trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2001-06-15:
Norsk skipsfarts bidrag til handelsbalansen med utlandet var i fjor på i overkant av 70 milliarder kr. Da Sverige i mai i år tok hele den EU-anbefalte konkurranserammen i bruk, kostet det totalt 1,3 milliarder kr, gammel og ny ordning inkludert. Det tilsvarer en refusjonsstøtte på 30,13 pst. Ordningen trer i kraft midt i budsjettåret, for i Sverige vurderte Riksdagen det som for risikabelt å vente til nytt budsjettår. Ingen av våre rederier bortsett fra fergerederiene har truet med å flagge ut, de bare gjør det etter hvert som det blir nødvendig. Når det ikke lenger blir mulig å skaffe mannskaper til en norskbemannet nordflåte, kan de først velge å gå over i NIS. For norske skip i NIS er det imidlertid satt en premiss om en minstebemanning av norske sjøfolk. Og vi er allerede i den situasjonen at det gis dispensasjon fra kravet om norsk bemanning, rett og slett fordi det ikke er nok sjøfolk å oppdrive. Det neste steget er å gå over til en annen flaggstat. Så på mindre enn ti år kan vi stå ikke bare uten en nordflåte, men også med et NIS-register uten norske mannskaper og uten maritim kompetanse på land. Da er det norske flagget på sjøen redusert til å bli et bekvemmelighetsflagg, og den norske æra som en av verdens ledende skipsfartsnasjoner vil være ugjenkallelig over. Den dagen norsk skipsfarts historie i det tyvende århundre skal skrives, med den skammelige behandlingen av norske sjøfolk etter siste krig, i siste halvdel av århundret, og når historien om avviklingen av norsk skipsfart i begynnelsen av det enogtyvende århundre skal skrives, kan dette stortings avgjørelser komme til å få en sentral plass. Da kan ingen si at Stortinget ikke visste hva det gjorde. Det er den spanskesyken som statsministeren advarte mot i sin nyttårstale, men som hans regjering nå styrer oss rett inn i, uten at det er vilje i Stortinget til å gjøre noe med det. Det holder ikke å gi rederiene gode skatterammer, det kan de få hvor som helst. Det er kompetansemiljøet som holder rederienes hovedkontor her, og mange rederier begynner å få problemer med å skaffe seg den sjømannsfaglige kompetanse som ethvert godt rederi er avhengig av. Når den ikke lenger finnes her, ja da flyttes hovedkontorene, og bare postkassene blir igjen. Sverige våget ikke å vente til et nytt budsjettår. Hvordan kan norske politikere som kaller seg ansvarlige, våge? Vi har hatt en budsjettdebatt her i dag som har vært en utrolig krangel mellom vårt politiske lederskap om hvem som har sagt hva – en sitatkrangel, en valgkamp som kunne passet i et studentersamfunn, men ikke i Det norske storting. Jeg tror vårt politiske lederskap skal være glad for at det er få velgere som har fulgt denne debatten.
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2001-06-15:
Dersom dette stortinget hadde hatt vilje til å legge inn de nødvendige pengene for å få skipsfartspolitikken vår på sporet igjen ved denne budsjettrevisjonen, hadde det altså hatt stor anledning til det, ikke minst etter at jeg kom med et privat forslag over påske. Da bad jeg om at Stortinget skulle gi Regjeringen instruks om å gjennomføre det vedtaket som vi fattet i fjor, og som nå ligger inne, og som vi skal fatte på nytt i år. Så får vi se hvilken virkning det har. Regjeringen har bevist at den overhodet ikke bryr seg om hvilke vedtak vi fatter. Den gjør som den vil. Jeg tok opp noen forslag i mitt første innlegg her i dag. Siden det nå åpenbart overhodet ikke er noen vilje fra andre enn representanten Bastesen og meg til å få norsk skipsfartspolitikk på sporet fra 1. juli, har jeg ingen annen mulighet enn å trekke mine forslag. Når det gjelder kabelfartøyene, ligger det likevel inne et mindretallsforslag i innstillingen, så det får alle anledning til å votere over. Jeg trekker herved de øvrige forslagene tilbake for å unngå at de blir stemt ned mot to stemmer.
Tom Thoresen (Arbeiderpartiet), 2001-06-15:
Det er naturligvis riktig som Bondevik sier, at Høyre, Arbeiderpartiet og også Fremskrittspartiet har samarbeidet om ett og annet i denne stortingsperioden. Men å bruke det til å si at det danner et mønster i norsk politikk, blir like treffsikkert som da Aukrust på bakgrunn av objektive fakta regnet ut at hæren på Stiklestad bare var 30 cm høy. Det budsjettet vi reviderer i dag, er et budsjett som er framstått som et samarbeidsprosjekt mellom Regjeringen og sentrumspartiene. I svært mange av de tunge, økonomiske spørsmålene, f.eks. i skattespørsmål, hører man til stadighet fra mellompartiene synspunkter som likner mer på arbeiderpartisynspunkter enn på høyresidens. Jeg skjønner at Bondevik er veldig opptatt av å framheve sentrumsalternativet. Men som regjeringsalternativ etter det valget vi får til høsten, later det jo til å bli stadig mindre sannsynlig. Derimot later det også til at Bondevik i hvert fall ikke avviser å inngå i regjeringskonstellasjoner med andre, om sentrumsalternativet ikke skulle holde stikk. Ja, etter enkelte avisoppslag å dømme, handler man til og med forskuddsvis med Stortingets valg av president – hvis man skal tro avisoppslagene. Og da spør jeg: Hvis dette er en opsjon fra Bondeviks side, synes jeg velgerne rimeligvis bør få vite det før valget. Og da bør man også spørre seg om sentrum er villig til å inngå i de skattetiltak og i den økonomiske helhet som høyrepartiene står for.
