Svein Flåtten (Høyre), 2011-04-26:
La meg først få si til representanten Haugen, som ikke forstår situasjonsbeskrivelsen fra Høyre og Fremskrittspartiet, og som mener at en oppheving legger til rette for at de gårdsbrukene som eventuelt står tomme, blir fritidsbebyggelse, at nå er det dét å bemerke at det er jorda man dyrker på – det vet til og med jeg som ikke er bonde – ikke inne i husene. Det kan kanskje være litt forskjellige måter å se dette på. Når Arne Haugen sier at det ikke er noen løsning å oppheve prisreguleringen – at det ikke er svaret – hører jeg ingenting i hans innlegg om hva som er svaret, annet enn at han snakker om at vi må utnytte alle ressurser. Ja, det er egentlig dét det er snakk om, for denne saken er viktig, fordi omstendighetene rundt bosetting i distriktene, utøvelsen av landbruksyrket, ikke minst rekrutteringen og forståelsen av å kunne få lønnsomhet, som jo er et stort problem, også må farges av den tiden vi lever i. Jeg mener at det gjør dagens regler ikke. Det er stadig eksempler, i hvert fall på mitt bord, og jeg vet at de også er på statsrådens bord, for kopiene kommer ofte til meg, på hvordan praktiseringen av regelverket kan få de mest merkverdige utslag for så vel selgere som kjøpere av landbrukseiendommer. Når statsråden skriver i sitt svar til komiteen at en såkalt «samfunnsmessig forsvarlig pris» bidrar til å realisere målene i landbrukspolitikken, skal ikke jeg si at han snakker mot bedre vitende, for det tror jeg ikke, men i hvert fall mot de faktiske forhold. Det påpekte absolutt Riksrevisjonens gjennomgang. De pekte på at det ikke var noe samsvar mellom mange av de målene som ble trukket opp, og de virkemidlene som ble benyttet. Nå er denne saken bare en liten del av det hele, men allikevel. Når statsråden videre skriver i sitt brev at prisnivået ikke må ligge høyere enn at en med normal god utnyttelse kan oppnå tilfredsstillende økonomisk resultat, så kan det kanskje være lett å være enig. Men det finnes jo ingen normal utnyttelse av noen landbrukseiendom. Enhver eiendom har sine egne muligheter. Enhver driver og enhver eier har sine egne muligheter, alt etter vedkommendes bakgrunn, tidligere erfaringer, innovasjonsevne og pågangsmot. Gjennomsnittsbetraktninger er lite egnet i enhver næring som faste mål på mulighetene, og jeg tillater meg å si også innen landbruksnæringen. Derfor vil en friere omsetning av landbrukseiendommer gjøre det mer attraktivt å vedlikeholde bygningene, finne nye, lønnsomme driftsmåter, og på den måten holde kulturlandskapet i hevd og sikre bosettingen, og kanskje bidra til at allerede nedlagte gårdsbruk kan få nye eiere med nytt syn på både drift og bosetting. Om de for en periode, kanskje til og med en lang periode, hadde et annet syn på lønnsomhet og avkastning av kapital i form av en svært langsiktig investeringshorisont, synes ikke jeg det ville gjøre noen verdens ting. Det er et poeng her at mål og virkemidler har vist seg ikke å henge sammen. Da må man se på virkemidlene. Det er ikke statsråden og de rød-grønne villige til å gjøre. Det kommer klart frem av brevet til komiteen hvor det fremheves flere steder at de målene som priskontrollen er satt til å ivareta, er viktige også i dag. Men spørsmålet som reises, og som statsråden ikke besvarer – og heller ikke de rød-grønne i innstillingen – er om gårsdagens virkemidler er de riktige til å ivareta dagens og morgendagens målsettinger. Det er lett å slutte seg til målsettingene, men vi må tenke gjennom om vi får virkemidler eller har virkemidler som kan bidra til at de med investeringslyst og skaperevne nettopp kan nå disse landbrukspolitiske målene. Vi hørte i forrige debatt at det ble snakket om skaperevne, verdiskaping i distriktene, og jeg tror at etter hvert som vi beveger oss gjennom denne dagen med de sakene som er oppe, vil vi støte på det samme hele tiden – det jeg oppfatter som et kompakt forsvar fra regjeringspartiene for det bestående og med for lite ønske, tror jeg, om endringer.