trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torbjørn Hansen (Høyre), 2008-11-13:
Jeg vil takke statsråden for en bred tilnærming til temaet, og jeg tror det er liten tvil om at man er enige om hva som er det langsiktige målet i forhold til spørsmålet om arbeidsledighet. Man kan jo selvfølgelig diskutere disse indeksene med hensyn til hvor godt landet gjør det, seg imellom. På NHO-indeksen kom vi blant de siste av tolv. Jeg sjekket ut den OECD-indeksen som statsråden nevnte i sitt innlegg. Der kommer Norge på tiende plass. Hvis man ser på relative endringer her, vil en se at vi har falt ned fra niende plass, som vi hadde i fjor, slik at dette har jo gått i feil retning i forhold til 2008. Det er 2009 OECD har målt. Det som da er spesielt, det som er kuriøst å bemerke, er at det kriteriet som Norge gjør det veldig godt på i den OECD-rangeringen, er vilkår for å legge ned næringsliv. Det var et kuriøst eksempel; jeg har ikke lyst til å foreslå tiltak som gjør at det blir vanskeligere å legge ned bedrifter, for det har jo noe med omstillingspolitikken å gjøre. Men der rangerer altså Norge som land nr. 3, mens i rangeringen når det gjelder å starte opp ny virksomhet – som kanskje er vel så viktig som vilkårene for å legge ned virksomhet – kommer Norge på 33. plass, hvilket er en veldig dårlig rangering. Så må jeg si at denne retorikken om at Norge er så godt rustet i disse vanskelige tider, blir litt spesiell, for alle vet at Norge har en fantastisk situasjon med oljeinntektene, som både gir inntekter til staten og genererer milliarder av investeringer langs kysten, utelukkende fordi vi fant olje. Så jeg tror at det kanskje er en vel så viktig forklaringsfaktor som det statsråden sa om innovasjon. Hun var også inne på spørsmålet om forenkling. Det er riktig at Regjeringen la fram en forenklingshandlingsplan, etter å ha avdekket at skjemaveldet koster næringslivet 57 milliarder kr. Problemet er at den handlingsplanen som ble lagt fram, ble oppfattet sterkt negativt av næringslivet. Den hadde ingen ambisjoner i forhold til langsiktige kutt av skjemautgifter. Det var ikke mulig å måle effekten av de tiltakene som lå i planen, og det virket ganske lite visjonært, for å si det slik. Så når det gjelder forenklingsmålet, synes jeg at Regjeringen viser altfor lite ambisjoner, og det kan være begrunnet i at Nærings- og handelsdepartementet ikke har innflytelse på de viktige departementene når det gjelder forenklingsspørsmål. Og så er statsråden inne på de utvalgte næringene. Reiselivet har fått litt mer markedsføringsstøtte, men når det gjelder maritimt næringsliv, som nå er i en svært vanskelig situasjon, blir det ganske underlig å vise til 100 mill. kr i innovasjonsstøtte, når næringen taper 21 milliarder kr i egenkapital, og når måten man bokfører Miljøfondet på, er slik at man taper 7 milliarder kr til som følge av manglende innsats fra Regjeringen. Så jeg mener at her er det mye som må gjøres vesentlig bedre for å sikre norske arbeidsplasser til neste år.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2008-11-13:
Jeg vil starte avslutningen med å takke alle som har deltatt i denne debatten. Det synes å være et bredt engasjement for å sikre arbeidsplasser. Derimot er det en ganske stor uenighet om hvilken strategi man skal velge for å nå akkurat det målet. Og dessverre ser det ut til at regjeringspartienes holdning til bedriftenes rammebetingelser ikke er blitt spesielt forandret av at det nå er tusenvis av folk som sannsynligvis vil bli oppsagt i ganske nær framtid. Representanten Eldegard nevnte f.eks. fordelingspolitikken som viktig. Mitt poeng var at fordelingspolitikken kan ramme egenkapitalen og arbeidsplassene i bedriftene ganske hardt. Og det er et paradoks når representanten Eldegard skryter av handlingsplanen for de maritime næringer, som inneholder 100 mill. kr til innovasjonstiltak, men som samtidig tar ut 21 milliarder kr av egenkapitalen i den maritime klyngen. Det er et kvelertak som kommer til å koste folk i Norge jobben. Regjeringspartiene mener fortsatt at det er riktig å angripe bedriftseiere, gjennom å tappe egenkapitalen i bedriftene som de eier. La meg ta et eksempel. NHO-presidenten, som betaler mer i skatt enn han har i inntekt, har en søster som betaler mer enn dobbelt så mye i skatt som hun har i inntekt. De vil kunne betale den skatten, men pengene vil komme gjennom uttak av egenkapital i den bedriften som de jobber i, og dette er en politikk som ikke rammer de 100 rikeste i Norge, men det rammer 359 900 eiere i norske bedrifter, som vil ta ut egenkapital for å betale formuesskatt, og dermed svekkes tryggheten for jobbene til dem som de har ansatt, i nedgangstider. Så er jeg enig med Ola Borten Moe i at det er fint at det er billig å omstille i Norge. Men det er et paradoks at vi står på 33. plass i OECD-rangeringen når det gjelder vilkår for å opprette nye arbeidsplasser. Vi gikk i 2008 ned fra 26. plass, som heller ikke var spesielt imponerende, til 33. plass. Så det kan være en idé om Regjeringen blir litt mer opptatt av hvordan man etablerer nye arbeidsplasser, istedenfor at det skal være billig å legge ned dem som er der fra før. Så kommenterte Borten Moe landbruksoverføringer. La meg si det slik at jeg tror norsk landbrukspolitikk kunne vært langt mer konkurransedyktig dersom en også så på reformer som kan bedre konkurranseevnen og investeringsmulighetene for bøndene. Ellers var Lundteigen enig med NHO, men mente at det var beklagelig at det var en slik negativ inngang til dette fra interpellantens side. Da må jeg bare ta opp det faktum som NHO også peker på, nemlig at den forrige regjering brukte 90 pst. av handlingsrommet som oljeinntektene gav, til vekstfremmende tiltak. Denne regjeringen har prioritert en annen kurs. Man har valgt å bruke bare 15 pst. av pengene på vekstfremmende tiltak, og problemet med denne kortsiktigheten er at det kommer til å ramme tryggheten for norske arbeidsplasser til neste år. Da vil konsekvensen av lav prioritering av næringspolitikk komme fram. Da vil det stå om arbeidsplassene. Jeg håper virkelig at Regjeringen snur den kursen så raskt som mulig.
