Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-05-22:
Som det blir påpekt i spørsmålet, er samarbeidet mellom spesialisthelsetjenesten og pleie- og omsorgstjenesten ikke alltid optimalt. Tidvis får det uønskede konsekvenser for pasientene. Jeg er enig med representanten Gløtvold i at dette ikke er akseptabelt. Det er et mål at pasienten i størst mulig grad skal oppleve behandlingstilbudet som et hele, og ikke som et oppstykket system fordi ansvaret er hjemlet i ulike institusjoner og på ulike nivåer. Lovverket tar opp dette forholdet flere steder. Jeg vil særlig peke på kravet om individuell plan i spesialisthelsetjenesteloven og veiledningsplikten overfor kommunehelsetjenesten i samme lov. Gjennom helseforetaksloven er det forutsatt at foretakene også samarbeider med andre aktører når dette er nødvendig for å fremme foretakets formål, som bl.a. er beskrevet i formålsparagrafen i spesialisthelsetjenesteloven. Jeg har tatt opp forholdet i styringsdokumentene for i år. Utskriving av ferdigbehandlede pasienter er her særlig trukket fram. Det forutsettes at hvert enkelt helseforetak etablerer et godt samarbeid og gode samhandlingsrutiner med kommunehelsetjenesten. Gjennom slike gode samarbeidsrelasjoner kan en sikre rask utskriving og god oppfølging av pasienten etter sykehusoppholdet. Forskrift om kommunal betaling for ferdigbehandlede pasienter fastsetter at kommunen på nærmere fastsatte vilkår skal dekke utgifter for pasienter som er ferdigbehandlet, men som oppholder seg i sykehus i påvente av et kommunalt tilbud. Bakgrunnen for loven og forskriften var at erfaringer hadde vist at problemene rundt ferdigbehandlede pasienter var størst i de tilfellene der det ikke eksisterte samarbeidsrutiner for overføring av ferdigbehandlede pasienter fra sykehus til kommunen. Erfaringene så langt har vært at forskriften ikke har virket slik som forutsatt i en del tilfeller. Jeg kan i denne sammenheng orientere om at Sosialdepartementet arbeider med forslag til revisjon av forskriften, bl.a. med vurdering av nedkutting av tiden før kommunal betalingsplikt inntrer samt en oppjustering av betalingssatsen. Det må likevel erkjennes at det er manglende kapasitet når det gjelder kommunale institusjonsplasser, særlig for eldre. Det gir et kraftig press på den kommunale tjenesten, samtidig som man opplever korridorpasienter i spesialisthelsetjenesten. Dette er konkrete og praktiske problemer som krever praktiske tiltak fra foretakene. Det er dette studien fra FAFO og Stiftelsen for samfunns- og næringslivsforskning viser. Studien følges nå opp med ytterligere arbeid ved FAFO, der man i løpet av høsten vil få ferdig en eksempelsamling med gode samarbeidsrelasjoner mellom de ulike nivåene i behandlingskjeden. Denne er bestilt av Sosial- og helsedirektoratet, og Sosialdepartementet vil følge dette opp. Videre vil jeg vise til at man arbeider med en utvikling av hospiceplassene og sykestuene. Også kreftplanen inneholder momenter innenfor dette området. Det vil kunne avhjelpe situasjonen for de kreftpasienter som opplever at samarbeidsrelasjonene mellom nivåene ikke er tilfredsstillende. Jeg vil for øvrig også peke på at rapporten viser at gode samarbeidsformer mellom nivåene ikke nødvendigvis er et produkt av god økonomi. Gode formelle og uformelle samarbeidskanaler har også stor og positiv effekt på hvordan pasienten opplever flyten og sammenhengen i behandlingstilbudet.