir den betydelig mindre verdt når maksimalpris på 1 500 kr blir innført. Da snakker vi om helt andre skattebesparelser for dem som har de høyeste lønningene, enn det man har med dagens barnehageutgifter. Dernest er det altså sånn at en gjennomsnittspris, slik som Arne Lyngstad nå tar til orde for og som Regjeringen har foreslått, ifølge Regjeringen selv er særdeles vanskelig å kontrollere. Barnehageavtalen sier at vi skal ha en maksimalpris. Den lar seg kontrollere, den er til fordel for foreldre og for barn, og den vil heller ikke være noe problem for kommunene når finansiering og ordningen kommer på plass.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-12-02:
De økte bevilgningene til private skoler er utvilsomt i henhold til loven. Problemet er bare at dette viser en bevisst satsing på private skoler, en oppbygging, en økning av antall elever i den private skolen og en økt finansiering av den private skolen som til syvende og sist vil gå på bekostning av den offentlige skolen. Finnes det alternative tilbud, vil stadig flere foreldre søke til den private skolen i en tid da den offentlige skolen utsettes for reduksjon i antall lærerstillinger, klasser fylles opp maksimalt, og hvor utdanningsministeren på toppen av det hele foreslår å fjerne grensen for maksimalt elevtall, skoler legges ned, det blir lengre avstand mellom hjem og skole – i det hele tatt en nedbygging av den offentlige skolen som det burde være umulig å forsvare. Mitt spørsmål til representanten Jon Lilletun blir derfor følgende: Hvilke konsekvenser ser Jon Lilletun at den situasjonen kommunene nå er i, med kutt i skoletilbud, vil komme til å få på lang sikt? Det påstås at det kan komme til å forsvinne 2 500 lærerstillinger, og at det vil bli kuttet så mye som 2 milliarder kr på skolesektoren i det kommende år. Hvilke konsekvenser ser den tidligere utdanningsministeren at dette vil komme til å få for den offentlige skolen?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-12-02:
Finansinnstillingen viser at det er bred enighet mellom SV og Arbeiderpartiet om retningen i samfunnsutviklingen. Jeg tror som Kristin Halvorsen at det er viktig å finne, som hun sa, «romslige og pragmatiske» løsninger som gjør at man kan gjøre hverdagen enklere og bedre for folk flest. Det er to områder hvor SV det siste året har, skal vi si, flørtet litt med Regjeringen. De to områdene er miljøpolitikken og deler av distriktspolitikken. På et tidspunkt virket det som om SV luktet på innretningen av Regjeringens miljøpolitikk. Nå har vi sett en budsjettavtale hvor det er kutt i miljøvernforskningen, det er kutt i energiforskningen, ja, det er sågar kutt i atomsikkerhetstiltakene. Hvordan har Kristin Halvorsens vurdering av Regjeringens miljøpolitikk vært i løpet av dette året, etter hvert som man har sett en del praktiske sider ved den politikken som settes ut i livet? En av de andre tingene som SV og Kristin Halvorsen har vært opptatt av når man ser mulighetene for et samspill sentrum–venstre i norsk politikk, er utjamning. Det kan være utjamning for sosiale grupper, men utjamning rommer jo også spørsmål om distrikt. På et tidspunkt virket det som SV var noe sjarmert av at statsministeren sa ja til en distriktskommisjon. Nå har Regjeringen fulgt opp den invitten med betydelige kutt i de distriktspolitiske tiltakene, og mens graset gror, dør kua. Samtidig gav regjeringspartiene inntrykk av at man skulle komme tilbake med et distriktsfond, som ikke lenger er et distriktsfond, men som plutselig, da budsjettet ble lagt fram, var omgjort til en låneordning. Hvordan er Kristin Halvorsen og SVs vurdering av disse distriktstiltakene i dag når man har sett helheten i Regjeringens politikk?
