trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2011-12-09:
Høyre har flere ganger i denne debatten påstått at Erna Solberg etterlot seg en god kommuneøkonomi. Våre 50 mrd. kr ekstra og mer enn en halvering av antall ROBEK-kommuner skal liksom bety at det nå er verre enn før. Den typen Erasmus Montanus-logikk har jeg aldri skjønt meg på. Som ordfører i Erna-perioden kjenner jeg meg ikke igjen. Tvert imot skal jeg innrømme at jeg egentlig misunner min etterfølger litt, som har fått en god slump rød-grønne kroner til fortsatt byutvikling. Og byutvikling er et stikkord. Byutvikling er et utrolig viktig politikkområde som nesten ingen har snakket om her i dag. Det handler ikke kun om penger, men også mye om evne til langsiktig planlegging. Da blir plan- og bygningsloven et særdeles viktig virkemiddel. Vi har reformert loven og ryddet opp i mye gammel moro. Nå henger plansystemet bedre sammen, på tvers av nivåene. Det har ikke Høyre fått med seg, i hvert fall ikke hvis vi skal tro dem på merknadene. De påstår at den nye loven er mer restriktiv, at fylkesmennene kan overprøve lokale vedtak mer enn før. Men det er jo helt feil. I den nye loven er adgangen til innsigelser betydelig begrenset. Statlige organer må i større grad stille opp når viktige planprosesser pågår, og ikke overprøve i ettertid. Da kan også Høyres forvaltningsdomstol fort bli et slag i lufta. Å løfte viktige samfunnsmessige valg ut av politikken og over i jussen er dessuten ingen god løsning. La meg ta et eksempel. Byutvikling er et område der konflikter lett kan oppstå. Det er politikk, ikke juss. Det vi trenger, er bypolitikk. Byene er motorene i vekst og sysselsetting i hele landet og viktige aktører i den distriktspolitikken representanten Aga Haug snakket om her i stad. Tidligere senterpartiordfører i Øvre Eiker Magne Ødegård var i sin tid helt tydelig på det: «Uten Drammen stopper Hokksund.» Nå har Drammen selv problemer, fordi viktige samferdselsspørsmål står uløst. Regjeringen bidrar med penger, men den viktigste jobben må skje i lokalt og regionalt samarbeid. Det er politikk. Ny plan- og bygningslov krever også klarere nasjonale forventninger til temaene for lokal og regional planlegging. Regjeringen har valgt by- og tettstedsutvikling som et av de viktigste politikkområdene, nettopp på grunn av betydningen for næringsutvikling og verdiskaping. Det er gitt klar melding ut om at statlige organer skal følge opp nasjonale forventninger og bidra til økt forutsigbarhet ved å medvirke i planleggingen. Så i stedet for å kjøre en gammeldags konfrontasjonslinje stat–kommune er mitt råd til Høyre at de selv heller kjører et ordførerkurs om muligheter i ny plan- og bygningslov. Så kan statsrådene Navarsete og Solheim ta en tilsvarende runde med fylkesmennene og la dommerne slippe. Sistnevnte er da heller ikke folkevalgte.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2011-12-09:
Nå vil jeg først og fremst påpeke at den innvandringen som skjer til Norge, for en stor del er arbeidsinnvandring, som vi faktisk trenger og har bruk for. Hvis vi ser på de fire veiene som er inn til Norge, er det arbeidsinnvandring som er den største, og så er det familiegjenforening – og så kommer asylsøkere og de som kommer hit for utdanning, som utgjør omtrent like små grupper. Så jeg mener at Fremskrittspartiet overvurderer problemstillingen. Det er klart at det som skjer ute i verden, påvirker antallet asylsøkere både til Norge og til alle andre land. Utlendingsmyndighetene sier jo også at den aller, aller viktigste årsaken til endringer i antallet asylsøkere er konflikter utenfor Europa. Det er mennesker som har krav på vår beskyttelse etter internasjonale konvensjoner. Så jeg synes den problemstillingen som reises her, ikke er relevant i det hele tatt, fordi vi har de forpliktelsene vi har.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2011-12-09:
Det er for tidlig å si om vi kan åpne for norskkurs, men vi har gjort endringer i permitteringsregelverket tidligere som følge av en vanskelig situasjon på arbeidsmarkedet, og regjeringen har sagt at selv om vi nå har gått tilbake igjen til «normalsituasjon» når det gjelder permitteringsregelverket, kan vi være villig til å se på det på nytt. En av de tingene som jeg nevnte at vi kommer til å ta opp diskusjon rundt i forbindelse med nye meldinger, er forslaget fra Arbeiderpartiets landsmøte om at arbeidsinnvandrere og deres familier skal ha rett til 300 timer norsk- og samfunnsfagopplæring, uavhengig av situasjonen deres på arbeidsmarkedet. Men det er av de 111 punktene som vi ennå ikke har kommet langt nok med. Vi valgte å prioritere utvidelse fra 300 til 600 timer for de andre, men ser ikke bort fra at dette kan vurderes.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2011-12-09:
Ja, det stemmer det som representanten Bekkevold sier, at jeg var medlem av det utvalget, og det forslaget som ble vedtatt på landsmøtet, om å vurdere å heve innslagspunktet, er knyttet opp til den debatten som det virkemidlet egentlig er ment å skulle forebygge, nemlig tvangsekteskap. Så så vi så sent som i denne uka i min egen lokalavis uforutsette og litt uheldige utslag av det regelverket overfor familier som i en midlertidig periode på grunn av sykdom hadde for lav inntekt hos referansepersonen, og det får en del utslag som vi ikke har tenkt oss. Regjeringen har tenkt å gå gjennom erfaringene med det regelverket, og da er det ikke 100 pst. sikkert at det blir Arbeiderpartiets vedtak på dette landsmøtet som blir gjennomført. Kanskje det kommer et nytt vedtak på neste landsmøte, fordi vi ser at ting kanskje må endres.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2011-12-09:
Jeg står her med en liten utskrift fra nettet hvor det står «Trond i England». Da skjønner sikkert alle hvilken Trond det er snakk om. Videre står det på nett fra de konservatives landsmøte i Storbritannia – det er vel halvannet år siden eller noe sånt – at stortingsrepresentant Trond Helleland uttalte: «Dette er som å være hjemme» – etter å ha hørt både partileder David Cameron og finanspolitisk talsmann George Osborne tale. Nå har den samme Cameron, nå i rollen som statsminister, i likhet med Merkel og Sarkozy, faktisk uttalt at det flerkulturelle samfunnet har spilt fallitt. Jeg lurer på om representanten Helleland kjenner seg like mye hjemme i det utsagnet?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2011-12-09:
Det er fint med den ordningen med replikk nr. 2, for da er det jo en mulighet til også å få lov å takke for svaret. Jeg vil samtidig bare forsikre meg om – men jeg tror jeg vet svaret på det – at, i likhet med den økonomiske politikken, vil det heller ikke bli Fremskrittspartiets flyktning- og asylpolitikk som kommer til å prege et eventuelt regjeringssamarbeid mellom de to partiene i framtiden.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2011-12-09:
Jeg vil litt tilbake igjen til Siv Jensens ønske om å stenge Oslos bygrense for innvandrere. Jeg vil tilnærme meg det med noen fakta. Dagens Nyheter i Sverige har hatt en interessant artikkelserie i det siste. Én av overskriftene var: Uten innvandrere stopper Sverige. Deretter fulgte en oversikt over forskjellige bransjer – helsesektoren, eldreomsorgen, hotell- og restaurantbransjen og transportsektoren. Hver fjerde svenske lege er født utenfor Norden. Bak rattet i busser og drosjer sitter folk med høyskoleutdanning. Det viser en litt annen side. Det handler dels om diskriminering, dels om problemer med å få godkjent utdanning fra utlandet. I folketannrøkta i Hallunda kommer mer enn halvparten av tannlegene fra Bagdad, men veien dit har vært kronglete. Selv om pensumliste og praksis var nesten identiske, var det svært vanskelig å få utdanningen godkjent i Sverige. Og helt i den andre ytterkanten viser statistikken en overvekt av innvandrere blant fattige sosialhjelpsmottakere. De svenske erfaringene kunne like gjerne vært en beskrivelse fra Norge. Tall fra SSB viser at innvandrere utgjør 13 pst. av alle sysselsatte i Norge – 12,2 pst. av befolkningen. Men de er kraftig overrepresentert i renhold, både menn og kvinner. Det samme er tilfelle innenfor overnattings- og serveringsvirksomheten. Innvandrerkvinner er sterkt overrepresentert i undervisning, helse og sosial. Innvandrermenn er underrepresentert i finans og forsikring, undervisning, helse og sosial, offentlig administrasjon, men overrepresentert i primærnæringer, industri, bygg, anlegg og transport. Fra 2002 til 2010 har andelen innvandrere av etablerere blant personlig eide foretak økt fra 11 pst. til 18,7 pst. – også her en overrepresentasjon. Innenfor overnattings- og serveringsvirksomhet gjelder det for 56 pst. av etablererne, en tredjedel innenfor bygg og anlegg, og 24 pst. blant etablerere i transport og lager. En del av disse er personer som ble lei av å møte stengte dører i norsk arbeidsliv, eller som slet med å få godkjent utdanningen sin i Norge. Og også her er innvandrere og deres barn overrepresentert blant fattige akkurat som i Sverige. Med andre ord, det er sannsynligvis full dekning for den samme påstanden her som i Sverige: Uten innvandrere stopper Norge. Om alle bare plutselig forsvant, ville mange av oss få problemer med å komme oss på jobb. En del av de planlagte juleavslutningene våre, eller kurs og seminarer, måtte nok avlyses, sykehjemskøene ville trolig vokst – og hva med sykehusene? Så på samme måte som når det gjelder nordmenns holdninger, er det faktiske bildet av hva innvandrere betyr for viktige norske samfunnsfunksjoner, ofte underkommunisert, og debatten er mer problemfokusert enn det er grunnlag for. Noen ønsker at det skal forbli slik. Det må vi andre påpeke. Til slutt: For øvrig kommer «Pål sine høner» fra Tyskland.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-12-09:
Noen av innleggene i denne sal har båret preg av at en ønsker å skremme om motstanderens politikk framfor å få en reell debatt om uenige tilnærminger til målet. Representanten Egeland snakket om at krisetid ikke er tid for økonomisk eksperimentering, som om noen partier i Stortinget faktisk ønsker det. Heidi Greni snakket om at lavere skatter og høyt velferdsnivå har blitt prøvd ut i Hellas, og at det åpenbart var årsaken til at det gikk galt i Hellas. Begge deler som jeg refererte til, er feil. Hellas er et land som var sosialdemokratisk styrt, så skal en skylde på noen, får en heller se på sine egne partivenner framfor å legge skylden for den situasjonen på Hellas. Men det er fundamentale forskjeller mellom Hellas og Norge som gjør at sammenligning er relevant uavhengig av partifarge. I Norge har man faktisk et overskudd som er 345 mrd. kr. Selv med Fremskrittspartiets alternative statsbudsjett, som enkelte her prøver å kalle uansvarlig, ville dette overskuddet vært på 344 mrd. kr. Det er en helt annen situasjon enn å føre et budsjettunderskudd som er på flere titalls prosent av budsjettets utgiftsside. Norge har over 3 000 mrd. kr på bok. Det er det motsatte av det Hellas har. De har en statsgjeld som er mer enn 100 pst. av det de produserer på et år. Det går altså ikke an å sammenligne dette. Det vi heller skulle diskutert, var hvordan vi skulle brukt det enormt gode handlingsrommet som Norge har, for å sikre at norske arbeidsplasser overlever og for å sikre at vår produksjonsevne i framtiden blir bedre enn det regjeringen legger opp til. Vi har altså en utgiftsside på statsbudsjettet på over 1 000 mrd. kr. Denne regjeringen kan skryte av at de bruker mer penger på alle gode formål, fordi de har mer penger til alle gode formål. Men det er ikke relevant å sammenligne med budsjett fra 2005 – utgiftssiden har økt med 50 pst. siden 2005. Det en må sammenligne, er hvordan de ulike partiene prioriterer innenfor budsjettet for 2012. Da mener jeg at Fremskrittspartiet har vist at det går an å bruke statens penger bedre og mer effektivt enn det regjeringen får til. Representanten Bård Vegar Solhjell har skrevet bok og avslørt det indre liv i regjeringen. Han påpekte at reformer var utrolig vanskelig, fordi alle sitter kun og passer på det de har selv, istedenfor å tenke på tvers av departementene. Fremskrittspartiets budsjett er et tegn på at vi tenker på tvers av fraksjoner og komiteer. Vi får til å skjære gjennom for å få en mer effektiv og slankere stat samtidig som vi får flere sykehjemsplasser, samtidig som vi kan styrke grunnskolen, samtidig som vi kan styrke norsk næringsliv med skattelettelser, og samtidig som vi kan bidra til et lavere lønnsoppgjør gjennom skattelettelser til arbeidstakerne. Det er altså mulig å få til betydelige ting uten at det skal kalles eksperiment, og uten at det er uansvarlig. Vi har et handlingsrom som vi bør bruke. Det handler om å ha ambisjoner og handlekraft, ikke bare om å drive med administrasjon, slik som regjeringen gjør.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-12-09:
Det er litt rart å høre en statsråd som avslører at hun ikke har lest Fremskrittspartiets alternative budsjett – når hun sier at dette ikke henger sammen. Vi har på utgiftssiden og på inntektssiden vist at vi får en balanse, med 1 mrd. kr mindre i overskudd enn det regjeringen har lagt opp til. Det er ansvarlig politikk, det er faktisk innenfor handlingsregelen. Men jeg kan forstå at statsråden er bitter, når det blir avslørt av statsministeren at hennes egne forsøk på å skape ny politikk ikke vil bli gjennomført av den regjeringen hun sitter i. Nok om det. Til representanten Haugli: Undertegnede sa ikke at vi hadde noe å lære av Hellas. Jeg beklager at mitt innlegg ble vektlagt slik. Det er Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV som hele veien drar fram Hellas som eksempel på hvordan det kan gå hvis vi bruker 1 mrd. kr mer over statsbudsjettet enn det regjeringen har lagt opp til. Det er en helt irrelevant sammenligning når vi snakker om forskjellen på å ha 344 mrd. kr i overskudd eller 345 mrd. kr i overskudd. Det er ikke det som var forskjellen, det er ikke 1 mrd. kr på utgiftssiden som var forskjellen på suksess og fiasko i Hellas. Når det gjelder startlån: Statsråden mener at det er helt greit å gi 100 pst. lånefinansiering til vanskeligstilte personer, fordi de blir gjenstand for en særskilt vurdering. Ja vel, men hvorfor den forskjellsbehandlingen? Hvorfor kan ikke vanlige studenter som har fått en jobb, som vil kunne betjene 100 pst. lån, f.eks., også få den muligheten til å få en særskilt vurdering av banken og låne mer enn 85 pst.? Med den politikken regjeringen fører, vil noen av de som har minst betjeningsevne, kunne låne opptil 100 pst., mens vanlige folk som f.eks. kommer ut av skolen, som ikke har opptjent egenkapital fordi de har betalt for sin utdannelse, ikke vil kunne låne 100 pst., for det sier regjeringen er uansvarlig. Men det er det ikke. Dette må være et forhold mellom bank og låntaker, og den særskilte vurderingen kan banken gjøre like godt som Husbanken. Det som dette forslaget derimot ikke har noe om, er betjeningsevnen til dem det gjelder, og hvor mye penger en låner. Hvis en person får låne 85 pst. av 3 mill. kr, har en faktisk et større lån å betjene enn om personen låner 2,5 mill. kr til en bolig og det er 100 pst. av summen. Så bare det å sette 85 pst. som et virkemiddel, når en ikke ser på hvor stor verdien på det en kjøper, er, har man faktisk ikke oppnådd noe annet enn å gjøre det vanskeligere for vanlige folk å kjøpe bolig. Det synes jeg blir urimelig. Vi må også gjøre det lettere for unge folk som kommer fra normale og velstående familier, å kunne etablere seg i boligmarkedet framfor å tvinge dem ut i leiemarkedet, slik som regjeringen nå gjør. Det vil ta lengre tid for en nyutdannet student som har en god jobb og kan betjene et godt lån, å oppnå den egenkapitalen når man må leie istedenfor å kunne gå og kjøpe.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-12-09:
Jeg tror vi kan være enig i at fylkeskommunene er en bedre veieier enn det regjeringen var i alle fall. Den rosen skal de få. Fremskrittspartiet argumenterer heller ikke mot startlån som sådant, vi bare påviser den manglende logikken til regjeringen når de er for 100 pst. lån til vanskeligstilte, men mot at vanlige folk med god inntekt skal kunne låne mer enn 85 pst. Der er det ingen logisk sammenheng. Så til representanten Egeland som står på Stortingets talerstol og helt seriøst mener at 1 mrd. kr i forskjell på utgiftssiden i statsbudsjettet er forskjellen på lav rente og høy rente. I et budsjett på 1 000 mrd. kr utgjør en økning på 0,1 pst. forskjellen på god og dårlig økonomi for alle som har lån. Det er jo ikke troverdig. For bare tre uker siden oppjusterte oljenæringen sine anslag for investeringer på norsk sokkel med 5 mrd. kr. Da var ikke SV ute og advarte mot renteøkning. Den 9. juni i denne sal stemte SV for nye investeringer på 90 mrd. kr på norsk sokkel. Da nevnte ikke SV handlingsregel og renter med ett ord, men 1 mrd. kr mer til sykehus og skole er altså fælt. Jeg forstår det ikke.
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2011-12-09:
Samhandlingsreformen starter offisielt 1. januar 2012, men svært mange kommuner har allerede gjort mange av grepene i reformen. Det er derfor underlig når opposisjonen sier at reformen er riktig og ønskes velkommen, men ikke nå. Det er en feilkobling i logikk, og den må tilbakevises. Inspirasjonen til reformen kommer fra de mange kommuner som alene eller sammen med andre har utviklet lokalmedisinske sentra. Etter min vurdering har Alta kommune praktisk talt gjennomført Samhandlingsreformen allerede. I politiske debatter fremkommer det skremsler om at ikke alle vil få nødvendig sykehusinnleggelse til neste år. Det stemmer rett og slett ikke. Alle som trenger det, skal på sykehus, og det skal fortsatt være legen – bare legen og ingen andre – som bestemmer dette. Opposisjonen sier videre at ansvaret for utskrivingsklare pasienter er en for stor oppgave for kommunene. Det er jeg helt uenig i. Svært mange sykehus og kommuner samarbeider allerede så godt at dette ikke er noe problem. Da må alle kommuner og alle sykehus kunne klare det. Med Samhandlingsreformen blir samarbeidet mellom sykehus og kommuner bedre, og kommunene får 4 000 kr per døgn for å ta ansvaret. Hvis en kommune, helt eller delvis, ikke klarer dette, går pengene tilbake til sykehuset. Kommunen taper ingenting, men innbyggerne mister et gode. Samhandlingsreformen er derfor ingen sparereform. Vi bruker mye penger på helse og omsorg i Norge, og slik vil det fortsatt være. Med Samhandlingsreformen vil også spesialisthelsetjenesten fortsette å vokse, men den skal vokse litt mindre enn før. Samtidig vil vi stimulere til vekst i kommunale helse- og omsorgstjenester. Dette vil skje over noen år fordi fagpersoner skal rekrutteres og ansettes, og mange nye skal utdannes. Jeg minner om at den store opptrappingsplanen for psykisk helse, som var tverrpolitisk, ble planlagt gjennomført over åtte år – og så tok det ti år. I sitt innlegg gjentok Fremskrittspartiets Jon Georg Dale mange av de negative argumentene mot Samhandlingsreformen. Jeg mener det er å snakke norske kommuner ned. Jeg mener det er ikke å vise nødvendig tillit til norske kommuner. KS sier at Samhandlingsreformen er en tillitserklæring til kommunene, og jeg er overbevist om at kommunene er den tilliten verdig. Reformen er inspirert av allerede oppnådde resultater i feltet. Nå får alle kommuner glede av dette.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2011-12-09:
Min gode kollega fra Fremskrittspartiet begynte å snakke for differensiert stykkpris. Hvis man leser budsjettet deres, har de diverse effektiviseringstiltak når det gjelder staten, bl.a. kutt i administrasjon. Jeg lurer på hvordan det systemet kommer til å bli hvis en skal begynne å lage et differensiert stykkprissystem for hver eneste kommune i Norge. Jeg tror det kommer til å skape en del byråkrati. Men nok om det. Politikk er interessant når en ser det over tid. Da jeg satt og fulgte med på denne debatten, tenkte jeg at jeg ville gå tilbake seks år og til debatten da – etter regjeringsskiftet i 2005. Da la vi, Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV, inn 5,7 mrd. kr, og det var et betydelig løft. Vi hadde da en frodig og aktiv debatt her i salen. Takket være det løftet fikk f.eks. Sandnes kommune 33 mill. kr ekstra i 2006. Men hva var det representanten fra Kristelig Folkeparti gjorde i den debatten? Hun stemte imot. Høyres Bent Høie, som representerte Stavanger, stemte mot at Høyre-kommunen skulle få 66 mill. kr ekstra. Vår gode representant fra Selje argumenterte mot at Selje skulle få 3 mill. kr ekstra i frie midler i 2005. Det illustrerende ved dette var at det skjedde en enorm endring i 2005 – det ble et taktskifte. For i dag er det ingen i salen her som sier de er imot det løftet som skjedde i 2005, som gjaldt fra 2006. Nå prøver alle partier å legge seg tettest mulig opp til regjeringen, fordi de har sett at det har vært en vellykket snuoperasjon. Hva er det som har skjedd siden 2005, da vi debatterte dette 14. desember, og til nå? Jo, vi har lagt inn ca. 49 mrd. kr ekstra til kommunal sektor. Av det har det blitt ca. 48 000 nye årsverk på disse seks årene: 20 700 er i pleie og omsorg, 11 500 i barnehagesektoren, og 8 670 er det siste tallet jeg har sett, i grunnskolen. Og under Bondevik II var det 8 000 i hele kommunal sektor. Så bare det løftet vi har gjort i grunnskolen, er større enn hele løftet, eller mangel på løft, som man gjorde under Bondevik II. Det har skjedd et enormt taktskifte, og det merker vi også på klimaet her i salen – nå ønsker alle å være med på dette taktskiftet. Men det er på grunn av at vi fikk en ny regjering som var villig til å prioritere kommunal sektor, at vi har fått det til. Det merker mange av oss. For meg som småbarnsfar – det er naturlig å bruke det eksempelet når barne- og likestillingsministeren har kommet inn i salen – er det viktig at 53 500 flere barn har barnehageplass i dag enn høsten 2005. Så det er viktig å bruke stemmeretten. Det har hatt en effekt. Og kommunal sektor har fått et stort løft takket være denne regjeringen.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-09:
Verden har vært igjennom og er fortsatt i en kraftig økonomi- og finanskrise. Europa blør. Det gjør for øvrig resten av verden også. Arbeidsledigheten er så høy at det er nesten ikke mulig å forestille seg hvordan situasjonen er i Italia, i Spania, i Storbritannia og mange andre land. Da kan vi si at takket være den ansvarlige og ryddige politikken vår regjering har gjennomført i løpet av de siste seks årene, er det faktisk sånn at landet vårt har den laveste renten i Europa og den laveste arbeidsledigheten i Europa. Dette er et resultat av den ansvarlige politikken. Det har mange mennesker glede av, men så er det et skår i gleden: Mens arbeidsledigheten er på gjennomsnittlig rundt 2,5 pst., sliter arbeidstakere med minoritetsbakgrunn i vårt land. Der er arbeidsledigheten tredobbel og tett opp mot 8–9 pst. Enkelte grupper sliter ytterligere. Der er arbeidsledigheten enda større. Når vi nå behandler kommunalbudsjettet, ønsker jeg å sende en oppfordring til Kommune-Norge. Det er i kommunene veldig mange arbeidsplasser skapes. Da mener jeg at kommunene må ta sin del av ansvaret, sørge for å bidra til at slagsiden ikke blir så sterk for mennesker med minoritetsbakgrunn. Det å ha et arbeid er selveste grunnlaget for å komme videre i livet og sørge for at barna får mulighet til å ta god utdannelse, ha en god oppvekst, komme inn i samfunnet og inn i arbeidslivet. Denne klasseforskjellen forsterkes når en ikke har arbeid å gå til. Det må kommunene ta på alvor. Ikke minst må det å skape arbeidsplasser, rekruttere mennesker med minoritetsbakgrunn inn i lederposisjoner, være veldig viktig. Det er et usynlig glasstak mange steder rundt omkring i landet, ikke minst i det offentlige og i Kommune-Norge som stopper det. Ja, det er veldig mange som kjører T-bane, veldig mange som er en del av Sykehus-Norge, veldig mange som jobber her og der, men når du kommer opp på et visst trinn, stopper det. Oslo kommune f.eks. er en sinke. Mange andre kommuner som faktisk har veldig mange kvalifiserte mennesker med minoritetsbakgrunn i sin stab, klarer ikke å legge til rette for at disse menneskene også kommer inn i lederposisjoner, noe vi faktiske trenger. Vi trenger den kompetansen som de besitter. I tillegg kan vi bruke dem som gode rollemodeller for å dra enda flere inn i arbeidslivet og opp mot ledelsen rundt omkring i landet.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-12-09:
Det har vært interessant å følge debatten i dag, og jeg har lyst til å komme inn på et tema som kanskje ikke har vært berørt i så stort omfang, og det er velferdspolitikken. Det er godt kjent at kommunene er en viktig produsent av norske velferdstilbud når det gjelder eldreomsorg, når det gjelder skole, når det gjelder tilbud til de aller svakest stilte ungene i form av et barnevern, når det gjelder forebygging, og ikke minst ettervern i forhold til rusomsorgen. Kommunene har en viktig oppgave på det området. Men i media ser vi også gang etter gang etter gang at det er på disse områdene kommunene ikke klarer å gi et godt nok tilbud til innbyggerne. Fra representanter fra de andre politiske partiene har jeg opp igjennom årene blitt møtt med at hvis Fremskrittspartiets politikk hadde blitt gjennomført, hadde det nærmest vært en rasering av Kommune-Norge. Med respekt å melde er det vel slik at hvis Fremskrittspartiet politikk hadde blitt gjennomført, ville det gitt rom for mer velferd i Kommune-Norge enn med den politikken som regjeringen legger til grunn. La meg ta noen få eksempler. Fremskrittspartiet foreslår å bruke 2,7 mrd. kr mer til velferdsproduksjon i Kommune-Norge – til eldreomsorg, til grunnskoler, til barnevern, til rusomsorg og til psykiatri. La meg gå videre til eldreomsorgen. Hvis vi brukte 1,5 mrd. kr mer på eldreomsorg, ville det medført 2 143 flere sykehjemsplasser. Når vi vet om alle de eldre pleietrengende som sitter hjemme, og som så gjerne skulle hatt – og er kvalifisert for – en sykehjemsplass, og som ikke får det, synes jeg det er direkte tannløst av regjeringen at man ikke legger mer til rette for at kommunene kan gi et bedre tilbud. Man snakker også om de ansatte i kommunal eldreomsorg som har små stillingsbrøker. Hadde man gjennomført Fremskrittspartiets budsjett, hadde det faktisk vært rom for å gi dem som går ufrivillig på deltid, på svært lave stillingsbrøker, muligheten til en 50 pst. økt stillingsandel. Det ville gitt rom for 5 000 flere som har ufrivillig deltid, til å få en økt stillingsandel. Det ville gitt flere varme hender i Kommune-Norge til å gi omsorg til de eldre som ikke får den pleie og omsorgen som man så gjerne skulle ha gitt dem, og som de etter mitt skjønn har krav på. Så min konklusjon er ganske klar: Hvis Stortinget hadde vedtatt Fremskrittspartiets politikk, hadde det blitt mer velferd rundt omkring i Kommune-Norge.
Eli Skoland (Høyre), 2011-12-09:
Det er ingen krise å stå på ROBEK-listen, uttalte en sentral arbeiderpartipolitiker i min hjemregion for ikke så mange måneder siden. Det hører med til historien at den kommunen han representerer, nå er representert nettopp på den listen, i godt selskap, dessverre, med tre andre i en region på syv kommuner. Fylkesmann Brustad har besøkt oss alle sammen de siste ukene, og i Høyre er vi glad for at hun ikke ser like avslappet på dette forholdet. Som kommunepolitikere er vi fortsatt forpliktet til å sørge for at våre sambygdinger får det tjenestetilbudet de har krav på, ROBEK, eller ikke. Men det svir selvsagt, og det leder dessverre også ofte til fristelsen til å ilegge innbyggerne økte skatter. Det blir da plasteret man griper til for å lappe sammen en frynset kommuneøkonomi. Vi politikere snakker mye om hvordan vi skal fordele kaken som om den for all tid skulle ha en angitt størrelse. Vi snakker etter Høyres syn altfor lite om hvilke grep vi må ta for å gjøre den større, kaken altså. Verdier skapes lokalt, og på det baserer Høyre sin begrunnelse for å stå for en styringsmodell der kommuner og regioner får en styrket mulighet til å ha hånd om rammene for næringsutvikling. Det er også et svar på et av spørsmålene som kom frem i et replikkordskifte tidligere i dag, der Høyre ble stilt spørsmål om hvordan vi hadde tenkt å drive regional utvikling så lenge vi fjernet midler fra de fylkeskommunale budsjettene. Jo, det har vi tenkt skal foregå der verdiene skapes. Det er også derfor vi ønsker å opprette en egen ordning for lokal næringsutvikling i spesielt næringssvake områder. Vi ønsker å styrke dette viktige arbeidet med 200 mill. kr, og har også lagt det inn i vårt alternative budsjett. Jeg er ikke lenger så ung at jeg vet allting – dette er stjålet fra Oscar Wilde – men i Høyre er vi overbevist om at vi skaper attraktive regioner ved sterk satsing på kunnskap og ved at vi gir rom for at bedrifter kan øke sin konkurransekraft. Høyre stoler på at kommunene og regionene i Norge vet best hvilke områder det er naturlig å satse på.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-09:
Både tvangsekteskap og kjønnslemlestelse innebærer menneskerettighetsbrudd, alvorlige brudd på norsk lov og alvorlige overgrep mot enkeltmennesker. Derfor skal vi fortsette arbeidet vårt helt til det ikke forekommer i Norge. Vi har nylig lagt fram nye handlingsplaner for 2012 knyttet til begge disse utfordringene. Vi har nå valgt å forlenge dette arbeidet med ett år, nettopp for at vi skal bruke 2012 til å få lagt en bredere strategi. Jeg mener vi trenger en gjennomgang av både hva som har virket, og hva som ikke har virket, for å kunne få til et enda bedre arbeid i framtiden. Men jeg er veldig stolt av mye av det som ligger i handlingsplanen, ikke minst satsingen på minoritetsrådgiverne, som gjør en utrolig god jobb på skolene, og som nå skal få anledning til å jobbe på ungdomsskolene. Da er jeg litt forundret over at Fremskrittspartiet i sitt budsjett foreslår å nedlegge IMDi, som jo har ansvaret for flere av de viktigste tiltakene i handlingsplanen, bl.a. minoritetsrådgiverne, som hindrer tvangsekteskap og sosial kontroll på våre skoler.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-09:
Jeg kom tilbake fra Genève i går. Jeg har vært to dager der i forbindelse med 60-årsjubileet til Flyktningkonvensjonen og har hatt interessante samtaler med kolleger fra en rekke land, bl.a. når det gjelder praksis overfor papirløse og ureturnerbare. Det er ulik praksis i mange land, knyttet f.eks. til retten til arbeid. Jeg tror den debatten vil måtte tas i Norge i større grad også i framtiden. Det er viktig at vi skiller mellom ulike grupper i denne debatten. Noen mennesker har fått avslag, de kan returnere til sine land, og de skal og må gjøre det. Men det er også grupper der vår egen politikk hindrer retur, bl.a. fordi vi er opptatt av å følge rådene fra FNs høykommissær for flyktninger. Det er jo det denne debatten i stor grad handler om. Jeg tror det er viktig at vi ser på ulike måter å møte utfordringene i ulike grupper på.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-09:
Spørsmålet om arbeidstillatelse tilligger ikke mitt departement, men jeg har sagt ved flere anledninger at diskusjonen rundt de menneskene som i kortere eller lengre tid er i vårt samfunn, og som av ulike grunner ikke blir returnert til sine opprinnelsesland, også er en viktig diskusjon integreringspolitisk. Det er bl.a. viktig at vi unngår at det bidrar til utviklingen av et svart arbeidsmarked. Det er også noe som flere av mine kolleger i andre land tok opp med meg, og som selvfølgelig også regjeringen diskuterer. Her må vi finne en klok balanse mellom det som vi også skal, nemlig å ha en politikk som oppfordrer til retur av folk som skal returneres, som ikke har grunnlag for flyktningstatus. Jeg tror ingen partier på Stortinget er uenig i det. Så må vi samtidig se på hvordan vi best mulig kan løse situasjonen for mennesker som av ulike grunner blir i landet over tid.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-09:
Jeg tror det er viktig å skille disse diskusjonene. Jeg tror det er viktig å diskutere hvordan vi på en best mulig måte håndterer de menneskene som vi av ulike grunner ikke kan returnere. Så er det sånn at de konkrete tiltakene på dette området tilligger et annet departement enn mitt å diskutere. Den debatten som har kommet til Norge den siste tiden, i kjølvannet bl.a. av flere kommunestyrevedtak som mange partier i denne sal har vært med på, er en nødvendig debatt for flere partier å ta, og for regjeringen å ta, og så får tiden vise hvilke tiltak vi kommer fram til. Der tror jeg vi har mye å lære av ulike lands praksis. Vi har behov for å finne en god balanse mellom integreringshensyn og de hensyn vi skal ta for å unngå at mennesker som ikke tilfredsstiller de krav som Flyktningkonvensjonen setter, blir værende i landet.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-12-09:
Tvangsreturer er et sentralt område i det å gjennomføre norsk asylpolitikk. Jeg er likevel ennå ikke så godt kjent med hvordan politiet har organisert denne aktiviteten. Det som er viktig, er at dette gjennomføres på en god måte, at det skjer ressurseffektivt og også tar vare på rettssikkerheten og sikkerhet rundt returen, slik det er forutsatt fra lovgiver.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-12-09:
Jeg tror det er få områder i politikken hvor fakta er så grunnleggende viktig som på utlendingsfeltet, og utlendingsmyndighetene behandler sterke enkeltskjebner hver eneste dag. Så det er helt sentralt med solide krav til saksbehandling, til individuell behandling og til at vi stiller høye krav om rettssikkerhet i alle ledd. Det er en grunnleggende forutsetning at den som har fått avslag, skal returnere frivillig. Det er derfor en del returnektere blant de asylsøkerne som har fått avslag på opphold i Norge. Og når vi snakker om papirløse, har vi å gjøre med personer som for en dels vedkommende har svært mange papirer, papirer som kanskje ikke inneholder den teksten de gjerne hadde sett de skulle inneholde.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-12-09:
Både utlendingsloven og forskriftene til den stiller krav som må være oppfylt for at man skal kunne få opphold i Norge. Man kan diskutere om disse kravene er å ligne på en port, en dør eller et nåløye. Det er et avgrenset gode, og det må behandles deretter. Jeg har ingen kommentarer til den enkeltsaken som representanten refererer til. Jeg er klar over at diskusjonen om underholdskrav er en svært krevende diskusjon, og dette er derfor forhold som må følges nøye. Dette vil vi helt sikkert komme tilbake til på generelt grunnlag, men enkeltsaken det refereres til, er ikke grunnlag godt nok for meg til akkurat på dette punkt å si fra talerstolen her at det gir grunnlag for å komme tilbake.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-12-09:
Når det gjelder utgangspunktet for arbeidstillatelse, bygger det på at asylsøkere som har fått endelig avslag på sin asylsøknad og dermed ikke har et beskyttelsesbehov, har en plikt til å forlate Norge, og at de derfor som hovedregel ikke gis en samtidig rett til å arbeide i Norge. Det er ut fra begrunnelsen for hele asylinstituttet lett å forstå hvordan dette ville kunne være med på å svekke ikke bare asylinstituttet, men også hele returarbeidet. Det finnes en snever åpning i regelverket for at en asylsøker likevel kan få en midlertidig arbeidstillatelse. Det er sikkert også spørreren godt kjent med. Men fokus på hovedregelen er utgangspunktet.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-10:
Det er en krevende omstillingsprosess Oslo universitetssykehus står overfor, og det framgår av media at noen stiller spørsmål ved om det er mulig å gjennomføre den – om forutsetningene er til stede. Da kan det være grunn til å minne om forhistorien. Helse Sør og Helse Øst ble sammenslått i 2007. Hovedbegrunnelsen var å samordne funksjonene mellom sykehusene i Oslo. Dette var det tverrpolitisk enighet om i Stortinget. For å få dette til på en best mulig måte ble Oslo sykehusområde etablert som eget sykehusområde og foretak i 2009. Lokalsykehusområdet til 160 000 innbyggere er flyttet fra Oslo til Ahus. Det er klart at flytting av flere tusen ansatte fra Oslo til Ahus er krevende – krevende for svært mange ansatte og krevende for dem som skal lede prosessen. En viktig forutsetning for gjennomføring er at de ansatte skal ivaretas på en god måte. Omstilling og flytting av arbeidssted må gjennomføres i henhold til avtaleverket og i et samarbeid med de ansattes organisasjoner. Derfor er det også nødvendig med ekstra ressurser i omstillingsperioden. Jeg har også fått opplyst at Oslo sykehusområde har over 70 adresser i smått og stort. En annen viktig forutsetning er at en makter å samle sykehusfunksjonene på færre enheter. Det vil kreve investering i nybygg, i ombygging, modernisering og IKT, ikke minst. Oslo-sykehusene har et budsjett på vel 17 mrd. kr og en investeringskapasitet på 1 mrd. kr i året, hvis jeg har lest dokumentene riktig. Det er klart at mulighetene for å gjennomføre det nødvendige investeringsprogrammet blir svært viktig for at dette skal lykkes. Det må løses, og det må løses uten at det går ut over framdriften i de andre planlagte viktige investeringene i Helse Sør-Øst og i landet for øvrig. Det blir hovedutfordringen de nærmeste årene. Representanten Tore Hagebakken sa i sitt innlegg at han var kritisk til planene om å selge Aker sykehus. På dette punktet er jeg helt enig. Staten fikk disse eiendommene i forbindelse med overtakelse av sykehusene for ti år siden. Med den befolkningsveksten som er i Oslo-regionen, vil det i framtiden være et stort behov for helsetjenester knyttet til akuttmottak, rus, psykiatri, rehabilitering og fortsatt spesialisthelsetjeneste. Da må disse eiendommene også i framtiden benyttes til helseformål og andre nødvendige samfunnsformål i Oslo. Helseministeren sa i sitt innlegg at hun var svært opptatt av at pasientene sikres en forsvarlig tjeneste, med høy kvalitet og tilstrekkelig kapasitet. Det er det aller viktigste. Framdriften og gjennomføringen av omstillingen må være på et slikt nivå at det ikke går ut over kvaliteten og sikkerheten for pasientene. Det oppfatter jeg at helseministeren kontinuerlig følger opp, og det er også svært viktig at Helsetilsynet følger denne prosessen nøye. Avslutningsvis: Omstillingsprosessen i Oslo er svært viktig for befolkningen i Oslo, og den er også en svært viktig nasjonal helsepolitisk sak. Derfor må alle ressurser settes inn for at dette skal lykkes.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2011-06-10:
Jeg vil først få lov til å takke statsråden for en grundig redegjørelse. Situasjonen ved Oslo universitetssykehus har fått bred medieomtale i den senere tid. Det uroer mange i Oslo, og jeg tror det også uroer mange i hele landet. Det gjelder både friske og syke, ansatte og ledere. Statsråden fortjener ros for å komme til Stortinget så raskt for å gi sin orientering. Jeg vil understreke at sykehusene representerer et svært viktig trygghetselement i folks liv. Det må ikke være tvil om at Stortinget vil gjøre alt som trengs for å sikre sykehusene de ressurser og en organisering som gjør at de kan konsentrere seg om pasientene. Jeg mener at statsrådens redegjørelse vil bidra til å dempe den uroen som har vært. Det er, så langt som jeg kan se, ikke noe som tyder på at pasientene, deres ve og vel, blir skadelidende av den uenighet som er avdekket mellom styre og ledelse ved Oslo universitetssykehus. Jeg er enig med statsråden i at det i første rekke er det regionale helseforetaket Helse Sør-Øst som må ta ansvar for de problemene som har oppstått ved Oslo universitetssykehus. Senterpartiet forventer likevel at statsråden følger situasjonen nøye. Dette handler om det aller største og viktigste sykehus i landet. Det er viktig at en eventuell videre uro omkring Oslo universitetssykehus ikke rammer pasientene der eller sprer seg til andre sykehus. Senterpartiets helsepolitiske talsperson, Kjersti Toppe, har pekt på at Stortinget på lengre sikt må inviteres til en drøfting av helseforetaksmodellen. Det støtter jeg helhjertet opp om. Det er det behov for av veldig mange grunner. Hun har også tatt til orde for at man særskilt skal se på den situasjonen som er i Helse Sør-Øst, og vurdere om det kan være hensiktsmessig med oppdeling til flere regionale helseforetak. Hun har også understreket at alle helseforetak i hele landet må behandles likt. Det er en tilnærming som jeg støtter fullt og helt opp om. Det er et viktig moment å ta med seg i den videre debatten.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2011-06-10:
Dette er ein samleproposisjon, og han inneheld derfor enkelte saker under luftfartsformål, vegformål, særskilde transporttiltak og jernbaneformål. Avinor har over fleire år mangla utsleppsløyve, og det har vore brot på gitte løyve. Kontroll- og konstitusjonskomiteen har tidlegare peikt på dette. Det er ein samla komité som merker seg av omtalen at dette no skal vere rydda opp i, og at alle lufthamnene i Avinor no skal ha gyldige utsleppsløyve. Det er fremja ei rekkje saker under programkategorien Vegformål. Eg skal ikkje nemne kvart enkelt prosjekt her, men komiteen sluttar seg til regjeringa sitt forslag, med enkelte merknader på enkelte saker, bl.a. gjeld det fv. 714, ny bru over Dolmsundet i Hitra kommune i Sør-Trøndelag, der eit hubropar har ført til ein kostnadsauke. Det er ein samla komité som stiller seg bak det framlegget. Det vil gi ein betre veg, men me ser òg fram til statsråden si utgreiing i den saka. Når det gjeld Særskilde transporttiltak, blir det gjort greie for den nye avtalen mellom staten og Hurtigruten ASA. Formålet med det statlege kjøpet har vore å sikre daglege, heilårlege seglingsmønster på strekninga mellom Bergen og Kirkenes. Det er ein samla komité som er tilfreds med at den nye avtalen framleis inneber daglege, heilårlege seglingar på denne strekninga. Avtalen mellom staten og Hurtigruten er svært viktig, og det er bra at både gods- og persontransport no blir vidareførte på det me meiner er eit riktig nivå. Det er tverrpolitisk einigheit om at hurtigrutekonseptet har stor betydning for lokalsamfunn langs kysten. Og komiteen viser til at seglinga er eit av Noregs mest kjende reiselivsprodukt internasjonalt. I innstillinga peiker elles Framstegspartiet, Høgre og Kristeleg Folkeparti på at det berre kom inn eitt tilbod i anbodsprosessen, og at det var frå operatøren som i dag har det, Hurtigruten ASA. For å sikre ein god dynamikk i dei framtidige prosessane kan det nok vere fornuftig av regjeringa å vurdere om det finst