Henrik Asheim (Høyre), 2015-06-11:
Det er all grunn til, i likhet med foregående taler, å takke saksordføreren for å lose gjennom en sak som er krevende – ettersom det er en samleproposisjon med flere forslag, og vi er en komité som har hatt mye å gjøre de siste ukene og månedene. Da er det også grunn til å takke saksordføreren for å få dette gjennom på en god måte. Det er to av temaene i samleproposisjonen som har skapt mest debatt. Det er kompetansekrav for lærerne og om dette skal ha tilbakevirkende kraft, og det er endringen av RLE-faget til KRLE-faget. De fire samarbeidspartiene som utgjør grunnlaget for Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen, sikret også et taktskifte for Lærerløftet da man overtok regjeringsmakten. Som mange har sagt, men som kanskje ikke alle handler etter, er det slik at læreren er den viktigste faktoren for elevenes læring. Ingenting av andre vedtak eller tiltak vi legger inn, kan kompensere for den gode læreren i klasserommet og den magien som skjer med en flink pedagog som løfter en elev faglig. Gode lærere skal kunne klasseledelse og pedagogikk, men i tillegg skal de også ha kompetanse i de fagene de underviser i. Det etter- og videreutdanningsløftet som de fire samarbeidspartiene gjennom flere budsjetter har rullet ut, er et løft som også er et svar på lærernes eget krav om at dette løftet måtte komme. Derfor er det altså slik at bare i 2015–2016 vil 5 500 lærere få den etter- og videreutdanningen som under den forrige regjeringen bare ca. en tredjedel av lærerne fikk. Det er en kraftig økning som – igjen – mange har snakket om, men som vi gjennomfører. Så er det slik at i skoledebatten opplever man ofte diskusjonen om hvordan man skal kunne gjennomføre en nasjonal politikk så lenge kommunene er skoleeier og arbeidsgiver for lærerne. Jeg mener at det vi ser her, er et veldig godt eksempel på at det er mulig å drive nasjonal skolepolitikk selv om kommunene er skoleeiere sammen med fylkene. Men det betyr også at vi stiller noen krav til kommunene som skoleeier. Når vi sier at dette er et kompetansekrav som ikke bare skal gjelde nyutdannede lærere, men også de lærerne som allerede er i skolen, er det et helt tydelig krav til kommunene om at de skal gi lærerne det de selv har etterspurt, nemlig etter- og videreutdanning. Det er også slik – som representanten Tynning Bjørnø var inne på – at man er redd for at realkompetanse vil bli mindre viktig. Vel, for det første tror jeg vi med sikkerhet kan si at når dette er noe som skal fases inn på ti år, vil man følge denne utviklingen ganske nøye. Men jeg er veldig redd for allerede nå å begynne å uthule det kravet som vi stiller til skoleeierne om å gi lærerne de har ansatt i sine skoler, det kompetanseløftet de har krav på å få. Dette var et krav som det var helt åpenbart for alle at skulle innføres for nyutdannede lærere. Det er naturligvis Høyre for, men vi mener at det er et krav som også bør gjelde for de lærerne som allerede er i skolen. Så til saken om å endre RLE-faget til KRLE-faget. Det er verd å minne om at da den rød-grønne regjeringen fjernet 55 pst.-kravet som den gangen var i KRLE-faget – altså at 55 pst. av undervisningen skulle være om kristendom – sa også kunnskapsministeren fra den daværende regjering fra talerstolen her i Stortinget at selv om man fjernet grensen, skulle det ikke bety en reduksjon i hvor mye kristendommen skulle utgjøre av faget. Da mener jeg, når vi nå får nye rapporter om at praksisen har begynt å bli veldig forskjellig ute i forskjellige klasser, at det er innenfor at vi som storting da bekrefter det som var også den forrige regjeringens budskap, nemlig at andelen kristendom i RLE-faget – som nå blir hetende KRLE-faget – ikke skal gå ned. Det finnes mange gode argumenter for å gjøre dette. Det er altså slik at Norge blir et stadig mer flerkulturelt samfunn. En av de tingene det innebærer, er at det kommer mennesker til Norge som har religion som en mye viktigere del av sitt liv enn mange nordmenn har. Norge er som kjent et av de mest ateistiske landene i verden, og det betyr at religion og utførelse av religiøse ritualer, f.eks., ikke utgjør en viktig del av livet til mange mennesker i Norge. Men nå får vi ikke bare innvandrere som er muslimer, buddhister eller hinduister, vi får også veldig mange som har trosretninger innenfor kristendommen som opplever dette som viktig. Jeg er helt overbevist om at skal man ha toleranse og forståelse for andres religionsuttrykk, må man også kjenne til historien rundt sin egen kulturhistorie og religion. Selv om man ikke selv er troende, vil religionens og kristendommens plass i det norske samfunnet være åpenbar. Derfor er det også en viktig del av RLE-faget at det nå blir KRLE, slik at norske elever lærer – ikke noe forkynnende, men faktisk om religionens plass i Norge.