Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-11-22:
Jeg takker for omsorgen for kunnskap og respekten for kunnskap. Som en av de få sivilagronomene her i salen er jeg veldig glad for det. Naturbruk er bruk av natur. Jeg kom til å tenke på Kristian, tolv år, som fikk spørsmål fra læreren: Kristian, hva gjør du hvis du våkner opp en dag og plantene ikke lenger er grønne? Kristian svarte: Lærer, da må vi vel praktisere plan b. Enhver kan tenke over spørsmål og svar. Det burde jo være sånn at den internasjonale matvarekrisa og klimakrisa skulle være bevis godt nok til at vi burde satse på biologisk utdanning, satse på innvinning av solenergi – altså fotosyntese – bruk av land, bruk av jord eller det som heter «utdanning i landbruk», altså bruk av land, for her er det som i alle yrker: Dess mer en lærer, dess mer forstår en at en ikke kan. Det er et spørsmål om biologi, det er spørsmål om teknikk og teknologi. Når en snakker om teknologi når det gjelder bruk av land, landbruk, er det viktigste, grunnleggende sett, egentlig biologien og å forstå det skjøre samspillet i biologien. Det er det som er den store utfordringen dersom en vil gjøre seg mer fri fra kjemiske midler i både produksjon og foredling – kjemiske midler som vi i deres sluttsats tar inn i oss som mennesker. Noe av det blir igjen der, med de effekter det har. Vi har utdanning i landbruk på fagskolenivå og på universitets- og høyskolenivå. Interessen blant ungdom er stor, men utsiktene til verdsetting av arbeidet er lave. Dette merker sjølsagt interessert ungdom seg. Svært mange ungdommer som er interessert, tar ikke slik utdanning i dag. Temaet i dag er utdanning. Vi må komme fra prat til virkelighet, det er to verdener i dag. Det prates om utdanning, det prates om kompetanse, men det som er et faktum, er at blant stadig flere av dem som nå overtar som eiere av et gårdsbruk, er det stadig færre som har utdanning i bruk av land, landbruksutdanning. Dette er et faktum. Det går den gale veien. Dette blir forsøkt kompensert med kortere kurs, ulike krav og detaljstyring. En går mer og mer vekk fra frihet under ansvar, som en kunne hatt dersom utøverne hadde hatt basiskunnskapen. Det er en svært trist utvikling for en som følger med på dette. Jeg vil fokusere på to områder nå. Det er samspillet mellom videregående utdanning og fagskole, og det er universitetsutdanninga. I den videregående utdanninga i naturbruk i dag er det slik at svært få tar denne utdanninga for å bli gårdbrukere. Stadig flere av dem som tar denne utdanninga, tar den fordi det er en tilrettelagt, spesiell utdanning, som har appell til ulike grupper. Det er bra, men det er ikke bra at stadig færre gaverike ungdommer tar utdanning innen denne biologiske kunnskapen. Det må endres. Det som da kan gjøres, er at alle som har tatt videregående utdanning, får rett til ett års fagskoleutdanning i de grunnleggende biologiske ferdighetene jordkultur, plantekultur, husdyrfag, skogskjøtsel, driftsteknikk og økonomi- og organisasjonslære – altså ikke i norsk, matematikk og språk, men i det som er basis for å forstå hvordan biologiske mekanismer fungerer. Ett års utdanning på fagskolenivå etter fullført videregående utdanning er noe som de fleste har tid til og kan prioritere, sjøl i ei tid da den økonomiske verdsettinga er elendig. Punkt nr. 2 er universitetsutdanninga. Det er flott at det nå er en universitetsutdanning som kalles sivilagronom, for da er vi tilbake til «basic». Poenget er altså: Kombiner røtter og vinger, forankring og nyskaping! Lag en utdanning som er attraktiv for de mange! I dag er det ikke slik. Det trengs kraftsamling, det trengs en nyorientering, for vi er fullstendig galt ute og kjøre sånn som det er i dag.