Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-05-25:
Komiteens innstilling viser at det i store trekk er bred politisk enighet om hovedlinjene i den fremtidige rettshjelpspolitikken, og det gjelder også i store trekk de økonomiske rammer for den offentlige rettshjelpen. Komiteen er enig i at det ikke er behov for å øke inntektsgrensene utover indeksregulering. På den annen side er det også enighet om behovet for å utvide rettshjelpslovens saklige dekningsområde, bl.a. i barnevernssaker og i saker mot det offentlige. Og det er vel kanskje nettopp når det gjelder utvidelse av hvilke saker man kan få rettshjelp i, at det er behov for endring. Komiteen peker også på viktigheten av at rettshjelpsområdet blir fulgt opp i form av registrering og statistikk og ikke minst ved jevnlig evaluering av om ordningen fungerer tilfredsstillende. Det slutter jeg meg til, og her er det opplagt et betydelig forbedringspotensial. Stortingsmeldingens forslag til omlegging av egenandelsordningen innebærer altså, som også nevnt av representanten Karin Andersen, at egenandelen skal innbetales til advokaten uten at det offentlige har noen befatning med det. Det som er fordelen med dette, er at det ligger en stor forenkling i det, og at det offentlige bør kunne spare mellom 5 mill. kr og 6 mill. kr i det de i dag bruker til ren utregning og inndrivning av egenandeler. Etter min oppfatning er derfor dette forslaget overmodent, og jeg er glad for at komiteen slutter seg til det. På den annen side er det vel slik at når det offentlige synes det kan være greit med en forenkling, hender det at også advokatene synes det. Det underbygger også det behovet som er fremhevet av komiteen og i meldingen, nemlig behovet for større oversiktlighet og derved for så vidt også større forutberegnelighet i loven og forskriftene knyttet til fri rettshjelp. Det er vel ikke tvilsomt at det er en god del advokater som skal bruke regelverket, som synes det er tungt å sette seg inn i. Det vil derfor være en viktig rettesnor for departementet i det videre arbeidet at vi prøver å forenkle så godt det er mulig, uten at det går på bekostning av at innholdet fremdeles også må være godt og riktig. Som ledd i det mener jeg at ordningen med stykkprisfinansiering, som har vist seg vellykket, er en måte å videreføre et forenklingsarbeid på, og jeg kan opplyse at Justisdepartementet allerede før komitebehandlingen av rettshjelpsmeldingen hadde besluttet å foreta en totalgjennomgang av stykkprisordningen i løpet av dette året med sikte på utvidet stykkprisbetaling både i sivile saker og i straffesaker. Det at komiteen nå også har pekt på dette, gjør ikke at det arbeidet blir nedprioritert, snarere tvert imot. Det siste jeg ønsker å fremheve spesielt, er viktigheten av å se den offentlige rettshjelpsordningen i et bredt perspektiv, for det eksisterer en rekke offentlige rettshjelpstilbud i tillegg til lov om fri rettshjelp. Offentlige rettshjelpskontorer, studenttiltak, forbrukerkontorer og pasientombud kan trekkes frem som eksempler. De yter omfattende juridisk bistand på ulike områder. Også informasjon og service i offentlig sektor spiller en viktig rolle sammen med fri rettshjelp. I tillegg må også det offentlige rettshjelpstilbudet ses i sammenheng med et omfattende og variert privat rettshjelpstilbud i form av bl.a. private rettshjelpsforsikringer og rettshjelp som ytes av en rekke private interesseorganisasjoner. Selv om lov om fri rettshjelp er en viktig bærebjelke for å sikre nødvendig rettshjelp, blir altså befolkningens behov for gratis eller rimelig juridisk bistand også imøtekommet gjennom andre ordninger, og iblant mener jeg dette kan bli oversett i den offentlige debatt. I den videre diskusjon om hvordan vi skal sikre befolkningen en reell tilgang til domstolene, er det nemlig viktig at vi utvider perspektivet til å se på hvordan vi skal bidra til at bistand til rettshjelp og konfliktløsning kan gis også i andre former enn tanken om at det offentlige skal betale for advokaten, for det er ikke nødvendigvis alltid slik at det å få en advokat med på lasset, er den måten som best bidrar til en god konfliktløsning. Jeg mener det er et viktig arbeid videre å se på hvordan vi skal sikre befolkningen en reell tilgang til å klare å løse sine konflikter, å se det som et bredere spørsmål hvor det viktige er å hjelpe befolkningen til å løse sine rettslige konflikter, og ikke bare tenke på det å skaffe befolkningen billig advokathjelp.