trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2013-06-20:
Jeg er helt enig med det representantene Helseth og Knutsen uttrykte. Kong Salomo sa også for tre tusen år siden: «Glede i hjertet gir en god helse». Det tror jeg er en observasjon de fleste av oss kan underskrive. Folkehelse er et krevende område, ikke minst fordi det går langt inn i folks private sfære. Det handler om hvor fysisk aktive vi er, og hva vi spiser. Det handler om våre vaner og uvaner, og det som skjer fra vi står opp om morgenen til vi legger oss om kvelden. Folkehelse kan heller ikke avgrenses til en kort periode i vårt liv. Grunnlaget legges mens vi er barn og følger oss opp gjennom ungdomstiden og voksenlivet. Vi voksne mennesker påvirker igjen våre barn. Helsen vår avgjør stort sett hvor gamle vi blir, og hvordan alderdommen skal fortone seg. Folkehelsen i Norge er generelt bedre i dag enn for noen tiår siden. Levealderen øker for hvert år og er blant de ti høyeste i verden. Endringer i levevaner, bedret kosthold og redusert røyking har bl.a. bidratt til dette. Samtidig ser vi at levevaner varierer mellom sosiale grupper og kan bidra til økte sosiale helseforskjeller. Frivillige lag og organisasjoner nedlegger hver dag et stort arbeid gjennom å legge til rette for gode friluftsopplevelser og fysisk aktivitet for oss alle. Ikke minst legges det ned et stort arbeid gjennom barne- og ungdomsidretten, men det når ikke fram til alle. Den fysiske aktiviteten blant nordmenn har gått ned de siste 50 årene, og stadig færre har hardt fysisk arbeid. Vi kjører bil, og mange er opptatt av stillesittende arbeid og aktiviteter på fritiden. Spesielt er det bekymringsfullt at altfor mange barn er inaktive. Anne Lise Ryel i Kreftforeningen har sagt det ganske treffende: «Før måtte vi rope barna inn. Nå må vi jage dem ut.» Spesielt mener jeg at arbeidet må rettes tydeligere mot påvirkning av helseadferd og livsstil, utvikling av lavterskeltilbud for fysisk aktivitet og planlegging av fysiske omgivelser for å gjøre det lettere å velge en aktiv livsstil. Vi må ha en helhetlig tilnærming til folkehelsearbeidet, økt fysisk aktivitet i skolen, tilgang til svømmeundervisning og svømmehaller er viktige faktorer, og skole og hjem må samarbeide. Skolen kan ikke alene løse utfordringene med å gi barna nok daglig fysisk aktivitet. Det er så absolutt også et foreldreansvar.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-20:
Vi er enige om at det er en utfordring her i landet at boligprisene har økt relativt mye de senere årene. Selv om vi ser tendenser til utflating nå, og at vi er i ferd med å bli innhentet også i Norge av den økonomiske krisen, er det fortsatt en utfordring. Prisene har økt av mange grunner, bl.a. fordi vi har hatt befolkningsvekst, det har vært en stor arbeidsinnvandring – en ønsket utvikling – det har vært en sterk vekst i reallønnen i landet, vi har historisk lav rente, som også er knyttet til at det er en økonomisk krise i Europa, og vi har for lite nybygging. Det har vedvart over tid, men det er også delvis et uttrykk for krisen som kom i 2008, og som bidro til en sterk oppbremsing i nybygging. Vi synes å være enige i denne salen om at markedsmekanismer spiller en viktig rolle i boligmarkedet, og at vi skal bygge opp under dem. Men det er et paradoks at det bygges så lite. Her er det stor etterspørsel, det er høye priser og det er et liberalt marked – et lite regulert marked – men det bygges lite. Da er spørsmålet: Hva gjør vi med det? Skal vi styrke etterspørselen, eller skal vi styrke tilbudet? For oss er det viktig å jobbe med tilbudssiden og bidra til ytterligere boligbygging. Det jeg hører opposisjonspartiene er opptatt av – hvis vi ser bort fra studentboliger – er å styrke etterspørselssiden. De er opptatt av egenkapitalkravet, og de er opptatt av å gi skattestimulans til etterspørselen gjennom BSU-ordningen – det er deres svar. Jeg hadde gledet meg til denne debatten, fordi jeg trodde vi kanskje skulle få svaret på det som har vært et mantra fra Høyre og Fremskrittspartiet de to siste årene, knyttet til innsigelser, fordi det er forklaringen på at det bygges så lite boliger her i landet. Hva får vi? Jo, vi får et forslag om å endre en del av bestemmelsen i plan- og bygningsloven § 5-4, som handler om formelle juridiske og økonomiske grunner for å fremme innsigelser. Det er fortsatt ikke klart for meg hvilke innsigelser som skal forsvinne. Denne bestemmelsen er knapt brukt. Er Fremskrittspartiet og Høyre opptatt av at vi ikke skal ha gode nok plankart? Blir det bedre for utbyggerne eller innbyggerne? Mener Høyre at vi ikke skal ha en kvalitetssikring, og at juridiske bestemmelser i planene er gode nok og i tråd med loven? Er det de innsigelsene som er problemet? Er det sånn at Høyre og Fremskrittspartiet mener at Vegvesenet ikke skal få lov til å legge inn innsigelser mot håpløst dyre planer når det gjelder de veiprosjektene de skal gjennomføre? Det har Vegvesenet anledning til i dag, men det ønsker altså ikke Fremskrittspartiet og Høyre at de skal ha i framtiden. De har ikke avklart spørsmålet. Det blir ikke mindre innsigelser av dette. Det er et dårlig forslag.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-20:
Jeg tok ordet fordi Fremskrittspartiet har vært opptatt av, som representanten Hagesæter sa, å avbyråkratisere plan- og bygningsloven. Jeg er litt usikker på hva som ligger i begrepet «å avbyråkratisere» en lov. Men det må jo bety at Fremskrittspartiet er glad for de tiltakene som regjeringen varsler i meldingen, der man vil effektivisere plan- og byggesaksprosessen, bl.a. gjennom å vurdere tidsbruken i plansakene, bruk av rekkefølgekrav, enklere håndtering av mindre reguleringsplanendringer og se på rollen til private aktører i områdeplanlegging. Dette burde representanten være i stand til å si at er gode, konkrete tiltak, som representanten har etterlyst. I tillegg er representanten vel kjent med at vi har varslet en gjennomgang av innsigelsesinstituttet. Vi vil vurdere de virkemidlene som finnes der for å sikre at loven faktisk blir brukt slik som intensjonen er, fordi vi i komiteen er enige om at loven skal anvendes etter intensjonene. Det trenger vi ikke en forskrift om, men vi tar grep med tanke på det. Det er noen av de tiltakene som Fremskrittspartiet etterlyser. Representanten Tetzschner kan åpenbart ikke ha hørt etter hva jeg sa med tanke på forslaget om endring av plan- og bygningsloven § 5-4, som Høyre og Fremskrittspartiet har fremmet. Poenget mitt var at de to siste årene har de borgerlige partiene brukt mye tid på å forklare manglende boligbygging med at det er innsigelser som er problemet. Så velger de, når vi omsider kommer til den saken der det er relevant å fremme et slikt forslag, å fremme et forslag som har tilnærmet null betydning, fordi man velger å fjerne en bestemmelse som er svært lite brukt, og som handler om formelle krav som: Er kartene gode nok? Det er kartene som er grunnlaget for utbyggernes planlegging. Etter min oppfatning kan ikke det fremme boligbygging, det må være til hinder for det. Man velger å gå løs på den bestemmelsen som sikrer at de juridiske bestemmelsene er gode nok. Skal vi spissformulere oss og være tabloide, ville man sagt at det er å sette rettssikkerheten i fare. Og så velger man å gå løs på den bestemmelsen som brukes som hjemmel for Vegvesenet når en kommune f.eks. regulerer en løsning av veien som vil være svært lite lønnsom, svært lite samfunnsøkonomisk lønnsom og sløsing med samfunnets ressurser. Da henger spørsmålet igjen: Hvilke innsigelser er det som forsvinner? Hvordan vil dette bidra til å gjøre boligbyggingen enklere? Det har fortsatt ikke Høyre og Fremskrittspartiet svart på. Avslutningsvis: Representanten Halleraker etterlyste samarbeid mellom statlige organer og kommunene. Jeg kan glede representanten Halleraker med at regjeringen har varslet at man vil utarbeide nye planretningslinjer som handler om både bosted, areal og transportplanlegging med utgangspunkt i de rikspolitiske retningslinjene vi har, i tillegg til – som representanten etterlyste – tydeligere føringer for hvordan boligbygging skal skje. Det kommer selvfølgelig i det neste dokumentet om dette.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-20:
Jeg stemte også feil.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2013-06-20:
Som eg sa i mitt innlegg, inneheld bustadmeldinga mange fine formuleringar, men dessverre ingen substans. Det gjeld for så vidt også innlegget til statsråden. Bustadmeldinga er på 113 sider. Ordet «evaluere» er brukt 10 gonger, det er 15 tiltak som skal utarbeidast, det er 25 tiltak ein skal sjå på, og det er 48 tiltak som skal vurderast. 98 gonger på 113 sider omtaler ein noko som skal utgreiast vidare på ein eller annen måte. Regjeringa har brukt nesten åtte år på å vurdere kva som skal vurderast. Då er spørsmålet: Kor lang tid treng regjeringa og statsråden på å få desse utgreiingane fram til Stortinget? Treng ein fire, åtte eller tolv år? Kva slags tidsaspekt er det ein ser for seg for utgreiingane?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2013-06-20:
Eg synest denne debatten har gått omtrent som eg hadde trudd. Det har altså ikkje komme nokre nye signal som går i retning av at det kjem til å bli bygd fleire bustader i tida framover og dermed få ein betre balanse i bustadmarknaden enn det er i dag. Det var mykje av det same som har blitt gjentatt frå opposisjonen. Statsråden viste til kva ein hadde gjort når det gjeld bustønad og personvern. Det er vel og bra, men det blir altså ikkje fleire bustader av slike tiltak. Eg er bekymra for at ein vil ha dei same utfordringane framover, at ein ikkje får gjort noko når det gjeld det å få bygd fleire bustader raskare. Representanten Lise Christoffersen etterlyste kva for ein lov vi ville forenkle. Ja, det har vi signalisert fleire gonger tidlegare. Eg treng ikkje gå igjennom alle desse lovene, men vil vise til plan- og bygningsloven som er eit betydeleg hinder for bygging av bustader – det går tregt – og den loven har vi sagt vi vil forenkle og avbyråkratisere. Det har vi føreslått, og det står vi på. Vi trur òg vi kan få gjennomslag for dette etter valet til hausten, og det er eit viktig bidrag til å få fortgang. Ein annan ting vi har sett på, er det som går på energieffektivitet. Dei krava som er stilte – dette med eit passivt husnivå og alt det der – det er vi imot. Vi ønskjer å jobbe for at ein ikkje kan stille slike minimumskrav som regjeringa ønskjer. Det medfører at bustadprisane og byggekostnadene går opp, og det medfører at det blir bygd færre bustader. Tilgjengelegheitskravet for rullestol for dei minste bustadene er noko som vi òg ønskjer å gå imot. Vi har òg fremma forslag på at det ikkje skal stillast denne typen krav til at ein skal ha plass til rullestol i bustader under 55 kvadratmeter. Vi har tiltaka for korleis vi skal forenkle og avbyråkratisere – og korleis vi skal få fortgang i bustadbygginga i tillegg til dette med infrastruktur osv. Dette kan gå veldig bra, så framt vi får eit regjeringsskifte. Til slutt vil eg signalisere at Framstegspartiet ønskjer å støtte forslag nr. 20 frå Venstre.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2013-06-20:
Grunnen til at eg tar ordet nå, var direkte spørsmål og oppfordringar frå representanten Eirik Sivertsen. Han viste til at sidan Framstegspartiet er opptatt av effektivisering, avbyråkratisering og forenkling, måtte vi då vere veldig glade for at regjeringa no seier at dette er noko som dei vil vurdere. Vel, vi i Framstegspartiet er ikkje så veldig imponerte over flotte ord og formuleringar. Bustadmeldinga er på 113 sider, og det er 98 forhold som ein skal greie ut vidare på ein eller annan måte. Regjeringa har hatt åtte år på seg til å forenkle. Det å komme etter åtte år og seie at ein nå skal vurdere å forenkle, meiner Framstegspartiet er altfor dårleg. Her må det handling til. Fine ord og flotte formuleringar har vi meir enn nok av. Bustadkjøparane og bustadeigarane fortener nå at det skjer noko – spesielt dei unge som har problem med å komme inn på bustadmarknaden.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2013-06-20:
Eg vil først seie at Framstegspartiet gjer opp sine alternative statsbudsjett, der vi har skattelette – der vi har plass til det – utan at vi kuttar i aktiviteten i kommunane. Tvert imot aukar vi overføringane til kommunane. Derimot kuttar vi i byråkrati. Så vi seier i staden at ei krone i skattelette er ei krone mindre til byråkrati. Arbeidarpartiet sin fraksjonsleiar skryter av at utviklinga i kommunane er på eit høgt nivå, at det har vore ein stor auke. Vi får tilbakemeldingar frå kommunane om at det er ikkje slik dei opplever det. Faktum er i alle fall at kommunegjelda aukar dramatisk. Gjelda har aldri vore så høg som no, og det verkar som om ho aukar i akselererande tempo, samtidig som vedlikehaldsetterslepet, bl.a. på kommunale vegar, aukar. Då er mitt spørsmål: Er ikkje representanten frå Arbeidarpartiet bekymra når både gjelda og vedlikehaldsetterslepet aukar?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2013-06-20:
Dette spørsmålet er ein gjengangar når Framstegspartiet får spørsmål, nemleg korleis behovsstyrt statleg finansiering fungerer. Då vil eg berre seie at det var slik barnehagane fungerte tidlegare. Då fekk ein statleg finansiering ut frå talet på barn i barnehagane og talet på timar i barnehage. No er dette endra, slik at ein får finansiering til kommunane i rammer basert på utdanningsnivået til mødrene. Når det gjeld ressurskrevjande tenester, er det også finansiert i dag ved behovsstyrt statleg finansiering. Når det gjeld regjeringsplattform – eg registrerer at Ingalill Olsen legg til grunn at det blir eit regjeringsskifte til hausten, og det er bra – går eg ikkje ut og seier kva vi skal prioritere, og kva vi skal setje øvst og nedst på prioriteringslista. Men uansett, jo større Framstegspartiet blir, jo meir sannsynleg er det at vi får gjennomslag for finansieringssystemet vårt.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2013-06-20:
Det at vi øyremerkjer midlar, er jo å trekkje i retning av behovsstyrt statleg finansiering. Vi vil ha det inn på enkelte område som vi ønskjer å prioritere i Kommune-Noreg. Det eg sa, var at før ein får ei behovsstyrt statleg finansiering, må ein konstatere at det er eit behov, og då er det ei fagleg vurdering som må gå føre. Det blir også gjort langt på veg i dag når ein skal få sjukeheimsplass, heimesjukepleie osv. Men poenget her er behovet, og det er viktig å ta med seg her at Framstegspartiet set ikkje byråkratar og lokalpolitikarar i sentrum, vi set innbyggjarane i kommunane i sentrum. Det er mogleg at det kan vere nokre byråkratar der ute som ikkje synest dette er ei god løysing, men innbyggjarane vil automatisk få dekt dei behova som det etter ei fagleg vurdering er sagt at dei har behov for å få dekt.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2013-06-20:
Eg vil først seie at eg heiter ikkje Siv Jensen – eg heiter Gjermund Hagesæter, så spørsmål i tilknyting til det sitatet du viser til, får du eventuelt ta ved ei anna anledning. Men det som er poenget her, er at vi går inn for eit anna finansieringssystem, som eg har forklara om og om igjen, altså ei behovsstyrt statleg finansiering av grunnleggjande velferdstenester i kommunane. Tidlegare var det altså slik at barnehagane var finansierte på denne måten. Eg har ikkje høyrt nokon lokalpolitikarar seie at dei mista lokal handlekraft og at lokaldemokratiet forsvann då dei hadde statleg finansiering. No går dette inn i rammeløyvingane. Det er akkurat dei same kostnadene med barnehagane, men det er altså ikkje noka automatisk finansiering. Så dette er eit godt system, og dette skal vi, forhåpentlegvis, vise etter valet at vi får gjennomslag for.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2013-06-20:
No er det fleire, m.a. representanten Aksel Hagen, kommunalministaren og representanten Heidi Greni, som har problem med å skjønne vårt finansieringssystem og korleis vi tenkjer rundt det. Vel, eg trur ikkje eg har lang nok tid til å forklare det, for det verkar som om ein har litt tungt for å forstå det. Vi har i alle fall forsøkt i fire år no å forklare det, men eg skal prøve ein gong til. I utgangspunktet ønskjer vi at grunnleggjande velferdstenester i kommunane skal vere statleg finansierte. Skule, eldreomsorg, helse – dei grunnleggjande velferdstenestane – skal vere statleg finansierte. Då treng kommunane sjølvsagt ikkje så mykje pengar, i og med at dette blir finansiert frå staten, så då vil dei ha pengar til å utføre dei andre oppgåvene. Inntil vi får gjennomslag for dette, held vi oss til det rammeløyvingssystemet vi har i dag, som eg hevdar er eit sosialistisk system, som ikkje fungerer slik eit meir marknadstilpassa system ville fungert. Eg vil også understreke at det er ingen som helst ueinigheit mellom partileiinga og kommunalfraksjonen til Framstegspartiet på dette området. Vi er heilt på linje, vi er heilt einige om dette. Dette er ein politikk som er godt forankra i Framstegspartiet. Ingalill Olsen var inne på at Framstegspartiet alltid har meir til alle formål. Det er ikkje riktig. Vi har ikkje meir til byråkrati, vi har ikkje meir til finkultur, og vi har heller ikkje meir til bøndene enn det Senterpartiet har. Vi har litt andre prioriteringar, som kjem fram i vårt alternative statsbudsjett. Ein av dei tinga vi har vore inne på tidlegare, er konkurranseutsetjing. Austevoll har konkurranseutsett pleie og omsorg. Det var basert på 60 pst. kvalitet, 40 pst. pris. Det har gitt eit betre tilbod til innbyggjarane. Vi har tru på konkurranse fordi det stimulerer til innsats, noko monopol ikkje gjer. I Os, derimot, har vi òg konkurranseutsett, men der var det kommunen sjølv som vann anbodet. I motsetning til dei raud-grøne partia, spelar det ikkje nokon rolle for oss om det er det private eller det offentlege som driv det. Det viktigaste for oss er at innbyggjarane får dei beste tenestene.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2013-06-20:
Eg registrerer at dei raud-grøne ikkje heilt har koordinert angrepa sine på Framstegspartiet. Mens representanten Ingalill Olsen seier at Framstegspartiet alltid har meir til alle, seier representanten Ingrid Heggø at Framstegspartiet ikkje har meir til alle. Fasiten er våre alternative statsbudsjett. Der blir det nøyaktig vist korleis vi prioriterer, og det er god, nyttig lesnad for alle. Elles registrerer eg også at enkelte samanliknar Noreg med resten av Europa og seier: Sjå kor bra det går i Noreg, og kor dårleg det går i Europa! Vel, det er altså ikkje takka vere regjeringa. Det er takka vere at vi har vore heldige og funne olje, og at vi har ein oljepris på over 100 dollar fatet. Eg trur at viss Hellas og Italia hadde hatt tilsvarande rikdommar som Noreg har, hadde dei også greidd seg bra.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2013-06-20:
Statsråden var inne på at ho ikkje kunne skjønne kvifor Framstegspartiet fremjar eit slikt forslag, sidan vi var imot byråkrati. Vi er imot byråkrati, men det å vareta innbyggjarane sine interesser og sikre – og førebyggje – at det ikkje er kommunikasjonssvikt mellom lege og pasient, mellom sjukepleiar og pasient osv. er det viktigaste her. Vi set innbyggjarane i sentrum. Vi kan ikkje sjå at dette er noko byråkrati. Eg trur at dersom ein held fram med det alle desse eksempla på kommunikasjonssvikt, viser – overalt, i barnehage og på forskjellige stader – vil det skape større utfordringar enn om ein innfører eit slikt krav som dette. Derfor kjem vi med to forslag. Det eine er at utanlandske borgarar som blir tilsette i offentleg sektor, har tilfredsstillande kunnskapar i norsk språk. Det synest eg er eit minimum, slik at dei kan kommunisere på ein trygg måte. Og så seier vi også at regjeringa må setje i verk tiltak for utanlandske tilsette i offentlege verksemder slik at dei oppnår eit tilfredstillande kunnskapsnivå i norsk språk. Her kan ikkje regjeringa sitje og fråskrive seg alt ansvar. Dette er ein alvorleg situasjon. Vi har meir enn nok eksempel frå media på at det har vore kommunikasjonssvikt, og då kan ikkje regjeringa berre distansere seg frå dette problemet. Då må vi ta initiativ her og sikre at innbyggjarane kan møte opp hos offentlege tenestefolk og vente å kunne kommunisere på norsk på ein god og trygg måte utan at det blir kommunikasjonssvikt som i verste fall kan medføre fare for liv og helse.
Michael Tetzschner (Høyre), 2013-06-20:
Ifølge Aftenposten forrige uke frykter Finanstilsynet mange ledige boliger i Norge i årene som kommer. Direktør Emil Steffensen og leder Morten Baltzersen peker på den likheten som eksister mellom arbeidsinnvandringen i Norge, Irland og Spania og sammenbruddet i boligmarkedet i de to sistnevnte landene. Er statsråden enig i denne analysen – at vi kan bevege oss inn i en situasjon med overskudd på boliger?
Michael Tetzschner (Høyre), 2013-06-20:
Det har på mange måter vært en interessant debatt. La meg konsentrere meg om tre innlegg. For det første vil jeg bemerke at statsråden ikke var kjent med Finanstilsynets analyse av boligmarkedet. Det er jo ganske interessant, og mitt råd til statsråden er at hun holder seg løpende orientert om Finanstilsynet – ikke bare fordi det kan være faglig interessant, men fordi tilsynet lar handling følge ord. De har kunnskap om viktige rammebetingelser for boligfinansieringen, og det er klart at hvis de har et pessimistisk fremtidssyn, er det ikke rart at de øker kravet til nyetablertes egenkapital med 50 pst. fra den ene dagen til den andre. For statsråden kan det være greit å følge med i de analysene, så vet hun hva som kommer. Det andre jeg ville stoppe litt opp ved, var representanten Haugli, som har gjort det til noe av et bravurnummer å ønske seg til Bærum kommunestyre, hvor han tydeligvis ville ha gått inn for høyere boligtall. Nå er jo Bærum en av de omegnskommunene som har doblet sitt antall innbyggere i løpet av veldig kort tid, og ifølge mine opplysninger legger de til rette for en utbygging i en helt annen størrelsesorden enn det tallet representanten Haugli nevnte. Siden han også var en visitt innom Oslo, kan jeg jo si at igangsettingstallene for Oslo i 2011 og 2012 er på 8 200 boliger. Det er ca. 1 000 mer enn summen av de tre andre storbyene i Norge – inklusiv Arbeiderpartiets eget utstillingsvindu, Trondheim. Så er det er sidepoeng – hvis man først interesserer seg for lokalpolitisk adferd – at i Oslo har Oslo SV og Oslo Arbeiderparti systematisk gått inn for lavere boligalternativer, i betydningen boligtall, enn det byrådet har fremlagt forslag om for bystyret. Det siste punktet i denne omgang, var representanten Sivertsen, som gjorde et poeng av at et av forslagene våre var en veldig enkel endring av plan- og bygningsloven § 5-4. Det er ofte i slike lover man gjør store endringer – f.eks. som vi har foreslått: å kutte tillegget om at tilsynsorganet nærmest gir seg selv myndigheten. For i tillegg til at det er av vesentlig betydning, står det også i dag «eller som av andre grunner er av vesentlig betydning for vedkommende organs saksområde». Da er det klart at det er fristende, hvis man synes man driver med viktige ting her i verden, å legge inn en innsigelse, og det er også det som er problemet.
Michael Tetzschner (Høyre), 2013-06-20:
Jeg tror representanten Sivertsen må ha misforstått, for vi sier ikke at innsigelser er alle problemers mor, men det er et av dem. Det å målrette innsigelser til det som er viktig, er det som ligger i vårt forslag. Det andre var til representanten Haugli, og det beskriver meldingen: Boligbyggingen og boligtallene er resultatet av samspillet – eller manglende samspill – mellom statlig nivå, som er ansvarlig for planverket, regional planlegging og kommunestyrene, og selvfølgelig også markedet. En god del utbyggere synes det er usikre signaler og setter ikke i gang. Det kan ikke overprøves. Når det spres myter om at det er lave boligtall i Oslo, har de vært grundig tilbakevist. For øvrig er herr Hauglis antydning om at jeg skal ta en ny tørn i Oslo bystyre ikke særlig aktuell. Jeg synes jeg har gjort min borgerplikt etter å ha sittet der i 24 år.