Oddvard Nilsen (Høyre), 2002-12-02:
Representanten Frøiland gjør nesten det samme som jeg i mitt innlegg kritiserte. Igjen forsøker man å splitte Regjeringen knyttet til dette. Det kan man bare gi opp. Denne regjeringen står samlet bak Sem-erklæringen. Det er den som er grunnlaget for denne Regjeringen. Når det gjelder skolen: Hvis det var slik representanten Frøiland sier, ville Norge hatt verdens beste skole. Det er ikke noe land, meg bekjent, som bruker mer penger på skole enn det Norge gjør. Problemet i Norge er at vi får så lite igjen for de kronene vi legger inn, og derfor har denne regjeringen satset på kvaliteten i skolen. Vi var også av dem som satset på at lærerne burde få høyere lønn. Jeg husker utmerket godt hvor mye kritikk Høyres leder fikk da han tok opp den problematikken. Riktignok gjennomførte Arbeiderpartiet det, men du verden hvor mye kritikk vi fikk da vi fremmet forslag om at det burde skje. Hvorfor foreslo vi det? Jo, fordi alle undersøkelser viser at selv om det klart er flott med flotte skolebygg og bra med skolebøker, er det som virkelig betyr noe for elevene, læreren. Det var bakgrunnen for at vi gjorde nettopp det vi gjorde knyttet til skolen, og derfor er det også så høyt prioritert. Når det gjelder Fremskrittspartiet og deres budsjett, må Fremskrittspartiet stå for det. Fremskrittspartiet har klart gitt til kjenne at de har sitt eget budsjett som de fremmer i salen, men at de vil stemme subsidiært for vårt budsjett. Det er vi veldig glad for. Det betyr at vi får flertall for hovedretningen i dette budsjettet, og det er viktig for samarbeidspartiene. Så understreker vi at Fremskrittspartiet i dette selvsagt også har fått noen av sine hjertesaker gjennomført. Det skulle bare mangle.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2002-12-02:
Jeg sa innledningsvis hva som var hovedmålet for dette budsjettet. Det var å få et stramt budsjett som sørget for at renten gikk ned og kronekursen ble svekket, hvis vi kan få det til. Det har vært hovedmålet for det hele. Så er det også riktig at i den sammenheng må man gjøre noen grep. Man kan på mange måter ikke både ha et stramt budsjett og samtidig bevilge mer penger til alt. Det er ikke mulig. Der blir det en prioritering knyttet til fremleggelsen av budsjettet. Det må man bare ærlig og oppriktig si. Og i den prioriteringen fant vi ut at dette var et område hvor det var grunnlag for å kutte. Så registrerer og aksepterer jeg at i budsjettforliket med Fremskrittspartiet er dette kommet inn igjen. Årsaken til at det ble kuttet, var rett og slett den økonomiske situasjonen vi har. Vi mente på mange måter det var galt i den situasjonen å bruke så mye penger til å subsidiere én næring. Det er heller ikke tvil om at det også var et problem å subsidiere kelnere på ferger og ikke kelnere på hoteller rundt omkring i Norge. Dette er et paradoks, som man også i ettertid vil se blir et problem. Men norsk maritim næring er sterk. Jeg bor ved Bergen, og jeg vet det utmerket godt. Jeg er overbevist om at norsk maritim næring har livskraft i seg til også å overleve i framtiden, og det er knyttet til den kompetansen som er der. Jeg tror ikke det utelukkende er avhengig av at man får gjennomført den nettolønnsordning som ble foreslått av representanten Monsen. Nå har vi fått den ordningen på plass, og vi aksepterer at den skal ligge på plass i årene som kommer. Så får vi se hva den bringer. Men jeg understreker at årsaken til at vi tok den vekk, utelukkende var at dette landet trengte et stramt budsjett.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2002-12-02:
La meg først si følgende: Det er vel først når kommunene er ferdige med sine budsjetter at man vet hva de ulike kommunene vil bruke på de ulike tiltakene i kommunesektoren. Det varierer nok fra kommune til kommune etter det som jeg ser nå. Jeg ser at en del arbeiderpartistyrte kommuner kutter betydelig mer i skolebudsjettet enn f.eks. en del Høyre-styrte kommuner, men det varierer nok noe. At økonomien i kommunesektoren er vanskelig, innrømmer vi gjerne. Det har skjedd en styrking gjennom dette budsjettforliket, og det er bra. Men så tar representanten Hansen feil: Høyre lovde ikke mer penger til skolen. Riktignok lovde vi mer penger til lønninger til lærerne, det gjorde vi. Men det Høyre lovde, var en annen skole, en skole med høyere grad av kvalitet. Vi ønsket å sette i fokus at den pedagogiske friheten i skolen skulle økes. Vi ønsker en skole langt mer fri enn den skolen vi har i dag. Vi ønsker en skole hvor læreren får lov til å være pedagog i skolestuen. Vi ønsker en skole med mindre statlig styring, med større vekt på kvalitet, med større vekt på variasjon, med større grad av kreativitet. Det var det vi sa. Dette vet undertegnede utmerket godt, bl.a. fordi han skrev en del av Høyres program og deltok i den prosessen. Dette vet jeg. Poenget er at det er det som har vært feil med norsk skole – altfor mye statlig retning, altfor mye statlig regulering, slik at den pedagogiske kreativiteten på hver enkelt skole har avtatt. Det er det som er utfordringen til norsk skole. Man kan ikke møte en fremtid i stadig endring med en skole som henger etter i fordums oppfatning. Man må altså lage en skole hvor kreativiteten er langt, langt større enn i dag. Det er det som er løsningen, og det var det Høyre snakket om i forhold til skolen – ikke mer penger først og fremst.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2002-12-02:
