trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-12:
Debatten om rettane til franchisetakaren er interessant, fordi ingen eigentleg heilt veit kva ein franchisetakar er. Er det i realiteten ein sjølvstendig kjøpmann eller ein butikksjef? Er det ein tilsett hos franchisegjevaren, eller er det ein arbeidsgjevar – eller litt begge delar? Franchisekontraktane varierer mellom konsepta, og i enkelte konsept står franchisetakarane langt friare enn i andre. I dag vert ikkje franchise regulert som organisasjonsform, og det skapar store variasjonar. Sjølv om dette ikkje er ei ny organisasjonsform, er det veldig mykje me ikkje veit. Me veit f.eks. ikkje kor mange franchiseeiningar det finst i Noreg, og kva kontraktar som er inngått til kva pris. Sjølv ein franchisetakar i REMA 1000 vil slita med å få tak i denne informasjonen, fordi selskapet ikkje har informasjonsplikt overfor dei tilsette, og dei forskjellige butikkane ikkje vert sett på som medlemer av eit konsern. Sjølv om alle Deli de Luca-butikkar i Oslo ser heilt like ut, har dei lite til felles ut over det. Kontraktane vert inngått individuelt, oppfølginga varierer, franchisetakaren står med alt ansvaret for butikken, mens franchisegjevarane berre sel konseptet og tener pengar på det. Dette skapar ein maktubalanse mellom partane i franchisekontraktane. Me har høyrt om fleire tilfelle av franchisetakarar som får sendt varer til seg som dei ikkje har bestilt, til ein pris dei ikkje får forhandla på, fordi franchisegjevaren berre har bestemt dette. Det betyr at butikksjefen må leiga eit lokale for å ha lagerplass til varer dei ikkje har bestilt. Eit verre tilfelle har me frå Søstrene Grene, der ein franchisetakar i over ti år har bygd opp tre butikkar for franchisegjevaren, som vist i Klassekampen i dag. For kvar butikk ho oppretta, vart vilkåra i kontrakten dårlegare. Etter å ha teke opp millionar i privat lån var det ikkje eit alternativ å bryta kontrakten, sjølv om vilkåra vart dårlegare. Til slutt hadde ho klart å produsera tre butikkar som alle skapte overskot. Etter årevis med slit, privat gjeld og pågangsmot hadde ho klart det. Då fann Søstrene Grene det for godt å seia opp kontrakten og tvangskjøpa butikkane tilbake til skampris. Ikkje skulla ho verta kompensert for varelageret heller. Det er mogleg slike franchisekontraktar er utforma i dag. Difor må me styrkja rettane til dei som tek på seg denne risikoen og gjer arbeidet for å byggja opp franchisekonsepta.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-12:
Eg ser det som nødvendig å ta ordet for å kontra noko av det som representanten Tonning Riise snakka om, for det stemmer ikkje med verkelegheita, mykje av det som han seier. Representanten påstår at det er viktig at i eit arbeidsgjevaransvar har ein sjølvstendig styringsrett over HMS-regimet i bedrifta. Det stemmer jo ikkje. I veldig mange av dei store franchisekjedene i Noreg lagar franchisegjevaren HMS-boka som franchisetakaren pliktar å følgja og ha som reglement for bedrifta si. Det er sånn det er. I REMA 1000, f.eks., seier kjeda til innehavar at han eller ho har for stor lønsdel av omsetninga si, og på den måten «pusher» dei ut fleire kjøpmenn og tilset nye for å kunna gå ned på lønsdelen. Så påstår representanten Tonning Riise at me ikkje vil ha sjølvstendig næringsdrivande med dei forslaga som me har. Det stemmer ikkje. Me vil gje franchisetakarane vern. Så nemnde han òg at franchisetakarar må kunna starta ein eigen butikk for å ta opp konkurransen med dei andre store verksemdene. Sånn er det heller ikkje, for kontraktane til f.eks. REMA 1000 og Søstrene Grene føreset fullstendig lojalitet til den kjeda ein driv under. Det er ingen som startar ein REMA 1000-butikk for å ta opp konkurransen med resten av REMA 1000.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-12:
Dette representantforslaget vart fremma av representanten Bjørnar Moxnes. Forslaget har bidratt til å belysa overfor komiteen problemstillinga om langturnus og fagforeininganes myndigheit når det gjeld arbeidstid. Forskrifta som det her er snakk om, opnar for lovleggjering av vakter som går over fleire døgn samanhengande – dvs. eit unntak frå normalregelen i norsk arbeidsliv, der partane forhandlar seg fram til turnus og arbeidstid. Denne forskrifta om medlevarturnus var, då ho vart oppretta, tiltenkt ruskollektiva, som det på den tida fanst mange fleire av enn det gjer i dag. Dei som finst i dag, avgrensar seg stort sett til Solliakollektivet, Hiimsmoenkollektivet og Bufetats eige Skjerfheimkollektivet. På desse institusjonane bur dei tilsette på arbeidsplassen sin, og har òg – som regel, i alle fall – anledning til å ha familien sin der, bortsett frå på Skjerfheimkollektivet, der partane har forhandla seg fram til ein arbeidstidsavtale med ein turnus der dei tilsette er 15 dagar på jobb, etterfølgd av 12 dagar fri. Me i SV meiner at dette er greitt, så lenge det er einigheit mellom partane i arbeidslivet om det. Ein unntaksregel så vid som forskrift om medlevarordningar mv. no har vorte, opnar for at private aktørar innan f.eks. barnevern og brukarstyrt personleg assistanse kan nytta seg av særreglar som i andre enden gjev storstilt profitt til eigarane av føretaket. Dette ser ikkje bra ut når dei tilsette har ein pressa situasjon på jobb, kor vald og utagering er ein konstant situasjon. Fleire av dei mest krevjande ungdomane i barnevernets omsorg vert i dag plasserte hos private aktørar som brukar ein turnus med tre og fire døgn samanhengande, noko som fagforeiningane meiner er uforsvarleg. SV har forståing for at barnevernsbarna føretrekkjer ein institusjon der dei tilsette er lenge på jobb om gongen. Men dette kan ikkje gå på akkord med dei tilsette si helse. Det må vera forsvarleg og godkjent av fagforeiningane, sånn som alle andre arbeidstidsordningar i Noreg er. Vidare vil eg påpeika at dei rapportane som er skrivne om medlevarturnus, i stor grad har lagt vekt på alle institusjonar der tilsette jobbar i fleire døgn i strekk – ikkje berre dei aktørane som me kallar for velferdsprofitørar, der dei tilsette står i veldig pressa situasjonar over lang tid, og har mykje dårlegare løn enn i tilsvarande stillingar i Bufetat. Vidare vil eg melda frå at me i SV trekkjer forslag nr. 9 og fremjar dei andre forslaga.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-12:
Eg har snakka med fleire tilsette i barnevernsinstitusjonar, både i Bufetat sine institusjonar og i private barnevernsinstitusjonar. Eg høyrer frå dei at det er ein ganske stor grad av sjukemelding på dei institusjonane der dei mest krevjande ungdomane er. Ikkje nødvendigvis på alle, men på nokre av dei institusjonane der det er mest krevjande, er det veldig mye sjukemelding. I tillegg er det veldig stor forskjell på risikonivå viss ein set ungdomar opp mot kvarandre. Nokre ungdomar er ekstremt valdelege og vert sette på einetiltak, med fire personar på éin brukar. Ser statsråden at det kan vera for krevjande å stå fire døgn i strekk hos så krevjande ungdom, når det er vald og utagering?
