trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-23:
La meg først starte med det innledende spørsmålet som går på sterke menneskelige hensyn og opphold på humanitært grunnlag. Jeg føler i det alt vesentlige at den politikken vi har ført, har hatt støtte av et stortingsflertall, men jeg føler også det er rimelig, slik representanten Bjørnstad spurte om, at vi kommer tilbake og forteller hvordan dette er. Når det gjelder det andre spørsmålet som går på kriminelle, er det rett at det er et syttitall personer som har sin sak til sluttbehandling enten i Justisdepartementet eller i UDI. Vi ønsker å sende dem tilbake dit de kommer fra, nemlig Kosovo. Vi har hatt praktiske problemer med å få til det på normal måte. Derfor har jeg nå innledet et samarbeid med UD – det har vært forberedt over lengre tid – slik at vi kan få en direkte transport tilbake til Kosovo. Da er vi avhengig av flere forhold. Vi er bl.a. avhengig av et samarbeid med UNMIK, altså FN-organisasjonene, som i realiteten gjør jobben sin i Kosovo, og vi er muligens også avhengig av transitt når man f.eks. skal ha en direkte flytransport. Dette spørsmålet er jeg svært opptatt av, for det blir et uendelig galt normsignal dersom vi ikke klarer å få gjennomført noe som alle reagerer på, og som jeg synes er galt.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-23:
Selvsagt vil statsråden følge det Stortinget har gjort, men en rettstilstand kan ikke erstattes av mangel på rettstilstand når man skaper noe nytt. Derimot har man plikt til å skape noe nytt så raskt som overhodet mulig. Derfor var noe av det som skjedde et stykke ut i januar, at jeg mottok representanter for bransjen. Jeg hadde bedt dem henvende seg til meg fordi jeg ønsket en dialog og et samarbeid med dem. Og jeg kan si til representanten at det meget snart, i de nærmeste dager, går ut et høringsbrev om et lotteritilsyn. Der vil vi også omtale at vi så raskt som mulig vil se på automatforskriften i dialog med de berørte grupper, dvs. bransjen og organisasjonene, slik at vi kan jobbe den gjennom med bakgrunn i de merknader som Stortinget har gjort, og uten noe unødig spill av tid. Det er min hensikt at når det arbeidet er gjort, skal Stortinget få det som sak så raskt som overhodet mulig. Vi er ikke tjent med at vi har hatt en rettstilstand som har vært kritisert, og at vi må vente for lenge på en ny rettstilstand, som et flertall i komiteen har uttrykt ønske om. Jeg oppfattet det slik at et mindretall i komiteen ville oppheve den gamle forskriften umiddelbart, mens det flertallet ønsket, var å sette meg på stram line med å jobbe raskt for å få en ny forskrift på plass med bakgrunn i det som er det aktuelle, slik som representanten Nistad også beskrev det, nemlig at man må ta utgangspunkt i en 18 års aldersgrense og prøve å sikre inntektene så godt som mulig.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-23:
Ja, en statsråd som står overfor et storting som ikke har forslag, må forholde seg til merknadene, og jeg oppfattet Arbeiderpartiets merknader slik at de ikke ønsket å skape et rettstomrom mens man gikk fra noe de var sterkt kritiske til, til noe nytt. Jeg oppfattet det slik at vi skulle holde en veldig stram og rask tidsplan for å få noe nytt på plass, og jeg jobber på den måten. Jeg følte at representanten Astrid Marie Nistad ville forvisse seg om det, og jeg ønsker å gjenta at jeg er opptatt av å få dette på plass. Jeg inviterte bransjen til dialog i januar, for vi er tjent med å ha en direkte dialog med dem på samme måte som vi er tjent med å ha en direkte dialog med organisasjonene, slik at det ikke skal gå for lang tid fra Stortingets behandling og til vi får en endring i den gamle forskriften.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-23:
Nå bør vel ikke en justisminister slå i bordet, men sørge for at det er respekt for lov og orden. Den ransbølge som representanten omtaler, er todelt. Det er en bølge som foregår blant voksne, som er meget alvorlig, og som politiet gjør stor innsats for å oppklare, og som jeg også har dyp uro for kan knytte seg til organiserte former for kriminalitet. Hovedspørsmålet til representanten gikk på vold utført av de yngre, som kom fram i politistatistikken ved årsskiftet. Det er der innledet et meget bredt samarbeid mellom Oslo politidistrikt, Oslo kommune og Justisdepartementet for å se på spørsmålet, både når det gjelder ungdom over og under den kriminelle lavalder, som vi ikke har planer om å endre. Når det gjelder ungdom over den kriminelle lavalder, er vi innstilt på å gå inn og bruke Kriminalomsorg i frihet på en langt mer aktiv måte enn vi har gjort til nå, for å sette grenser. Jeg er veldig glad for det kirke-, utdannings- og forskningsministeren har gjort når det gjelder muligheten for å fjerne mobbere fra nærmiljøet til en skole. Når det så gjelder vold utført av de yngste, og som er meget alvorlig, fordi vi kan frykte at eldre grupper av innvandrergjenger rekrutterer de yngste som en slags form for kriminelle leiesoldater, vil jeg i nær framtid bl.a. ha et møte med Oslo kommune for å se på dette. Og uten å gå inn på barne- og familieministerens område er jeg ganske sikker på at vi er nødt til å være villige til å tenke nytt når det gjelder hvordan vi skal sette grenser for barn som rett og slett har mistet enhver respekt for voksne.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-23:
Det er vel kjent at Fremskrittspartiet og Regjeringen er uenige om de generelle retningslinjer i innvandringspolitikken. Men la meg slå fast følgende: En borger er en borger, og en kriminell er en kriminell uansett hudfarge og bakgrunn, men barn er barn, og vi har plikt til å reagere overfor barn som har mistet respekten for voksne, men da er vi også nødt til å se på hvordan vi skal gjøre det. Og det er ikke slik at dette stort sett skjer i sentrale gater, det kan skje i forskjellige deler av byen. Det tallet representanten Stang nevner, er bekymringsfullt nok – det er 200-300 – men det er ingen grunn til å generalisere og si at det gjelder all innvandrerungdom. Jeg tror heller ikke ofte foreldre gir blaffen, men jeg tror mange foreldre ikke makter å stå løpet ut med hensyn til å være foreldre. Jeg har personlig hatt et møte med Oslos politimester og Oslos byrådsleder i en moské, den største moskeen i Oslo. Vi inngikk en avtale om at pr. 1. mai i år skulle menigheten finne fram til alle språkløse kvinner, dvs. kvinner i sin menighet som ikke kan norsk, slik at de fikk et opplæringsprogram for det. Og de skulle gripe direkte inn i en situasjon hvor de som voksen så at en 11-,12-,13- eller14-åring ble rekruttert som kriminell leiesoldat av eldre. De lovet meg dette, og representanten kan være helt sikker på at jeg 1. mai kommer til å minne om løftet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-23:
Jeg oppfattet imidlertid at representanten Krohn Devold forsøkte å stille et spørsmål til meg, så jeg tar det gjerne opp. Jeg gjentar det samme som jeg sa til representanten Astrid Marie Nistad. Jeg oppfatter at komiteen ønsker at vi skal ha en forskrift som er annerledes enn den vi har nå. Jeg kan ikke oppheve en forskrift som eksisterer, for da skaper jeg et rettstomrom, men jeg har plikt til å sørge for at vi får en ny forskrift raskt, slik at det ikke skapes en praktisk vanskelig situasjon for ulike organisasjoner. Det var det jeg gav uttrykk for i svaret til representanten Nistad. Jeg vil nå også få sjansen til å korrigere meg selv. Jeg tror jeg kom i skade for å si at jeg traff «representanter» for bransjen. Jeg traff én sentral representant for bransjen, og jeg inviterte til et samarbeid, nettopp for å kunne få en rask løsning på det som representanten Krohn Devold tar opp.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-23:
Jeg oppfattet debatten slik da lotteriloven var oppe til behandling før jul, at man holdt seg til det antall som da var kjent for komiteen. Og jeg har ikke noen grunn til å operere med noe annet antall enn det, og jeg har ikke endret syn på det spørsmålet, selvfølgelig. Når det gjelder den rent juridiske situasjonen for hvilke automater en kan ha, gjelder den gjeldende forskrift inntil den er erstattet av en ny. Men jeg har sagt i svar til representanten Astrid Marie Nistad og tidligere i svaret til representanten Krohn Devold nettopp, at det er et poeng at det ikke går lang tid før den kommer. Og da har jeg sagt at vi vil ha et tett samarbeid med bransjen og organisasjonene for å få en forskrift med utgangspunkt i de merknader komiteen har skrevet – alle merknadene komiteen har skrevet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-23:
Jeg oppfatter det slik at vedkommende benytter seg av sin ytringsrett og melder friskt om forhold som justiskomiteen og statsråden er helt enige om, nemlig at det kan oppnås mer effektivitet i politiet sett under ett. Her bad justiskomiteen oss helt betimelig – og som jeg sa at jeg var enig med dem i – se på flaskehalser i forskjellige politidistrikter. At det snakkes direkte om hvordan man gjør en best mulig jobb innenfor politiet, er en del av det trykket som nå forplanter seg med åpen tale i stortingssalen mv. Mitt inntrykk er at norske politifolk tåler direkte tale, og hvis de synes det er urimelig, tar de igjen. Men kjernen i dette er selvfølgelig at jeg helt siden jeg ble justisminister har ment at med bra lønn og økt lønn – som man har kjempet for på en rettferdig måte i politiet – med nye etterforskningsmetoder og med en bred støtte i Stortinget og opinionen har man også rett til å stille krav til hva man får igjen for dette. Jeg har tidligere på spørsmål her i salen sagt at det ofte kan være spørsmål om hvor inspirert man er til å lede. Det er et tema som justiskomiteen bl.a. kommenterte da vi hadde oppe saken om politidirektorat. Så jeg oppfatter at det her reises en debatt som både representanten Rasmussen og jeg er interessert i og enige om at vi trenger.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-23:
Vi vet at det er mange gode eksempler i Politi-Norge. Ett av dem er det som representanten nevnte, på Majorstua. Vi kan f.eks. også gå til Hordaland politidistrikt, som har en lav bemanning, men en veldig høy oppklaringsprosent. Og vi skal på det politisjefmøtet som kommer til våren, se på nettopp effektiviteten i straffesakskjeden, det å ha trykk på de gode eksempler. Representanten vet jo at et av mine viktigste argumenter for å få et politidirektorat, og som jeg fikk bred tilslutning til i Stortinget, er nettopp å ha en så effektiv etatsledelse at man uten å nøle tar de gode eksemplene i bruk og gjør det til god arbeidskultur over hele landet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-23:
Det er dessverre riktig som NRK opplyste, at en Oslo-kvinne måtte vente så lenge som sju år på å få behandlet sin voldsoffererstatningssak. Dette er selvfølgelig en uakseptabelt lang saksbehandlingstid. Jeg har fått opplyst at fylkesmannen nå har fått papirene fra politiet og er i ferd med å avslutte behandlingen av den aktuelle saken. Når det gjelder den lange saksbehanlingstiden i politiet, vil dette bli tatt opp og innskjerpet overfor landets politimestre. Jeg har også fått opplyst at fylkesmannen i Oslo og Akershus har bedret rutinene for å hindre at dette gjentar seg i fremtiden. På denne bakgrunn ser jeg ingen grunn til å iverksette ytterligere tiltak.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-23:
Mange kvinner som har brutt ut fra voldelige samliv, føler seg fortsatt truet av overgriperen og opplever at denne fortsetter å utøve vold og fremsette trusler. Gjerningsmannen finner ofte fram til kvinnen selv etter at denne har flyttet eller tatt andre forholdsregler for å holde seg skjult. Folkeregisterloven pålegger i utgangspunktet taushetsplikt om private forhold. Som private forhold regnes imidlertid ikke en persons fulle navn, personnummer, adresse m.m., såfremt ikke slike opplysninger røper et klientforhold eller andre forhold som må anses som personlige. Slike opplysninger kan utleveres til personer og private institusjoner når opplysningene er nødvendige for å ivareta lovmessige rettigheter eller plikter. Det er anledning til å søke om at adresse ikke skal oppgis til private personer og institusjoner. De øvrige personopplysningene i folkeregisteret er det ikke hjemmel for å treffe tiltak for å skjerme, utover hva som er nevnt. Etter gjeldende rett er det ikke mulig å få et nytt eller fingert personnummer med den begrunnelse at man kan bli utsatt for vold eller trusler. I henhold til dagens regler er det kun adgang til å få nytt personnummer dersom det hefter feil ved personnummeret eller etter kjønnsskifte. Jeg er enig i at vernet for de mest utsatte ofrene ikke er godt nok. Det må arbeides mot regelendringer som gir et bedre vern om personopplysninger og eventuelt adgang til skifte av personnumre i enkelte tilfelle. Jeg tar nå initiativ til å nedsette en arbeidsgruppe som skal arbeide for å utrede og avklare spørsmålet om endret personnummer for å beskytte voldsutsatte kvinner. Dette arbeidet er en oppfølging av handlingsplanen «Vold mot kvinner», som ble oversendt Stortingets justiskomite den 24. november 1999. Der er dette spørsmålet omhandlet, og det fremmes som særskilt tiltak i planen at spørsmålet om økt vern av personopplysninger for personer utsatt for alvorlig vold og trusler skal utredes nærmere.