trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-12-19:
Flere kaller meldingen for en etterlengtet melding. I det offentlige ordskiftet vil jeg si det særlig har vært to etterlengtede meldinger. Det er også viktige meldinger: Petroleumsmeldingen, som vi diskuterer i dag, og den meldingen som fremdeles bare er etterlyst, nemlig klimameldingen. Den vi diskuterer i dag, dreier seg om mange arbeidsplasser og er viktig for norsk økonomi. For min egen landsdel, Sørlandet, er den også enormt viktig fordi vi har en stor leverandørindustri – en enorm teknologiutvikling skjer i en region som leverer til hele verden og leverer i verdensklasse. De snakker også om at de er en del av energisektoren, og jeg går med en visshet om at de også vil levere i neste fase, i den fasen der det kanskje ikke handler om å levere til oljeplattformer, men kanskje heller til vindmøller eller andre ting som skal levere grønn energi. Den andre meldingen, klimameldingen, er oppfølgingen av klimaforliket. Den er det flere som har sagt har nær sammenheng med fattigdomsutfordringen. Den har nær tilknytning til fattigdomsutfordringen fordi det er de aller fattigste som blir rammet når klimaendringene inntreffer. Det er ikke norsk olje eller petroleum som skal leveres til de fattige, for det er kun de rike vestlige landene som får norsk kraft. Men de fattigste trenger grønn energi. Hele verden vil være avhengig av mer energi, og vi trenger også mer olje og gass i lang tid framover. Derfor må diskusjonen gå på om hvordan en kan produsere det på en mest mulig miljøvennlig måte, og hvordan Norge kan gjøre det på sin måte. Jeg er stolt av en sektor som utvinner mer miljøvennlig enn andre. Jeg er stolt av den lokale industrien, som gjør det med en visshet om at de også skal utvinne for neste fase, den grønne fasen. Jeg er stolt av politikere som har tort å si nei, for når jeg hører de ulike diskusjonene, er det – i hvert fall for meg – alltid slik at det neste feltet er helt nødvendig for å kunne ha en produksjon som gjør at det er en levedyktig industri. Men historien har vist oss at de politikerne som har tort å si nei til de mest sårbare områdene, har hatt rett. Derfor er det viktig at vi kan gjøre det framover. I Dagbladet 6. april i fjor løftet representanten Serigstad Valen noen viktige spørsmål. Han skrev i et innlegg: «Kanskje er det her på tide å se framover, og diskutere utfasingen av oljeutvinning. Når skal vi være uavhengige av olje? Hvordan skal det skje? Hvilke nye arbeidsplasser skal vi skape?» Han varslet at det skulle komme svar i denne meldingen. De gode spørsmålene diskuterer vi ikke i dag. Derfor er jeg ekstra bekymret når meldingen varsler økte utslipp, og derfor må denne meldingen ses i sammenheng med klimamålene. Det må ikke være tvil om at klimameldingen kan korrigere både mål, teknologi, tiltak og tempo.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-12-19:
Jeg kunne ha skrevet under på mye av det som representanten Alf Egil Holmelid sa i innlegget før meg, for i likhet med Snorre Serigstad Valen trekker han opp noen perspektiver som jeg mener er nyttig å ha i denne debatten. Representanten Serigstad Valen var inne på at denne saken, denne meldingen og denne debatten i dag må ses i sammenheng med klimamålene. Det er jeg helt enig i. Samtidig sa representanten Serigstad Valen at på veien mot det samfunn – og også representanten Holmelid brukte tid på det, i alle fall i siste del – som vil være i etterkant av oljeutvinningen, når den går ned og kanskje blir avsluttet, må utslippene ned. Jeg må samtidig si at det får meg til å stille spørsmål ved om SV er et slags seminarparti, der man går og snakker om hva som er viktig for dem, men når de vedtar politikken, er det andre føringer som legges. For hvorfor støtter ikke SV Kristelig Folkeparti i innstillingen, der vi skriver om hvor viktig det er med petroleumsfrie soner i Lofoten og Vesterålen? I tilknytning til det kan jeg si til representanten Holmelid at når det blir regjeringsskifte, skal vi sikre at Lofoten og Vesterålen blir petroleumsfrie områder. Hvordan kan regjeringen, med SV, gå inn for at med meldingen som vedtas i Stortinget i dag, øker utslippene med 23 pst., ifølge Oljedirektoratet – det tilsvarer omtrent 3 millioner tonn – når vi i klimaforliket sier at denne sektoren skal kutte utslippene med mellom 3 millioner og 5 millioner tonn? Hvordan kan SV gå inn for å utvide TFO-ordningen? Da den ble vedtatt, var det en annen type ordning enn det man ser i dag. Siden 2003 er det blitt gitt 324 utvinningstillatelser gjennom TFO-ordningen – en tredjedel av tillatelsene som er gitt, er altså gitt gjennom TFO. Det var meningen at det skulle være begrensede, små, eksisterende og modne områder det skulle gis tillatelser i, men nå ser man at den er blitt mye mer utvidet, og regjeringen går inn for å utvide den mer. Dette kan egentlig legges på linje med de ordinære konsesjonsrundene. Dette er feil vei å gå. Det burde i alle fall ringe en klokke når Fremskrittspartiet roser meldingen så kraftig som de gjør. Da vil jeg gjenta spørsmålet: Hvordan kan man framstille dette på én måte i spaltene i Dagbladet eller på seminarer, og så vedta en annen politikk i Stortinget. Politikken vedtas i Stortinget, ikke i Dagbladets spalter. Derfor må jeg si at jeg er bekymret med tanke på klimameldingen som kommer, for jeg har en følelse av at regjeringen forholder seg til klimaforliket på samme måte som Canada forholder seg til Kyoto-avtalen.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-12-19:
Den såkalte tiraden min kom på bakgrunn av at jeg mener at Norge, som har hatt så store inntekter på petroleum, sitter med et ekstra ansvar for å finne løsninger på klimakrisen og finne teknologiske løsninger for framtiden. Dette er ikke små spørsmål, som statsråden snakker om, dette er store spørsmål. Hvis CO2-utslippene, hvis utvinningstempoet og hvis vern av sårbare områder for Borten Moe kun tilsvarer 0,5 pst. av oljepolitikken, skjønner jeg hvorfor det går som det går. Denne meldingen legger opp til et klart brudd med klimaforliket, sånn jeg ser det, og Kristelig Folkeparti er det eneste partiet som i innstillingen påpeker dette. Når det gjelder TFO, er det tydelig for meg at SV vil ha åpenhet om at de øker utvinningstempoet, mens de sier at de vil redusere det. Ja, da kan en i alle fall enkelt se at de dobbeltkommuniserer.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-12-19:
Jeg tar ikke ordet fordi jeg har intensjon om å skape en lang debatt. Jeg tar bare ordet fordi jeg vil påpeke at historien gjentar seg. Regjeringen har gjort det til en tradisjon å bevilge store beløp til CO2-håndtering på Mongstad i statsbudsjettet, for så å trekke tilbake mesteparten av pengene når en kommer til desember. I statsbudsjettet for inneværende år, i 2011, ble det bevilget 1,5 mrd. kr til CO2-håndtering på Mongstad, og i denne saken trekkes 1 mrd. kr av denne bevilgningen tilbake. Kristelig Folkeparti har regnet på totalbevilgningene: I perioden 2006–2011 har regjeringen i statsbudsjettene bevilget mer enn 10 mrd. kr til CO2-håndtering på Mongstad. I de årlige budsjettendringene, slik som den vi behandler nå, er mer enn 4 mrd. kr trukket tilbake, mens 4 mrd. kr er omgjort til kortsiktige lån. Da står vi igjen med snaue 2,5 mrd. kr som er bevilget til Mongstad siden 2006. Det er sannheten. Regjeringen lovet oss en månelanding på Mongstad. De skulle rense gasskraftverket for CO2 innen 2014. Dette var et løfte til velgerne, gitt i nyttårstalen, som vi alle husker. Nå sier de at de skal bestemme seg for hvorvidt de skal rense innen 2016. Fortsetter de som de stevner, blir det aldri noe av rensing på Mongstad.
Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2011-12-19:
For 40 år sidan var Noreg eit lite land i utkanten av Europa, og folka her hadde det stort sett greitt. Likevel har det skjedd ei fantastisk utvikling av det norske velferdssamfunnet på dei vel 40 åra me har hatt petroleumsaktiviteten. I dag står Noreg fram som eit rikt land i Europa og det landet – ifølgje FN – som det er best å bu i. Mykje av velferda vår må tilskrivast petroleumsaktiviteten opp gjennom desse åra og ikkje berre det faktum at olja og gassen vart funne utanfor kysten vår. Endå viktigare har det vore at me har forvalta ressursane på ein klok måte, som har vore til beste for heile samfunnet. «En næring for framtida» er ein veldig god tittel på petroleumsmeldinga, men viss eg kunne valt, ville eg heller kalla ho for «velferdsmeldinga», for det er nettopp det denne meldinga så godt omtalar, nemleg korleis me kan utnytta naturressursane våre best mogleg for oss og for dei som kjem etter oss, slik at fleire av oss kan ta del i og vidareutvikla det velferdssamfunnet me i dag er så stolte av. Eit av suksesskriteria for den norske petroleumsnæringa, og for heile den maritime næringa vår, for den del, er at me er sterke i heile verdikjeda. Heile landet er involvert i dette, med meir enn 200 000 som er knytte til industrien. Berre i Oslo og Akershus er det 12 000 som jobbar i næringa. I mitt heimfylke, Hordaland, reknar me at om lag 20 000 har sitt daglege arbeid, med kompetanse i verdsklasse, knytt til utforsking, leiteverksemd, fabrikasjon, drift og vedlikehald og ikkje minst medforsking, utvikling og utdanning. Me har her med ei næring å gjera som langt på veg er global. For at me også i framtida skal kunna vera verdsleiande som komplett petroleumsnasjon, er det overmåte viktig at me sikrar heile verdikjeda, med kontraktformer som fremjar norsk industrivekst, og med auka satsing på utdanning i alle ledd. Kontinuerleg teknologiutvikling er heilt naudsynt, m.a. for å sikra auka utvinning frå norske olje- og gassfelt. Eg er glad for at regjeringa vurderer å etablera eit forskingssenter på dette feltet. Centre for Integrated Petroleum Research – CIPR – i Bergen har sidan oppstarten for ti år sidan utvikla ein spisskompetanse, som saman med andre forskingsinstitutt – som IRIS i Stavanger – må danna ryggraden i ei slik satsing. Dette med å sikra auka utvinning frå dei felta som er opna, er veldig viktig. Det er omtrent som med ei colaflaske. Når du opnar ho, skal du ikkje ha ho ståande lenge før colaen vert tam og dvask. Dei som har mykje Cola på lager, opnar heller ei ny flaske. Derfor treng me trykkstøtte og CO2 for å få futt i colaen, og då må me tømma ut det meste.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-19:
Det er veldig mange perspektiver og forhold man kunne tatt opp i en debatt som dette. Jeg har fulgt den med interesse, både her i salen og fra kontoret, men jeg skal konsentrere meg om og avgrense meg til ett forhold. Det handler om hvordan og i hvilket omfang denne delen av norsk næringsliv nå bidrar til at norsk økonomi – i hvert fall deler av den – er i en ganske annen stand enn eksempler vi ser fra mange andre land. Jeg leste i meldingen at regjeringen anslår at det bare er seks kommuner som ikke har arbeidsplasser direkte knyttet til petroleumsvirksomheten. Det sier noe om hvor viktig denne næringen er. Det er en rekke representanter som har pekt på det bildet mange har, at dette er et vestlandsfenomen – at det er i Hordaland, i Rogaland og på Mørekysten det er størst aktivitet. Ja, det er det selvfølgelig. Men det er veldig mange som har plukket ut sitt eget valgdistrikt og sitt eget område, så jeg skal ikke være noe dårligere. I mitt valgdistrikt har vi nå til og med definert klyngen fra Kongsberg til Oslo og ned mot Horten med det flotte navnet Subsea Valley – og det er altså innlandsfylket Buskerud vi da i all hovedsak snakker om. Det kan være noen som synes det er litt pretensiøst, eller som i det hele tatt kan flire litt av dette, men dette er miljøer verdensledende på undervannsinstallasjoner som har sin bakgrunn i og har skutt fart på grunn av lange industritradisjoner, sterk realfagskompetanse, teknologikunnskap og sterkt ingeniørmiljø. Det er altså årsakene til at mange av de bedriftene som er etablert i den delen av landet jeg tilhører, er verdensledende innen dette veldig spesielle segmentet. Det er flott, det er fantastisk, det er til å være stolt av. Så til slutt en kort kommentar om det vi nå står overfor. Det er ingen tvil om at denne delen av norsk økonomi er i en annen forfatning enn deler av annen type eksportrettet industri. Det får noen til å si – jeg hører det ganske ofte – at det at vi har en veldig lønnsom petroleumssektor, petroleumsindustri, og leverandørindustri, skaper problemer for annen type industri på fastlandet, og ja, det er riktig. Vi er nok i ferd med å bevege oss mot en tosporsløsning når det gjelder norsk økonomi, én veldig lønnsom del og én del som har større problemer, i andre bransjer. Men jeg vil ikke være med på at det skal være et problem for nasjonen. Det må vi løse, men vi må løse det på en måte som gjør at den delen som tross alt skaper eventyrlige inntekter til fellesskapet, skaper en rekke nyetableringer, arbeidsplasser og stor lønnsomhet, skal få utvikle seg i framtiden og fortsatt bidra til at den norske velferdsmodellen er sterkt finansiert, er i fellesskapets regi og i det hele tatt, som det står i meldingen, er «en næring for framtida».
