trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2011-02-22:
Det er prisverdig at regjeringen i 2008 besluttet å nedsette et utvalg som skulle utrede tidsbruken i norsk skole. Utvalget har levert en omfattende rapport med mange gode forslag til tiltak for å frigjøre tid til det som er skolens kjerneoppgaver: undervisning og samhandling mellom lærere og elever i klasserommet. Av det som blir foreslått, kan nevnes god ledelse med vekt på kompetanseheving for skoleledere, konsolidering av læreplanverket framfor nye, store reformer, og et enklere og mer oversiktlig regelverk. Det er likevel ett moment som er viktigere enn noe annet i arbeidet med å sikre en mer effektiv tidsbruk til læring i norsk grunnskole: Når nye oppgaver og pålegg blir gitt ved rundskriv eller endringer i forskrift til opplæringsloven, må det gjennomføres tidsstudier der man helt konkret måler hvor stor økning i arbeidstiden disse oppgavene innebærer for lærere og skoleledere. Det beste eksemplet på det er endringen i kapittel 3 i forskrift til opplæringsloven, som trådte i kraft fra skoleåret 2009–2010. I § 3-11 i forskriften er det nå slått fast at eleven har rett til samtale med sin kontaktlærer om sin utvikling i forhold til kompetansemålene i fagene minst en gang per halvår. Et enkelt regnestykke kan synliggjøre hva denne for så vidt velmente og nødvendige bestemmelsen i forskriften innebærer for en gjennomsnitts lærer i ungdomsskolen: Med en klasse på 28 elever og fem ulike fag på timeplanen, der en lærer ofte har ett av disse fagene i to parallellklasser, skal vedkommende lærer to ganger i året gjennomføre 168 evalueringssamtaler. Hver av disse samtalene må antas å vare i minst fem minutter hvis de skal ha noen som helst verdi for eleven. Totalt vil selve samtaletiden da komme opp i 28 klokketimer på årsbasis. Hvis man så legger til ti minutter per samtale til for- og etterarbeid for læreren, er man kommet opp i 84 klokketimer på årsbasis for nevnte lærer. Det utgjør temmelig nøyaktig to arbeidsuker i et lærerårsverk. En enkel, ny setning i forskrift til opplæringsloven har altså medført en kraftig økning i den totale arbeidsmengden for norske lærere. Nå vil sikkert statsråden og departementet ha innvendinger mot det regnestykket jeg har satt opp, eventuelt vil det bli hevdet at den nye bestemmelsen ikke skal tolkes så bokstavelig. Jeg vil da anbefale at den debatten ikke blir tatt etterskuddsvis i denne salen, men før nye og tidkrevende bestemmelser blir implementert, og da i tett dialog med representanter for de profesjonene der trykket merkes best, med andre ord lærere i norsk skole.
Borghild Tenden (Venstre), 2011-02-22:
I mitt innlegg var jeg inne på forsknings- og utviklingsinvesteringer i torskeoppdrett, og at det etter Venstres syn ville være mer formålstjenlig å bruke disse midlene på en videreutvikling av laksenæringen. Hvilke tanker gjør statsråden seg om dette?
Borghild Tenden (Venstre), 2011-02-22:
Som saksordføreren sa, har vi nærmest årlig behandlet ulike forslag til innstramminger og endringer i praksis knyttet til offentliggjøring av skattelistene. Ved siste behandling, i mars 2010, foreslo Venstre at praksis for offentliggjøring av skattelister skulle strammes inn, slik at disse bare blir offentlig tilgjengelig fra offentlige databaser/nettsider. Dette er i realiteten det samme som det forslaget regjeringen nå har sendt ut på høring, og det er Venstre svært tilfreds med. Når det gjelder offentliggjøring av skattelister, står vi, som også saksordføreren sa, i en spenning mellom to viktige prinsipper: åpenhet og personvern. Regjeringens forslag – som er identisk med Venstres posisjon – ivaretar begge deler på en balansert måte, slik vi ser det. Åpenhet rundt skattelistene har en lang tradisjon i Norge. Hovedbegrunnelsen er at skattesystemet vårt er hovedfundamentet for å finansiere offentlig virksomhet, og at det derfor er viktig med en åpen debatt om hvordan skattesystemet fyller denne rollen. I hvilken grad skattelistene skal være åpent tilgjengelige, er imidlertid en avveining mellom en rekke hensyn med motstridende interesser, deriblant personvern, privatsfære og behovet for innsyn og kontroll fra samfunnet. Venstre har tradisjonelt valgt å støtte åpenhet rundt offentliggjøring av skattelistene. Hensynet til åpenhet, kontroll, innsyn og i og for seg legitimiteten til hele skattesystemet har veid tyngre enn hensynet til personvernet og privatlivets fred, fordi det langt på vei har vært akseptable rammer for hvordan innsyn og åpenhet har foregått. Etter endringene som stortingsflertallet gjorde i 2007, har utviklingen imidlertid, etter Venstres syn, gått i feil retning. Innsynet i skattelistene har mer og mer blitt en ren kommersiell underholdningsindustri, og ny teknologi, nye teknologiske løsninger og nye sosiale medier har gjort at et tilsynelatende velfundert ønske om økt åpenhet og innsyn har fått konsekvenser som vi ikke helt har klart å overskue. Derfor har det vært behov for innstramminger, slik Venstre tidligere har foreslått, og som regjeringen nå følger opp. Jeg registrer også at mange medier, deriblant Dagens Næringsliv på lederplass, støtter denne balanserte løsningen. Jeg skal ikke bruke mer tid her i dag, men avslutte med å si at det er viktig for Venstre at det balanserte forslaget regjeringen nå har sendt til høring, blir vedtatt i Stortinget.