Hårek Elvenes (Høyre), 2008-11-13:
Jeg tør minne om, etter representanten Lundteigens innlegg, at næringspolitikk ofte er kjennetegnet ved at virkemidlene ligger i andre departementer enn næringsministerens eget departement. Derfor blir næringspolitiske debatter ofte preget av honnørord, der substansen kan være vanskelig å få øye på. Et kjennetegn ved norsk høyere utdannelsespolitikk de siste 20 årene er at det har vært en dramatisk økning i antallet som gjennomfører høyere utdannelse. Et annet kjennetegn er at det er relativt få av dem som har gjennomført høyere utdannelse, som har funnet sin arbeidsplass i det private næringsliv – og langt færre som har funnet den i eksportrettet sektor. I så måte kan man påstå at norsk høyere utdannelsespolitikk har vært lite treffsikker og lite vellykket hvis målet var å søke økt verdiskaping. Hvis man med utdannelsespolitikken derimot har det isolerte mål at flest mulig skal gjennomføre høyere utdannelse, blir utdannelsespolitikken på mange måter en del av velferdspolitikken. Det er ikke utdannelsespolitikkens fremste hensikt. Jeg merket meg ministerens analyse, der ministeren bl.a. sa at satsing på utdannelse har med god næringspolitikk å gjøre. Og da er mitt spørsmål til ministeren: Hvilke tiltak, hvilke tanker, har ministeren når det gjelder å stimulere og målrette utdannelsen slik at vi får flere som gjennomfører høyere utdannelse – som faktisk er etterspurt – som har den kompetansen som etterspørres i privat sektor, og da spesielt innenfor eksportrettet industri? Det er nemlig eksporten man lever av i dette landet, og ikke importen.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2008-01-17:
På vegne av representantene Line Henriette Holten Hjemdal, Jan Sahl og meg selv vil jeg fremme forslag om lavere årsavgift og støtteordning for ettermontering av partikkelfiltre på dieseldrevne kjøretøy.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2008-01-17:
På vegne av representantene Per Sandberg, Arne Sortevik, Åge Starheim og meg selv vil jeg fremsette et representantforslag om dispensasjon for personer over 70 år til å kjøre persontransport mot vederlag.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-01-17:
Vi behandler i dag Dokument nr. 8:98 for 2006-2007 om utredning og innføring av internettbasert tjenesteportal til bruk ved kjøp av plasser i barnevernstiltak. Komiteen er delt i sitt syn på en tjenesteportal, men hele komiteen understreker viktigheten av at alle barn som underlegges barnevernets omsorg, har krav på gode tiltak tilpasset de behov det enkelte barn har. Barnevernet skal gi tilbud om tiltak som i størst mulig grad er basert på kunnskap og forskning. Dette legges det også vekt på både fra departementets og Bufdirs side. Det er et høyt prioritert mål å utvikle og implementere kunnskapsbaserte metoder i barnevernet. Forslagsstillerne foreslår en utredning om utforming og innføring av en internettbasert tjenesteportal til bruk ved kjøp av plasser i barnevernstiltak. De viser til den danske tilbudsportalen som gir en oversikt over ulike tilbud innenfor sosial sektor. Som saksordfører vil jeg påpeke at de oppgaver som den statlige barnevernstjenesten ivaretar i Norge, blir i Danmark utført av kommunene. Dette kan føre til et større behov for oversikt over institusjonene i Danmark siden det er mange beslutningstakere. Bufetat har i dag tilgjengelig informasjon om alle godkjente private institusjoner på sitt nettsted. På bakgrunn av at barnevernet er organisert som det er i Norge, mener Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet at en internettportal vil være av begrenset verdi for beslutningstakerne. Vi vil understreke at det er viktig med større åpenhet rundt barnevernet, og det vil i den sammenheng være viktig å vurdere å bygge ut informasjonen på Bufetats nettsider til også å gjelde offentlige institusjoner. Medlemmene fra Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet i komiteen vil understreke at ideelle organisasjoners institusjoner skal prioriteres framfor kommersielle aktører ved kjøp av barnevernstiltak. Det er viktig å ivareta de ideelle organisasjonenes samfunnsengasjement, og det må legges til rette for et godt og forpliktende samarbeid mellom det statlige barnevernet og de ideelle organisasjonene. Den danske tilbudsportalen bygger på et stykkprissystem som etter disse medlemmers syn gir institusjoner og tiltak lite forutsigbarhet og dårlige rammevilkår. Det er i tillegg uaktuelt for Regjeringa å konkurranseutsette offentlige institusjoner. Medlemmene fra Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet foreslår derfor at dette forslaget vedlegges protokollen.
Olemic Thommessen (Høyre), 2008-01-17:
Vi har god kontakt med mange i det private barnevernet og med interesseorganisasjonene. Vi merker oss at svært mange av disse ønsker seg en tjenesteportal, eller et nettsted for den sakens skyld, som kan gi en bredere informasjon, og jeg har med flid merket meg at statsråden har vært imøtekommende et stykke på vei. Men spørsmålet er: Hvordan tenker statsråden seg dette i forhold til de statlige institusjonene? Man har både i merknadene og i brevet som kom fra statsråden, vært inne på at de statlige institusjonene kunne tenkes å være lagt inn i den informasjonsbasen som man har. Vi vil jo påpeke viktigheten av at disse kommer med, og at de ikke bare kommer med som navn og adresser, men at man faktisk også får et bilde av kostnader, kapasiteter og - kanskje aller viktigst - hvilket tilbud de representerer. Vil statsråden bidra til at det skjer?
Manuela Ramin-Osmundsen (Arbeiderpartiet), 2008-01-17:
Jeg har i løpet av hele denne debatten hørt at vi setter ideologi foran barna, men jeg vil bemerke at denne regjeringen ønsker å gå i en annen retning - en annen politisk retning enn det som har skjedd før. Vi har helt klart sagt at vi ønsker gode institusjoner, men vi ønsker offentlige - og ideelle - institusjoner supplert med kommersielle institusjoner. Det er derfor vi ønsker å ha større åpenhet om hvilken tjeneste de tilbyr. Jeg har sagt flere ganger at jeg vil ha forutsigbarhet for alle, at jeg vil ha åpenhet rundt hva vi kjøper, og at jeg vil ha gode prosesser som først og fremst setter barna foran. Det er det som er situasjonen. Men prosedyrene for å velge institusjon, privat eller offentlig, er forskjellige.
