Odd Einar Dørum (Venstre), 2008-03-13:
Dette får bli et vitnemål fra en byborger, en «byfil» og en bymisjonær, og det lyder slik: Oslo er en vakker og flott by. Det er en raus by. Det er en by som gir store rom til menneskene. Den preges av den flotte intimiteten, den korte avstanden mellom maktens bygninger og grønne områder, der folk bor. Oslo er Europas mest intime hovedstad, og det er en kompakt hovedstad. I lys av dette får vi et klassisk norsk stortingsdokument, og intet galt sagt om det. Men la oss se på handlingene: På miljø og klima har Oslo bystyre vedtatt en meget ambisiøs klimahandlingsplan som møtes i et nasjonalt kompromiss mellom regjeringspartiene, Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti. Så har oslopolitikere og akershuspolitikere sammen satset på det som heter Oslopakke 3, som har et tyveårsperspektiv, og hvor hele poenget er at politikere skal tenke langt utover det kortsiktige. I den saken som kommer etter denne, konstaterer jeg i hvert fall med stor glede at flertallet i komiteen - alle partier unntatt Fremskrittspartiet, som har sitt eget finansieringsopplegg - står ved Oslopakke 3. De står ved perspektivene. Det er hyggelig. Da er det veldig viktig at Regjeringen, når den behandler dette i neste omgang, skjønner den energien som ligger i at lokalpolitikere er villige til å gi hverandre hånda - for å bruke et uttrykk fra arbeiderbevegelsen - og holde fast så mye at man ikke setter noe i spill. Det er et ansvar som det er verdig å ta på alvor, det som er vist av lokalpolitikere i Oslo og Akershus sammen. På samme måte får man, når man kommer med en nasjonal transportplan, ta med det dobbeltsporet til Ski som nå ikke har noen plass, slik at kollektivtransporten blir noe som ikke bare blir bra i form av at trikken i Oslo har gått over fra å være samferdselshistorie til å bli - jeg holdt på å si - bysjel på skinner og et rullende fortau, og som er en gnistrende god skildring av samspill fra staten med framkommelighetstiltak, lokal satsing og stor innsats fra dem som jobber med dette - et meget flott utgangspunkt. På samme måte er det, slik representanten Reikvam med rette snakket om, med forskningen. Ja, da får man jo møte det i Oslo hovedstadsregion, hvor vi er inne på halvparten av landets forskning, og sørge for å ha anstendige, skikkelige forskningsbudsjetter, rekrutteringsopplegg og vitenskapelig utstyr. Da må man sørge for å prioritere det i det store budsjett- og pengehavet som den sittende regjering har, med 130 milliarder kr mer ekstra penger til rådighet enn det den forrige hadde i 2005. Det gir muligheter hvis man vil. På den måten vil man også kunne utnytte og møte energien som finnes her, som er en energi som henger sammen med energien i andre deler av landet. La meg gjøre det klart: Jeg er ikke en Oslo-politiker som synes at man skal bli stor av å rakke ned på andre deler av landet. Min Oslo-parole lyder slik: Vær stolt, men «inte nøjd», og vær veldig raus mot andre. For jeg skjønner rausheten og styrken i en sunnmørsgründer ytterst i havgapet på Sandøy, som forteller om brønnbåter og sier at han har mye å hente i Rio de Janeiro og mindre på Drammensveien. Jeg skjønner det, og jeg skjønner på samme måte hvordan folk på tvers av landet og på tvers av hovedstaden skal gi hverandre hånda. Men denne hovedstaden må da også behandles på den måten av Regjeringen når vi kommer til Oslopakke 3, når vi kommer til klimataklinger, og når vi kommer til forskningsbudsjett. Oslo-skolen er kanskje den mest sammensatte skolen i dette landet, og jeg synes folk skal ta med seg at mens Muhammed-striden, karikaturstriden, raste, taklet man det i Oslo-skolen. Det vakte ikke så mye oppsikt, det, men det burde vakt nysgjerrighet - at man faktisk har skapt det man har gjort, at man har fått til den dialogen som gjør at man har mye å være stolt av og mye å være glad for. Skal man ha den tryggheten i hovedstaden som bl.a. representanten Saera Khan snakket om, får man jo sørge for at politiet får flere folk. Det betyr et høyere opptak på Politihøgskolen, slik som et mindretall i komiteen skriver, på minst 550. Det betyr sivile stillinger, minst 90 nye i året, slik som et mindretall i komiteen skriver, fordi de sivile stillingene avlaster politiet for praktiske oppgaver som å kjøre arrestanter til et rettslokale, eller passe på dem på glattcelle. På alle disse områdene kan man gjøre noe hvis man vil. Og viljen ligger her i skjæringspunktet mellom Regjeringen og det man gjør lokalt. Det er også riktig at folk i Groruddalen og på Søndre Nordstrand har veldig godt vett, og at de ikke trenger å bli detaljstyrt i måten som de skal bruke kloke midler på. Alt i denne byen taler for at folk lokalt har meget godt vett og er i stand til å forvalte det på en skikkelig måte. Men så til slutt: Venstre har lagt inn et forslag i komiteinnstillingen sammen med Høyre og Kristelig Folkeparti som går ut på å bryte svarteperspillet for rusede mennesker, der man ber om at staten også kan ta et selvstendig initiativ gjennom helseforetakene for å møte kommunale tiltak, rett og slett gi hverandre hånda. Det er helt ufattelig at mens man er i tenkeboksen, kan man ikke gjøre noe så enkelt som å lytte til livets praktikere, som sier at svarteperspill brytes hvis to parter samtidig skal ha plikt til å møtes og gi hverandre hånda. Det at man stemmer imot det, det er like ubegripelig som det var da vi hadde KUF-komiteen forleden, hvor flertallet, regjeringspartiene, var imot ekstern sensor, inntil de kom på den gode tanke at det skulle de stemme for. Så det ble en løftet stemning i stortingssalen til slutt. Jeg håper at løftingen skal være at man gir hånda til de rusede. Forslag nr. 3 sikrer det.