Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2003-02-20:
Som saksordfører har jeg gleden av å legge fram en innstilling som har bred tilslutning her i Stortinget. Med en grundig og balansert nok redegjørelse er det da heller ikke sikkert at alle vil ha behov for å redegjøre for det samme. Dokumentasjon av realkompetanse er en viktig del av hele kompetansereformen, som skal bidra til å utvikle individets, arbeidslivets og samfunnets behov for kompetanse, og få denne verdsatt. Det er positivt både for den enkelte og for samfunnet at en kan nyttiggjøre seg alle formelle og uformelle kvalifikasjoner en person har tilegnet seg gjennom utdanningssystemet, lønnet og ulønnet arbeid, organisasjonsmessig virksomhet, familieliv og samfunnsliv. Kompetansereformen har hittil bidratt til å gi voksne en rett til grunnskole og videregående opplæring. Videre er det innført en rett til å få sin realkompetanse beskrevet og verdsatt ved inntak til videregående opplæring samt rett til opptak til høyere utdanning på bakgrunn av realkompetanse. Hele komiteen mener mulighetene for dokumentasjon av realkompetanse kan bidra til å sikre voksne både nødvendig opplæring og arbeid. Dette fremmer både livslang læring og et inkluderende arbeidsliv. Det å anerkjenne og løfte fram andre måter å tilegne seg kompetanse på enn gjennom tradisjonell utdanning er viktig for å jevne ut forskjeller mellom bl.a. sosiale grupper og landsdeler. Denne saken gjelder en utvidelse av muligheten for realkompetansevurdering for voksne som har rett til videregående opplæring. Dagens ordning er begrenset til voksne som tar sikte på videregående opplæring. En enstemmig komite støtter lovendringen, som åpner for rett og bruk av realkompetansevurdering når formålet ikke er videreutdanning, slik at også personer som ønsker å dokumentere yrkeskompetansen sin med sikte på arbeid, får anledning til det. Det vil også omfatte personer som ikke har rett til videregående opplæring, men blir henvist fra kommune, Aetat eller trygdeetat. Komiteen er enig i at yrkesprøving er en velegnet metode for vurdering av realkompetanse, en billett til arbeidslivet, og er spesielt aktuelt for innvandrere som enten mangler dokumentasjon eller har problemer med godkjenning av kvalifikasjoner. Vi understreker at lovendringen ikke må endre eller berøre ordningen med praksiskandidater eller fag-/svennebrev. Når det gjelder ansvar for og finansiering av en utvidet mulighet for realkompetansevurdering, deler komiteen seg. Jeg overlater til Fremskrittspartiet å begrunne sin mindretallsinnstilling på disse punkter og vil for min del redegjøre for en samlet oppfatning fra de andre partienes side. Men skulle jeg driste meg til å beskrive og karakterisere Fremskrittspartiets innstilling, må det bli at den er lite samlende og koordinert og ikke gir noen anvisning i forhold til finansieringen av en slik endring. Arbeiderpartiet og de øvrige partiene legger til grunn at fylkeskommunen, også som for dagens ordning, skal tilrettelegge for og gjennomføre den utvidede muligheten for realkompetansevurdering. Samordning er viktig for å utvikle et nasjonalt system. Dette vil også gjelde for dem som ikke har rett til videregående opplæring, men som blir henvist fra kommune, Aetat eller trygdeetat. Selv om det ikke lovfestes, bør fylkeskommunen også være åpen for realkompetansevurdering av personer uten rett til videregående opplæring etter initiativ fra andre aktører, slik også departementet antyder i proposisjonen. Flertallet er enig i at fylkeskommunen skal dekke utgiftene til kompetansevurdering og kompetansebevis for voksne med rett til videregående opplæring, mens kommune, Aetat og trygdeetat dekker kostnadene for de personene som disse henviser. Departementet mener at lovendringen skal gjennomføres uten tilførsel av friske midler. Dette kan ikke komiteens flertall slutte seg til over bordet. Flertallet er i tvil om intensjonen med lovendringen kan gjennomføres uten økte kostnader, og vil her spesielt peke på fylkeskommunens oppfølgingsansvar. Målsettingen med utvidelsen av ordningen er jo at flere skal få anledning til realkompetansevurdering og yrkesprøving. Det virker ikke rimelig at fylkeskommunen skal få dekt kostnader for dem som blir henvist fra andre etater, men selv ikke vil ha økte kostnader for et forhåpentligvis økt antall personer med rett til videregående opplæring som vil ønske en yrkeskompetansevurdering. Jeg skal la det være med dette, så lenge det er et bredt flertall i komiteen som mener proposisjonen ikke gir grunnlag for å vurdere omfanget av fremtidige utgifter knyttet til ordningen, men er opptatt av at det må tilføres nok midler til at dette blir en rettighet med innhold. Flertallet ber derfor departementet komme tilbake i statsbudsjettet for 2004 med en nærmere vurdering av og anslag over de økonomiske konsekvenser og direkte utgifter knyttet til ordningen. Avslutningsvis er flertallet også opptatt av at de ulike offentlige instansene bistår personer som har fått en realkompetansevurdering der det f.eks. er påvist behov for utdanning eller annen oppfølging. Dette må evalueres underveis i forbindelse med etableringen av et nasjonalt system for dokumentasjon og verdsetting av realkompetanse. Arbeiderpartiet er fornøyd med innstillingen og lovendringen. En ny brikke er på plass i kompetansereformen, en reform til fordel for den enkelte og for samfunnet.