Inger S. Enger (Senterpartiet), 2005-05-31:
Kraftforedlende industri i Norge sysselsetter om lag 22 000 mennesker, og bedriftene innen denne industrien er viktige hjørnesteinsbedrifter i mange lokalsamfunn. Disse faktaene er det full enighet om i komiteens innstilling. Det er også enighet om at det er viktig å legge til rette for at disse bedriftene fortsatt skal være konkurransedyktige, og at sysselsettinga i industrien og lokalsamfunna som berøres, skal opprettholdes og videreutvikles. Den viktigste grunnen til at disse industribedriftene har blitt etablert i Norge og klarer å konkurrere i verdensmarkedet, er nettopp tilgangen til store mengder rimelig energi. Det er mange konkurransevilkår som gir Norge konkurranseulemper i forhold til andre land. Vi har et begrensa hjemmemarked, det er lange avstander, og det er høge transportkostnader, det er et krevende klima, og vi har et høgt lønnsnivå. Men til gjengjeld er vi blitt begunstiga med store vannkraftressurser som gir miljøvennlig og rimelig kraft. I en nyankommen rapport uttaler Industriutvalget: «For kraftintensiv industri og treforedling utgjør kraftkostnadene en vesentlig del av de samlede produksjonskostnadene.» De sier også: «Hvis ikke kraftprisene kan opprettholdes på et nivå der bedriftene fortsatt er konkurransedyktige, globalt sett, vil grunnlaget for investeringer og vekst i denne delen av industrien svekkes.» Og videre: «Uten muligheten til å sikre krafttilgangen gjennom langsiktige avtaler eller egen utbygging vil kraftintensiv industri og treforedling vanskelig kunne utvikles videre i Norge.» Senterpartiet mener vi må gjøre det vi kan for å ta vare på denne konkurransefordelen. Komiteflertallet, som vi er en del av denne gangen, mener fortsatt at det vil være mulig å etablere et eget industrikraftmarked. Vi sier at ordninga kan tenkes innført ved at den krafta som blir frigjort når industrikraftkontraktene utgår, om nødvendig også annen kraft, kan legges inn i en slik ordning. For å tilfredsstille EØS-avtalens krav om like konkurransevilkår forutsetter vi at det må være lik konkurranse for å kunne by på denne krafta for industribedrifter som oppfyller visse kriterier. Senterpartiet stiller seg også bak de andre viktige forslaga. Det ene er å legge til rette for mer langsiktige kraftkontrakter. Industriproduksjon er langsiktig virksomhet der investeringer har en tidshorisont på 20–40 år, og der det er behov for å ha meget forutsigbare rammebetingelser. Vi mener at slike langsiktige kraftkontrakter bør knyttes til krav om energieffektivisering og energigjenvinning. Da oppnår vi viktige samfunnsmål, samtidig som industrien får dekka behovet for kraft. Et annet forslag som det synes å være tverrpolitisk enighet om, er at det nå skal innføres et system med energiopsjoner. Bedriftene kan oppnå noe redusert kraftpris mot å forplikte seg til å bidra til økt forsyningssikkerhet. Dette må f.eks. være bedre enn å etablere reserverkapasitet av strøm ved å kjøpe inn sterkt forurensende mobile gassturbiner. Nå er det slik at de fleste innbyggerne i dette landet syns det er fornuftig å bruke deler av norsk vannkraft til innenlands industriproduksjon. Krafta blir i disse bedriftene foredla til produkter som det er etterspørsel etter på verdensmarkedet, og der norsk industri er ledende både teknologisk og når det gjelder miljøkrav. Blir rammevilkåra i Norge for dårlige, kan vi risikere at store deler av industrien kommer til å flagge ut, til land som enten har tilgang på billigere kraft, eller som er generelle lavkostland. Det føles nokså meningsløst at EØS-avtalen skal forhindre oss i å bruke et av de viktigste konkurransefortrinna vi har hatt i Norge. Og det er en kjent sak at Senterpartiet mener at vi bør si opp EØS-avtalen og heller inngå en handelsavtale som kan gi oss en løsere tilknytning til EU. Men vi erkjenner at EØS-avtalen er der, og da er det nødvendig at vi fra norsk side utnytter EØS-regelverket så langt vi kan, for å ivareta norske interesser. Det er vårt håp at vi med dette vedtaket i dag kan komme videre på den vegen.