Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
Disse to forslagene som Stortinget nå har til behandling, handler i stor grad – i hvert fall i sum – om å avvikle formuesskatten, både på arbeidende og ikke-arbeidende kapital. Det er mye av de samme argumentene som jeg antar at aktørene vil fremme hver for seg. Flertallet har innstilt på at forslagene ikke skal vedtas, og mindretallet redegjør vel for sine synspunkter i saken. De er noe delt, som vi kan se av innstillingen. Det er fire grunner til at i hvert fall regjeringspartiene slår ring rundt det å kunne skrive ut formuesskatt og å ha det som etablert ordning. Det første jeg har lyst til å peke på, særlig med tanke på forslagsstillernes politiske bakgrunn og den vilje det er til faktisk å bruke penger, er: Det er slik at dette er en viktig del av hvordan vi finansierer vår velferd. Det å kunne ta inn skatter her, men også på andre områder, er jo basalt når det gjelder det å finansiere velferden. Jeg tilhører dem som ikke får regnestykket til Fremskrittspartiet til å gå i hop fra dag til dag – enten det er forslag her i salen, forslag i alternative budsjetter, eller om det er forslag ute i det offentlige rom – når påkrevde behov melder seg. Det skattenivået vi har, utgjør en betydelig del av vår velferdsfinansiering, og i så måte utgjør også formuesskatten – vel 13 mrd. kr – en viktig bærebjelke for å kunne finansiere det vi syns er viktig. La meg også ile til og si: Jeg mener at mye av den finansieringen som skjer, bl.a. takket være at vi tar inn formuesskatt, igjen bidrar til å gjøre det lettere å drive næringsvirksomhet, men er også en viktig forutsetning for at samfunnets rent velferdsmessige oppgaver faktisk blir utført. Så denne framstillingen om at det å fjerne formuesskatten er et argument nærmest – isolert sett – for å gjøre det lettere for næringslivet, er ikke noe jeg umiddelbart kjøper. Det andre argumentet, som er viktig for de rød-grønne partiene, er at skattesystemets mulighet til å fordele mer rettferdig er en basal utfordring for Norge – for å få inn penger, selvfølgelig, men også for å bidra til at forskjellene i samfunnet vårt fortsatt blir så små som mulig. Det er en stor verdi i seg sjøl, og det forebygger også i bunn og grunn veldig mye sosial spenning, og det forebygger mange utfordringer som vi ser at andre land har, hvor det er betydelig større forskjeller i hvordan folk lever. Formuesbeskatningen er i så måte et særdeles viktig instrument for å kunne fortsette en linje der de som har mest, skal betale mest. Det bidrar også til – som er det tredje argumentet – en tillit og en legitimitet knyttet til skattesystemet, og for så vidt også til hvordan vi offentlig styrer, ved at man opplever at man faktisk skal betale etter evne. Så vil jeg også vise til at ingen skatter er fullt ut – hundre prosent – rettferdige. Det viser jo mange skattepolitiske debatter. Det er ikke slik at regjeringa og de rød-grønne partiene, nærmest katolsk, har valgt å frede formuesskatten og si at slik skal det være for alltid. De grep som er gjort med formuesbeskatningen de siste årene fra regjeringas side, har jo vist at man nettopp har tatt grep for å gjøre den mer rettferdig og for å unngå utslag av formuesbeskatningen som ville kunne ramme bl.a. dem som har minst, på en tøff måte. Det å heve bunnfradraget så betydelig som vi har gjort, der en betydelig andel av oss i Norge har kommet unna det å betale formuesskatt, en halvert personkrets, er et godt eksempel på at man justerer ordninger for å få dem mer rettferdige. Jeg kunne også nevnt hvordan man verdsetter. Til slutt litt om arbeidende kapital. Det står i innstillingen. Vi mener jo at det er uhensiktsmessig å avgrense inn mot arbeidende kapital. Det vil gjøre det vanskelig, ikke bare av kontrollmessige årsaker, men også fordi det ville kunne åpne for omgåelsesmuligheter. Vi mener at det å frita formuesskatt for arbeidende kapital er en lite egnet måte å innrette formuesbeskatningen på, og det er bakgrunnen for at flertallet i denne saken har innstilt på at vi ikke vedtar forslagene.