Alf E. Jakobsen (Arbeiderpartiet), 2008-06-17:
Vi behandler i dag innstilling fra finanskomiteen om lov om skattefavoriserte pensjonsavtaler. I proposisjonen foreslås det at alle personer over 18 år skal kunne få fradrag i skattepliktig inntekt for innbetaling på inntil 15 000 kr pr. år til individuell pensjonsavtale på gitte vilkår. Forslaget følger opp Stortingets vedtak av 23. april 2007 og er en del av pensjonsforliket. Jeg viser også til at departementets forslag er utarbeidet på bakgrunn av Banklovkommisjonens utredning om individuell pensjonsordning. Denne saken har, som nevnt, sin forankring i pensjonsavtalen av 21. mars 2007mellom alle partier på Stortinget unntatt Fremskrittspartiet. Her forplikter regjeringspartiene seg til å innføre en ny ordning med skattestimulert individuell pensjonssparing med årlige sparebeløp på inntil kr 15 000 kr. Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre forbeholdt seg bl.a. retten til å stå fritt til å foreslå et høyere sparebeløp enn 15 000 kr. Jeg viser for øvrig til Innst. S. nr. 168 for 2006-2007 fra arbeids- og sosialkomiteen om opptjening og uttak av alderspensjon i folketrygden, og merknadene fra flertallet i den forbindelse. Så langt forhistorien. Finanskomiteens flertall, bestående av regjeringspartiene, slutter seg fullt ut til lovforslaget i proposisjonen. Et mindretall, bestående av alle opposisjonspartiene, har fremmet enkelte endringsforslag. Dette gjelder i hovedsak spørsmålet om en høyere beløpsgrense, ved at den settes til 40 000 kr. Det samme mindretallet foreslår at en kunde skal ha adgang til å oppnevne en begunstiget som tildeles pensjonsmidlene ved kundens død, og at pensjonskapitalen skal gå til dødsboet dersom det ikke oppnevnes noen begunstiget. Videre foreslår dette mindretallet at Stortinget skal utrede et forslag som vil bidra til symmetri mellom inntektsfradrag og beskatning av utbetaling fra individuell pensjonsordning. I tillegg mener Fremskrittspartiet at fradragsbeløpet ideelt sett bør følge lønns- og prisutviklingen og angis som en andel av G. Det fremmes imidlertid ikke noe endringsforslag om dette. Jeg skal i det følgende gi noen kommentarer til de enkelte merknader og endringsforslag som jeg har redegjort for ovenfor. Først spørsmålet om skattemessige forhold og beløpsgrense mv.: 15 000 kr i årlig pensjonssparing vil for de fleste utgjøre et betydelig supplement til tjenestepensjonen fra arbeidsgiver. En person med en årsinntekt på 350 000 kroner med en tjenestepensjonsordning i henhold til minstekravene i obligatorisk tjenestepensjon - den såkalte OTP-ordningen - vil for eksempel ha krav på et årlig innskudd fra arbeidsgiver på i overkant av 5 500 kr. Skattefavoriseringen er en fordel som etter min mening bør gjelde fullt ut for flest mulig, og ikke bare for personer med høy formue eller høy inntekt. Ved å sette rammen for inntektsfradrag til et beløp på 15 000 kr, som er et beløp som en stor andel av befolkningen vil ha anledning til å sette av til årlig pensjonssparing, gir man flest mulig anledning til å utnytte skattefordelene ved en slik ordning fullt ut. Skattefavoriseringen av IPA, som gav et inntektsfradrag på 40 000 kroner, ble først og fremst benyttet av personer med høy inntekt eller formue og medførte etter vår mening fordelingsmessige skjevheter. Jeg har også lyst til å peke på at avviklingen av skattestimuleringen av IPA og livrenter må ses i sammenheng med innføringen av obligatorisk tjenestepensjon, og ikke minst at selvstendig næringsdrivende og frilansere er gitt adgang til å opprette pensjonsordning etter bestemmelsene i innskuddspensjonsloven. Både økonomisk teori og tidligere erfaringer kan tilsi at skattestimulering av bestemte spareprodukter bare påvirker sammensetningen av sparingen og ikke samlet sparing. Dette blir også i stor grad bekreftet av empiriske arbeider på feltet. En grunn er bl.a. at slike ordninger særlig benyttes av personer med relativt høy inntekt og formue, som jeg har nevnt tidligere. Som virkemiddel for å få økt pensjonssparing er derfor slike ordninger lite effektive sett i forhold til innføring av obligatorisk tjenestepensjon, hvor også fordelingseffektene er langt bedre enn for individuelle pensjonsordninger. Så over til symmetri mellom inntektsfradrag og beskatning: Mindretallet foreslår at Stortinget treffer vedtak om at Regjeringen skal utrede et forslag som vil bidra til symmetri mellom inntektsfradrag og beskatning av utbetaling for individuell pensjonsordning. Dette er trolig et uttrykk for et ønske om at fradraget for