Borghild Tenden (Venstre), 2011-02-22:
Jeg tar ordet kun for å fremme forslaget fra Kristelig Folkeparti og Venstre om at representantforslaget vedlegges protokollen.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-02-22:
Jeg bekrefter at jeg vet forskjellen på konsekvensutredning og høring – det har representanten Nesvik helt rett i. Mitt poeng med å uttrykke meg på den måten, var ikke at en høring skal komme istedenfor en konsekvensutredning. Her har vi jo regelverk å ivareta. Men samtidig må jeg si at når det gjelder de utfordringene vi har i Hardangerfjorden – som er spesielle i norsk sammenheng – er det også viktig for meg at vi relativt raskt greier å finne en løsning der som ivaretar de målene som er satt. Man skal selvsagt gå grundig igjennom og se på hvilke effekter og hvilken betydning de har for de enkelte selskapene. Jeg legger til grunn at jeg også får innspill på det i høringen.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-02-22:
I dag har vi et konsesjonssystem som gjør at oppdretteren selv kan velge om han vil ha ørret eller laks. Så ser jeg argumentene for at det å ha ørret i en del områder i forhold til utfordringene med villaksen er bedre i hvert fall hva gjelder rømming. Når det gjelder lus, er det nok ikke like opplagt, med unntak av de brakkvannsfjordene som ble nevnt i innlegget. Det er rett. Når oppdretterne likevel velger å produsere vesentlig mye mer laks enn ørret, legger jeg til grunn at det er det en årsak til. Jeg følger ikke ørretprisene gjennom året, det skal jeg være ærlig og innrømme, men jeg vet at det har vært år for ørretoppdretterne som har gjort at de har kuttet ut, og det har vært av markedsmessige hensyn. Men jeg vil oppfordre alle – og det er jo næringens ansvar i forhold til bærekraften – til å se om ørret kan være et alternativ i noen fjorder, i likhet med torsk eller andre marine arter som jeg har pekt på tidligere.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-02-22:
Jeg har da heller ikke tatt opp noen statistikk over hvem som var fornøyd, og hvem som var misfornøyd med siste tildelingsrunde, og jeg kommer nok heller ikke til å gjøre det. Men det jeg vil uttrykke fra denne talerstolen, er at det jeg ser som en av svakhetene i siste runde, var at tildelingsprosessen tok altfor lang tid fra den ble utlyst, og til den endelig var i mål. Det er ting vi absolutt må se på fra myndighetenes side. Så har jeg også ønsket at det var helt sant at lønnsomhet er lik bedre miljø og bedre miljøteknologi. Det vil nå i hvert fall tiden framover gi svar på, for bedre lønnsomhet enn det næringen har i dag, skal man gå langt tilbake for å se. Når det gjelder kostnadene og om man da kan relatere det til at man bruker pengene feil i næringen, tror jeg jeg skal være forsiktig med å si. Det er i hvert fall viktig for næringen at man også i forhold til bankvesenet har anlegg som er omsettbare. Det tror jeg at jeg kan si.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-02-22:
Også regjeringen har satt både tidsfrister og helt klare krav og klare standarder. Når det gjelder tidsfrister, er den nærmeste å vise til at det ikke blir drøftet vekst i næringen før i 2012, nettopp med bakgrunn i miljøutfordringene og da først og fremst lus. Det har vært gjentatt fra denne talerstolen ganske mange ganger. Videre setter regjeringen veldig klare standarder. Det er formulert i et dokument som heter Strategi for en miljømessig bærekraftig havbruksnæring, der man går gjennom punkt for punkt hvilke mål man har, både hva gjelder innblanding av oppdrettsfisk i villfiskebestander, hva gjelder lus/sykdommer, hva gjelder forurensning, og hva gjelder fôrtilgang. Der kan man lese gjennom punkt for punkt og se hva målet er, og hvilke virkemidler som må på plass for at man er der. Det er de standardene som denne regjeringen jobber ut fra.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-02-22:
Det er ingen tvil om at torskeoppdrett og kommersialisering av torsk som ny marin oppdrettsart har tatt veldig lang tid, og at det er brukt veldig mye penger. Veldig mange private har brukt veldig mye penger for å utvikle denne næringen. Jeg har hatt møte med de gjenværende aktørene i torskenæringen, som fortsatt mener at her er det muligheter. Vi ser tendenser nå når det gjelder produktutvikling, som er veldig spennende, der man greier å lage produkter som skiller seg fra villtorsken. I dag å si at vi skal slutte å bruke penger på torskeoppdrett, vil i hvert fall være å si at alt som er gjort, er bortkastet. Derfor har jeg sagt til næringen at i den grad det fins kommersielle aktører som har tro, som er villig til å satse sine egne penger, skal jeg opprettholde programmet for avlsarbeid. Jeg var nettopp i Tromsø sammen med kronprinsen der vi fikk beskrevet deler av det arbeidet som der gjøres, og jeg har fortsatt et håp om at torsk skal bli en viktig marin oppdrettsart for Norge.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-02-22:
Både representanten Lien og representanten Flåtten etterlyste andre statsråders engasjement, og representanten Flåtten var bekymret for at regjeringen har en multidisiplinær tilnærming til havbruksnæringen. For å glede de tidligere nevnte representantene, kan jeg referere til miljø- og utviklingsminister Erik Solheims omtale av havbruksnæringen på en sjømatkonferanse på Hell, der Erik Solheim gikk lenger enn jeg noen gang har gjort i min omtale av havbruksnæringen. Han sier der at havbruksnæringen er en juvel som må blankpusses. Denne regjeringen jobber intenst med blankpussingen for tiden, der miljømessig bærekraft er det som har størst fokus akkurat nå. Så diskuteres – og flere representanter tar det opp – dette med miljøfond, finansiering av forskning og finansiering av fellestiltak. For det første er det jo slik at vi har Fiskeri- og havbruksnæringens forskningsfond, som kollektivt, med hjemmel, samler inn midler fra næringen og bruker veldig mye av dem på akkurat det som har vært temaet her i dag. Representanten Flåtten var videre innom referatene fra kunnskapsseminaret, der det ble vist til stor uenighet mellom forskere. Ja, heldigvis, må jeg få lov å si, har vi altså kunnskapsrike forskere i dette landet som må bryne seg på hverandre. Nettopp det er jo med på å bringe kunnskapsnivået opp og videre. Jeg føler også behov for å si, i den grad det kan henge igjen en oppfatning og en misforståelse fra representanten Kvalviks side