Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2003-06-18:
Kraftsektoren er inne i en betydelig omstrukturering både nasjonalt og internasjonalt. Selskaper vokser, selskaper selges, og selskaper kjøpes. Og dette skjer utrolig fort. I en slik utvikling er det viktig at vi også har en strategi for hvordan Norge som energinasjon og de norske selskapene kan delta i denne utviklingen. Dessverre ser det ikke ut til at Regjeringa er særlig opptatt av dette, men den må ta innover seg at vi har et nordisk kraftmarked, og etter hvert også et europeisk kraftmarked. Prisene i dette markedet blir ikke bestemt i et norsk marked. Prisene bestemmes av tilbud og etterspørsel på den nordiske kraftbørsen Norpool. I dette markedet er Statkraft en aktør i konkurranse med både større og mindre nordiske kraftprodusenter. Derfor mener vi at konkurransen på kraftmarkedet må sees i et slikt perspektiv, ikke bare i et snevert norsk perspektiv, slik Konkurransetilsynet og Regjeringa faktisk gjør. I en slik situasjon kan ikke vi sitte stille og se på at det bare er de utenlandske selskapene som skal få utvikle seg og få muskler, mens energinasjonen Norge står i fare for å bli et filialland. Arbeiderpartiet mener at vi må gi det største selskapet vi har i Norge, Statkraft, anledning til å hevde seg i denne konkurransen. Og det er også bakgrunnen for at vi har foreslått å styrke selskapet ved å tilføre 10 milliarder kr i økt egenkapital, som ikke skal konkurrere verken med barnehager, sjukehjem eller andre ting. Jeg er glad for at vi står sammen med SV om dette. Jeg forstår det også slik at Fremskrittspartiet subsidiært vil stemme for dette, og det synes jeg er veldig gledelig. Vi har rett og slett ikke tid til å sitte og vente på at Regjeringa skal bestemme seg. Statkraft sendte et brev til næringsministeren den 18. desember i fjor, og næringsministeren har ennå ikke greid å svare på dette. Jeg hører at en del fra regjeringspartiene forsøker å framstille det at det muligens blir et flertall for styrking av Statkraft som om det nå vil bli høyere strømpriser for forbrukerne. Dette er i beste fall en stor avsporing av debatten og jeg mener faktisk det er feil. Nå må også Regjeringa og regjeringspartiene ta innover seg at vi har et nordisk kraftmarked, og det er om vi får bygd ut nok kraft eller ikke, som vil være avgjørende for hvor høye strømprisene vil bli i tida framover. Der har jo ikke Regjeringa særlig mye å skryte av. Det er flere energiselskaper i andre nordiske land som er større enn Statkraft. Jeg har ikke registrert noen stor debatt om at disse selskapene fører til høyere strømpriser for forbrukerne i de landene. Men jeg kan forstå at regjeringspartienes representanter i mangel av en aktiv energipolitikk har behov for å finne dårlige unnskyldninger for høye strømpriser. Men dette resonnementet holder ikke mål! Saken vi behandler i dag, ble særlig aktualisert da Høyre-byrådet i Oslo valgte å legge ut Oslo kommunes aksjer i Hafslund for salg. Hafslund-saken er en viktig sak i seg sjøl, men den er også en synliggjøring av hvordan Høyres energipolitikk gir seg utslag i praktisk politikk. De ønsker å selge kraftverk og en viktig del av infrastrukturen vår, eller – sagt med andre ord – arvesølvet vårt. Det virker ikke som det spiller noen rolle for denne regjeringa, eller for Høyre, om det er utenlandske eller norske eiere, men det gjør det faktisk for Arbeiderpartiet. Jeg mener Hafslund-saken bare er ett eksempel på feilslått eierskapspolitikk fra høyrekreftene, og jeg mener også at Konkurransetilsynets og Regjeringas pålegg om at Statkraft må selge seg ut av Hedmark Energi, Trondheim Energiverk og E-CO heller ikke er særlig bra. Det er et pålegg som gjør at store eierandeler i disse selskapene også vil kunne havne på utenlandske hender hvis noe ikke skjer nå. Jeg er derfor glad for at det er et flertall her i Stortinget som klart sier at i lys av endringer i konkurranseloven og i lys av behandlinga av denne saken er det ønskelig at disse vedtakene blir vurdert på nytt. Arbeiderpartiet er svært bekymret over den politikken Regjeringa har lagt seg på når det gjelder utviklinga av den norske kraftbransjen. Da snakker vi ikke bare om Statkraft, men vi snakker også om mange og store regionale kraftselskaper, som hver for seg og sammen utgjør en betydelig del av det regionale næringslivet, og som er viktige aktører i å utvikle levedyktige og sterke regioner. En strategi for utvikling av disse er også totalt fraværende i regjeringspartienes politikk. Dette dreier seg om fortsatt å ha kontroll med våre naturressurser. Derfor er jeg glad for at flere av våre forslag i dag ser ut til å få flertall.