Michael Tetzschner (Høyre), 2015-01-29:
Jeg må si at innstillingen fra presidentskapet følger opp det som etter min vurdering er en riktig forståelse av maktfordelingsprinsippet. Når forslagsstillerne argumenterer med at det er ulikevekt i tilgangen på ressursene, gjenspeiler det også at regjering og storting har forskjellige oppgaver i maktfordelingen, og det betyr at regjeringen skal etterleve utredningsinstruksen, hvor både økonomiske, administrative og ikke minst juridiske forhold skal være avklart med hensyn til prinsippet om sluttført saksbehandling. Så synes jeg også det er en mangel i drøftelsen fra forslagsstillerne at de ikke helt adresserer hvor problemet ligger. Er det den generelle kvaliteten, bakgrunnsjussen, man lurer på i forbindelse med fremsettelse av et forslag? Jeg synes det er utmerket at representantene begynner å reflektere over kvaliteten i sine egne forslag – det er aldeles utmerket og kan med fordel overføres på flere felt – men hvis det er bakgrunnsretten man er ute etter, kan det altså også rettes henvendelser til fagdepartementet, som da gir en apolitisk uttalelse basert på gjeldende rett – eller partigruppene har muligheten til å hyre inn folk. For eksempel hvis det er patentretten man lurer på, går man til en av de beste advokatkontorene, som gir en betenkning om patentrett, eller det er også mulig å gå til offentlige organer og be om å få belyst bakgrunnsretten. Men der jeg aner at problemet kanskje ligger, er hvis det er oppstått en spesiell tolkningstvil. Det kan f.eks. være – jeg tar et eksempel helt ut av luften – i habilitetsspørsmål knyttet til en statsråds tidligere engasjement hos en tidligere arbeidsgiver. Så kan det være politisk interesse i at Justisdepartementets lovavdeling kommer eller ikke kommer til et resultat, og så skal man altså betvile det, av mer politiske grunner, ved å bygge opp en egen motekspertise her. Hvis det, kanskje i strid med intensjonen, allikevel blir resultatet, har vi pådratt oss en ulykkelig situasjon hvor det blir stortingsadvokat mot regjeringsadvokaten. Da vil det kanskje også presse Justisdepartementets lovavdeling mer inn i en partsadvokatrolle der hvor den i dag faktisk har en stor og høy status fordi dens faglighet ikke har vært betvilt, og dens uavhengighet av politiske føringer ikke har vært trukket i tvil. Det er en verdi vi skal ha med oss videre. Hvis det er slik at en representant har stor interesse i hvordan regjeringen har behandlet et spørsmål, er jo regjeringen bundet av forvaltningsloven. Da kan man altså angripe den ene forvaltningsavgjørelsen gjennom det overprøvingssystemet som er i forvaltningen. Hvis ikke det er nok – hvis man ikke etter det er tilfredsstilt – har man muligheten til å koble dette på domstolsystemet, der vi per definisjon og ifølge den Grunnloven vi akkurat har friskt i minne fordi vi har vært med på å revidere den gjennom hele 2014, vet at domstolene dømmer i siste instans i det enkelte stridsspørsmål. Dette systemet har tjent vår statsskikk med en god maktfordeling mellom regjeringens utredningsansvar og Stortinget, som vedtar de generelle rettsnormene. Og så, når det blir strid om hvordan den enkelte sak skal løses, kan dette prinsippet gå helt til topps i en uavhengig domstol, fri for politiske føringer. Det er slik vi vil ha det. Derfor er jeg veldig fornøyd med presidentskapets innstilling, fordi den nettopp har vært seg denne funksjonsfordelingen bevisst.