trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bent Høie (Høyre), 2015-05-27:
Mononukleose, ofte kalt kyssesyke, skyldes et virus, Epstein-Barr-viruset, som kan angripe lymfesystemet i halsen, kjertler, lever og milt, men sjelden andre organer som f.eks. hjernen. Ved 20-årsalderen har 90 pst. av befolkningen antistoffer i blodet som tyder på at de har gjennomgått sykdommen. Sykdommen kan være uten symptomer, særlig hos yngre og eldre. I om lag 5 pst. av tilfellene kan det tilkomme komplikasjoner som betennelse i lever, milt og hjerne. En sjelden gang kan sykdommen være dødelig. I Norge er sykdommen mest vanlig i den sosialt aktive alderen, det vil si hos tenåringer og hos yngre voksne. I lavinntektsland rammer den gjerne yngre og med mindre symptomer. De fleste tilfellene diagnostiseres og følges opp av fastlegen, ettersom det finnes pålitelige og raske hurtigtester. Resultatene av disse prøvene overvåkes ikke, og myndighetene har derfor ingen informasjon om forekomsten. De fleste pasientene rammes av en kraftig halsbetennelse, noen også av magesmerter som kan gjøre oppfølging av betennelse i lever og milt nødvendig. Noen få pasienter trenger innleggelse på sykehus. Sykdommen kan være langvarig, opptil tre måneder med redusert allmenntilstand er ikke uvanlig. Ettersom den rammer ungdom og unge voksne som ofte er under utdanning, kan konsekvensene være ganske store for enkelte. I dag finnes det ikke noe forebyggende eller behandlende tiltak som gjør det rasjonelt eller kostnadseffektivt for helsemyndighetene å innføre overvåking av sykdom og sykdomsbyrde av mononukleose. Sykdommen overvåkes ikke i Meldingssystem for smittsomme sykdommer ettersom den er vanlig, normalt ikke alvorlig, og fordi det ikke finnes forebyggende tiltak, f.eks. vaksine, eller spesiell behandling. Sykdomsbyrden kan derfor bare fastslås ved målrettede studier. Det viktige vil være at den syke får rask diagnose, sånn at en enkelt kan ta hensyn til sin tilstand og redusere risikoen for å smitte andre.
Bent Høie (Høyre), 2015-05-27:
Som representanten er inne på, er dette en alvorlig situasjon for den lille delen av dem som får denne sykdommen som får alvorlige komplikasjoner, og det skjer på et tidspunkt der en ofte er i gang med studier og andre ting og gjerne opplever at dette går utover framdriften på det, og derfor kan ha konsekvenser. Det er også viktig at en oppsøker lege når en får denne sykdommen, får tatt testen og tar hensyn til den informasjonen som en får. Jeg tror at den mest effektive måten å drive informasjonsarbeid om dette på er gjennom skolehelsetjenesten, som jeg også er opptatt av å styrke. Der når vi alle skoleungdommer med helsetjenester og med informasjon. Så hadde det vært aktuelt med mer overvåking av sykdommen hvis vi hadde forebyggende tiltak eller muligheter for vaksinasjon, men det finnes dessverre ikke.
Bent Høie (Høyre), 2015-05-27:
Dette er en sykdom som – som sagt – 90 pst. av 20-åringer har hatt, og det er om lag 5 pst. av disse igjen som har symptomer som gjør at det blir mer eller mindre alvorlig sykdom. Så det er ganske vanlig, og det er viktig at de oppsøker hjelp, men dette er en sykdom som de aller fleste har, men uten alvorlige symptomer. Jeg er kjent med at flere som har ME, har en klar oppfatning av at det har kommet i etterkant av denne sykdommen. Det gis nå også støtte til forskning på ME-behandling, som også har en tilknytning til det å ha en infeksjon, som er en del av den satsingen på forskning på den sykdommen som denne regjeringen har stått for.
Bent Høie (Høyre), 2015-05-27:
På vegne av kulturministeren vil jeg svare at regjeringen ønsker å flytte makt og myndighet nærmere innbyggerne. Vi ønsker sterkere lokalsamfunn og kommuner med flere oppgaver som kan gi innbyggerne bedre tjenester. Frivillighetssentralene er lokale møteplasser som knytter mennesker og organisasjoner sammen for å skape et godt frivillig miljø, gode aktivitetstilbud og samarbeid med det offentlige i lokalmiljøet. Frivillighetssentralene skal være lokalt forankret og drives ut fra lokale forutsetninger og behov. Kommunene kjenner lokalmiljøet, mulighetene og utfordringene best, og derfor er det også naturlig å flytte ansvaret for å yte tilskudd til frivillighetssentralene fra staten til kommunene. Ordningen med statlig tilskudd til frivillighetssentraler startet som en forsøksordning med 90 sentraler i 1991. Bevilgningen til frivillighetssentralene er i 2015 på 125,4 mill. kr. Departementet fordeler driftstilskudd til rundt 400 frivilligsentraler fordelt på 330 kommuner. Det er en forutsetning for statlig tilskudd at kommunene har gitt en uttalelse om etableringen av sentralen, og at det foreligger lokal finansiering til driften av sentralen. Når det statlige tilskuddet til frivillighetssentralene overføres til kommunene, flyttes makt og myndighet nærmere innbyggerne. Frivillighetssentralene vil med dette kunne videreutvikles som del av en helhetlig lokal frivillighetspolitikk. Dette vil kunne bidra til at frivillighetssentralene får økt betydning og relevans i arbeidet for å fremme frivilligheten innenfor områder som kultur og fritid, integrering, folkehelse, omsorgstjenester og andre områder, i tråd med de lokale tradisjoner og behovet for tilbud.
Bent Høie (Høyre), 2015-05-27:
Derfor styrker også regjeringen kommunenes økonomi – sist i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Det er slik at kommunene er de som er nærmest på sine lokalsamfunn. Det å bruke øremerkede statlige tilskuddsordninger er ikke noe som vi har prinsipielle motforestillinger mot, men det er ofte lurt å gjøre det i en oppbyggingsfase der en ønsker å bygge ut et tilbud. Men når tilbudet er etablert, slik det er her, med over 400 frivillighetssentraler, er det lurt å overføre ansvaret til kommunene –for å gi kommunene større handlingsfrihet til å tilpasse tilbudet ut fra lokale behov, men også som et viktig virkemiddel for å redusere byråkratiet. Det er ikke nødvendig at vi har byråkrater i Kulturdepartementet som behandler søknader fra 400 kommuner innenfor et tilbud som er vel etablert, som det er bred politisk enighet om skal være der videre. Og kommunene får penger.
