Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-17:
Jeg hadde ikke skrevet noe om penger i innlegget mitt i dag, og hadde egentlig ikke tenkt å si noe om det. Men slik man går ut her, har jeg lyst til å komme med noen betraktninger om pengebruk allikevel. Hva koster nå egentlig en opera? Den koster vel omtrent det samme som en fregatt, hvis man får den billig, eller den koster det samme som uforutsette overskridelser på bygging av fem fregatter. Jeg tror vel at når fregattene er parkert – ubrukelige og rustet bort – er operahuset så vidt innkjørt og justert. For min del kunne vi bygd fem operahus og kjøpt én fregatt, for å se hvilken dårlig investering fregattene er. Etter å ha planlagt, prosjektert og diskutert i en årrekke ser det endelig ut til at vi nå er klare til å igangsette og gjennomføre det store kulturpolitiske løftet som Operaen i Bjørvika er ment å være. For SV har det hele tiden vært viktig at dette løftet er noe som skal komme mange, for ikke å si alle, til del – uansett om en bor i Vardø eller i Oslo, er gammel eller ung, er interessert eller ikke interessert i opera i utgangspunktet. Å bygge en opera, plassere den ved vannet i en ny bydel og utstyre den med teknikk og kreativt skapende og utøvende krefter av høyeste kvalitet vil ha en symbolsk og kulturell verdi som vil strekke seg langt utover Operaens faktiske og fysiske lokalisering. Men for at vi skal kunne erfare denne innvirkningen og den verdien som noe positivt, som noe vi alle tar del i, er det viktig at en del forutsetninger oppfylles, og da er det særlig to vesentlige forutsetninger jeg vil peke på: For det første: Man må satse nasjonalt, og vi må løfte nasjonalt. Hvis Operaen skal bidra til et landsomfattende kulturelt løft, er det viktig at også hele landet involveres. For det andre: Den politiske vilje til å foreta et slikt løft, må omsettes i en konkret satsing på de kunstneriske krefter som skal initiere, inspirere og motivere dette løftet. Kunstnere, kulturarbeidere og artister lever like dårlig på myten om luft og kjærlighet som alle oss andre, og derfor er det viktig at disse tilføres de midler og ressurser som er nødvendige for at ideene våre skal kunne omdannes til realiteter. Dette betyr at skal operaen i Bjørvika få den rollen og de ringvirkningene som vi ønsker, må vi sørge for at den både lodder dypt og favner bredt. I SV jobbet vi lenge for å få i gang en satsing på produksjon, utvikling og formidling av opera- og dansekunsten før det nye operabygget stod ferdig, og ikke i etterkant. Man kan ikke vente at operahuset i seg selv skal kunne avleire en enorm interesse for disse kunstformene bare ved å stå der i all sin prakt. Selvfølgelig vil det være en viktig inspirator, men en vesentlig forutsetning for å få opp en landsomfattende utøvelse og innlevelse på dette området, vil være at disse kreftene er satt i sving allerede. Så kan utviklingen av operahuset og utviklingen av musikkdramatikken og dansen spille på lag og dra gjensidig nytte og utbytte av hverandre. Vi må derfor få til et vekselvirke mellom form og innhold, mellom husbygging og oppbygging av scenekunst, dvs. drive institusjonsbygging i ordets rette forstand. Først slik tror vi det er mulig å legge et solid grunnlag for å forankre et kulturelt og kunstnerisk løft i hele befolkningen. Vi i SV er derfor glade for at prosjektet Nasjonal plan for produksjon og formidling av opera og ballett i Norge nå er utarbeidet og sendt ut til høring fra Kulturdepartementet. Hensikten med dette prosjektet er nettopp å legge grunnlag for en nasjonal operapolitikk, der Den Norske Opera vil være en sentral aktør, men der også utviklingen av riks-, region- og distriktsopera skal skje samtidig med, og i takt med, byggingen av det nye operahuset. Ved å få til en slik helhetlig plan og strategi for produksjonen, utviklingen og formidlingen av denne scenekunsten, som satser både på å nå fram til nye og brede publikumsgrupper over hele landet, og å bygge på de lokale og kunstneriske krefter og på den interessen som allerede finnes rundt om i lokalmiljøene, ser SV for seg at man legger et godt grunnlag for å styrke operainteressen i Norge, og for å underbygge en mer landsomfattende interesse for denne kunst- og kulturformen. Strategien er altså: Sats bredt! Men dette nytter ikke uten at man også søker dypt. Noen av de viktigste stikkordene i den nasjonale planen er samarbeid mellom profesjonelle og amatører, og at Den