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-12:
Kven som skal lossa og lasta skipa når dei ligg til hamn, handlar om meir enn kva for stillingskode folk skal ha når dei er på jobb. Det handlar om å sikra kompetanse ved hamna, føreseielegheit i lossearbeidet og gode løns- og arbeidsvilkår for dei som gjer jobben. I Noreg implementerte me ILO-konvensjon 137 gjennom å tariffesta hamnearbeidaranes fortrinnsrett med losse- og lastearbeid. Når skipa låg til kai, var det norske hamnearbeidarar som først vart tilbode vaktene. Losse- og lastekontora tok hand om hamnearbeidaranes behov for faste tilsetjingar og la opp skifta slik at alle var sikra føreseieleg inntekt, samtidig som dei gav hamnebrukarane den arbeidskrafta dei trengde, når dei trengde ho. LO og Transportarbeidarforbundet viser allereie til fleire tilfelle av sosial dumping og hyppigare bruk av deltid, altså stikk i strid med ILO-konvensjonen. Korleis meiner regjeringspartia at Noreg innfrir krava til ILO-konvensjon 137? Eg spør fordi statsråden skriv sjølv at det ikkje lenger ligg føre ein avtale mellom partane som oppfyller forpliktingane i ILO-konvensjonen. Dersom det er eit mål for regjeringa å følgje internasjonale forpliktingar, vil det vera interessant å høyra kva for tiltak dei vil setja i verk for å sikra hamnearbeidarane fast eller regelmessig sysselsetjing. Viss kvar hamnebrukar skal stilla med nødvendig personell når oppdragsmengda varierer og er uføreseieleg, vil det i beste fall enda med små deltidsstillingar. Det er mogleg for losse- og lastekontora å sjå heile aktiviteten på hamna under eitt og alltid sikra så mange hamnearbeidarar som trengst på jobb, og også sikra hamnearbeidarane fast løn. Difor er det viktig for SV at fortrinnsretten for etablerte hamnearbeidarar vert gjeninnført. Eg tilrår forslaga som SV står bak.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-12:
Når me no diskuterer EUs arbeidsmarknadsbyrå, ELA, er det veldig viktig å hugsa på vår eigen fagforeiningstradisjon, og at den ikkje nødvendigvis er den same i andre EU-land. Det er tverrpolitisk ønske om å sjå at arbeidslivsvilkåra vert betre i Europa. Når me no snakkar med våre fagforeiningskameratar i utlandet om kva me skal gjera i Noreg for å hjelpa dei i deira land, seier dei alltid det same: Hald fram med å kjempa. Då kan me peika på dykk og seia at det nyttar. Noreg er eit eksempel på korleis eit samfunn skal sjå ut. EUs mål om å harmonisera regelverk og lovverk kan fort hamna i konflikt med norsk arbeidsliv. Difor er arbeidslivsspørsmålet teke ut av EØS-avtalen. Eg er glad for at komiteen er einig om at Noreg framleis skal ha nasjonal lovgjeving på dette feltet i framtida. Men er det ein ting me har sett med EØS-avtalen, er det at vilkåra i avtalen endrar seg over tid, kanskje litt som ein franchiseavtale mellom ein sterk og ein svakare part. Me trur at ELA potensielt kan bidra i kampen mot sosial dumping og arbeidslivskriminalitet på tvers av landegrensene. Men om det i det heile skulle verta brukt til noko meir enn det, ville det medføra at Noreg må reservera seg. Norske tariffavtalar er nokre av dei beste i verda. Difor må dei få forrang framfor forpliktingane som Noreg vil kunne måtta inngå i ELA og i samband med EØS-avtalen.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2018-06-12:
Kristelig Folkeparti er glad for arbeids- og sosialkomiteens innstilling, der flertallet fremmer mange gode og viktige forslag, først og fremst forslaget «Stortinget ber regjeringen legge frem en stortingsmelding med forslag til tiltak for at utviklingshemmede skal få oppfylt sine menneskerettigheter på lik linje med andre.» Kristelig Folkeparti kommer til å votere for alle forslagene. Vi støtter også forslag nr. 14, som er fremmet av Arbeiderpartiet som et løst forslag i dag. Når vi i bakgrunnen for forslaget viser til regjeringens igangsatte arbeid med strategiplan for likestilling av mennesker med nedsatt funksjonsevne, er det nettopp fordi vi vet at det er slik regjeringen har sett for seg at den vil ta Rettighetsutvalgets arbeid videre. En stortingsmelding om tiltak for utviklingshemmede vil bare være delvis dekkende for den personkretsen regjeringens strategiplan er ment å dekke. Her er det ulike grupper og ulike behov. En del tiltak og rettighetsutfordringer er felles, andre er veldig forskjellige. Hovedpoenget for Kristelig Folkeparti er at vi mener det vil være positivt og veldig viktig for feltet at Stortinget får anledning til en helhetlig gjennomgang. Arbeidet for utviklingshemmedes rettigheter er ikke noe Stortinget bruker altfor mye tid på. Det er sektoroverskridende og faller ofte mellom stoler, og vi snakker om mennesker som mer enn noen andre skal ha Stortingets oppmerksomhet. Det er behov for oppfølging av NOU 2016: 17 På lik linje. Det er flott at regjeringen har igangsatt et arbeid med en sektoroverskridende strategiplan for likestilling av mennesker med nedsatt funksjonsevne. Jeg tror vi alle er enige om at en stortingsmelding om utviklingshemmede og Stortingets arbeid med dette ikke skal stå i veien for eller forsinke regjeringens arbeid for likestilling av mennesker med nedsatt funksjonsevne. Snarere tvert imot – en helhetlig gjennomgang i Stortinget skal selvsagt heller ikke være til hinder for at regjeringen fremmer konkrete forslag sektorvis. Stortinget har behandlet en stortingsmelding om mennesker med utviklingshemning før. Men 2013–2014 begynner å bli en stund siden. Etter det har Rettighetsutvalget lagt fram sin rapport, NOU-en har vært på høring. Alt dette viser store utfordringer. Jobben vår er ikke å gi personer med utviklingshemning som en egen gruppe helt egne rettigheter og plikter, men vi må løfte fram og sikre at rettighetene er de samme uansett funksjonsevne, og at alle skal ha de samme reelle rettighetene. Kristelig Folkeparti mener det er på tide med en helhetlig gjennomgang i Stortinget av utviklingshemmedes situasjon og rettigheter. Og vi håper og tror at regjeringen vil være interessert i å lytte til gode innspill og signaler fra Stortinget når stortingsmeldingen behandles.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2018-06-12:
Jeg synes det er veldig flott at regjeringen nå har satt i gang et arbeid med en strategiplan, som skal følges opp med en handlingsplan for å sikre mennesker med funksjonshindringer større rettigheter. Det er ingenting i veien for at regjeringen også sektorvis kan komme til Stortinget med forslag, til tross for at vi ber om en stortingsmelding. Men når statsråden bl.a. skyver utredningsseksjonen foran seg som noe hun er nødt til å forholde seg til, er vel utredningsseksjonen også noe regjeringen forholder seg til – og bruker – når de selv jobber med enten strategiplan eller handlingsplan. Så jeg kan ikke forstå at det skal være et argument som forsinker denne prosessen veldig.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-06-12:
Det å styrke grunnleggende rettigheter for personer med utviklingshemning er et svært sentralt arbeid for regjeringen og for meg. Det er et svært givende arbeid, også fordi dette er et område det helt klart har vært behov for en gjennomgang av, og hvor det helt klart er avgjørende at vi gjør noen politiske prioriteringer. Dette gjelder innenfor alle sektorer. Barne- og likestillingsdepartementet har orientert relevante sektordepartement om utvalgets forslag. Utvalget har sett på funksjonshemmedes rettigheter og kommet med sin innstilling. Vi har bedt departementet om å rapportere på hvordan de følger opp utvalgets forslag, og flere av de ansvarlige departement har allerede begynt arbeidet med følge opp, helt eller delvis, NOU-en som ligger til grunn. Derfor ønsket regjeringen å komme raskt i gang med arbeidet med å følge opp den gode utredningen som vi nå har på bordet, og derfor ønsket vi en strategiplan som består av kun to ting, nemlig en strategidel som beskriver politiske mål, politiske rammer og politiske prioriteringer om hvordan staten skal innrette sin virksomhet for å oppnå likestilling av personer med funksjonsnedsettelser, og del to er en handlingsplandel som representerer konkrete tiltak som skal bidra til økt likestilling, både eksisterende tiltak innenfor alle sektorer og nye tiltak som skal bidra til likestilling. Målet med denne strategiplanen er å sikre en mer koordinert og helhetlig innsats for likestilling av personer med nedsatt funksjonsevne. Vi er godt i gang med arbeidet med dialog med de funksjonshemmedes organisasjoner. Vi har et statssekretærutvalg hvor alle relevante sektordepartement er representert, og det er lagt opp til medvirkning fra de funksjonshemmedes organisasjoner. Jeg er av den oppfatning at det er viktig at vi jobber raskt med dette arbeidet, og jeg hadde sett for meg at vi skulle fullføre strategiplanen. En stortingsmelding vil forsinke arbeidet en stor del, fordi vi må forholde oss til en del føringer og rammer for arbeidet som gjør at dette arbeidet nå vil dra ut i tid, fremfor den raske tidsplanen vi hadde sett for oss. Men det tar jeg til etterretning.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-06-12:
Det er ingenting i veien for det, men som den erfarne representanten Lise Christoffersen vet, er det en del føringer og rammer for arbeidet med en stortingsmelding som forsinker prosessen veldig. Det er bl.a. knyttet til utredningsinstruksen og til hvordan alle departementene involveres. Det er en rekke rammer og føringer for et stortingsarbeid som gjør at det vil dra ut i tid. Jeg ser ikke at det er noe i veien for å ha en stortingsmelding, men da må jeg gjøre Stortinget klar over at det vil forsinke prosessen en hel del. Det var også derfor regjeringen var opptatt av at vi raskt skulle sette disse tiltakene ut i livet gjennom strategiplanen, med overordnede mål og konkrete tiltak, slik at vi får gjort noe med det det haster med, nemlig å sette inn tiltak som gjør at vi får mer likestilte rettigheter for utviklingshemmede.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-06-12:
Det medfører absolutt ikke riktighet, det representanten Christoffersen står her og sier. Funksjonshemmedes organisasjoner er veldig involvert i dette arbeidet. Dette har ingenting med forsinkelser i forbindelse med en stortingsmelding å gjøre. De ville selvsagt også blitt tatt med i arbeidet med en stortingsmelding. Det dette handler om, er at vi ønsker å ha en effektiv framdrift. Derfor har vi dette statssekretærutvalget, der funksjonshemmedes organisasjoner er involvert. Mitt embetsverk har jevnlige møtepunkter med organisasjonene – det skal de også ha fremover – og jeg ser frem til på torsdag formiddag å ha et samarbeidsmøte med de funksjonshemmedes organisasjoner hvor vi skal sitte sammen i departementet og diskutere hvordan vi sammen best kan komme frem til tiltak som vil styrke rettighetene til de funksjonshemmede.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-06-12:
Jeg vil selvsagt ta inn alle de forslagene som vi jobber med, i strategien og i handlingsplanen, og jeg vil vurdere alle de 14 forslagene som nå ligger på bordet. Jeg ser frem til å legge frem en stortingsmelding. Jeg er glad for at Stortinget ønsker å involvere seg i dette arbeidet. Det eneste jeg er bekymret for, er at med Stortingets vedtak i dag vil dette arbeidet forsinkes, fordi jeg som ansvarlig statsråd er nødt til å forholde meg til en del instrukser, føringer og rammer for en stortingsmelding, som man hadde unngått med en handlingsplan. Denne regjeringen er opptatt av gjennomføringskraft. Vi er opptatt av å gjøre endringer som betyr noe for folk, og særlig noe som betyr noe for rettighetene til de utviklingshemmede. Det er derfor regjeringen ønsker å legge frem en strategiplan, slik at vi kommer fort i gang med å gjøre disse endringene. Nå må Lundteigen ta ansvar for at dette forsinkes, fordi vi er nødt til å forholde oss til de føringer som foreligger for en prosess knyttet til en stortingsmelding.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-06-12:
Jeg tar til etterretning at det ser ut til at det blir stortingsflertall for en stortingsmelding, og da kommer jeg med den stortingsmeldingen, og det tar den tiden det tar, selv om jeg skal jobbe så raskt som mulig. Lovbruddene synes jeg selvsagt er veldig alvorlig, og vi må sørge for at det ikke skjer igjen. Derfor er jeg opptatt av å få til tiltak som virker, som sikrer de utviklingshemmedes rettigheter, så fort som mulig.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-06-12:
Utredningsinstruksen gjelder for en del dokumenter og prosesser som regjeringen utarbeider, og som vi også leverer videre til Stortinget. En handlingsplan og en strategiplan, som regjeringen ønsker å legge opp til, gjør at man ikke trenger å forholde seg til en del av de føringene for prosesser og utredninger som meldinger og proposisjoner krever at man gjør. Regjeringen er – som representanten Bekkevold vet – opptatt av å levere så raskt den kan. Jeg kan overfor Stortinget ikke legge skjul på at en stortingsmelding tar mye lengre tid. Jeg er glad for å kunne gjøre det. Jeg vil ta inn alle de tiltakene som vi nå jobber med i strategiplanen og i handlingsplanen, i en slik melding, og det er fint at Stortinget ønsker å involvere seg. Det er viktig. Jeg har også snakket med Kristelig Folkeparti om at jeg kom til å varsle at det var mulig å involvere Stortinget også i høstens budsjett, men nå gjør vi det gjennom en stortingsmelding.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-06-12:
Jeg ser frem til å møte organisasjonene på torsdag, da vi skal ha et av våre politiske samarbeidsmøter. Der skal vi gå gjennom og diskutere hvordan vi sammen best skal fremme de utviklingshemmedes rettigheter. Jeg er veldig overrasket over det jeg hører fra opposisjonen, som hevder at bakgrunnen for at man ønsker en stortingsmelding, er at organisasjonene ikke er fornøyd med dialogen med departementene. Det er noe helt annet enn det vi hører. Det vi hører etter at vi har fått på plass jevnlige møtepunkter og jevnlig dialog mellom organisasjonene og departementets fagfolk, som sitter og jobber med tiltakene i strategiplanen og handlingsplanen, er at samarbeidet er godt. Man er godt fornøyd med at det er avtalt faste møtepunkt fremover på dette feltet for å styrke rettighetene og likestillingen. Man må bare forholde seg til at med den planen som regjeringen hadde med å følge opp arbeidet gjennom en strategiplan, ville det ha kommet raskere. Vi ønsker å se dette i en helhet. Derfor er det fint å skrive ny stortingsmelding. Det er som det er sagt her tidligere: Det ble behandlet en stortingsmelding i 2013, som pekte på at man skulle ha en NOU for en gjennomgang, og regjeringen satte ned et utvalg. Da ble det skissert at man burde komme raskt i gang med å følge opp denne gjennomgangen og komme med tiltak. Den raskeste muligheten for å få til det, var gjennom en handlingsplan eller en strategiplan. Da vi fra regjeringens side for bare kort tid siden fikk vedtatt en stortingsmelding i Stortinget, som bad oss om å følge opp, og vi gjør det, er det litt merkelig at Stortinget vil ha oss til å føre alt arbeidet vi nå gjør, tilbake til Stortinget i en ny stortingsmelding. Men hvis Stortinget mener at det er den viktigste og riktigste veien å gå videre, er det med stor glede jeg skal legge frem for Stortinget disse tiltakene, som jeg skal komme frem til i samarbeid med organisasjonene, et samarbeid vi er godt i gang med. Da vil vi selvsagt ta inn de forslagene som vi nå jobber med i strategiplanen. De blir da lagt frem for Stortinget i egnet form.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-12:
Slik som statsråden nå uttrykker seg, må vi ha en veldig stor forventning om at det kommer veldig kraftige tiltak i budsjettdokumentet til høsten, for det er jo ingenting som hindrer regjeringen i å legge fram gode forslag i budsjettdokumenter eller i lovproposisjoner til Stortinget så raskt som det bare er mulig å gjøre. Så mitt spørsmål til statsråden er om hun har tenkt å gjøre det. Jeg tror ikke det kommer til å være noe flertall på Stortinget som stemmer ned slike gode forslag som regjeringen da kommer med. Det andre spørsmålet handler om at det i 2016 var et nasjonalt tilsyn med disse tjenestene, som avdekte massive lovbrudd. Hva tenker statsråden om å sørge for at slike lovbrudd ikke lenger skjer i tjenestene, enten det er i statlig virksomhet eller i kommunal virksomhet?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-12:
Det er langt igjen til likestilling for mennesker med utviklingshemning, og tålmodigheten er tydeligvis stor i regjeringen, for det skjer forferdelig lite. På en del områder kommer det svært negative ting fra regjeringen. Regjeringen har f.eks. forsøkt å flytte varig tilrettelagt arbeid over til kommunene og ta utviklingshemmede ut av den statlige arbeidsmarkedspolitikken. Det er direkte diskriminering. Det er jeg enig med tidligere statsråd fra Høyre, Victor Norman, i. Skal utviklingshemmede behandles likeverdig, skal de være en del av den statlige arbeidsmarkedspolitikken, og det tror jeg det er flertall i Stortinget for. Når det gjelder bolig, nevnte representanten Hagebakken det. Ja, det er slik at selv om utviklingshemmede skal ha lik rett til å bestemme hvor de vil bo, ser vi stadig at de blir plassert i store bofellesskap som ligner institusjoner, og at kommuner velger å flytte dem, mot deres vilje, fra steder der de kanskje har bodd i svært mange år og har tilknytning. De får korte husleiekontrakter, slik at kommunene har mulighet til å flytte dem raskt. Jeg leder kommunal- og forvaltningskomiteen. Vi har diskutert dette også i forbindelse med ny kommunelov, når kommunene nå skal få internkontrollansvar for mer. SV har advart mot å svekke rettighetene i særlovgivningen til bl.a. mennesker med utviklingshemning, fordi vi ser at det foregår faktiske lovbrudd i mange kommuner. Derfor må disse rettighetene styrkes. Det trengs en helhetlig gjennomgang på flere områder, men det er ingenting i veien for at regjeringen kan styrke denne politikken på ulike områder i budsjettet. Hvis de nå velger å ikke gjøre det, men skylder på at det skal komme en stortingsmelding, ja, da er det et valg regjeringen har gjort, og det er en reell nedprioritering. Og det har de jo gjort gjennom flere år. Det er mange ting på dette området som virkelig trenger et skikkelig løft. Jeg skal nevne det siste, og det er vergemålsordningen. Vergemålsordningen har vært dårlig. Det har kommet en ny vergemålslov, men det er svært langt igjen til vergemålsordningen virker godt nok for mennesker med utviklingshemning. Jeg vet at i budsjettet ble vergemålsordningen styrket. Det trengs en ytterligere styrking og en gjennomgang av ordningen, slik at vi er sikre på at den virker godt nok for de menneskene som trenger den. Der må regjeringen melde tilbake i budsjettdokumentene på ordentlig vis, sånn at det er mulig å følge utviklingen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-12:
Jeg tror jeg må minne statsråden om – og dette gjelder alle statsrådene – at det er ikke like enkelt for alle å få gjort sin mening kjent. Det er ikke alle som har sterke økonomiske interesser bak seg, og som kan peke på statsbudsjettet og si: Se, jeg går i pluss, sats på meg! Det er noen områder som krever politisk vilje, og som krever at man tar klare politiske valg for å prioritere det, framfor å telle penger, og dette er ett av de områdene. Jeg klarer ikke å se noe stort engasjement fra regjeringen. Jeg ser at statsrådene her er mer interessert i sin mobiltelefon enn i å følge med på debatten. Det er store, tunge utredninger og dokumenter fra offentlige utredninger, fra kontroll- og tilsynsmyndigheter og fra Riksrevisjonen som gjør at vi har et uendelig antall områder som må endres dersom vi skal virkeliggjøre den reformen som man for mange år siden kalte «ansvarsreformen». I starten klarte man å holde seg til prinsippene. Etter hvert skled det ut. Derfor fikk vi NOU-en som påviste at det hadde sklidd ut, og nå venter vi altså på oppfølgingen. Når det gjelder f.eks. brukerstyrt personlig assistent, har SV fremmet forslag om det i forbindelse med saken om kommuneøkonomien, som skal behandles i morgen, for å forskriftsfeste ordningen, slik at det ikke blir forskjell mellom kommunene, og for å utvide ordningen, slik at flere kan få dette. Vi ber også regjeringen om å sette i gang et arbeid for å flytte ordningen fra helse- og omsorgstjenestene til folketrygden. Det er helt nødvendig, for det er et hjelpemiddel for flere enn dem med utviklingshemning, men det er et godt hjelpemiddel for dem også. Til slutt vil jeg si takk til representanten Lise Christoffersen, som tok opp dette med videregående opplæring og lærekandidatordningen. Den fungerer veldig godt der man har tatt den i bruk, og den gjør at elever med utviklingshemning kan gjennomføre et opplæringsløp og få fullført opplæringen. Det er uhyre viktig at vi får på plass det, og at regjeringen også innser at man må øke satsingen på varig tilrettelagt arbeid, i både egne bedrifter og ordinært arbeidsliv, slik at flere kan få jobb.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-12:
Statsråden må forstå at det er organisasjonene som har bedt Stortinget gjøre dette. Da burde statsråden ta det inn over seg og forstå den tilbakemeldingen. Det er ene og alene statsråden og regjeringens ansvar hvis det ikke kommer nye tiltak raskt. Det er i så fall en prioritering som regjeringen gjør, og som de sjøl må ta ansvar for. Det er ett tema jeg har behov for å nevne. Det er et tema mange synes er vanskelig å snakke om. Det er at utviklingshemmede på lik linje med andre har seksualitet og seksuelle behov. Det er vanskelig for dem å sette ord på det og utforske sin egen seksualitet. Sjøl om det er slik undervisning i skolen, er det manglende kunnskap om dette også hos tjenesteyterne, så det er viktig at de som jobber med utviklingshemmede, får god kunnskap om dette, slik at de kan hjelpe utviklingshemmede til å ha et godt liv på alle livets områder.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2018-06-12:
Jeg kjenner NFU, NHF og FFO som rimelig utålmodige organisasjoner, men de vil ha en stortingsmelding, for de ser viktigheten av god forankring, ikke minst her i Stortinget, av den nasjonale politikken som skal gi føringer for kommunesektoren, som sitter på de fleste virkemidlene når det gjelder det vi her har som tema. Takk til representantene Geir Jørgen Bekkevold og Olaug V. Bollestad for et godt forslag, som får meg til å tenke tilbake til våren 2011 da jeg var saksordfører for en lignende sak. Representantene Borghild Tenden og Trine Skei Grande fra Venstre hadde fremmet forslag om å nedsette et offentlig utvalg for å gjennomgå ansvarsreformen. En samlet helse- og omsorgskomité sto bak innstillinga. Alle partier så at utviklingen hadde gått i feil retning, og at noe måtte gjøres for å få dette politikkfeltet tilbake på sporet, i samsvar med nasjonale politiske målsettinger. Allerede i 2007 viste Sosial- og helsedirektoratet – i rapporten «Vi vil, vi vil, men får vi det til?» – at levekårene for mennesker med utviklingshemning utviklet seg i utakt med målsettingene Stortinget hadde lagt til grunn. Og i 2013 ratifiserte Norge FN-konvensjonen om rettighetene til mennesker med nedsatt funksjonsevne. Som det ble sagt av Karin Andersen her: I 2016 avdekket Helsetilsynet, gjennom nasjonalt tilsyn med tjenester til personer med utviklingshemning, avvik fra lovverket i 45 av 57 tilsyn. Vi kan også gå lenger tilbake i historien og se på både barneboliger, avlastningsboliger og nasjonale tilsyn om bruk av tvang og makt osv. Ingen partier ønsker vel denne situasjonen. Vi har også Riksrevisjonens skarpe kritikk av vergemålsreformen. En samlet kontroll- og konstitusjonskomité støtter opp om Riksrevisjonens tilstandsbeskrivelse. Jeg var sjøl også saksordfører for en sak angående at barn skulle slippe å måtte bo på sykehjem. Jeg skal innrømme at før jeg ble saksordfører for saken, var jeg knapt nok klar over at dette var en problemstilling, men det var det. Om det ikke gjaldt mange, så var det svært viktig at vi gjorde de vedtakene vi gjorde, og de var enstemmige. Og når det gjelder boliger, er det viktig å minne om det som står i FN-konvensjonen: «at mennesker med nedsatt funksjonsevne har anledning til å velge bosted, og hvor og med hvem de skal bo, på lik linje med andre, og ikke må bo i en bestemt boform» Vi har mye å ta tak i, og da skulle jeg ønske at det hadde vært større enighet i Stortinget i dag enn det er.