Dette var i grunnen en litt underlig replikk. Regjeringen og Høyre har forsøkt å si hva som er vårt hovedsiktepunkt, nemlig å ha et stramt budsjett for å legge forholdene til rette slik at kronen og renten går ned i dette landet, og for å styrke nettopp konkurranseutsatt næringsliv. Hvor ligger eksportindustrien i Norge? Den ligger i Distrikts-Norge. Når jeg reiser på Vestlandet, er det dette de ber om alle sammen: Kan du levere et budsjett som er så stramt at vi kan forbedre våre rammevilkår over tid? Selvsagt er det et ansvar knyttet til lønnsutviklingen som har vært. Men poenget med hele budsjettet er nettopp det som representanten Lund spør om, å skape bedre rammevilkår for norsk næringsliv. Det er det som er poenget. Så er det litt underlig å høre Senterpartiet si det de sier. Er det noe parti her i denne sal som har levd etter regelen om at man skal beskytte seg til fremgang, så er det Senterpartiet. Det går aldri. De land som har forsøkt det, har alle mislyktes. Sannheten er at i en åpen økonomi som vår, er man nødt til å møte den konkurransen som er. Det har Senterpartiet lukket øynene for, de har hatt bind for øynene, de har ikke vært villig til å se det. Jeg husker diskusjoner i denne sal om informasjonsteknologi. Jeg skal ikke ta den diskusjonen én gang til, men det var forstemmende å lytte til Senterpartiet. Da skulle man også beskytte seg mot all form for konkurranse. Resultatet av det ville selvsagt vært et avfolket Distrikts-Norge. Det ville blitt konsekvensen av det de sier. Når det gjelder arbeidsplassene, er de til syvende og sist avhengig av at Norge som nasjon har rammevilkår som gjør at vi er konkurransedyktig med andre land. Jeg har aldri opplevd at Senterpartiet har vært et talsparti for nettopp rammevilkårene for å møte internasjonal konkurranse – og den kommer. Den konkurransen kommer, uansett hvor du er i dette landet. I innerste krok, på øverste fjell, i dypeste dal og på ytterste øy – konkurransen vil komme, og den kommer til å bli internasjonal i hele sitt tilsnitt. De som ikke skjønner det, kommer til å ødelegge Distrikts-Norge, og de kommer til å sørge for at arbeidsplassene forsvinner derfra.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2002-12-02:
Det er riktig at samferdsel betyr mye. Samferdsel betyr mye knyttet til næringslivet, og særlig for eksportindustrien betyr samferdsel en god del. Det er også riktig å si at i dette budsjettet er det også i forliket knyttet økte bevilgninger til bl.a. veisektoren. Men en skal ikke legge skjul på at en gjerne skulle sett at samferdselsbudsjettet var noe større. La meg si det jeg innledningsvis sa i en tidligere replikk. Når man skal lage et stramt budsjett og alle de næringene som også ønsker mer bevilgninger til samferdselssektoren, understreker så sterkt at det de først og fremst ønsker, er et stramt budsjett, så må du selvsagt sørge for at du får et stramt budsjett! Da kan du ikke samtidig bevilge en masse penger som du selvsagt kunne ønske på mange andre områder. Det er det som er realiteten. Og la meg også understreke én ting. Det er også en betydelig satsing i dette budsjettet på kollektivtransport – langt mer enn det en har gjort tidligere, langt mer enn det som ble gjort da Arbeiderpartiet satt i regjering. Og det er også slik at når det gjelder de strukturelle endringene knyttet til samferdselssektoren, som er like viktige som bevilgningene, fordi de vil løse ut ytterligere ressurser til samferdselssektoren i neste omgang, kan man ikke påstå at Arbeiderpartiet har vært noen pådriver for det. Det har vært en tung prosess, og en lang prosess, å få det til. Arbeiderpartiet har kjempet imot hvert eneste tiltak. Der ligger det betydelige ressurser. Det står også i Nasjonal transportplan, noe som ikke ble nevnt, at dersom man kunne få de strukturtiltakene til, ville man kunne frigjøre betydelige ressurser som kunne settes inn knyttet til samferdselsutviklingen. Og det er bra. Det er riktig at det er veldig mange Høyre-folk som er opptatt av samferdsel. Men det er også ufattelig mange Høyre-folk som mener – ja, de aller fleste som har ringt til meg, sier det – at det aller, aller viktigste er at vi sørger for at det blir et stramt budsjett. Og det har denne regjeringen sørget for.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2002-12-02:
La meg først og fremst få takke Fremskrittspartiets leder for ryddighet under budsjettbehandlingen. Jeg vil gjerne gjøre det. Jeg vil også gjerne understreke at den første henvendelsen ikke var ment bare som et spill. Den var i aller høyeste grad ment å føre fram til et forlik. At det ikke gikk, er noe annet. Det var fordi det var for stor avstand mellom det Fremskrittspartiet ønsket, og det vi kunne tilby. Men jeg understreker igjen at det er grunn til å skryte av ryddigheten fra Fremskrittspartiets side, både i de første forhandlingene og i de andre forhandlingene. Men så er det slik, som mitt hvite hår viser, at jeg begynner å nærmer meg pensjonsalder, og jeg har barnebarn – kanskje Carl I. Hagen også har det. Derfor er jeg opptatt av generasjonsregnskapet. Det er nemlig slik at vi skal sørge for at også de generasjoner som kommer etter oss, får det bra. I år er netto tilføring til petroleumsfondet 138 milliarder kr. Men ser man på pensjonsforpliktelsene i 2003, er de ca. 250 milliarder kr. Det betyr at vi ikke makter å sette av penger nok til å dekke våre fremtidige pensjonsforpliktelser. Totalt tror jeg at pensjonsforpliktelsene er på ca. 3 400 milliarder kr. Mitt spørsmål til representanten Carl I. Hagen er: Bekymrer ikke dette ham? Bekymrer det ikke ham at vi nå kanskje lager et system ved at Fremskrittspartiet bruker så mye oljepenger som de gjør, som i neste omgang vil gå ut over våre barnebarn, som eventuelt skal betale våre pensjoner? Jeg er opptatt av dette. Det går på generasjonsperspektivet, det går på vårt politikeransvar, og det går på å forvalte ressursene også til kommende generasjoner. Så mitt spørsmål er: Bekymrer ikke dette Carl I. Hagen?