måtar å få fleire aktørar inn i prosessen på, slik at me får ein reell konkurranse. I proposisjonen blir det òg gjort greie for enkelte saker på jernbaneområdet. Eg reknar med at dei respektive partia vil greie ut nærare for sine merknader her. Lat meg slå fast at Kristeleg Folkeparti støttar opp om dei tiltaka som blir foreslått i proposisjonen, men Kristeleg Folkeparti er òg bekymra for at innfasinga av grunnrutemodell på Austlandet er utsett på ubestemt tid. Det er eit fleirtal i komiteen som no meiner det hastar med å få på plass ein ny grunnrutemodell. Me treng eit betre jernbanetilbod til dei reisande. Dette krev forsterka innsats frå regjeringa si side. Infrastrukturen må bli betre, men òg NSB sine tenester må bli styrkte. Derfor er det overraskande at regjeringa vel å ta ut 93,5 mill. kr i utbytte frå NSB, slik det går fram av revidert nasjonalbudsjett. Men dette er ei sak som me vil kome tilbake til fredag om ei veke. Denne saka, samleproposisjonen, har stor tilslutning, forutan det eg viste til på jernbaneformål, der eg forventar at partia gjer greie for sine syn.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2011-06-10:
Statsråden seier at grunnrutemodell på Austlandet ikkje er utsett på ubestemt tid. Det vil då for meg seie det motsette av på ubestemt tid – for det er han altså ikkje – og det er at det er eit bestemt tidspunkt. Då synest eg det er litt rart at ikkje Stortinget har fått beskjed om når dette bestemte tidspunktet er. Me visste jo at det skulle ha vore 2012, men det har jo fram til avslutningsinnlegget til statsråden vore ei oppleving av at dette ikkje har vore eit bestemt tidspunkt. Men no seier altså statsråden at grunnrutemodellen ikkje er utsett på ubestemt tid. Då vil eg tru at det er eit bestemt tidspunkt, og mitt enkle spørsmål er: Når er det tidspunktet?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2011-06-10:
Statsråden seier altså at det ikkje er utsett på ubestemt tid, men det eg høyrer – fram til no – er at det i budsjettet for 2012 skal leggjast fram eit eventuelt tidspunkt. Då er mitt spørsmål: Får me då vite, når budsjettet kjem i 2012, kva tid grunnrutemodell for Austlandet er på plass? Me hadde altså venta at denne skulle vere på plass i 2012. I dag veit me at han ikkje kjem i 2012, men me veit ikkje om han kjem i 2013, 2014, 2015 eller 2016. Og då må eg seie at mi oppleving då er at det er utsett på ubestemt tid. Mitt spørsmål er: Får me eit tydeleg svar på dette i statsbudsjettet for 2012?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2011-06-10:
Til sommerskrytet fra statsråden: Det er grunn til å minne om at veiene er blitt dårligere. I 2010 og 2011 vil regjeringen samlet ha 80 mrd. kr mer til disposisjon enn den trodde da budsjettene for 2010 og 2011 ble laget. Så det står ikke på pengene. Jeg skal ikke spørre om hekkende hubro, men jeg skal spørre om prinsippet som hubroene representerer – mange beboere kunne sikkert ønske seg tilsvarende vern som hubroen får – og det er de økende miljøinngrepene som kommer med store samferdselsprosjekt, og som fører til forlenget planleggingstid, forvirring, stans i fremdrift, fordyrelse, og ikke minst ofte også en dårligere transport- eller samferdselsmessig løsning enn det man startet med. Hva synes statsråden om denne utviklingen? Er det noe hun er betenkt over? Er det noe hun vil gjøre noe med?
Lars Myraune (Høyre), 2011-06-10:
Jeg vil tilbake til jernbane, som jeg nevnte så vidt i mitt innlegg. På den strekningen der vi kjørte i 30–40 km/t i går, spurte jeg personalet, da vi hadde et stopp, hvorfor de kjørte så sakte. Svaret var at det er fordi de ikke har fått gjort unna arbeidet. Det satt to–tre arbeidere ved siden av der – men de hadde sikkert jobbet hardt tidligere. Det er fordi disse her ikke får lov til å arbeide mer, sier han. Det var da forunderlig, sier jeg, det er ikke sikkert de hadde flere folk, men da kan man vel leie inn. For det har jo ikke stått på penger, har statsråden sagt. Det forundret meg litt, dette, hvis det er enkle saker som kunne vært gjort ved å sette inn noen flere. Det er behagelig å kjøre tog, men å kjøre i 30–40 km/t på en strekning i 2011 er det nok mange som ikke er veldig fornøyd med. Hva har statsråden å si til det?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-06-10:
For det fyrste må eg seia at det er bra at Noreg har fått på plass ei naturmangfaldslov som gjer at vi tek vare på viktige miljøomsyn framover. For det andre er eg uavlateleg oppteken av at vi skal forkorta planleggingsprosessane, og at vi skal gjera det vi kan for òg å forkorta vedtaksprosessane, for eg er interessert i at vi skal få på plass så mykje veg og så mykje bane som mogleg. Eg er interessert i at vi skal realisera Nasjonal transportplan, og at vi i tillegg skal ta vare på det som vi har av veg og bane utover det vi visste i 2009. Då må vi gjera viktige avvegingar, og vi må gjera det raskare enn i dag.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-06-10:
Eg har gjort greie for i budsjettet for 2011 at det er behov for meir omfattande investeringar enn det som låg til grunn for avgjerda om ein ny ruteplan 2012. Så har eg òg sagt at eg seinast i samband med budsjettet for 2012 vil koma tilbake til ein dato, eit tidspunkt for ny ruteplan. Det står eg fast ved. Men i lys av dei erfaringane som eg har gjort meg på jernbane så langt, er det éin ting som gjeld her, og det er å få følgt opp prosjekt på prosjekt med dei investeringane som skal gjerast. Det er difor eg no er veldig glad for at vi faktisk gjev grønt lys for over ein milliard til desse investeringane i denne proposisjonen.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-06-10:
I denne ordbruken «utsett på ubestemt tid» kan det jo liggja mykje. Det kan bety at vi har lagt dette prosjektet i ein skuff eller i ei hylle, men det kan òg bety at vi faktisk måtte halda oss til at vi ikkje kunne vera klare ut frå dei opplysningane som etter kvart ramla inn, og som òg Stortinget har fått del i. Vi kunne ikkje vera klare med ny ruteplan 2012. Det måtte gjerast eit grundigare arbeid. Vi måtte vera heilt trygge på at vi hadde investeringane på plass, ikkje minst fordi vi òg skal fasa inn nye tog i tur og orden for å få dette til. Og då blir mitt svar at representanten Hareide kan halda seg til at seinast i budsjettet for 2012 blir det nærare avklaringar. Vi jobbar under høgt trykk med å få på plass det som skal til for ny rutemodell.