Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2012-05-21:
Jeg har også mottatt mange e-poster om dagens grunnlovsforslag de siste dagene – for øvrig langt flere om denne saken enn om landbruksoppgjøret – og jeg værer, uten at jeg har gått systematisk til verks, at mange av dem som har sendt e-poster, og som ber oss om ikke å gjøre dagens endringer, sjøl ikke er medlemmer av statskirka, men av andre trossamfunn. Én skreiv at veien nå blir åpen for at Jens Stoltenberg kan innføre statskommunisme i Norge. Ettersom jeg kjenner den karen ganske godt, er jeg ganske sikker på at jeg kan berolige både dem som har sendt e-poster, og andre. En annen – jeg tror jeg vil kalle han en kjent religiøs aktivist – skreiv at hvis jeg stemmer for grunnlovsendringene, vil jeg på dommens dag havne et visst sted. Hvis så er riktig, kan vi fortsette diskusjonen der, for jeg er ganske sikker på at jeg havner på samme sted som han som skreiv e-posten. Men det er heldigvis bare én som dømmer i disse spørsmålene, og han er ikke til stede her i dag. Norge skal ikke avkristnes. Jeg opplever snarere at det er stor oppslutning om Kirka i dag. For å ta en personlig erfaring: Da vår yngste datter skulle døpes i fjor, var det så lang venteliste på dåp i kirka vår at jeg måtte ta til takke med nabokirka – i det sognet bor det bare gamle folk, omtrent, og der er det langt færre fødsler. Det er jo et godt tegn på at mange søker til Kirka. Dessuten, om Norge er kristent eller ikke, er ikke noe Stortinget eller staten kan bestemme. Det er noe hver og en må gjøre opp med seg sjøl. Jeg opplever et sterkt engasjement for Den norske kirke og dagens statskirkeordning. Det må vi ta på alvor, og det må vi videreføre i den nye ordninga. Mange sier at det er en historisk dag i dag, Ja, det er det. Å endre Grunnloven er bestandig historisk. I tillegg skjer det på selveste Jakob Jervells fødselsdag. Men det var også historisk, det som skjedde i 2008, med kirkeforliket, for det var jo da vi egentlig ble enige om det vi nå skal gjøre. Jeg syns det er en selvfølge at det vi sa fra alle partiers side i 2008, det står vi på også i dag. Men jeg har noen kritiske merknader, og det gjelder demokratiseringsprosessen i Kirka. Jeg mener at den burde kommet langt lenger enn hva tilfellet er. Flere deltar i valg til kirkelige organer, ja, men det er klart at fra et utgangspunkt på nesten null skal det ikke så veldig mange økninger til før tallene i prosent høres dramatiske ut. Så vi må fortsette demokratiseringsarbeidet i Kirka. Noen her har snakket om da de første skrittene mot å avholde valg i kirkelige organer sammen med andre valg ble tatt. Jeg husker de debattene. Det var faktisk stor motstand i deler av Kirka mot å gjøre det. Slike ting, som vi bærer med oss, gjør meg litt urolig for den videre prosessen vi skal ha. Jeg deltok også sist gang, som jeg har gjort så mange ganger før, ved valg på menighetsråd og bispedømmeråd. I over 20 år har jeg vært med på nominasjoner og valg til kommunestyrer, fylkesting og storting, og jeg har deltatt som stortingsrepresentant som valgobservatør ved valg i andre land. Men jeg skjønte ikke reglene for valg til bispedømmeråd, og siden jeg ikke hadde noen særlige preferanser, leverte jeg lista slik som den var. I ettertid er jeg blitt fortalt at lista ble forkastet, for det måtte gjøres endringer på lista. Det må jo være den eneste valgordning i verden hvor lista blir forkastet hvis man ikke foretar endringer. Da stiller jeg spørsmålet: Hvordan er det mulig å gjøre noe slikt? I mine mest konspiratoriske øyeblikk har jeg faktisk vært inne på tanken at det er fordi mange i Kirka ikke vil ha mer demokrati og deltakelse. Men jeg tror ikke det er sånn. Jeg håper i alle fall at det ikke er sånn. Dette må Kirka ta på alvor – på dypeste alvor. Skal folk delta mer i Kirka, må det være praktisk mulig å delta mer. Prøvesteinen på den nye kirkeordninga får vi ved de kommende tilsettingene av proster og biskoper. Etter min oppfatning er det svært viktig, når nå bispedømmerådene skal tilsette proster og Kirkerådet tilsette biskoper, at vi fokuserer på: Får vi ei breiere eller smalere kirke? Hva slags biskoper får vi nå? Vil vi med den nye ordninga kunne få biskoper som Berggrav, Schjelderup, Køhn og Stålsett – for øvrig, vil jeg legge til – biskoper som har stått langt fra alle dem som har sendt sinte e-poster til oss den siste tida. Men så har jeg også tenkt: Kanskje ikke Kirka i dag heller er så brei som vi ønsker å framstille den? For tar jeg ikke feil, er vi nå faktisk i den situasjonen at samtlige av dagens biskoper er utdannet ved Menighetsfakultetet og ingen ved Det teologiske fakultet ved Universitetet i Oslo. For øvrig er vel Det teologiske fakultet et fakultet som går helt tilbake til da vi fikk universitetet vårt i 1811 – Det Kongelige Frederiks Universitet. Det er ganske tankevekkende at vi har denne skjevfordelinga med dagens statskirkeordning. Så til slutt: Jeg har framført noen kritiske synspunkter på hvor langt – eller rettere sagt kort – demokratiseringsprosessen i Kirka har kommet. I motsetning til Senterpartiet mener jeg at det ikke er noen grunn til å bryte kirkeforliket fra 2008. Det er snarere en inspirasjon til videre arbeid for å gjøre Kirka mer demokratisk. Kirka må ta dette på største alvor. Det er kun folks oppslutning om Kirka som viser om vi kommer til å få ei folkekirke, eller ikke. Jeg kommer til å stemme for grunnlovsendringene i dag.