Manuela Ramin-Osmundsen (Arbeiderpartiet), 2008-01-17:
Det var ikke så veldig vanskelig å være imøtekommende til krav om åpenhet, fordi det er det jeg har sagt fra jeg begynte. Jeg ønsker meg en større grad av åpenhet i forhold til barnevernet, og jeg vet også at Bufetat ønsker større åpenhet. Men premissene våre for internettportalen er forskjellige, og det er det jeg understreker. Hvordan vi i detalj praktsisk skal utarbeide dette, og hva vi skal legge inn i de tjenestene, er spørsmål jeg skal gå videre med til min etat. Men linjen er veldig klar.
Manuela Ramin-Osmundsen (Arbeiderpartiet), 2008-01-17:
Det er veldig viktig å gjenta ting flere ganger i denne debatten. Jeg har sagt flere ganger at vi ønsker å ha primært offentlige institusjoner, og vi ønsker å ha gode, godt drevne ideelle institusjoner. Så ser vi at vi har behov for kommersielle institusjoner - det er også helt klart. Men vi ønsker en dreining, og det er det vi har presisert. Hvordan vi jobber med det, prosessene, har jeg allerede sagt noe om - og jeg legger til grunn at vi skal ha gode prosesser. Vi er i en utvikling når det gjelder de tjenestene som utføres av barnevernet, og jeg er meget oppmerksom på ulike sider ved dette.
Manuela Ramin-Osmundsen (Arbeiderpartiet), 2008-01-17:
Det er svært viktig å ivareta det engasjementet som er rundt omkring i samfunnet for en problemstilling som ser ut til å være ganske omfattende, og som vi løpende får rapporter om. Barn trenger å bli sett, og det er det vi i Regjeringen gjør når vi bygger opp de etatene som jobber med disse problemstillingene, når vi igangsetter flere tilskuddsordninger, og når jeg selv har varslet at jeg ønsker å se spesielt på meldepliktproblematikken med tanke på de yrkesgruppene som møter barn fra de er veldig små. Jeg vil også understreke at den innsatsen vi gjør, ikke bare er min innsats, men en innsats i tett samarbeid med justisministeren og helse- og omsorgsministeren. Ja, vi har bredt fokus på dette, men vi er også nødt til å se på de tiltakene vi setter i gang, og som er foreslått, i en helhetlig sammenheng. Jeg har veldig stor tro på at det arbeidet Regjeringen gjør på dette området, er på riktig spor. Igjen er det viktig å ivareta engasjementet som er rundt det at barn blir sett, ikke nødvendigvis rundt et bestemt forslag til tiltak. Men jeg skal selvfølgelig se på det tiltaket som nå er foreslått av Molvær Grimstad. Jeg mener at vi ikke har grunnlag nok, men jeg skal se på det.
Manuela Ramin-Osmundsen (Arbeiderpartiet), 2008-01-17:
Dette er en bred debatt, og det er en svært viktig debatt, fordi barn må bli sett og ikke krenket. De må bli sett nasjonalt og lokalt. På det nasjonale plan er det som sagt hele Regjeringen som setter trykk på saken. Når det gjelder mange av de tiltakene som vi har skissert, er som nevnt ikke færre enn seks departementer engasjert. Justisministeren står i tillegg til meg i førersetet, og han har lagt fram en rekke planer og handlingsplaner. Som man vet, jobber han også med ulike sider ved dette spørsmålet, ikke minst straffespørsmål. Som kjent er ikke dette mitt konstitusjonelle ansvar, men jeg hadde behov for å understreke det. Når det gjelder politiattester, er dette et viktig virkemiddel. Der har vi også en vurdering på gang for å se på muligheten til å utvide adgangen til å innhente politiattester, f.eks. for støttekontakter som jobber opp mot barn. Når det gjelder barnehus, har vi valgt å prioritere de regionene hvor vi mente det var mest behov. Oslo har ulike andre tiltak som vi mener fungerer i dag, men vi tar selvfølgelig dette spørsmålet opp til vurdering. Hva gjelder Nord-Norge, vil jeg følge opp det som nå er nevnt i forhold til opprettelsen av kommunale barnehus i nord. Sist, men ikke minst, vil jeg presisere at Regjeringen med stor kraft følger opp de tiltakene som jeg nå har skissert, fordi det er svært viktig å se barn og sørge for at de ikke blir krenket.
Manuela Ramin-Osmundsen (Arbeiderpartiet), 2008-01-17:
Det er viktig å minne om at nettopp det som er vanskelig for enkelte, er å si at homofilt samliv er like bra som heterofilt samliv. Jeg vil også minne representanten Ola T. Lånke om, hvis han er av den oppfatning at det burde vært nedsatt et offentlig utvalg som avgav en NOU i forkant av dette lovforslaget, at da kontantstøtten i sin tid ble innført, med Kristelig Folkeparti i førersetet, var det heller ingen offentlig utredning i form av en NOU. Kontantstøtten ble som kjent innført kort tid etter at Kristelig Folkeparti hadde inntatt departementet. Som sagt vil jeg ikke gå inn på de enkelte lovforslag før saken er framlagt for Stortinget. Jeg tar sikte på å framlegge proposisjonen i midten av februar. Først når lovforslagene er framlagt, vil Stortinget ha mulighet til å vurdere hvorvidt de er godt nok utredet og begrunnet. Jeg har gjort rede for hvem som har fått uttale seg, og hvor vi har hentet våre utredninger. Når det gjelder de ulike trossamfunn, har de vært kontaktet. De har uttrykt seg, og enkelte har varslet at de ikke har fått tid til å gi noen tilbakemelding, eller de har ennå ikke klart å orientere seg om Norges måte å tilrettelegge sitt lovarbeid på. Men vi er i dialog med disse ulike trossamfunn. Så vi mener at vi har utført et tilstrekkelig lovarbeid for å kunne fremme denne saken for Stortinget når den tiden kommer, i midten av februar.