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2011-12-19:
I en tid der andre land har utfordringer når det gjelder å opprettholde tilstrekkelig verdiskaping, er Norge og Sørlandet annerledeslandet. Samarbeidet mellom politikere og fagorganisasjoner lokalt og sentralt, industrieiere og staten, bidro til at mange bedrifter slapp nedleggelser og nedbemanninger i Agder. Sørlandet har stolte tradisjoner knyttet til virksomhet på sjøen, noe som er videreført i landbasert næringsvirksomhet, innen skipsverft, prosessindustri og olje- og gassleverandørindustri, som NODE- og Eyde-klyngene som rekrutterer ingeniører og fagarbeidere i høyt tempo. Den 14. desember fikk jeg følgende gladmelding fra Kai Rune Heggland, Plant manager på Alcoa, Lista: «I dag kl 09.08 startet jeg Karbotermisk reaktor i en ny og unik forsøksstasjon og forskningssenter her på aluminiumsverket på Lista, nøyaktig 100 år etter at Roald Ammundsen som det første mennesket på Jorden og en Normann, nådde Sydpolen! Dette har nok en gang vist at det finnes en sum av kompetanse og ressurser i distriktet og i Agder som virkelig kan sette prosess industrien på verdenskartet og vise vei videre for løsninger som har fremtiden for seg.» Jeg er veldig glad for petroleumsmeldingen og det fokuset den har på de allerede etablerte oljefeltene bl.a. i Nordsjøen, og at meldingen omhandler de ringvirkninger som den oljebaserte industrien får for det sivile samfunn og annen næringsvirksomhet på land. I Agder går mye bra, men fylket er kontrastfylt. Jeg viser til en artikkel i dagens Fædrelandsvennen, der forsker Helge Røed kobler uførhet mot manglende jobbmarked: Uførhet handler ikke om latskap, men om manglende tilgang på jobb, og Lister-regionen kjemper for vekst og utvikling. Vest-Agder Arbeiderparti og jeg er ikke tilfreds med at regionen ikke er nevnt i meldingen. Farsund og Lister-området ønsker å være en viktig region for å ta større del i de ringvirkningene oljebasert næring får på land. Området har hatt nedgang i mange industriarbeidsplasser, og Vest-Agder Arbeiderparti vil jobbe iherdig for at Lundevågen i Farsund igjen kan bli base for framtidige logistikkoperasjoner knyttet til virksomhet på Ekofiskfeltet. Det er viktig for utviklingen i hele regionen og oppfyller målet om å legge til rette for lønnsom produksjon av olje og gass, som kan gi grunnlag for lønnsomme og attraktive arbeidsplasser på fastlandet. Denne målsettingen slutter jeg meg helt til. Det vil være et viktig bidrag for framtidig sysselsetting og levekårsvekst i regionen. Jeg ser derfor fram til at Lister-regionen blir arena for sysselsetting, ringvirkning og forsyning knyttet til oljevirksomhet i det videre samarbeidet med å realisere innholdet i petroleumsmeldingen og den praktiske forvaltningen av vår felles ressurs. Lister-landet er også mulighetslandet når det gjelder oljebasert virksomhet.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-12-19:
Jeg forstår at dette er litt komplisert for representanten Arnesen. Fremskrittspartiet skulle ikke avhende petroleumsressursene. Det var snakk om hvem som skulle investere i operatørskap, og det er noe helt annet. Jeg forstår også at Arnesen velger ikke å kommentere at Arbeiderpartiet hadde akkurat tilsvarende standpunkt når det gjaldt å avhende oljeressurser til Volvo – eller for å få eierskap i Volvo. Så skal en være redelige i denne debatten, så må en ta med begge sider av bildet. Arnesen har absolutt ikke det som mål, ser jeg. Så er det sitatfusk: La meg sitere fra Dagbladet 6. april 2010. Der skriver representanten Snorre Serigstad Valen, som representerer SV: «I løpet av denne stortingsperioden skal regjeringen legge fram en ny oljemelding. Kanskje er det her på tide å se framover, og diskutere utfasingen av oljeutvinning.» Ergo: Det er en avviklingsmelding. Det kan ikke forstås på noen annen måte. Hvis det er sitatfusk, bør en ta kontakt med redaktøren. Jeg kan også gi ut sitatene fra alle andre innstillinger der SV har sagt at de er imot oljeutvinning.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-12-19:
Det er mange forhold man kunne ha kommet inn på når man skal kommentere en så omfattende melding på et så omfattende område. Jeg vil konsentrere meg om å komme inn på noen av premissene for resonnementene som føres, spesielt med hensyn til klima, som fortjener mer oppmerksomhet. Statsråden sier i replikkrunden at han og regjeringen står ved klimaforliket og målene om nasjonale kutt. Det virker som om han da tar betydelig avstand fra sin statssekretær som har problematisert hvorvidt man bør bry seg om de nasjonale målene. Problemet er at konsekvensen blir akkurat den samme når man legger fram en melding på et så viktig område – åtte år før disse målene skal være oppfylt – uten at man viser hva man har tenkt å foreta seg. Jeg vil kort kommentere noen av momentene som viser hvorfor det er feil å bruke kvotesystemet som et argument mot nasjonale tiltak. Det er feil reelt sett, og det er også feil ut fra den økonomiske teorien som kvotesystemene bygger på. Et velfungerende kvotesystem forutsetter, for at man skal få riktig pris, at alle er inkludert. Siden det europeiske kvotesystemet ikke har med seg mange av våre konkurrenter utenfor Europa, vil man heller aldri kunne skru opp virkemidlene, eller taket lavt nok, til at prisen blir riktig. Tilsvarende forutsetter et velfungerende kvotesystem at det taket man setter på utslippene, er det endelige utslippsmålet. Så lenge man opererer med femårsperioder, vil aldri heller systemet fungere riktig etter hensikten. Hvis vi ikke tar hensyn til det, kan vi dermed ta beslutninger i dag som gjør at vi skaper en høyere terskel for oss selv når vi i framtiden skal sette tak for nye kvotesystem i nye perioder. Sist, men ikke minst, var det faktisk sånn at Klimakonvensjonen og Kyotoprotokollen forpliktet hvert enkelt land til å gjøre noe med sine egne utslipp. Ja, statsråden har rett i at vi produserer veldig rent i forhold til veldig mange andre land i verden. Utfordringen er at nesten alle andre oljeproduserende land sier akkurat det samme. Det er mange som produserer mye skitnere enn oss. Det er mange flere skitne energikilder enn det vi produserer, og derfor er det ikke vi som skal slutte, det er noen andre. Resonnementet henger ikke helt sammen. Kristelig Folkeparti tar ikke til orde for radikale endringer i utvinningstempo eller satsingen på sokkelen. Poenget er at debatten må bli mye mer nyansert.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-12-19:
Det har vært mange bemerkninger og kommentarer gjennom debatten knyttet til hvilken grad av enighet som foreligger i innstillingen. Da vil jeg bare si at det er stor enighet om store deler av politikken knyttet til den videre utviklingen av petroleumssektoren. Det viser også innstillingen. Men så har Kristelig Folkeparti markert en tydelig avstand ikke minst på ett bestemt punkt, nemlig når det gjelder sammenhengen mellom klimamålene våre og petroleumspolitikken. Og det er ikke noe uvesentlig punkt, det er ikke 0,5 pst. av meldingens innhold, men det er et vesentlig premiss for utviklingen av hele sektoren i lang tid framover. Det har rett og slett med i hvilken grad vi forplikter oss på våre egne mål, og hvor viktig klimapolitikken er som premiss for alle samfunnssektorer i tiden framover. Så vil jeg til representanten Serigstad Valen bemerke at den rød-grønne regjeringen fortjener ros for at man har gjort mye positivt med hensyn til mer åpenhet omkring konsesjonsprosessene på sokkelen. Der har det skjedd mye bra under denne regjeringen. Men det skal også bemerkes at det er feil, som representanten Serigstad Valen sier, at vi ikke prioriterte det da Kristelig Folkeparti satt i regjering. For hvis man går tilbake og ser hva som er skrevet om det temaet, vil man finne at de første skrittene til mer åpenhet omkring høringsrundene ble tatt – så vidt jeg husker – i forbindelse med den 19. konsesjonsrunden, under Bondevik II-regjeringen, og at man da varslet at man i neste runde ville ta nye skritt for å åpne enda mer. Så det er bare enda et punkt der den rød-grønne regjeringens skryteliste egentlig startet med Bondevik II-regjeringens grep. Så vil jeg til slutt i debatten bare bemerke at hvis man virkelig skal få gjort noe med klimautslippene fra norsk sokkel, er kraftforsyningen et vesentlig element, og kraft fra land er nevnt av flere. Men hva er det som kreves for at vi skal få til det? Jo, meldingen har en ganske god beskrivelse av utfordringene knyttet til det. Men det er lite om løsningene, for poenget er jo at hvis man overlater til Statnett å ta fram kalkulatoren og regne på om det er lønnsomt hver gang det kommer et prosjekt, er man for sent ute. Det har vi opplevd før. Poenget er at man faktisk må snu på flisa, sånn at energiministeren planlegger et energisystem i dag, på land, som er i stand til å forsyne sokkelen for framtidige funn. Der har man startet i feil ende igjen. Det viser hvor viktig det er å bygge klimaforliket som premiss overfor petroleumspolitikken.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-12-19:
Høyre har utålmodig ventet på petroleumsmeldingen. Denne næringen har større betydning enn noen annen næring har for utviklingen av Norge. Like viktig som olje- og gassnæringen, er den omfattende leverandørindustrien som har vokst fram i kjølvannet av denne næringen, og som representerer en betydelig eksportverdi. Næringens betydning for vekst og velferd for nye generasjoner er udiskutabel. Det betyr at vi må holde fremdrift i arbeidet for konsekvensutredning og leteboring i nye, lovende områder, men den må være underlagt vilkår som gjør at vi ikke går på akkord med helse, miljø og sikkerhet. Erfaringene fra fire tiår med lete- og produksjonsvirksomhet i norske havområder har vist at næringen har hatt evne til å tilpasse seg stadig nye krav til helse, sikkerhet og miljø. Suksesshistoriene til norsk leverandørindustri er mange, og kompetansemiljøene i Norge besitter nøkkelkompetanse i verdenstoppen. Slik kan vi utvikle næringen videre, hente ut mer av allerede påviste ressurser og påvise enda uoppdagede ressurser. Samtidig opplever vi nye fremskritt som kan gjøre petroleumsnæringen mer miljøvennlig. Vår evne til å forebygge og bekjempe oljeutslipp er uhyre viktig når virksomheten kommer nærmere land og beveger seg stadig lenger mot nord. Ved ulykken i Mexicogolfen vet vi at norsk og nordnorsk ekspertise og utstyr viste seg svært effektivt og verdensledende på sitt felt. Høyre vil ta hele norsk sokkel i bruk og mener tiden er inne for å få avdekket om det finnes drivverdige ressurser også utenfor Lofoten, Vesterålen og Troms II. Fra Høyres side vil vi likevel understreke at dersom det gjøres funn, må det gjøres nye vurderinger om hvordan disse ressursene kan hentes opp til fellesskapets beste på en miljømessig forsvarlig måte. Denne meldingen har fått tittelen «En næring for framtida – om petroleumsvirksomheten» og må bety at det skal skapes større ringvirkninger også i nord. I et nordområdeperspektiv vil samlokalisering av nye driftsorganisasjoner til eksisterende driftsmiljø for Norne ved Statoils Harstad-kontor være et viktig steg for å styrke oljemiljøet i Nord-Norge. Samtidig må landsdelens oljemiljøer også tillegges innkjøpsbeslutninger for å skape større nærhet til nordnorsk næringsliv som posisjonerer seg for å bli leverandører, og det må legges til rette for større ringvirkninger på denne måten. Og så må staten gå foran med et godt eksempel ved å skape ringvirkninger, ved å styrke Oljedirektoratet og bidra til tilstedeværelse også av Petroleumstilsynet i Harstad, der Oljedirektoratet i dag har en avdeling. Det er vel kjent at Nord-Norge mister mange av sine talentfulle ungdommer fordi de spennende jobbene fortrinnsvis finnes andre plasser. Opptrapping av olje- og gassvirksomhet i nord, både til havs og på land, vil være ett viktig bidrag for å snu denne trenden.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-19:
Eg merka meg at representanten Solvik-Olsen sa noko sånt som at når vi får eit regjeringsskifte, skal vi også få opna Lofoten og Vesterålen. Eg reknar med at også Kristeleg Folkeparti og Venstre merka seg den utsegna frå representanten Solvik-Olsen. Så har det vore mykje snakk om gass her i dag. Då trur eg det er nyttig å minne om at det er stor forskjell på gass til erstatning for kol i EU og gass til erstatning for vasskraft i Noreg. Men så er det sånn at dersom EU får suksess med satsinga på klimatiltak, vil det vere ein avgrensa periode der det er stor omsetnad av gass i Europa – lat oss seie at det i 2050 vil vere mindre behov for gass i Europa. Derfor er det veldig viktig at vi bruker den styrken vi har i dag, med våre oljeressursar og våre teknologiske ressursar knytte til olje, til å utvikle eit meir mangfaldig næringsliv. Som medlem av næringskomiteen brukte eg hovudinnlegget mitt i budsjettdebatten til å peike på at vi er i ferd med å få eit todelt næringsliv i Noreg. Vi har den oljerelaterte aktiviteten som blomstrar. I den sektoren har ein problem med å få tak i kompetente folk. Ein importerer ingeniørar og teknologar frå heile verda og pressar opp lønsnivået. Så har vi resten av industrien og ein del av den landbaserte aktiviteten som slit med kostnadsnivået. Det er ikkje tvil om at oljeaktiviteten betyr meir for kostnadsnivået i Noreg enn handlingsregelen og skattenivået til saman. Derfor er det riktig at vi er på vakt mot å få eit einsidig næringsliv, sånn at vi etter oljealderen sit igjen med eit dårleg næringsliv. Ein av dei konkrete tinga vi kan gjere, er å bruke dagens teknologi til å utvikle nye næringar innanfor eit område der dagens teknologi er relevant. Eitt konkret eksempel på kva vi kan gjere, er å satse tungt på elektrifisering av sokkelen. Dersom ein satsar tungt på elektrifisering av sokkelen, bruker vi dagens offshorekompetanse, samtidig legg vi til rette for at eit «nordsjø-grid» også kan brukast til havvind. Då byggjer vi brua over til fornybarsamfunnet med dagens teknologi. Dersom vi ikkje begynner på det i dag, kjem vi til å ha eit avindustrialisert Noreg når oljealderen går mot hell. Det kjem før eller seinare – om det er i 2050 eller 2060. Men eg som har jobba i industrien i 40 år, veit at det ikkje er lang tid.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-19:
Det har vore mykje dårleg hugs, for ikkje å seie sitatfusk her i salen i dag, og det beklagar eg. Representanten Grimstad påstod at eg ville avvikle leverandørindustrien. Riktig nok snakka eg utan manus, men eg trur han skal leite lenge i utskrifta frå innlegget mitt om han skal finne at eg ville avvikle leverandørindustrien. Snarare sa eg at levarandørindustrien var ein veldig stor verdi for Noreg, fordi det der er så høg kompetanse at leverandørindustrien kan brukast til å byggje nye næringar som kunne byggje bru over til fornybarsamfunnet. Så å halde på med ein slik retorikk for å prøve å dytte på folk ei meining som dei etterpå kan hakke på, er ikkje denne salen verdig. Så er det fleire her i dag som har snakka om at SV tidlegare har sagt at vi skal ha ei avviklingsmelding i staden for ei petroleumsmelding. Eg vil gjerne at dei dokumenterer kvar vi har sagt det. Når det gjeld sitata som vi har trekt fram frå Framstegspartiet si historie, skal eg ikkje ta opp igjen Statfjord, men det blir jo sagt at ein har beklaga Statfjord, det skulle skattleggjast, og det var berre utanlandsk eigarskap. Men i 2004 foreslo Framstegspartiet dramatiske skattelettar for oljesektoren og for selskapa i Nordsjøen, og det er ikkje så langt tilbake at ein berre kan kimse av det. Så har eg lyst til å leggje inn ein liten replikk til representanten Ropstad, som godta seg over at oljemeldinga som SV står bak, får ros av Framstegspartiet. Ja, eg synest Ropstad kan gle seg til at han skal samarbeide med Framstegspartiet i Stortinget, på same måten som dei verkeleg godtar seg saman med Framstegspartiet i Kristiansand i dag.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-19:
Representanten Grimstad sa i sitt første innlegg at eg hadde sagt at eg ville leggje ned oljenæringa. Det sa eg ikkje. No prøvde han å ro og seie at eg hadde sagt det kunne vere ein konflikt mellom oljenæringa og andre næringar. Det står eg ved – det kan vere ein konflikt. Samtidig sa eg at det er ein ressurs som vi bør bruke på riktig måte for å unngå at det utviklar seg til å bli ein konflikt, for det er nettopp den næringa vi skal bruke til å byggje eit robust næringsliv. Så er det Solvik-Olsen som seier at utfasing og nedlegging er det same. Utfasing av oljenæringa vil på eit eller anna tidspunkt skje. Det er det ingen tvil om, så at det vil skje, står vi på.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2011-03-16:
Utenriksministeren blir stadig mer kjent for å ha det han kaller dialog med organisasjoner som mange av oss kaller terrororganisasjoner. Dialogen med Hamas har langt på vei gjort Norge til Hamas’ beste venn, og nå har også Det muslimske brorskap i Egypt kommet på utenriksministerens dialogliste. For ikke lenge siden var det en lunsj, rett og slett, i regi av den norske ambassaden i Kairo, hvor utenriksministeren møtte representanter fra Det muslimske brorskap, som altså er en organisasjon som står for sharialovgivning, kvinnemishandling, bestialske straffemetoder og flerkoneri – bare for å nevne noe. Spørsmålet mitt er: Hvor går egentlig grensen? Hva slags type organisasjoner er det som er for ille til at utenriksministeren mener at det skal innledes dialog med dem? Er f.eks. Farc-geriljaen i Colombia en organisasjon som er egnet for å innlede en dialog, eller ETA – den såkalte frigjøringsbevegelsen for de baskiske provinsene? Jeg stiller spørsmålet: Hvilke organisasjoner er det som etter utenriksministerens mening er for ille til å ha dialog med?