Michael Tetzschner (Høyre), 2013-06-20:
Jeg merket meg at saksordføreren gledet seg til valgkampen, og at hun kritiserte mangelen på pengebruk under den forrige borgerlige regjeringen, i årene 2001–2005. Jeg får kanskje si at handlingsrommet i norsk økonomi har økt i perioden etter det, og det ville ha kommet enhver regjering til gode. Men hvis man skal bruke en hel valgkamp på å kritisere en avgått regjering, vil man kanskje ikke ha oppmerksomheten på riktig sted. Når det så gjelder den såkalte sultefôringen, er det slik at hvis man ser disse periodene under ett, viser det seg at det har vært en litt større vekstprosent for kommunene under den rød-grønne regjeringen. Den er på 2,55 pst. i gjennomsnitt per år, mot den borgerlige regjeringens 2,25 pst. Mitt spørsmål til saksordføreren er: Synes hun virkelig at denne forskjellen, på 0,3 pst. i gjennomsnitt, over så mange år forsvarer(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Michael Tetzschner (Høyre), 2013-06-20:
Et veldig godt mål hadde vært å nå 50 pst., for i det øyeblikket du får 50 pst. av egne inntekter, skjønner du at du må bruke hoveddelen av tiden din til å pønske ut hvordan du fremmer vekst og vekstvilkår, bl.a. for næringslivet i din egen kommune, og bli noe mindre opptatt av det kontaktarbeidet som ligger i å utløse statlige overføringer. Ideelt sett burde det ligget enda høyere, men det er klart at her er det også snakk om en gradvis tilvenning, så kommunene får anledning til å skifte fokus fra å være klient til å legge til rette for næringslivet.
Michael Tetzschner (Høyre), 2013-06-20:
Takk for rosen som gjaldt det som innlegget var ment å være, nemlig en tro på det lokale selvstyret. Men vi kan ikke lukke øynene for det faktum at fylkeskommunen aldri har hatt legitimitet blant velgerne. Folk oppfatter at det er to politiske nivåer som har ansvaret i landet. Det er deres primærkommune – som de har et mer direkte forhold til, for de kjenner ordføreren og omgås lokalpolitikerne i sin hverdag – og så er det staten. Vi ønsker å styrke kommunene som robuste enheter, og vi ønsker klare ansvarsforhold hvor også staten skal ta sin del av ansvaret. Så til første del av spørsmålet: Fordelingen mellom det å få overført inntekter til en kommune sammenliknet med hva man selv klarer å legge til rette for av egne skatteinntekter, går jo ikke på den totale summen av penger man har til rådighet – og da vil selvfølgelig innbyggernes interesser veie tyngst.
Michael Tetzschner (Høyre), 2013-06-20:
Jeg tror spørreren undervurderer at også det å vokse krever kommunale investeringer. Derfor ønsker vi også at vekstkommuner i større grad blir tilgodesett når de må gjøre investeringer for å ta imot en økende befolkning. Ellers har vi det generelle virkemiddelapparatet på statlig hånd, som skal hjelpe til med næringsutviklingen i næringssvake strøk. Overføringssystemet mellom kommunene er ikke det mest velegnede og målrettede når det gjelder å sikre bosetting i landet. Vi tror at det er en egenverdi i at de lokale politikerne forstår at det er lokale skatteinntekter de i større grad disponerer enn i dag. Det vil også føre til at de oppdager et par andre ting som de rød-grønne ikke har med i vokabularet for tiden, og det er at man kan få mer ut av de skatteinntektene man tross alt får, dersom man kan gjøre omprioriteringer.
Michael Tetzschner (Høyre), 2013-06-20:
Det gjelder representanten Hagens advarsel mot i det hele tatt å sette ut offentlige tjenester til noen private som kanskje kunne bidra. En gang hadde vi et kommunalt busselskap her i byen som hadde monopol. De måtte ha tilskudd fra bykassen. Så delte man byen inn i fire konstruksjonsområder og eksponerte for konkurranse. Da sparte man 10 mill. kr for hver av de fire områdene som byen besto av. Det interessante var at de private busselskapene betalte skatt til kommunen, og folk var mer fornøyde enn før, i tillegg til at kommunens eget selskap etter hvert måtte bli like effektivt. Hvilke landsulykker mener representanten Hagen fulgte av dette – bortsett fra at det ble betalt mer skatt?
Michael Tetzschner (Høyre), 2013-06-20:
Jeg lyttet til statsrådens talleksersis som munnet ut i et angrep på mitt parti, Høyre, antakelig som ledd i en sultefôringslegende om den forrige regjeringen. Jeg kunne tenke meg å høre hva statsråden mener med at Høyre i sine alternative budsjetter har ligget under regjeringens forslag til rammer for kommunene i denne perioden.
Michael Tetzschner (Høyre), 2013-06-20:
Det hadde vært utmerket for kvaliteten i ordskiftet om man konsentrerte seg om det som faktisk var foreslått, og om det som faktisk ble sagt. Jeg merket meg at Navarsete – ut fra svaret på spørsmålet mitt i en tidligere replikkrunde, hvor jeg ba henne redegjøre for forskjellen mellom regjeringens rammer for Kommune-Norge og Høyres – forsto og nok hadde følelsen av det som var fasiten, nemlig at vi har hatt akkurat den samme rammen. Dermed mener jeg at det ikke er grunnlag for å videreføre denne sultefôringslegenden. Enhver politisk ledelse av landet må selvfølgelig ta utgangspunkt i konjunkturene, det makroøkonomiske bildet, når den fordeler penger videre i systemet. Det fikk representanten Syversen til å ta ordet. Han mente at makroøkonomien ville bli påvirket hvis regjeringen, dvs. Stortinget, ikke beskattet befolkningen høyt nok. Det er en misforståelse. Pengene blir ikke borte om de ikke trekkes inn fra privat sektor – de går jo ikke tapt for samfunnet av den grunn. Jeg vil fastholde at det i stor grad er konjunkturene og makroøkonomien som legger grunnlaget for finansieringen av velferdsstaten generelt – og av kommunesektoren spesielt, som vi diskuterer her i dag. Til spørsmålet om målet – et rimelig arbeidsmål – 50 pst. egne inntekter og 50 pst. overføringsinntekter. Vi har ikke fremstilt dette som noen tvangstrøye, men det er rimelig over tid å arbeide i den retningen. Av samme grunn vil vi også at individene stort sett skal utnytte sine egne inntektsmuligheter, og ikke leve på overføringsinntekter fra det offentlige. Man blir tross alt mer opptatt av de mulighetene man har, enn av begrensningene. Det var greit å få fastslått at sultefôringslinjen mellom en tidligere borgerlig regjering og den nåværende, rød-grønne, regjeringen kan koke ned til å være en forskjell i vekstbane på 0,3 pst., som til og med Arbeiderpartiet skal ha ros for å ha brakt i den retningen. Man kan ikke argumentere med begge deler, at man først unngikk en ulykke – og deretter argumenterer som om det var en ulykke. For øvrig vil jeg si til representanten Hilde Magnusson at innovasjon ikke bare er nye teknikker, det kan være gamle teknikker organisert eller mikset på en ny måte. Det kan til og med være slik at det å nedlegge ting og slippe dobbeltbehandling av f.eks. fylkeskommunen – kvitte seg med fylkeskommunen – er et stort, innovativt grep.
