Åslaug Haga (Senterpartiet), 2001-12-05:
Jeg har tenkt å ta for meg budsjettet først, deretter Afghanistan, og vil så si noen ord om Midtøsten – det er sjølsagt for å få stigning i programmet! Til budsjettet: Senterpartiet konstaterer at det ikke er flertall for en økning av budsjettet for Utenriksdepartementet, som Senterpartiet har foreslått i sitt alternative budsjett. Vi har derfor sluttet oss til forslagene fra Samarbeidsregjeringa. Jeg vil bruke denne delen av innlegget om budsjettet til å framheve enkelte saker og enkelte saksfelt som Senterpartiet mener det er nødvendig å fokusere på, og hvor innsatsen bør forsterkes. Norges plass i Sikkerhetsrådet vil være en krevende oppgave også i 2002. Senterpartiet vil understreke betydningen av at medlemskapet brukes aktivt til å videreutvikle Sikkerhetsrådets humanitære agenda, bidra til forsterket fokus på situasjonen i Afrika og styrke FNs arbeid i kampen mot terrorisme. Vi vil også understreke den viktige oppgave Norge har påtatt seg som leder av støttegruppen for Afghanistan, og betydningen av at det avsettes tilstrekkelige ressurser til dette arbeidet i utenrikstjenesten. Det vil være helt avgjørende at man parallelt med det politiske arbeidet og nødhjelpsinnsatsen får satt fart på det langsiktige gjenoppbyggingsarbeidet i Afghanistan, og det er nettopp ved å sikre finansielle midler til gjenoppbygging at Norge har sin store oppgave. Vi mener det er nødvendig og riktig at FN leder gjenoppbyggingsarbeidet. Men det faktum at FN leder den langsiktige gjenoppbyggingen, fritar ikke Vesten for ansvar for å stille opp finansielt. Vi må for all del ikke gjøre tabben igjen: velte ansvaret over på FN, for deretter å glemme landet like fort som blitzlampene slukner, og la FN stå igjen i hengemyra med problemene og også skylda hvis det går galt. NATO har finansielle midler til en militær operasjon. Da har man også midler til gjenoppbygging, og dermed til å forebygge at historien gjentar seg. Som leder av støttegruppa for Afghanistan vil det være en viktig oppgave for Norge å minne NATO-partnerne om dette. En annen viktig utenrikspolitisk oppgave i åra framover er den nye forhandlingsrunden i Verdens Handelsorganisasjon. WTO-forhandlingene vil kunne vise seg å være avgjørende for alt fra global fordeling og verdens miljøsituasjon til hvordan velferden skal ivaretas for den enkelte, og hvorvidt vi kan opprettholde en sjølstendig kulturpolitikk. Tatt i betraktning de potensielt store konsekvensene av forhandlingsrunden mener Senterpartiet det bør framlegges en egen stortingsmelding som gir Stortinget anledning til å gjennomgå konsekvensene av videre handelsliberalisering. Stortingsflertallet har som mål å trappe opp bistanden til 1 pst. av BNI. Det haster med å nå dette målet, og Senterpartiet mener bistanden på sikt bør opp til 1,5 pst. av BNI. Særskilte avsetninger under oljefondet til bistandsformål vil være én vei å gå for å nå dette målet. Senterpartiet understreker betydningen av å styrke FN-systemet slik at FN-organisasjonene i større grad kan utnytte sitt potensial til å løse viktige oppgaver i verdenssamfunnet. De globale fellesproblemene blir stadig flere, men viljen til å styrke de globale samarbeidsmekanismene er ikke til stede. Den politiske energien settes i stadig større grad inn på regionale samarbeidsmekanismer, og de globale blir hengende ytterligere etter. Det er å håpe at terrorhandlingene 11. september i år – i all sin groteskhet – vil kunne bidra til å øke forståelsen for betydningen av globale samarbeidsmekanismer. Blant annet på denne bakgrunn mener vi at Norge bør øke sine bidrag til FN, og at det er bekymringsfullt at bistanden til FN-systemet blir godt under 40 pst. i 2002. Senterpartiet mener 50 pst. bør være et minstenivå. Både det multilaterale og det bilaterale utviklingssamarbeidet må fortsatt baseres på konsekvent fattigdomsorientering og avbinding av bistanden. Bistanden bør mer konsekvent rettes inn mot administrasjons- og institusjonsutvikling, noe som vil være avgjørende også for at næringslivets engasjement skal bli bærekraftig. Videre vil vi understreke at satsingen på utdanning, spesielt