Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-05-28:
Et godt samarbeid mellom partene i arbeidslivet og myndighetene er grunnlaget for et velfungerende arbeidsliv. Fast ansettelse skal være hovedregelen, og midlertidige ansettelser skal begrenses. Det har vi slått fast i regjeringsplattformen. Dette gjelder selvsagt også i helsevesenet. Stillingsstruktur og tilsettingsforhold i sykehustjenesten har utviklet seg over lang tid. Utformingen av avtaleverket har i det vesentlige vært basert på gjensidig interesse mellom arbeidsgivere, arbeidstakere og myndigheter. Midlertidige stillinger, spesielt for leger i spesialistutdanning, har vært en del av slike avtaler i mange år. Legestillinger i sykehus har tradisjonelt vært inndelt i overlegestillinger og assistentlegestillinger. Overlegestillinger har vært faste og i praksis forbeholdt ferdig utdannede spesialister. Assistentlegestillingene har vært beregnet på leger som holder på med spesialistutdannelsen. Gjennom 1960- og 1970-tallet økte ubalansen i stillingsmarkedet, slik at de ferdige spesialistene ble gående i underordnede legestillinger. De fikk ikke tilgang på faste overlegestillinger og blokkerte dermed for nye leger som ønsket spesialistutdanning. Derfor ble den såkalte stillingsstrukturavtalen inngått mellom staten og arbeidsgiver- og arbeidstakerorganisasjonene. Avtalen, som trådte i kraft i 1986, regulerte tilsettingsforhold for leger i utdanningsstillinger og beskrev i hvilke tilfeller det kunne inngås tidsbegrensede arbeidsavtaler. Avtalen ble ikke videreført ved helseforetaksreformen i 2002, men departementet la til grunn at de regionale helseforetakene skulle videreføre daværende fordeling på faste og midlertidige utdanningsstillinger. Departementet har vedtatt regelverket for utdanning av spesialister, etter forslag fra Legeforeningen og innstilling fra Helsedirektoratet. Innholdet i utdanningen er detaljert beskrevet for hver spesialitet, bl.a. gjelder det behovet for praktisk tjeneste. Tjenestekravet er 4–6 år, hvorav én del – vanligvis 18 måneder – må avtjenes ved et sykehus med såkalt Gruppe 1-status. Det kan også være krav om obligatorisk tjeneste i et annet fag enn hovedspesialiteten. Kravene innebærer at mange leger må gjennomføre tjeneste som assistentlege ved minst tre ulike avdelinger eller sykehus i løpet av sin spesialiseringstid. Så vil jeg understreke så klart jeg kan: Alle ansettelser ved våre sykehus skal selvfølgelig være i tråd med gjeldende lov og avtaleverk. Jeg forventer at de regionale helseforetakene forholder seg til den nye arbeidsmiljøloven fra 2006, hvor utgangspunktet er at det skal inngås faste arbeidsavtaler. Men det kan foretas tidsbegrenset tilsetting i noen tilfeller, og disse fremgår av loven. I visse tilfeller gir denne bestemmelsen arbeidsgiver adgang til å inngå arbeidsavtaler om tidsbegrenset tilsetting. Det kan f.eks. skje ved ansettelse av vikarer, men også ved ansettelse i såkalt praksisarbeid. Det er ulike forhold som fører til at leger er i tidsbegrensede stillinger ved sykehusene. Helseforetakene må som arbeidsgiver vurdere slike forhold når de inngår arbeidsavtalene. Behovet for tidsbegrenset tilsetting av leger i utdanningsstillinger har hele tiden vært begrunnet med at man må sikre utdanningskapasiteten for nye leger. En annen begrunnelse er hensiktsmessig fordeling av et nødvendig antall legespesialister regionalt og nasjonalt. I styringsbudskapet til de regionale helseforetakene har jeg presisert at de skal legge til rette for et godt arbeidsmiljø i helseforetakene, og at personellressursene skal brukes på en god måte. Departementet skal nå gjennomgå spesialistutdanningen for leger. Dette er i tråd med Stortingets vedtak fra 2009 i forbindelse med Stortingets behandling av endringer i helsepersonelloven. Turnusordningen for leger er også under vurdering. Disse gjennomgangene vil kunne legge et grunnlag for eventuelle endringer i stillingsstrukturen. Endringer i stillingsstrukturen må i så fall ta opp i seg kompetansebehovet det enkelte helseforetak har i et tidsperspektiv på noen år, og sørge for at legene får en spesialistutdanning helseforetaket har behov for. Interpellanten antyder at det er fare for at leger i midlertidige stillinger ikke varsler ledelsen om uheldige forhold på arbeidsplassen, dette på grunn av usikkert ansettelsesforhold. Det skal ikke være tvil om at kravet til forsvarlige tjenester også gjelder for leger som er i praksis eller under spesialistutdanning. Jeg vil ikke akseptere at helsepersonell som ikke er fast ansatt, oppfatter at de har en annen forpliktelse til å opptre faglig og etisk forsvarlig enn dem som er fast ansatt, eller at de blir behandlet på en annen måte enn dem som er i fast stilling. La meg gjøre det helt klart: Både arbeidsmiljøloven og likestillings- og diskrimineringsloven forbyr forskjellsbehandling og diskriminering på grunn av kjønn. Dårligere og mer usikre arbeidsforhold som følge av svangerskap og fødsel er i strid med regelverket. Jeg er kjent med Likestillings- og diskrimineringsombudets omtale i rapporten «Praksis 2008», hvor det pekes på at spesielt mange henvendelser om graviditetsdiskriminering har kommet fra helsesektoren. Eksemplene er hentet fra sykehussektoren, og ombudet konkluderer med at sykehusene har handlet i strid med likestillingsloven. Jeg vil understreke at lovverket skal overholdes. Gravide skal ha samme stillingsvern som alle andre. Jeg kan forsikre om at jeg som eier av de regionale helseforetakene fortsatt vil fremholde at både arbeidsmiljøloven og annet lovverk skal overholdes. Jeg vil også tilføye at jeg har forståelse for at tilsetting i tidsbegrensede stillinger under spesialistutdanning i dag kan oppleves som en belastning for mange legefamilier. Arbeidsdepartementet har nå til behandling en henvendelse fra Akademikerne, hvor Akademikerne har anmodet Arbeidsdepartementet om å belyse fortolkningen av dette begrepet, bl.a. i forhold til bruk av midlertidige ansettelser for leger under spesialisering. Arbeidsmiljøloven er arbeidsministerens ansvarsområde, og Akademikernes henvendelse vil derfor bli besvart fra hennes departement. Jeg vil ha kontakt med arbeidsministeren om dette. Jeg forstår godt at det å være ansatt i midlertidig stilling kan være belastende for den det gjelder og hans eller hennes familie – uansett hvilket yrke man har. Det er en målsetting at enhver ansatt skal føle trygghet i sitt arbeid. Jeg mener at vi i fremtiden må finne ordninger som på en god måte balanserer behovet for forutsigbare ansettelsesforhold for leger i spesialisering, utforming av spesialistreglene og behovet for å sikre tilstrekkelig utdanningskapasitet i spesialistutdanningen.