Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2008-02-06:
Først av alt: Tusen takk for hyggelig gratulasjon. Så over til spørsmålet og svaret. Helsetjenesten og helsepersonells yrkesutøvelse bygger på strenge krav til taushetsplikt og personvern overfor den enkelte pasient. Dette er viktig å bevare, og det er derfor kommet til uttrykk i vår helselovgivning. Hovedregelen om helsepersonells taushetsplikt er således at helsepersonell skal bevare taushet om det de får vite om folks legems- eller sykdomsforhold eller andre personlige forhold. Men det går en grense for hvor langt taushetsplikten gjelder. Hensynet til andre interesser kan veie tyngre enn å ivareta taushetsplikten overfor en pasient. Det er derfor gjort flere unntak i helselovgivningen slik at helsepersonell på bestemte vilkår har rett eller plikt til å gi opplysninger. Når helsepersonell pålegges å gi opplysninger, snakker vi om opplysningsplikt. Da har helsepersonell ikke bare rett til å gi opplysninger, men også en plikt. En slik opplysningsplikt følger av helsepersonelloven §31 og straffeloven § 139. Bestemmelsene må forstås slik at helsepersonell har en plikt til å avverge seksuelt misbruk av barn ved f.eks. å gi melding til bl.a. politiet. Når det gjelder nødvendig varsling til politiet for å avverge seksuelle overgrep mot barn, har altså helsepersonell opplysningsplikt etter både helsepersonelloven og straffeloven. I Rundskriv IS-17/2006 fra Sosial- og helsedirektoratet er det redegjort for helsepersonells opplysningsplikt til nødetater, barnevernstjenesten og sosialtjenesten. Rundskrivet ble gitt ut for både å informere om og sette fokus på helsepersonells opplysningsrett og -plikt. Med bakgrunn i den saken representanten viser til, kan det synes som om ikke alt helsepersonell er godt nok kjent med at plikten til å gi opplysninger til politiet etter helsepersonelloven § 31 og straffeloven § 139 går foran plikten til å bevare taushet. Helse- og omsorgsministeren vil derfor sørge for at det på egnet måte presiseres gjennom eierstyring av de regionale helseforetakene at helsepersonell har slik opplysningsplikt dersom forholdet er av en slik karakter at det faller innunder en av de aktuelle bestemmelsene. Helse- og omsorgsministeren vil også sørge for at helsepersonell i kommunehelsetjenesten gjøres særskilt oppmerksom på plikten til å gi opplysninger til politiet, ved å innta dette i rundskriv IS-1/2008 fra Sosial- og helsedirektoratet om nasjonale mål, hovedprioriteringer og tilskudd for 2008. Dette rundskrivet sendes til kommunene, fylkeskommunene, de regionale helseforetakene og fylkesmennene. Imidlertid kan det i behandlingsmessig sammenheng komme opp problemstillinger der behandler kan være i tvil om hvorvidt saken er alvorlig nok, eller om det behandler har fått vite, er opplysninger som kommer innunder straffelovens bestemmelser. Derfor er det grunn til å minne om at det er anledning til å drøfte slike saker anonymisert med politijurister, Helsetilsynet, Sosial- og helsedirektoratet og også til å bruke de kliniske etikk-komiteene i sykehusene til å få belyst etiske problemstillinger som kan oppstå i skjæringspunktet mellom det å være behandler og anmelder. Jeg vil også oppfordre fagorganisasjoner og ansatte til å holde liv i disse problemstillingene. De er for viktige til at de bare hentes fram i situasjoner der meldinger ikke er gitt.