Bent Høie (Høyre), 2015-05-27:
Oppgavemeldingen ligger nå til behandling i Stortinget, så det er Stortinget som avgjør dette spørsmålet. Veldig mange av de ulike sektorområder i samfunnet som er kommunale ansvar, tar til orde for øremerkede statlige midler. Hvis vi som nasjonale politikere hver gang skulle ha lyttet til det rådet, kunne vi i realiteten ha avviklet det kommunale selvstyret. Jeg tror det er ganske åpenbart for de fleste at er det noe som er egnet for kommunene til å håndtere lokalt, så er det nettopp hvordan de innretter organiseringen av sine frivillighetssentraler, som alle sammen nå er vel etablert 400 steder i landet. Jeg tror vettet er likt fordelt i landet. Vi er ikke klokere vi som sitter i Stortinget, enn dem som sitter i kommunestyrene, og jeg kan aldri tenke meg at noen vil nedprioritere dette viktige arbeidet.
Bent Høie (Høyre), 2015-05-27:
At det er en klar sammenheng mellom luftforurensing og helse, er slått fast i utallige studier. Vi vet også at luftforurensing forverrer eksisterende lungesykdom. Vi har også kunnskap om at langtidseksponering for svevestøv kan gi økt forekomst av kols. At astma kan forverre seg når man utsettes for luftforurensing, er også bekreftet. Men det er ikke entydig dokumentert at det å være eksponert for luftforurensing over lang tid fører til økt forekomst av astma. Vi har også fått bedre kunnskap som viser sammenheng mellom luftforurensing og økt dødelighet. Det er riktig, som representanten Bøhler er inne på, at det er få studier på helseeffekt av luftforurensing for bilister i bilkø spesielt. Men det finnes mange studier som handler om tiden bilistene bruker i kø, hvilken eksponering de utsettes for, og hvordan kjøremønsteret påvirker luftforurensingen. Tiden vi tilbringer i bil, står for en betydelig andel av hvor mye luftforurensing vi er utsatt for totalt. Dette eksponeringsnivået øker ved kødannelse og når køen beveger seg med ujevn hastighet, sammenlignet med fri trafikkflyt. Jo mer kø det er, jo lengre tid bruker man i bilen. Det er grunn til å tro at køkjøring kan øke risikoen for helseeffekter fra fint svevestøv og nitrogenoksider. Negative helseeffekter kan forsterkes ytterligere av at stillesitting generelt er negativt for helsen. Til sammenligning antar man at netto helsegevinst ved sykling uansett er positiv, fordi helseeffekten av fysisk aktivitet overgår den skadelige effekten av luftforurensing. En slik fordel har ikke bilistene. Både internasjonalt og i Norge har vi gode forskningsmiljøer innen luftforurensing og helse. Helseeffekter i forbindelse med køkjøring for bilister inngår som en del av denne forskningen. Når det gjelder å sette i gang norske studier på helseeffekter i forbindelse med køkjøring, vil aktuelle miljøer kunne søke om forskningsmidler på vanlig måte. Dette er den beste garantien for god forskning.
Bent Høie (Høyre), 2015-05-27:
Som jeg sa i mitt svar, har vi ganske mange studier, og når en setter dem sammen, gir de svar på det spørsmålet som Bøhler er opptatt av. Vi har fremtredende forskningsmiljøer for dette i Norge, og hvis det er noen forskningsmiljøer i Norge som ønsker å ha spesielle studier knyttet til dette, er den beste måten å gjøre det på å søke å få godkjent sine studier med de midlene som er avsatt til dette. Det er det som sikrer best kvalitet på studiene. Dette er en effekt som er vi er klar over, og derfor er det viktig at vi konsentrerer oss om tiltak for å redusere svevestøv, for vi vet om helseskadene av det. Vi gjennomfører tiltak på flere områder, både direkte med tiltak mot svevestøv og tiltak for å få mindre køer, gjennom denne satsingen som denne regjeringen har på samferdsel, og den satsingen denne regjeringen har for å legge til rette for bruk av sykkel og kollektivtransport. Så er det sunt å sykle, så hvis en føler seg trist og ensom i køen, kan en hive seg på sykkelen.
Bent Høie (Høyre), 2015-05-27:
Jeg tror at vi er veldig enige om helseskadene av dette og betydningen av å få gjort noe med det. Jeg tror at de viktigste virkemidlene for det faktisk er å gjennomføre tiltak for å redusere omfanget av svevestøv og for å styrke de alternative tilbudene, både å redusere bilkø og også å styrke tilbudet innenfor kollektivtrafikk og legge til rette for sykkelaktivitet. Så kan det godt tenkes at vi også må se på tiltak for å få ut informasjon om dette. Dette er et ansvarsområde som også ligger under Klima- og miljødepartementet og Samferdselsdepartementet, men Helsedepartementet er veldig klare på vår bekymring for helseskadene av svevestøv. Det er et engasjement som vi har i Norge sammen med de andre departementene, men som vi også har løftet opp internasjonalt, gjennom Verdens helseorganisasjon, der ikke minst Norge har vært en pådriver for også å få forpliktende vedtak på dette området internasjonalt.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-05-27:
Takk for at man ventet. Jeg satt i Syria-forhandlinger, og det er også viktig. Spørsmålet til kulturministeren lyder: «Staten har bidratt med 40 pst. av finansieringen av frivilligsentralene. Nå advarer 400 frivilligsentraler regjeringen mot at ansvaret for finansieringen overføres til kommunene. I Meld. St. 14(2014–2015) står det at «Frivilligsentralene spiller en viktig rolle i berøringsflaten mellom sivil og offentlig virke». Dårlig kommuneøkonomi kan føre til at frivilligsentralene salderes. (2014–2015) Hvordan vil regjeringen sikre at frivilligsentralenes sentrale rolle ikke svekkes i kommuner med dårlig økonomi?»