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2002-12-02:
Ja, Høgre får i dag gjennomslag for mange av sine saker: skattelette for dei som har mest, og målretting av velferdsgode. Det vil seia at vi er tilbake til forsorgssamfunnet, at ein skal søkja, be om, midlar dersom ein skal få det. Ein ting vil eg rosa Høgre for, og det er det dei har gjort når det gjeld midlar til bistand. Det er veldig bra. Men det budsjettet som vert vedteke i kveld, betyr kutt i utdanning i veldig mange kommunar. Det er stikk i strid med det som Høgre lova. Vi ser i dag, og vi har også sett det i utspel frå ordførarar frå Kristeleg Folkeparti tidlegare, at dette smertar veldig mange kommunepolitikarar og veldig mange ordførarar, både i Kristeleg Folkeparti og faktisk òg i Høgre, men òg andre ordførarar. For det er i kommunane at velferda vert skapa, og det er i kommunane at skulen vert ramma. Finansministeren hadde ein runde tidlegare i ettermiddag der han harselerte litt over Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet sitt samarbeid, og spurde korleis det skulle gå til når dei hadde så ulikt syn på ulike saker som desse tre partia hadde. Det er eit ønske om å samarbeida om ting ein er samde om. Eg skal ikkje ta på meg å halda fram med «Hallo i uken», slik som dei heldt på sist laurdag om fire parti som skal samarbeida, men eg vil spørja den parlamentariske leiaren i Høgre: Når Framstegspartiet etter at avtalen er skriven, i innstillinga skriv at det «er grunn til å tvile på budsjettets inflasjons- og renteforutsetninger», og vidare at budsjettopplegget, dersom det blir vedteke med Framstegspartiet si støtte, «således dessverre er en god nyhet for smuglere og andre som er involvert i illegal omsetning», og heilt til slutt at dette er meir «bruk av oljepenger», og at det «svekker stramheten i budsjettet», kva synest då parlamentarisk leiar om slike utspel?
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2002-12-02:
Partia har sjølvsagt ulike politiske prioriteringar. For Arbeidarpartiet vil det vera tryggleik for arbeidsplassar, tryggleik for dei som vert arbeidsledige, og tryggleik for viktige velferdstilbod som er viktig. Derfor har Arbeidarpartiet vore sterkt kritisk til framlegget til statsbudsjett og avtalen mellom regjeringspartia og Framstegspartiet. Avtalen rettar ikkje opp dei usosiale kutta som Regjeringa la fram. Arbeidarpartiet er òg skuffa over at Regjeringa og spesielt Kristeleg Folkeparti ikkje vil gje fleire kroner til skulane. Høgre argumenterer til og med med at skulane ikkje treng fleire pengar. Det har eg ikkje høyrt at Kristeleg Folkeparti har sagt. Alle må tola at partia seier frå om kva dei meiner. Eg vert difor veldig forundra når statsministeren seier at opposisjonen svartmålar, og lèt seg intervjua i Dagbladet om at han og kona har hatt ein tung haust. Skulle det hindra oss i å seia kva vi meiner, at det er småleg å kutta i stønaden til einslege forsytarar? Nei, sjølv om statsministeren har hatt det tungt, har eg større omsut for dei som ikkje får kvardagen sin til å gå i hop fordi Regjeringa t.d. kuttar i eigendelar på blå resept. Høgre sin parlamentariske leiar sa at i forhandlingane i haust dreiv Arbeidarpartiet eit spel. Det var parlamentarisk leiar Nilsen som delte ut korta som vi hadde. Eg trudde faktisk at eg var med i seriøse forhandlingar. Om det var eit spel, så var det eit spel frå Høgre si side. Heldigvis har Kristeleg Folkeparti i dag sagt at dei såg det slik at Arbeidarpartiet gjorde ein seriøs jobb, så kva slags spel Høgre har drive, det må Høgre sjølv forklara. Høgre sin leiar seier endåtil i kveld at ein i forhandlingar òg må tenkja på motparten, på motparten si smertegrense, og syna audmjukskap, og han viste til krava frå Arbeidarpartiet i forhandlingane. Eg var med i alle forhandlingane. Eg skulle gjerne likt å vita kva det var i kravet frå Arbeidarpartiet som var audmjukande for motparten, og spesielt for Høgre. Då nyttar det ikkje å visa til Arbeidarpartiet sitt alternative budsjett. Vi gjekk inn i forhandlingane med seriøs tru på at vi skulle klara å få til noko. Det fekk vi ikkje til. Difor er det framleis viktig å stå på at dei sosiale kutta må rettast opp, at vi må ha meir pengar til kommunane, og at skulane må få det betre om dei skal klara å ta omsyn til alle dei elevane som treng ei betre undervisning.
