Carsten Dybevig (Høyre), 2003-02-18:
Tomtefesteloven er utformet med tanke på å finne en balanse mellom grunneiers og festers interesser, og det er et langt skritt i retning av å sikre grunneierens rett til større avkastning av tomten i tråd med utviklingen i tomteprisene. Samtidig er det viktig at det ikke blir full frihet for bortfester til å sette de avgifter han måtte ønske, da festeren ofte har store verdier i hus eller hytte på grunnen. Høyre er likevel av den oppfatning at loven gir en god balanse mellom bortfesters og festers rettigheter. For å beskytte festerne er det uttrykkelig fastsatt et forbud mot å kreve urimelig høye festeavgifter. Det er videre satt en øvre grense for festeavgiften på 9 000 kr pr. tomt, eller 9 000 kr pr. dekar for større arealer. Det er viktig å være oppmerksom på at denne begrensningen på 9 000 kr faktisk vil kunne være urimelig for grunneiere som fester bort tomter i pressområder. For Oslo kommune f.eks. innebærer beløpsgrensen en betydelig mindre avkastning enn det som er rimelig ut fra tomtenes verdier. Hvis en eier av et hus på en festet tomt skulle innkassere en tomteverdi som han ikke har betalt noe for ved et eventuelt salg, ville det være helt urimelig overfor grunneier. Når media har oppslag om at en selger av et hus nå må selge for en lavere pris enn verditaksten, fordi festeavgiften er justert opp i samsvar med den nye loven, er det viktig å være oppmerksom på denne problemstillingen. Festeren har også fått flere rettigheter etter den nye loven, på bekostning av bortfesteren. Boligeieren har nå en nesten ubetinget rett til innløsning av den festede tomten, nesten en såkalt privat ekspropriasjonsrett. I tillegg får nå festeren av en fritidseiendom den samme retten til forlengelse av festeavtalen, dersom det ikke gis adgang til innløsning – men han skal nå også få rett til å innløse etter de nye retningslinjene. Ingen festere har fått innskrenket sine rettigheter som følge av loven, snarere tvert imot. Partene gis betydelig frihet til å regulere sine mellomværender i avtaler, noe Arbeiderpartiet nå synes å være imot. Jeg mener det er en demokratisk og avtalemessig rett at folk skal kunne avtale seg imellom, også fester og grunneier, hvilken avtale de vil ha, og hvilket regelverk de vil styre etter når det gjelder leie av tomter. Høyre ønsker også at festere i større grad bør få mulighet til å kjøpe tomten de leier, noe som blir fastslått i forslaget til vedtak i dag, som Arbeiderpartiet støtter subsidiært. Spørsmålet blir til hvilken pris. Grunnloven § 105 fastslår at om grunneier avstår grunn, skal han ha full erstatning: «Fordrer Statens Tarv, at Nogen maa afgive sin rørlige eller urørlige Eiendom til offentlig Brug, saa bør han have fuld Erstatning af Statskassen.» Vi ser at dagens lov gir utslag som kan medføre urimeligheter. Det er derfor viktig for Høyre å finne en god løsning på et problem som faktisk gjelder mange. Ikke bare skal vi gjøre det lettere å innløse en festet tomt, men vi skal faktisk også bidra til en mer rettferdig prisfastsettelse ved innløsningen. Her kommer Grunnloven § 105, som forutsetter markedsverdi, inn. Markedsverdien på en festet tomt kan imidlertid ikke fastsettes uavhengig av det heftet som festekontrakten er. Det innebærer en større hensyntagen til festerne enn dagens praksis tilsier. Arbeiderpartiet foreslår imidlertid at festerne skal kunne innløse tomten for 25 ganger leieprisen. Dette innebærer at boligeieren f.eks. på Senja må betale det samme for sin tomt som hyttebaronen på Hvaler. Dette blir urimelig. For å unngå slike usosiale utslag har regjeringspartiene i samarbeid med Fremskrittspartiet blitt enige om å utvide retten til innløsning av festetomt, men det skal selvfølgelig skje på en måte som er rettferdig både for fester og for bortfester. Jeg mener at Arbeiderpartiet bør ha større respekt for eiendomsretten enn det det legges opp til i Arbeiderpartiets forslag. Om Arbeiderpartiet får flertall for sitt syn, blir det den største ekspropriasjonssaken i norsk historie, og den vil antakelig kulminere med et stort antall rettssaker for norske domstoler. Så sier Arbeiderpartiet at det er urimelig at grunneier skal få verdiøkningen. Hva slags syn er dette på eiendomsretten? Ville Arbeiderpartiets syn vært annerledes om det var stat eller kommune som eide hver millimeter av