Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-04-23:
Det er i helsepolitikken forutsatt at private sykehus og spesialister skal ha en rolle når det gjelder å realisere de helsepolitiske mål. Jeg oppfatter interpellasjonen fra representanten Bent Høie som et spørsmål om hvordan dette følges opp og sikres. Hvordan kan dette gjøres, gitt den organisering som spesialisthelsetjenesten nå har fått gjennom sykehusreformen? La meg først komme med noen korte merknader til utgangspunktet for problemstillingen. Ofte framstilles motsetningen mellom offentlig og privat som et nærmest grunnleggende politisk tema. Det er ingen dekkende karakteristikk av hvordan helsetjenesten er organisert i Norge. Tvert imot forutsetter organiseringen av spesialisthelsetjenesten at det skal være et godt samspill mellom det offentlige og de private aktørene. Forutsetningen for et slikt samspill kommer bl.a. til uttrykk gjennom tre forhold som spesialisthelsetjenesten er tuftet på: 1. Målet om befolkningens likeverdige tilgang til helsetjenester forutsetter en sterk politisk styring av tjenesten. Blant annet må det offentlige ta et betydelig finansieringsansvar. Jeg oppfatter at ingen er uenig i at det må være en betydelig offentlig styring av tjenesten, og at dette vil gi rammer for private aktørers medvirkning i tjenesten.2. De offentlige tjenesteutøvende virksomhetene, som altså stort sett vil si helseforetakene, vil både i dag og framover være de virksomhetene som leverer hovedtyngden av de offentlig finansierte helsetjenestene. Jeg oppfatter også at det er bred enighet om denne forutsetningen. Det er derfor ikke aktuell politikk å overføre en stor andel av oppgaver fra offentlige til private virksomheter. Innenfor disse rammene er det likevel god plass for private virksomheter, og de kan spille en viktig rolle for en god realisering av de helsepolitiske målene – på noen områder en viktigere rolle enn i dag.3. De private virksomhetenes rolle bør knyttes til stikkord som supplement, alternativ og utfordrer til de offentlige virksomhetene. Det er herunder viktig at private representerer alternativer til den offentlige tjenesten, altså at de kan ha andre ideelle eller organisatoriske innfallsvinkler og brukerorienteringer som gir dynamikk til utviklingen av den samlede helsetjenesten. Slik interpellanten peker på, ligger det flere utfordringer i håndteringen av private aktører i den organisatoriske modellen som er valgt gjennom foretaksorganiseringen. De fem regionale helseforetakene er gitt det såkalte sørge for-ansvaret for at befolkningen i helseregionene får nødvendige helsetjenester. Gjennom Stortingets årlige bevilgninger får de derfor tilført det alt vesentlige av offentlige ressurser til spesialisthelsetjenester. De har ansvaret for riktig og helhetlig prioritering og for at midlene brukes mest mulig rasjonelt. I tillegg eier de helseforetakene i sin region, dvs. de virksomhetene som leverer den største delen av tjenestene som skal oppfylle sørge for-ansvaret og dermed sikre at befolkningen på en effektiv måte får likeverdig tilgang til helsetjenester. Jeg vil peke på fire utfordringer som dagens organisatoriske løsning gir – god forståelse for utfordringene er viktig når strategier og tiltak skal velges: For det første må de regionale helseforetakene håndtere sine to roller på en rasjonell, rettferdig og – jeg vil si – gjennomskinnelig måte. De regionale helseforetakene må ikke bruke sin posisjon til å verne om egne foretak når private virksomheter kan gi bedre løsninger. For det andre er ikke realisering av helsepolitiske mål bare et spørsmål om å levere helsetjenester. En god helsetjeneste dreier seg også om akuttberedskap, beredskap i et bredere perspektiv, desentraliserte tilbud, undervisning og opplæring av helsepersonell, forskning osv. Gode løsninger for slike oppgaver må ofte integreres med ordinær pasientbehandling. Private bidrag i pasientbehandlingen må ikke svekke forutsetningene for denne type formål. Men som jeg skal komme tilbake til, trenger ikke slike oppgaver alltid å ligge i de offentlige virksomhetene. Kontraktsforhold med private virksomheter som får helsetjenesteoppgaver av varighet og omfang, bør mer systematisk ta opp i seg ivaretakelsen av slike bredere forhold som undervisning og forskning. For det tredje er det viktig at private virksomheter får forutsigbare rammebetingelser, slik interpellanten pekte på. Private virksomheter som har ansatte og investerer i utstyr, må også sikres en rimelig grad av forutsigbarhet i den offentlige etterspørselen. Det kan ikke og skal ikke være slik at de private bare brukes i de tilfeller der det offentlige ikke har den nødvendige kapasiteten. For det fjerde har vi i Norge tilløp til overkapasitet for enkelte typer behandling. Kapasiteten må da bygges ned, enten i foretakene eller i de private virksomhetene. Slike situasjoner er særlig utfordrende når det gjelder god realisering av helsepolitiske mål og at private bør ha forutsigbare rammebetingelser og behandles på en likeverdig måte i forhold til de offentlige tjenestene. Så til de strategier og tiltak som kan sikre at private virksomheter brukes på en god måte for å realisere helsepolitiske mål. Det er sentralt at det er de regionale helseforetakene som skal ha styringen med hvordan private virksomheter brukes. Disse skal også