om at et av problemene er syk fisk i elvene i Trøndelag, at jeg har fått sjekket med Mattilsynet at det ikke er et kjent problem for dem at det er syk oppdrettsfisk i elvene i Trøndelag, men det er rømt fisk – nå er det jo ikke laks i elvene i det hele tatt for tiden. Bare så det også er avklart nå fra denne talerstolen. Flere representanter har vært innom dialogen mellom havbruksnæringen, villaksnæringen og villaksinteressentene. Jeg må si jeg er veldig glad for å oppleve det jeg ser langs kysten nå: en økende og god dialog mellom de forskjellige aktørene. Jeg har selv vært og besøkt Hardangerfjorden og var i forrige uke i lag med miljø- og utviklingsministeren i Vosso. Representanten Haugen viste til dialog i Trøndelag – og det er helt sikkert flere som har lyktes med det. Alt dette er veldig, veldig gledelig. Jeg vil også få lov å takke for en god debatt, en debatt som vi får ta videre rundt omkring, til gagn for kysten og til gagn for Norge – framtidens sjømatnasjon.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-02-22:
Kristelig Folkeparti har, som statsråden er kjent med, fremmet forslag i Stortinget om tidsfrister og klare standarder for hva som skal være miljømessig oppdrettsnæring i årene framover. Representanten Holmelid fra SV hadde en glimrende eksemplifisering av dynamikken mellom krav, som har vært gjennomført i andre næringer, og resultatet i form av god konkurranseevne og en lønnsom og offensiv næring som lykkes internasjonalt. Jeg kunne ha nevnt flere eksempler: krav til rensing av gasskraftverk, som har stimulert forskning på det, nye drivstoff innenfor bilindustrien osv. På område etter område har vi lagt lista, og så har nærings- og forskningsmiljøene visst hva de måtte prøve å hoppe over. Når det gjelder krav til vekst i oppdrettsnæringen, skriver regjeringen i strategien at vekst må «vurderes som miljømessig bærekraftig» – en forutsetning for vekst. Hvilke krav skal forskningsmiljøene og næringen forholde seg til for å vite hvor de skal hoppe over lista?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-02-22:
Det er mulig at hukommelsen min begynner å svikte, men jeg mener at vi flere ganger i denne sal har diskutert nettopp elevers mulighet til å ta fag på høyere nivå. Jeg har hatt inntrykk av at selv de mest ytterliggående partiene på motsatt side av Fremskrittspartiet har vært enig i at det er et mål at flest mulig elever får lære på det nivået de er på, rent faglig sett. Hvordan man løser dette rent administrativt, er selvfølgelig en annen sak, men det må det gå an å få til uten at man dramatisk øker byråkratiet i den norske skolen. I hvert fall trodde jeg, som jeg sier igjen, at det var en enighet i denne sal blant alle partier i Stortinget om at det var viktig at alle norske elever skulle ha muligheten til å utvikle seg faglig sett og få undervisning på det nivået de faktisk ligger på. Hvis Arbeiderpartiet har gått bort fra det siden rundt juletider, er det greit å få bekreftet her i dag.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-02-22:
Jeg blir så forvirret av all denne rosen! Jeg må takke for den først. Jeg håper i hvert fall at jeg ikke har gitt inntrykk av at jeg mener at storting og regjering skal detaljstyre norske kommuner. Jeg sier tvert imot at her er det sju partier som er enige om veldig mye, og det handler også om at kunnskapen om skolen kommer fortere og fortere, og da er det viktig at vi alle sammen bidrar til å spre denne kunnskapen ned til våre lokalpolitikere. Så tror jeg vel kanskje ikke at det er Fremskrittspartiet som har mest å svare for i forhold til det med pengebruk. Vi er ikke med på forslag nr. 2, nettopp fordi der står det at alle tiltakene skal gjennomføres og finansieres som er foreslått av Tidsbrukutvalget. Det er ikke vi med på, for vi mener at det er viktig å ta den debatten i en større sammenheng, nemlig budsjettdebatten, kommende høst. Vi forventer at statsråden og regjeringen er offensive på dette og vil ta den debatten når den kommer.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-02-22:
Jeg må bare få lov til å si at jeg likte replikken fra Aksel Hagen aller best i dag. Det er ingenting pussig i det. Det er altså slik at du som ungdomsskoleelev allerede i dag kan gå opp til privatisteksamen. Det kan du først gjøre ett år etter at du ikke har fått standpunktkarakter. Det vi ønsker å problematisere og debattere – og som jeg opplever at statsråden i stor grad er enig med meg i, i dagens Dagsavisen – er at lærerne faktisk bruker veldig mye ressurser på elever som ikke er interessert i å være til stede i skolen. Vi mener at det er mer fornuftig å bruke ressursene på de elevene som er til stede på skolen, som ønsker å lære noe. Og hvis Senterpartiet mener det er mest fornuftig å bruke midlene og ressursene i skolen på de elevene som ikke er interessert, får vi bare notere oss det.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-02-22:
Jeg får vel returnere til representanten Hagen og si at jeg synes han holdt et brukandes innlegg. Det var helt til de siste 30 sekundene, da han gikk i den fella som han alltid gjør når han snakker om New Public Management. Da fant jeg ut at det var på tide å be om ordet. Jeg er så heldig at jeg har fått lov til å være oppvekstpolitiker i Trondheim i perioden 2003–2005. Da innførte vi en stykkprisfinansiering for den offentlige skolen i Trondheim. Som presidenten og representanten vil være kjent med, har Trondheim – beklageligvis, vil mange si – vært styrt av de rød-grønne i en periode, og var det også i perioden 2003–2005. Er det slik nå at Aksel Hagen mener at dette er et eksempel på New Public Management, og at stykkprisfinansiering av den offentlige skolen i Trondheim bør oppheves?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-02-22:
Jeg synes representanten Eriksen holdt et godt innlegg i forhold til at også vi fra Stortingets side må passe oss for hva vi pålegger skolen av nye arbeidsoppgaver. Fremskrittspartiet fikk en visitt helt på slutten av innlegget, fordi det er én setning vi ikke er med på. Hvis jeg skulle ha analysert hjem–skole-problematikken, ville jeg heller ha vært glad for at en enstemmig komité dels tar avstand fra det som utvalget i sin tid sa, nemlig at man skulle ha mindre hjem–skole-samarbeid som en del av lærernes oppgaver. Kristelig Folkeparti foreslår imidlertid, i motstrid til det representanten selv argumenterer for i sitt innlegg, å pålegge lærerne mer arbeid. Blir det mer eller mindre tidsbruk av det?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-02-22:
Jeg er glad for at statsråden sier at dette er starten på en diskusjon. Når det gjelder nye yrkesgrupper i skolen, er det ikke bare rektorer og sekretærer vi kan snakke om. Jeg har lyst til å snakke om spesialpedagoger. Det er mulig at jeg i innlegget mitt rotet med to–tre bokstavforkortelser og snakket om PPU når jeg egentlig skulle snakke om PPT. Nå skal jeg i hvert fall prøve å snakke om PP-tjenesten. Som jeg prøvde å si i mitt innlegg, er det i tilknytning til skoleverket, men i all hovedsak utenfor skolen, flere hundre – om ikke tusen – godt kvalifiserte spesialpedagoger som i dag blir pålagt veldig mye papirarbeid, og som kanskje ikke får jobbet i tilstrekkelig grad med elever og mennesker, det de har kompetanse til. Vil statsråden i den videre oppfølgingen av Tidsbrukutvalgets rapport og jobben med tidsbruk i skolen vurdere om man kan ta grep for i større grad å flytte spesialpedagoger ut i skolen – bort fra kontorer og ut til mennesker?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-02-22:
Når disse skolepolitiske debattene noen ganger har en tendens til å bli litt rosenrøde og litt for mye preget av enighet, er det godt at vi har representanten Wickholm til stede. Han var ikke så veldig interessert i å snakke om regjeringens tilnærming til Tidsbrukutvalget, men veldig interessert i å snakke om Siv Jensen. Vi setter selvfølgelig stor pris på at Truls Wickholm er opptatt av hva Siv Jensen mener. Det er jeg også. Han utfordrer oss på at Fremskrittspartiet mener at alle barn i den norske skolen skal ha rett til tilpasset opplæring. Det har vært en kamp fra høyresiden, ofte med Fremskrittspartiet i spissen, om at man skal få slått fast det prinsippet at barn, uansett hvilket nivå de ligger på faglig sett, skal bli møtt av en skole som tar deres kvaliteter og utfordringer på alvor. Hvilke begrep man bruker rundt det, kan selvfølgelig diskuteres, men dette er helt grunnleggende for Fremskrittspartiet. Vi vil ha en skole som ser alle barna med de kvalitetene de faktisk har, og som legger undervisningen til rette ut fra disse kvalitetene. Nettopp derfor er det viktig å frigjøre tid for det pedagogiske personalet i skolen, lærerne, for å skape en utdanningssituasjon som ser alle barna, for å sørge for leksehjelp for dem som sliter, og for å sørge for at de som ligger langt foran, får ta fag på et høyere nivå. Så får jeg bare notere meg at den enigheten vi hadde i forrige uke rundt disse utfordringene og denne problematikken – som selv statsråd Tora Aasland sa seg enig i – kanskje ikke var så åpenbar likevel. Så til Aksel Hagen, som sier at konkurranse gir mer byråkrati. Jeg regner jo med at SV kommer til å gå til valg i alle norske fylkeskommuner mot retten til fritt skolevalg. Det er kanskje ingen overraskelse, men jeg gleder meg til den valgkampen. Når man sier at konkurranse gir mer byråkrati, må jeg si at vi har sett det motsatte i det siste: Det er til og med noen som har kuttet så mye byråkrati at de har glemt å forholde seg til en lov eller to. Slik skal det selvfølgelig ikke være. Men konkurranse mellom offentlige aktører, som det primært vil være, og mellom offentlige og private aktører vil først og fremst ikke skape mer byråkrati, men mer mangfold i skolen, og bidra til å skape en skole som ser alle elevene – uansett hvilke forutsetninger de har. Så kunne jeg tenke meg at statsråden – med hensyn til forslag nr. 5 fra Høyre – redegjorde litt for hvordan hun har tenkt å holde Stortinget orientert om det videre arbeidet, og ikke minst for resultatet av dette arbeidet, før jeg konkluderer med om jeg vil anbefale Fremskrittspartiets representanter å stemme for eller imot det forslaget.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-02-22:
Tilbake til representanten Wickholm. Det er slik at de svakeste elevene har krav på en individuell plan for sin skolegang. Det er hjemmel i opplæringsloven for at alle elever skal ha en plan for sin opplæring. Det er jo ikke sånn at den norske skolen tyter over av de aller mest talentfulle elevene, så å gi også de elevene – de få elevene det gjelder – en plan for hvordan man kan hente ut deres potensial, anser ikke jeg for å være et stort byråkratiseringsproblem. Vi får bare notere oss at Arbeiderpartiet er for tilpasset opplæring, men ikke for noen plan for det. Det er jo interessant fra planpartiet Arbeiderpartiet. Så kort til Aksel Hagen: Vi har allerede et system for å finansiere de få private skolene i Norge. Jeg noterer meg at SV må ha en dårlig sak i dag, siden de bare snakker om de 2–3 pst. av skolene og ikke 97 pst. av norske skoler. Helt kort, president – nei …
Svein Flåtten (Høyre), 2011-02-22:
Jeg må få korrigere statsrådens oppfatning av det jeg sa i mitt innlegg. Jeg var ikke bekymret for den multidisiplinære tilnærmingen. Den er helt opplagt nødvendig. Det er mange disipliner som skal involveres på kontroll-/tilsynssiden, lovgiversiden, forskriftssiden osv. Det jeg var bekymret for, var det jeg kalte den multiforvaltningsmessige siden, nemlig at vi i denne salen opplever et svært enig storting, mens vi i den offentlige debatt mange ganger opplever en splittet forvaltning. Det er et dilemma, og det er det dilemmaet som har gjort at vi står her i dag og har fått denne redegjørelsen. Det igjen innvirker på næringens omdømme. Det er ingen tvil om at næringen selv har betydelig ansvar når det gjelder lus, rømming, sikkerhetstiltak og alt dette, men fremstillingen fra det politiske miljøet, som er nokså enhetlig, og det man av og til kan lese i avisene fra forvaltningen som fremtrer på en annen måte, er helt opplagt uheldig. Avisene leses jo også av andre enn nordmenn. Dette er en betydelig eksportindustri, og det var det jeg prøvde å henlede oppmerksomheten på. Statsråden må gjerne fortsette, og det skal hun jo gjøre med sin multidisiplinære tilnærming. Det er helt i orden, men min bønn var å se på hvordan dette håndteres utad. Det er helt opplagt at det er betydelig uenighet i forvaltningen. Og ja, jeg er enig i det – ha gjerne kunnskapsseminarer, la forskere og andre eksperter bryne seg mot hverandre, men til slutt må vi ha et noenlunde enhetlig budskap, i hvert fall fra dem som er ansvarlig politisk. Det er det man ofte får et vaklende inntrykk av i dag. Det var budskapet mitt.