Sheida Sangtarash (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-12:
SV kommer til å støtte alle de forslagene som ligger i denne saken. Særlig glad er jeg for det løse forslaget som fremmes om kartlegging av praksis i kommuner, kommunenes SFO-tilbud og hvilket lovverk som eventuelt skal gjelde for dem dette gjelder. Forslaget åpner også for helt konkrete tiltak. I henhold til opplæringsloven har kommunene anledning til å kreve betalt av foreldre som benytter skolefritidsordninger til sine barn. Kommunene er pålagt å ha en skolefritidsordning for elever til og med 4. årstrinn. Barn med funksjonsnedsettelse kan være avhengig av praktisk bistand og tilsyn etter skoletid også etter 4. årstrinn. Før vi fikk skolefritidsordningen, var slik bistand og tilsyn hjemlet i sosialtjenesteloven – det som nå er helse- og omsorgstjenesteloven. Barn er generelt fritatt for egenbetaling for omsorgstjenester. Foreldre til barn med funksjonsnedsettelse har en omsorgsbyrde som er større enn foreldre flest har. Når de i tillegg i enkelte kommuner må betale rundt 3 000 kr per måned for nødvendig tilsyn for sine barn, legger kommunene stein til byrden. Gjennom skolegangen kan foreldre til et barn med funksjonsnedsettelse måtte betale over 200 000 kr mer for tilsyn etter skoletid enn foreldre til barn uten funksjonsnedsettelse. SVs politikk bygger på tanken om å jevne ut forskjeller og støtte opp under dem som har størst behov. Det er feil å ta ekstra betalt av dem med behov for tilsyn og bistand. I politikken overfor mennesker med nedsatt funksjonsevne er det vanlig å skille mellom funksjonsnedsettelse og funksjonshemning. Funksjonsnedsettelser er det ofte ikke så mye å gjøre med, men hvor hemmende en funksjonsnedsettelse er for personen og familien, er et spørsmål om samfunnsutforming, tilrettelegging og bistand. Barnekonvensjonens artikkel 23, punkt 3, sier at for barn med spesielle behov på grunn av funksjonsnedsettelse skal slik hjelp gis gratis når dette er mulig. Det å ikke kreve egenandel for tilbudet før og etter skoletid etter 4. årstrinn er mulig for Norge, og det er mulig for kommunene. SV støtter forslaget om kartlegging av dagens praksis og forventer at regjeringen i utarbeidelsen av stortingsmeldingen finner en løsning som kan avskaffe den urettferdige praksisen med egenbetaling for skolefritidsordning etter 4. årstrinn for barn med spesielle behov.
Sheida Sangtarash (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-12:
Jeg må nesten innrømme at jeg har vært og fortsatt er en stor tilhenger av røykeloven. Når vi vet om omfanget av helseskadene knyttet til tobakk, både for dem som bruker tobakk og for dem som blir utsatt for passiv røyking, er det nødvendig med ytterligere tiltak for å redusere bruken av tobakk. Vi må skjerme dem som blir utsatt for passiv røyking, og arbeide for at ungdommen ikke skal begynne å bruke tobakk. Dette kan være et spørsmål om tilgjengelighet, men det handler også om positive tiltak, om motiverende tiltak som fører til en kulturendring hos ungdommen, noe som kan redusere forbruket av tobakk. Men det gjelder ulike typer av tobakk – det gjelder ikke kun røyking. Jeg ser fram til et forslag om endring i tobakkskadeloven med mål om å hindre at en ny generasjon blir avhengig av tobakk, at vi får flere tobakksfrie områder og bedre vern mot passiv røyking. Jeg vil kommentere Fremskrittspartiets innlegg. Det hadde vært fint om Fremskrittspartiet hadde noen alternative forslag når vi vet om omfanget av helseskadene knyttet til tobakk, men det har ikke kommet noen alternative forslag.
Sheida Sangtarash (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-12:
Som saksordfører vil jeg benytte anledningen til å takke komiteen for et godt samarbeid, og ikke minst for at jeg har blitt så godt tatt imot når jeg kommer nå, rett før sommeren, og hopper inn i disse sakene. Så til saken: Rettsgenetisk senter, RGS, i Tromsø ble opprettet i forbindelse med reformen i 2007, som et supplement til Rettsmedisinsk institutt, RMI. Dette var et resultat av at Stortinget vedtok å utvide adgangen til å registrere DNA-profiler. I dag gjennomfører RGS forskning og kompetanseutvikling, men fremdeles ikke analyser i forbindelse med straffesaker. En arbeidsgruppe nedsatt av Helse- og omsorgsdepartementet våren 2013, bestående av representanter for de viktigste fagmiljøene på feltet, leverte sin rapport, «Organisering av rettsgenetiske tjenester i strafferettslig sammenheng». Tre av fire modeller i rapporten konkluderer med at RGS skal foreta DNA-analyser av sporprøver. Svært mange har tatt til orde for at Norge trenger et miljø nr. 2 når det gjelder DNA-analyser. Førstestatsadvokat Lars Fause i Troms og Finnmark uttaler at det er et klart behov for at RGS kan utføre slike analyser. Jeg er glad for at en samlet komité er enig om noen viktige forslag. Jeg skal ikke ramse opp alle forslagene, for de ligger i innstillingen. Jeg er også glad for at Arbeiderpartiet, Senterpartiet, SV og Kristelig Folkeparti sikrer flertall for forslaget om at Rettsgenetisk senter kan levere 10–25 pst. av analysene det er behov for. Jeg skulle ønske at man også kunne blitt enige om å sikre at rettsgenetiske oppgaver fortsatt skal håndteres av offentlige aktører, slik Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV foreslår, men forslaget ser ikke ut til å bli vedtatt i denne runden. Men jeg vil fortsatt oppfordre til det og vil benytte anledningen til å fremme det forslaget som bl.a. SV står bak.
