Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-30:
Kontroll- og konstitusjonskomiteen åpnet sak om enkelte deler av sammenslåingsprosessen ved Oslo universitetssykehus 17. januar 2012. Det var Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet som initierte opprettelsen av saken. Bakgrunnen for initiativet var at det over tid var fremkommet en rekke kritiske forhold gjennom media, knyttet til deler av sammenslåingsprosessen ved Oslo universitetssykehus. Komiteen valgte å konsentrere seg om særlig tre forhold, for det første forhold knyttet til Klinisk arbeidsflate og IKT – bedre kjent i media som IKT-skandalen ved Oslo universitetssykehus – for det andre forholdet til pasientsikkerheten og for det tredje departementets styring av sammenslåingsprosessen. Underveis i komiteens behandling avslørte TV 2 det som fremsto som omfattende ventelistejuks ved OUS. Dette ble også et eget tema i komiteens behandling av saken. Det er også avholdt en egen kontrollhøring i saken. Det er viktig å avgrense saken til å gjelde kun de nevnte forhold. Dette er ikke en evaluering av sammenslåingsprosessen eller et forsøk på å stanse prosessen. Utgangspunktet er at et samlet storting i sin tid var enig om å løse hovedstadsutfordringen, og fant at det ikke var akseptabelt at Oslo-området var delt mellom to helseregioner. Kontroll- og konstitusjonskomiteen kan imidlertid igangsette en hvilken som helst undersøkelse av forvaltningen, også underveis i gjennomføringen av offentlige prosjekter. Jeg skylder å gjøre oppmerksom på at regjeringspartiene i stor grad har egne merknader. Jeg antar at de vil komme tilbake til disse selv, selv om mange av deres særmerknader sammenfaller med opposisjonens merknader. I denne presentasjonen vil jeg derfor i fortsettelsen i hovedsak forholde meg til presentasjon av flertallsmerknadene, som i vår komité og i denne saken betyr merknadene fra en samlet opposisjon. Oslo universitetssykehus er i dag et av Skandinavias største sykehus etter sammenslåingen. Før sammenslåingen hadde de ulike sykehusene forskjellige IKT-systemer. IKT-prosjektet Klinisk arbeidsflate var det systemet som skulle gjøre de ulike systemene i stand til å «snakke sammen», slik at en kunne følge pasienten, journal, røntgen osv., fra hele sykehuset – uavhengig av lokasjon. Dette ble sett på som kritisk for hele sammenslåingsprosessen og for å forsikre seg om bedre behandling, bedre informasjonsflyt og oppfølging, samtidig som det ville spare store ressurser. Selv om ressursbesparelsen ikke skulle hentes inn i penger, var målet å hente ut mer effekt for hver krone. Under kontrollhøringen kom det frem at en med dagens system – hvor dette IKT-systemet da ikke har kommet i gang – mister pasienter under behandling. De forsvinner altså, enkelte pasienter, og får ikke påkrevd oppfølging. Det er alvorlig, og flertallet ber statsråden om nødvendig å instruere helseforetaket for å få brakt disse forholdene i orden. Jeg kommer nærmere tilbake til det senere. Legeforeningen hevdet også at det ble brukt omtrent 40 årsverk på å transportere ulike pasientopplysninger mellom ulike deler av sykehuset, fordi enhetene er lokalisert på flere steder i Oslo-området. Allerede på det tidspunkt avtalen ble inngått med leverandøren av det nye IKT-systemet, var det klart at det forelå stor grad av usikkerhet rundt prosjektet. Anskaffelsen ble likevel foretatt av det regionale helseforetaket, til tross for det mange vil se på som sterke advarsler. Det regionale foretaket hadde kontroll på hele anskaffelsesprosessen, og når Oslo universitetssykehus benyttet seg av den inngåtte rammeavtalen, hadde fortsatt helseregionen kontroll over utviklingen, gjennom at de hadde innsatt sin egen konserndirektør, Steinar Marthinsen, som styreleder for Oslo universitetssykehus. Dette er en konstruksjon som fremstår som kritikkverdig, og jeg er glad for at dette er en organisasjonsmodell som ikke er i bruk lenger. Anskaffelsen av Klinisk arbeidsflate skjedde i desember 2009. Det fremstår som klart at et av de viktigste formålene med anskaffelsen var å sikre Oslo universitetssykehus muligheten til en felles IKT-plattform. Det var avgjørende for løsningen at den var på plass 1. juli 2010, det som i sammenslåingsprosessen blir kalt for dag to. Det ble raskt klart at denne tidsplanen sprakk. Siden viste det seg at leveransen ikke kunne brukes i