Manuela Ramin-Osmundsen (Arbeiderpartiet), 2008-01-17:
Det er en glede egentlig å høre i denne debatten at vi er kommet så langt at mange erkjenner at det skal være lett å si at homofilt samliv er like godt som heterofilt samliv, fordi vi vet at det er ikke slik det oppfattes av svært mange homofile og lesbiske som føler seg rett og slett stigmatisert. Én ting er hva vi mener. En annen ting er hva vi gjør, og i det vi gjør, gjelder det å handle i tråd med det vi mener, og da står ekteskapsloven for tur. Det er klart at vi tar et bevisst valg når vi fremmer denne loven, og vi mener også at vi har fulgt regelverket. Utredningsinstruksen sier ikke at vi trenger en NOU. Vi mener at vi har sendt saken til mange instanser, ikke bare til dem som bad om det. Vi har sendt saken til mer enn 500 høringsinstanser, og vi betegner dette som en bred høring, selv om den har hatt en kort frist. I tillegg ble høringsnotatet sendt direkte til de kirkelige organisasjoner og frikirkelige trossamfunn etter en egen liste i et brev datert 11. juni 2007, med frist 7. september. Fordi vi visste at denne saken ville vekke oppmerksomhet, ble det også på regjeringen.no skrevet følgende passus: «Alle som ønsker å avgi høringsuttalelse kan be om å få høringsnotatet tilsendt eller laste det ned her.» Det som er viktig for meg å understreke nok engang, er at vi vet at det er en sak hvor synet er delt, og jeg synes at synet er ulikt delt, fordi de fleste motstandere av dette forslaget er trossamfunn. Ellers oppfatter jeg det faktisk slik at det er bred støtte i samfunnet for å innføre et slikt regelverk og fjerne forskjellsbehandlingen. Slik var det ikke med partnerskapsloven. Der var samfunnet delt. Det var ikke bare trossamfunnene og de religiøse gruppene som var imot, men det var langt flere i samfunnet som var imot. Så ja, for mange foretar vi et radikalt valg, men for svært mange gjør vi noe når vi legger fram for Stortinget et dokument som dere vil få en mulighet til å vurdere og lese grundig, for i debatten har jeg også registrert at det har sneket seg inn en del misforståelser. Men som sagt har jeg valgt ikke å gå inn på det. Når det gjelder det lovarbeidet som er gjort, mener jeg at det har vært tilstrekkelig.
Manuela Ramin-Osmundsen (Arbeiderpartiet), 2008-01-17:
Ja, det er innvilget mer ressurser slik at disse sakene kan behandles raskere. Jeg har veldig stor forståelse for at denne problemstillingen er meget krevende og meget sårende for dem som har opplevd overgrep. Interpellanten mener at jeg ser bort fra de merknader og vedtak som et samlet storting stod bak, når det rettes erstatningskrav mot staten. Svaret på det er selvfølgelig nei. Som jeg sa i mitt innledende svar, har komiteens merknader vært et viktig moment. En komitemerknad er imidlertid ikke et formelt vedtak fra Stortinget, men selvsagt har merknader en politisk betydning. Og så har jeg gjort rede for de ulike momentene som er gjort gjeldende for hva som skulle til for at man i saken ikke har påberopt seg foreldelse.
Manuela Ramin-Osmundsen (Arbeiderpartiet), 2008-01-17:
Jeg vil bare gjenta at vi ikke ser bort fra komiteens merknader. Som sagt er en komitemerknad ikke et formelt vedtak fra Stortinget, men merknaden har stor politisk betydning. Vi har også styrket saksbehandlingskapasiteten fordi vi ser alvorlig på disse sakene, og vi håper å legge til grunn at saksbehandlingstiden vil være i tråd med det som er forutsatt, dvs. ett år. Ellers er det særregler for når man kan se bort fra foreldelse, og det er i helt spesielle tilfeller. Jeg har ellers gjort rede for hva staten har gjort for å se disse barnehjemsbarna.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2008-01-17:
Nå håper jeg jeg hørte feil, ellers er dette en reprise av det vi hører med hensyn til barnehagene. Kan statsråden si om det er riktig at hun ikke ønsker å sidestille offentlige, ideelle og private institusjoner? Vi som har en historie innenfor dette feltet, vet at på slutten av 1990-tallet kom det i Norge en reform hvor man avviklet store deler av de offentlige barnevernsinstitusjonene fordi man ønsket å overlate det ansvaret til private. Da lurer jeg på: Hva slags forutsigbarhet og arbeidsforhold er det de private institusjonene får i 2008, hvis det er riktig, det jeg hørte, at statsråden ikke lenger ønsker å sidestille offentlige, idealistiske og private institusjoner?
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2008-01-17:
Statsråden sier at Regjeringens og statens vurdering var at dette var et viktig moment som komiteen hadde lagt inn. Med all respekt for statsråden: Hun tar feil. Det skal ikke være et viktig moment. I Innst. S. nr. 217 for 2004-2005 står det: «Erstatningsrettslege søksmål retta mot staten på bakgrunn av overgrep eller omsorgssvikt under opphald i barneheimar eller spesialskular vil bli behandla tilsvarande som for andre erstatningskrav retta mot staten.» Videre står det: «Komiteen støtter vurderinga til departementet, men føreset at forelding ikkje vert gjort gjeldande i saker som omhandlar denne gruppa.» Da bør man ikke bruke det som et viktig moment, det ligger som en forutsetning. Disse sakene skal behandles annerledes. Det var derfor vi opprettet et annet utvalg, og jeg håper at statsråden tar det med seg. Vi må huske at alle disse menneskene som nå venter og har ventet i årevis på å få sakene sine behandlet, er enkeltmennesker. De er mennesker med følelser, med forventninger, og mange av dem har selv den dag i dag svært vanskelig for å forholde seg til sin egen skjebne. Det er viktig at vi husker det, og behandler disse sakene med respekt. Flere av dem som led overgrep, har ikke orket å leve med det. Andre sliter med store psykiske skader, og andre igjen har forsøkt å glemme ved hjelp av rusmidler i ulik form. Det offentlige har tatt barndommen fra dem, og den kan vi ikke gi dem tilbake. Men som en oppreisning og et tegn på ydmykhet og unnskyldning fortjener disse sakene å bli behandlet på en skikkelig måte. Dette handler om mennesker, og det handler om livskvalitet. Det er en belastning for svært mange av dem at vi i det hele tatt diskuterer denne saken i dag. Personlig synes jeg det er en skandale at disse sakene ikke er blitt ferdigbehandlet ennå. Politikere som skaper forventninger hos en gruppe som har opplevd overgrep og vold fra det offentliges side, og ikke innfrir det de sier, burde slett ikke være i en slik posisjon. Jeg vet at dette er harde ord. Men det fortjener vi når vi ikke engang lar dem som har orket å gå til søksmål mot staten, få saken sin prøvet, men tvert og arrogant avviser det hele med at saken er foreldet, og det til tross for at komiteen forutsatte at disse sakene ikke skulle foreldes. Det er et politisk spark i ansiktet på en som ligger nede. Så nå vil jeg gjerne vite om statsråden har satt seg konkrete mål for når disse hundrevis av sakene som ligger på vent, er ferdig behandlet, og om statsråden vil ta noe initiativ for å la dem som ønsker å gå til sak mot staten, faktisk få lov å gjøre det.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2008-01-17:
Jeg er lei meg, jeg er virkelig lei meg, og jeg angrer. Jeg angrer på at vi av hensyn til barnehjemsbarna og skolehjemsbarna ble med på en konsensus i forrige stortingsperiode. For å unngå å rive opp grodde sår, valgte vi å ikke endre loven, men vi la noen premisser og forutsetninger til grunn. Det var forutsetninger som vi har hørt at Arbeiderpartiet ikke lenger støtter. SV og representanten May Hansen skal ha stor ros for at de står på det vi mente den gangen, og at man selv om man har kommet i regjering, tør å ha integritet og stå for det vi gjorde. Vi gjorde det av hensyn til de partene som var berørt. Derfor er jeg lei meg for at det vi sa den gangen, ikke virkelig tas på alvor. Men jeg skal love statsråden og Arbeiderpartiet at vi skal gjøre vårt. Vi aksepterer ikke at en merknad fra et samlet storting ikke blir lagt til grunn som en forutsetning i en lovtolkning. Vi kommer til å komme med et privat forslag om en lovendring. Vi kommer også til å vurdere å sende saken til kontroll- og konstitusjonskomiteen fordi Regjeringen velger å se bort fra en merknad og ikke regner den som bindende på samme måten som et vedtak åpenbart er. Jeg kan love statsråden at vi ikke kommer til å glemme. Fremskrittspartiet kommer ikke til å glemme. Jeg takker Kristelig Folkeparti og SV for at de står sammen med oss og sørger for at vi ikke tillater oss å glemme, og for at vi fortsatt skal kjempe for barnehjemsbarna - og nå mer høylytt fordi konsensusen som ble lagt til grunn, åpenbart er brutt. Men takk alle sammen for debatten!
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2008-01-17:
Då vi såg kva Bufetat hadde av informasjon på heimesidene sine, blei vi ikkje så veldig imponerte over det med institusjonane. Derfor er Kristeleg Folkeparti med og støttar forslaget om tenesteportal, for vi ser at ein på ein måte kan få synleggjort det tilbodet som finst. Kristeleg Folkeparti og Venstre har ein merknad i innstillinga kor vi viser til at dei ideelle barnevernsinstitusjonane utgjer eit viktig alternativ til statlege institusjonar, og at det er viktig at dei blir sikra ei føreseieleg drift og finansiering. No kan det høyrast ut som om statsråden primært ønskjer berre offentlege institusjonar. Kristeleg Folkeparti ønskjer at vi skal ha ideelle, frivillige organisasjonar som også driv barnevernsinstitusjonar, for det er eit viktig supplement. Vi vil derfor forsikre oss om at dei har gode rammevilkår. Men er det slik at statsråden ser på dei berre som eit supplement og ikkje som ein viktig del av det totale tilbodet vi har?
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2008-01-17:
Eg vil takke statsråden for svaret, og eg vil takke for engasjementet i saka. Men eg vil samtidig seie at når det gjeld beslutningsgrunnlaget med omsyn til å gjere ordninga med eit utgreiingsteam som det som er i Vest-Agder, til ei landsdekkjande ordning, burde det ikkje vere vanskeleg å gå inn og føreta ei ny evaluering, dersom statsråden meiner det trengst. Dei erfaringane vi har blitt fortalt om, er veldig gode, og det er ein veldig flott måte å jobbe på for dermed å få fanga opp ein del av dei utfordringane ein har. Eg vil be statsråden om raskast mogleg å sjå på det. Så vil eg seie at når det gjeld denne aksjonen www.reddesmå.no, som blei opna i går, har ein allereie fått nesten 1 000 underskrifter. Det er eit engasjement ute blant folk, og det er mange utfordringar på feltet. Ei av utfordringane når det gjeld dette med grunnutdanninga og vidareutdanninga i arbeid med barn, er at ein i fagplanane må inkludere kunnskap om seksuelle overgrep, vald og omsorgssvikt. Rammeplanane for allmennlærar- og førskulelærarutdanninga er svært overordna og generelle i forma, og utdanningsinstitusjonane er delegerte stor fagleg fridom til å utforme undervisninga. Når det gjeld samarbeidet med barnevernet generelt og bekymringsmeldingar spesielt, er dette ikkje omtalt i rammeplanane, og rammeplanane seier at høgskulanes fagplanar skal dekkje emnet «barn i krise», ein har også nemnt overgrep og omsorgssvikt. Det er ikkje nemnt i rammeplanen kor mykje undervisning ein skal gi om dette - eller på kva slags måte. Når det gjeld korleis temaet barnevern og bekymringsmeldingar er dekt opp i undervisninga, melder utdanningsinstitusjonane sjølve tilbake at dette er dekt opp, og det verkar generelt som om dei meiner at undervisninga er tilstrekkeleg på dette området. Ein rapport frå Nasjonalt kunnskapssenter om vald og traumatisk stress viser likevel at allmennlærar- og førskulelærarstudentar ikkje får tilstrekkeleg kunnskap om barns rettar, om vald og seksuelle overgrep og om samtalemetodikk - kunnskap som er nødvendig for å fange opp barnet og hjelpe det med å få nødvendig støtte. Den nyleg framlagde handlingsplanen mot vald i nære relasjonar inneheld heldigvis tiltak for å styrkje kompetansen til lærarar og førskulelærarar, men eg vil be statsråden vere spesielt merksam på at dette blir følgt opp, for dei tilsette som ein møter innanfor førskulelærar- og læraryrket, seier at dette ikkje er godt nok. Det hjelper ikkje at lærarinstitusjonane seier at det er godt nok, når dei som er barna nærmast, meiner at dette feltet ikkje blir følgt opp. Eg håper at statsråden vil ta tak i dette, for nøkkelen for å få inn fleire bekymringsmeldingar er kompetansen i barnehagar og skular.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2008-01-17:
Først vil eg takke alle dei som har hatt ordet i interpellasjonsdebatten. Det er veldig flott at så mange har vore med på å belyse dette veldig viktige temaet. Så litt til Barnas hus. Det var tidlegare Kristeleg Folkeparti-representant Finn Kristian Marthinsen som for ein god del år sidan for første gong fortalde meg om Barnas hus. Han hadde vore på Island og besøkt det huset, som også representanten May Hansen har gjort. Det engasjementet han viste for at dette var noko vi også måtte få til i Noreg, var med på å påverke oss og gi oss ein god og grundig informasjon. Derfor er Kristeleg Folkeparti glad for at mange har bidrege gjennom mangeårig innsats til at ein har fått fleire Barnas hus, og det er viktig å få endå fleire. Utgreiingsteamet i Agder er til hjelp for barnevernet lokalt for å finne ut om det er grunnlag for bekymring. Derfor er det viktig med fleire slike team. Det er viktig med fleire barnehus, slik at fleire barn kan få reise dit når det er grunnlag for bekymring. Det er ingen motsetnad mellom desse to tiltaka. Eg trur at ein raskare kan få på plass utgreiingsteam i alle fylke enn barnehus i alle fylke, for det går normalt litt tid frå planane blir sette i gang når det gjeld bygging av hus. Det å få dei nødvendige løyvingane til det vil sikkert også ta litt tid, sjølv om vi kanskje alle meiner at det hastar. Begge desse tiltaka trengst og vil utfylle kvarandre. Vi har ein del planar. Det er det veldig viktig å ha. Så er det viktig å få desse planane omsette i handling - å få konkretisert dei i heile landet, å få konkretisert dei i kommunane, og få konkretisert dei når det gjeld utdanning og kompetanse. For å få konkretisert planane er det nødvendig med ressursar. Skal vi greie å få gjennomført dei, er det viktig at det også følgjer pengar med, slik at ein får fleire tilsette og fleire til å bidra i dette viktige arbeidet. Så håpar eg at statsråden raskt vil sjå nærmare på det som har skjedd i Agder. Dei har god erfaring. Vi synest ikkje at vi treng masse utgreiingar for å avgjere at dette skal vere landsdekkjande. Vi er litt utolmodige, så vi håpar at Regjeringa vil setje trykk og fokus på dette vidare, slik at vi i fellesskap framleis kan vere med og kjempe mot vald, overgrep og omsorgssvikt.
Martin Engeset (Høyre), 2008-01-17:
La meg i utgangspunktet slå fast at barnevernet i Norge i dag preges av begynnende krisetilstander. Fra en rekke kommuner får vi rapporter om at barnevernet er under meget stort press. En opplever at det er stadig flere, og ikke minst stadig tyngre, saker som kommer til barnevernstjenesten i den enkelte kommune. Nettopp derfor er det så viktig at en har en samlet barnevernstjeneste, både offentlig og privat, som sikrer mangfold, og som sikrer mulighetene for å lage skreddersydde tilbud til de barn som har behov for et tilbud som ikke er helt A4. Ofte er det også slik at meget alvorlige barnevernssaker oppstår som lyn fra klar himmel, og det blir behov for akuttplasseringer. Og nettopp i en slik situasjon er det helt avgjørende at barnevernstjenesten har muligheter til kvalitativt gode plasser hvor man kan plassere barn meget raskt. I gårsdagens spontanspørretime slapp statsråden katten ut av sekken. Hun var tydelig på at det vi nå ser, er en ønsket og villet politikk fra Regjeringens side. Etter politiske og ideologiske direktiver fra et rød-grønt flertall skal private alternativer kveles langsomt og kanskje helst, sett fra de rød-grønnes side, mest mulig ubemerket og med det såkalte Bufdir - eller Bufetat, som det så fint heter - som bøddel. Likeså har vi sett at statsråden gjennom media har kommet med påstander om at det er staten som tar ansvar for de tyngste barna. Vel, jeg kan ikke se at det er en påstand som på noen måte er dokumentert. Vi vet at veldig mange offentlige barnevernsinstitusjoner som har tatt ansvar for veldig krevende barn, i mange situasjoner kaster kortene og sier at dette greier ikke vi å hanskes med, og overlater utfordringen til private, skreddersydde alternativer. Det er derfor trist og sørgelig at resultatet av denne politikken som vi nå ser, kommer til å bli et fattigere og dårligere barnevern. Den store taperen blir de aller svakeste og mest utsatte barna. Jeg er helt overbevist om at de krisetilstander vi nå ser konturene av, bare er en liten forsmak på den krise vi står overfor når den rød-grønne politikken lykkes i å skvise ut alle private og ideelle alternativer innen barnevernet. Og da må ingen komme og si at de ikke ble advart på forhånd. Det er dere blitt gjennom denne debatten og gjennom en rekke debatter og innspill tidligere. Jeg vil bare oppfordre alle til å følge med på utviklingen. Jeg må si jeg er meget pessimistisk og ser mørkt på fremtiden for barnevernet med denne politikken.
Vera Lysklætt (Venstre), 2008-01-17:
Jeg vil takke interpellanten for at hun tar opp denne viktige debatten. Det har vært nyttig å høre om det tverretatlige utredningsteamet i Vest-Agder. Det er flere utfordringer i debatten som representanten Molvær Grimstad reiser. Det gjelder bl.a. geografi. Mange og små kommuner har liten tilgang på fagpersoner, og alle kjenner alle. I mitt eget hjemfylke, Finnmark, har vi også det samiske perspektivet. Forskningstall viser at incest og overgrep mot barn skjer hyppigere i de tre nordligste fylkene og i storbyene. I de store byene bør det ikke stå på tilgang på fagkompetanse. I de nordligste fylkene er imidlertid dette en stor utfordring, samt at reiseavstandene og dermed økonomi skaper ekstra utfordringer. Når det gjelder det samiske barnevernet, er det generelt også en utfordring å rekruttere samisktalende fagpersoner. Jeg har i spørretimen rettet spørsmål til justisministeren om Regjeringens syn på ambulerende kriseteam. De seneste årene har det vært flere store overgrepssaker i Nord-Norge som har rammet et stort antall barn og unge samt mange pårørende. En kan gå så langt som å si at hele lokalsamfunn, slik som Lakselv og Tysfjord, har blitt rammet av en krise. I grove trekk har de stått helt uforberedt og uten fagkyndige til å bistå ofre og pårørende. Det er for sent å snakke om hva vi kunne ha gjort, men det er ikke for sent å lære. Det aller viktigste er å forebygge at så mange i et lite lokalsamfunn kan bli rammet igjen. Målet må etter min mening være å kunne opprette et utrednings- og kriseteam for de tre nordligste fylkene - et team som har inngående kompetanse og kunnskap også om samiske forhold, språk og kultur. For å ta en parallell har vi ved store ulykker eller naturkatastrofer nasjonale beredskapsteam å sette inn. Vi har bl.a. en ordning med redningssentraler til å bygge opp under dette. Når det gjelder ofre for kriminelle handlinger, f.eks. ofre for seksuelle overgrep som rammer et helt samfunn, har vi ingen nasjonal beredskap eller redningssentral å ty til. Et slikt ambulerende team kan gjerne bygges opp rundt et Barnas hus i Nord-Norge. Jeg håper statsråden merker seg dette og vil se på denne utfordringen i det videre arbeidet.