Michael Tetzschner (Høyre), 2013-06-20:
Det er innlegg av den kaliber som vi hørte av de to siste representantene, altså statsråden, nemlig at forholdet mellom stat og kommune er dessverre preget av en viss gjensidig mistillit. Det var det jeg innledet mitt hovedinnlegg med. Det er nettopp fordi man sier at man gir mer penger til kommunene, i virkeligheten følger det flere plikter med enn det følger penger. Det har vi tillatt oss å påpeke. Jeg mener også at hele sultefôringslegenden kan man trygt legge død i dag. Til og med statsråd Navarsete sa at det hadde vært en vekst, og det kan da umulig være det samme som at man bryter sammen i kommunesektoren. Man må huske på at de skattelettelsene som den gang ble innført, var som oppfølging til det nye skattesystemet, hvor man måtte ned i inntektsskatt for å likestille med kapitalbeskatning – og vel å merke slik at den rød-grønne regjeringen ikke økte disse skatteprosentene da de hadde anledning til det.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-20:
Tonen i denne debatten fra sentrale Høyre- og Fremskrittsparti-representanter er overraskende ironiserende, men ikke spesielt imponerende. Å latterliggjøre en stortingsmelding med ordene av typen «for sent» og «for lite» er en politisk sportsgren med lav politisk vanskelighetsgrad. Hva vil så Høyre og Fremskrittspartiet som er så forløsende med hensyn til å få alt på stell? Tja, som flere har vært inne på, tyder det på at hovedbudskapet er at stat og kommune og alt offentlig – og i og for seg også banker – i større grad skal abdisere, trekke seg tilbake og la markedet få boltre seg friere. Hovedstikkordene er «kvantitet» og «hastighet». Vi hører bl.a. lite om offentlig planlegging, sjøl om Øyvind Halleraker gjorde et godt forsøk på å omtale planlegging, men det innlegget ble jo veldig brilliant kommentert av Håkon Haugli. Og særlig partier som Høyre og Fremskrittspartiet, som er så opptatt av at det skal være større lokalt sjølstyre, bør også være opptatt av at det lokale sjølstyret brukes på en kompetent faglig og politisk måte. Da er det nettopp planlegging som er et stikkord. Du kan ikke bare be om mer makt, du må også vise at du utøver makt på en kompetent måte. Da er hovedproblemet knyttet til planlegging, for lite kompetent god offensiv planlegging og ikke innsigelsesproblematikken. Når stikkordet er planlegging, er det særlig en planleggingsform som vi trenger i større grad framover, som skal være kompetent og politisk styrt. Det er den overkommunale/regionale planleggingen. Det undrer meg at Fremskrittspartiet og Høyre – sjøl om Høyre har sagt at de vil bruke en to–tre år på å gjennomføre det – vil fjerne det regionale nivået nå når vi ikke minst i samfunnsplanleggingssammenheng trenger en god regional planlegging, og når stikkordet er bolig og hvordan vi skal møblere det regionale rommet, og heller ikke når stikkordene er transport og infrastruktur. Disse partiene vil fjerne det politiske organet som skal bedrive den så nødvendige politisk styrte demokratiske planlegginga. Det forutsetter at det er et ideal for Fremskrittspartiet og Høyre også, og ikke bare at det skal være styrt av embetsverk og fagfolk. Det er noe trist over de to politiske partiene som har som hovedbudskap at vi skal renonsere på kvalitet og på viktige – jeg har lyst til å si – faktisk etiske verdier, som bl.a. jordvern, miljø, universell utforming osv. Det er et defensivt budskap og ikke et offensivt budskap, slik som de rød-grønne har, og som er skrevet i denne stortingsmeldinga.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-20:
Jeg hadde en sensorkollega på Høgskolen i Lillehammer, som ved en klage sa: Er jeg i tvil, så leser jeg oppgava. Jeg syns at Fremskrittspartiet og Høyre burde være såpass i tvil når temaet er boligpolitikk at de leser stortingsmeldinga, og at de også følger med på bl.a. det Miljøverndepartementet sammen med Kommunal- og regionaldepartementet veldig konkret har gjort når det gjelder innsigelser. Når vi har fått en sånn debattform at vi latterliggjør at statsråden ikke følger med Finanstilsynet, kunne det være interessant å latterliggjøre tilsvarende tilbake igjen – at en bør følge med på det som gjelder regjeringas konkrete og rådende politikk for tida: forenkling av plan- og bygningsloven, byggesaksbehandling og planbehandling, og ikke minst det som gjelder innsigelser og mer offensiv planlegging.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-20:
Det er tydeligvis krise i Kommune-Norge. Men spørsmålet mitt går ikke på det, det går også på finansieringsopplegget. Jeg skal innrømme at jeg er imot det, men jeg er faktisk mest nysgjerrig på hvordan det går an å være fanebærer for lokalt sjølstyre og samtidig gå inn for et slikt finansieringssystem. Er det de lokale politikerne som skal vurdere behovet til enkelte før det eventuelt utløser statlig finansiering, eller er det et fagbyråkrati som skal sitte der, eller er det slik at en kan ta en telefon direkte til Finansdepartementet og si at nå er jeg klar til å ta imot penger? Her er ikke SV og de rød-grønne alene, også de borgerlige samarbeidspartnerne mener nok at her trengs det ei avklaring, mildt sagt. Det gjør ikke bildet klarere når de ekstra 2,5 mrd. kr som nå kommer, faktisk skal øremerkes – for det foreslår Fremskrittspartiet.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-20:
To gode råd/spørsmål: For det første: Jeg tror Høyre – jo før jo heller – bør tegne det kommunekartet, som ikke bare viser hvilke kommuner som blir vinnere med den nye tilnærminga, men også hvilke kommuner som blir tapere, slik at de allerede før valget kan forberede seg på de årene de skal trappe ned aktiviteten sin. Jeg regner med at Tetzschner er enig i det, men hvis han også har navn på noen kommuner som allerede nå skal tilpasse seg den nye, litt negative virkeligheten, kan vi ta det nå. For det andre: Jeg syns Tetzschner har et veldig godt lokaldemokratisk innlegg. Jeg mener at Høyre trenger et tilsvarende innlegg om det regionale nivået, for hvis Høyre oppriktig er opptatt av samfunnsutvikling nedenfra, vil de også trenge tilsvarende refleksjoner og betraktninger om organisering på det regionale nivået.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-20:
Et svar, som er et litt sånn standardsvar når SV og Fremskrittspartiet debatterer, er at vi har noen budsjettbegrensninger å holde oss til, mens Fremskrittspartiet stort sett ikke har det. Nå har heldigvis stat og kommune møtt hverandre. De har laget en god avtale og sagt at dette må vi løse i fellesskap. Staten har ikke bestridd disse regnestykkene. Samtidig har ikke minst mange kommuner sjøl sagt at disse i mye større grad er en ressurs enn det en ofte har betraktet dem som. Vi ser at det er mange enkeltkommuner, bl.a. den Høyre-styrte kommunen Molde, som har funnet ut at hvis en jobber offensivt med dette, hvis en ser på dette som en del av de ordinære driftsoppgavene, klarer en fint å finne gode løsninger også innenfor de økonomiske rammene som en har i dag. Så jeg er optimist. Sjøl om jeg ikke klarer å få til mer friske penger, er jeg optimist, for jeg tror Kommune-Norge er i ferd med å få mer og mer tak på dette.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-20:
Dette er for en SV-er ikke en landsulykke. Jeg har vært gjennom den samme prosessen tidligere i mitt eget fylke, Oppland, der det var helt klart at vi hadde en utgangssituasjon som ikke var bra, i den forstand at monopolselskapet tok seg for godt betalt. Så ble det konkurranse. Der vi har levd med konkurranse en stund, ser vi dessverre at dette også blir problematisk, for i praksis er det så få tilbydere at prisen er i ferd med å gå veldig opp igjen. Så det som først var en besparelse – viser det seg i ettertid – er i ferd med å forsvinne. Det jeg la hovedvekt på i innlegget mitt, er det lokaldemokratisk problematiske knyttet til at når en setter ut tjenester og aktivitet, er det som politiker veldig vanskelig å styre den samme aktiviteten. Uavhengig av hva vi måtte mene om egen aktivitet i forhold til privatisering, bør vi være enige om at dette er lokalpolitisk veldig krevende.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-20:
Det gjelder ikke for SV, og det gjelder ikke for de andre rød-grønne. Vi har allerede hatt en debatt om dette. Det er bekymringsfullt. Samtidig er det tegn på at kommunesektoren nå er optimistisk. De har et stort aktivitetsnivå. En del av det store aktivitetsnivået skyldes at en foretar investeringer. Det vi er opptatt av, er å avdramatisere eller gjøre diskusjonen litt mer faktabasert. Det er bare vel halvparten av den gjelda som belaster kommuneøkonomien. Hvis vi ser på renteøkning, er det slik at pensjonsplassering og andre pengeplasseringer gjør at kommuner faktisk vil tjene på en renteøkning. Så nettovirkninga av en renteøkning er mindre dramatisk enn det kan høres ut som fra opposisjonen. Men sjølsagt er vi opptatt av dette. Det er nettopp derfor vi diskuterer det i forbindelse med hvert statsbudsjett.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-20:
Først en beklagelse – eller at jeg ikke hørte godt nok etter, eller et eller annet slikt: De 170 milliardene er den 60 prosenten og ikke bruttogjelda. For det andre: Jeg har tidligere benyttet anledninga til å få Kristelig Folkeparti og Geir Jørgen Bekkevold til å hylle det regionale nivået. Nå tenkte jeg at jeg skulle være ute etter en tilsvarende hyllest til prosjektet Saman om ein betre kommune, som er et endringsprosjekt som vokser mer og mer i omfang – som på mange måter er å sette den norske modellen ut i praksis, at en får dette trepartssamarbeidet mellom stat, kommune og fagforeninger. Er Kristelig Folkeparti og representanten Geir Jørgen Bekkevold klar til å hylle Saman om ein betre kommune, og slik sett si at dette er et prosjekt en vil arbeide videre med også i neste periode?
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-20:
I forrige debatt, boligmeldingsdebatten, var ikke minst Høyre og Fremskrittspartiet veldig opptatt av eie-linja, framfor leie-linja. Den er helt sjølsagt, særlig når du har penger, så det er i tilfelle de vanskeligstilte som kanskje i noen få år må innom leie, før de begynner å eie. For det å eie gir trygghet og bedre forvaltning av verdiene, er økonomisk mest effektivt osv. Jo, det å eie er hovedlinja i boligpolitikken. Når vi går til debatten her, om temaet kommune, drift av kommune, kommunal tjenesteproduksjon, er det plutselig mer og mer feil å satse på eie-linja. Nå er idealet å eie minst mulig – kjøpe tjenester eller leie mest mulig. Så nå er plutselig god forvaltning og effektivitet knyttet til det ikke å eie, nå er det knyttet til det å være en god bestiller. Lokalpolitisk aktivitet blir da knyttet først og fremst til å bestille tjenester. Ikke eie og drive sjøl, sier både Høyre og Fremskrittspartiet når temaet ikke er bolig, men kommunal tjenesteproduksjon. OPS er slik sett det optimale – en bestiller, og deretter leier en i 30, 40 eller 50 år, med en tilnærming av typen «ute av syne, ute av sinn». Men nei, for når vi tenker oss om, er det jo slik at Fremskrittspartiet egentlig samtidig har sagt noe stikk motsatt. Det er ikke lokalpolitikerne som skal bestille, det er brukerne som skal bestille, ut fra sine behov. Etter min mening er det nettopp dette som truer lokaldemokratiet i dag. Det er ikke staten som truer lokaldemokratiet. Det er enten det såkalte brukerdemokratiet – for å ta Fremskrittspartiets variant – der det skal bli en samhandling mellom bruker og stat, eller «tilbydermakttilnærminga», der det er den private tilbyderen av disse tjenestene makta først og fremst blir overført til, eller det «bestillerbyråkratiet» som en kommune, eller en offentlig institusjon, må bygge opp for å drive nettopp dette spillet hvor en ikke lenger skal eie, men kjøpe og leie. Mens representanten Åge Starheim i sitt innlegg er bekymret over kommunenes manglende frihet til å prioritere fordi det er for lite penger ute og går, og representanten Mette Hanekamhaug er ute etter det samme, har representanten Gjermund Hagesæter sagt det stikk motsatte i dag: Kommunene skal ikke ha mer penger, det er staten som må ha mer penger, for dette skal være brukerstyrt – brukeren skal melde et behov inn til staten, og så skal staten betale. Dette må på ett eller annet tidspunkt Fremskrittspartiet avklare: Er det staten som skal ha mer penger, er det brukeren som skal koordinere med staten, eller er det lokalpolitikerne som skal få mer frihet til å bestemme både innholdet i og omfanget av kommunale tjenester?
