Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2007-06-05:
La meg først få lov å takke saksordføreren for den jobben som er gjort. Det har helt sikkert vært en krevende prosess. Den mest krevende prosessen var nok før meldingen kom, internt i Regjeringen og blant regjeringspartiene. Det har vært snakket om at man har prøvd å få til et bredt forlik når det gjelder denne meldingen. Det har jeg ikke sett så mye til. For det som har vært målet for regjeringspartiene, har faktisk vært å stå noenlunde samlet bak meldingen som foreligger. Jeg synes det er synd at man ikke kunne få til et bredt forlik i en så viktig sak. Fiskerinæringen er en av de viktigste næringene vi har i Norge. Hvis man tar sjømatnæringen under ett, ble det vel i 2006 eksportert for 36 milliarder kr. Med andre ord er det en svært viktig næring. Det er en næring som er livsnerven i svært mange lokalsamfunn langs kysten vår. Det er også en næring som står på egne ben økonomisk, en subsidiefri næring. Jeg tror man skal være stolt og glad for at man ikke har de samme rammevilkår som andre næringer som produserer mat. Det er selvfølgelig også en næring som krever gode og stabile rammevilkår. Sammenligner man fiskerinæringen med en del andre næringer, er f.eks. olje- og gassnæringen en næring som får skattetilpasning dersom det er behov for det. Snøhvit er et eksempel i så måte, og det syntes vi var riktig da den debatten var oppe. Kraftkrevende industri har i dag en del gunstige kraftavtaler. Om Regjeringen får på plass flere, vil tiden vise, men det viser altså at den næringen har gunstige vilkår. Skipsfarten har nettolønnsordning. Og norske bønder får subsidier i titalls milliarder kroner-klassen, i form av direkte og indirekte støtte. Det fiskerinæringen opplever, er dessverre skiftende rammevilkår, stadige endringer og forverringer, man får NOx-avgift, man får i det hele tatt en stor grad av politisk usikkerhet. I meldingen er denne politikken videreført og tatt opp i sterkere grad. Spesielt når det gjelder dette med tidsuavgrenset kvote som har vært innført, gjør altså Regjeringen en endring med tilbakevirkende kraft. Det er klart at når man endrer politikken så radikalt, rammer det jo dem som har gjort store investeringer i god tro. Man skaper en betydelig usikkerhet i næringen for hva slags politikk som til enhver tid vil gjelde. Som regjeringspartiene skriver i innstillingen, mener de at Regjeringen står «på trygg juridisk grunn». Det er godt mulig at man gjør det, og at man har juridisk dekning for å gjøre dette. Men hva med den moralske siden av det man gjør? Slik vi vurderer det, er det rett og slett med på å skape politikerforakt når man kan endre rammevilkårene så radikalt som Regjeringen gjør her. Jeg vil like å se dem som tør å gå inn i denne næringen med store investeringer. Det vil jo også være en begrensning for dem som ønsker å komme inn i næringen, når man kan behandle næringen med så skiftende rammevilkår fra det ene øyeblikket til det andre. Så innfører man også tidsbegrensninger på framtidige kvoter. Igjen vil det medføre usikkerhet. Hva vil skje med de kvotene man får tildelt, etter 20 år? Hvordan vil bildet da se ut når alle kvotene skal fordeles på nytt igjen? Det er også å skape endringer i rammevilkårene, og det vil sørge for at de som ønsker å gå inn i nye prosjekter, vil være tilbakeholdne med rett og slett å tørre å investere, fordi dette endrer seg hele tiden. Det bidrar også til å opprettholde overkapasiteten. For en del av hensikten med strukturering er nettopp å få bort den overkapasiteten som er. Man bare forlenger dette, og bedrifts- og samfunnsøkonomisk ulønnsom overkapasitet blir da opprettholdt. Det er jo verdt å merke seg at regjeringspartiene mener at finansnæringen står bak dette. Men som opposisjonspartiene har referert i innstillingen, er