Aud Herbjørg Kvalvik (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-22:
Først må jeg bare rydde av veien en liten sak som Tord Lien fra Fremskrittspartiet kom med. Representanten Serigstad Valen har ikke kommet med noe forslag om forbud. Han har sagt at vi må intensivere arbeidet med ny teknologi, og representanten har flertallet i komiteen bak seg på det. Norsk havbruksnæring har hatt – og har – stor betydning for landet. Næringa skaper store inntekter og mange arbeidsplasser, og som vi vet, har den også stor betydning for eksportinntektene våre. Det er vel og bra. Men slik næringa framstår i dag, vil jeg hevde at den ikke er bærekraftig. Hver og en av aktørene i oppdrettsnæringa er seriøse og skaper verdier for folk og for samfunn, men problemet er altså det samlede omfanget. Når det er så store volum i produksjonen, vil også en lav rømningsgrad føre til store problemer for villaksen. Norge har, som vi vet, et særlig ansvar for den norsk-atlantiske villaksen, og situasjonen er bekymringsfull. En tredjedel av bestandene er truet, og jeg tror det er 45 som har gått tapt. Og rømning, som den vi hadde på Trøndelagskysten, er – for å si det forsiktig – en uønsket hendelse i den sammenhengen. Det er dessverre ikke enestående. Gjennom flere år har vi sett flere rømninger, og det er altså sånn at når laksen rømmer, trekker den opp i elvene og blander seg med villaksen. I Sør-Trøndelag, der jeg bor, har vi to veldig viktige elver, det er Gaula og Orkla. Dette er kjente lakseelver som trekker folk fra hele verden til seg. Folk som bor langs elva og som har rettigheter, kan selge fiskekort og opplevelser, og det skaper ringvirkninger for hele lokalsamfunnet. Reiselivsnæringa har stor betydning. Vi ønsker jo å ta vare på disse tradisjonene. Den oppdrettsnæringa vi har i dag, er ikke bærekraftig. Villaksen blir nå truet, og reiselivet blir dermed også truet. Det er vanskelig for folk oppigjennom Gaula og Orkla å selge døgn til fiskerne når man vet at det er lite fisk å få. Vi ønsker og har en klar forventning om at oppdrettsnæringa setter i gang ei omstilling for ei framtid der man har rømningssikre anlegg, hvor man har kontroll på sjukdom og kontroll på miljøpåvirkninger. Det er bare sånn vi kan få en varig oppdrettsnæring som fortsatt kan bidra med viktig produksjon og verdiskaping langs kysten – og da snakker jeg om matproduksjon. Vi trenger fisken, men dette må skje på en måte som er bærekraftig.
Aud Herbjørg Kvalvik (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-22:
Nei, jeg er helt enig: Det er ikke syk fisk i elvene vi er bekymret for, men at når småfisken skal ut av elvene, kan den møte en vegg med lakselus. Da blir den dårlig og kommer seg aldri tilbake til elva igjen. Fire–fem lus er nok til at laksen langt på vei dør ut.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2011-02-22:
Dersom ein fyrst skal verta fornærma, får ein verta det på rett grunnlag, for det eg sa var – og no skal eg gjenta det: «Ein av dei viktigaste oppgåvene vert å etablera politisk forankra grenseverdiar for kva som er miljømessig berekraftig.» Etter å ha høyrt representantane frå Framstegspartiet både ein og to gonger meiner eg at vi har nokre utfordringar her, og det meiner eg framleis at vi har. For eksempel: Kor mykje laks må rømma for at ein synest at det er dramatisk? Her er det vesentleg skilnad på Framstegspartiet og alle dei andre politiske partia i salen.
Ann-Kristin Engstad (Arbeiderpartiet), 2011-02-22:
Ministeren valgte i sin redegjørelse å erklære næringen for endelig voksen. Hun sa at den lenge har vært omtalt som en ung næring. Men nå har vi en 40-årig suksesshistorie å vise til. Et moment hun ikke berørte i sin redegjørelse, men som jeg vet hun har vært opptatt av, er rekruttering. I 2009 ble det utdannet kun 38 innen akvakulturfaget i landet. Vi tenger røktere som vet hva de snakker om, som kan se på fisken om den har det bra eller dårlig ut fra hvordan den går i merden. Vi trenger røktere som kan bøting, som vet hva slags utstyr som skal brukes, og som vet forskjell på skottelus og lakselus. Anleggene plasseres gjerne så de ikke er i veien for annen type næring. Det betyr at de ligger godt gjemt ute i distriktene. Som politiker har jeg hatt veldig godt av å gå på merdkanten og se hvordan ting fungerer i praksis. Jeg har vært ute i lille Sør-Tverrfjord med sine 15 innbyggere. Det betyr noe for dem at det hver eneste uke er to ekstra mennesker i bygda som hele tiden – hver dag – er ute på merden og ser hvordan fisken har det. Det betyr noe for Sør-Tverrfjord at de to menneskene kjøper sin mat på butikken i Sør-Tverrfjord, at de tar båten ut til Sør-Tverrfjord, at båten de bruker, er på slipp i Bergsfjord og gir gode verdier lokalt. Hvis man kun følger debatten gjennom media, får man et veldig ensartet og dårlig overblikk over denne næringen. Det er kun fokus på lus, rømming og nok et rekordår innen omsetning og produksjon. Ser man på den offentlige debatten, kan man lett få inntrykk av at det ikke skjer noe og at det er liten teknologiutvikling i næringen. I tillegg er den offentlige debatten preget av enkeltaktører som sprer usikkerhet om hvorvidt norsk oppdrettslaks er sunn. Det skjer enormt mye. Det er spennende forskning på DNA-sporing for å vise hvor laksen kommer fra. Det er god utvikling av vaksiner. Leppefisk har gitt oss gode resultater og gir oss spennende muligheter i kontrollen rundt lus. Laks er det mest effektive husdyret man kan ha. Den gir oss mye mer mat – ut fra hva du legger inn – enn noen andre husdyr. Og det er den sterkeste norske merkevaren vi har. Det stilles stadig nye krav. Nå holder de fleste aktørene på å kjøpe inn nye merder som er sikret med en gangbro rundt, så røkterne ikke skal dette på havet. I Finnmark har vi et eget krav om at det skal være minst 5 km mellom hvert oppdrettsanlegg for nettopp å ha god kontroll på medisinering og lus.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2011-02-22:
Da har jeg gleden av å legge fram en samstemmig innstilling fra kommunal- og forvaltningskomiteen om en ekstra bevilgning fra Stortinget for å være med og avhjelpe situasjonen for dem som trenger det mest grunnet høye energiutgifter. Bakgrunnen er veldig enkel. Lite vann og lite regn kombinert med mye kulde og et svært høyt strømforbruk har økt strømprisene betydelig. For dem av oss som har minst, kan det være dramatisk. Derfor fremmer regjeringen denne proposisjonen om en engangsutbetaling til alle husstander som mottar bostøtte. Det er to kommentarer knyttet til det. For det første tror jeg det er fornuftig at man hjelper dem med svak økonomi på en så treffsikker måte som dette representerer, dernest at man gjør dette så enkelt og regelstyrt som det blir foreslått. Ordningen går ut på at hver husstand får en ekstra utbetaling på 2 500 kr for første medlem, og deretter 100 kr i tillegg for hvert ekstra medlem i husstanden. I det ligger det også en gradering som gjør at store husstander vil få mer enn små. Samtidig er dette ikke en ordning som tar høyde for individuell behandling og individuelle forskjeller. Det tror jeg heller ikke ville ha vært formålstjenlig. Det ville ha krevd svært mye byråkrati og sannsynligvis ført til at det tok lengre tid før pengene nådde dem som trenger dem. Det er det neste. Når Stortinget nå vedtar dette, er det svært kort tid til pengene blir utbetalt, de blir utbetalt tidlig i mars. Det betyr at det er tidlig nok til å møte de utfordringene som folk har stått overfor i løpet av vinteren knyttet til høye energiutgifter. Det er en bevilgning på inntil 318,5 mill. kr, og det er som sagt en samstemmig komité som legger fram dette. Det er jeg glad for. Det skal bli interessant å høre hva opposisjonen sier, men en skal ikke se bort fra at de kommer til å gå på denne talerstolen og si at vel, dette har vi foreslått før, og vi er veldig glad for at regjeringen følger etter. Til det har jeg to ting å si: Vi kan bruke mye tid på å krangle om det her, men jeg mener likevel at regjeringen kom tidlig nok på banen. I tillegg mener jeg det var fornuftig å se an utviklingen i strømmarkedet og i værsituasjonen. Dernest kan det også hende at regjeringen av og til har godt av gode innspill og forslag fra opposisjonen, og at regjeringen kanskje rett og slett er som trøndere flest – spontane og fremoverlent når man får tenkt seg ørlite grann om.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2011-02-22:
Det var selvsagt sistnevnte taler som fikk meg til å ta ordet. Med respekt å melde begynner dette å nærme seg en svært merkelig debatt. Nå har jeg hatt gleden av å være medlem av denne forsamlingen i fem og et halvt år og har hørt en sammenhengende klagesang fra opposisjonen om at man ikke blir tatt hensyn til, at man aldri blir hørt, og at de forslagene man fremmer, aldri blir vurdert. Og gjett hva? Om man vurderer et av de forslagene som blir fremmet, så er det også galt, og så starter man på nytt igjen med uforminsket styrke, bare fra motsatt ende av argumentasjonsrekken. Dernest vil jeg si at det forslaget som ble fremmet og nedstemt, også er en selvfølge. Selvsagt er det sånn at regjeringen til enhver tid plikter å følge utviklingen i strømprisen nøye. Det har man alltid gjort, og det vil man bestandig være nødt til å gjøre. Det er en faktor i det norske samfunnet som man alltid er nødt til å forholde seg til. Det er klart at om en unormal situasjon oppstår, enten det er på elektrisitetsmarkedet eller i og for seg på andre markeder som handler om forsyninger av nødvendighetsvarer, vil det forventes at både regjering og storting reagerer på det på et eller annet vis. Selvsagt er det sånn. Det er jo akkurat det som har skjedd i denne saken, verken lettere eller vanskeligere eller mer mystisk enn som så. Og så bør kanskje Hagesæter framfor å trekke opp denne debatten nå og bruke tid på det, rett og slett bare slå seg til ro med at nå er det et samstemmig storting som fatter et enstemmig vedtak om at vi nå skal få utbetalt disse pengene som en følge av en unormal strømsituasjon og svært høye utgifter til energi.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2011-02-22:
Som saksordførar Ola Borten Moe sa, er det ein samrøystes komité som står bak dette forslaget, og det er bra. Men det som er litt underleg, er det som også saksordføraren sa på slutten her, at dette er noko som posisjonen ikkje har meint heile tida, mens opposisjonen har meint dette ei stund. Allereie den 25. november i fjor fremma Framstegspartiet, Høgre og Kristeleg Folkeparti eit forslag som blei nedstemt av posisjonen. Det forslaget lydde som så: «Stortinget ber regjeringen følge utviklingen i strømprisen nøye, og dersom en unormal situasjon igjen oppstår på elektrisitetsmarkedet, bes regjeringen vurdere å bruke bostøtte for å avhjelpe situasjonen for de mest vanskeligstilte.» Dette forslaget blei altså nedstemt, og det betyr altså at stortingsfleirtalet sa at regjeringa ikkje skulle følgje utviklinga i strømprisen nøye, og ein skulle heller ikkje vurdere å bruke bustøtte for å avhjelpe situasjonen for dei mest vanskelegstilte. No er det på mange måtar bra at regjeringsfleirtalet har snudd, og det burde vi vere glade for. Men denne saka synleggjer likevel eit stortingsfleirtal og ei regjering som ikkje har respekt for Stortinget, men tvert imot har degradert Stortinget til eit sandpåstrøingsorgan for regjeringas politikk og ein prateklubb utan politisk makt. Det synest eg er respektlaust, det synest eg er trist, det synest eg er leit, men det er lite opposisjonen kan gjere med det. Vi får berre håpe på at vi får ei ny regjering i 2013, og at vi då får eit fleirtal og ei regjering som har større respekt for Stortinget enn det fleirtalet vi har no, viser, og det den regjeringa vi har no, viser overfor Stortinget. Men uansett: Dette er eit bra forslag frå ein samrøystes komité. Vi meinte dette var ein bra politikk den 25. november i fjor, og det meiner vi framleis, og vi synest det er bra at også posisjonen meiner det same i dag.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2011-02-22:
Grunnen til at eg tek ordet igjen, er innlegget frå representanten Håkon Haugli, som grunngir det at ein ikkje kunne stemme for forslaget frå opposisjonen, med at regjeringa hadde behov for å vurdere saka. Det synest eg, med respekt å melde, er ei veldig dårleg forklaring. I dette forslaget bad ein jo nettopp regjeringa om å vurdere. Eg har lyst til å lese forslaget, som altså blei nedstemt av posisjonen, ein gang til: «Stortinget ber Regjeringen følge utviklingen i strømprisen nøye, og dersom en unormal situasjon oppstår på elektrisitetsmarkedet, bes Regjeringen vurdere å bruke bostøtte for å avhjelpe situasjonen for de mest vanskeligstilte.» Dersom ein ikkje kunne stemme for dette, men måtte vurdere, vil eg vite kva det er i dette forslaget som altså var vanskeleg for posisjonen. Det var eit veldig diplomatisk og rundt forslag som opposisjonen fremma, og som vi rett og slett rekna med at det ville vere uproblematisk for alle å samle seg om. Det var det ikkje. Då hadde eg rett og slett sett større pris på om ein hadde vore ærleg og sagt at ein automatisk stemmer ned alle forslag frå opposisjonen. Uansett om ein er einig eller ueinig i forslaga som kjem frå opposisjonen, stemmer ein dei ned. For det er sånn eg opplever det, og det er sånn – trur eg – mange opplever det, at alt som kjem frå opposisjonen, blir nedstemt, uavhengig av om ein er einig i forslaget eller ikkje. Det meiner eg er ein manglande respekt for Stortinget, for her har stortingsfleirtalet ved at ein den 25. november stemde ned dette forslaget altså sagt at regjeringa ikkje skal følgje utviklinga i straumprisen nøye og heller ikkje vurdere å bruke bustønad for å avhjelpe situasjonen for dei mest vanskelegstilte. Så er eg er likevel glad for at regjeringa gjer det motsette av det Stortinget seier, men eg hadde sett pris på at ein hadde spelt med litt meir opne kort og vurdert forslag som kjem frå opposisjonen, og faktisk kanskje av og til òg stemt for forslaga, dersom ein er einig i dei.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2011-02-22:
Opposisjonen er sjølvsagt glad for at det er eit samla storting i denne saka. Men eg synest likevel ikkje at dei forklaringane frå saksordføraren, Ola Borten Moe, er spesielt gode. Han seier at regjeringa hadde behov for å følgje utviklinga i straumprisen. Det var jo nettopp det dette forslaget gjekk ut på, at Stortinget ber regjeringa om å følgje utviklinga i straumprisen nøye og vurdere å bruke bustønad. Det meinte altså representanten Ola Borten Moe den 25. november at regjeringa ikkje skulle gjere. Så har regjeringa likevel gjort det – som eg er glad for. Så kjem ein tilbake igjen med ei sak, og då er forklaringa at regjeringa måtte vurdere dette først, altså eit forslag som representanten Ola Borten Moe stemde mot.
Elizabeth Skogrand (Høyre), 2011-02-22:
Som alle vet, har vi hatt en ekstremt lang og kald vinter, og særlig i november og desember opplevde vi lavere temperaturer enn vanlig, og det tørre, kalde været har også ført til høyere strømpriser. Når det er så kaldt over lang tid, er det mange som fryser – også inne. Leger har vært ute og advart pensjonister, barnefamilier og andre mot å spare på strømmen. Det kan faktisk være helseskadelig, i tillegg til utrivelig. Under disse omstendighetene tenkte vi i Høyre på dem som ikke har råd til å dekke en større strømregning enn vanlig. Som nevnt av forrige taler, foreslo vi dette allerede i budsjettbehandlingen 25. november i fjor, sammen med Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti. Vi foreslo økt bostøtte i forbindelse med de høye strømprisene. Da ble forslaget nedstemt, men vi synes det er positivt at regjeringen nå er enig i at vi skal avhjelpe situasjonen for de aller mest vanskeligstilte. Høyre har tidligere pekt på at bostøtte er et treffsikkert, ubyråkratisk og målrettet tiltak for dem som trenger det mest. Med denne ekstra bevilgningen – på nesten 320 mill. kr – vil mange av dem som har slitt i vinter, gå en litt varmere vår i møte.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2011-02-22:
Jeg skal ikke holde noe langt innlegg, dette er en samlet komité enig om. Det er et treffsikkert tiltak å bruke bostøtten og gi tilskudd på den måten vi nå har valgt å gjøre. Jeg er glad for at vi har kommet fram til en tverrpolitisk enighet om det. Vi har det på mange måter godt i Norge, men så vet vi at det er noen som sliter. At vi da er enige om at vi prøver å avhjelpe situasjonen for dem så godt vi kan, er jeg glad for. Nå kan det kanskje virke som om opposisjonen syter og klager litt fordi vi ikke har blitt hørt. Jeg må jo si at når vi ser den tverrpolitiske enigheten som er i denne saken, synes jeg for så vidt den kritikken er berettiget. Jeg regner med at regjeringspartiene mente det samme 25. november 2010 som det de mener i dag. Når opposisjonen opplever å bli nedstemt, slik vi ble 25. november, kan jo det være med på å undergrave den tverrpolitiske enigheten som det tross alt er i denne saken. Og at opposisjonen har behov for å bemerke det, tror jeg at regjeringspartiene bare må leve med. For det er jo slik at når Ola Borten Moe forklarer dette med at regjeringen trengte noe lengre tid på å vurdere strømsituasjonen, var det denne vurderingen de faktisk stemte imot 25. november. Når representanten Heikki Holmås sier at dette er et godt eksempel på hvordan regjeringen lytter til opposisjonen, lurer jeg på hva han egentlig mente med det. Men nok syting og klaging – dette er en bra sak, det er et treffsikkert tiltak, og jeg håper at dette kan komme til nytte for dem som trenger det aller mest.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2011-02-22:
La meg først slutte meg til siste talers sluttappell: nok syting og klaging. Arbeiderpartiet kan slutte seg til alt det saksordføreren har sagt, og alt representanten Holmås sa. Dette er en viktig sak. 125 000 husstander som mottar bostøtte, får nå en tilleggsutbetaling på 2 500 kr for første husstandsmedlem, og i tillegg 100 kr for hvert ekstra medlem. Det er litt trist at opposisjonens eneste bidrag i merknadene og delvis her i debatten i dag er å insistere på at de var først ute med forslaget. Det er nå engang slik at det er opposisjonens privilegium å kaste fram forslag over bordet uten utredning, men slik kan ikke en regjering og et flertall jobbe. Det er ikke respektløst å vurdere økonomiske og andre konsekvenser av forslag, snarere tvert imot. Fremskrittspartiet har hatt mange sprell i denne saken. Jeg vil minne representanten Hagesæter på at Fremskrittspartiet samtidig i fjor foreslo å redusere momsen på strøm. Det var et forslag som ville gitt hver familie en reduksjon i moms på 215 kr og staten et provenytap på 660 mill. kr. Det var altså langt mindre treffsikkert og mye dyrere enn det vi diskuterer i dag. Når det gjelder treffsikkerheten, kan det være verdt å nevne at også bedrifter ville dratt nytte av Fremskrittspartiets forslag om momsreduksjon. Arbeiderpartiet deltar ikke i noen konkurranse om hvem som er raskest til å fremme forslag. Framfor å sutre over at de ikke fikk gjennomslag i høst, burde opposisjonen glede seg over at de nå er lyttet til, og at vi er enige. Jeg synes Elizabeth Skogrand sa det godt – bostøtte er et treffsikkert, ubyråkratisk og målrettet tiltak for dem som trenger det mest. Økningen i bostøtte er et effektivt virkemiddel for å redusere virkningen av uventet høye strømregninger for dem som rammes hardest.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2011-02-22:
Jeg registrerer at representanten Hagesæter benytter anledningen til å lufte sin frustrasjon over å være i opposisjon. Men det er ikke det denne debatten handler om, og det er ikke det vi bør bruke tid på her i dag. Jeg registrerer også at samme representant ikke kommenterer Fremskrittspartiets andre forslag, om redusert strømmoms, som er langt mindre treffsikkert. Jeg tror det ville ha tjent opposisjonen i dag å ha fokus på det saken faktisk handler om: at folk som trenger hjelp, nå får hjelp.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-02-22:
Det er sjølvsagt alltid slik at nokre vedtak kan ha konsekvensar inn mot andre sektorar. Då er det viktig for meg å streke under at då denne saka vart diskutert i regjeringa, var sjølvsagt arbeidsministeren med i dei diskusjonane, og har slik sett teke høgd innanfor sine rammer for at det skal verte handtert på ein god måte. Dette var ein debatt som me sjølvsagt hadde i heile regjeringa, der ein såg på ulike konsekvensar av vedtaket. Så eg føler meg trygg på at det vert teke hand om.
Anne June Iversen (Fremskrittspartiet), 2011-02-22:
Siden jeg ikke har tenkt verken å klage eller syte, trenger jeg bare en liten replikk. Jeg ser i punkt 4 i konsekvens- og økonomiutredningen i proposisjonen at det ikke er sagt noe om merarbeidet dette vedtaket vil føre til for Nav. Nav gir løpende strømvedtak. Det har de gjort siden oktober–november. Dette er vedtak som går på seks–tolv måneder. Det Nav nå må gjøre, er å gjøre stoppvedtak, utligningsvedtak, som periodiserer den støtten som disse nå får gjennom et meget godt vedtak her i Stortinget. Det som er min bekymring, er at Nav nå er i en reform med en merutgift og et stort arbeidspress. Veilederne sitter typisk med 150–300 klienter som de nå må gjøre tre til fem nye vedtak på – alle dem som har strømvedtak. Det er da jeg er litt bekymret for hva vi skal gjøre for for det første å tilføre Nav de ressursene de trenger for å håndtere dette vedtaket, og også hva vi skal gjøre for å sikre brukerne at de får den økonomiske støtten som trenger.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-02-22:
Da burde Gjelseth hørt på innlegget mitt, for jeg prøvde å være ganske konkret med to nøyaktige lærereksempler på måten vi i dag gjennomfører vurderinger fram til prøver på. Vi må ha en vurdering av forskriftene, de har blitt altfor detaljerte, altfor byråkratiske og blir aldri lest. Det andre er mer gjennomgripende. Det er at vi har fått en skole der man bare har fokusert på elevrettigheter og ikke sett på balansen av det i skolen. I tillegg har vi en skole som er så livredd for å bli saksøkt for noe at det faktisk fins veldig mange rutiner som sørger for at du ikke blir saksøkt, og ikke så mange rutiner som sørger for at du faktisk gjør jobben din som lærer. Det er dette vi vil til livs. Og da tror vi faktisk at vi må ha konkrete mål, at vi må ha noen til å gjøre jobben – at det er så enkelt. Det er det vi har foreslått: noen til å gjøre jobben, konkrete mål for å nå det. Og jeg har gitt eksemplene.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-02-22:
Det sto «avvist» på skjermen, men jeg tåler å bli avvist, jeg gir ikke opp så lett! Jeg har lyst til å stille spørsmål om en merknad. Det er en merknad som hele komiteen er enige om, der vi ramser opp en del oppgaver som vi mener at lærerne ikke skal gjøre, og som Tidsbrukutvalget har påpekt. Det er sånn som vaktmestertjenester, skoleskyss, matservering, administrative oppgaver og medisinering. Men så hopper regjeringspartiene av setningen der det står at vi «vil understreke at læreren skal være lærer – og ikke alt mulig annet. Disse medlemmene mener derfor at de tidligere omtalte oppgavene som omtales av Tidsbrukutvalget, ikke bør være del av lærernes arbeidsdag». Hvorfor er regjeringspartiene uenig i det?
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-02-22:
Jeg har lyst til å følge opp den merknaden jeg påpekte overfor Marianne Aasen og være litt mer konkret, så kanskje regjeringspartiene vil svare litt mer konkret. Blant de arbeidsoppgavene som ramses opp av hele komiteen, er vaktmesteroppgaven, følging til skoleskyss, matservering, administrasjon og medisinering. Det er oppgaver som egentlig ikke hører inn under det som Tidsbrukutvalget refererer til. Men regjeringspartiene vil ikke si at lærere ikke skal gjøre dette. Så hvilke oppgaver er det regjeringspartiene syns passer for lærere? Er det medisinering, er det matserveringen de bedriver, er det organisering av skoleskyss? Hva er det regjeringa syns at lærere skal gjøre?