Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-05-02:
Tusen takk til representanten Tynning Bjørnø for å ta opp en viktig interpellasjon, og jeg synes også det er bra at inntrykket er at når det gjelder tilgjengeligheten av læremidler for blinde og svaksynte elever, har situasjonen blitt bedre. Men jeg tror vi kan være enig om at den, for å si det veldig enkelt, ikke er god nok før det er reell likestilling for alle elever. Det betyr at man har de lærebøkene man skal ha, til riktig tid. Men det viser også at når saker tas opp på Stortinget, får det faktisk en effekt, og dette har nå Statped grepet fatt i. Før jeg begynner med å svare på spørsmål og sier noe om hva jeg mener vi skal  gjøre og litt om hva vi gjør, har jeg også lyst til å si at dette er et område hvor jeg mener vi som politikere og jeg som statsråd også må være systemkritiske. Det er veldig lett at vi som politikere, særlig når vi sitter i posisjon, går inn og er så opptatt av alt det positive som skjer, at vi glemmer også å være selvkritiske på vegne av systemet vi forvalter, og dette er et område hvor vi også må være selvkritiske. Det gjelder også meg som statsråd. For selv om det er mye bra som gjøres, og selv om det er mange suksesshistorier der ute, er det også altfor mange som ikke får den oppfølgingen de trenger. Jeg skal i innlegget mitt også snakke litt om spesialundervisning. Mobbing er selvfølgelig en viktig sak som Stortinget akkurat nå jobber med. På alle disse områdene er det slik at vi rett og slett ikke har gjort nok, og det er for mange elever som opplever at de blir sviktet. Den 21. mars inviterte jeg til en konferanse om inkludering og spesialpedagogikk. Det var ikke bare for elever som var blinde eller svaksynte, men for forskjellige typer elever med forskjellige tilretteleggingsbehov, og en viktig del av det var rett og slett å la elever og foreldre selv fortelle om hvordan de opplevde skolehverdagen. En av ungdommene som var på talerstolen, sa noe veldig klokt, nemlig: Vi må lære folk at forskjeller er fryktelig normalt. Det er noe av kjernen i utfordringen, det at alle – som representanten Tynning Bjørnø også beskriver – skal føle seg som og være en del av et fellesskap. Samtidig forstår vi at for at alle skal få like muligheter innenfor fellesskapet, må man også i positiv forstand behandle folk litt forskjellig. Folk trenger litt forskjellig behandling og litt forskjellig oppfølging for å være likeverdige deler av fellesskapet. I skolens formålsparagraf og verdidokumenter er dette helt sentralt. Skolen skal møte alle elever med tillit, respekt og krav – ikke minst «krav» understreker jeg her – gi dem utfordringer som fremmer dannelse og læringslyst, og selvfølgelig motarbeide diskriminering. Med andre ord: Verdidokumentet i skolen – og dette gjelder også ny generell del og overordnet del av læreplanen, som nå er ute på høring – sier ikke bare  at skolen skal motvirke diskriminering, den sier også at alle elever, uavhengig av deres utgangspunkt, har rett til å få tillit, respekt og krav. I denne sammenhengen er det også viktig å understreke at nettopp forventninger og krav er noe av det mange elever med tilretteleggingsbehov merker ekstra sterkt at de ikke får. Det å ikke bli møtt med forventninger – det å bli behandlet som det noen elever forteller: Jeg følte meg behandlet som om jeg var dum – er altså ikke å gjøre disse elevene en tjeneste, det er å gjøre dem en stor bjørnetjeneste, og de merker det så innmari godt når skolen ikke møter dem med tillit til at de også kan lære, og forventning om at de skal lære. Når det gjelder interpellantens mer konkrete spørsmål, først om mobbing: Det er ingen tvil om at blant noen grupper barn og unge er det flere som blir mobbet enn blant andre – for eksempel knyttet til nedsatt funksjonsevne, som svaksynthet eller at man helt mangler syn. Dette er dokumentert gjennom flere undersøkelser, og det er også særlig omtalt av Djupedal-utvalget. Nå behandler jo Stortinget i disse dager viktige saker og viktige lovsaker rundt mobbing, men regjeringens mobbepolitikk dreier seg om tre ting som alle sammen er like viktige. For det første: kompetanseheving i skoler, barnehager og kommuner, for det andre: bedre støtte og veiledning til mobbeofre og deres familier, og for det tredje: et enklere regelverk som skal sikre både rettssikkerheten for elevene og raskere og bedre oppfølging enn i dag. Men så handler det også – ved siden av dette – om holdninger og verdier i skolen. Det handler rett og slett om at de fine ordene vi har satt ned i generell del – eller nå overordnet del – faktisk blir fulgt i