Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2008-10-14:
Jeg er glad for at statsråden klargjorde at man ikke ville bygge på tekniske beregninger fra SINTEFs side når det gjelder liggetid og sengeplasser, men mer på den reelle situasjonen og organiseringen vi ser i hovedstadsområdet i dag. Det er helt riktig det som interpellanten påpeker, at bl.a. andelen eldre pasienter med sammensatte lidelser vil dra liggetiden heller oppover enn nedover i årene som kommer. Samtidig er det viktig det som er brakt inn her, at hvis vi setter inn det som planlegges i samhandlingsreformen, og som komiteen har jobbet med i omsorgsmeldingen: sterkere kompetanse og mer kvalitet på sykehjemmene, vil en god del av disse eldre med sammensatte lidelser som i dag kommer på sykehus og opptar sengeplasser der, kunne få en bedre behandling på sykehjemmene. Det er klart at en bedre ordning, bl.a. en mer riktig oppgjørsform for utskrivingsklare pasienter enn den som er i dag – stort sett lønner det seg å la dem bli liggende på sykehus kontra hva det koster å drive en sykehjemsplass pr. døgn – vil også føre til mindre trykk på antallet sengeplasser på sykehus. Det andre som vil forandre bildet, håper jeg, dreier seg om andelen øyeblikkelig hjelp-pasienter, som det kalles, men som ofte gjelder hjelp på dagen og mange andre ting som sorterer under det. I Oslo-området ligger den på rundt 70 pst., og det er noe lignende i resten av landet. Dette er pasienter med livsstilssykdommer, pasienter som er i akutte faser, og det er kronikergrupper. Ut fra Legeforeningens rapport hadde 30–40 pst. av dem ikke trengt å komme til sykehus og kunne vært behandlet bedre på annen måte. Vi bør få gjort mer av den typen ting jeg var vitne til på en konferanse på Ørlandet om lokalmedisinske sentre, hvor man hadde observasjonssenger knyttet til legevakten der, til samarbeidet mellom fastlegene der. Det viste seg at 70 pst. av dem som ble innlagt der, ikke trengte å sendes videre til St. Olavs hospital. Så det er mange tiltak som kan motvirke presset på antall sengeplasser. Samme virkning vil det ha hvis vi i arbeidet med denne reformen ser på fastlegefinansieringen og gir fastlegene mer rom for å jobbe med kronikergruppene sine, gi dem takster og finansiering for f.eks. å gjøre en bedre innsats overfor diabetikere, KOLS-pasienter osv. Vi har på Stortinget jobbet mye med bedre rehabilitering og bedre forebygging, noe som også vil lette presset på sykehusene når det kommer bedre i gir. Jeg vil også nevne noe annet som kan påvirke liggetider og antall sengeplasser. Det gjelder utformingen av den innsatsstyrte finansieringen, eller DRG-systemet. Satssystemet på noen av de forskjellige lidelsene og behandlingsformene er bygd opp slik at man kan bli stimulert til å tilpasse liggetida til å innfri ulike satser i DRG-systemet. Så det er også en viktig ting å se på i det som statsråden har kalt samhandlingsreformen, altså hvordan DRG-satser og den innsatsstyrte finansieringen kan medvirke til bedre løsninger og ikke til den typen tilpasninger som bare kan være ressurssløsende. Jeg vil også si at dimensjonering handler om mye mer enn tekniske beregninger. Det handler også om sammensetningen av befolkningen. Det er åpenbart at det er områder i landet der det er mange med lave inntekter, kort utdanning, høy alder og mange uføre. Det gjelder ikke bare Oslo. Andre deler av landet har også områder med mange sosiale belastninger, hvor vi ser at det er flere rusavhengige, flere med psykiske lidelser, flere med diabetes og overvekt. Diabetes ser vi dessverre bl.a. vokser i de nye minoritetsgruppene. Det er flere med KOLS i disse utsatte områdene, flere med astma, osv. Det er ikke mulig å beregne dette på en teknisk måte, man er nødt til å ha et erfaringsgrunnlag og et sosialt kunnskapsgrunnlag for å kunne dimensjonere tjenestene på disse områdene. Virkeligheten for pasientene i Oslo-området i dag er at dette vel kanskje er det området i landet hvor det er flest korridorpasienter, og hvor flest opplever at det er et press på sykehusene. Da å skape et ensidig bilde av at det er en stor overkapasitet, tror jeg ikke er måten å angripe det på. Man må se på hvordan man etter de nye metodene kan få ned antallet liggedøgn på måter som er bedre for pasientene.