Tom Thoresen (Arbeiderpartiet), 2001-06-15:
Hvis det skulle bli et regjeringsskifte etter valget, betyr det at Carl I. Hagen antakelig vil få sterkere innflytelse på norsk politikk. Det kan selvfølgelig være mange måter å sikre seg den støtten på. En av dem ble antydet i Dagbladet i går. Det skal jeg ikke gå nærmere inn på nå, selv om det kunne vært en meget interessant debatt mellom Carl I. Hagen og meg. Når man ser på den økonomiske politikken, later Hagen nå til å være tilbake på det stadiet som Anders Lange var på da slagordet vel var: «La Nordsjøens skatter betale folkets skatter.» Nå er det en ganske bred enighet i Stortinget om hvilket rom vi skal kunne ha for hva vi kan ta ut av avkastningen av oljeformuen. Så får hvert enkelt politisk parti prioritere i forhold til det, hva enten man vil bruke de pengene til å bygge velferdsstaten videre ut, eller om man vil gi dem ut i skattelettelse, som kan ramme sosialt meget ulikt. Men Hagen får jo dette til å høres ut som om det er en form for gratispolitikk. Hvis høyrepartiene skal ha sterkere innflytelse over norsk politikk etter valget, må det også være relevant å se hva som befinner seg på baksiden av medaljen. For det er jo ikke slik, heller ikke i Fremskrittspartiets økonomiske opplegg, at alt kommer i tillegg. Det skal også tas fra noe. Det tas fra dem som er fattigst ute i den store verden. Det tas fra tryggheten til dem som blir syke på jobben her hjemme. Jeg tror den helheten i fremskrittspartipolitikken bør Hagen også prøve å få fram for velgerne i god tid før valget. Det er også en form for politisk anstendighet.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-06-15:
Med de dramatiske svingninger vi har sett i opinionsutviklingen for mange partier i løpet av det siste året, har det ikke manglet på gode forsøk på å forklare hva som skjer i den politiske opinionen. Det er jo for så vidt også tillatt for representanten Steensnæs å melde seg på i den øvelsen. Og jeg synes ikke at valgforsker Steensnæs – hvis det var den rollen han forsøkte ikle seg – brakte noe særlig nytt og spennende på banen i dag. For når det gjelder å forklare utviklingen i opinionen, har nok de fleste forklaringer allerede vært gitt. Men likevel, når det gjelder forklaringen som representanten Steensnæs prøver seg på, at det er Arbeiderpartiets svake distriktspolitikk som skal være årsaken til at vi har sviktende oppslutning blant velgerne, må kanskje representanten Steensnæs heller ta en titt på hvordan utviklingen er for andre partier på gallupen i tillegg til Arbeiderpartiet. For hvis det var slik at det var forklaringen, er det i hvert fall for mitt vedkommende et mysterium at distriktets velgere går til Høyre og Fremskrittspartiet, og at Senterpartiet, som stadig påberoper seg å være distriktenes talsmenn og talskvinner, stuper på målingen. Så den forklaringen er etter all sannsynlighet altfor enkel. Jeg må si at det egentlig er en utrolig forestilling når representanten Steensnæs går på denne talerstolen og raljerer over gjennomføringen av momsreformen, en reform som sentrumspartiene sammen med Arbeiderpartiet vedtok før jul, en reform som ble mer komplisert nettopp på grunn av de forhold som sentrumspartiene prioriterte, og som ikke minst ble mer komplisert fordi sentrumspartienes representanter i Stortinget til enhver tid hadde nye ønsker på sin liste om hvordan denne reformen egentlig skulle bli.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-06-15:
Det er vel å fare litt stygt fram med sannheten å si at Arbeiderpartiets talspersoner i denne salen har påstått at vi har et lavt skattenivå. Men det vi har hevdet, og som det også er betydelig grunnlag for å hevde, er at vi har et skattenivå som er på linje med våre nordiske naboer. Representanten Foss har brukt vesentlig tid på denne talerstolen i dag på å utdype det og understreke at ja, vi har et skattenivå på linje med Danmark, Finland har et litt lavere skattenivå, og vi har et lavere skattenivå enn Sverige. Men når vi i Arbeiderpartiet forsvarer vår posisjon, for å si det slik, i forhold til våre nordiske naboer, er det fordi vi også vil forsvare det velferdsnivået vi har, som også er på linje med resten av Norden, og som faktisk også er blant de beste i verden. Hvis det er slik at Høyre ønsker seg et velferdsnivå tilsvarende gjennomsnittsnivået i Europa, deler vi faktisk ikke det ønsket. Vi vil slåss for det velferdsnivået vi har. Jeg er faktisk i tvil om Høyre vil det. Så tilbake til regnestykkene. Ja, det var et interessant regnestykke Brende ønsket nærmere svar på, og jeg skal forklare: Det er faktisk slik at hvis en ser på lønnsintervallet 150 000–300 000 kr, som er en helt vanlig måte å regne på, er skatteletten med Høyres forslag 700 kr – det er gjennomsnittstallet. Hvis man gjør som representanten Foss og sier eksplisitt at man tjener eksakt 300 000 kr, er det 1 900 kr. Men for å tilfredsstille Høyres krav om presisjon skal jeg i alle mine fremtidige innlegg og debatter ta utgangspunkt i de som tjener 275 000 kr, for da er Høyres skatteløfte bare 420 kr. Og da er det slik at det ikke engang er én dags sykefravær som tar fra dem skatteløftet, med bare en halv dag er hele skatteløftet borte!
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-06-15:
Jeg vet ikke riktig hvor representanten Alvheim har det fra at Arbeiderpartiet har et dårlig forhold til private opptreningsinstitusjoner. De aller fleste av de vi har, er private, og svært mange av dem eksisterer i dag nettopp fordi de har fått støtte og oppfølging fra Arbeiderpartiet, både i regjeringsposisjon og i Stortinget. Så er representanten Alvheim som erfaren sosialpolitiker også vel kjent med at det har vært mange kompliserte forhold rundt refusjonssatser og ulike holdninger knyttet nettopp til disse institusjonene, og at det gjennom behandling også i Stortinget har vært gjort mange forsøk på å skape et klarere og enklere system for det, uten at man egentlig har kommet fram til noen endelig, god løsning Jeg skal gi representanten Alvheim rett i at det fortsatt ligger en politisk utfordring i å komme videre på dette området – det har han helt rett i. Så har Arbeiderpartiet, som også Alvheim viste til, i årets revisjon av statsbudsjettet lagt inn 25 mill. kr for å unngå at vi skal få økte egenandeler, og for å gi disse institusjonene en videre mulighet framover. Når det gjelder deres overlevelsesmulighet, stoler jeg på det vår helseminister har uttalt. Han har besøkt flere av disse institusjonene. Han har også gitt uttrykk for at det ikke er noen fare for deres eksistens, og da tar jeg også høyde for at det kommer til uttrykk når vi skal legge de økonomiske rammer for et nytt år.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2001-06-15:
Jeg har all forståelse for at representanten Jan Petersen ikke ønsker å diskutere alle sider ved Høyres skatteløfter. Men det kan jeg forsikre at han skal få lov til å gjøre i ukene og månedene framover. Jeg skal i hvert fall være en bidragsyter i så måte. For hvis bildet var så enkelt som representanten Petersen forsøker å framstille det, da ble det også litt for ensidig. Faktum er at skatteløftene fra Høyre er grunnleggende usolidariske. For det er en uomtvistelig sannhet og det er et sitat fra Høyres skattetabell, som Per-Kristian Foss i dag har oppfordret meg til å bruke – at hvis du tjener 275 000 kr, så får du 420 kr i skattelette av Høyre. Og hvorfor er det så grunnleggende usosialt? Jo, fordi jeg også stoler på det Jan Petersen sier når han sier at vi skal bruke hele 40 milliarder kr til skattelette! Og da sier det seg selv at det er helt andre enn folk med inntekter under 300 000 som skal nyte disse godene. For faktum er at det er de som har de høye inntektene, som også stikker av gårde med store skattelettelser med Høyres opplegg. Derfor er det grunnleggende usolidarisk, og derfor er det riktig både å snakke om det store volumet som Høyre tilbyr i skattelette, og den kjensgjerning at folk med små inntekter nesten ikke får noen ting. Og som jeg sa i sted: Tjener du 275 000, får du 420 kr i skattelette. Og da holder det med en halv sykedag, så har du tapt skattegodet fra Høyre – en halv sykedag etter Høyres opplegg for sykelønn. Så dette er grunnleggende usolidarisk. Det kunne vært interessant i hvert fall å få brakt klarhet i følgende i denne debatten: Er det slik at Jan Petersen vedkjenner seg sine uttalelser i pressen om at skatteløftet til Høyre beløper seg til opp imot 40 milliarder kr? Eller er det slik som Børge Brende sier i dagens aviser, at dette er tall som er kommet fra Arbeiderpartiet?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2001-06-15:
I dag våknet vi til ganske oppsiktsvekkende meningsmålinger. Jeg tror det er fornuftig å understreke at dette er meningsmålinger, og altså ikke et endelig valgresultat. Jeg er ganske sikker på at de partier som kom dårlig ut av disse meningsmålingene, vil gjøre alt de kan – det inkluderer også sentrumspartiene – for å rette på dette. Og fra sentrumspartienes side skal vi virkelig sette alle kluter til for å klare dette. Men hvilken strategi har Arbeiderpartiet? For Arbeiderpartiet må jo dagens måling framstå som en sjokkmåling. 22,8 pst. er en klar indikasjon på at mange av Arbeiderpartiets velgere har mistet troen på partiet. Hva kan grunnen til dette være? Det er nok ikke én enkelt forklaring, tror jeg for min del da. Men jeg vil lufte noen mulige forklaringer: Mangel på lydhørhet for de bekymringer og de protester som skjer ute i distriktet, kort og godt mangel på en troverdig distriktspolitikk, ikke minst i Nord-Norge. En uklarhet, jeg vil si grensende til rot, når det gjelder gjennomføringen av momsreformen, som har irritert folk. Og ikke minst oppfølgingen av den avtale som sentrumspartiene inngikk med Arbeiderpartiet, som er rettet opp i innstillingen, men som burde ha vært rettet opp allerede da proposisjonen ble presentert for Stortinget. En trang til å overregulere folks liv og hverdag gjennom detaljerte bestemmelser i det politiske systemet i stedet for å respektere folks valg og prioriteringer selv. Og så har Arbeiderpartiet tatt på seg å forenkle og videreføre sentrumsregjeringens prosjekt «Et enklere Norge», men det går i feil retning ifølge NHO og ifølge det man kan se av angstbitersk holdning i forhold til å gi statlige selskaper ny eierstruktur og nødvendig handlefrihet. Jeg skal ikke gi Arbeiderpartiet råd, men jeg vil gjerne spørre Arbeiderpartiets parlamentariske leder om hun kjenner seg igjen i noen av disse beskrivelser, som kan forklare Arbeiderpartiets problemer på gallupen.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-06-15:
De private opptreningsinstitusjonene utgjør ca. 50 pst. av den rehabilitering som i Norge i dag gis til kreftpasienter, ortopediske pasienter og til pasienter med hjerte-/karsykdom osv. De gir faglig like god behandling som de offentlige rehabiliteringsinstitusjonene, hvis det ikke er spesialinstitusjoner. Og det som burde være mer interessant i denne type debatt, er at opptreningsinstitusjonene gir denne rehabiliteringen for ca. halvparten av det det koster ved en offentlig institusjon. Den økonomiske situasjonen for de fleste av disse rehabiliteringsinstitusjonene er i dag slik at flere sannsynligvis må legge ned driften når dette driftsåret er ute. Det gjelder bl.a. noen av de store og kanskje de faglig beste, nemlig Modum Bad og Nord-Norges Kurbad i Tromsø. I Tromsø vil dette bli en katastrofe for rehabiliteringspasientene allerede fra neste år, hvis ikke noe skjer. De 25 mill. kr som er lagt inn av flertallet i revidert, er faktisk bare en symbolsk bevilgning. Det man burde ha lagt inn, var minimum 100 mill. kr, slik Fremskrittspartiet har gjort, og slik det er tilstrekkelig og godt dokumentert at behovet er. Nå er det slik at de private opptreningsinstitusjonene aldri noen gang har vært Arbeiderpartiets hjertebarn, og mitt spørsmål til representanten Hill-Marta Solberg er følgende: Vil Arbeiderpartiet i fremtiden endre på denne innstillingen i forhold til de private opptreningsinstitusjonene? Og vil Arbeiderpartiet ved høstens behandling av statsbudsjettet sørge for at disse institusjonene kan opprettholde driften også neste år?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-06-15:
Først et par ord om sammenslåingen av den statlige helseforvaltningen. Der har det lyktes for Fremskrittspartiet i forhandlinger med Arbeiderpartiet å opprettholde Kreftregisteret som en selvstendig etat, og det er jeg veldig glad for. At de får rapporteringsplikt til Radiumhospitalet, er helt i tråd med Kreftregisterets arbeid og utvikling. Jeg kan ikke på noen måte sammenligne Bioteknologinemnda med Kreftregisteret i denne sammenheng, og vi vil derfor ikke stemme for forslaget om å trekke ut Bioteknologinemnda. Det jeg egentlig tok ordet for, var forslag nr. 121, fra Senterpartiet, som er mer enn forunderlig. Jeg vet ikke om Senterpartiet på grunn av den gallupen som foreligger, rett og slett har gått i sjokk, eller er blitt så frustrert og oppgitt at man har gått tvers gjennom den såkalte sentrumsmuren og avstedkommet dette forslaget. Når representanten Enoksen i sitt hovedinnlegg presterte å si at Senterpartiet, og kanskje andre, først ble oppmerksom på regionsykehusenes vanskelige økonomi etter at finansinnstillingen var avgitt, begynner jeg å lure på om man egentlig er våken i timen, og jeg lurer på om representanten Enoksen har vært i kommunikasjon med sin egen representant i sosialkomiteen. Allerede ved revidert nasjonalbudsjett i fjor da vi behandlet sykehusproposisjonen, St.prp. nr. 47 for 1999-2000, måtte alle og enhver av oss vite at den situasjonen vi nå har ved regionsykehusene, ville komme. Så fikk vi vedtaket i november om 1 milliard kr til behandling utenlands fordi vi ikke ville bevilge penger til norske sykehus innenlands, og som om ikke det var nok, hadde vi et Dokument nr. 8-forslag fra Fremskrittspartiet om å bevilge 1 milliard kr til behandling innenlands for en måneds tid tilbake. Da var man tydeligvis heller ikke observant i forhold til at de norske sykehus ikke bare slet med sin økonomi, men faktisk hadde kapasitet som var uutnyttet. Og så kommer man med forslag etter at finanskomiteens innstilling er avgitt, når man under arbeidet i finanskomiteen hadde rikelig mulighet til enten å fremme egne bevilgningsforslag fra Senterpartiets side, eller å gå inn på noen av de andre bevilgningsforslagene som lå der, bl.a. fra Fremskrittspartiet, på ca. 1,1 milliarder kr. Men det som er det tragiske ved dette forslaget, er, og det må jeg bare innrømme: Fremskrittspartiet kan ikke stemme mot dette forslaget av hensyn til pasientene som venter i kø, både ved regionsykehusene og ved andre sykehus.
Jan Petersen (Høyre), 2001-06-15:
Dette blir jo verre og verre. Jeg oppfattet innledningen til Hill-Marta Solberg faktisk slik at hun koblet denne skattetabellen sammen med de 40 milliardene, og så regnet hun ut at alle andre vanlige lønnsmottakere da ville få en differanse på mellom 40 milliarder kr og disse angivelige 420 kr ganger antall skattytere. Med all mulig respekt, men det håper jeg Hill-Marta Solberg ikke mente. Hvis hun mente det, er jo dette blitt aldeles tøvete – jeg finner ikke noe bedre uttrykk, president! Jeg skal gjerne diskutere det med Hill-Marta Solberg, men kanskje på et annet tidspunkt og under andre omstendigheter, for dette vet hun selv ikke henger på greip. Hvis man imidlertid forlater disse 40 milliardene og holder seg til dagens skattelettelse, altså for årets budsjett, som andrar seg til andre beløp, som hun vet, har hun så vidt jeg skjønner, glemt en del elementer, f.eks. hele avgiftselementet, som betyr svært mye for folk med lave inntekter. Det er jo der Arbeiderpartiet nå bommer så sørgelig, fordi man vet at når Arbeiderpartiet fører denne høyavgiftspolitikken, rammer det en masse mennesker med ganske svak skatteevne. Det er det Arbeiderpartiet ser bort fra, og det er det de ikke har skjønt. Når det gjelder å vedstå seg sitatene, er jeg ikke sikker på hva hun er ute etter, men jeg vil bare nevne at jeg har uttalt meg til så mange aviser som vil høre på, om den setningen som jeg har nevnt, som jeg siterer igjen: «Derfor mener Høyre at det totale norske skatte- og avgiftsnivået må reduseres ned mot nivået i EU-landene.» Det er det vedtaket Høyre har, og det er det jeg har talt over. Jeg har også gitt en indikasjon på hva slags tall dette skal kunne dreie seg om. Det har jeg snakket om hele tiden, hverken mer eller mindre enn dette. Jeg vil tro at Arbeiderpartiet bør se seg tjent med at vi holder en debatt på et reelt grunnlag, som altså er Høyres program slik som det er vedtatt, og som Finansdepartementet gjerne kan få et eksemplar av hvis de måtte trenge det.
Jan Petersen (Høyre), 2001-06-15:
Hadde presidenten hatt et bedre forslag, ville jeg ha akseptert det.
Jan Petersen (Høyre), 2001-06-15:
Jeg vil først si meg enig i at Høyre og Kristelig Folkeparti har mange felles verdier, det er mye vi kan stå sammen om. Jeg har også lyst til å legge til at vi tidligere har vist i praksis at vi kan finne frem til gode løsninger i fellesskap. Det er ingen som er i tvil om hva min plan A dreier seg om. Jeg ville gjerne at det var et samarbeid som skulle se dagens lys igjen, men jeg forstår at det kommer ikke til å bevege seg på denne siden av valget, og det har vi selvfølgelig akseptert som en del av virkeligheten. Vi sier til folk at jo bedre valg Høyre gjør, jo lettere får man gjennomført de standpunktene Høyre står for. Også på det skattepolitiske området er det en del viktige felles spørsmål som vi kan stå sammen om. Jeg har med stor glede lagt merke til at Kjell Magne Bondevik har talt til fordel for å heve innslagspunktet for toppskatten. Jeg vet at Kristelig Folkeparti sammen med oss ønsker å sette en strek over boligskatten, så her er det mange gode begynnelser. Men så får jeg litt problemer med hva Lånke mener med «de ikke-materielle verdiene», for det er da ikke spesielt immaterielt at staten plutselig skal overta veldig mye av folks inntekter. Det er jo like mye harde penger som alle andre. Det er bare spørsmål om hvem som skal disponere dem. Det er ikke slik at det er en mindre materiell innfallsvinkel enn det å si at man skal ha skattelettelser. Poenget er rett og slett om man stoler på at folk disponerer inntektene sine på en fornuftig måte, og det gjør vi. Det er et ideologisk spørsmål. Men det er mer enn ideologi her, bl.a. et spørsmål om det er mulig for Norge å være et skattepolitisk annerledesland. Bør ikke vi gjøre oss de samme refleksjoner som Sverige? Det er et av de viktige motiver bak det vi har gjort. Våre årlige budsjetter viser at vi får budsjettene til å gå i hop. Det viser at det er ansvarlige måter å gjøre det på. Jeg vil ikke på noen måte overfortolke de meningsmålingene som vi nå ser, men man kan vel si at skremslene hittil ikke har slått spesielt godt an ute i folket heller.
Jan Petersen (Høyre), 2001-06-15:
Denne replikken synes jeg var et overbevisende argument for at det kunne være en fordel å ha mer enn ett årsbudsjett å arbeide med. Men det er jo slik at det er i årsbudsjettene vi arbeider. Jeg må vise til den nære historie, hvor vi har greid å gjøre ganske betydelige endringer på skattesiden innenfor et saldert og oppgjort budsjett, hvor det ikke bare har vært plass til skattelettelser, men det har også vært plass til enkelte utgiftsøkninger på områder vi mener er viktige, som f.eks. skole, forsvar og veibygging. Og det siste årets tall var jo i størrelsesorden 20 milliarder kr i forhold til det forslaget som forliket gikk ut på. Så det viser at vi kan. Når det gjelder målsettingen, må jeg gjenta det jeg har sagt i flere runder i dag, nemlig at vi ikke har gitt noe tidspunkt for denne målsettingen. Men vi mener at det er viktig å ha en målsetting og en forståelse av dynamikken, og ikke minst bruke denne målsettingen også til å forstå hvor det brenner mest. Og jeg vil gjenta: Vi må altså ikke tro at dette landet kan være et skattepolitisk annerledesland, at vi kan forsøke å ha et skattenivå her helt uten tanke på hvordan verden der ute ser ut. Der spørsmålet tror jeg sikkert vi er enige om. Men jeg har gjort det helt klart at det ikke er slik at vi kan love å gjennomføre det i løpet av fireårsperioden, men vi skal gjøre det vi kan for å nå målsettingene. Det vil være tre kilder for å oppfylle skatteløftene: Det ene er det jeg har snakket om, nemlig omdisponering på årets budsjett, der vi altså har greid ganske svære beløp. Det andre er den økonomiske veksten som jevnlig er på statsbudsjettet. Det ville være helt urimelig om den i sin helhet skal gå til offentlig forbruk. Og dette forsterkes jo av at vi tar i bruk avkastning fra oljefondet. Det tredje dreier seg om modernisering av offentlig virksomhet. Det er nødvendig å frigjøre midler som også bør kunne gå til skattelettelser. I den sammenheng er det viktig å ha regjeringsdeltakelse, for da sitter vi på litt av kommandoposisjonene.
Jan Petersen (Høyre), 2001-06-15:
Statsministeren har en pussig definisjon av ordet «ansvarlig». Han skal nå i hvert fall ha ros for å holde fast ved det faktum at det Arbeiderpartiet til enhver tid mener, er det eneste ansvarlige. Det holder han fast på uansett hva slags tilbakemeldinger han får fra folket på dets politikk. Problemet til statsministeren er at han ikke har fantasi til å se at ting kan gjøres annerledes enn det han selv har lagt opp til, og når noen forsøker å gjøre noe annerledes, er det pr. definisjon uansvarlig. Statsministeren devaluerer ansvarlighetsbegrepet på den måten han argumenterer. Når det gjelder skatt, har jeg besvart det spørsmålet. Det ble ikke reflektert i det manuskriptet statsministeren hadde, men det kan vi da for så vidt komme tilbake til. Men jeg har lyst til å si at det ville være en god begynnelse hvis Finansdepartementet kunne redegjøre korrekt for hva Høyres skattepolitikk er. Vi får håpe at det kan være noe å starte med. Statsministeren var for øvrig meget imponert over den reformpolitikken Arbeiderpartiet har satt i gang. Jeg må si at en del av det har vært bra – politireformen, f.eks. En del av det var nok høyst nødvendig, ikke minst skapt av Arbeiderpartiets egen underbudsjettering. Det gjelder Forsvaret, hvor han åpenbart er svært imponert over at vi nå kommer oss opp på det nivået som vi krever av de nye medlemslandene i NATO. Men poenget er at det Arbeiderpartiet gjør, er altfor lite, og det er altfor fantasiløst. Når vi gjennomførte helsereformen, burde også Arbeiderpartiet vært villig til å nedlegge fylkeskommunen. Det torde man ikke, og det koster penger. Men så til et spørsmål som dreier seg om «vilje til å skaffe penger», som statsministeren sa. Da er spørsmålet: Kunne statsministeren si litt om hva slags skattepolitikk vi kan vente fra Arbeiderpartiets side? Finansministeren har tidligere vært ute og sagt at han lover at han ikke vil øke skatte- og avgiftsnivået i statsbudsjettet for 2002. Det sa også Thorbjørn Jagland for et par år siden, og så ble det altså en historisk høy økning av skattene. Mitt spørsmål til statsministeren er: Er det noen større grunn til å stole på Schjøtt-Pedersen i år 2001 enn det var til å stole på Thorbjørn Jagland i 1998?