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2002-12-02:
Det er mulig jeg er mer opptatt av norsk maritim næring enn de fleste andre, fordi jeg kommer fra Vestfold, som har spesielt lange tradisjoner innen denne næringen. Men jeg har også oppfattet bekymring fra mange kommuner ellers langs kysten. Jobber innen denne sektoren er i stor grad distriktsarbeidsplasser. Det har vært aksjonert fra sjømannsorganisasjonene for å få konkurransevilkår på linje med våre naboland, og det har faktisk også vært lovet fra Høyres øverste ledelse. Likevel inneholdt Regjeringens budsjettopplegg en fjerning av de tiltakene som Fremskrittspartiet og regjeringspartiene ble enige om i revidert nasjonalbudsjett i år. Mitt spørsmål som jeg – og sikkert også næringen – er opptatt av å få svar på, er: Hvordan ser Høyre på fremtiden til norsk maritim næring og norske sjøfolk? Mener Høyre at denne næringen kan overleve i Norge med rammevilkår som er så mye dårligere enn dem som er innført i våre naboland?
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2002-12-02:
Vi har opptil mange ganger i dag hørt ordene «kunnskap og kompetanse», og ingen er vel i tvil om SVs engasjement for norsk skole. Det har vi hørt gjennom valgkamp og utallige stortingsdebatter, og vi tror på det. Men det er faktisk slik at vi bruker mer penger på skole enn de fleste andre, selv om det går an å konstruere regnestykker hvor man trekker fra en god del av utgiftene, og sier at egentlig gjør vi ikke det. Det faktiske forhold er at vi gjør det, det er bare det at vi også har lagt inn en del kostnader som en del andre land ikke har. Et annet faktisk forhold, som mange undersøkelser viser, er at vi får svært lite ut av denne satsingen i form av kunnskap og kompetanse. Vi bruker 10 milliarder kr i året til spesialundervisning som ingen engang har tatt seg bryet med å evaluere, og som stort sett går ut på å plage elever med mer av det de er dårlige i, istedenfor å la dem jobbe med det de er gode til. SV vil satse på skolen, men snakker stort sett bare om mer penger, om lokaler og ventilasjonsanlegg, svært sjelden om innholdet i skolen, mens forskere forteller oss at spesialundervisningen for de svakeste fungerer dårlig, og de flinkeste stort sett seiler sin egen sjø i norsk skole. Men heller ikke penger til skolen kan SV garantere. Når Stortinget bevilger penger til kommunene, har jo ikke Stortinget lenger styring over pengene. Kommunene står fritt til å bruke pengene til helt andre ting enn skole, om de ønsker det. Jeg har to konkrete spørsmål til SV: Har SV et opplegg for å styre pengene direkte til skolene, slik at de oppnår det de ønsker? Mener SV at det er nødvendig å gjøre noe med innholdet i skolen for å nå SVs målsetning om kunnskap og kompetanse i norsk skole?
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-02:
Det budsjettet som Stortinget i dag skal vedta, utmerker seg spesielt ved at kommunesektoren til neste år vil bli liggende med brukket rygg. De rammer som stortingsflertallet vedtar for kommunene, gjør dem overhodet ikke i stand til å levere den velferden til befolkningen som ikke minst partiene som sitter i Regjeringen, har lovt ved valg. Det har vi her i Stortinget daglig fått beskjed om fra ordførere og kommunepolitikere over hele landet, ikke minst fra Høyre- og Kristelig Folkeparti-ordførere. Og de kutt som stortingsflertallet pålegger kommunene å gjennomføre, vil ramme de svakeste hardest – kutt i eldreomsorgen, kutt i hjemmehjelpen, hjemmesykepleien og sykehjemsdriften, kutt i grunnskolen, i barnetrinnet og i ungdomstrinnet, i rammetimetall, i læremidler, i vedlikehold, høyst nødvendig oppussing av gamle skolebygg som skal gi elevene et forsvarlig inneklima, økt foreldrebetaling for SFO og for leirskoleopphold. Utdanningsforbundet i Nordland har presentert en oversikt for grunnskolen i Nordland, hvor det fremgår at det nå foreligger forslag om å legge ned 20 skoler i fylket, og det er bare for Nordland. Tar vi landet under ett, vil tallet bli det mangedobbelte. Høyre gikk til valg på mindre skatt og mer til skole. Høyre lovte at fikk de makt, skulle de tilføre skolen mer penger. Vi skulle få en storstilt satsing på skolen. Nå er det udiskutabelt det stikk motsatte som skjer. Det får som konsekvens betydelige kutt i grunnskolen, nedbemanning og nedlegging av skoler. Hvordan kan Oddvard Nilsen forklare at det er så stor forskjell mellom liv og lære, mellom det Høyre ved valg sier de skal gjøre, og det som blir resultatet når de kommer til makten?
