Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-06-11:
Jeg tar ordet i denne sak i forbindelse med opptrappingen av barskogvernet, slik det er nedfelt i St.meld. nr. 40 for 1994–1995, og slik det er tatt inn i denne innstillingen. Det er slik at enkelte steder der barskogvern er foreslått, har det oppstått en betydelig konfliktgrad mellom grunneiere og vernemyndigheter. Et av de beste eksempler på høy konfliktgrad i barskogvernsammenheng finner vi på Haugsjå gård i Froland kommune i Aust-Agder. Den omtalte gården er også nevnt ved navn i innstillingen som et område der nettopp konfliktgraden mellom grunneier og vernemyndigheter er blitt svært høy, og jeg vil bruke Haugsjå gård som et eksempel i mitt videre innlegg. I St.meld. nr. 40 for 1994–1995 er prinsippene for opptrapping av barskogvern nedfelt. I denne meldingen slås det ganske klart og tydelig fast at noen områder er uaktuelle for vern på grunn av høy konfliktgrad. Jeg er i denne sammenheng meget glad for at nettopp prinsippet om å unngå høy konfliktgrad ved vern skal følges opp. Dette har blitt ettertrykkelig understreket av flertallet i komiteen, og jeg ber statsråden merke seg dette. I innstillingen sier komiteens flertall: «at det i oppfølgingen av barskogvernplanene må tilstrebes så lavt konfliktnivå som mulig.» Komiteflertallet sier videre at man må «fortrinnsvis velge områder med lavest mulig konfliktnivå». Komiteflertallet har altså bevisst valgt å presisere de viktige prinsipper om å dempe konfliktnivået mest mulig, slik vi finner det i St.meld. nr. 40 for 1994–1995. Poenget mitt er at da bør statsråden følge opp komiteflertallets innstilling i sitt videre arbeid når det gjelder opptrapping av barskogvern, og dermed ta ut av planen verneområder der konfliktgraden er blitt ekstremt høy. Eksemplet med Haugsjå gård er selve skoleeksemplet på høyt konfliktnivå. Eierne av denne eiendommen har lenge kjempet en desperat kamp mot vern for å bevare gårdens driftsgrunnlag og fremtid. Dette er en gård der unge mennesker som vil satse på skogsdrift fremover, har tatt over. Gården har ikke jord. Men blir denne gården vernet med kanskje inntil 20 pst. av arealene, er dette en marginalisering av selve driftsgrunnlaget som er ødeleggende for den økonomiske satsing på drift. Men så er det slik at rundt Haugsjå gård ligger det i dag fire–fem fraflyttede gårder der eierne neppe i særlig grad vil motsette seg vern. Så har det utrolige skjedd at den eneste bebodde gården i dette området opplever at driftsgrunnlaget av vernehensyn kan bli dramatisk marginalisert, selv om det antakeligvis finnes områder rundt der man kan foreta dette vernet uten noen særlig konfliktgrad. Hvorfor skal vernemyndighetene absolutt ødelegge driftsgrunnlaget for den eneste store gården som er bebodd i dette området, og som ikke har annet enn skog å leve av, når det i det samme området finnes minst fem–seks andre nabogårder som ikke er bebodd, med sikkert den samme flora og fauna og det samme biologiske mangfold som det området man vil verne på Haugsjå gård? Her må fornuften gripe tak, slik at man unngår å ta knekken på den eneste gården som det skal satses på i dette området. Jeg ber statsråden om her i dag å gi Stortinget en bekreftelse på at han vil legge til grunn prinsippene om å unngå høyt konfliktnivå og ta sterkt hensyn til ikke å svekke driftsgrunnlaget i det videre arbeidet med opptrappingen av barskogvernet. En overkjøring av den private eiendomsretten er ikke vårt demokrati verdig. Jeg maner derfor til fornuft og realisme i denne sak, slik at i alle fall gårder som Haugsjå gård slipper dette ødeleggende vernet for gårdens fremtid. Jeg håper som sagt på en tilbakemelding fra statsråden på mine synspunkter.