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-23:
Jeg tar tak i dette raskt, fordi det er nødvendig. Jeg er vel kjent med de svenske ordningene, som gir adgang til en såkalt sikkerhetsmarkering i folkeregisteret, som ikke er lovregulert, men som gjør at man da kan være veldig forsiktig med å utlevere personopplysninger, til det punkt at man kan få benytte en gammel adresse, selv om man har flyttet, og til det punkt som representanten antydet, at man kan ha et fingert personnummer. Det er også slik at dette forholdet som representanten tok opp, ble tatt opp i det høringsbrev departementet sendte ut i september i fjor, som gikk på kildevern og anonymitet i forbindelse med straffeprosessen. Så dette er et spørsmål som har mitt engasjement, og jeg har hatt så mange kontakter at jeg er innstilt på å drive det fram så raskt som mulig.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-23:
Oppslaget i Verdens Gang gir ikke et korrekt bilde av spørsmålet slik som det utredes i departementet – og slik som det for øvrig også ble presentert i avisen dagen etter. Det vi vurderer, er muligheten for å innføre en ordning med tidsbegrenset tillatelse på fra ett til to år til personer som ikke fyller andre vilkår for tillatelse i utlendingsloven. Ordningen er tenkt å ha et humanitært aspekt, i den forstand at det skal være en positiv opplevelse for den som kommer, og for dem som har ansvaret for vedkommende – en slags hospitantordning. Ordningen skal ikke belaste statsbudsjettet, men i sin helhet finansieres av en organisasjon, menighet eller kommune. På denne måten vil vi også kunne komme i møte det engasjement vi ofte opplever i lokalsamfunn. Nærmere formål, avgrensninger og øvrige detaljer gjenstår å utrede. Hva som imidlertid er klart, er at ordningen ikke er tenkt å gjelde personer som er i Norge, og som har fått avslag på søknad om tillatelse. Den skal heller ikke danne grunnlag for varig innvandring til landet. Og det er også slik at når denne saken er avklart fra min side, vil jeg fremlegge et forslag for Stortinget.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-23:
Representanten tar feil. Dette er ikke en del av asyl- eller innvandringspolitikken. Det er ikke ment slik. Det er ikke ment å gjelde folk som er her og har fått avslag. Det er heller ikke ment som en snarvei inn i Norge. Det er ment som et tidsavgrenset opphold i Norge, og hvor det gjenstår å utrede reglene. Men skal man folkelig beskrive det, kjenner vi ordningen på ungdomsplanet – f.eks. kjenner vi det gjennom AFS-ordningen, hvor ungdom kan reise på tvers av verden og bli utvekslet. Vi antyder at den muligheten også kan gjelde for andre, men det må være klare regler for det, og det er regler som verken handler om å smiske eller om å gå fram på en uvederheftig måte, eller snike seg inn i riket. Det handler om et tidsavgrenset opphold for å kunne motta noe positivt og eventuelt yte noe positivt, og det er det. Det er ikke tenkt som noe som helst bidrag for å endre reglene i asyl- eller arbeidsinnvandringspolitikken. Det har aldri vært tema fra vår side når vi har tenkt på denne ordningen. Stortinget vil selvfølgelig få saken, og de skal da drøfte den og vurderer den slik som de finner det nødvendig, når saken kommer til Stortingets kjennskap.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-23:
Spørsmålet var berørt i den muntlige spørretimen, men det fyldigere svaret kommer til representanten Rasmussen. Det er riktig, som det blir vist til i spørsmålet fra representanten Rasmussen, at det er om lag 70 personer fra Kosovo som er utvist fra Norge. De fleste er dømt for narkotikaforbrytelser, men sakene omfatter også personer som er dømt for andre forhold, og ikke alle har fått langvarige straffer. Ordningen med kollektiv beskyttelse for personer fra Kosovo i april i fjor omfattet ikke personer som hadde fått vedtak om utvisning, eller begått straffbare forhold som kan gi grunnlag for utvisning. Norske utlendingsmyndigheter fører en streng praksis i forhold til utvisning av personer som har begått kriminelle handlinger i Norge, og er opptatt av at denne politikken skal kunne gjennomføres med tvangsmessige uttransporteringer av personer som ikke forlater riket frivillig. Når det gjelder personer fra Jugoslavia, herunder Kosovo, har det tidligere vært et problem at jugoslaviske myndigheter ikke har akseptert ufrivillige returer av hjemlandets borgere, uavhengig av om disse har vært fra Kosovo eller Jugoslavia for øvrig. Det har heller ikke vært avgjørende om personene har hatt jugoslaviske pass eller ikke. Det må påpekes at dette ikke bare har vært et problem for norske myndigheter, men også for andre land som har forsøkt å uttransportere personer til Jugoslavia. Problemet har heller ikke bare omfattet personer som er utvist, men har omfattet alle som ikke har hatt rett til å oppholde seg i Norge, og som man har ønsket å returnere til Jugoslavia. I 1996 ble det fremforhandlet en avtale med jugoslaviske myndigheter som åpnet for at man kunne gjennomføre tvangsmessige returer. Som følge av den senere utviklingen i Kosovo, ble det ikke aktuelt å undertegne returavtalen. Etter de endringer som har funnet sted i Kosovo i 1999, vil arbeidet for tvangsmessige returer av dem som er utvist, kunne bli gjennomført i inneværende halvår. Jeg gav før nyttår i fjor klarsignal til at man kunne samarbeide med å finne praktiske løsninger for uttransportering. Dette arbeidet reiser flere sammensatte problemstillinger av politisk og praktisk art, men jeg kan forsikre at arbeidet vil bli gitt høy prioritet fra Regjeringens side. Samtidig som norske myndigheter vil arbeide nasjonalt i forhold til dette spørsmålet, vil man selvfølgelig også følge opp alle internasjonale initiativ som kommer for å samordne statenes politikk, og vi vil holde nær kontakt med myndighetene i Sverige og Danmark i det videre arbeidet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-23:
Jo, vi tar initiativ fra norsk side. Vi har f.eks. et løpende nordisk samarbeid som går på alle asyl- og flyktningspørsmål, som er et meget nyttig samarbeid. Vi prøver også å følge opp de initiativ som kommer fra FNs høykommissær for flyktninger, og det er i denne situasjonen at Høykommissæren har bedt en ved retur til Kosovo å prioritere dem som ønsker å vende tilbake. Det må også ses i sammenheng med, når man har behov for å samordne det, at også mange europeiske land har hatt kriminelle personer som de ønsket å returnere. Norge har derfor, i likhet med Sverige og Danmark, foreløpig ikke gjennomført tvangsmessige uttransporteringer. Jeg forventer imidlertid at man i løpet av inneværende år vil kunne finne en praktisk løsning på de både praktiske og politiske problemstillinger som er knyttet til tvangsmessige returer, og jeg kan gjenta at Regjeringen prioriterer dette. Det kan f.eks. handle om en direkte transportering til Pristina. Da må man ha et formål i forhold til UNMIK, da må man også ha avklart forholdet om transitt gjennom andre lands luftterritorium. Så selvfølgelig vil vi ta initiativ, og jeg vil også sørge for å følge med på at initiativene blir fulgt opp, for representanten Rasmussen og jeg har den enkle oppfatning at har man gjort noe galt og misbrukt vår tillit, skal man også ut.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-23:
Prøveordningen med promilleprogram har vært i gang siden 28. juni 1996. Målgruppen for promilleprogrammet er personer som alternativt ville blitt idømt ubetinget fengsel for gjentatt promillekjøring eller kjøring med over 1,5 i promille, og som i tillegg har et erkjent alkoholproblem. Fengsel har erfaringsmessig begrenset preventiv effekt overfor denne gruppen. Tilbakefallet til ny promillekjøring i denne målgruppen er erfaringsmessig stort, og disse personene står for en vesentlig del av det totale antallet trafikkulykker. Målsettingen med programmet er å få flest mulig innenfor denne spesielle risikogruppen til å avstå fra kjøring med promille i fremtiden, for dermed å skape et tryggere trafikkmiljø. Erfaringene med prøveordningen med dagens målgruppe er gode, og det er ingenting i det eksisterende evalueringsmateriale som tilsier at målgruppen bør endres vesentlig. Prøveordningen med promilleprogram i fem av landets fylker løper ut 28. juni 2000. Med hensyn til spørsmålet om en utvidelse av ordningen til landet som helhet har vi i St.prp. nr. 1 for 1999-2000 sagt at vi innen utgangen av prøveperioden vil ta en beslutning om den videre utvikling av promilleprogrammet. Det er på den rene at en utvidelse av ordningen vil kreve at det tilføres ressurser til Kriminalomsorg i frihet. Den første naturlige anledning for Regjeringen til å komme tilbake til denne saken vil være i revidert nasjonalbudsjett for 2000.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-23:
Det er mange gode hensikter og formål som kan gjennomføres over offentlige budsjetter. Jeg vil i mitt videre arbeid med saken legge vekt på det vi har lært til nå, nemlig at med den målgruppen man har hatt nå, har man hatt gode erfaringer. Det gjelder bl.a. det arbeidet som er gjennomført i representantens hjemfylke, Østfold, hvor man jobber særdeles aktivt med dette, og jeg har selv innhentet de erfaringene. Men jeg legger nå til grunn for mitt videre arbeid det som til nå har vært rammen for programmet, og vil for øvrig ikke si noe mer enn det jeg sa i mitt første svar, at den første naturlige anledning til å se på spørsmålet er revidert nasjonalbudsjett for 2000.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-23:
Jeg har i den siste tiden skaffet meg innsikt i hvordan norsk politi gis operativ opplæring under grunnutdannelsen på Politihøgskolen og i den årlige treningen ute i politidistriktene. Når det gjelder besøkene i Danmark og Storbritannia, har det vært verdifullt å få innsikt i de to ulike ordningene. I Danmark har det i de senere årene ikke vært spesielle debatter om politiets bevæpning, verken offentlig eller internt i politiet. Som kjent er dansk politi væpnet med håndvåpen. Britisk politi er som kjent ubevæpnet, men har særskilte bevæpnede enheter som tilkalles ved behov. Det er ingen drøftelser der i dag om å endre ordningen til generell bevæpning. Dette fikk jeg bekreftet senest både i går og i forgårs i møte med både politiske myndigheter og politimyndigheter. I Norge har vi lang tradisjon for at politiet skal være sivilt og ubevæpnet. Etter mitt skjønn er det viktig å videreføre dagens ordning. For å få dette til er det nødvendig med et politi som har nødvendig kompetanse og riktig utstyr. Taktiske og operative ferdigheter er grunnleggende. Vi må ha mannskaper som er i stand til å håndtere slike situasjoner. Politiets utrykningsenheter, UEH, har gode ferdigheter på dette området. Spesialistene er beredskapstroppen i Oslo, som også har et nasjonalt bistandsansvar. Mitt inntrykk er at vi i dag er godt dekket på dette området. Når det oppstår situasjoner som stiller politiets ferdigheter på prøve, er det viktig at alle nivåer i politiet bidrar til evaluering og eventuelle forbedringstiltak. Politihøgskolen gjennomfører nå et kartleggingsprosjekt som går ut på å systematisere og bearbeide informasjon fra de innberetningene departementet mottar som følge av bevæpningsoppdrag i politiet. Formålet med dette er å få til kontinuerlig fokusering på rutiner og eventuelle endringer i opplæringen. Jeg vet jo selv at Politihøgskolen har forbedret sin opplæring ut fra slik innsikt gjennom de senere år, det har jeg erfart ved besøk på Politihøgskolen. Men jeg må konkludere med, som svar på spørsmålet, at besøkene i Danmark og England for mitt vedkommende ikke har ført til noe endret syn på dagens praksis.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-23:
Mens Storbritannia, som Norge, i de fleste tilfeller har et ubevæpnet politi, har de også, som vi, politi som kan brukes bevæpnet. Forskjellen er at britene har enheter som utelukkende er trent for dette formålet, mens vi har politifolk i vanlig tjeneste som er trent for å kunne rykke ut. Jeg har personlig satt meg inn i de treningsoppleggene som foreligger. Jeg mener at treningsoppleggene er gode, og at politiet er skikket til å løse oppgaven. Det er et fellestrekk mellom Norge og Storbritannia at i de aller fleste tilfellene man rykker ut, er det ikke nødvendig å bruke våpen, og det skjer i de sjeldneste tilfellene at det utveksles skudd. Jeg tror at det viktigste – og det mest realistiske – i Norge er å holde på et politi som i det vanlige politiarbeid er ubevæpnet, slik vi kjenner det fra et stort naboland som Storbritannia, men som samtidig må være godt nok trent og godt nok operativt organisert til å vite hvordan man skal håndtere en situasjon dersom det er nødvendig. Jeg har sagt at dette vurderer vi løpende. Jeg vet at de som driver med utdanning, gjør det, og jeg er også personlig innstilt på å gjøre det, for det er avgjørende for å kunne holde den grensen vi har i Norge i dag.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-23:
Først vil jeg understreke at hensikten med utlendingskontroller er å begrense antall personer som er her ulovlig, med de negative konsekvenser dette medfører for samfunnet. Ulovlig innvandring og menneskesmugling representerer et økende problem både i Norge og i andre europeiske land. Jeg ønsker derfor at politiet skal opprettholde et rimelig kontrollnivå, slik at ulovlig opphold kan begrenses så mye som mulig. Jeg har imidlertid stor forståelse for at kontroller kan føles som en ubehagelig inngripen i den enkelte persons frihet, særlig hvis personer med minoritetsbakgrunn blir utsatt for gjentatte kontroller uten at de har opptrådt på en måte som gir grunnlag for mistanke om at de oppholder seg her ulovlig. Blant annet på denne bakgrunn gav Justisdepartementet i oktober 1999 ut nye retningslinjer for utlendingskontroll etter innreise. Av retningslinjene fremgår det at utlendingskontroller etter innreise ikke skal foretas utelukkende på grunnlag av utseende, språk, navn eller fordi en person er utlending eller har utenlandsk opprinnelse. Organisasjonen mot Offentlig Diskriminering – OMOD – lanserte for flere år siden et forslag om å innføre en «kvitteringsordning», slik at personer med minoritetsbakgrunn som ble kontrollert, kunne fremlegge en kvittering som viste at de tidligere var kontrollert. Departementet fant ikke grunn til å gå inn for forslaget, bl.a. fordi en slik kvitteringsordning ikke ville kunne forhindre at personer som oppholder seg på steder hvor politiet har mistanke om at det oppholder seg utlendinger ulovlig, blir kontrollert. En kvittering kan heller ikke føres som bevis for at politiet har utført kontrollen på en klanderverdig måte. Som sagt har jeg stor forståelse for at den som opplever kontroll av sin person, ser dette som en negativ opplevelse. Dette stiller store krav når det gjelder å skape forståelse hos de kontrollerte for formålet med kontrollene. Kontrollene må dessuten gjennomføres på en smidig og høflig måte. På bakgrunn av de nye retningslinjene samt de hensyn i forhold til en kvitteringsordning som jeg har referert til, ser jeg fortsatt ingen grunn til å innføre en slik kvitteringsordning som representanten Jan Petter Rasmussen refererer til i sitt spørsmål. Jeg er imidlertid sterkt opptatt av at politiet ikke skal diskriminere, og inviterte derfor bl.a. til en åpen drøfting om dette på politisjefmøtet sist høst, der sekretariatsleder i Senter mot etnisk diskriminering orienterte og innledet til en samtale om disse spørsmålene. Ut fra den samtalen som fant sted – som var meget direkte, meget konkret, og som bar preg av vilje til å bekjempe diskriminering hos politilederne – vil jeg følge opp dette. Jeg vil bl.a. aktivt bygge på de erfaringene som Senter mot etnisk diskriminering har samlet. Dette senteret er jo opprettet bl.a. for å ta vare på erfaringer som handler om diskriminering, og OMOD har vært en av fødselshjelperne her. Så de skal ha stor ros for at de har vært aktive og for at de står på. Men det praktiske forslaget slik det er formulert, oppfatter jeg ikke nå som det mest velegnede for å komme diskrimineringen til livs.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-23:
Jeg sa at jeg ikke vurderer det på nytt nå. Men jeg har samtidig sagt at jeg er åpen for alle praktiske forslag, og grunnen til det er følgende: Det er bl.a. i Oslo-politiet, men også i andre politidistrikt, laget strategiplaner for å bekjempe diskriminering ut fra en enkel filosofi, nemlig den samme som representanten Rasmussens, at en borger er en borger. Og det er ikke noe poeng for politiet å ha færrest mulig venner. Man trenger flest mulig venner, og man trenger å ha venner for å bekjempe dem som er fiender, nemlig kriminelle. Jeg har selv vært til stede på en rekke møter hvor det som virkelig gjør inntrykk, er når folk personlig forteller om diskriminering. Her er representanter for politiledelsen til stede og hører på. Jeg konstaterer at det gjør inntrykk. Jeg har tro på slike tiltak. Jeg har også tro på den dialogen som ble skapt da Senter mot etnisk diskriminering deltok på politisjefmøtet. Fordi jeg ønsker å ha trykk på saken, ønsker jeg å følge det opp, og jeg ønsker spesielt å legge vekt på de erfaringene senteret innhenter, for alle slike erfaringer, som er vitnefaste erfaringer, tvinger dem til hele tiden å se på praksis. Jeg støtter selvfølgelig også politiet i arbeidet med å rekruttere fra etniske minoriteter, så spørsmålet fra min side handler ikke om vilje eller holdning, men om å finne de praktiske tiltakene som varer. Og på det grunnlaget vil jeg til enhver tid vurdere åpent hva som er det mest effektive. Men jeg avventer videre innspill fra dem som har praksisen, både hos politiet og bl.a. Senter mot etnisk diskriminering, som jeg legger stor vekt på å lytte til.
