Ivar Kristiansen (Høyre), 2004-01-29:
Det har i dag vært en svært interessant debatt om denne, uten sidestykke, viktigste handelspolitiske sak for nasjonen som vi vil ha til behandling på relativt lang tid. Samtidig minner debatten meg faktisk om den gamle kjente sportsgrenen isflakvandring, hvor det var om å gjøre å holde seg lengst mulig flytende på isflaket – til det sank – og deretter redde seg videre til neste. Når jeg registrerer hvordan SV og Senterpartiet – hopehavet – kjører denne saken opp og frem og lar den henge i luften som et slags eksperiment på hvor man i fremtiden vil havne handelspolitisk, synes jeg heller man må ta i bruk det som man har programfestet, og stille med noe annet enn rene bekvemmelighetsflagg i en debatt som denne. Det er ikke uventet at Senterpartiet har dette som sin flaggsak. Men jeg synes det er svært skuffende at SV nå velger å gå i hopehav med et parti som presterer å kalle dagens avtale en gedigen ulykke for nasjonen, og som gjennom sin leder sier at når laksenæringen ønsker en bedre avtale for sin næring enn det den har i dag, er det begrunnet i «snevre økonomiske egeninteresser». De presterer samtidig å si at, jo, vi sier opp EØS-avtalen og går bare galant tilbake til den gamle handelsavtalen. Tilbake til hvem? Til hva slags eksisterende avtale vil man ved hjelp av å gå inn og underskrive kunne å gå tilbake – som man nå har anvendt som den nye terminologi for å se fremover? Det er å vende ryggen til markedet, det er å vende ryggen til Distrikts-Norge, og det er å vende ryggen til det som vi må kjempe for, alle sammen, nemlig å se mulighetene i et fremtidig marked som er blitt mye, mye større, men som også har mange ulemper ved seg. Man fremstår med de største besværligheter i debatten og konkluderer med, når jeg ser i komitemerknaden her, at disse to partiene – SV og Senterpartiet – mener at det samlede forhandlingsresultatet er svært dårlig for Norge og av den grunn et nytt eksempel på viktigheten for Norge av å komme seg ut av EØS-avtalen. Jeg er enig med Odd Roger Enoksen, som faktisk her presterer å si at EØS-avtalen er den nest beste løsning, som han ifølge sitt eget program har vært med på å stemme for at man skal ut av. Men har man ikke sett at ti år med utenforskap for Kyst-Norge, for Distrikts-Norge – som man presterer å omtale som sine nærmeste allierte i det politiske landskap – har vært ti år med stagnasjon, ti år med tapte muligheter for norsk fiskerinæring? I det nærmeste, viktigste og best betalte marked for norsk fisk taper vi for hver dag som går, markedsandeler. EU kjøpte for ti år siden vel 25 pst. av sin fisk fra Norge, mens man nå er nede på 16 pst. Vi hadde vel 60 pst. markedsandel innenfor laks midt på 1990-tallet. Dette er altså den brevandring man anbefaler Norge å fortsette med. Man simulerer overrasket når man ser problemene Kyst-Norge, Fiskeri-Norge har, med konkurser innen fiskeindustrien som resultat. Årsaken til det er ikke bare at det er blitt mindre å fiske på. Hovedårsaken er at vi har et marked som møter oss med betydelige tollbarrierer, et marked som, hvis man skulle gå etter deres anvisning, vil bygge opp enda større tollmurer mot Norge. Man har altså et eksperiment som alternativ til den avtalen som vi faktisk har klart å forhandle oss frem til i dag. Da må den politiske uenighet selvfølgelig gå på, som flere har vist til, at det er bare fullt EU-medlemskap som kan sikre de best mulige rammebetingelser for en av våre viktigste distrikts- og kystnæringer. Men det er man altså ikke villig til å resonnere over. Man presterer å bruke Jagland og andre som eksempel for å finne motforestillinger mot eksisterende avtaler. Det er ikke noe problem å se at det finnes motforestillinger mot det man er nødt til å være med på. Men man må stille seg selv og Kyst-Norge og Fiskeri-Norge et spørsmål: Hva i himmelens navn er alternativet til den avtalen vi nå skal vedta her i dag? Alternativet er et eksperiment. Da er det mest komfortabelt å sitte på tribunen og applaudere det eksperimentet man heldigvis slipper å se ringvirkningene av.