Inger S. Enger (Senterpartiet), 2004-12-09:
Jeg syns også det er bra at statsråden er her i dag for å orientere oss om Snøhvit. Det er sannsynligvis ikke den artigste oppgaven statsråden har hatt, men jeg føler at det er å være seg sitt ansvar bevisst, at statsråden kommer hit og orienterer Stortinget. Nå har vi hørt ulike versjoner av historien til Snøhvit, og jeg vil dra min versjon. Da Stortinget godkjente igangsetting av Snøhvit-prosjektet i mars 2002, var kostnadsoverslaget på 39,6 milliarder kr. I desember samme år blei Stortinget orientert om en kostnadssprekk på 5,8 milliarder kr. Det blei opplyst at det meste av dette var knytta til landanlegget. Og som en Høyre-mann sa til meg da vi var på befaring der oppe i høst: Sjøl du – altså jeg – må syns at dette er imponerende. Det kan jeg understreke, landanlegget der er imponerende. Men selskapene som var knytta til utbyggingsprosjektet, sa at de ikke hadde starta opp dette prosjektet hvis de hadde visst om denne kostnadsøkningen, som altså den gang var på 5,8 milliarder kr. Etter redegjørelsen i Stortinget i desember 2002 sa Senterpartiet at vi ville forbeholde oss muligheten til på et seinere stadium å komme tilbake og vurdere om det var behov for en helhetlig vurdering av Snøhvit-utbygginga. Det har vi for så vidt fått rikelig mulighet til. I sommer fikk vi melding om at det blei en ny sprekk, som var anslått til å være på mellom 4 og 6 milliarder kr. Sluttsummen ville bli på rundt 50 milliarder kr, ikke 39 milliarder kr, som opprinnelig forutsatt. Statoil sa den gangen at de hadde undervurdert kompleksiteten, og de erkjente at prosjektet «ikke var tilstrekkelig modnet», som det heter i de kretser. Senterpartiet mente at det som da hadde skjedd, gav så store endringer i prosjektet at det var mest hensiktsmessig å be om at det blir utarbeida en ny plan for utbygging og drift av feltet. Vi mente Stortinget trengte å få bedre innsikt i hvorfor prosjektet sprakk. Gjennom en ny PUD kunne Stortinget ta stilling til det nye omfanget av prosjektet og de nye kostnadene. Hensikten var sjølsagt ikke å stoppe utbygginga, men å få et mer realistisk bilde av prosjektet etter at det hadde blitt så store endringer. Egentlig hadde det kanskje ikke vært så dumt å ha hatt denne kunnskapen nå, men forslaget vil ikke bli fremma på nytt igjen. Statoil forklarte i sommer at hovedgrunnen til at Snøhvit kunne bli 12 milliarder kr dyrere enn budsjettert, var at prosjektet var for dårlig planlagt. Aftenposten har 1. desember i år en stor overskrift som lyder: «Snøhvit sprekker med 6 milliarder». Det høres ganske ille ut, og enda er det altså bare halve sannheten. Vi har fått porsjonert ut overskridelsene. Så får trøsten være at forsinkelsene ikke blir så store som en hadde frykta. Nå regner en med bare et halvt år. Men igjen, ifølge Aftenposten: Lekteren fra Spania kan bare tas til Norge på «sommerføre», og det opplyses at målet fremdeles er 2005. Så vi får håpe at det går. Dette er sjølsagt et stort og vanskelig prosjekt, så det er vanskelig å treffe akkurat. Men det er ikke greit med overskridelser i denne størrelsesorden. Det er dessverre heller ikke første gang det har blitt så store kostnadsoverskridelser i denne bransjen. Statsråden understreka i dag at Statoil har fått ny kunnskap. De mener nå at arbeidet i en tidlig fase er viktig. Dessuten vil de nå begynne å vektlegge kvalitetskontroll. Det er vi glad for. Så får vi håpe at det for framtida blir slik at det er bedre å be om tillatelse enn å be om tilgivelse, som er aktuelt i denne saken.