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 2000-02-23:
90 pst. av alle kurdere som kommer til Norden, smugles inn av internasjonale smuglerorganisasjoner, ifølge dansk politi. I fjor avslørte Kripos flere større menneskesmuglingsoperasjoner, og det var en dramatisk økning i tallet på innmeldte menneskesmuglingssaker. I 1995 var det 22, i 1997 var det 72, i 1998 var det 150, og i første halvår av 1999 var en oppe i 81, så fjoråret kan trolig bli et nytt rekordår. Det ble betalt store beløp til dem som organiserer dette. Utgangspunktet er flere steder i Europa, og man antar at Tyskland er et hovedutgangspunkt. Mitt spørsmål er: Hva gjør en fra norsk side for å bekjempe dette? Og hvorledes jobber en internasjonalt for å få slutt på eller få redusert denne type virksomhet?
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 2000-02-23:
Jeg har et spørsmål til justisministeren. Arbeiderpartiet tar kampen mot den såkalte gjengangerkriminaliteten på alvor. Ofte dreier det seg om vinningskriminalitet begått av et begrenset antall personer, til stor sjenanse og ulempe for den vanlige borger. Politiet spiller en viktig og avgjørende rolle for å stoppe denne virksomheten. Derfor bekymrer det meg når redaktøren av Politiembetsmennenes Blad rykker ut og kommer med en del uttalelser, der han bl.a. sier at antall uoppgjorte saker på kriminelle ofte får oss til å gispe. Mange av de vanekriminelle burde for lengst vært stoppet. Ofte hender det at politikamre, som har mange uoppgjorte saker mot hyperaktive vanekriminelle, ikke er interessert i å stanse forbryternes kriminelle aktivitet. Hvordan reagerer statsråden på disse uttalelsene?
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 2000-02-23:
Jeg takker for svaret. Jeg er klar over at bildet er mye mer nyansert enn det jeg egentlig gav uttrykk for innledningsvis, det var en ytring. Og faktisk gjøres det også mye bra politiarbeid rundt i de forskjellige politidistriktene i landet. Jeg synes eksemplet fra Majorstua politistasjon i Oslo er veldig bra. Der har de hatt et prosjekt der en i samarbeid med dem som blir rammet av den type kriminell virksomhet, har oppnådd å få sterk reduksjon i antall innbrudd i leiligheter, villaer og biler. De erfaringene ønsker en nå overført til andre bydeler i Oslo. Istedenfor å starte nye prosjekt basert på det samme, har vi erfaringer som er så gode at de allerede nå bør settes inn slik at de kan effektueres også i resten av Politi-Norge, spesielt i de distriktene som ble nevnt i det første spørsmålet.
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 2000-02-23:
Jeg vil få lov å stille et spørsmål til justisministeren: «Norge får ikke effektuert utvisninger av 70 kosovoalbanere som har sonet lange narkotikadommer her i landet. Hva vil statsråden foreta seg for at utvisningene skal bli realisert?»
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 2000-02-23:
Jeg takker for svaret. Jeg er klar over at dette er et meget vanskelig spørsmål. Arbeiderpartiets holdning er at kriminalitet skal straffes uansett bakgrunnen til de involverte, og at utvisningsvedtak skal effektueres. Vi vet jo at utvisning for kriminell virksomhet skal være en spesiell reaksjon som medfører varig innreiseforbud til det landet en er utvist fra. Da er mitt poeng i forhold til Schengen-samarbeidet og de tingene en vil legge inn der: Det vil etter mitt syn – og forhåpentligvis også statens syn – være med og medvirke til at folk som er kommet ut av landet, skal ha problemer med å kunne komme inn igjen hvis de ønsker det. Men jeg legger merke til at statsråden sa at de ville følge opp alle internasjonale initiativ når det gjelder samarbeid i forhold til det problemet som går på å få folk som er utvist, til virkelig å reise ut av landet. Og da er mitt spørsmål: Tar en ikke fra norsk side initiativ overfor andre land, i og med at dette er et internasjonalt spørsmål som mange land er interessert i å løse?
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 2000-02-23:
Jeg vil gjerne få stille et spørsmål til justisministeren: «Organisasjonen mot offentlig diskriminering, OMOD, har overfor Justisdepartementet lansert et forslag om en «kvitteringsordning» der personer med minoritetbakgrunn raskt kan framlegge bevis for sin identitet ved politikontroll. Kan statsråden tenke seg å gå inn for dette forslaget?»
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 2000-02-23:
Jeg takker for svaret. Det skulle gå klart fram av debatten tidligere i dag i den muntlige spørretimen at Arbeiderpartiet og jeg også er enig i at vi skal ha en rimelig kontroll, og et trykk på kontroller, i forhold til det som går på ulovlig opphold her i landet. Det er vi fullstendig enige om. Men poenget i dette tilfellet er jo at de personene som har gyldig opphold og har rent mel i posen, stadig vekk blir utsatt for kontroller. Politiet i Oslo har jo faktisk også innrømmet at det kan være tendenser til at det kan skje. Når det gjelder Senter mot etnisk diskriminering, så var vel både statsråden og jeg selv i sin tid på hver side av bordet i forhold til etableringen, så jeg tror vi har samme målsetting når det gjelder det. Statsråd Odd Roger Enoksen har sagt at en skal ta bl.a. organisasjoner som jobber mot diskriminering i samfunnet, på alvor, samtidig som en skal ta rapporter fra UDI og andre forhold alvorlig når det gjelder dette. Så her synes jeg det er skikkelige muligheter for å ta OMOD på alvor, og det gjør en ikke. Den ordningen som jeg referer til, er etablert i England og fungerer godt, så jeg vil be statsråden igjen å vurdere dette på nytt.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2000-02-23:
Noe av det Høyre har vært mest fornøyd med av de signaler statsråd Dørum har sendt ut når det gjelder utlendingspolitikken vår, er nettopp utsagnet om at en borger er en borger og en skurk er en skurk. Utlendingspolitikken vår er firedelt. De som tilfredsstiller reelle flyktning- og asylkriterier skal få komme hit, slik alle land praktiserer det, men Stortinget har ikke gitt fullmakt til en kursomlegging når det gjelder kriteriene for opphold på humanitært grunnlag. Jeg er derfor glad for at statsråden sier at han vil komme tilbake til Stortinget med det. Videre har vi når det gjelder arbeidsinnvandring, sagt at de som ønsker å komme hit og jobbe og forsørge seg selv, skal ha en reell mulighet uten å snike i en flyktningkø. Når det gjelder den fjerde gruppen, de som er aktive kriminelle, som ikke har rett til å oppholde seg i Norge og som skal sendes hjem, har vi sagt at det skal skje med en relativt hård hånd. Vi har lest i avisene at tunge kriminelle kosovoalbanere som har vært forsøkt hjemsendt, er blitt nektet innreise i sitt eget land. Og mitt spørsmål til Dørum er: Hva gjør han aktivt for å sørge for at en slik tilbakesendelse skjer?