hverdagen. Interpellanten peker på et veldig viktig tema, som jeg også er veldig opptatt av, nemlig at mange elever med synshemming blir tatt ut av klasserommet og får fritak i fag. Når det gjelder skolens plikt til å tilpasse opplæring, er det både et mål og en kontinuerlig prosess. Tilpasset opplæring skal skje gjennom variasjon og tilpasning til mangfoldet i elevgruppen innenfor fellesskapet. Skolen skal ivareta elevenes faglige og sosiale utvikling innenfor rammen av ordinær opplæring, men samtidig kan det i noen tilfeller være nødvendig med spesialundervisning og andre særskilte tiltak. Alle i denne sal er enig om at spesialundervisning og fritak fra fag og aktiviteter kan være viktige virkemidler for å sikre en likeverdig opplæring for den enkelte elev. Men: Det vi får rapporter om, er at spesialundervisning og fritak av og til kan fungere som det motsatte. I verste fall kan spesialundervisningen fungere segregerende og gi elevene et dårligere tilbud enn de ellers ville fått hvis de var i klasserommet og fikk tilpasset opplæring der, eller at fritak fra fag ikke er fornuftig – nå har vi f.eks. gitt fritak for andre fremmedspråk for elever med dysleksi, det har vært nødvendig og riktig å gjøre – men at det snarere blir et signal om at systemet har gitt opp, og at man har lave forventninger. Vi vet ikke nøyaktig hvor prosenten fritak skal ligge, men jeg er enig med representanten Tynning Bjørnø i at 40 pst. er et høyt tall, og at det, sammen med mye av det andre vi vet om spesialundervisning og fritak, kan tyde på at disse ordningene ikke fungerer godt nok for å gi elevene en bedre undervisning eller tilrettelagt undervisning, men snarere fungerer segregerende. Vi har satt ned en ekspertgruppe under ledelse av Thomas Nordahl, som skal bidra nettopp til at vi kan få enda bedre både beslutningsgrunnlag og politikk for elever med behov for tilrettelagt pedagogisk tilbud. De har fått i oppdrag å se kritisk gjennom ikke bare lovverket, men også praksis ute i kommunene. For én ting er hva vi vedtar her i lovverket, noe ganske annet er, dessverre av og til, hvordan det faktisk følges opp. Selv om dette skal være en hurtigarbeidende ekspertgruppe, har vi ikke tid eller råd til å vente på deres anbefalinger alene, vi er også nødt til kontinuerlig å jobbe med dette ute i kommunene. La meg bare nevne noen av de andre tiltakene regjeringen også i det siste har lansert, f.eks. i Meld. St. 21 for 2016–2017, Lærelyst – tidlig innsats og kvalitet i skolen, hvor vi varslet at vi vurderer å innføre krav om at skolene på barnetrinnet skal ha ansatte med faglig fordypning i spesialpedagogikk, samtidig som vi vurderer å opprette et videreutdanningstilbud i spesialpedagogikk. Begrunnelsen for det er nettopp elever med spesielle tilretteleggingsbehov, f.eks. elever som er svaksynte eller blinde. Når det gjelder tilrettelagte læremidler, har Utdanningsdirektoratet en tilskuddsordning som gir støtte til utvikling av læremidler som er særskilt tilrettelagt. I tillegg tilbyr Statped tilpassede utgaver av eksisterende læreverk, og jeg er enig i at når det kommer tilbakemeldinger, som fra Remi i Kviteseid i Telemark, om at det har tatt åtte måneder før man får læremidler, så er ikke det en holdbar situasjon. Statped har hatt ekstratiltak og særskilte tiltak også for skoleåret 2016–2017, som de også har hentet viktige erfaringer fra, hvor målet selvfølgelig er at elevene skal få læremidlene på tiden. Men så er det også viktig å si at de fleste kommuner jo vet tidlig hvilke elever de får. Hvis kommunene eller skolene er sene med å gi tilbakemeldinger eller melde inn til Statped hvilke behov de har for læremidler, kan det også føre til forsinkelser. Med andre ord er det viktig også her at kommunene gjør jobben sin. Vi har også sendt et forslag fra regjeringen til ny felles likestillings- og diskrimineringslov, og i denne loven ønsker vi at plikten til universell utforming av IKT også skal gjelde for opplærings- og utdanningssektoren. Det betyr at i fremtiden vil skolens nettsider, læringsplattformer og digitale læremidler være universelt utformet, slik at mange flere elever og studenter kan få nytte av dem enn i dag. Det vil selvfølgelig også være til hjelp for synshemmede elever. For å oppsummere veldig kort mener jeg det er mye godt arbeid på gang, men dette er ikke et område hvor jeg har tenkt å hvile, det er ikke et område hvor jeg har tenkt simpelt hen å klappe meg selv på skulderen og si at her gjør vi mye bra. Dette er et område hvor vi fortsatt har masse arbeid som gjenstår, og vi kommer til å fortsette å jobbe videre med det med full styrke.