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2011-03-16:
Jeg merker meg at utenriksministeren sier at det ligger ingen anerkjennelse i det å ha dialog med denne typen organisasjoner eller grupper. Men det blir oppfattet som en anerkjennelse. I dag jubles det i ekstreme islamistiske miljøer i Nord-Afrika over utenriksministerens måte å tilnærme seg organisasjonene deres på. Når jeg stilte dette spørsmålet og nevnte f.eks. Farc, er det fordi Farc ikke står for noe demokratisyn eller noe fredsinitiativ. Det gjør heller ikke Det muslimske brorskap. Da blir spørsmålet ubesvart. Man tenker seg at dersom Farc eller Det muslimske brorskap plutselig skulle bli snille, er det greit. Men de er altså ikke blitt det – og likevel har utenriksministeren dialog med dem. Da spør jeg: Er det noen grunn til å utelukke organisasjoner som man skal ha dialog med?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-03-16:
Spørsmålsstilleren begynner med å si at det var «en lunsj, rett og slett». Og det var det. Det var en lunsj arrangert av ambassaden i Kairo, med de kreftene som hadde brakt endring i Egypt. Det var altså representanter for opposisjonen, det var de som hadde vært på Tahrir-plassen, og det var et mangfold av politiske krefter som hadde brakt endring til Egypt – deriblant representanter for Det muslimske brorskap. Hensikten med reisen var å forstå og lytte til hva som hadde skjedd i Egypt. Det var for å ta inn over oss det sivile samfunns opprør mot en autoritær leder og forstå hvordan de tenkte om veien videre. Hvilke organisasjoner skal vi snakke med og lytte til? Jeg er av den holdning at det er viktig å lytte til stemmer i et sivilsamfunn for å forstå det samfunnet. Det ligger ikke en automatisk anerkjennelse i det. Rundt det bordet satt altså krefter internt i Egypt som lever med Det muslimske brorskap som en vesentlig sosial, religiøs og politisk kraft i det samfunnet. Det kan man like eller ikke like, men de er en slik kraft. Jeg tilhører dem som mener at det å kjøpe de autoritære ledernes syn om at all opposisjon mot dem er islamistisk fundamentalisme og terror, så ikke snakk med dem, har båret feil avsted. Vi tar klart avstand fra mange av de synspunktene mange grupper har, inklusiv Det muslimske brorskap. Til nå registrerer vi at de var en del av den fredelige, demokratiske bevegelsen som brakte endring i Egypt. Det er egentlig ikke mulig å lage en liste over hvilke organisasjoner man ikke kan snakke med. Det handler om kontekst. Hvis det er en prosess som kan bidra til at Farc-geriljaen innfører fred i Colombia, så bør den prosessen støttes. Hvis det er en prosess som kan føre til at ETA legger ned våpnene og blir en del av det normale politiske liv i Spania, så bør en slik prosess støttes. Det virkemidlet vi har for det, er politiske, diplomatiske kontakter, men selvfølgelig aldri uten krav, aldri uten betingelser og med klare holdninger om hva vi står for, som vi formidler til dem vi møter.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-03-16:
Jeg har ved ulike anledninger sagt at f.eks. Al Qaida ikke er en organisasjon det er naturlig å ha noen form for kontakt eller dialog med. Det muslimske brorskap er en del av de gruppene i Egypt som har vært undertrykt gjennom mange, mange år. Det har eksistert siden 1920-tallet. Jeg kjøper ikke uten videre den benevnelsen som representanten Myhre gir det. Jeg tror den store trusselen for Egypt når det gjelder ekstremister, kommer fra salafister på utsiden. Jeg tror det interessante som nå skjer i Det muslimske brorskap, som jeg fikk anledning til å avdekke i møte med dem, er at det er interne spenninger mellom generasjoner og mellom ulike regioner i Egypt. Når de kommer fram i lyset, må de altså ta stilling til sitt syn på forholdet mellom muslimer og kristne, mellom kvinner og menn, og synet på demokratiske institusjoner. Det at vi som er for demokrati, velger å ikke snakke med en gruppe som kanskje representerer 20–30 pst. av Egypts befolkning, bidrar til å gjøre dem til martyrer, bidrar til å ta fra dem ansvar for å stå for de holdningene de har. Og hvis vi skal ta demokrati på alvor, i Norge, i verden og i Nord-Afrika, må vi altså holde ansvarlig dem som nå kan komme til å stille ved valg. Det betyr ikke at vi er enig med dem. Det er ved å snakke med dem vi også kan gi uttrykk for vår opposisjon og holde dem ansvarlig for de holdningene de har.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-03-16:
Jeg kjøper ikke uten videre at dette er en ytterliggående islamistisk organisasjon, men det kan vi ta som en annen diskusjon. Jeg har hatt en lunsj med dem, rett og slett, og hvorvidt det har endret bevegelsen, har jeg til gode å se. Jeg tror at hvis vi møter demokratisk opposisjon i Egypt – og alle sier at uten Det muslimske brorskaps deltakelse i den oppstanden som var, ville ikke revolusjonen ha lyktes – og da sier at vi er villig til å snakke med den delen av salen, men ikke den, er vi med på å gjøre noe av den samme feilen som vi har gjort i arabiske land, overfor opposisjonene, gjennom årtier. Det har svekket Vestens troverdighet og ført til at vi har blitt anklaget for dobbeltmoral og for å svikte noen av våre prinsipper, nemlig at man holder folk ansvarlig for de standpunktene de har. Hvilken grunnlov Egypt kommer til å ha for å delta i valg, gjenstår å se. Hvilke krav de stiller til politiske bevegelser, gjenstår å se. Men det er ved å møte et tydelig internasjonalt samfunn som sier at kristne og muslimer må likebehandles, kvinner og menn må likebehandles, demokratiets institusjoner må respekteres, at vi kan vise dem at hvis de vil være en del av det politiske miljøet i sitt land og i regionen, må de endre holdninger – om de har behov for å endre holdninger på de områdene.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-03-16:
For det første synes jeg lederen av utenriks- og forsvarskomiteen har en klok analyse innledningsvis. Det er egentlig slik vi kjenner igjen Høyre på disse områdene. Det øker jo selvfølgelig nysgjerrigheten på hvordan disse to synene skal fungere for å utforme utenrikspolitikk for Norge, hvor kontakt med ekstreme grupper og kontakt med ulike politiske miljøer som bidrar til konflikt – for å få dem ut av konflikt og inn i politikk – har vært en lang linje i norsk utenrikspolitikk, som også Høyre har hatt ansvaret for. I Egypt tror jeg vår tilnærming skal være at vi knytter kontakt med sivilsamfunnet. Egypterne er veldig tydelige på at utenlandsk innblanding for å forme deres demokrati vil de ikke ha. Jeg erfarte at det å knytte kontakter mellom fagbevegelse, studentbevegelse, politiske ungdomspartier og akademiske kontakter er en veldig viktig måte, hvor Norge kan bidra, og hvor vi blir lyttet til. Jeg hadde med meg representanter fra Universitetet i Oslo på min reise for to uker siden. Vi ferdigstiller nå en rapport, og vi kommer til å ta kontakt med det sivile samfunn i Norge for å se om noen av disse kontaktene kan opprettes, og stimuleres og støttes av norske myndigheter. Det blir ønsket velkommen, og der har vi mange muligheter.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-03-16:
I denne saken må jeg si at jeg tror det er viktig at man forankrer en beslutning i analysen. Og det å tro at man skal ta standpunkter i dette uten analyse, tror jeg fører galt av sted. Norge utelukker ikke å støtte en flyforbudssone. Men det må en analyse til av hva den skal svare på, og hvilke betingelser som skal knyttes til den. Vi har medvirket til NATOs posisjon, og den går ut på at en eventuell involvering av NATO kun er aktuelt dersom det foreligger et FN-mandat, dersom det har støtte i regionen, og dersom det er et reelt behov for innsatsen, som må ha en tilleggsverdi. Det som diskuteres i New York i disse dager, er en ny FNs sikkerhetsrådsresolusjon, hvor flyforbudssone ses i sammenheng med å beskytte sivile. Det vi da må stille spørsmål om, er: Vil en flyforbudssone i dag beskytte sivile? Det som er helt klart, er at det å innføre en flyforbudssone ikke bare er å innføre et trafikkpoliti i luften. Det vil måtte innebære omfattende operasjoner også på bakken, i form av bombing av luftinstallasjoner, flyplasser, radaranlegg osv. Det er også klart at i det øyeblikket man går inn med en flyforbudssone og bomber i Libya, da er man engasjert i konflikten. Hvis bakkevirksomheten fortsetter, slik man kan ha grunn til å tro, må det internasjonale samfunn følge opp, og da er vi altså under veldig uklare omstendigheter inne i og tar del i en borgerkrig. Det er av de tingene som må avklares. Den arabiske liga ønsker velkommen en flyforbudssone, men sier nei til utenlandsk militær intervensjon. Dette er av de spørsmålene som ikke henger helt sammen, for med en flyforbudssone kan neste skritt lett bli en militær intervensjon. Jeg tror derfor det trengs mer avklaring av hva landene i regionen virkelig er villige til å delta i, hvilke fly som skal delta i en slik operasjon. Dette kan ikke være et nytt vestlig engasjement i et nordafrikansk land, hvor vi trekkes inn i det som er en krigslignende situasjon. Vi deler uroen for situasjonen i Libya, og støtter nye, kraftfulle tiltak i regi av FNs sikkerhetsråd, og utelukker ikke at en flyforbudssone kan være et slikt virkemiddel. Men det må da sees i den bredere sammenheng som bygger på – ja – en analyse.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-03-16:
Vi har vært kritiske til en lettvint innføring av en flyforbudssone som ikke henger sammen med hvilken politikk man er villig til å gjennomføre, hvem som skal gjennomføre den, og hvilket mandat som skal ligge til grunn, nemlig et FN-mandat. Jeg minner om at intervensjonen i Irak på mange måter begynte med en flyforbudssone, den også. Og situasjonen i Libya er den at Gaddafis styrker vinner fram. Det betyr ikke at det kommer til å være en slagen landevei for ham videre, verken på bakken eller i det internasjonale samfunn. Det kan treffes enda sterkere tiltak mot ham. Men fra norsk side vil vi selvfølgelig respektere og stille opp og støtte en enighet i FNs sikkerhetsråd, også om den skulle inneholde en flyforbudssone. Men vi har vært blant dem som har funnet grunn til å advare. Vi skal også huske på at opprørerne øst i Libya i mange dager, faktisk uker, var imot en flyforbudssone og mot intervensjon. Og faren er jo at et bankerott regime som Gaddafis plutselig får politisk kapital i sin kasse hvis det kommer utenlandsk intervensjon, og han blir stående som den som forsvarer seg mot Vesten. Det er vi heller ikke tjent med, og det forsvarer heller ikke de demokratiske kreftene i Libya.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-03-16:
Den analysen vi her hører, mener jeg er farlig, for det den sier, er at man går inn for en flyforbudssone for å stoppe Gaddafi og fjerne ham fra makten. Om da dette ikke lykkes, må man ta et nytt skritt, man må inn på bakken og militært gå inn i en situasjon for å fjerne regimet og nedkjempe det. Det vil jeg under de rådende omstendigheter advare mot. Det har vi erfaring fra. Tanken på at Vesten – hvis det er det som skal skje – og ikke naboland skal inn i en militær borgerkrig i Libya for å fjerne regimet, kan bringe en situasjon som blir langt, langt verre. Og hvis målet er å beskytte de sivile, er jeg ikke sikker på at det er det dette kommer til å bidra til. I den resolusjonen som nå forberedes i New York, og som det forhandles om, er en flyforbudssone ett av elementene, men omstendighetene må være riktige. Det er ytterligere knallharde økonomiske sanksjoner, reiseforbud, våpenembargo, blokkering av midler og blokkering av det økonomiske samkvemmet mellom Libya og verden utenfor. Jeg tror fortsatt det er veldig viktige tiltak, for selv etter det som nå pågår militært, må vi gi et valg til dem som er rundt Gaddafi, og si at det er tryggere å være mot ham enn å være med ham. Og den veien må vi fortsette å gå.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-03-16:
Jeg har ikke oppfattet at det var et spørsmål, president, men jeg kan kommentere analysen til representanten Jensen.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-03-16:
Ja, men jeg ventet på at det kom et spørsmål, men jeg fikk ikke det.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-03-16:
Jeg skal få lov til å kommentere dette med støtte til de demokratiske kreftene i Libya. Det er også en komplisert situasjon å vite hvilke krefter som står mot hverandre. Deler av denne opposisjonen ledes nå av den mannen som var justisministeren til Gaddafi inntil for fem–seks uker siden. Igjen er det et bilde av et land vi vet veldig lite om, og oppskriften på det å gå inn militært, som jeg forstår ligger i representanten Jensens analyse – at vi bør gå inn militært uten FN-mandat for å berge demokratiet – er det lite støtte til i det internasjonale samfunn fra alle parter. Vi må også ha en felles analyse i FNs sikkerhetsråd som setter knallharde krav til Libya, som ikke utelukker en flyforbudssone, men jeg vil altså advare mot å tro at det finnes en enkel militær løsning på dette for å beskytte det som måtte være av demokratiske krefter i Libya.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-03-16:
Ja, det er også gode spørsmål. Jeg har da forsøkt å forklare at jeg ikke er sikker på at en flyforbudssone vil hindre det man er opptatt av å hindre, og sikre det man er opptatt av å sikre, nemlig beskyttelse av sivile. Da mener jeg vi må fortsette på den veien som jeg fortsatt mener ikke er nytteløs. Det er å dra til med alle de sanksjonene og virkemidlene man har overfor Libya, fra landene i regionen og fra det internasjonale samfunn. Det som skjedde i den første sikkerhetsrådsresolusjonen, var en ganske kraftig markering som vi ikke har sett i FN tidligere: enstemmig en internasjonal straffedomstol og øremerking av sanksjoner mot enkeltpersoner. Det kan gjøres ytterligere slike tiltak som gjør at det som skjer på bakken militært, ikke blir det siste kapittelet i utviklingen i Libya. Så vil jeg understreke igjen at i denne situasjonen er konsekvensen av Libyas nabolands beslutninger helt avgjørende. Den arabiske liga har tatt et veldig viktig skritt på den veien, men konsekvensen av det de sier, må også avklares. Det er ja til flyforbudssone, nei til militær intervensjon. Det henger ikke nødvendigvis sammen. Men de må fortsette sine diskusjoner, og de må gjøre det i samarbeid med FN, med NATO og med EU, og de diskusjonene pågår egentlig nå hver dag for å finne passende tiltak. Våpenembargo er ett av dem, oljeembargo et annet.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-03-16:
De ber om flere ting. Jeg mener ikke at det nødvendigvis er veldig handlekraftig og edelt og for demokratiet å si at det vi da svarer på, er en vestlig militær intervensjon i Libya – hvis det er det representanten Skei Grande er for. Jeg har reist til Egypt, møtt opposisjonen for å snakke om hvordan vi kan støtte de demokratiske kreftene som nå har tort å stå opp og ta makten – eller makten har de vel i og for seg ikke tatt, de har fjernet en makt, og de prøver å påvirke at det kommer en ny. Norge er tydelig til stede i alle de fora hvor disse spørsmålene er oppe, direkte overfor grupperingene og i internasjonale sammenhenger. Men jeg må jo tolke spørsmålet til Skei Grande dit hen at måten vi kan støtte Libya på i dette øyeblikket, er gjennom en militær intervensjon. At jeg ikke umiddelbart går inn for det, blir da på en måte avfeid med at jeg driver med analyse. Jeg tror det er viktig å ha en slik analyse, fordi enkle svar på dette har tidligere vist seg å føre til ganske katastrofale tilstander. Irak er et slikt eksempel. Jeg mener at både Vesten og verdenssamfunnet bør tenke seg nøye om og bruke det som er FNs sikkerhetsråd og enighet der, som utgangspunkt for de beslutningene man tar. Det er også en viktig verdi.
Tone Liljeroth (Fremskrittspartiet), 2011-03-16:
Utenriksministeren uttrykker stadig at dialog er viktig. I noen tilfeller benytter utenriksministeren kritisk dialog, slik han tidligere har beskrevet dialogen med Det muslimske brorskap – et virkemiddel han mener må til for å nå gjennom med synspunkter som kan bygge forståelse for bl.a. grunnleggende menneskerettigheter. Med den kunnskap vi besitter om Det muslimske brorskap, om deres mål og midler, mener utenriksministeren at denne kritiske dialogen har båret frukter, og i så tilfelle på hvilken måte? Ser utenriksministeren at denne dialogen heller kan oppfattes som at Norge legitimerer denne ytterliggående islamistiske organisasjonen og deres manglende forståelse for nettopp grunnleggende menneskerettigheter?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2011-03-16:
Fra Høyres side deler vi utenriksministerens analyse av at Det muslimske brorskap ikke er en ytterliggående islamistisk organisasjon. Brorskapet er mangslungent. De har vel også signalisert at de som brorskap ikke kommer til å stille til valg i neste omgang. Vi har også forståelse for at det er viktig å ha kontakt i mange leirer i den fasen særlig Egypt er i nå; det er nokså avgjørende. Det er viktig å stimulere de liberale, unge, demokratiske kreftene som kan bidra til at det blir en fredelig og god utvikling i Egypt. Det er også viktig å vite hvordan utenriksministeren vurderer muligheten for at man kan etablere et godt og bærekraftig sivilsamfunn med en flora av partier i tida framover. Derfor er det interessant å vite hvilke andre krefter, organisasjoner og grupperinger, Norge har en dialog med i Egypt akkurat nå.