det altså en samlet finansnæring som går imot det som nå skjer. Det lytter overhodet ikke regjeringspartiene til, og det synes vi er trist å registrere. Så gjør Regjeringen et interessant grep. Man setter i gang strukturering for fartøygruppen under 15 meter. Det synes vi i utgangspunktet er interessant, og vi var i utgangspunktet positive til det. Men det er ikke til å legge skjul på at vi har fått en rekke henvendelser på akkurat det punktet. Omtrent i hele høringen som næringskomiteen hadde om struktursaken, fikk vi advarsler mot å gjøre disse endringene. Norske Sjømatbedrifters Landsforening og Fiskekjøpernes Forening, som til sammen organiserer 230 bedrifter, går imot det, Landsdelsutvalget går imot det, Fiskeri- og havbruksnæringens Landsforening, FHL, går imot det, Sametinget går imot det, Kystfiskarlaget går imot det, osv., osv. Jeg kunne brukt mye mer av min taletid på å fortelle om alle som går imot det, også når det gjelder kommuner og fylkesting som har gått imot denne struktureringen. Vi synes det er så gode og viktige innspill som kommer, at vi faktisk ønsker å lytte til dem. Og her tror jeg den store forskjellen mellom Fremskrittspartiet og regjeringspartiene er. Vi lytter til og snakker med folket og næringen, regjeringspartiene snakker til dem, de dikterer hvordan dette skal være, og tar ikke inn over seg de innspillene som kommer. Og man kan jo stille spørsmålet: Hva i all verden er vitsen med å ha høring i Stortinget, når det ikke kommer noe ut av det og det er et så massivt krav fra en samlet næring i realiteten som ikke ønsker strukturering for fartøygruppen under 15 meter, før man i det minste har fått konsekvensutredet det? Jeg må si at det forundrer meg. Derfor har vi fremmet forslag om at man konsekvensutreder virkningen av dette før man setter i gang tiltakene. Regjeringen er så usikker på hvordan dette vil virke, at den skriver også i meldingen at dette skal evalueres i 2009. Med andre ord: Man skal få lov til å strukturere bitte lite grann, så skal man konsekvensutrede, for kanskje igjen å påføre næringen nye endringer. Jeg må si vi er skuffet over at regjeringspartiene ikke kunne ta dette inn over seg og i det minste få det konsekvensutredet før man setter i gang så store tiltak. Det er en rekke kystsamfunn langs kysten som er helt avhengige av denne flåtegruppen. Så vi håper at regjeringspartiene tenker seg om en gang til før man gjør noe i så måte. Et av de forslagene som opposisjonen også tar opp, er dette med rekruttering for fiskeflåten. Nå har jeg i mitt innlegg pekt på den usikkerheten som Regjeringen og regjeringspartiene påfører norsk fiskerinæring. Man kan jo stille spørsmålet om det i det hele tatt er grunn til å sette i gang tiltak for å rekruttere. Jeg tror det vil være mange som tenker seg om både en, to og tre ganger før de går inn i en næring som opplever så sterke endringer av rammevilkårene, nærmest fra time til time, som denne regjeringen påfører dem. Vi synes det er riktig å fullføre det Stortinget gjorde i 2005, under den forrige regjering. Da var det et samlet storting som bad om å få en modell for rekrutteringskvoter for ungdom. Vi synes det er viktig at det følges opp. Regjeringen har så langt ikke gjort noe med dette. Derfor fremmer vi et forslag der vi ber Regjeringen om å sette fart på dette arbeidet. Og dette forslaget fant vi altså i Soria Moria-erklæringen. Det er ganske oppsiktsvekkende at regjeringspartiene ikke kan støtte sine egne forslag, som står i Soria Moria-erklæringen. Det vitner vel om at fiskeripolitikken er fullstendig ute av kurs – både hos Regjeringen og hos regjeringspartiene på Stortinget. Så vil jeg ta opp forslagene nr. 7 og 8, som Fremskrittspartiet står alene om, og forslagene nr. 1–6, som vi har sammen med Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre.