Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-09:
Vi har hatt en del viktige utbygginger i Norge som har betydd mye for hele landet. Vi har bygd ut strøm, vi har bygd ut telefon, og vi har også bygd ut fjernsyn og radio. Etter hvert har nesten 100 pst. av Norges innbyggere tilgang til disse godene. Men det har alltid vært slik at det har vært i de sentrale strøk det har kommet først. Jeg husker da jeg var guttunge og vi hørte snakk om at det var noe som het fjernsyn, som fantes i Oslo og Trondheim, så var det en som fikk tak i en kjempediger kabel og en lang stang, og fikk den opp i lufta, opp i et grantre. Og så skulle vi se fjernsyn for første gang. Da var det snø på skjermen, og så syntes vi at vi skimtet en skihopper – noen mente i hvert fall at det var en skihopper, andre var usikre på om det var det vi så. Etter hvert har vi kommet oss videre, slik at alle sammen i dag har et klart TV-bilde. Og det som er ambisjonen med det som vi står framfor i dag, er at også det som mange i dag har tilgang til, nemlig bredbånd, som gjør at vi kan kommunisere på en helt annen måte, skal bli et tilbud som samtlige husstander får i løpet av relativt kort tid, altså innen 2007. Da er spørsmålet om man er villig til å gi Utsira, med sine 230 innbyggere, et like godt tilbud som man har på Aker Brygge – det blir en av de store utfordringene her – eller om vi på en måte aksepterer at vi skal ha et skille, der de folkerike områdene, der markedet naturligvis har mulighet til å tjene gode penger, skal ha et kvalitativt bedre tilbud enn de områdene i landet der det bor lite folk, og der det naturligvis også er lite penger å tjene, hvis man tenker marked. Det blir utfordringen, tror jeg, for denne salen; om man er villig til å være så modig som man var da man bygde ut strømmen – man sikret alle sammen strøm – og da man bygde ut telefonen og etter hvert radio og fjernsyn. Jeg føler meg ikke helt sikker på det. Men det får framtiden vise, og vi får følge med på det. Når det gjelder bredbånd, er det jo skjedd en god del allerede. Jeg som har lagt mye puslespill med ungene, kunne mange ganger ha ønsket at man kunne snu hele puslespillet og begynne på nytt. I denne saken kunne jeg godt ha tenkt meg å snu puslespillet, slik at vi akkurat nå kunne begynne å legge brikkene fra bunnen av. Her er det så mye som er gjort både privat og offentlig, slik at det i dag er et nesten uoversiktlig nett av selskap og infrastruktur. Derfor hadde vi – hvis jeg kunne fått lov til å komme med den ideelle løsningen – startet med blanke ark og lagt bredbånd ut i det ganske land og samordnet dette på en helt annen måte. En av de største utfordringene for næringsministeren og Regjeringa etter vedtaket i dag er å sørge for at alt det som ligger av nett i dag, og at alle de aktørene som allerede er på banen, samordner seg, slik at vi får en mest mulig rasjonell og effektiv utnyttelse av det som allerede er lagt ned på dette området. Så til en annen utfordring, og det gjelder den teknologiske utviklinga, som går så veldig fort. Spørsmålet er: Når er det riktig å satse på bredbånd? Er dette den rette tida, og er det den teknologien vi har nå, som er den riktige? Er det fiber som er det rette, skal det gå gjennom lufta, skal det være kobberkabler – eller hva skal det være? Dette er en håpløs diskusjon, for det blir omtrent som å vente til man finner den perfekte PC-en. Da kjøper man aldri PC, for det er som ferskvare: Det vil hele tida komme noe nytt på det området. Så jeg tror at med de opplysningene vi har i dag, er tida inne for å ta et krafttak, slik som Stortinget legger opp til. Jeg mener at SV, Senterpartiet og Fremskrittspartiet her er langt mer ambisiøse når det gjelder å ta det krafttaket, enn det Regjeringen og Arbeiderpartiet er. Et samlet storting er i hvert fall enig i at man må gjøre noe, og sjøl om viljen til å sette inn midler er noe forskjellig, føler jeg at ambisjonene, i ord i hvert fall, er relativt like. Det betyr at vi skal få bredbåndsdekning av høy kvalitet over hele landet i løpet av tre til fire år. Vi fremmer et forslag sammen med Fremskrittspartiet og Senterpartiet om et bredbåndsfond på 3 milliarder kr. Det er ikke det at vi er så gode til å regne, at vi er sikre på at det kommer til å koste 3 milliarder kr – det kan godt hende at det vil komme til å koste 2 milliarder kr, eller at det vil koste 4 milliarder kr – men vi har fått informasjon, bl.a. fra IKT-Norge, som har antydet et beløp i den størrelsen. Vi må på en måte signalisere et ambisjonsnivå som forteller at vi er villige til å bruke en del penger for å nå de målene det er snakk om. Underveis må vi så justere dette i forbindelse med de årlige rapportene fra departementet og fra statsråden. Vi har også fått en del andre informasjoner, og de fleste ligger rundt beløpet på 3 milliarder kr. Derfor har vi antydet dette som et fornuftig beløp å avsette til dette formålet. Men det er ikke sikkert at beløpet ville blitt nøyaktig 3 milliarder kr når man hadde nådd samtlige hustander, om vi hadde fått flertall for dette forslaget. Det ber jeg om forståelse for. BaneTele er kommet opp som en del av debatten. Det er jo varslet, og det er flertall for her i Stortinget, at vi får en egen sak om BaneTele senere. Men la meg forskuttere litt av SVs syn på det. Jeg tror at er det noen områder som det er viktig at det offentlige har styring og kontroll over, så er det når det gjelder naturressurser og infrastruktur. BaneTele sitter med en formidabel infrastruktur i dag. Vi mener at det er viktig at det offentlige har full styring over denne infrastrukturen. Staten kan gjøre dette på en glimrende måte, men det er også mulig at f.eks. et samarbeid mellom kommuner og fylkeskommuner kan være en løsning. Det får vi komme tilbake til når saken kommer til Stortinget. Men det vi vil advare mot, er at man begynner å selge ut BaneTele til private aktører, slik at vi mister kontrollen over en infrastruktur som det norske folk er avhengig av, og som vi har veldig stor bruk for. Jeg skal avslutte: Jeg tror at i tida framover må vi som storting, enten vi går for det ene eller det andre forslaget, nå være villig til å avsette de pengene som skal til for at vi skal komme i mål i 2007. Det er mange som henvender seg til oss som representanter og faktisk er fortvilet over at det blir snakket veldig mye om denne saken og gjort relativt lite. Så vi har et kollektivt ansvar for å nå de målene, og jeg tror dette kan være en like viktig begivenhet – utbygging – som fjernsynet var, og som telefonen var, i sin tid. Til slutt vil jeg ta opp forslaget fra Senterparitet og SV.