Morten Lund (Senterpartiet), 2002-12-02:
Regjeringen påstår at det ble lagt fram et kjempebudsjett for næringslivet, og at det bare har blitt bedre etterpå. Er det så bare jubel? Budsjettavtalen forutsetter utdeling av 50 nye oppdrettskonsesjoner for å få inn 240 mill. kr på inntektssiden på statsbudsjettet. Næringen har ikke blitt kontaktet, sier oppdretternes forening, som er tilsluttet NHO. De synes tidspunktet er feil. Overproduksjonen vil øke. Dette er en viktig framtidsnæring, men den tåler ikke flere nedturer. Hver enkelt som kommer fra Sverige, kan ta med seg 10 kg kjøtt, i stedet for 3 kg som tidligere. Stopp galskapen, sier Kjøttbransjens Landsforbund, tilsluttet NHO, og legger fram tall som viser at vi kommer til å tape tusener av arbeidsplasser på det. Heller ikke de har blitt kontaktet på forhånd, og det har ikke blitt utredet hva virkningene blir. NHO viser til Nasjonal transportplan og sier at allerede nå mangler det 1,2 milliarder kr. De sier det er ledig kapasitet innenfor anleggssektoren til å bygge veier for en milliard nå i året som kommer. Og de synes det skulle vært gjort. Reiselivsnæringen – også der er de tilsluttet NHO – sier at Stortinget har lovet penger til å markedsføre Norge i utlandet, men det blir ikke gjort. Det er bare snakk om 16 mill. kr. Det samme gjelder de som føler tapet når det gjelder tilskudd til skogkultur. Fosen Mekaniske Verksteder er fortsatt anklaget for grovt bedrageri. Eivind Smith, en kjent jurist, har laget en utredning som viser at det var feil av arbeiderpartiregjeringen å gå til anmeldelse, det fantes ikke grunnlag. Statsråd Gabrielsen holder på sitt, han lener seg enda mer tilbake. Jeg synes det er grunn til å si at vi har en næringsfiendtlig regjering. Hvorfor bryr ikke regjeringspartiene seg om et næringsliv som vil ha en regjering som bryr seg?
Morten Lund (Senterpartiet), 2002-12-02:
President! Senterpartiet stemmer imot.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2002-12-02:
Eg vil gjerne ha den tidlegare samferdselspolitiske talsmannen for Høgre i tale. Eg lurer på korleis han har det i høve til dette budsjettet. Så langt har han sloppe å forklara seg på dette feltet. Han var tidleg kritisk til det meste av det som dei fleste andre gjorde på samferdselsområdet. Eg skal nøya meg med å sitera frå debatten her i salen då me hadde Nasjonal transportplan oppe til behandling 15. februar 2001, men eg kunne ha funne mange fleire saftige sitat frå pressa. Då sa representanten Nilsen: «Høyre mener at en i løpet av 1990-årene ikke har prioritert samferdsel høyt nok. Derved har en svekket den økonomiske verdiskaping som bærebjelke for bo- og sysselsetting i landet vårt.» Så foreslo dei 3,8 milliardar kr meir til Nasjonal transportplan, av desse 2,8 milliardar kr til veg. Kvar vart det av desse pengane? Høgre og regjeringspartia gjentok dette i Sem-erklæringa. Kvar vart det av dei pengane? Eg kan fortelja Oddvard Nilsen noko. Han kan ikkje ha sett at i Regjeringa og Framstegspartiet sine løyvingar for i år og neste år er det i forhold til Nasjonal transportplan ein oppfølgingsgrad på stamvegar på 39,8 pst. – det skulle vore 50 pst. – og andre riksvegar på 42,2 pst. – det skulle òg vore 50 pst. Kvar vart satsinga av? Det kan då ikkje vera slik at det er presset i økonomien som er sterkare? Den var vel faktisk sterkare i fjor enn i år. Eg møtte partifellen til Nilsen, Jens Petter Ekornes, tidlegare i haust, på tur på Vestlandet. Hans bodskap var klar: Ordna opp med samferdsel, så skal me ta oss av resten, det klarar me sjølve. Samferdsel for han er lik veg. Korleis vil representanten Nilsen, parlamentarisk leiar i det største regjeringspartiet, som ein skulle tru hadde ein del påverknad på kva Regjeringa kom fram til, forklara for sin partifelle og alle dei andre ute i Distrikts-Noreg som er opptekne av veg, at pengane ikkje kjem som lovt?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-02:
Det er klart at Fremskrittspartiet har et betydelig forklaringsproblem når de aksepterer et forlik som er så langt fra det de selv retorisk i hele høst har fortalt er dypt usosialt. Og det er riktig at dette statsbudsjettet som blir vedtatt, er dypt usosialt. Det er forbausende at Fremskrittspartiet vil akseptere det, ut fra den retorikk de selv har hatt. Ut fra SVs ståsted er det skammelig at man innfører egenandeler på blå resept for mange pensjonister, som akkurat har fått den fjernet. Jeg tror at den slutning som det går an å trekke av dette, er at de som sannsynligvis er mest fornøyd i dag, er Regjeringen, for dette betyr at Hagen ikke på noe tidspunkt i denne stortingsperioden vil felle Regjeringen. Man kan lage masse spill og spetakkel, men dypest sett er det Hagen som er denne regjeringens garantist, og han vil for enhver pris ikke gi fra seg denne rollen som Stortingets spilloppmaker nr. 1. Jeg tror at Bondevik, Foss og det øvrige regjeringskollegiet nå vil kunne lene seg rolig tilbake og si at når Hagen ikke engang gjør det på dette budsjettet, så vil han aldri gjøre det i løpet av denne perioden. Det betyr at Regjeringen nå sannsynligvis enda sterkere enn før kan sitte og planlegge for hele perioden. Hagen vil bøye av før eller siden, nesten samme hva vi legger