være det organisatoriske nivå der kontraktene inngås – dette for å unngå at sykehusene skal avgjøre om de vil levere tjenestene selv eller kjøpe dem fra private. Spesialisthelsetjenesten skal være kvalitetsorientert og dynamisk. Det bør naturligvis prege hvordan de regionale helseforetakene utøver overordnet ledelse av utviklingstiltak i egne eide foretak. Men det bør være tilsvarende fokus på hvordan bruken av de private tilbudene kan gi samme effekt. Med de krav som regelverket stiller til likhet i konkurranse, kan foretakene og private virksomheter i praksis ikke delta i de samme anbudskonkurransene om tjenester. De har forskjellige rammebetingelser, og de regionale helseforetakene må ta overordnede beslutninger om arbeidsdelingen mellom de to sektorene. Gjennom disse beslutningene settes rammene for hvordan private skal brukes, herunder hvilke oppgaver som skal settes ut til konkurranse mellom private. Men det er viktig å tilstrebe mest mulig like konkurransevilkår for offentlige og private tjenesteytere. De regionale helseforetakene står overfor utfordringer knyttet til kravet om at driftsbudsjettene skal være i balanse i 2005. Gitt de utfordringer som ligger i dagens organisasjonsform, og de utfordringer som tjenesten nå står overfor, må det være en overordnet oppfølging av at det ikke utilsiktet skjer større forskyvninger av arbeidsdelingen mellom privat og offentlig sektor. Private virksomheters forholdsmessige bidrag i helsetjenesten skal ikke reduseres gjennom de prosesser som må gjennomføres i de regionale helseforetakene. Det vil også bli vurdert om det skal stilles mer gjennomgående krav til hvordan forholdet mellom sørge for-rollen og rollen som eier av de underliggende helseforetakene skal ordnes. I dialogen med private registrerer jeg at mange er åpne for å ta på seg oppgaver som går utover selve ytelsen av helsetjenester, f.eks. undervisning og forskning. Denne muligheten bør brukes oftere når forutsetningene ligger til rette for det. De private virksomhetenes påpekning av behovet for forutsigbare rammebetingelser skal tas på alvor. I styringsdialogen med de regionale helseforetakene settes det derfor søkelys på anbuds- og avtaleteknikker som kan ivareta dette hensynet, uten at det på en urimelig måte går på bekostning av behovet som de regionale helseforetakene har for styringsmessig fleksibilitet. Teknikker for dette kan være at det inngås flerårige rammeavtaler, og at dette kombineres med at det innenfor rammeavtalene inngås årlige avtaler om volum. Dette er tatt i bruk, og det vil bli vurdert om det bør gjøres i større grad. Jeg går ikke inn på temaet her, men vil varsle at det i budsjettproposisjonen for 2005 vil komme en oppfølging av Stortingets behandling av stortingsmeldingen om inntektssystemet for spesialisthelsetjenesten hva gjelder forholdet til private røntgeninstitusjoner og laboratorier. I opplegget som der vil bli lagt fram, vil håndteringen av de forhold som jeg mer generelt har pekt på i dag, være sentrale. I innlegget har jeg fokusert på forholdet mellom helseforetak og private virksomheter. Tilsvarende er det viktig at forholdet mellom de private virksomhetene håndteres på en kvalifisert måte. Jeg lar dette være stikkord for å markere og understreke betydningen av at regelverk for kontraktsinngåelser, konkurranse og anbud følges, og følges opp. Oppsummert vil jeg si følgende: Helsedepartementet og de regionale helseforetakene har et ansvar for at det på en god måte legges til rette for at private virksomheter skal kunne fylle sin rolle i den offentlige spesialisthelsetjenesten. Det er i sykehusreformen valgt en modell uten et entydig organisatorisk skille mellom bestiller- og utføreroppgavene. Selv om det teoretisk kunne anføres argumenter for en slik modell, ble det bl.a. vurdert at en slik splittmodell kunne føre til en unødig byråkratisering og ressursbruk. Men jeg er helt enig med representanten Høie i at man innenfor rammen av et slikt prinsipielt veivalg kan tydeliggjøre og ryddiggjøre rollene på en bedre måte. Det vises også til de vurderinger som ble foretatt i stortingsmeldingen om inntektssystemet for spesialisthelsetjenesten og Stortingets behandling av den, der man la til grunn en videreføring av en slik integrert modell. Når man har valgt en slik modell, er det avgjørende at man makter å håndtere de utfordringer som følger av den. I Helsedepartementets budsjettproposisjon for 2004 er det markert at det er et sentralt mål i styringen av de regionale helseforetakene å videreutvikle og forbedre måten disse håndterer sin kombinerte rolle som forvalter av sørge for-ansvaret og som eier av de underliggende helseforetak på. I det oppfølgingsarbeid som nå skjer mellom Helsedepartementet og de regionale helseforetakene, er det sentralt å etablere rammebetingelser for de private virksomhetene som er både forutsigbare og rasjonelle i forhold til helsepolitikkens mål. Jeg vil avslutningsvis si at jeg støtter det budskap som representanten Høie hadde i sin interpellasjon, at forholdet mellom private og offentlige tjenesteytere, og spesielt de regionale helseforetakenes håndtering av sine roller i forhold til dette, bør være og vil være et viktig tema i den evalueringen av sykehusreformen som jeg har varslet at jeg vil legge fram for Stortinget et opplegg for i statsbudsjettet for 2005.