Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2014-11-25:
«Norske myndigheter har et ansvar for å følge opp soldater både før, under og etter tjeneste. Et enstemmig storting har stilt seg bak mange tiltak de senere årene, noe som har bidratt til å bedre situasjonen for skadde veteraner som har vært ute i internasjonale operasjoner på vegne av Norge. Likevel gjenstår mye: Mange skadde veteraner opplever ofte møtet med det sivile hjelpeapparatet, som Nav, Statens pensjonskasse og helsevesenet, som svært vanskelig. Veteranene opplever at det mangler kompetanse om hva de har vært utsatt for. Fortsatt er det ikke lik erstatning for lik skade, og erstatningsordninger oppfattes som uoversiktlige og urettferdige. For få punkter i handlingsplan for veteraner «I tjeneste for Norge» fra 2011, er gjennomført. Hva vil statsråden gjøre for å rette opp disse manglene i veteranpolitikken?» Dette er dåverande stortingsrepresentant Ine Marie Eriksen Søreide sin interpellasjon til dåverande forsvarsminister Strøm-Erichsen. I denne interpellasjonsdebatten frå 14. desember 2012 var det tverrpolitisk einigheit om kor viktig det var å ta vare på veteranane. Særleg honnør vart òg gjeven til forsvarsministeren for arbeidet hennar for å retta opp skeivheiter, og ikkje minst hadde organisasjonane til veteranane vore viktige i arbeidet som låg forut for handlingsplanen «I tjeneste for Norge». Eg starta med dette for å synleggjera to ting. Det eine er at det er tverrpolitisk einigheit om å arbeida for å styrkja posisjonen til veteranane. Det andre er at det er eit arbeid som tek tid. Og det er vel det Riksrevisjonen sin rapport først og fremst viser – at alt enno ikkje er på plass for dei av veteranane våre som treng ekstra støtte frå samfunnet. Målet med Riksrevisjonen si undersøking har vore å vurdera om veteranar frå internasjonale operasjonar får god hjelp og oppfølging, slik det er lagt til grunn i Stortinget sine vedtak og føresetnader. Målet har òg vore å belysa årsaker til eventuelle svakheiter i oppfølginga. Undersøkinga omfattar heile perioden frå 2001 til 2014, men med hovudvekt på åra frå 2010 til 2014. «De aller fleste soldater føler at de kommer hjem med positive erfaringer, styrket kompetanse og gode minner. Samtidig vet man at deltakelse i operasjonene medfører risiko for at noen kan få både psykiske og fysiske skader.» I denne revisjonen er hovudvekta lagd på oppfølginga frå Forsvaret og sivile etatar av dei av personellet som får behov for oppfølging etter at tenesta er ferdig. Riksrevisjonen har funne: Belastninga på Forsvarets personell i samband med utanlandsteneste er høg. Personellet får for kort tid heime mellom deployeringar. Forsvaret har fått betre oversikt over tenestegjeringa til enkeltpersonar, men styringsinformasjonen er mangelfull. Veteranar med psykiske helseplager får i mange tilfelle ikkje den hjelpa dei treng. Oppfølginga frå Forsvaret har vorte betre, men ikkje alle har hatt like god tilgang på hjelp. Det er varierande tilbod innan psykisk helse i spesialisthelsetenesta og til dels lange ventetider. Tilrettelegginga for deltaking i arbeidslivet er mangelfull. Behandling av erstatningssaker på grunn av psykiske belastningsskadar tek lang tid. Kompetanse om veteranar er ikkje i tilstrekkeleg grad gjord tilgjengeleg for alle delar av det sivile hjelpeapparatet. På bakgrunn av dette tilrår Riksrevisjonen i samarbeid med Forsvaret å vurdera på kva måte ein kan nå måla om tilstrekkeleg heimetid mellom utanlandsoppdraga. For å følgja opp fastsette mål vil det vera behov for betre styringsinformasjon. i samarbeid med Helse- og omsorgsdepartementet å vurdera tiltak for å sikra at fleire veteranar får hjelp for psykiske helseplager innan rimeleg tid i samarbeid med Arbeids- og sosialdepartementet å vurdera korleis Nav kan sikra ei tett og god oppfølging av veteranar som står utanfor arbeidslivet i