fram for Stortinget. Hagen har også sagt hva han egentlig ønsker, for Hagen har ofte latt som om han befinner seg et sted mellom Arbeiderpartiet og Høyre i økonomisk politikk, altså at det finnes et snev av sosialt ferniss i dette. Realiteten er jo at det nå er en uttalt målsetting at dette skal være et rent høyreprosjekt, altså at Høyre og Fremskrittspartiet skal inn i en regjering, og at det ikke lenger skal være et sosialt ferniss i dette, men rett og slett et rent høyresidig prosjekt. Jeg tror nok at mange av Hagens velgere vil være overrasket over dette, for man later igjen som om man er noe annet enn det man faktisk er. Når man aksepterer dette budsjettforliket som faktisk ligger her, er det klart at dette er realiteten. Dette er opptakten til et rent høyresidig prosjekt, som Hagen ikke på noe sett og vis kan tenke seg å felle.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-02:
Det beste med det budsjettet som senere i kveld kommer til å bli vedtatt, er satsingen på barnehager. Det er i utgangspunktet 1,7 milliarder kr som Regjeringen la inn, og i tillegg nesten 290 mill. kr som opposisjonen har forhandlet fram, og som naturlig nok lojalt er fulgt opp av det partiet som gjorde forlik med Regjeringen. Disse pengene hadde jo også kommet hvis Arbeiderpartiet eller SV hadde gjort forlik med Regjeringen. Det betyr at til neste år er det nesten 2 milliarder kr som opposisjonen har sørget for til å videreføre det som ligger i barnehageavtalen fra før sommeren, som gjør at vi nå står foran og nok en gang kan bekrefte at barnehageavtalen vil bli en realitet. Jeg er glad for at statsråden denne gangen velger en litt mildere og mer forsonlig form i Stortinget. Det tolker jeg dit hen at Regjeringen nå innser at dette vil bli, og at de like gjerne kan samarbeide som å fortsette å kjempe imot. Og det er jeg glad for. Jeg er derimot urolig når statsråden sier at man ikke vil binde seg opp til makstakst og andre prinsipper man ikke er enig i i avtalen. Jeg tror Regjeringen nå snarest bare må innse at stortingsflertallet står fast ved det vi har tenkt å gjøre, det være seg om Regjeringen er for eller imot. Stortingsflertallets vilje skal i denne saken følges. Så registrerer jeg at statsråden sier at hun har bruk for mer tid. Jeg forbauses over dette. Statsråden har hatt svært lang tid. At departementet har lagt en tempoplan som ikke er i tråd med det Stortinget ønsker, er departementets problem mer enn Stortingets. Det betyr at den eneste kloke og fornuftige måten statsråden kan komme ut av dette på, er å starte en dialog med de partiene på Stortinget som faktisk står bak avtalen. I tiden fram til på nyåret, når statsråden har fått mer oversikt over dette, er det eneste kloke hun kan gjøre, å gå i dialog med Stortinget for å sørge for at disse brikkene legges på plass. Dette er opposisjonens avtale, som Regjeringen har kjempet mot med nebb og klør hele tiden. Selv om man later som om man er enig, har man ved alle viktige korsveier stemt imot. Min veldig klare oppfordring til statsråden er at hun går i dialog med forlikspartiene på Stortinget, så vil man sikkert finne en fornuftig løsning. Avslutningsvis – siden tiden er ute – vil jeg i likhet med foregående talere fra opposisjonen ønske statsråden lykke til. Men dette er altså det beste i det budsjettet som senere i kveld kommer til å bli vedtatt.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2002-12-02:
Fyrst ein avstikkar til generasjonsrekneskapen. Framstegspartiet erkjenner vel at vi har eit problem med prinsippet «pay as you go» når personar i arbeid pr. pensjonist går ned frå fire i dag til under to når våre barnebarn får ansvaret? Kristeleg Folkeparti er svært fornøgd med at Framstegspartiet tok ansvar då landet mangla eit budsjett. Folket skal vita at Framstegspartiet i denne budsjettfasen har vore løysingsorientert og ansvarleg. Og løysingane har vore gode. 600 mill. kr meir til helse i eit budsjett som frå før hadde eit lyft for psykiatri og sjukehus, er eit handslag til heile Noreg. At pensjonistane får meir, synest Kristeleg Folkeparti er supert. Som kystkvinne må eg seia at eg gler meg over at maritim næring får gode vilkår. Og at Framstegspartiet også har akseptert at vi skjermar dei aller fattigaste i denne verda, synest eg er bra. Kanskje det aller beste, som kommunepolitikar: Kommunane får 1 milliard kr ekstra, og folket skal vita at Framstegspartiet har medverka til det. Og sett ut frå at Framstegspartiet i sitt primære budsjett har eit kutt på 3 milliardar kr til dei same kommunane, er dette rett og slett eit under. Og under tek vi imot i Kristeleg Folkeparti. Derfor vil eg spørja Carl I. Hagen: Har Framstegspartiet skjønt at eldreomsorg og skule kan ein styra best på kommunalt nivå? Har Framstegspartiet akseptert at velferda vert skapt i Kommune-Noreg? Er det slik at Framstegspartiet i framtida vil leggja vekk øks og motorsag når dei skal kutta og forandra i kommunebudsjettet i framtida? Og til sist: Framstegspartiet har akseptert eit stramt budsjett, og det er flott. Føler Framstegspartiet kanskje ei aldri så lita uro for at deira primære budsjettforslag kunne bety høgare rente og auka arbeidsløyse, sidan våre økonomiske miljø så eintydig meiner det?