Jan Petersen (Høyre), 2001-06-15:
Det var for så vidt tilfeldig at jeg kom etter denne tiraden fra finansministeren. Dette har jeg forklart finansministeren før i dag. Og hvis finansministeren ennå ikke har skjønt dette, så tror jeg man skal gi opp. Finansministeren har tidligere vist all mulig vrangvilje i forhold til å lese annonser, hvor han helt åpenbart ikke hadde forstått hva som stod – selv om de fleste ville ha forstått det – og man har vært gjennom det samme i dag. Jeg synes dette er ganske patetisk fra en finansminister, når han nå er oppe i det hjørnet han er at ikke folk tror på skatteløftene hans, og så holder han på med dette. Det finansministeren skulle ha gjort, var å besvare det spørsmålet Stortinget har stilt til ham i dag, og det spørsmålet er: Bekrefter han eller bekrefter han ikke den oppfatningen Ansgar Gabrielsen gav uttrykk for? Vil han kunne bekrefte at Ansgar Gabrielsen oppfattet ham riktig når det gjaldt IT Fornebu? Det skal vi ha et klart svar på, og da nytter det ikke å henvise til hva han har tenkt å si til høsten. Han er nødt til å gi meg et svar nå.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2001-06-15:
Jeg har lyst til å sende en gratulasjon til Jan Petersen i anledning de gode galluptallene. Slikt gir jo gjerne litt god selvfølelse og er godt å ta med seg. Det har vært mye snakk om forskjellene mellom partiene i dag. Jeg har først lyst til å understreke at Høyre og Kristelig Folkeparti har mange fellesverdier, som ikke minst kommer til uttrykk i den komiteen som jeg jobber i – familie-, kultur- og administrasjonskomiteen. Vi stod sammen om kontantstøtten, som vi vet har betydd veldig mye for svært mange småbarnsfamilier i Norge. Men det har dreid seg veldig mye om skatt, skatt og atter skatt, og skattelette. Jeg skal ikke begi meg inn på å utfordre Petersen på hvilke tall som er de korrekte for hva som er Høyres målsetting når det gjelder skattelette – om det er 20, 40 eller 78 milliarder kr. Det er uansett svimlende tall, som jeg tror folk flest egentlig har lite forhold til når det kommer til stykket. Det som er mitt poeng, og som jeg har lyst til å utfordre Petersen på, er hva som egentlig skjuler seg bak å være opptatt av verdier. Jeg tror veldig mange har problemer med å forstå hvordan Høyres skattelettepolitikk kan la seg forene med sterk satsing på f. eks. skole i tiden som kommer, i tillegg til betydelige kutt i overføringen til landbruk, som vi vet vil ramme distriktene, betydelige kutt i sykelønn – mange milliarder kr – kutt i bistanden til fattige land, inntil 2,5 milliarder kr. Vi vet at Høyre er opptatt av gjeld og handel. Det er vel og bra, men bistand er nødvendig for å redde mennesker fra fattigdom. Og vi vet at 1,4 millioner mennesker i verden har bare en dollar å leve for. Mitt spørsmål til representanten Jan Petersen er av ideologisk karakter. Jeg har lyst til å utfordre ham på følgende: Hvilke verdier mener han Høyres politikk er uttrykk for? Hva betyr de ikke-materielle verdiene i forhold til det som dreier seg om skattelette?
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-06-15:
Jeg vil gjerne benytte anledningen til å takke Kristelig Folkeparti for en ansvarlig tilnærming til revidert nasjonalbudsjett. Tidligere anså jeg Høyre som et mer ansvarlig parti i den økonomiske politikken enn Kristelig Folkeparti. Nå mener jeg de er i ferd med å bytte plass. Høyre er i ferd med å bli et uansvarlig parti på borgerlig side, mens Kristelig Folkeparti i hvert fall i vår har vist en større grad av ansvar enn det vi har opplevd tidligere, og det er jeg glad for. Når det gjelder barnehager, er utgangspunktet følgende: De årene vi hadde sentrumsregjering, var det en kraftig nedgang i utbyggingen av nye barnehageplasser i Norge. Vi hadde den laveste utbyggingstakten på svært mange år. I tillegg økte prisene, og spesielt økte de for de aller minste barna, fordi man innførte ordningen med kontantstøtte, som innebærer at hvis man velger barnehageplass, mister man kontantstøtten og må i tillegg betale for barnehageplassen. Vi prøver nå å få fortgang igjen i barnehageutbyggingen. Da er det viktig å diskutere ulike modeller for hvordan den finansieres. Men uansett hvilken modell man går inn for, enten den modellen som Stortinget samlet seg om for ett år siden, nemlig en deling mellom kommuner og stat, eller andre modeller, har de det til felles at modellene krever penger. Hovedproblemet med barnehagesatsingen de siste årene er at det har vært for lite penger lagt inn i satsingen, og resultatet har blitt en kraftig nedgang i utbyggingen og en kraftig økning i prisene. Det er faktisk slik at under sentrumsregjeringen gikk tilskuddet pr. barnehageplass ned. Det ble altså gitt stadig mindre penger pr. barn i barnehage. Det bidrar selvsagt til å gjøre barnehageplassene bedre, dette er første året på svært lenge at tilskuddene går opp. Det betyr også at jeg mener at selv om det er viktig å diskutere ulike modeller, er det viktigste nå å markere politisk vilje til å mobilisere penger til barnehagesektoren. De første skrittene fikk vi til da vi vedtok budsjettet i fjor høst, og så får vi en påplussing nå, og det er det første skrittet for billigere barnehager.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-06-15:
Når det gjelder egenskapen fantasi, mener jeg det er blant de egenskaper mennesker, og spesielt beslutningstakere, bør ha i en passe dose, i den forstand at man bør ha fantasi til å tenke nytt. Jeg mener at de reformene vi har gjennomført, ikke minst f.eks. innenfor høyere utdanning – at tusener av ungdom får mer utdanning og kommer raskere ut i arbeidslivet enn med dagens ordning – er et uttrykk for en god og ansvarlig mengde politisk fantasi. Derimot mener jeg at når Høyre nå opererer med løfter om skattelettelser på fra 40 til 80 milliarder kr, har man fått litt for mye fantasi. For det er bare i fantasiverdenen at det er mulig, hvis man ikke skal gjennomføre dramatiske kutt i velferdsordninger som de aller fleste nordmenn anser som helt avgjørende: helse, utdanning, barnehager, skoler og andre viktige områder. Problemet er at det nå er forvirring i Høyre. Det er altså et problem at Høyres skattepolitiske talsmann tallfester dette helt klart til at skattenes og avgiftenes andel av BNP må reduseres fra 49 pst. av BNP til 42 pst. av BNP, slik Høyre regner i siste nummer av Økonomisk Rapport. Det er 78 milliarder kr. Han skal bruke seks år på det. Vel, det er altså titalls milliarder i løpet av fire år. Det er bare i fantasiverdenen det er mulig å gjennomføre, hvis ikke – og det er det som er det skumle med Høyres forslag – man skal gjennomføre veldig dramatiske kutt i helse, utdanning og de andre viktige fellesgodene vi finansierer i fellesskap i vårt land. Det er riktig at vi da kommer ned på gjennomsnittsnivået i EU, men vårt mål er jo å ha en velferdsstat som er vesentlig bedre enn gjennomsnittet i EU. Da må vi imidlertid også være villig til å betale noe mer enn gjennomsnittet, men på linje med våre nordiske naboland. Det er riktig som Hill-Marta Solberg sa i stad, nemlig at det blir 420 kr mindre i skatt for en som tjener 275 000 kr. Er en syk en halv dag, har en med Høyres opplegg tapt hele skattelettelsen. Har en høye inntekter, høye formuer, tjener en med Høyres opplegg. Det er et usosialt opplegg.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-06-15:
For det første brukte jeg mesteparten av mitt eget innlegg til å snakke om Arbeiderpartiets politikk og det Regjeringen har fått til. Men jeg mener også det er mitt ansvar å få fram noen av de politiske forskjellene i forhold til de sakene som nå er oppe til debatt. Da Regjeringen la fram sin satsing på barnehager, la vi fram forslag om en økning som dreier seg om flere milliarder kroner over fire år. Vi tar noe i høst, og 1 milliard kr neste år. Da sa jeg at jeg var sikker på én ting, og det var at andre partier ville by over. Det er vi vant til. Det skjedde nøyaktig det samme da vi la fram eldreplanen våren 1994, der vi skulle ruste opp eldreomsorgen i Norge. Men det som er kjennetegnet ved Arbeiderpartiet, er at når vi legger fram denne type planer, løfter, for å ruste opp viktige velferdsgoder, enten det er eldreomsorgen eller barnehagene, gjennomfører vi dem. Problemet er at de siste årene, spesielt under sentrumsregjeringen, ble det en bråstopp i barnehageutbyggingen, det ble en kraftig prisøkning, og tilskuddet pr. plass gikk ned. Nå går tilskuddet pr. plass opp, og det er ikke overraskende at andre partier nå kappløper om å by over oss. Men det er først når vi kommer i regjeringskontorene, at vi igjen faktisk får flertall for å satse på barnehager, bevilge mer penger til barnehager og få til tiltak som skritt for skritt, år for år, skal sørge for lavere priser. Når det gjelder avgifter, tror jeg jeg skal minne om følgende: For første gang er bensinavgiften satt ned, med over én krone, med kr 1,20 eller kr 1,30. Dieselavgiften er satt ned, momsen på mat halveres, og husholdningene tjener samlet sett på den momsomleggingen som nå gjennomføres. Så det gjennomføres avgiftsreduksjoner, men innenfor en ansvarlig økonomisk ramme.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-06-15:
Dette spørsmålet har vært oppe også tidligere i debatten, og som parlamentarisk leder Hill-Marta Solberg og andre talere fra Arbeiderpartiet har understreket, er vår vurdering at sykehusene og fylkene har rammer til å ha et ansvarlig aktivitetsnivå i 2001. Det er bl.a. et resultat av at sentrumspartiene og Arbeiderpartiet fant sammen gjennom et budsjettforlik i fjor, noe som innebærer at sykehusene aldri før har fått større bevilgninger, og at det aldri før har blitt behandlet flere pasienter enn nå. Det er altså bevilget mer penger til sykehusene enn det noen gang har blitt gjort under sentrumsregjeringen. Nå er det selvsagt slik at vi følger utviklingen i sykehussektoren, og vi er inne i en krevende omstilling. Den omstillingen blir finansiert på en måte som gjør at fylkene skal være i stand til å videreføre innsatsen i forhold til videregående skole og andre viktige velferdsordninger – selv om man tar sykehusene ut, og selvfølgelig også tar noe finansiering ut i den sammenheng. Jeg tror det avgjørende når det gjelder sykehus, er følgende: Norge er det landet i Europa med det høyeste antall leger i forhold til innbyggertall. Samtidig går antallet behandlede pasienter pr. lege ned. Og vi har mye verdifullt utstyr som bare brukes noen få timer om dagen, ja kanskje bare noen få timer i uken. Så problemet når det gjelder norske sykehus, er altså ikke bare et spørsmål om å bevilge mer penger – det skal vi gjøre – men det er også et spørsmål om at vi har altfor dårlig utnyttelse av alle de pengene vi allerede har bevilget, enten det er til lokaler, utstyr eller lønninger til de ansatte i helsevesenet. Det er et stort problem, og derfor gjennomfører vi en sykehusreform som gjør at vi skal kunne få bedre utnyttelse av ressursene som investeres i sykehusvesenet.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-06-15:
Jeg har hatt mange lange samtaler med statsminister Göran Persson i Sverige om hva de har gjort på sin barnehagesektor. Og vi har helt sikkert mye å lære av dem, og det har vært nyttige samtaler. Det er to ting å si om Sverige i forhold til Norge. Det ene er at de har brukt noen år på det, så det var ikke noe som skjedde fra det ene året til det andre. Det andre er – og det er kanskje en viktigere forskjell – at i Sverige er så godt som alle barnehager kommunale. Og det er de ikke i Norge. Det kan man like eller ikke like, men det er et resultat av den mobiliseringen vi hadde for barnehager på 1980- og 1990-tallet, som ikke minst Arbeiderpartiet også støttet gjennom statlige tilskudd til private barnehager, og som gjør at 40 pst. av norske barn går i private barnehager. Da må vi passe på så vi ikke innfører regler som gjør at det blir en drastisk nedgang i antall barnehageplasser, og situasjonen i Norge er noe annerledes enn situasjonen i Sverige. Det vi har sagt, er at vi skal øke de statlige tilskuddene til barnehagene så mye at vi kan halvere den samlede foreldrebetalingen for barnehageplasser. I dag betaler foreldrene omtrent 40 pst. av hva en barnehageplass koster. Det skal ned i 20 pst. Den differansen skal staten betale, og da blir det billigere barnehageplasser. En norsk barnehage, i motsetning til en svensk, for å si det slik, er alt fra tre unger i stua til naboen eller et eller annet allrom i borettslaget eller en bedriftsbarnehage til en privat barnehage til en stor kommunal barnehage. Prisene varierer fra noen hundrelapper til mange tusenlapper. Noen steder gjør foreldrene mye dugnadsarbeid. Lokalet er stilt til disposisjon av en bedrift eller et borettslag, og prisen er kanskje lav. Andre steder er det dyre lokaler, lite dugnadsarbeid, høye kostnader, stor bemanning, og prisen er høy. Det mangfoldet gjør at vi mener at det som først og fremst er viktig i forhold til barnehager nå, er å gi mer statlig støtte pr. plass. Da blir barnehageplassene billigere, og vi får allerede melding om at det skjer i mange kommuner.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-06-15:
På en måte synes jeg statsminister Stoltenberg er litt pussig. Da Fremskrittspartiet lå veldig høyt på meningsmålingene og jeg var i debatt med ham, snakket han hele tiden om Fremskrittspartiets problem. Nå ligger Høyre relativt høyt på meningsmålingene, og statsminister Stoltenberg snakker om Høyres problem. Jeg tror faktisk det er veldig mange i arbeiderbevegelsen og Arbeiderpartiet som ville synes det var interessant om statsminister Stoltenberg snart begynte å interessere seg litt for Arbeiderpartiets problemer, for i mange sammenhenger er de relativt større og mer betydelige enn de problemene som Høyre eventuelt har, og de Fremskrittspartiet eventuelt har. Jeg synes det kunne vært artig å høre: Når skal statsministeren begynne å bekymre seg over sitt eget partis problemer? Så sa han i sitt innlegg at det som trengs når det gjelder barnehager, er å mobilisere penger til barnehagene for at en skal kunne senke prisene og øke takten i barnehageutbyggingen. I dag er det altså Høyre og Fremskrittspartiet som foreslår en økning av disse bevilgningene på 20 pst., mot Arbeiderpartiets skarve 10 pst. Kan jeg få statsministerens forsikring om at han vil huske dette når vi kommer til valgkampen, og ikke gi de vanlige feilaktige fremstillingene av sine konkurrenter? SVs leder i Transportarbeiderforbundet sier nå: «Kutt avgiftene på bensin og elektrisitet!»Og videre står det:«Det er nok ikke et krav som har støtte i mitt parti, men steinrike Norge har råd til lavere avgifter på bensin og elektrisitet, sier Østvold, som leder LOs Norsk Transportarbeiderforbund.» Mitt siste spørsmål blir da: Er dette like uansvarlig som statsministeren hevder at det er når Fremskrittspartiet kutter sterkt i elavgifter og bensinavgifter nettopp for å kompensere for prisøkningen, slik at vi kunne få et noe lavere prisnivå i dette land, slik at vi igjen kanskje kunne få et lavere rentenivå? Dette kan altså, som Østvold sier, gjøres uten å gjøre noe annet enn å redusere det store overskuddet i det «steinrike Norge».
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-06-15:
La meg først si at det er bedrøvelig at vi blir nødt til å savne Tom Thoresen når vi skal drøfte Stortingets konstituering til høsten. Det har vært en stor glede å ha de jevnlige disputter som alltid har fulgt når Tom Thoresen har tatt replikk på mine innlegg i de forskjellige, litt større debatter. Det er noe av det jeg kommer til å savne. Der har også Arbeiderpartiet handlet usedvanlig uklokt. Jeg gleder meg hvis det blir slik at vi får sterkere innflytelse. Det ville være til det beste for det norske folk og særlig for folk flest. Det er faktisk slik at vi aldri har forlatt slagordet: «La Nordsjøens skatter betale folkets skatter.» Vi har alltid sett på disse inntektene som å være disponible både til økte utgifter og til å redusere skatter og avgifter. Vi har også hele tiden holdt oss edruelige i forhold til den økonomiske situasjon. Men det er faktisk mulig å si ja takk, begge deler, og at vi nå kan få både i pose og sekk – innenfor rimelighetens og fornuftens rammer, og der er det ulike synspunkter på hva som er rimelighetens og fornuftens rammer. Vi har altså et annet syn enn noen byråkrater i Finansdepartementet, som alle andre i denne sal har oppnevnt til guruer, og som aldri har sett forskjell på en krone brukt til drift eller investering, eller en krone brukt i Norge eller i utlandet. Det er ikke slik at alt må strammes inn. Det er mulig å bevilge 2 milliarder kr til anlegg innen veisektoren uten at det har noen negative virkninger, annet enn at vi reduserer arbeidsledighetstrygdutbetalingene. Vi får egentlig veiutbygging for de samme pengene pluss litt til og får utnyttet ledig kapasitet. Det er mulig å spare sykehusdirektørene for å gruble på hvordan de skal spare penger og heller la dem begynne å se på hvordan de skal behandle flere pasienter. Det er mulighet til å gi midler til politiet uten at vi bør ha problemer med det. Så det er faktisk en feil beskrivelse som Tom Thoresen dessverre hadde i sin siste replikk til meg.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-06-15:
Først til Bror Yngve Rahms åpningsbemerkning om hvem som skulle ha bidratt til mest innflytelse for Fremskrittspartiet i norsk politikk. La meg gjøre det klart at jeg har ingen problemer med at andre partier eventuelt vil konkurrere om å få æren for å ha gitt oss mest innflytelse, og det er helt i orden om den konkurransen mellom andre partier om å gi oss innflytelse fortsetter etter valget. Det vil være helt greit, det har vi ingenting imot, og så får Kristelig Folkeparti og Arbeiderpartiet krangle om den æren. Men de første to årene i denne stortingsperioden, vil jeg tillate meg å si, endret dramatisk på den måten Fremskrittspartiet ble omtalt på i norsk presse og i Stortinget, så her er det i tilfelle meget aktiv konkurranse. Jeg skjønner at Bror Yngve Rahm ikke vil ha revidering av nasjonalbudsjettet og slike ting på dagsordenen, men finne en sak som han tror skal være en god sak. Vi kommer selvsagt til å stemme imot det forslaget som er lagt frem av Lars Sponheim. Vi har litt tålmodighet med prosjekter. Alle prosjekter vil av og til ha noen problemer, og det er klart at Høyre-styrte Bærum gjør hva de kan for å stoppe at Norge skal få et internasjonalt IT-miljø og IT-senter, som alle de andre nordiske landene har. Det må selvsagt Høyre og Kristelig Folkeparti fortsette med å gjøre, for de er jo litt sjalu for at det var noen andre som prøvde seg på å gjøre noe som ville være fornuftig på lang sikt. Visjonene om dette senteret er selvsagt fremdeles til stede, selv om Bærum Høyre prøver å lage litt vansker for utbyggingen av det. Vi synes ikke det er noe særlig fornuftig at man i Stortinget går inn for å bryte avtaler som er forpliktende, som det er i den foreliggende situasjon, og komme i erstatningsansvar og en masse juridisk krangling. Det er faktisk det Stortinget burde slutte med, å blande seg inn i forretningsmessige forhold og gjøre det slik at det er mer og mer dekning for det som Rosengren sa, at i Norge er det slik at når det er laget avtaler i næringslivet, kommer Stortinget og politikerne og lager vansker og tror det er de som skal styre bedrifter og slikt i detalj. Den galeien blir ikke vi med på.