Trine Skei Grande (Venstre), 2008-01-17:
Jeg vil også gjerne takke interpellanten for å løfte fram dette veldig viktige temaet, sjøl om jeg oppfatter at det i salen er veldig bred enighet om det aller, aller meste. Det var under Odd Einar Dørum at vold i nære relasjoner ble løftet fram, og det var første gang man f.eks. samlet alle politisjefene i landet til et stort nasjonalt møte og valgte vold i nære relasjoner som tema, et tema som det vanligvis ikke blir knyttet stor status til i disse kretser. Vi fikk på plass de første familievoldskoordinatorene, og jeg er kjempeglad for at Regjeringa nå velger å utbygge det systemet videre for å få kompetanse inn i alle politihusene rundt omkring. Kompetanse er her en nøkkel: kompetanse til å se og kompetanse til å vite hva en skal gjøre. Jeg syns det er viktig at vi må gi større trygghet til alle de fagfolkene som møter barn: De må ikke kunne vite alt, sjøl om de ser litt. Vi merket det veldig godt i sommer da vi hadde saken knyttet til kjønnslemlestelse. Da fikk jeg mange henvendelser fra lærere som var usikre på om de skulle ha varslet. Da sier jeg at det er ikke lærernes jobb å vurdere hvorvidt det er rett å varsle, det er politiets jobb. Så lærere, førskolelærere og alle som møter barn og som er usikre, må få trygghet til å kunne si fra selv om man er usikker - heller én gang for mye enn én gang for lite - og så får fagfolk vurdere hvorvidt det er blitt sagt fra på et riktig tidspunkt. Den tryggheten tror jeg det er viktig at vi gir dem. Det er også bred enighet her om at vold mot barn blir straffet altfor lavt sammenlignet med vold mot voksne. For når det gjelder vold mot barn, er det ikke bare snakk om det slaget man gir eller det overgrepet som blir gjort, det er også snakk om det angrepet man gjør på personligheten. I dag fokuserer vi mye på unge, staute menn som blir slått på vei hjem fra fest, og ut fra alt vi vet om hvilket angrep det er på deres personlighet, kan man tenke seg hvordan det er for et lite barn som er i ferd med å skape sin personlighet, å bli utsatt for de samme overgrepene. Så må jeg få lov til å nevne noe jeg tror vi kanskje er litt uenige om her i salen. Jeg tror at veldig mange av disse overgrepene, kanskje spesielt den store overgrepssaken som er brakt fram for oss nå i det siste, også handler om et samfunn som ikke har et normalt forhold til seksualitet. Folk undertrykker sin virkelige seksualitet, og det fører også ofte til overgrep mot barn. Det å tro at vandelsattester og DNA-register hjelper for alt, er feil. I den store saken vi har sett nå, hadde ingen vandelsattest klart å stoppe noe, og heller ikke noe DNA-register hadde klart å stoppe noe. Det finnes faktisk ingen lett vei for å oppklare disse sakene. Det finnes ingen enkel måte å gjøre det på. Det kan bare gjøres gjennom god kompetanse og et politi som prioriterer disse sakene, og som faktisk er opptatt av at barnas historie skal tillegges vekt. Så er det faktisk ikke slik at vi her kan vedta oss ut av disse problemene. Nei, vi må sørge for at folk blir kompetente og har ressurser til å ta tak i dette. Det er intet register og ingen attester som gjør at vi kommer bort fra overgrep og vold mot barn.
Trine Skei Grande (Venstre), 2008-01-17:
Venstre er for å ha en kjønnsnøytral ekteskapslov, sjøl om vi har en modell som er annerledes. Jeg vil gjerne se saken fra Regjeringa før vi feller dom over den. Men jeg vil gjerne bruke denne anledningen til å si at vi har lagt fram en modell som er godt utredet - ja, til og med godt utprøvd, fordi den blir brukt i en rekke land, der verken samfunnsmoralen har gått til grunne eller det biologiske grunnlaget har brutt sammen. Det er en kjønnsnøytral ekteskapslov der man skiller mellom den borgerlige ekteskapsinngåelsen og den religiøse og den seremonielle. Det ville ha hindret masse problemer, og folk som er engstelig for at trossamfunn skal bli presset til å gjøre ting som er et brudd med deres overbevisning, ville vært trygge på at det ikke ville ha skjedd med Venstres modell. Det ble fra interpellanten sagt at dette er et gigantisk samlivsprosjekt som en ikke aner konsekvensene av. Gigantiske samlivsprosjekt man ikke aner konsekvensene av, har nok noen hver prøvd seg på. Men det som er den store utfordringen i samfunnet i dag, er jo manglende forpliktende avtaler mellom folk som bor sammen. Mitt engasjement - som jeg også hadde ønsket kunne ha vært andres engasjement i denne salen - går på alle de barna som ikke vokser opp med det som er deres foreldre, og at de de vokser opp sammen med, ikke har inngått forpliktende avtaler seg imellom for å skape trygge forhold rundt barna. Det mener jeg er en større samfunnsmessig utfordring enn de få, få eksemplene vi her snakker om. Så får man en følelse av at man skal gi folk rett til å adoptere. Det er en rettighet ingen mennesker har. Det er en faglig vurdering fra gode fagfolk i dette landet som avgjør hvorvidt man er godt nok egnet til å foreta en adopsjon. Det mener jeg er en faglig vurdering. Det er ikke en politisk vurdering, men en faglig vurdering. Spørsmålet er om en i det hele tatt skal få lov til å få den faglige vurderingen og utsette seg for den prosessen det her er snakk om. Når det gjelder utenlandsadopsjon, tror jeg ikke det blir spesielt reelt, for jeg tror det er vanskelig å finne noe land som vil åpne for det. Men det vil ikke begrense alle de andre forholdene rundt det at en ønsker å adoptere fra utlandet, at vi har en felles ekteskapslov. Så vi imøteser saken. Vi er ikke sikre på om alt er ferdig og godt utredet. Men velger Regjeringa å gå for Venstres modell, er de i hvert fall sikre på at den er godt utprøvd i en rekke land. Og den vil ikke føre til noen stor oppløsning av samfunnet. Men jeg etterlyser debatten rundt hvordan vi som politikere kan stimulere til at flere voksne har lyst til å inngå forpliktende avtaler for samlivet sitt, som også sikrer barna tryggere forhold rundt seg. Jeg tror det er den store samfunnsutfordringen her, som vi kanskje virkelig skulle prøve å ha en politisk debatt om hvordan vi kan klare å ta tak i.