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-05-27:
Jeg takker for svaret. Miljøpartiet De Grønne er selvfølgelig helt enig i at lokaldemokratiet er viktig å prioritere, men vi er altså bekymret for at man fjerner virkemidler som gir en forutsigbar tilrettelegging for lokalt engasjement. Frivillighetssentralene er jo en hjørnestein i det som regjeringen selv framhever som visjoner for lokaldemokratiet. De tar seg av samfunnsoppgaver som ikke gir direkte utgifter til kommunene på kort sikt, og som holder utgifter nede på lang sikt. Det er jo åpenbart – og det må det være også for regjeringen – en stor fare for at frivillighet blir en salderingspost i et Kommune-Norge som nå har en voksende gjeldsbyrde og reduserte inntekter, og spørsmålet er: Er det ikke et poeng å sikre grunnfinansiering for lokalt engasjement, nettopp ut fra den vekten regjeringen legger på lokaldemokratiet?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-05-27:
Takk for det oppfølgingssvaret. Nå er det jo slik at regjeringen har lovet bedre rammebetingelser for frivilligheten, og i Sundvolden-erklæringen nevnes frivillighet ikke mindre enn 39 ganger. Og i regjeringens frivillighetserklæring loves det jo at «samspillet med frivillig sektor skal preges av forutsigbarhet, åpenhet, tillit og tilgjengelighet». Så har altså 400 frivillighetssentraler advart mot dette tiltaket. Samtidig vet vi at verken Frivillighet Norge eller eierne av frivillighetssentralene er blitt spurt av regjeringen om konsekvensene de mener vil komme av den reformen som regjeringen mener vil ha så god effekt for frivilligheten. Spørsmålet blir da om statsråden mener at den kompetansen og erfaringen som frivilligheten selv besitter, ikke er relevant i denne diskusjonen? Og spørsmålet er også: Har regjeringen faktisk sjekket hva som er de sannsynlige konsekvensene av dette tiltaket?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2015-05-27:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Det har i den senere tid vært mye oppmerksomhet rundt helseskader fra lokal luftforurensning for beboere i Oslo og andre storbyområder, hvor grenseverdiene for særlig nitrogendioksid, NO2, og fint svevestøv, PM, brytes jevnlig. I denne forbindelse er det også viktig å se på helseeffektene for bilister som sitter lenge i bilkø hver dag. Det foreligger få undersøkelser og lite forskning på dette både nasjonalt og internasjonalt. Vil statsråden vurdere å sette i gang studier på helseeffekter i forbindelse med køkjøring for bilister?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2015-05-27:
Jeg takker statsråden for svaret. Dette er et veldig viktig folkehelsespørsmål. Det er en stor andel av befolkningen som kjører bil eller er passasjerer, og som sitter ganske mye i bilkø, særlig når man bor i større byområder. Jeg spurte Stortingets utredningsseksjon om de kunne gi meg en oversikt over hva som finnes av studier, og de viste da til siste gjennomgangen av dette i Norge. Den ble gjort av Ronny Klæboe ved Transportøkonomisk institutt i 1996, der han pekte på fare for opphopninger i tuneller under spesielt ugunstige topografiske forhold, særlig inn mot byene. Det ble også trukket fram av utredningsseksjonen at belgiske forskere hadde fått 62 personer til å kjøre bil med apparater for å måle nivået inne i bilene. Det viste seg at verdiene var opp til fem ganger høyere enn det som er registrert i boområder som er utsatt for forurensning. Så jeg vil spørre statsråden om han kunne tenke seg å ta et litt mer aktivt initiativ enn det han antydet. I 1996 var siste gjennomgangen.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2015-05-27:
Jeg takker for tilleggssvaret også. Det som framgår av en rapport som utredningsseksjonen her viser til fra WHO, altså Verdens helseorganisasjon, er at også kortvarig eksponering for konstruert forurensing, særlig for svevestøv med karbon og også for NO2, som vi nevnte, kan føre til helseskader, særlig for personer som er rammet av luftveissykdommer, og som har hjerte- og karsykdommer. Og som jeg nevnte i en interpellasjon før jul, har Statens vegvesen gjort en studie som viser at hyppigheten av dødsfall for mennesker med disse sykdommene øker betydelig etter dager med høyt forurensingsnivå. Jeg vil spørre statsråden om han ikke oppfatter det som viktig å få ut mer aktiv informasjon til bilister om skadene som kan komme ved å sitte i bilkø, slik at de kan gjøre mer kvalifiserte valg med hensyn til å velge kollektivtrafikk og andre framkomstmidler.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-05-27:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til arbeids- og sosialministeren: «'Ny Start i arbeidslivet' er blitt drevet i 13 år ved Varodd i Kristiansand. Aldri før er det skrevet ut så mange til jobb derfra som i 2014. 66 pst. fikk oppfølging til jobb som de beholdt over tid. Deltakere er i hovedsak innsatte som skal tilbakeføres. Ansatte frykter nå at tiltaket raderes bort gjennom anbudsordningen dersom det ikke unntas fra dette. Vil statsråden vise handlekraft og sørge for at dette tiltaket kan fortsette, og at det ikke raderes bort i en anbudsrunde, slik at flere kommer i jobb?»