Sheida Sangtarash (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-12:
Barn er hele mennesker med egne rettigheter. Vi må legge til rette for at barn og unge føler seg trygge på at de får den hjelpen de trenger når livet blir vanskelig. Det opplever jeg at det er tverrpolitisk enighet om. Jeg tror også at vi som sitter i denne salen, er enige om det faktum at foreldresamarbeid og foreldrenes deltakelse og innsats i barnets liv, særlig når barn har det vanskelig, er særdeles viktig. Uenigheten ligger i hvordan vi på best mulig måte kan ivareta barns privatliv og rett til trygge helsetjenester, deres rett til å ytre seg uten bekymringer, og samtidig ivareta foreldrenes rett til deltakelse og informasjon om eget barns helse. For et barn med psykiske vansker kan bare erkjennelsen av vanskene og evnen til å ordlegge seg ta veldig lang tid. For mange barn som har det vanskelig, og når vanskene skyldes forholdene i hjemmet, kan det i det hele tatt ta veldig lang tid igjen å kunne stole på voksne. Dersom barnet ikke er 100 pst. trygg på at informasjonen det deler, ikke blir umiddelbart delt, kan vi risikere at barnet ikke får den hjelpen som er nødvendig. SV ønsker ikke å endre foreldrenes rett til innsyn. Innsynsretten er en viktig sikkerhetsventil som gjelder også i de helseregionene som i dag ikke har elektronisk innsyn. Forslaget er å endre hvordan innsynet praktiseres, slik at det blir tryggere og bedre for barn, foreldre og behandlere. Så jeg vil igjen understreke viktigheten av foreldresamarbeid. Forslaget går ut på hvordan informasjonen overbringes. Det handler om at foreldre kanskje også trenger støtte og veiledning før informasjonen blir delt, slik at de kan støtte barnet på best mulig måte. Det vil gi bedre innsyn i barnets situasjon enn avlesning på nettet via direkte elektronisk innsyn. Jeg mener derfor at det ville vært en klokere praksis dersom behandlere kan åpne slik tilgang når det vurderes hensiktsmessig. Jeg vil derfor anbefale forslaget som SV er med på.
Sheida Sangtarash (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-12:
Jeg er bekymret. Jeg er bekymret for folks tillit til helsevesenet. Jeg er bekymret for at folk ikke tør å gi fra seg opplysninger i framtiden om egen helse fordi de er redde for sitt personvern. Når man søker helsehjelp, må man være trygg på at informasjonen man deler, blir tatt vare på. Det er et politisk ansvar å sikre systemer og nettverk som både fungerer og ivaretar folks personvern i helsevesenet. Når lovverket og departementets praksis ikke sikrer helseopplysninger til Norges befolkning, når helseopplysningene til halve Norges befolkning ikke har vært trygge, er vi i en alvorlig situasjon. Og det er helseministerens ansvar å rydde opp. Det er alvorlig når uvedkommende har fått tilgang til sensitive pasientdata. Det er derfor vi mener at Norge må sikre at grunnleggende IKT-infrastruktur i helsesektoren må bli definert som kritisk nasjonal infrastruktur som kommer inn under sikkerhetsloven. Det er derfor vi mener at outsourcing og drift av kritiske nasjonale IKT-tjenester og -systemer i helsesektoren må avsluttes, og det er derfor vi mener at informasjon knyttet til nasjonale sikkerhetsinteresser må bli driftet og lagret i Norge. Eksperter fra NITO, EL og IT Forbundet og Fagforbundet har levert høringssvar og mener dette kan gjennomføres. Det er skuffende at regjeringspartiene ikke vil være med på forslagene uten å kunne dokumentere hvorfor.
Sheida Sangtarash (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-12:
Et samlet fagmiljø uttaler at uten forpliktende minimumskrav til læringsaktiviteter svekkes grunnlaget for pålegg og sanksjoner ved påviste mangler. Dermed svekkes også et likeverdig kvalitetsnivå i hele landet, i tillegg til at risikoen for feilbehandling kan øke. Fagmiljøene i prosedyretunge spesialiteter skriver i et brev til helseministeren, helse- og omsorgskomiteen og Helsedirektoratet at de ikke lenger kan gå god for spesialisttittelen dersom prosedyrelistene ikke blir obligatoriske. Det er klar tale, for det er pasientenes helse det er snakk om. Jeg tror vi er enige om at tilegnet kompetanse avhenger av flere faktorer enn kun prosedyrelister. Veiledning, som blir nevnt i saken, og formelle krav til veileders kompetanse er f.eks. viktig og vil støtte opp under spesialistkandidatenes læring. Det er ikke der uenigheten ligger. For det er ingen motsetning mellom ulike måter å lære på og prosedyrekrav som sikrer et minimum av utøvelse og praktisk erfaring. SV stiller seg bak fagmiljøenes vurdering. Vi må legge til rette for et likeverdig tilbud uansett hvor folk bor. Når helseregionene har uttalt at de allerede har bestemt at anbefalte prosedyrer fortsatt skal følges, er det ikke da helt uproblematisk å stille forpliktende krav? Jeg mener det er nødvendig. Derfor anbefaler jeg det forslaget som SV er en del av.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-06-12:
Rettighetsutvalget – i ein NOU frå 2016 – slo fast at menneske med utviklingshemming har ein situasjon som ikkje er i tråd med menneskerettslege forpliktingar og grunnleggjande rettar. NOU-en var eigentleg ganske alvorleg. Han slo fast at personar med utviklingshemming vert diskriminerte på ei rekkje samfunnsområde, både gjennom direkte forskjellsbehandling og gjennom manglande tilpassing og tilrettelegging. Han slo fast at utviklingshemma vert underlagde tvangsbehandling, utan at det er nødvendig eller sakleg grunngitt. Han slo fast at elevar med utviklingshemming ikkje får opplæring av den same kvaliteten som andre elevar, og dei er ikkje inkluderte i normalskulen. Han slo fast at utviklingshemma ikkje får den same tilgangen til forsvarlege helsetenester som andre, og berre 25 pst. av dei som er utviklingshemma, har eit arbeid. Det er dette bakteppet som er