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2008-01-17:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Like fullt må jeg fastholde mitt inntrykk av at statsråden farer litt lett over viktige problemstillinger knyttet til dette temaet. Det er ikke vanskelig å si seg enig i at homofil kjærlighet kan være like god som heterofil osv., og at man må kunne velge den samlivsform som man ønsker, og at man har en lov som tar høyde for det. Det er ikke det egentlig ekteskapsloven handler om i dypeste forstand. Det som er min sterkeste innvending mot denne loven, er at man her vedtar lov om en sivilrettslig akt som totalt desavuerer ekteskapets biologiske forankring - den forankring det har hatt i et biologisk foreldreskap, til alle tider - og at man her går veldig hurtig fram for å endre en lovgivning som berører utallige deler av samfunnslivet, uten overhodet å ta seg tid til nødvendige konsekvensanalyser. Det ble sagt av statsråden at representanten og statsråden antakeligvis ikke ville ha endret standpunkt om man hadde fått disse konsekvensanalysene. Men det er faktisk heller ikke det det er spørsmål om. Det handler, må jeg si, om hvilken seriøsitet det norske storting og den norske regjering skal legge inn i sitt arbeid med å utforme lover for dette samfunnet. Det blir litt for lettvint, synes jeg, å vedta store samfunnsendringer så å si bare med et pennestrøk. At noen kan ha kritisert Regjeringen for å ha tatt seg for lang tid, virker for meg helt uforståelig. Jeg refererte i mitt innlegg til Ekteskapslovutvalget og den prosessen som foregikk for 10-20 år siden, som tok over 20 år. Nå kan jo det sies å være litt lenge, men bruker man så kort tid som man har gjort i dette tilfellet, da har pendelen svingt helt over i den andre enden. Dette er ikke seriøst lovarbeid. Man viser til at det er foretatt utredninger av seks forskjellige enkeltpersoner. Det er utredninger som står for disse enkeltpersonenes egen regning. Det kan ikke sammenliknes med et utvalgsarbeid i det hele tatt. Det samme gjelder også referansegruppen. Jeg har skaffet meg en liste over hvem som har vært med der. Det finnes ikke offentlige referater fra disse møtene, og det er her, så vidt jeg har brakt i erfaring, snakk om to møter. Representantene er ikke representative for dem som skal bruke denne loven. Så det er spørsmål her om at man også tar med i arbeidet dem som skal håndtere loven i etterkant.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2008-01-17:
Jeg vil takke alle som har deltatt i debatten. Jeg har merket meg at alle partier i Stortinget, med unntak av Senterpartiet, har vært med. Jeg har merket meg det. Jeg takker for de innleggene som er kommet. Jeg har lyst til å si at Kristelig Folkeparti ønsker en mest mulig saklig debatt og en dialog om disse spørsmålene, og vil ta avstand fra alle forsøk på hva vi kan kalle utenomparlamentariske virkemidler i en debatt som dette. Jeg tror den er mest tjent med det. Det er ikke mulig å ta opp alle de påstandene som er kommet i denne debatten, på den korte tiden jeg har, men jeg vil holde meg til selve hovedsaken som var mitt utgangspunkt, nemlig det å ha en seriøs lovbehandling. Min påstand, som jeg vil gjenta, er at jeg ikke kan finne at det er dekning for å si at det har vært det i denne saken - eller er det, slik det ligger an. Det er riktig at det har vært gitt anledning til å komme med høringsuttalelser, og mange andre som ikke hadde fått denne oppfordringen på forhånd, har også avgitt uttalelse. Det som er naturlig å tenke seg, er at når man har avgitt høringsuttalelser, blir man også hørt. Da blir man lyttet til, og man kan jo også ha et visst håp om at man blir tatt hensyn til. Det er det jeg vil appellere til statsråden og departementet og Regjeringen om å gjøre: Lytt til alle dem som har uttalt seg i denne saken. Hør på dem. Hør på hva de sier om alle disse tingene, og ikke bare gjør det til en ren formalitet at man skal være høringsinstans. Så ble det fra statsrådens side tatt opp et par momenter som jeg bare nevner i forbifarten. Man viste til at da kontantstøtten ble innført på slutten av 1990-tallet, gikk det også veldig fort. Jeg synes det er en veldig søkt sammenlikning, fordi det dreier seg om en helt annen sak enn det å innføre et lovverk, en rettstilstand på et område som har forgreninger til hele samfunnslivet. Dessuten var det før utredningsinstruksen ble vedtatt, som kjent. Jeg kan ikke gå lenger inn på det her. Så ble det også nevnt at innvandrerne har gitt som begrunnelse at de hadde fått for dårlig tid. Ja, understreker ikke det nettopp det jeg forsøkte å si, at her har man hatt hastverk? Jeg er glad for at man har kommet i gang med en dialog. Så ble partnerskapsloven nevnt, og at nå er det ingen som anfekter den. Det er jo ikke tema nå. Hvem er det som vil avskaffe partnerskapsloven? Jo, det er de som innførte den. Til slutt en siste appell: Jeg registrerer jo at statsråden og departementet bruker Soria Moria-erklæringen som eneste grunnlag for å innføre denne reformen. Den ble framforhandlet etter valget, slik at velgerne ikke hadde anledning til å si sin mening om den. I denne Soria Moria-erklæringen er det intet som hindrer Regjeringen i å gjennomføre en ny utredning og legge fram en stortingsmelding. Det står ikke noe, så vidt jeg kan se, om at det må legges fram en egen lovproposisjon.