tråd med forutsetningene, og i april 2011 ble hele prosjektet avsluttet. Oslo universitetssykehus tapte ca. 119 mill. kr direkte på prosessen, men det største tapet er naturligvis skjedd i form av mindre effektivisering og redusert pasientbehandling i forhold til det som var den opprinnelige planen. Komiteens flertall kan ikke se at det ble igangsatt virkningsfulle tiltak for å bøte på forsinkelsen. Flertallet mener altså at ansvaret for den såkalt skandaløse anskaffelsen ligger i det regionale helseforetaket. Det hjelper lite at administrerende direktør forsøker å peke nedover på Oslo universitetssykehus. Der satt hun selv med full kontroll gjennom sin konserndirektør som styreleder. Om dette bør ha konsekvenser for de involverte, er naturligvis opp til helseministeren, det er hun – som hun selv presiserte i kontrollhøringen – som er ansvarlig for alt som skjer i helsevesenet, og det er en viktig del av dette lederansvaret at en sikrer at den nødvendige kompetansen er på plass i alle deler av organisasjonen. Jeg går nå over til å si litt om pasientsikkerhet. Det er viktig for tilliten til helsevesenet at helsetjenesten drives med lavest mulig risiko for pasienten. Det er et alvorlig signal når helsedirektør Lars E. Hanssen i kontrollhøringen kan fortelle at helsetjenestene i Norge generelt drives med for høy risiko. Det betyr i klartekst at det er farligere å få behandling på norske sykehus enn det burde være. Risikonivået ved Oslo universitetssykehus er enda høyere enn det generelle risikonivået, men samtidig – og det skal vi ta med oss – viser det seg at antallet faktiske feil likevel ikke er så høyt som risikonivået kunne tilsi. Det er jo positivt. Selv om en driver med høyt risikonivå, betyr det altså ikke nødvendigvis at det er en sammenheng mellom det høye risikonivået og antall konkrete og faktiske feil ved sykehuset. Det er fortsatt en rekke saker til behandling hos fylkeslegen i Oslo og Akershus, og fylkeslege Petter Schou ga noen alvorlige eksempler på disse sakene i kontrollhøringen. Flertallet ber statsråden rapportere tilbake til komiteen om fylkeslegen gjør alvorlige funn i sine undersøkelser av enkeltsaker ved Oslo universitetssykehus som har sammenheng med omstillingsprosessen. Det er også grunn til å være oppmerksom på at 94,4 pst. av sykepleierne ved Oslo universitetssykehus mener omstillingsprosessen går ut over pasientsikkerheten. 71,7 pst. av sykepleierne kjenner selv til konkrete forhold som går ut over pasientsikkerheten som følge av omstillingsprosessen. Det er også mer enn halvparten av sykepleierne som mener at det eksisterer en fryktkultur ved Oslo universitetssykehus, som gjør det vanskelig å rapportere om feil. Dette er svært urovekkende og alvorlige signaler fra sykepleiernes side. Flertallet vil at statsråden melder tilbake til Stortinget på egnet måte om hvordan dette blir fulgt opp og forsøkt løst. Så vil jeg si noe kort om departementets styring. Det er en utfordring i det styringssystemet vi har for Helse-Norge, at det blir lett å peke finger opp eller ned når det skjer ubehagelige ting ved sykehusene eller i de regionale helseforetakene. Dette er jo en slags kompromissmodell, og den viser en del svakheter. Med dagens regjering er vi på mange måter kommet inn i en slags formalitetenes styringsverden, hvor statsråden erkjenner det formelle ansvaret, men skyver nedover det reelle ansvaret. Modellen er på mange måter designet for ansvarsfraskrivelse, og den tapende part blir pasienten. Jeg er kjent med at det nylig er lagt frem en sak for Stortinget som tar opp bl.a. disse problemstillingene, og den ligger nå til behandling i helse- og omsorgskomiteen. For Fremskrittspartiets del vil jeg vi at vi støttet opp om den styringsmodellen vi har i dag, subsidiært, men det er et spørsmål om det ikke er på tide å evaluere måten vårt helsevesen styres på, totalt sett, for å effektivisere og ansvarliggjøre bedre. Det er ikke meningen at styringsmodellen som sådan skal føre til politisk handlingslammelse. I denne saken er det blitt klart at helseministeren til slutt økte hyppigheten av oppfølgingsmøter med det regionale helseforetaket. Likevel tok det lang tid før statsråden forsto omfanget av problemene Klinisk arbeidsflate medførte. Det fremstår også som om hun ikke var særlig oppdatert da hun besvarte spørsmål til Stortinget fra representanten Laila Dåvøy