Norske Opera skal være et ressurs- og kompetansesenter for hele landet, som prosjekter og tiltak med regional og lokal forankring kan dra nytte av. Men skal denne planen bli satt ut i livet, må vi også satse på de profesjonelle ressursene som amatører og andre skal lære av. SV er derfor opptatt av at det satses målbevisst med midler og ressurser på de skapende og utøvende kunstnere som opererer innenfor teater-, orkester- og dansefeltet. Komponister, librettister, dansere og dramatikere må få rammer som åpner for en større nyskaping av opera og ballett i Norge enn det som hittil har vært tilfelle. Det må gis rom til fornying av samtidsmusikken og samtidsdansen, samtidig som også gammelt repertoar må ivaretas og videreutvikles. Dette betyr at de må få skrive nye verker og oppføre nye versjoner, og at de får anledning til å samarbeide med og møte folk både fra vårt eget innland og det store utland. Det er tross alt disse kreftene som skal bidra til og bære det store kulturpolitiske løftet som vi alle håper på. Det er mange som sier at et slikt kulturpolitisk løft som vi går rundt og drømmer om, bare er nettopp det: en drøm, en utopi. Folk flest er ikke interessert i opera, sier noen, og kommer heller aldri til å bli det. Tro det? Ved komiteens besøk i Spania i vår var vi så heldige å få besøke Bilbao og Guggenheim-museet. Det er riktignok ikke en opera, men et kulturbygg og et monumentalbygg, slik som vår opera ser ut til å bli. I samtale med kommunale myndigheter opplyste de at motstanden ved lanseringen av byggestarten for huset i Bilbao var enorm. De mente at 94–95 pst. var mot bygget, og at bare 5–6 pst. var positive. Vi fikk ingen ferske meningsmålinger forelagt oss. Det var det visst ingen som hadde behov for. Historien og den rolle bygget har for byen i utviklingen videre og i dag, kjenner vel de fleste av oss. Sett på bakgrunn av meningsmålingene i Bilbao ser det jo slett ikke ille ut for vår opera. Ja, jeg må innrømme at jeg selv ble overrasket over tallene som ble presentert for noen uker siden, som viste at hele 57 pst. av befolkningen vil ha et nytt og severdig operahus. Og like gledelig: Ønsket om en ny opera kommer fra alle landsdeler, alle aldersgrupper, alle inntekts- og utdanningsgrupper og begge kjønn. Og ikke bare ønsker de seg en ny opera, de mener også at den bør bli av en slik kvalitet at den blir en severdighet for hovedstaden. Bakgrunnen for denne positive holdningen tror jeg er at folk har skjønt nettopp det som vi står her og argumenterer for, at byggingen av en moderne institusjon og en arkitektonisk nyskaping i havnebassenget i Oslo er noe som vil få positive ringvirkninger for alle. Et praktbygg i Oslo som rommer en opera, er selvfølgelig et flott bygg og et operahus, men summen er sannsynligvis mer enn det. Noen ganger blir én pluss én mer enn to! Folk kjenner operahuset i Sydney, de husker Guggenheim i Bilbao, og mange har sett den nye sorte diamanten i København. De skjønner derfor også at verdien av et slikt nytt og annerledes praktbygg vil få ikke bare landsomfattende, men også langtrekkende virkninger – langt inn i norske fylker og små kommuner, langt ut i den store verden og langt fram i tid. Det skal komme til å merkes over hele landet at dette monumentalbygget og denne moderne institusjonen reises. Slik kommer den nye operaen i Bjørvika til å bli en viktig bidragsyter til glede, identitet og fellesskap, ikke bare lokalt og nasjonalt, men også globalt, i en verden der landene i stadig større grad søker å opptre som nasjonale merkevarer overfor hverandre. I forhold til turisme, internasjonalt samarbeid, handelsavtaler osv. tror jeg folk synes det er mye bedre å gjenkjennes gjennom symbolverdien i en markant opera enn å identifiseres som en liten, rik og til tider egoistisk oljenasjon langt oppe i nord. Operahuset i Bjørvika vil by på masser av muligheter i vår tid, som også vil gi avkastning i ettertid. At operahuset vil være en gave til framtidige generasjoner, er ingen floskel. Å investere i opparbeiding og utvikling av en kraftfull og levende opera- og dansekultur, og å bygge et bygg til dens ære, vil gi våre etterkommere ikke bare et historisk vitnesbyrd fra vår tid, men også et verdigrunnlag å bygge videre på. Vi i SV gleder oss derfor til å sette spaden i jorda, og til å komme i gang med den kulturelle og kunstneriske entreprenørvirksomheten som ligger foran oss. Og vi ser fram til åpningsforestillingen høsten 2008.