innbetalinger skal gis i personinntekt, dvs. bruttoskattegrunnlag, og ikke bare i alminnelig inntekt. Ved skattereformen av 1992 ble det innført to grunnlag for beregning av skatt på inntekt: alminnelig inntekt og personinntekt. Denne sondringen mellom inntektsgrunnlagene er et grunnleggende trekk ved reformen, og er senere videreført. Personinntekten er et bruttoskattegrunnlag som det ikke gis inntektsfradrag i. Av hensyn til sammenhengen i skattesystemet, bør det derfor ikke gis fradrag for innbetaling til den nye individuelle pensjonsordningen i personinntekten. Et slikt inntektsfradrag ville under enhver omstendighet kunne medføre redusert pensjonsgivende inntekt og dermed også lavere pensjon fra folketrygden. Symmetri ved beskatningen av den nye individuelle pensjonsordningen må eventuelt gjennomføres ved å skattlegge utbetaling fra pensjonsordningen som alminnelig inntekt. Dette vil imidlertid innebære ulik skattemessig behandling av denne typen pensjonsordning i forhold til andre individuelle og kollektive pensjonsordninger, og dermed reises det mange rettslige og ikke minst praktiske spørsmål. Så noen ord om mindretallets forslag når det gjelder begunstigede: Mindretallet foreslår at en kunde skal ha adgang til å oppnevne en begunstiget som tildeles pensjonsmidlene ved kundens død, og at pensjonskapitalen skal gå til dødsboet dersom det ikke oppnevnes en begunstiget. Komitéen foreslår også en adgang til å oppnevne begunstiget etter individuell pensjonsordning som kobles til en kollektiv tjenestepensjonsordning. Etter lovforslaget skal pensjonskapitalen fordeles på samme måte som det system som er valgt i innskuddspensjonsloven for fordeling av pensjonskapital ved medlemmets død. Dette innebærer at pensjonskapitalen skal dekke pensjon til barn som ble forsørget av kunden og til ektefelle, og at eventuelle overskytende midler fordeles etter arvelovens system. For pensjonsforsikringsavtaler er det derimot såkalt dødelighetsarv. Banklovkommisjonen var delt i spørsmålet om det skulle være adgang til å oppnevne begunstiget til en individuell pensjonsavtale. Departementet har fulgt flertallet i Banklovkommisjonen. En del høringsinstanser, bl.a. Forbrukerombudet, har pekt på at arvelovens pliktdelsregler ikke alltid gir en fordeling av pensjonskapitalen som er i samsvar med arvelaters ønske. Det samme gjelder ekteskapslovens regler som gir fraskilt ektefelle rett til pensjon. Dersom forslaget om å kunne oppnevne begunstiget er motivert i et ønske om å fordele pensjonsmidlene på en annen måte enn det som følger av arveloven og ekteskapsloven, bør dette eventuelt skje ved endring av de lovene som regulerer dette. Det ville være uheldig om lov om skattefavorisert individuell pensjonsordning åpnet for en omgåelse av arvelovens og ekteskapslovens regler. Det ville videre være uheldig å fravike det systemet som er innarbeidet for kollektive pensjonsordninger, om en fordeling av pensjonskapitalen ved medlemmets død som prioriterer barn og ektefelle, og som for øvrig ivaretar hensynene i arveloven og ekteskapsloven. Så over til merknadene fra Fremskrittspartiet, som mener at fradragsbeløpet ideelt bør følge lønns- og prisutviklingen og f.eks. angis som en andel av G. G-reguleringen av grense for inntektsfradrag og årlig innbetaling ble vurdert i forbindelse med et tilsvarende forslag da dette var ute på høring. Dette vil forhindre at kroneverdien av det som innbetales, svekkes. Det ser jeg. Det er imidlertid ikke åpenbart at en G-regulering av disse grensene ville være til fordel for kunden. Årlige premier til pensjonsforsikringsavtaler og tilknyttede risikoavtaler, dvs. uførepensjon, innskudds- eller premiefritak, etterlatteytelser samt barnepensjon, ville bli mer kompliserte å beregne og dermed mindre forutsigbare for kunden og ville trolig også vanskeliggjøre institusjonenes beregning av kostnader. En G-regulering av disse beløpsgrensene ville videre føre til at betalingsplanen for pensjonsspareavtaler mister sin praktiske betydning. Avslutningsvis: Det er kommet nyttige henvendelser og innspill fra Verdipapirfondenes forening om tolking og praksis når det gjelder enkelte paragrafer. Det gjelder bl.a. ulike ledd i § 1-3 og § 2-1. Her føler jeg at det nå er omforent forståelse i de forhold som Verdipapirfondforeningen har tatt opp, og det som departementet mener er en praktikabel løsning. Det er ikke kommet noe endringsforslag med hensyn til det, og jeg forstår også at Verdipapirfondforeningen er fornøyd med den tolkingen. Med dette vil jeg anbefale komiteens innstilling.