Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2005-02-18:
Også i denne saken ser vi at respekten for lokaldemokratiet er så godt som ikke-eksisterende i denne salen. Igjen får vi bevist at de flotte festtalene om lokaldemokratiet ikke er verdt noe som helst når det kommer til stykket. Det er kommunene som har ansvaret for at vedtak i kommuneplanen er i tråd med nasjonale retningslinjer og etter lovens bestemmelser, og det er kommunene som har ansvaret for at vedtak treffes på en faglig og formelt riktig måte. For å sikre at de statlige føringene for plan- og arealsaker fortsatt blir overholdt, og for å sikre at andre kommuners og regionale myndigheters interesser blir overholdt, er det dog også innført en innsigelsesrett. Dersom berørte statlige fagmyndigheter, fylkeskommunen eller nabokommuner har avgitt innsigelser til en kommuneplans arealdel, kan ikke kommunen etter loven § 20-5 femte ledd fatte vedtak uten at det har blitt enighet mellom kommunen og den som retter innsigelse. Dersom det ikke oppstår enighet, og heller ikke etter megling, går saken til Miljøverndepartementet for endelig avgjørelse. Det er ikke eksplisitt delegert til fylkesmannen å holde kontroll med kommunene, utover eventuelt å behandle lovlighetsklager i etterkant av kommunale vedtak. Anledningen til å fremme innsigelser var ikke ment å være en innordning som de ulike organene i tide og utide kunne bruke for å demonstrere at de hadde en annen skjønnsoppfatning enn den enkelte kommune. Det var derimot en ordning som strengt tatt bare skulle være en konfliktløsningsmodell for de ytterst få tilfeller der kommunen ikke klarte å behandle plansaker i tråd med nasjonale retningslinjer. Likevel ser vi at kommunene til stadighet opplever fylkesmennenes detaljrike innsigelser som problematisk, spesielt fordi de i praksis fungerer som et veto. Erfaringene tilsier også at fylkesmennene slett ikke er avholdne med å benytte seg av innsigelsesinstituttet. Det er Planlovutvalgets uttalte holdning at de kommunale planprosessene skal være demokratiske og styres av folkevalgte organ. Men med stadige innsigelser fra fylkesmennene er det umulig å oppnå denne målsettingen. Plan- og bygningslovens bestemmelser om innsigelsesrett er utvilsomt myndighetsbegrensende for det kommunale selvstyret. Sentrale myndigheter har forsøkt å ta hensyn til det ved å oppfordre organer med innsigelsesadgang til å vise stor aktsomhet med å fremme innsigelse og dermed i realiteten overprøve kommunale vedtak. Dette viser også komiteens flertall til, men det er jo nettopp fordi denne aktsomheten åpenbart ikke utvises, at vi mener at Stortinget nå må ta affære. Vi ser at de øvrige medlemmer i komiteen har registrert at i mange tilfeller er det et til dels høyt konfliktnivå mellom fylkesmannen og kommunene i saker der fylkesmannen har innsigelse. Vi ser også at de øvrige medlemmene i komiteen allerede er kjent med de varsomhetsprinsipper som Miljøverndepartementet i ti år har anbefalt innsigelsesorganene å legge til grunn, uten at det har hatt de ønskede resultater. Erfaringene fra Kommune-Norge er tvert imot at særlig fylkesmennene, i utpreget grad, fremmer innsigelser langt utover det som kan forsvares med bakgrunn i Miljøverndepartementets rundskriv. Det kommer stadig rapporter om at fylkesmennene i stadig mer omfattende grad overprøver det kommunale skjønnet, selv om kommunenes fortolkning er i samsvar med gjeldende nasjonale retningslinjer og er fundamentert på lokalpolitisk skjønnsanvendelse. Det er dermed slik at representanter hos fylkesmennene opptrer som politiske aktører i slike saker. Vi har liten grunn til å tro at Miljøverndepartementet nå plutselig klarer å sikre at fylkesmennene skal følge opp de intensjonene man i ti år har lagt til grunn. Vi mener Stortinget denne gangen må vise handlekraft og gi klar beskjed om at dagens praksis ikke er akseptabel. Stortinget burde lytte til uttalelsene fra Kommunenes Sentralforbund. Sentralstyret i KS vedtok den 25. mars 2004 enstemmig at dagens fylkesmannsembete må fratas anledningen til å overprøve lokalpolitisk skjønnsutøvelse, og at kommunene må tillegges mer beslutningsmyndighet på bekostning av fylkesmannen. Det er et tydelig signal på at de ikke tror at nye rundskriv, eller påminnelser om eksisterende rundskriv, vil gi tilfredsstillende resultater. Fremskrittspartiet er opptatt av å utvikle det kommunale selvstyret. Kommunene må derfor slippe at lokale, demokratiske vedtak til stadighet overprøves av fylkesmannen. Samtidig må det selvsagt ikke være slik at hver og en kommune skal kunne pulverisere norsk lov ved å vise til det lokale skjønnet. Kommunene må ha en utbredt anledning til å bruke skjønn, men det skjønnet må ligge innenfor lovens rammer. Problemet med fylkesmennenes innsigelser har jo heller ikke vært knyttet til å stoppe lovbrudd fra kommunenes side, men nettopp til overprøving av skjønn. Fremskrittspartiet mener at det fortsatt må drives lovlighetskontroll av kommunale planvedtak, men at skjønnsutøvelsen helt og holdent skal ligge til de lokaldemokratiske funksjonene. Med dette tar jeg opp Fremskrittspartiets forslag.