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-20:
Dette er interessant. Vi har akkurat det samme ordskiftet nå som det vi hadde under debatten om kommuneproposisjonen. Hvis temaet er innbyggernes interesser, sier Fremskrittspartiet at svaret må være stat. Gjermund Hagesæter har en formulering nå som er identisk med den han har hatt minst et par tre ganger under debatten i forrige sak. Det er veldig klargjørende for alle de andre partiene at lokaldemokratiet for Fremskrittspartiet ikke strekker seg langt nok til å inkludere en forståelse for å ta innbyggernes interesser alvorlig. Så Fremskrittspartiet er statspartiet – det statsregulerende, byråkratiserende partiet.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-20:
Sakens realiteter er som følger: Det foreligger en proposisjon. Her har det forut for den proposisjonen foregått noen forhandlinger, som ble innledet 12. april. Den 30. april la staten fram endelig tilbud. Hovedsammenslutningene aksepterte tilbudet samme dag. Dette ble en lett oppgave for komiteen å ta tak i. Vi har under punkt 2, Komiteens merknader, ingen merknader. Vi slutter oss til forslaget. Til punkt 3, Komiteens tilråding, har vi heller ingen andre merknader – eller rettere sagt står det vel «ingen merknader». Slik sett rår vi Stortinget til å gjøre det vedtaket som her er referert til.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2013-06-20:
Det var representanten Bekkevold som fikk meg til å ta ordet. Han var skeptisk til at vi åpner for spredt boligbygging i distriktene og lurte på om Senterpartiet ikke var bekymret for jordvernet. Jeg kan bekrefte at Senterpartiet er veldig bekymret for jordvernet. Men når det gjelder utkantbygdene, vil jeg si at i mange tilfeller er muligheten for spredt boligbygging, og kanskje omdisponering av et mål eller to med dyrket jord, avgjørende for å opprettholde matproduksjonen. For å ta en liten historie fra min egen oppvekst: Sist på 1970-tallet var jeg med på en studiering som het lokalsamfunnet i grisgrendte strøk. Det var jeg og en gjeng gammelungkarer på 30 år og oppover som var bekymret for folketallsutviklingen i grenda, og da var jeg den yngste innbyggeren. Ville grenda bli avfolket, var det noen som ville ta over gårdene? Folk turte ikke å komme tilbake med unger, for det var ikke noen lekekamerater i bygda. Så var det et par som ønsket å flytte tilbake, som ønsket å bygge på hjemgården, men som ikke hadde noen tilknytning til landbruket. Det ble omdisponert et par mål dyrket jord så de fikk seg hver sin tomt. De flyttet tilbake med barnefamilier, og det gjorde at odelsgutter og -jenter til småbruk i grenda faktisk turte å komme. Det var lekekamerater, det var et sosialt miljø, og det var trivelig å komme tilbake til bygda. I 1990 var det så mange unger i denne grenda at de faktisk vurderte om de skulle starte opp barnehage. Ungdommene kom tilbake og tok over småbrukene, de drev med sauedrift. Enten levde de av landbruket, eller så drev de jorda i tillegg til at de hadde andre yrker utenom. Jeg tror ikke denne bygda hadde fått den utviklingen hvis vi ikke hadde vært villige til å åpne for spredt boligbygging. Vi kan ikke ha samme boligpolitikken i Oslo som vi har i Holtålen. Derfor vil jeg absolutt forsvare at vi må ha muligheten til spredt boligbygging i distriktene for å opprettholde det sosiale miljøet, og for at folk skal ville komme tilbake nettopp for å drive den dyrkede jorda så ikke småbrukene blir liggende brakk, og vi går glipp av den viktige ressursen dette er.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2013-06-20:
Etter mitt syn er barnehage, eldreomsorg og skole grunnleggende oppgaver for kommunesektoren. Jeg levde lenge i den villfarelse at det faktisk var tverrpolitisk enighet om det, men etter å ha sett intervjuet med Siv Jensen på Kveldsnytt 6. mai ble jeg veldig i tvil om hva som egentlig er de grunnleggende oppgavene for kommunene. På spørsmål om Fremskrittspartiets opplegg for kommunesektoren var svaret: Tallet mitt er mer sammensatt, for vi vil flytte noen av de dyreste oppgavene for kommunene fra kommune til stat. Når eldreomsorg og skole bortfaller som en kommunal forpliktelse, blir det mer penger igjen til å løse de helt grunnleggende oppgavene. Hvis dette ikke er grunnleggende oppgaver for kommunesektoren, hva er det da? Er det å få lengre skjenketider og sørge for at det blir mer sprit tilgjengelig på de lokale butikkene som er de grunnleggende oppgavene for kommunene?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2013-06-20:
For en liten stund siden behandlet vi distrikts- og regionalmeldingen her i salen. Da var det stor enighet om at det var et mål å opprettholde befolkningsstrukturen i Norge. Høyres skatteopplegg går ut på å omfordele fra de omtrent 90 pst. fattigste kommunene til de omtrent 10 pst. rikeste kommunene. De rikeste kommunene ligger i de sentrale strøk av Norge. Hvordan kan målsettingen om å opprettholde befolkningsstrukturen kunne nås, dersom man omfordeler midler fra – og sultefôrer – de kommunene som trenger mest regional utvikling og mest drahjelp for å få på plass arbeidsplasser, til de sterke kommunene i sentrale strøk av Norge?