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2000-02-23:
En type forening som virkelig gjør noe for å forhindre at barn og ungdom blir ungdomskriminelle, er alle de frivillige foreningene våre – det er svømmeklubbene, det er idrettsklubbene, og det er de humanitære organisasjonene. Men disse må også ha penger for å overleve, de må ha finansiering. Og den lotteriloven som Stortinget sendte tilbake før jul, ble sendt tilbake fordi den var for stram i forhold til rammebetingelsene for nettopp disse foreningene. Det som Stortinget enstemmig sa i innstillingen, var: «Komiteen mener det ikke må settes krav i forskriftene som krever utskiftning av automatene eller som reduserer inntektene for organisasjonene.» Det betyr at de signaler som har gått fra departementet til organisasjonene om at den siste forskriften gjelder, har skapt veldig stor uro, og den har skapt uro omkring disse organisasjonenes framtidige inntekter. Jeg vil be statsråden bekrefte at enten får vi en ny forskrift raskt, eller så kan den gamle forskriften gjelde.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2000-02-23:
Mitt første spørsmål hadde en nyanseforskjell i forhold til dialogen med Astrid Marie Nistad. Fordi statsråden i sitt svar til Nistad sa at det var et flertall og et mindretall i komiteen, refererte jeg hva hele komiteen sa på det punktet. Men jeg har et oppfølgingsspørsmål, og det går på antall automater. Komiteen sa også i sin innstilling at man med det taket som ble innført, legger til grunn 33 000-35 000 automater. Nå viser det seg i møte mellom departementet og enkelte frivillige organisasjoner at departementet har fremholdt at det er et tak på 28 000 automater som gjelder. Det er i så fall en betydelig innstramming i forhold til signalene fra komiteen. Derfor har en av rettighetsinnehaverne til automatene tatt dette opp med Sivilombudsmannen, som i et brev denne måneden har sagt at departementets måte å tolke adgangen til å ha automater på, ikke er god, den bør vurderes på ny. Jeg skal overrekke brevet til ministeren etterpå, men vil be ham bekrefte at de som har adgang til å sette ut automatene, skal få lov til å gjøre det, og at ikke et for begrensende tak skal gjelde.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-02-23:
Jeg har et spørsmål til næringsministeren. På næringskomiteens reiser i de forskjellige fylkene har det vært et veldig entydig budskap om hva som er viktig å endre i rammebetingelsene for næringslivet. En av de tingene vi møter fra landsende til landsende og fra store bedrifter og små bedrifter, er det som går på transportkostnader, samferdsel og veiinvesteringer. Transportkostnader er en viktig konkurransefaktor både for små og store bedrifter, og dette møter vi fra landsende til landsende, ikke minst i norsk eksportindustri – en industri som vi er veldig avhengig av. Ikke minst innenfor fiskeeksport møter vi dette. Hva er grunnen til at Bondevik-regjeringen i sin levetid ikke har vært villig til å vektlegge næringslivets argumentasjon for å øke innsatsen på veiinvesteringer? Man har lagt dette på et minimumsnivå hele veien. Hva er årsaken til det?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-02-23:
Vi hadde i går en demonstrasjon her i Oslo av 150 sindige politikere og næringslivsfolk fra Sørlandet, som for en gangs skyld gikk i tog. Så vidt jeg kan se i avisene i dag, ble de tatt imot av statsråd Sponheim. Og han – som det står i Dagens Næringsliv – «hyllet dem for deres sterke samfunnsengasjement». Kan næringslivet på Sørlandet – og for den saks skyld en hvilken som helst region – forvente at engasjementet fra statsråden går langt utover det å hylle de andre som har et engasjement i forbindelse med nettopp Nasjonal transportplan? Og vil det være slik at hvis Regjeringen viderefører det lave ambisjonsnivået den har hatt, er det i hvert fall ikke på grunn av et lavt ambisjonsnivå hos statsråden?
Svein Ludvigsen (Høyre), 2000-02-23:
En av de viktigste forutsetninger for å lykkes i distriktsnæringslivet er alt som har med samferdsel å gjøre, og det næringsministeren har gitt distriktsnæringslivet i den siste tiden, er økt dieselavgift, innføring av veiprising, og at regjeringspartiene har løpt fra løftene om økt satsing på veisektoren og på rassikring. Jeg ser, i likhet med forrige taler, at næringsministeren var den som tok imot denne viktige delegasjonen fra Sørlandet, og statsråden sier ifølge Dagens Næringsliv: «Jeg takker for at dere stiller opp som skikkelige samfunnsborgere og tar ansvar.»Og han sier at dette er en viktig form for lobbyisme. På vegne av en del av velgerne i Troms, i Lyngen, hvor veien har vært sperret store deler av vinteren fordi det er for dårlig rassikring, vil jeg gjerne høre hva statsråden sier til alle de rundt i landet som har fått et så dårlig samferdselstilbud fra denne regjeringen at de ikke er i stand til å møte hos statsråden og få ros for samfunnsengasjement og lobbyisme?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2000-02-23:
Det er bra at statsråden skal komme tilbake til lovnadene sine i Nasjonal transportplan. Det er som i det første spørsmålet i dag, om skjemaveldet, der lovde også statsråden veldig mye tidligere. Og nå lover han også mer penger i Nasjonal transportplan. Men slike lovnader har vi hørt tidligere, bl.a. skulle det være en stor satsing innen veisektoren like før forrige valg. Nå sier statsråden plutselig at det har blitt en økonomi som gjør at man ikke kan gi så mye veibevilgninger, som er god næringspolitikk. Hva er det som er skilnaden på den økonomiske situasjonen som var før valget, og den som er nå? Har den blitt så veldig forverret med den nye regjeringen?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2000-02-23:
Jeg vil få lov til å rette følgende spørsmål til samferdselsministeren: «I løpet av 1999 er alle veiprosjekter i Oslo konkurranseutsatt, og de regner med en årlig kostnadsreduksjon på 5-20 pst. Hvor langt er konkurranseutsetting på veisektoren kommet på landsbasis, og hvor store besparelser ville Samferdselsdepartementet hatt dersom alle fylker innførte konkurranseutsetting slik som Oslo?»