utgangspunktet for det godt grunngitte representantforslaget frå Kristeleg Folkeparti, og behovet for ei stortingsmelding. Eg synest det er ganske spesielt å høyra på debatten her om kvifor ikkje dette feltet treng ei stortingsmelding, at vi her skal gjera ein kvikkfiks og ha ein strategi som ikkje skal forankrast i Stortinget. Eg høyrer statsråden seie at ho er glad for at Stortinget vil «involvere seg». Dette er jo ei kjempeviktig sak, og det er jo Stortinget som vedtar politikken. Korleis kan ein laga ein strategi med politiske mål og handlingsplanar utan at ein veit kva som er Stortingets vilje, og som ein da kan få fram i ei stortingsmelding? Ein strategi treng ein ikkje å levera til Stortinget. Ein strategi vert regjeringa sin strategi, som dei da skal laga, uavhengig av kva som er Stortingets vilje på dette enormt viktige og omfattande feltet. Eg høyrer stortingsrepresentantar frå regjeringsparti seia at dei gler seg til å lesa strategien. Ja, men poenget er at det er jo vi som skal utforma denne strategien, og så skal regjeringa gjera jobben. Det er i Stortinget denne politikken må leggjast, og eg synest det er synd dersom det skal verta slik at denne regjeringa i sak etter sak skal kunna leggja fram ein strategi utan å ta inn over seg kva som er den politiske viljen i Stortinget. Det vert ikkje ein god strategi dersom ein ikkje har eit samla storting i ryggen og får fram dei gode vedtaka. Så seier representantar frå regjeringspartia òg at ein trur at den vert god. Ja, men vi skal ikkje tru, vi skal vita kva denne stortingsmeldinga – og påfølgjande strategi og handlingsplan – vil omfatta. Det er mange ting ein kan diskutera i denne salen, men at dette feltet treng ei stortingsmelding, er iallfall sikkert.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-06-12:
Forslaget frå Senterpartiet er ikkje overflødig. Det er forslaget frå Senterpartiet som går til kjernen av denne problematikken. Det er sånn at Europakommisjonen har lagt fram eit forslag til ei forordning for etablering av eit europeisk arbeidsmarknadstiltak. Eg synest det er ganske interessant å høyra på denne debatten når ein på den eine sida høyrer frå både statsråd og representantar frå regjeringspartia at det er unikt at Stortinget debatterer eit direktiv som enno ikkje har vore oppe til behandling, at statsråden seier at dette direktivet ikkje er ferdig utvikla, det er under oppsegling, og difor kan vi ikkje ta problema på forskot, samtidig som det vert argumentert som om ein veit alt, at ein veit at dette direktivet ikkje vil ha konsekvensar for nasjonal lovgiving. Ein viser til at organet skal leggja til rette for betre informasjon om rettar og plikter knytte til arbeidsmobilitet, fremja samarbeid om handheving av relevant EU-lovgiving og felles tilsyn mellom nasjonale tilsynsmyndigheiter og megla og leggja til rette for løysingar ved ueinigheit mellom medlemslanda. Men samtidig seier ein at dette direktivet ikkje er ferdig utvikla, og da vert det ein veldig rar debatt når ein kan få inntrykk av at vi i dag debatterer sjølve direktivet. Vi er av erfaring tidleg ute, for vi veit at når det kjem til stykket, kan dette handla om at ein må gi frå seg nasjonal myndigheit. Statsråden skriv òg sjølv i brevet til komiteen at ein frå norsk side har «understreket vårt syn om at det nye organet må respektere nasjonal myndighet.» Viss ein var heilt sikker på at det nye organet ikkje ville vera ein trussel mot det, kvifor skriv statsråden det sjølv i sitt brev til komiteen? Forslaget frå Senterpartiet burde heile Stortinget kunna stemma for. Det er heilt enkelt, heilt klart: «Stortinget ber regjeringen påse at norske tariffavtaler og norsk arbeidslivslovgivning gis forrang fremfor Norges forpliktelser som vil kunne inngå i EUs arbeidsmarkedsbyrå ELA(European Labour Authority) (European Labour Authority)
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-06-12:
Eg har eit spørsmål: Er statsråden einig med Framstegspartiet i Stortinget? Framstegspartiet i Stortinget er ikkje med på forslaget og er ikkje med på merknaden som seier at «det må vurderes å stramme inn norsk lovgivning ytterligere for å hindre at en ny generasjon blir avhengig av tobakk, og for at befolkningen i større grad enn i dag skal beskyttes mot tobakksskader som følge av passiv røyking». Framstegspartiet støttar altså ikkje dette, heller ikkje forslaget. Kan statsråden garantera for Stortinget at statsråden frå Framstegspartiet vil gjennomføra og følgja opp det som Stortinget i dag vedtar, altså å vurdera å stramma inn norsk lovgjeving ytterlegare for å hindra at ein ny generasjon vert avhengig av tobakk?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-06-12:
Takk for anledninga til å få ein replikk. Når eg høyrer på innlegget til statsråden, vert eg usikker på om statsråden har fått med seg punkt IV, som seier at Stortinget kjem til å vedta i dag at regjeringa skal leggja til rette for at RGS kan levera frå 10 til 25 pst. av dei analysane som det er behov for, samtidig som statsråden òg understrekar at det må vera nok volum på avdelinga i Oslo for å sikra kvaliteten. Samtidig snakkar statsråden om å opna for kommersielle aktørar. Er det slik at regjeringa vil opna opp for kommersielle aktørar i tillegg til at RGS no skal få utføra DNA-analysar?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-06-12:
Det var bra å høyra at det er ingen planar for å bruka private kommersielle no. Men eg vil gjerne spørja statsråden: Meiner statsråden, når vi har hatt fått vedtaket om at RGS skal levera frå 10 til 25 pst., at det – med det omfanget ein har av DNA-analysar i Noreg – i framtida vil vera rom for ein privat aktør i det heile, dersom ein skal behalda kvaliteten og volumet i Oslo? Ser statsråden at det er klokt å ha ein slik framtidig plan for eventuelle private?