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-05-27:
Takk for svaret. Det har vært tendenser til en debatt om det som kanskje kan kalles for Fremskrittspartiets tungetale – i hvert fall har man snakket med flere tunger i salen tidligere i dag. Det ser ut som om statsråden for Arbeids- og sosialdepartementet er i god tradisjon. I 2010 uttalte Robert Eriksson: «Vi ønsker ikke anbud innenfor attføring, fordi jeg tror det fører til et dårligere og smalere tilbud.» Mitt spørsmål er ikke om å unnta Kristiansand, mitt spørsmål dreier seg om å gi gode tilbud til en utsatt gruppe – en svært utsatt gruppe. Vil statsråden sette i verk tiltak som i større grad kan ta seg av bekymringene som ansatte fremmer, sånn at de kan føle seg trygge på at deres tilbud ikke blir radert ut ved en anbudsutsettelse?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-05-27:
Svaret til statsråden er ganske opplagt, men jeg synes ikke det er særlig til garanti. Samarbeidet mellom Nav og fengsler skal styrkes, står det i Justisdepartementets budsjett – nettopp fordi innsatte har omfattende problem som gjør at de trenger bredde i tiltakene, langsiktig rehabilitering og god forutsigbarhet i tjenestene som skal leveres. Det å kommersialisere en slik oppgave til tross for at 90 pst. av attføringsbedriftene var imot det, mener vi i Arbeiderpartiet er en dårlig løsning. Når det gjelder satsingen på fengsel og Nav, lurer jeg på om arbeids- og sosialministeren kan fortelle hvilke satsinger han har lagt inn i budsjettet for denne målgruppa for 2015. Justisministerens kutt medfører nemlig kutt i stillinger, også i fengslene. Hvor mange ansatte fører en økning i arbeids- og sosialministerens budsjett til, og hvor mye utgjør det i kroner?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-05-27:
La meg først få lov til å takke representanten Henriksen for spørsmålet. Regjeringen gjorde viktige endringer i arbeidsmarkedspolitikken i fjor på tiltaksområdet da vi slo sammen to avklarings- og to oppfølgingstiltak til å bli ett tiltak, som vi da satte ut på anbud. Jeg oppfatter at spørsmålet fra representanten Henriksen er om jeg er villig til å gjøre unntak i de bestemmelsene når det gjelder tilbudet i Kristiansand. Jeg mener det blir veldig uryddig, veldig feil, hvis en statsråd og et departement skal begynne å gjøre unntak fra regler som man har innført for enkeltstående kommuner. Det tror jeg er veldig uheldig og en veldig rar måte å angripe problemstillingen på, spesielt med tanke på at det er 67 000 tiltaksplasser som skal forvaltes av 456 ulike Nav-kontor. Så tenker jeg: Hvordan skal vi sørge for at de gode tilbudene får leve videre? Hvordan skal vi sørge for at der man har gode resultatoppnåelser, skal man fortsatt ha gode resultatoppnåelser, slik at folk som trenger hjelp til å komme tilbake til arbeidslivet, får den nødvendige hjelpen? Jeg mener at grepene regjeringen har gjort ved å slå sammen disse tiltakene, er en styrke. Vi snakker ikke om å radere bort, vi snakker om å slippe flere aktører til, slik at flere mennesker kan få bedre hjelp. Når det gjelder tilbudet på Varodd i Kristiansand, leverer de gode tjenester, av god kvalitet. Jeg vil også minne om at i de tidligere ordningene var det sånn at det ene oppfølgingstiltaket var på anbud, og det ene avklaringstilbudet var på anbud. Attføringsbistand vant de fleste anbudene, noe som viser at der man har gode tjenester, vinner man frem. Jeg føler meg trygg på at det tilbudet som er på Varodd, den gode innsatsen som gjøres på Varodd, vil overleve også det nye tiltakssystemet og vil få de oppdragene man ønsker så lenge kvaliteten er så god som den er, og så lenge resultatene er på det nivået som de er på i dag.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-05-27:
For det første er det sånn at det er Nav som kjøper tjenester og velger hvilke tjenester man skal kjøpe. De kjøper naturlig nok av de leverandørene som er best til å levere til samfunnsoppdraget. Så lenge Varodd leverer, og er best til å levere, ser jeg det som ganske opplagt at Nav fortsatt vil velge deres tilbud, fordi man er opptatt av å kunne hjelpe flest mulig tilbake til arbeidslivet. Det er ikke snakk om noen radering. Jeg registrerer at kritikerne som har vært imot anbudsutsettingen av disse tjenestene – som ikke er nytt, for vi har hatt anbud tidligere også – sier at det er fryktelig at dette skal bli radert bort. Det er ingen ting som tilsier at dette blir radert bort så lenge tjenestene er gode nok. Det vi ser, er at det kommer flere aktører inn, flere gode løsninger blir skapt, og flere mennesker blir hjulpet. Det synes jeg er bra, og det er det som er det viktigste for meg.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-05-27:
Jeg kan ikke tallfeste antall stillinger på strak arm. Det må jeg i så fall komme tilbake til. Det tallet har jeg naturlig nok ikke i hodet. Vi gir en bevilgning til Nav, så kan Nav, ut fra det tildelingsbrevet og de styringssignalene de får, bruke midlene i tråd med det. Fengselsprosjektet er noe annet enn tiltaksplasser. Jeg har selv vært rundt og besøkt dette. Det handler om tidlig innsats og starte en karrierevei for kriminelle for at de skal få et godt liv etterpå og et liv hvor de kan delta i arbeidslivet. Jeg var bl.a. i Trondheim fengsel og så på tilbudet der. Det var utmerket. Det er en satsing som jeg ønsker fra min side – at vi skal få til et godt fengselsprosjekt. Det ønsker jeg fra min side at vi følger opp på en god og riktig måte. Så vil jeg avslutningsvis si at jeg ikke har drevet med noen tungetale i det hele tatt. Men jeg mener at enhver statsråd, enhver politiker og enhver person må basere sine beslutninger på det som fungerer best. Hvem er viktigst – er det folkene som trenger tjenestene, eller de som leverer tjenestene?
Abid Raja (Venstre), 2015-11-26:
På vegne av representantene Terje Breivik, Pål Farstad, Ketil Kjenseth og meg selv har jeg gleden av å framsette et representantforslag om bedre trafikksikkerhet for syklende over hele landet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-11-26:
Jeg vil takke saksordføreren for arbeidet og for innledninga. Det er ingen uenighet i komiteen, men når jeg ba om ordet, er det fordi det vi her skriver, er noe mer enn et høflig tips. Det er alvorlig, ikke bare for samfunnet, men for den enkelte student, at en har så lav studiegjennomføring. Det er et problem, det er noe som det må gjøres noe med, og det er noe som statsråden må analysere årsakene til. Det er varslet en egen melding om kvalitet, og det som da etter min vurdering må inn i den, er også en analyse av hvorfor en er i den situasjonen en er. Det er rimelig godt kjent at sånn som finansieringssystemet for institusjonene er i dag når det gjelder de studentene vi her snakker om, er det fordelaktig å ha mange studenter. Det er en rekke eksempler på studiesteder som jeg vil si – for å være forsiktig – tar inn i overkant med studenter i forhold til både det de har av lokaliteter og ikke minst av lærerkrefter for å gjennomføre undervisninga på en god måte. Det er vel en rimelig trygg hypotese at det er en sammenheng mellom antallet som en institusjon blir stimulert til å ha, og det tilbudet en kan gi, og hvis det tilbudet er for svakt, får en et større frafall. Så jeg vil be om at statsråden i sitt innlegg nå går noe inn på det, sjøl om det er utenfor det vi har sagt, men det er alvorlig når det er en enstemmig komité som påpeker dette, og at en da også analyserer sammenhengen mellom studiegjennomføring og det finansieringssystem som er. Det er vel også en rimelig god hypotese at en rammefinansiering ville kunne tilfredsstilt ulike hensyn på en bedre måte.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-11-26:
Jeg ba om ordet for at det ikke skal være noen uklarheter rundt det jeg sa. Som statsråden var inne på, henger finansieringa av studiestedene sammen med hvordan studiestedene opptrer, og dermed hva slags kvalitet og kvantitet det blir. Jeg har ikke gjort meg til talsmann for mer detaljerte krav og regler overfor studiestedene, jeg har tvert imot gjort meg til talsmann for det stikk motsatte, nemlig at studiestedene må ha rammefinansiering. Dermed vil en i praksis stole mer på studiestedenes ledelse, for det er i studiestedenes genuine egeninteresse at studiestedene blir drevet på en god måte, og at en får ut gode kandidater. Det er enhver ledelses pre å kunne vise til gode resultater. Da må det være et samspill mellom den intensjon og den korpsånd som er på studiestedet, og den finansiering som studiestedet får ifra overordnet myndighet. Det er her vi stadig går i feil retning og fratar ledelsen den myndighet som de må ha, ved en finansieringsmodell som overstyrer fagligheten i det, og vil føre oss ut i vanskeligheter. Det var mitt hovedpoeng, som jeg håper at statsråden gjør en grundig analyse av. Kontrollkomiteen har i flere sammenhenger drøftet organisasjon, kultur og ledelse innenfor offentlig sektor. Det jeg nå sier, er i tråd med de erfaringene vi har på andre områder også. På dette området så vet jeg at det er mange dyktige ledere og faglig administrative på studiestedene som er fortvilet over at finansieringssystemet ikke samspiller med det som er intensjonen, og det som er det oppriktige ønsket for ledelsen og studenter om å ha kvalitativt god utdanning.