for jenter, og helse, med vekt på hiv/aids, er riktig og meget viktig. Vi vil også understreke at Norge bilateralt og gjennom multilaterale fora bør styrke samarbeidet med Russland. Vi er skuffet over at det ikke har vært mulig å øke den satsingen i det foreliggende budsjettet. Atomsikkerhetssamarbeidet med Russland må drives fram så raskt det er mulig, og prosjektsamarbeidet med Nordvest-Russland bør styrkes kraftig. Både USA og EU må engasjeres i arbeidet med å løse utfordringene i våre nærområder, spesielt i forhold til atomsikkerhetsarbeidet. Jeg vil også nevne et felt som ofte blir glemt, og det er nedrustningsarbeidet. Nedrustingsspørsmålene må fortsatt gis tilstrekkelig oppmerksomhet, og Norge må bidra til framdrift i FNs nedrustningskonferanse. Arbeidet med å skape et internasjonalt regelverk for håndvåpen bør intensiveres. Det er ingen våpentyper som bidrar til flere drepte enn håndvåpen, og sivile utsettes for omfattende lidelser i form av frykt og lemlestelse. Vi håper på et initiativ fra Regjeringas side på det feltet. La meg også understreke betydningen av at Norge aktivt fremmer sine interesser innenfor rammen av EU og EØS. Vi mener Norge må jobbe mer systematisk og bruke mer ressurser på å komme inn i arbeidet med utformingen av EØS-regelverket tidlig nok. At vi har en dårlig avtale med EU, tilsier ikke at vi ikke skal stå på barrikadene for å fremme våre nasjonale interesser. EU er en politisk organisasjon hvor det tas som utgangspunkt at hvert enkelt land kjemper for sine særlige interesser. For oss synes det som om ja-siden er så opptatt av å ikke synliggjøre at en har konflikter med EU, at en ikke ivaretar norske interesser på en tilstrekkelig god måte. Når det gjelder budsjettet, vil jeg beklage at Samarbeidsregjeringa har kuttet på tiltak for presse-, kultur- og informasjonsformål. På dette området trenger vi ikke kutt, men snarere en betydelig styrking. En globalisert verden tatt i betrakting har det aldri vært viktigere å øke det utenrikskulturelle engasjementet enn det er nå. Bruken av kultur for å bygge broer og skape forståelse på tvers av landegrensene er en uutnyttet ressurs i norsk utenrikspolitikk. Der språk ikke strekker til, kan kulturaktiviteter bidra til å skape en annen og dypere forståelse. Det er kortsiktig og sneversynt å la være å bruke dette virkemiddelet. Så over til Afghanistan og spørsmålet om hvorvidt Norge skal melde inn militære styrker, hvor jeg har fire punkter. For det første: En sak av så stor viktighet som hvorvidt vi skal melde inn militære styrker i en operasjon er det politisk klokt å diskutere i et åpent storting, uavhengig av hva en måtte mene om tolkningen av Grunnloven § 25. Vi er derfor glade for dagens debatt. For det andre støtter Senterpartiet at Norge melder inn norske styrkebidrag til operasjonen i Afghanistan, sjøl om dette ikke er noen lett beslutning, som jeg formoder det heller ikke har vært for andre. For det tredje ber vi Regjeringa nøye vurdere hvordan Norge skal være representert i kommandostrukturen dersom det blir aktuelt å delta med militære styrker. Og for det fjerde: Når det gjelder finansieringen, mener vi at det er en opplagt sak. Finansieringen av denne operasjonen må definitivt skje utenfor den vedtatte budsjettrammen, altså gjennom tilleggsbevilgninger. Til slutt noen få ord om Midtøsten. Vi står overfor en meget vanskelig og farlig situasjon i Midtøsten. Dramatikken i det som skjer, må definitivt ikke undervurderes. Vi kan godt diskutere om Arafat har gjort nok tidligere for å bekjempe volden – la oss gjerne ta den diskusjonen – men med utgangspunkt i den faktiske situasjonen blir det helt galt å snakke om at Arafat må gjøre mer, som representanter fra regjeringssiden nå gir uttrykk for. Hvilket handlingsrom har faktisk Arafat i dagens situasjon? Det er en ny situasjon i Midtøsten etter opptrappingen av krigshandlingene nå. Dette krever også ny retorikk. Det vi snakker om nå i forhold til utviklingen i Midtøsten, kan rett og slett knyttes an til å sikre verdensfreden. Alle som har innflytelse, må legge tungt press på alle parter for at vi skal evne å komme ut av denne situasjonen.