Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1998-11-30:
Regjeringspartiene inngikk sammen med Fremskrittspartiet og Høyre en verdiavtale om direkte pengeoverføring til småbarnsforeldre på 36 000 kr. Summen ble riktignok redusert til 28 000 kr. Men med vekt på det individuelle har Regjeringen foretatt et verdivalg som har som konsekvens at fellesskapet på en rekke områder brytes ned. Det representerer samtidig et brudd med den linje som har vært lagt til grunn i barne- og familiepolitikken så langt. Arbeiderpartiet vil møte dette linjeskiftet på en offensiv måte, og vi vil alliere oss med de krefter som fortsatt ser at det unike ved vårt velferdssamfunn har vært vektlegging av fellesskapets ordninger. Utdanningspolitikken ble tidlig et av de aller viktigste angrepspunktene i strevet for likhet – med skolen og senere barnehagene og skolefritidsordningene som noen av de viktigste virkemidlene for å bryte ned ulikhet. Vi har sett og ser opplæring som egenverdi, men også som virkemiddel for å jevne ut sosial og økonomisk ulikhet. Slik er på mange måter barne- og utdanningsreformene de viktigste sosiale ingeniørprosjekter i nyere tid. Langt på vei har vi fått et utdanningssamfunn, og jeg tror ingen vil bagatellisere det som har skjedd. Fremtidens samfunn vil i enda sterkere grad bli et utdanningssamfunn. Men de færreste hadde nok trodd at knapt et år med Bondevik skulle gi endringer innenfor et område som vi vet at folk flest stiller opp for, dette fordi resultatene har vært så synlige. Likhetsidealet har tjent mangfoldet og gitt flere anledning til å utvikle seg. På kort tid har vi opplevd at lokalsamfunnene følger Regjeringens holdning om mindre oppmerksomhet på barnehagene. På ett år har bygging av barnehager falt fra over 16 000 plasser i 1997 til 3 500 plasser i 1998, en dramatisk reduksjon. Kommunene har kort og godt tatt Regjeringen på alvor. De har skjønt hva Regjeringen har ment. Og Lars Gunnar Lie bekrefter også det i et svar tidligere i dag. Han sier at det blir jo mindre behov for barnehager når kontantstøtten innføres. Ja kanskje er det samsvar mellom tilbud og behov, siden man ikke retter opp denne utviklingen, men det er fortsatt barnehagekøer. Det som nå er blitt synlig i denne sal, er at det er ulikt syn på politikken vis-à-vis de yngste barna. Vi mener utviklingen går i feil retning når barnehager, skolefritidsordninger og 150 grunnskoler trues, når læremidler til 6-åringsreformen, som det var inngått en avtale om her i Stortinget, ikke skal gjelde, når sentre som gir hjelp til de svakeste av funksjonshemmede, får reduksjoner, og det samme med opplæring av minoritetsgruppene. I motsetning til Regjeringen og Fremskrittspartiet mener vi at trygge barn og unge i positive oppvekstmiljøer gir sikkerhet også for eldre mennesker. Eldre vet av egen erfaring at det er nettopp mangel på aktivitet og lediggang som gir rot til uheldige situasjoner. Sunne aktiviteter er god kriminalpolitikk. Det er samtidig det beste mottiltak mot aggresjon, konflikter og uro i samfunnet. Det er en del gamle sannheter som fortsatt gjelder. Et samfunn har alle muligheter for å bli både trygt og stabilt når det stiller opp for de fleste, i motsetning til de samfunn der såkalt valgfrihet og det individuelle blir en uttalt politikk. Etter budsjettforliket har vi fått inntrykk av at Regjeringen ikke står på det den gjør, ansvaret prøver den å skyve over på andre. Men det kan da vel ikke være slik at Regjeringen nå egentlig ikke gjør som den vil, ja, direkte gjør det motsatte av det den vil. Hvor ligger da etikken? For som den danske kulturarbeider Lars von Trier sier: Et menneske som svikter sine idealer, er det jo egentlig synd på. Ja, hvor ligger etikken hvis Regjeringen fortsatt skal skyve ansvaret over på f.eks. Arbeiderpartiet? Hvordan vil Verdikommisjonen f.eks. bedømme Regjeringen for en slik atferd?