Frank J. Jenssen (Høyre), 2016-01-12:
La meg også få gi interpellanten honnør for å reise en diskusjon om et veldig sentralt og viktig tema. Selv har jeg min bakgrunn før Stortinget dels fra kommunepolitikken, der offentlighet og innsyn i både offentlige prosesser og dokumenter selvfølgelig var veldig sentralt i en ganske stor kommune som Trondheim. Jeg hadde også gleden av å få jobbe i Arbeidstilsynet, som i Offentlig elektronisk postjournal hadde norgesrekorden i innsynsbegjæringer, og der man som etat og som ledelse var godt vant til å forholde seg til et positivt og sterkt ønske fra omverdenen om innsyn i virksomheten. For offentlig virksomhet, enten det er kommune eller stat, har ansvaret for ting som er viktige for folk og for næringsliv. Debatten er derfor relevant både for ansatte i kommunesektoren og for innbyggerne, for næringslivet, for andre interesser og for offentligheten som sådan. Jeg tror Norge er i en internasjonal særstilling når det gjelder lovverk som gir innsyn og tilgang til informasjon om virksomheten i offentlig sektor, og også i praksis. Men vi har fortsatt utfordringer og et stykke å gå på mange områder. Det er viktig for den demokratiske deltakelsen fra innbyggernes side at de får muligheten til å utvise engasjement, og at de får muligheten til å drive påvirkning av offentlige politiske og administrative beslutninger. Og det er særdeles viktig i et rettssikkerhetsperspektiv at man også skal ha mulighet til å få innsyn i saken sin, få vite hvilke vurderinger som ligger til grunn når vedtak fattes og myndighet utøves, f.eks. Da er det også riktig at det er bekymringsfullt at det er så store ulikheter og så stor variasjon mellom kommunene. Jeg skal være forsiktig med å si at dette er et holdningsspørsmål – selv om man kan finne eksempler på det også – det handler ikke om holdningen til åpenhet. Jeg tror de fleste, når de tenker seg om, forstår verdien av å utvise stor åpenhet om det som skjer – enten det er i politiske fora eller i administrative etater. I første rekke handler det om kompetanse og kunnskap og om verktøy til å ta i bruk det regelverket vi har når det gjelder offentlighet og innsyn. Når det så gjelder åpenhet om politiske prosesser og det representanten Greni var inne på, har jeg lyst til å si at når flere på Stortinget tok initiativ til å endre innsynsreglene i de politiske prosessene som byråd og tilsvarende fylkesråd kan ha, handler det om å styrke muligheten for at valgte politikere kan jobbe fram sine politiske løsninger for offentligheten uten at de prosessene må trekkes på bakrommet. Det tror jeg er noe vi dessverre ser litt for mye av, og det kan gjelde uavhengig av om det har vært byråd – der endrer vi det nå – eller om det er i mer tradisjonelt styrte kommuner. Det foregår prosesser mellom politiske partier som ikke er regulert av offentlighets- og innsynsregler, og hvis det er store konstellasjoner, som vi ser enkelte steder, av partier som har brede flertall i et kommunestyre eller formannskap, kommer man til formannskapsmøtet og trenger omtrent ikke engang å begrunne politisk sine standpunkt, man sier bare at nå er man blitt enig i et annet møte, i et formøte, og så blir det slik. Det er en utfordring knyttet til det, men det går en grense for når vi skal gripe inn i de politiske prosessene. Vi må i hvert fall sørge for at det er skikkelig regulert, og det mener jeg vi gjorde da Stortinget vedtok endringene som gjelder for byråd i Oslo og andre steder. Representanten Greni kritiserer også Oslo kommune for ikke å ha gitt innsyn i avviksmeldinger i eldreomsorgen, noe det var en diskusjon om i valgkampen. Jeg er glad for at det ikke handlet om en prinsipiell motstand mot det, men om en praktisk og administrativ vurdering av kapasiteten, for det er noe med hvor fort man administrativt er nødt til å legge fram sånne ting. Jeg er også glad for at vi har hatt en debatt om innsyn i interkommunale selskap, for det har en tendens til å bli glemt, men der gjelder også disse reglene.