Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2010-05-05:
Igjen har jeg gleden av på vegne av justisministeren å gi svar: La meg innledningsvis understreke at det saksforhold som ligger til grunn for spørsmålet, ikke først og fremst knytter seg til politiets oppfølging, men til barnevernets og andre myndigheters tiltak for så vidt som det er tale om en person under strafferettslig lavalder. Jeg ber derfor om forståelse for at jeg ikke kan kommentere det konkrete saksforholdet nærmere. På generelt grunnlag kan jeg opplyse at brukstyveri av bil og kjøring i ruspåvirket tilstand objektivt sett er straffbare handlinger som ikke bare kan gjøres til gjenstand for straffeforfølging, men som også gir politiet muligheter til å gripe inn med bruk av tvangsmidler overfor gjerningspersonen. Slike tvangsmidler kan bl.a. være begrunnet i hensynet til å hindre gjentakelse av straffbare handlinger og derigjennom beskytte samfunnet og omgivelsene mot skadelige handlinger og farlig atferd. I den situasjonen som ligger til grunn for representantens spørsmål, er det imidlertid tale om en 14-åring, dvs. en person som er under den strafferettslige lavalder. Dette begrenser politiets muligheter for bruk av straffeprosessuelle tvangsmidler. Uavhengig av dette vil imidlertid politiet alltid kunne gripe inn og stanse lovbrudd, handlinger som representerer en fare for omgivelsene eller vedkommende selv, eller der det er nødvendig å ta hånd om en ruset person. I slike situasjoner vil politiet kunne ta hånd om vedkommende inntil andre myndigheter, f.eks. barnevernet, kan overta. Barnevernet har etter barnevernloven § 4-24 hjemmel til – med eller uten samtykke fra den som har foreldreansvaret – å plassere et barn i en institusjon for observasjon, undersøkelse og korttidsbehandling dersom barnet har vist alvorlige atferdsvansker, bl.a. ved alvorlig og gjentatt kriminalitet og ved vedvarende bruk av rusmidler. Slikt tiltak kan under gitte forutsetninger forlenges. Jeg må imidlertid understreke at en nærmere utdypning av barnevernets muligheter for tvangstiltak hører inn under barne- og likestillings- og inkluderingsministeren. Det helt sentrale i slike situasjoner er å fjerne de underliggende årsakene til handlingene og effektivt forebygge at slikt skjer. Dette er et ansvar som tilligger flere myndigheter i fellesskap og ikke bare politiet. Politiet vil imidlertid med sin lokalkunnskap og sitt kontaktnett, bl.a. gjennom politirådene, kunne bidra til at relevante myndigheter kobles inn. Barnevernet, som representanten viser til, vil i denne sammenheng stå helt sentralt, idet det er barnevernet som sitter på mange av virkemidlene til å håndtere og forebygge uønsket atferd fra barn og ungdom. Særlig gjelder dette unge under 15 år. Forebygging av kriminalitet er en høyt prioritert oppgave og krever god samhandling mellom forvaltningsnivåene, slik at innsatsen kan bli målrettet, koordinert og effektiv. Regjeringen la sommeren 2009 fram en felles strategi for forebygging, og på samme tidspunkt la Justisdepartementet fram den kriminalitetsforebyggende handlingsplanen «Gode krefter», som inneholder 35 tiltak rettet mot barn og unge for å styrke den helhetlige tilnærmingen til forebygging. For å forebygge best mulig kreves det tidlig intervensjon, styrket kunnskapsforankring og styrket samarbeid, ikke bare mellom ulike offentlige og kommunale etater, men også mellom disse og foreldrene. Dette er grunnsteinene i det forebyggende arbeidet. Vår satsing på politiråd og Samordning av lokale kriminalitetsforebyggende tiltak, såkalt SLT, gjenspeiles i handlingsplanens tiltak nr. 25, der det legges opp til økt utbredelse av og økt kvalitet på disse samarbeidsfora. Per i dag dekker ordningen med politiråd 341 av landets kommuner. Det helt sentrale i slike situasjoner er altså at man på lokalt plan samhandler godt. Dette krever bevissthet og helhetstenkning hos alle aktører når det gjelder forebygging, og jeg mener at vi gjennom både forebyggingsstrategien og handlingsplanen Gode krefter har lagt et godt grunnlag for å bedre tverrfaglig, tverretatlig samarbeid.