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2000-02-23:
Jeg er meget godt fornøyd med de tiltak som statsråden har satt i gang, og med at man vil gå videre med den effektiviseringen og konkurranseutsettingen som er gjort. Jeg er – også etter det statsråden sier – klar over at det varierer litt fra fylke til fylke, i og med at det er kommet langt på Østlandet, mens det er en del fylker som gjenstår. 70 pst. er nå gjort, og det gjenstår da 30 pst. som ikke blir lagt ut på anbud eller konkurranseutsatt. Ettersom det er et sprik mellom de forskjellige fylkene: Er det behovet for å beskytte sine egne ansatte i enkelte fylker, eller er det strategiske hensyn som ligger til grunn for at Statens vegvesen avgjør om veiprosjektene skal utføres i egen regi, eller om de skal settes ut på anbud?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2000-02-23:
Jeg vil få lov til å stille mitt neste spørsmål også til samferdselsministeren: «I veiprosjekter er kostnadene i dag ved oppstart og nedrigging om lag 10-15 pst. av byggekostnadene. Samfunnskostnadene er store ved den måten som myndighetene bygger på ved at man stadig avbryter byggeprosjekter eller bygger kun korte deler av gangen. Har departementet forsøkt å få oversikt over mulig innsparingspotensial ved en helhetlig planlegging og utbygging av veiprosjekter?»
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2000-02-23:
Jeg er meget glad for svaret som statsråden gav, særlig om OPS-utbygging. Det skal jeg ta med meg videre. Jeg tror det vil bli store besparelser på å gjennomføre slik utbygging. TV2 hadde en reportasje forleden om mange prosjekter som ikke er fullført, og som bare står der – enten er de ikke i bruk, eller så har en kanskje tenkt å bli ferdig om en del år. Så sier også statsråden at konkurranseutsetting og effektivisering kan gi en gevinst på 20 pst., og at han jobber veldig med det. Det er jeg takknemlig for. Nå vil han også foreta en mer helhetlig utbygging istedenfor den klattutbygging med opp- og nedrigging som har vært gjennomført. Dette blir mange forskjellige måter man kan spare penger på. Har han noen mening om prosentvis innsparing på det samlede innsparingspotensial når vi regner med effektivisering, OPS-utbygging, og at man gjennomfører prosjekt, istedenfor å la det stå som det gjør i dag?
Astrid Marie Nistad (Arbeiderpartiet), 2000-02-23:
Mitt spørsmål går til justisminister Dørum. I samband med handsaminga av lotterilova i Stortinget, uttalte ein samla komite seg om dagens forskrift til utskiftingar av automatar. Komiteen peika på at når grensa for å spele på automatane vart sett til 18 år, var det ikkje same trongen for å skifte ut dagens automatar til det ein kallar «snillare automatar», som t.d. har færre lys og lengre omdreiingar. Bakgrunnen var at alle som får inntektene frå desse automatane, sa at inntektsreduksjonane ville bli store med nye automatar, og at dei ikkje ville makte å halde oppe arbeidet sitt på det frivillige, humanitære plan. Men det komiteen no får bodskap om, er at departementet praktiserer den gamle forskrifta som om Stortinget ikkje har uttalt seg om den. Og mitt spørsmål blir då: Kvifor gjer departementet dette, og vil statsråden rydde opp i dette i tråd med Stortinget sitt vedtak?
Astrid Marie Nistad (Arbeiderpartiet), 2000-02-23:
Eg takkar statsråden for svaret. Den innstillinga var tydeleg, for det var eit stort fleirtal som bad om at desse automatforskriftene ikkje skulle nyttast lenger – statsråden peika på at det var ein merknad frå Framstegspartiet og Høgre med kritikk, og at forskrifta skulle opphevast straks. Bakgrunnen for at Arbeidarpartiet ikkje var med på den merknaden, var at det var ein påstand i den merknaden som vi ikkje ville følgje opp. Frå Arbeidarpartiet si side var det heilt tydeleg at vi ikkje ønskjer at desse forskriftene skulle nyttast, og at signalet ut til dei som arbeider i desse laga og organisasjonane, skulle vere klårt i forhold til dei automatane dei framleis kunne ha.
Astrid Marie Nistad (Arbeiderpartiet), 2000-02-23:
Eg vil stille følgjande spørsmål til justisministeren: «I Verdens Gang 7. februar 2000 sto det følgjande: «Innvandrere som etter reglene skal bli kastet ut, kan i fremtiden få bli, hvis ressurssterke mennesker garanterer for dem.» Til dette stadfesta statssekretær Atle Hamar at det vert arbeidt med å legge fram ei såkalla «sponsorship-ordning» denne våren, der innvandrarar kan bli redda av engasjement frå norske venner. Vil statsråden utdjupe dette nærare, og vil det verte fremja eit slikt forslag for Stortinget?»
Astrid Marie Nistad (Arbeiderpartiet), 2000-02-23:
Eg takkar for svaret. Eg vart litt bekymra på bakgrunn av svaret, fordi eg føler at vi er på veg bort frå eit veldig viktig prinsipp som har gått på dette med likskap. Ein skal ikkje kunne kjøpe seg ein plass i samfunnet. Og i og med at ein opnar for at ein kan seie at ein er hospitant hos kyrkjelyd og kommunar og den slags: Ja, det er på mange måtar å bryte med det prinsippet som vi har hatt i rettssystemet – at ein ikkje skal kunne kjøpe seg ein plass inn i systemet. Eg er litt bekymra over at ein tenkjer slike tankar, sett i forhold til at vi har ein streng asyl- og innvandringspolitikk, og at ein på denne måten gir rom for å smiske seg – eg vil seie smiske seg – inn i køen blant dei som kan trenge opphald på humanitært grunnlag.