Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2012-11-20:
Jeg vil også takke interpellanten for at han tar opp et viktig tema. Da vi våren 2009 debatterte lærerutdanningen her i Stortinget, sto Kristelig Folkeparti dessverre alene om å stemme for et forslag om å be regjeringen innføre et obligatorisk RLE-fag både for grunnskolelærerutdanningen, 1.–7. trinn, og for 5.–10. trinn. Det er sjelden en får anledning til å sitere seg selv, men det skal jeg gjøre nå. I debatten sa jeg følgende: «Jeg er alvorlig bekymret for hvordan vi skal møte framtidens flerkulturelle samfunn med det opplegget som nå avtegner seg.» Det har dessverre vist seg at det var stor grunn til bekymring. Antallet lærerstudenter som velger RLE, har ved flere utdanningssteder gått kraftig ned. Andre vil tilby denne utdanningen, men tildeles ikke studieplasser til det. De store fagmiljøene som fantes, forvitres. Vi har tidligere i dag debattert den nye formålsparagrafen for skolen. Der heter det at opplæringen skal «vise respekt for den einskilde si overtyding». Nettopp denne formuleringen var et ønske om at norsk skole i større grad enn tidligere skal ta enkeltelevens egen livstolkning og bakgrunn på alvor. Lærerne må kunne føre dialog og håndtere mulige konflikter på bakgrunn av kultur og religion. Selv om en fjerner religion fra lærerutdanningen, kommer religion og livssyn inn gjennom klasseromsdøren likevel, fordi den bæres av elevene selv. Spørsmålet om tro og religiøs livstolkning rører ved mange av de mest grunnleggende sidene av menneskelivet. Våre offentlige debatter demonstrerer ofte stor grad av usikkerhet i håndteringen av spørsmål om religionens plass i samfunnet, og en manglende innsikt i troens betydning for så vel enkeltmennesker som for fellesskapet. Derfor er det mange eksempler de senere år på at medier og politikere snubler i møtet med den religiøse virkeligheten. Mange ønsker å flytte disse religionene fra det offentlige rom og inn i det private. Men i stedet for å rydde religionene bort fra det offentlige rom, burde vi anerkjenne deres samfunnsskapende potensial, og i stedet for å betrakte religionen utelukkende som en kilde til konflikter, må vi se at nøkkelen til mye konfliktløsende arbeid også ligger i å inkludere religionene i samfunnet. Uten en forståelse for troens betydning for enkeltmennesker og samfunnet, svekkes vår evne til å takle sosiale utfordringer, hvor nøkkelen nettopp ligger i en slik forståelse. Det er velkjent at den som er trygg på sin egen identitet, også er den som er tryggest i møte med andre. Derfor er jeg opptatt av å sikre at alle barn, uansett hvilken religion eller livssynsretning de tilhører, har kunnskap om vår nasjonale kulturarv og om sin egen og andres bakgrunn. Derfor er både lærerutdanningens og skolens religions- og livssynsundervisning viktig. Det er vanskelig å se hvordan skolen skal kunne bidra til mer toleranse, respekt og forståelse mellom ulike kulturer og religioner, når en svekker religionskunnskapen for lærerstudentene. Statsråden har i dag pekt på det nye PEL-faget, som skal ta vare på dette i stedet for det obligatoriske RLE-faget vi hadde tidligere. Der tror jeg at det dessverre er stor avstand fra hva man i denne salen sier at PEL-faget skal inneholde av RLE-punkter, og det som faktisk skjer ute. For moro skyld slo jeg opp på en pedagogikk og elevkunnskapsbeskrivelse for 5.–10. klasse på Universitetet i Nordland. PEL-faget skal klare å legge til rette for at de første året skal ha lærerens tilrettelegging for elevens læring og utvikling, andre året elevenes faglige, sosiale og personlige læring og utvikling, og tredje året utvikling av lærerens profesjonelle rolle og identitet. PEL-faget er et kjempeviktig og spennende fag. Der skal man snakke om tilrettelagt undervisning, hvordan møte elever, man skal ha didaktikken inn, man skal ha pedagogikken inn. Det er ikke mye tid igjen til å ha en grunnleggende forståelse av religion og etikk i undervisningen. Med det opplegget som vi nå legger opp for våre kommende lærere, kommer de til å være analfabeter i møte med nye religioner og mennesker med tro. Det kan bare føre til mer konflikter og mer avstand i et samfunn som trenger mer sammenheng og mer fellesskap, særlig i skolen.