om dette. Det er statsrådens ansvar å sørge for at det er gode nok rutiner for å holde statsråden oppdatert på kritiske forhold i forbindelse med omstillingsprosessen ved OUS. Etter min oppfatning kan det se ut som om det sviktet noe her. Flertallet mener dette må føre til en gjennomgang av statsrådens rutiner på dette området. Det er avgjørende for store omstillingsprosesser at ledelsen er klar og tydelig, samtidig som den er på lag med de ansatte og ivaretar sikkerheten til pasientene på en god måte. Flertallet mener det er viktig at styret nå gjør det som statsråden sa under kontrollhøringen, nemlig vurderer tempoet og rekkefølgen i omstillingsprosessen, og at dette tas med i det den videre prosessen. TV 2 avslørte at Oslo universitetssykehus foretok endringer i ventelistene for pasienter med fristbrudd som klaget på at fristen var gått ut. I praksis skjedde dette ved at pasienten fikk tilbud om behandling ved OUS og på den måten snek seg forbi andre pasienter, uavhengig av om de andre pasientene hadde større behov for behandling. I TV 2-innslaget ble det påstått at det var økonomiske årsaker til disse endringene, og at det var flere mellomledere som kritiserte praksisen sterkt. Disse viste også til at dette var rapportert oppover til ledelsen tjenestevei. I kontrollhøringen ble denne praksisen bekreftet av Legeforeningen og Sykepleierforbundet. Konsernrevisjonen ved Oslo universitetssykehus har gjennomgått saken og laget en rapport til styret. Styret har ikke behandlet saken ferdig ennå, og komiteen ber om tilbakemelding fra statsråden om hvordan dette følges opp videre. I konsernrevisjonsrapporten fremkommer det at den omprioriteringen av pasienter som TV 2 avslørte, i visse tilfeller er innenfor gjeldende regelverk, forutsatt at det fylles opp såkalte hull i planlagte operasjoner, slik at det rent faktisk ikke går ut over andre pasienter. Komiteen ba også om å få vite om den øverste ledelsen ved sykehuset var kjent med praksisen. Undersøkelsene viser at verken på styrenivå eller på administrerende direktør-nivå er det funnet dokumentasjon på at noen av disse var kjent med denne praksisen. Komiteen understreker også at det i første rekke er sykehusets ansvar å hindre fristbrudd, og at det ikke er akseptabelt at ressurssterke pasienter får raskere behandling enn ressurssvake med samme diagnose og behov for helsehjelp. Komiteen har også forstått at konsernrevisjonen peker på at regelverket er uklart og rettskildene fragmentert. Dette er en svært uheldig og på mange måter alvorlig situasjon. En samlet komité ber derfor statsråden om å komme tilbake til Stortinget med forslag til endret regelverk som forhindrer en praksis som påvirker pasientenes rettigheter negativt. I tillegg vil komiteen gjerne ha beskjed om Oslo universitetssykehus' styres endelige behandling av revisjonsrapporten. Så registrerer jeg at det sittende styret fokuserer sterkt på denne problemstillingen. Det er viktig, og det er bra! Så for å oppsummere kort: Det var en gedigen tabbe av helseregion Sør-Øst å inngå rammeavtalen med Logica, som medførte tap av ca. 119 mill. kr pluss tap av effektivitet på bekostning av pasientsikkerheten. Ansvaret ligger i det regionale helseforetaket – på øverste ledernivå. Det er generelt et for høyt risikonivå ved sykehusdriften i Norge, og risikoen er enda større ved Oslo universitetssykehus under omstillingen. Likevel er det ikke avdekket konkrete uforsvarlige forhold. Det er imidlertid mye som er kritikkverdig som ikke er uforsvarlig i lovens forstand. Styringsmodellen for Helse-Norge må ikke medføre politisk ansvarsfraskrivelse og mangel på politisk initiativ og styring. Og til sist må statsråden komme tilbake til Stortinget med forslag om et nytt regelverk, som jeg nettopp nevnte, for prioritering av pasienter og fristbrudd som ikke påvirker pasientenes rettigheter negativt. Dette er en sak med ganske mange alvorlige fasetter. Kritikken som fremmes, dels av flertallet og dels av komiteen samlet, er alvorlig, og jeg forventer at de påpekninger vi kommer med i saken, vil bidra til å sikre bedre sammenheng mellom fremdriften og den faktisk mulige prosess for sammenslåing. Det er ingen – og det vil jeg presisere på nytt, det er ingen – som vil reversere sammenslåingen, men alle er opptatt av at vi også videre har en forsvarlig prosess, hvor ansatte og pasienter tas på alvor.