Ingvald Godal (Høyre), 1999-03-25:
Spørsmålet om mandat frå FN når det gjeld militære operasjonar, er eit sentralt spørsmål, og det er klart at hovudregelen bør vera at ein må ha det. Om me skal greie å koma vidare på vegen i retning av å utvikle eit internasjonalt rettssamfunn der lovs rett erstattar den sterkastes rett, er det vegen me må gå. Samtidig er det klart at FN i dag langt frå er tilstrekkeleg utvikla til at me kan gjera dette til noko absolutt. Me må ha ein tryggingsventil når FN sviktar. Me har eit veldig godt eksempel på det med det som no skjedde i Makedonia. Der har me hatt den mest effektive, nyttige og vellukka fredsoperasjonen i FNs historie, der oppgåva var å hindre at konflikten i Bosnia osv. spreidde seg nedover. Det har ein greidd. Og så ser me at Kina legg ned veto, av heilt irrelevante grunnar, mot at det mandatet skal forlengast. Det viser at me er nøydde til å ha ein slik tryggingsventil. Når det gjeld utviklinga i Europa, har debatten innanfor Europa i Vestunionen heilt fram til i fjor haust vore prega av at utviklinga av ein europeisk forsvarskapasitet skulle skje innanfor ramma av alliansen, og ein skulle unngå dublering. Dette har vore hovudlina. Så snudde britane 180 grader i fjor haust, og på eit møte i førre veke, som eg var på, der parlamentarikarane i Vestunionen, dvs. representantar for dei nasjonale parlamenta i Europa, gjorde ferdig si innstilling til NATOs toppmøte, går dei bevisst inn for dublering. Det me no ser, er at det blir utvikla ein separat europeisk kapasitet, og så har me den amerikanske kapasiteten, og her fell me utanfor. Det blir ei veldig stor utfordring for oss, som andre talarar har vore inne på, at me får fullt gjennomslag i dette, og at me ikkje kjem på møtet i NATO, der Europa har bestemt seg på kammerset for kva dei vil, amerikanarane har bestemt seg på kammerset, og såleis har veldig liten innverknad. Det som no er i ferd med å skje, er at dei tryggingspolitiske argumenta for EU-medlemskap, som var sterkt framme i 1994, er i ferd med å slå gjennom for full kraft. Når det gjeld utvidinga av NATO, synest eg at det må vera ei klar og viktig oppgåve for oss i Noreg å medverke til at me kan få eit stabilt Nord-Europa ved at alle små land her blir trekte inn i ein tryggingspolitisk struktur og ikkje blir liggande som bufferstatar og grå soner som kan plukkast ein for ein dersom me skulle få folk i nabolaget som får makt og som kan finne på slike ting. Me kan berre få eit stabilt Nord-Europa ved at alle små land går med i ein slik struktur, og eg er i den samanhengen fullt ut einig med det presidenten i Den nordatlantiske forsamling, senator Roth, har sagt, at når det gjeld utviding, må me ha tempo, ikkje pause. Når det gjeld statsministerens forslag om eit hurtigarbeidande utval for gjennomgang av forsvarspolitikken, er eg redd det fyrst og fremst kan laga forvirring og forseinking. Me har i dag eit system med langtidsmeldingar, der me no kvart fjerde år, tidlegare kvart femte år, går gjennom den tryggingspolitiske situasjonen og så vurderer kva forsvar den tilseier at me skal ha. Me hadde Willoch-kommisjonen tidleg på 1990-talet, me hadde ei langtidsmelding i 1993, me hadde ei i fjor og me skal ha den neste i år 2001 til handsaming her i huset – det er det berre to år til. Me bør fylgja dette systemet, det er berre tida og vegen att no. Det einaste ryddige er at Regjeringa, som står fritt til å trekke inn kven dei vil og alle moglege slags idear og greier i prosessen fram til neste langtidsmelding, bør kanalisere det inn i den normale prosessen og ikkje no etablere eit utval på utsida av det arbeidet som alt pågår i Forsvarets forskningsinstitutt, FO osv., og som så skal innom Stortinget i løpet av denne perioden. Det blir berre rot, og det kjem truleg til å føre til at ein berre brukar det som påskudd til å utsetta avgjerder og skuve alt framom seg. NATOs toppmøte i april vil berre slå fast at artikkel 5 ligg fast. Det som har med det å gjera, blir det inga endring på. Det det kjem til å bli ei endring på, har med internasjonale operasjonar å gjera. Og i og med at me skal ha ei stortingsmelding her i huset i mai om internasjonale operasjonar, er det då me må diskutere det. Ei eventuell konkret oppfylging kan så koma i neste langtidsmelding. Så eg ville synast det var ein enorm fordel om denne regjeringa no kunna halde seg til dei faste prosedyrane og unngå å skapa forvirring med å køyre inn nye utval osv. på løpande band.