Tom E. B. Holthe (Fremskrittspartiet), 2015-11-26:
Mye er allerede sagt, så jeg skal bare knytte noen kommentarer til saken. Dagens forvaltning av oljeressursene forutsetter en god og samfunnsmessig effektiv utnyttelse av petroleumsressursene. Normalt vil samfunnsøkonomiske og bedriftsøkonomiske vurderinger sammenfalle, slik at oljefeltene blir best mulig utnyttet. I enkelte tilfeller hvor oljeselskapene har begrensede kapitalressurser, vil kun de mest lønnsomme prosjektene bli gjennomført. Dette innebærer at enkelte samfunnsøkonomiske prosjekter for utvinning blir nedprioritert. På grunn av at modne felt gjerne er tidskritiske, dvs. at når de først er stengt ned, kan de ikke åpnes igjen, er det viktig at feltene tømmes helt før de stenges ned. For å sikre en høyest mulig avkastning er det viktig at vedtak om såkalt tidsriktige prosjekter fattes mens infrastrukturen i modne felt fortsatt er operasjonell. Norge ligger på topp når det gjelder utvinningsgraden, som flere har vært inne på. Vi ligger i dag på en prosentsats på ca. 47 pst. Fremskrittspartiet mener i likhet med flertallet i komiteen at målsettingen må være at utvinningsgraden øker ytterligere. Som også flere har vært inne på, er det betydelige ressurser som i dag kan utnyttes, til gode for samfunnet for øvrig. Fremskrittspartiet mener derfor at både myndigheter og selskaper på sokkelen må arbeide målrettet sammen for å realisere lønnsomme prosjekter for økt utvinning.
Trine Skei Grande (Venstre), 2015-11-26:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Det er helt tydelig at statsråden har forstått utfordringa som ligger i dette, sjøl om det nesten hørtes ut som om statsråden ba om hjelp i budsjettprosessen for å få de siste pengene på plass. Jeg er helt enig når statsråden sier at dette ikke er en ensartet gruppe. Dette er en gruppe som både sprer mye glede og som skaper mye kjærlighet i det norske samfunnet, så det er fantastisk det som skjer rundt mange av dem også. Men mange av feltene innen hele barneomsorgen vår er ganske kompetansekrevende, og en må ha mye spesialkompetanse. Derfor er jeg skeptisk med hensyn til å tro at alle på grunnplanet vårt skal ha spesialkompetanse til å kunne rådgi adoptivforeldre. Og som statsråden sjøl sa, er det mange grupper det er ganske få av innenfor et geografisk område, og det å tro at alle helsesøstre skal ha spesialkompetanse på rådgivning for disse gruppene, er kanskje litt overambisiøst. Samtidig som vi ser utfordringene knyttet til adopsjon, ser vi også at vi får stadig flere enslige mindreårige inn til Norge. I dag ser vi av tall hvordan Sverige, som har vært gode på å finne fosterhjem, har en betraktelig lavere utgift knyttet til enslige mindreårige enn hva det norske systemet har. Jeg har snakket med mange enslige mindreårige, og jeg besøkte i sommer alle de byene som har tatt imot mange, og møtte mange av dem. Hvis det er én ting som alle enslige mindreårige sier til meg at er øverst på deres ønskeliste, så er det norsk mamma. Det å ha omsorgspersoner som er faste, det å ha noen som kan forklare den kulturelle konteksten du er i – alt dette er ganske krevende. Det å ha faste rammer knyttet til omsorgen blir viktig også for denne gruppa. Kanskje kunne noe av den kompetansen som vi klarer å bygge opp i noen miljøer på adopsjonsbarn, også brukes for denne gruppa, og kanskje kunne vi ha brukt mer av den omsorgen også i nye måter å tenke på. Jeg er glad for at dette rundskrivet fins. Jeg er glad for at statsråden har dette engasjementet. Men egentlig er mitt spørsmål om statsråden ba om at Venstre skulle få inn disse 6 mill. kr på budsjettet, eller om hun tror at hun klarer å kjempe dem inn sjøl for å skape noen fagmiljøer som kan løfte hele dette feltet, som også kommer til å angå flere områder framover.