kongeriket? Rettferdighetstankegangen til Arbeiderpartiet vil etter min oppfatning føre til at det blir en ubalanse i favør av fester, og det kan vel ikke være noe bedre enn en ubalanse i favør av bortfester. Arbeiderpartiets forslag gir uttrykk for at det er svært urimelige og kraftige prisøkninger på festeavgiftene. Det kan vel ikke være slik at norske grunneiere, som har tatt veldig, veldig lavt betalt for sine tomter, kanskje i opptil 50–60 år, ikke skal få lov til å heve leien til en fornuftig markedspris? Skal den leien som man har hatt i 50 år, gjelde for evig og alltid? Det synes jeg er svært urimelig. Derfor har også denne loven kommet inn, slik at man kan få lov til å regulere opp leien i de tilfeller hvor det har vært svært urimelig i forhold til grunneiers rett til å ta pris for leie av eiendommen. Imidlertid skal ikke bortfester kunne ta igjen for en urimelig lav festeavgift de siste 50 årene, med en dramatisk forhøyning av festeavgiften. Vi gav derfor i fjor vår Opplysningsvesenets fond beskjed om en moderat iverksettelse av loven, slik at staten ikke blir den som er prisledende, men den som fører en forsiktig innfasing av loven. Eksemplene tyder på at man har vært forsiktig. De eksemplene som er blitt dratt frem, har vært ekstreme, og de har ikke vært representative for det som har skjedd i forhold til tomtefesteinstituttet. Reglene om festeavgift har skapt problemer i praksis, men det har vært prisreguleringer i store deler av etterkrigstiden for å beskytte festerne mot urimelige avgiftsforhøyelser. På den annen side har denne lovreguleringen ført til at mange grunneiere har fått en lite rimelig avkastning på sine eiendommer ved bortfeste. Det er riktignok satt et øvre tak på 9 000 kr, som de facto er en overføring av verdier fra grunneier til fester. Arbeiderpartiet har en rørende omtanke for småkårsfolket, dvs. tomtefesterne, men har tydeligvis ikke vært til stede når konsekvensene av en massiv skattlegging av huseierne har blitt vedtatt – både boligskatt, eiendomsskatt og formuesskatt har vært iverksatt. Og om den svenske modellen ønskes, da blir det virkelig ille for småkårsfolket, da blir det ikke promille av ligningstakster som skal skattlegges, da blir det prosenter av markedsverdier som skal skattlegges. Man trenger bare å gå til vestkysten av Bohuslän for å oppleve slike tilstander som Sverige har, som sannsynligvis da har vært brukt som eksempel for Arbeiderpartiets politikk og deres fortreffelige grunneiersyn. 10–12 pst. av norske tomter er festet. 40 pst. er boligeiendommer, og 35 pst. er fritidseiendommer. Hvis man skal forby tomtefeste, vil det bli færre tomter tilgjengelig, og tilbudet av hyttetomter ville blitt mindre hvis denne loven ikke hadde trådt i kraft. All historisk erfaring viser at privat eiendomsrett er den mest effektive måte å forvalte samfunnets ressurser på. Det er faktisk slik at det er en premiss for investeringer at man har hatt muligheten til å kunne leie tomt. Mange av dagens huseiere hadde ikke hatt anledning til å kunne kjøpe tomten tidlig på 1950–1960-tallet samtidig som de skulle bygge hus. Så dette har vært en mulighet for veldig mange til å kunne få seg eget hus. I tillegg vil jeg avslutte med å si at det er veldig god distriktspolitikk. Grunneiere i Distrikts-Norge må ha en mulighet til å kunne leve av sine ressurser, på lik linje med eiendomsbesittere i byen. Men det kan tyde på at villaeiere i sentrale strøk er nitide voktere over egne hager, men når de kommer på landet, skal ting være gratis, og her betyr eiendomsretten veldig lite. Småbrukere med litt eiendom skal altså ikke få lov til å leie ut, men kun selge. Det synes jeg er veldig urettferdig. Hvorfor kan ikke småbrukere i Distrikts-Norge få sikre inntektsgrunnlaget, kanskje pensjonstilværelsen, for sitt bruk i de kommende generasjonene, ved at man kan leie ut deler av tomten og få regelmessig inntekt fra den? Kanskje både jorden og skogen er skrinn og karrig, kanskje kan utleiemulighetene til friluftsformål og tomteutleie sikre levelige vilkår for bosettingen i distriktene. Det er et godt distriktssyn, og slik håper jeg også at det kan få fortsette å være for dem som bor i distriktene, og at det kan være en inntektsmulighet. Det har vi sett eksempler på en rekke steder i Hallingdal, i Gudbrandsdalen og også i Hedmark fylke – Storbergets eget fylke.