Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2004-01-15:
Stortinget skal altså nå behandle forslag fra Carl. I Hagen og Fridtjof Frank Gundersen om å grunnlovfeste at en tredjedel av Stortingets medlemmer kan kreve folkeavstemninger i saker med visse unntak. Alternativ A innebærer at resultatet skal være bindende for Stortinget, alternativ B at det skal være rådgivende, og alternativ C går ut på at retten til å ta initiativ til folkeavstemning legges til 5, 10 eller 15 pst. av de stemmeberettigede. Alle partier i komiteen unntatt Fremskrittspartiet avviser forslagene. Det er ikke tvil om at folkeavstemninger kan styrke demokratiet og uttrykke folkeviljen der den er i utakt med stortingsflertallet, slik det har vært i spørsmålet om EU-medlemskap. Derfor mener både Sosialistisk Venstreparti og Arbeiderpartiet at det er ønskelig å ta i bruk rådgivende folkeavstemninger i flere viktige saker. Det er heller ikke tvil om at en av de største demokratiske utfordringene er å få til en levende debatt mellom de folkevalgte og folket. Det er en debatt som Stortinget må ta og har muligheten til å ta når man skal diskutere Maktutredningens sluttrapport. SV mener dessuten at en av de aller viktigste utfordringene for å få til en levende debatt og styrke demokratiet, er å flytte makt fra markedet til folket gjennom folkevalgte organ. Vi tror ikke veien å gå er å vedta Fremskrittspartiets forslag, sjøl om, som jeg sa, SV er positiv til at flere forslag kan legges ut til folkeavstemninger. Disse alternativene går ut på at den tapende part i en sak i Stortinget kan ta omkamp ved folkeavstemning. Flertallet viser til at alternativene A.1 og A.2, som innebærer bindende folkeavstemninger, har vært gjenstand for bred drøfting tidligere, både gjennom en egen utredning i 1991 etter oppdrag fra Presidentskapet og i Valglovutvalgets offentlige utredning. Valglovutvalget konkluderte med at bindende folkeavstemninger vil reise en rekke forfatningsmessige problemstillinger, bl.a. i forhold til mindretallsvernet, og at problemstillingen må utredes nærmere dersom det skulle være aktuelt å ta opp spørsmålet på nytt. Dernest er det etter min mening lite hensiktsmessig å regulere folkeavstemninger i Grunnloven, det bør heller gjøres i særlov, slik det har vært til nå. Den viktigste grunnen til å gå mot både alternativ A og alternativ B, er at folkeavstemninger – dersom disse forslagene hadde blitt vedtatt – skal brukes til å ta en omkamp dersom et mindretall har tapt i Stortinget. Valglovutvalget mente at det ikke er behov for å styrke Stortingets mindretall ved å ta i bruk denne typen folkeavstemninger, og peker på at Stortinget generelt har styrket sin stilling de siste åra. Dette er flertallet enig i, og jeg vil legge til at forslagene ikke foretar noen avgrensninger i forhold til spørsmål som gjelder våre menneskerettslige forpliktelser. Alternativene C.1, C.2 og C.3 innebærer som sagt at retten til å ta initiativ til folkeavstemning kan legges til en viss prosent av de stemmeberettigede. Flertallet er helt enig i at initiativrett til politiske saker utenfor parlamentariske organ kan revitalisere demokratiet. Nettopp derfor var det samme flertallet positivt til at bestemmelser om innbyggerinitiativ på lokalt plan bør innarbeides i kommuneloven, da Odelstinget behandlet valgloven. Flertallet viser til at innbyggerinitiativ på nasjonalt plan ikke ble vurdert av Valglovutvalget. Jeg kan føye til at SV mener at spørsmålet om innbyggerinitiativ bør utredes, men at bestemmelser om det bør tas inn i annet lovverk, f.eks. i valgloven, ikke i Grunnloven. Den store svakheten ved Fremskrittspartiets forslag når det gjelder alternativ C, er at de ikke angir hvilke saker som skal kunne omfattes av initiativrett på nasjonalt plan. Saker som gjelder våre internasjonale forpliktelser gjennom internasjonale konvensjoner, som menneskerettigheter og minoritetsvern, er ikke omtalt. Forslagene må også vurderes i forhold til minoritetsvernet, slik det kommer til uttrykk i § 93 og § 112. Jeg vil dessuten føye til at et forslag om innbyggerinitiativ også bør ha med forslag om hvordan man skal hindre kommersielle aktører i å få spillerom. I Valglovutvalgets utredning kan vi lese at den såkalte initiativindustrien har vokst fram både i USA og i Sveits. Profesjonelle byråer samler inn underskrifter, gir råd om hvordan forslagene skal utformes, og driver aktiv kampanje. Å gå fram på den måten gir kanskje flere arbeidsplasser, men det kan vel ikke sies å vitalisere folkestyret. Det er et flertall i komiteen som foreslår at forslagene ikke bifalles.