Trine Skei Grande (Venstre), 2015-11-26:
Jeg vil takke dem som har vært med i debatten, sjøl om det var litt leit at det ikke var flere, for jeg tror at dette er et tema som mange er opptatt av. Vi har tidligere sett at når barnevernskontor skal prioritere og godkjenne fosterforeldre, tar det veldig lang tid. Det er en forståelig prioritering på et hvilket som helst barnevernskontor – skal en prioritere å hjelpe noen som har store problemer i den familien de bor i, eller skal en bruke ressurser på å godkjenne en familie, om den er perfekt. Litt av det samme ser vi her, at det er veldig lett å prioritere der det er akutt, og der det er krise, mens det å forberede folk på jobben de skal gjøre, det å gi dem rettledning så det ikke blir noen krise, det å gi støtte og faglig råd og veiledning er vanskeligere å prioritere i hjelpesystemet vårt. Dette er familier som på forhånd er ressurssterke – det har de fått stempel på at de er – og det å bruke noen ressurser på å gi dem oppbakking for å gjøre jobben sin bra er mye, mye bedre enn å begynne å reparere den dagen det har gått galt. Så det er helt tydelig at dette rundskrivet ikke fungerer sånn som vi hadde tenkt det, sjøl om det ikke har fungert lenge, og da må vi se om vi må organisere fagmyndighetene våre på en annen måte. Dette er familier vi vet er i stand til å gjøre seg nytte av faglig veiledning, og da er utfordringa at vi gir dem den faglige veiledninga, så de får til å fungere som de gode foreldrene de går inn i dette med et stort ønske om å være. Jeg håper at engasjementet til statsråden når ut i systemet. Så tror jeg vi må erkjenne at barnevernets oppfølging av familier, familievern – hele dette området – er ganske faglig sammensatt og bredt. Og den førstelinjetjenesten vi har i dag, kan ikke utnytte maksimalt all den fagkompetansen som fins, og kunne være rettleder på alle deler av dette området. Så her må vi nok ha noen som spesialiserer seg, og noen som kan noe om akkurat de gruppene og har fagkunnskapen til å gi dem de virkemidlene som gjør at de får til å gjøre jobben sånn som de ønsker å gjøre den.
Trine Skei Grande (Venstre), 2015-11-26:
Det å kjøpe bolig er en av de største og vanskeligste avgjørelsene vi gjør i livet, og som får store økonomiske konsekvenser. Mange av oss gjør det ikke så mange ganger i livet heller, så man bygger seg heller ikke opp noen stor kompetanse på det fra gang til gang. Vi har altfor mange konflikter på dette området i samfunnet vårt, som tar opp mye av rettssystemet vårt, og det tar bort mye krefter som skulle vært brukt på andre ting. Men jeg vil begynne med å si at vi er veldig positive til at dette forslaget er fremmet, og vi synes det er veldig bra at vi får løftet engasjementet rundt denne saken og også at vi får pushet regjeringen i gang med et arbeid. Vi er i utgangspunktet positive til tilstandsrapport, og vi ser at den danske modellen har mye for seg når det gjelder både å få ned konflikter og å få mer kvalitet ut av de handelstransaksjonene som det her er snakk om. Men vi kommer likevel i dag til å stemme med flertallet, fordi regjeringa har lovet å komme tilbake og jobbe videre med denne saken, slik at vi får tatt det i hele bredden. Dette er ganske kompliserte saker å ta gjennom Dokument 8-forslag. Så Venstre takker veldig for initiativet fra Arbeiderpartiet. Vi synes det var bra og at dette må det jobbes videre med. Vi forutsetter at regjeringa gjør det, og vi vil derfor stemme med flertallet i saken for å få det arbeidet satt i gang. Men vi vil også uttrykke at vi er positive til de modellene som det her er foreslått, og vi tror at de kan ha mye for seg for å få ned konfliktnivået i norsk bolighandel.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-11-26:
Nå er det vel bare et par dager siden vi var ferdig med den ene budsjettbehandlingen, så nå er vi godt i gang med 2017-budsjettet. Jeg er sikker på at de borgerlige partiene klarer å finne fram til enighet og gode forslag som kan hjelpe dem som trenger det. La meg først bare ta det som representanten var innom – oppslaget i Dagbladet i dag – det med den svenske og den norske modellen. Det er veldig vanskelig å sammenligne de to modellene, for i Sverige er alle enslige mindreårige fra 0 til 18 år i omsorgssenter ute i kommunene, mens her i Norge er de under 15 år under barnevernet, og koster rundt 2 mill. kr. De andre, fra 15 til 18 år, ligger under Justisdepartementet, og har lavere kostnader. Derfor er det vanskelig å sammenligne. Men vi er nødt til, med det store antallet enslige mindreårige som kommer nå, å tenke nytt når det gjelder bosetting av disse. Vi ser at det er 37 kommuner i dag som bosetter enslige mindreårige under 15 år, men det fins en familie i alle kommuner som kan og vil bli fosterfamilie for de barna. Jeg er veldig glad for at det nå er mange familier som har kontaktet Bufetat for å melde sin interesse for å bli fosterfamilie, så jeg har håp om at vi skal kunne klare å finne en familie for flere barn. Til det med adoptivbarn og deres familie. Vi ser at antallet går ned, men det har også blitt eldre barn, og noen av de barna har spesielle utfordringer. Alle som er foreldre, vet at når man skal bli foreldre for første gang, kan det by på utfordringer, og kanskje har de som er adoptivforeldre, ekstra utfordringer, som det er viktig at vi ivaretar. I det som nå har vært ute på høring, er det bred tilslutning til flere av de forslagene som foreligger fra Adopsjonslovutvalget. Det er enkelte oppfølgingsspørsmål som jeg har bedt direktoratet om å undersøke, og det er hvilke behov adoptivfamiliene har, og på hvilke tidspunkt behov oppstår. Vi har også bedt om informasjon om innholdet i de adopsjonsforberedende kursene, om noe kan være relevant for dem i de problemstillingene, og også om Helsedirektoratets nye rundskriv kan ha avhjulpet situasjonen. Det etterspørres også informasjon om hva som eventuelt fins av andre tilbud som kan avhjelpe adoptivfamilienes behov, fra f.eks. lokale fosterhjemstjenester, organisasjoner o.l. De spørsmålene har jeg bedt direktoratet ha en gjennomgang på, og får svar på det i desember i år, om kort tid, og det også vil danne grunnlaget for den videre oppfølgingen av Adopsjonslovutvalgets NOU.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-11-26:
Jeg takker også for debatten. Det siste som representanten tok opp nå, kunne vi sikkert hatt en ny god debatt om, om hvor viktig det er å ha trygge familier, trygge foreldre som skaper trygge barn, og ikke minst hvor viktig det er at vi må jobbe forebyggende, komme tidlig inn og hjelpe de familiene som har utfordringer. Vi vet at det er viktig å bygge barn i stedet for å reparere når de er voksne. Så vi er helt enige om hvor viktig det er med det arbeidet. Det arbeidet foregår ute i en kommune, og det er da viktig at kommunene og de ansatte som jobber i de enkelte tjenester, både har kompetanse og kunnskap om å se de familiene som har litt ekstra utfordringer, som trenger at vi er der og har et støtteapparat. Adoptivfamilier er, som flere har vært inne på, ofte ressurssterke familier som kan stille opp på helsestasjonen med rundskriv i hånda og si at her er det faktisk dere som har en plikt til å gi meg veiledning og hjelp. Når vi har et rundskriv som kommunene er pliktige til å følge, er det også viktig at de ansatte der er klar over dette, og har kunnskap og kompetanse om det. Når rundskrivet blir fulgt, vet vi at det kan avhjelpe en del utfordringer som adopsjonsfamilier har, og det at de blir møtt i det ordinære hjelpeapparatet, kan også føre til at de lettere kommer inn i systemet. For alle barn – om de er adoptert eller er født her i Norge – har rettigheter som skal følges opp, og de har også rett til at det eksisterende tjenesteapparatet er tilpasset deres særskilte behov, og det er noe vi er pliktige til å følge opp. Så er jeg veldig glad for at denne regjeringen med god støtte fra både Venstre og Kristelig Folkeparti har klart å øke tilskuddet til helsestasjoner, skolehelsetjenesten og psykologer ute i kommunene med over 667 mill. kr for neste år. Det er også kommet inn ekstra øremerkede 100 mill. kr for neste år til helsestasjonene. Det også er med på å gi de ansatte ute i kommunene både tid og kunnskap til å kunne følge opp de familiene på en bedre måte. Så er jeg også glad for at vi har klart å øke det kommunale barnevernet. Helseministeren har jobbet med en primærhelsemelding, som er viktig, og ikke minst er det også en ungdomshelsestrategi på trappene. Dette har vært en god debatt om et viktig tema. Nå ligger det et forslag fra Adopsjonslovutvalget som regjeringen nå jobber med å følge opp, i tillegg til de høringsinnspillene som har kommet inn i forbindelse med høringsrunden. Så jeg ser fram til en videre debatt om et viktig tema også i framtida.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-11-26:
Eg synest dette er ein veldig opprørande debatt. Eg høyrer statsråden seier at avtalen med Nederland har vore ei enorm suksesshistorie på mange område, men at det frå tid til anna er nokre utfordringar. Det var desse utfordringane som gjorde at eg var initiativtakar til denne saka. Ei av utfordringane er, som Bergens Tidende meldte, at ein innsett som hadde fått beskjed om at han ville verta tvangssendt til Nederland, forsøkte å ta sitt eige liv. Vi las òg i avisa same dagen at det same hadde skjedd i Oslo månaden før, altså i august – at det var ein innsett i Oslo fengsel som hadde fått brev om at han ville verta overført til Nederland, og som da forsøkte å ta sitt eige liv. Eg synest det får vera grenser for kva konsekvensar av politiske vedtak vi skal akseptera her i Stortinget. Eg skal ikkje ta ein omkamp – som representanten Ropstad sa – på avtalen med Nederland, men vårt forslag går ut på at vi skal stansa tvangsutsendingane nettopp fordi det har vist seg å ha nokre konsekvensar som eg meiner er utolelege, sjølv om ein elles kan visa til at dette òg har nokre positive effektar, f.eks. på soningskapasiteten. Ein annan ting er at det er eit knapt fleirtal i Stortinget i denne saka. Det er Kristeleg Folkeparti som skapar fleirtal med regjeringa. I innstillinga var Kristeleg Folkeparti tydeleg på – saman med regjeringspartia – at soning i Nederland som hovudregel skulle gjelda utanlandske statsborgarar, og at soningsoverføring i minst mogleg grad skulle gjennomførast ved bruk av tvang. No opplyser ein at så mange som fire av ti vert sende med tvang. Eg kan ikkje forstå, dersom ein meinte det ein sa og det ein skreiv da ein inngjekk avtalen, at ein så lett skal gå vekk frå det. Eg kan rett og slett ikkje forstå at ikkje Kristeleg Folkeparti set foten ned i denne saka. Så til pasientar som vert sende ut, som er på LAR. Det er ein klar merknad i innstillinga om at dei som er på LAR, ikkje skal sendast til Nederland for soning. Det hjelper jo ikkje at statsråden gjer om på det og på ein måte latterleggjer heile problemstillinga ved å seia at ein kan ikkje nekta dei på LAR å verta sende ut om dei vil. Poenget er at Stortinget har sagt noko anna, og når ein har ein statsråd som ikkje legg Stortingets vilje til grunn, er det problematisk på fleire område. Eg meiner det einaste rette hadde vore at ein i alle fall stemte for Senterpartiets forslag i denne saka.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2015-11-26:
Dette er ein proposisjon som inneheld endringar til reglane om saksbehandlingstid i den nye jordskiftelova av 21. juni 2013 nr. 100. Denne nye lova skal tre i kraft 1. januar 2016. Eg viser berre til omtala i komiteens merknadar av endringane og proposisjonen elles og til at det er ein samla komité som støttar forslaga til endring.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-11-26:
Den nye jordskifteloven ble vedtatt i juni 2013 og trer i kraft 1. januar 2016. Før loven kan settes ut i livet må det gjøres mange forberedelser, og det er årsaken til den relativt lange perioden fra vedtak til ikrafttredelse. Under disse forberedelser har en sett at lovens regler om saksbehandling, behandling av jordskifteavgjørelser, kan gi en unødvendig omstendelig saksbehandling. Domstoladministrasjonen har i et brev til Landbruks- og matdepartementet bedt om at enkelte saksbehandlingsbestemmelser endres før loven settes i kraft. Jeg er veldig glad for at et samlet storting støtter opp om de endringene som er oversendt.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2015-11-26:
Dette ble jo en god debatt – og en verdidebatt, på mange måter. Det synes jeg det er bra at det er, for jeg er overbevist om at da Bondevik II-regjeringen satt – med Odd Einar Dørum som justisminister – og man innførte en strafferabatt, var man bevisst på at det kom til å bli utfordrende for Venstre, Kristelig Folkeparti og Høyre å forsvare det, men fordi situasjonen var som den var, valgte man likevel å gjøre det. Jeg har respekt for det, men Fremskrittspartiet stemte imot det den gangen. Da Knut Storberget gjorde noe tilsvarende, er jeg sikker på at han var klar over at dette kom til å bli krevende, og at de kom til å få politisk juling for det, men at de av hensyn til soningskøene måtte gjøre et eller annet grep. Det er for meg verdiforankret. Det er akseptabelt, selv om jeg er dypt uenig. Det dagens regjering gjør, er en helt ny medisin. Vi, denne regjeringen, gjør noe som ikke har vært gjort før, og Stortinget har sagt ja til det. Vi tenker utenfor boksen, og vi har mer enn to tanker i hodet samtidig. Et av paradoksene i denne debatten, som det var under debatten om Meld. St. 12 for 2014–2015, er at det er ingen som har snakket om ofrenes rolle i dette. Vi snakker om hvor ille det er for de innsatte, vi snakker om hvor trist det er å bli sendt til Nederland eller Finnmark. Jeg mener i alle fall prinsipielt at den som har ansvaret for at straffen må gjennomføres, er den enkelte som har begått kriminalitet. Hvis man ikke begår kriminalitet, slipper man å reise fra familien sin, man slipper å bli sendt til Nederland – så fremt man ikke reiser dit frivillig – og man slipper å reise til Finnmark eller Nordland, for den saks skyld. Poenget er: Samfunnet kan ikke akseptere at vi har et system der soningskøene øker fordi man har latt være å ta ansvar for å bygge ut nødvendig kapasitet. Denne regjeringen tenker utenfor boksen, Stortinget er enig i det, og vi har lagt føringer for det. På nytt registrerer jeg at mindretallet ønsker å definere hva flertallet har ment. Det greier flertallet utmerket godt å gjøre selv, og det har blitt oppsummert av samtlige av dem som har vært her oppe fra posisjonen og flertallets side. Men igjen: Jeg synes det er rart. Én av hovedgrunnene til at jeg synes det er bra å tenke utenfor boksen, er at ofrene for kriminaliteten ser at den som har begått en ugjerning, faktisk må inn og sone. Man slipper å møte vedkommende på gaten mens han er i soningskø. Man slipper å være redd fordi man ikke vet hvor vedkommende er. For å få folk til å sone straffen sin må vi ha ledig kapasitet, og vi ønsker ikke å gå den veien som Senterpartiet skriver om i sine merknader, at ett av tiltakene er å vurdere det. Når det gjelder Agder: Jeg oppfatter – som Senterpartiet har foreslått – at man ønsker å bygge Agder fengsel. Det er regjeringen helt enig i, det er stortingsflertallet enig i, men det finnes ikke oppblåsbare fengsler som man bare kan sette opp i Agder. Det skal prosjekteres, det skal bygges, og det skal bevilges. Det kommer til å skje, og det kommer til å skje på denne vakten.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-11-26:
Plassene i Nederland blir fylt opp saktere enn statsråden tidligere har sagt var mulig, altså innen utgangen av september. Nå leser vi november, og fremdeles er ikke forventningene innfridd. Vi kan registrere at mange av de utfordringene som kom fram i høringene, og som også Arbeiderpartiet har pekt på, ser ut til å slå til: det som kan kalles utvidelse av målgruppene, det at folk med kortere dommer, folk som er i utdanningsløp og LAR-deltakere, er overført, en pågående rettssak, ulikhet for loven – som justisministeren nå skrøt av – sløsing med offentlige penger fra en sterkt underfinansiert kriminalomsorg, tomme plasser og manglende skoletilbud i Nederland. Ministeren mener likevel at satsinga er svært vellykket – som vi nettopp hørte fra denne talerstolen. Når dette er kravet ministeren har for å lykkes, hva skal etter ministerens mening til for at prosjektet skal kunne kalles for mislykket?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-11-26:
Takk for svaret. Jeg tolker det altså sånn at da Stoltenberg-regjeringa klarte å få redusert soningskøen fra 3 700 til 1 200 i Norge, var det mangel på handlekraft og mislykkethet, men når justisministeren iverksetter tiltak i Nederland med så store juridiske komplikasjoner, usikkerhet og en pågående rettssak, slår statsråden seg på brystet og mener det er det mest vellykkete som har skjedd i Norges kriminalhistorie. Er det riktig?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-11-26:
Jeg er helt enig med Ellingsen, for en gangs skyld, i at dette er en verdisak, og at det har vært fremmet verdiargumenter i denne saken – viktige verdiargumenter. Jeg er uenig med Ropstad i at de konsekvensene dette får for enkeltindivider, faktisk ikke skal spille en rolle i denne saken. Når jeg opplever at Kristelig Folkeparti opptrer som en slags fagkonsulent på medisinske og sjelelige problemstillinger på vegne av regjeringa, eller for regjeringa, lar jeg bare de uttalelsene stå for seg selv. De verdivalgene vi snakker om, er: Skal vi løse dette i Norge, eller skal vi løse det ved å sende penger og mennesker ut av landet med tvang? Her sa Stoltenberg-regjeringa, da den hadde makt: Vi skal løse utfordringene i Norge. Da vi overtok, var køen på 3 700. Da vi gikk fra bordet, er det riktig at den var på 1 200. Vi klarte den reduksjonen ved å iverksette tiltak i Norge, med god rehabilitering, gode alternative soningsformer, tett oppfølging og strengere straffer, men med et verdisyn som sier at de som begår kriminalitet på norsk jord, skal sone på norsk jord. Det er det verdispørsmålet vi diskuterer her i dag. Vi diskuterer også et annet verdispørsmål – om norske innsatte har forrang framfor utenlandske innsatte. Justisministeren argumenterer selv i sin innstilling med at hvis en hadde sendt bare utlendinger – som kanskje Fremskrittspartiet helst ønsker – til utlandet, hadde det vært brudd på diskrimineringslovverket. Derfor må altså norske innbyggere også sendes til utlandet. Så til Werp, som etterlyser konkrete forslag. Jeg har et godt forhold til representanten og mener han er en opplyst og klok mann, men det er litt underlig at han ikke har fått med seg de representantforslagene vi har levert, de merknadene vi har skrevet i våre innstillinger, og de forslagene vi har hatt for å løse dette problemet i Norge. Så kan vi godt være uenige. Deres argument har vært at forslagene ikke har vært gode nok, det er en helt fair sak. Men å si at vi ikke har levert forslag, finner jeg oppsiktsvekkende fra en nestleder i justiskomiteen.