samarbeid med Arbeids- og sosialdepartementet å følgja opp at Statens pensjonskasse etablerer eit system som sikrar oppfølging ved behandling av erstatningssaker for veteranar som har psykiske belastningsskadar i samarbeid med aktuelle departement og etatar å føra vidare og eventuelt forsterka informasjons- og opplæringstiltak som gjer det mogleg for saksbehandlarar og helsepersonell i større grad å nyttiggjera seg av kompetansemiljø som har særleg kjennskap til dei behova og utfordringane veteranar har Over 100 000 norske kvinner og menn har delteke i internasjonale operasjonar på vegner av Noreg, og Noreg har som nasjon eit ansvar for oppfølginga av dei. Ansvaret er sektorovergripande, og det krev ein samordna verkemiddelbruk på tvers av sektorar og departementsområde. Riksrevisjonen har i rapporten trekt opp fleire tilrådingar til Forsvarsdepartementet, som eg nettopp nemnde, og komiteen har i merknadene slutta seg til tilrådingane. Ei av dei største utfordringane for veteranar ligg i kontakten med det sivile hjelpeapparatet. Veteranar utgjer ein liten del av brukarane av det sivile hjelpeapparatet, og då kan dei ofte møta personell som ikkje forstår dei særskilde utfordringane som veteranane har. Undersøkinga viser at det har vore vanskeleg å overføra kompetanse om veteranar til alle delar av det sivile hjelpeapparatet. Difor er det veldig bra at arbeidsministeren vil «øyremerkja» tilsette hjå Nav, slik at kompetansen ved dei mange Nav-kontora kan verta betre. Konkret skal det bestå i å føra vidare og vidareutvikla det etablerte kompetansemiljøet i Nav Elverum til etter kvart òg å omfatta sentralisert saksbehandling i saker som gjeld personell i internasjonale operasjonar. Det er òg altfor store variasjonar mellom dei ulike distriktspsykiatriske sentera når det gjeld ventetid, og når det gjeld kor mange som får rett til prioritert helsehjelp. Det er bekymringsfullt, synest eg, at ventetida er for lang, for det er lettare å gjera noko med ei psykisk liding dersom ein kjem tidleg i gang med behandlinga. Eit anna funn i undersøkinga er at behandlinga i Statens pensjonskasse av erstatningssaker på grunn av psykiske belastningsskadar tek altfor lang tid. Sjølv om kompleksiteten i sakene tilseier at behandlinga av sakene normalt vil ta litt tid, finn undersøkinga døme på at sakene vert liggjande unødvendig lenge, m.a. på grunn av purrerutinar. I oppfølgingsplanen er det eit mål å få redusert behandlingstida for krav om kompensasjon. Mellom anna skal Forsvarsdepartementet utarbeida eit presiserande tolkingsnotat som synleggjer beviskrava for kompensasjon. Det skal vidare fastsetjast fristar for saksbehandlingsforløpet som skal nedfellast i skriftlege rutinebeskrivingar. Det er bra. Oppfølgingsplanen er eit samarbeid mellom sju involverte departement for å styrkja samfunnet si anerkjenning og varetaking av personell før, under og etter internasjonal teneste. I planen er det lista opp 27 tiltak. Éin av fire av dei langtidssjukmelde er under 30 år. Det illustrerer alvorsgraden i situasjonen og kor viktig det er at arbeidet med å retta opp dette og få fart på arbeidet er underlagt tidsfristar for gjennomføring. Det er viktig, synest eg, at når Stortinget vedtek å senda våre kvinner og menn ut i internasjonale operasjonar, skal dei vita at det er trygt å koma heim, og at dersom det er nødvendig, skal dei få den hjelpa dei treng. Tiltaka som står i oppfølgingsplanen «I tjeneste for Norge», tek sikte på å betra dei svakheitene som er avdekte i undersøkinga. Det er bra, men som eg sa før – dei treng tidsfristar. Eg meiner det er all grunn til å tru at ein statsråd som i si tid som stortingsrepresentant viste stor interesse for veteranane, vil vera oppteken av å ta tilrådingane frå Riksrevisjonen på det største alvor. Me i komiteen ser fram til at Riksrevisjonen rapporterer om dei skisserte tiltaka verkar etter hensikta.