Heidi Larssen (Høyre), 2002-12-02:
Representanten Halvorsen sa nå at det ikke var noe godt kollektivtrafikkbudsjett som var lagt frem, men det har aldri vært satset så mye på kollektivtrafikken som i dette budsjettet. Det bør også Kristin Halvorsen ta med seg. SV har lenge anklaget Regjeringen for ikke å gjøre nok for å hindre nedleggelse av arbeidsplasser. Det var kanskje ikke så rart at SV og Kristin Halvorsen ikke snakket noe om det nå, for Regjeringen har jo gitt det beste bidraget for å trygge arbeidsplassene med et stramt budsjett og bedre rammebetingelser for næringslivet. Nye arbeidsplasser kan skapes gjennom fremtidsrettet satsing på forskning og utvikling, bl.a. ved økt direkte forskningsstøtte og skattefradrag for bedriftenes forskningsutgifter. Både næringsliv og fagforening er fornøyd med det. Hva er så SVs svar på problemene i konkurranseutsatt sektor? Jo, satsing på rettferdig fordeling, på det gode liv, på barn og unge, og omstilling til et grønt kunnskapssamfunn hvor oljeinvesteringene kuttes og skatter og avgifter for næringslivet økes. SV sier i sitt alternative statsbudsjett at en viktig forutsetning for videre økonomisk vekst er å øke arbeidstilbudet. Mitt spørsmål til Kristin Halvorsen blir da om hun tror at skatteskjerpelser på rundt 4 milliarder kr øker investeringsevnen, fremmer nyskaping og omstilling i næringslivet og økonomisk vekst, eller om SV tror at den økonomiske veksten kommer bare man øker utgiftene til offentlig skjermet sektor.
Heidi Larssen (Høyre), 2002-12-02:
Arbeiderpartiet og SV har i hele høst påstått at Regjeringen ikke gjør noe for konkurranseutsatt industri. Det blir ikke mer riktig selv om man gjentar det ofte nok. Det beste man kan gjøre, er å sørge for et stramt budsjett og stabile eller bedrede rammebetingelser. Det sørger Samarbeidsregjeringen for. Vi får et stramt budsjett som begrenser etterspørselen i økonomien og legger grunnlaget for lavere rente og svakere kronekurs og derigjennom tryggere arbeidsplasser. Vi får et budsjett som bidrar til å skape nye arbeidsplasser gjennom fremtidsrettet satsing på utdannelse, forskning og nyskaping, og som samtidig gir rom for målrettet satsing på fattigdomsbekjempelse hjemme og ute. For Høyre var det viktig at en budsjettavtale ikke forandret på dette. At Fremskrittspartiet opererer med andre økonomiske lover enn flertallet i denne sal, har heldigvis ikke holdt dem fra å inngå en avtale med regjeringspartiene. Det er vi tilfreds med. Kommentarene fra næringslivet har da også gjennomgående vært positive. NHO har til og med gått så langt som til å si at et bra budsjett er blitt bedre for næringslivet, og at hensynet til konkurranseutsatt sektor preger forliket. Norsk næringsliv kan være fornøyd med regjeringen Bondevik. Næringslivet sparer skatter og avgifter for rundt 13 milliarder kr neste år, sammenlignet med for to år siden. Det merkes at flypassasjeravgiften, investeringsavgiften og dobbeltbeskatningen av aksjeutbytte er fjernet, at opsjonsbeskatningen er bedret, at det er innført skattefradrag for bedriftenes forskningsutgifter, og at avskrivningssatsene har økt begge år. Jeg leste i media at et av punktene for gjenreising av Arbeiderpartiet er å sikre bedriftene generelt og industrien spesielt gode vilkår. Selv om stramheten er på plass, er det imidlertid ingen grunn for næringslivet til å juble over Arbeiderpartiets alternative budsjett. Ord henger ikke alltid sammen med handling. Arbeiderpartiet øker skattetrykket med rundt 4 milliarder kr, sammenlignet med forliket. Deres nye offensiv mot norsk privat eierskap reduserer investeringsevnen og hindrer nyskaping og nødvendig omstilling i næringslivet. Og de skaper forståelig uro i næringslivet ved stadig å skifte standpunkt om viktige rammebetingelser. Dobbeltbeskatning av aksjeutbytte er ett eksempel, hvor de i 1997 var imot, men ble for tre år senere. Et annet eksempel er at Arbeiderpartiet i innstillingen om adgang for sparebankene til å omdanne seg til aksjeselskap var enig i at grunnfondsbevisene burde styrkes, slik at formuesverdsettelsen ble redusert. Bare nå, et halvt år etter, går de bort fra det og ønsker å sette opp verdsettelsen. Det hender at jeg skjønner at næringslivet kan bli litt oppgitt over oss politikere. Arbeiderpartiets leder, Jens Stoltenberg, har som ett av sine slagord – eller ting han sier ofte – at Arbeiderpartiet ønsker å skape og dele. Med Arbeiderpartiets alternative budsjett føler vel de fleste at det kanskje blir mer og mer deling og mindre og mindre skaping.