Bent Høie (Høyre), 2010-10-12:
Denne debatten må jo ta utgangspunkt i det som er situasjonen i dag. Jeg mener at Stortinget i 2004 i realiteten i lovs form avskaffet skammen ved å være rusmiddelavhengig ved å si at man som rusmiddelavhengig er pasient på lik linje med alle andre pasienter. Til da hadde det gått en egentlig helt uinteressant debatt om det å være rusmiddelavhengig var en sykdom eller ikke, hvor Stortinget konkluderte med at den diskusjonen kan gjerne pågå, men konsekvensen av å være rusmiddelavhengig over lang tid er at du er syk, at du er pasient, og at du har pasientrettigheter. I så måte vil jo pasientene i dagens diskusjon lett kunne sammenlignes med en annen pasientgruppe, nemlig kreftpasienter. Jeg tror alle ser at kreftpasienter som ikke vil kunne ha glede av videre behandling, har behov for lindrende behandling. Men kreftpasienter som har nytte av kreftbehandling, skal ha kreftbehandling. Problemet på rusområdet er at vi i dag ikke har et godt behandlingstilbud til dem som har nytte av behandling, og så gir vi dem lindrende behandling istedenfor. Det hadde vi aldri akseptert på andre områder i helsevesenet vårt. Skadereduksjonen i dag er riktig, og det er viktig, men dessverre på grunn av manglende satsing på behandling kommer det til erstatning også for behandling som kan hjelpe pasienter til å bli rusfrie. Jeg er glad for at regjeringen nå har varslet at det kommer en stortingsmelding om ruspolitikken. For Høyre vil det være det nest beste. Vi hadde ønsket oss en forpliktende opptrappingsplan i tråd med det som er opptrappingsplanen i psykiatrien. Jeg håper at en stortingsmelding ikke bare innholder politikk, men også en beskrivelse av hva som vil være behovet i årene framover, konkret i forhold til oppbygging av behandlingstilbud for denne pasientgruppen, og en avveining av det – nettopp balansen mellom skadereduserende tiltak og behov. Det er helt åpenbart at en rusmiddelavhengig også har rett til helsetjenester, en har rett til bolig, en har rett til et verdig liv også i en situasjon der en ruser seg. I dag opplever veldig mange at rusen sperrer for de rettighetene en har både som pasient og innbygger i en kommune, og det er ikke riktig. Det tilhører en politikk som en må svært mange år tilbake igjen for å finne grunnlag for sett i forhold til Stortingets syn på dette. Når det gjelder vurderingen av Stoltenberg-utvalgets forslag, er det mest oppmerksomhet knyttet til spørsmålet om det som kalles for heroinassistert behandling. Stortinget har helt klart bedt om at før en konkluderer i det spørsmålet, skal det avholdes en konsensuskonferanse. Ut fra det en kan lese av statsbudsjettet, kan det virke som om regjeringen har avlyst den konsensuskonferansen fordi det skal være en høring om Stoltenberg-utvalget. Det mener jeg ikke er i tråd med det som Stortinget har vedtatt, og jeg håper at statsråden kan svare på det. Så til diskusjonen som gjelder hva konsekvensene av å starte en heroinassistert behandling vil være for Norge. Jeg tror en av de viktigste lærdommene komiteen hadde med seg fra Sveits, var konsekvensene en slik ordning vil ha for tilbudet om legemiddelassistert rehabilitering som helhet, nemlig at en forutsetning for heroinassistert behandling er at en fjerner terskelen for å få metadon og Subutex. Det vil si at alle som vil, kan få Subutex og metadon, og en kan drive med sidemisbruk så mye en vil ved siden av. Uten det fungerer ikke assistert heroinbehandling. Det kom også fra den personen som i realiteten hadde stått for etableringen av tilbudet i Sveits. Jeg er ikke sikker på at de som tar til orde for dette i Norge i dag, egentlig har tatt den realiteten inn over seg. Det andre som er en klar lærdom fra Sveits, ikke minst med tanke på diskusjonen om politiets rolle i dette, er at politiet i Sveits har hatt en ekstremt mye mer hardhendt behandling, for å si det mildt, av rusmiddelavhengige enn det vi noen gang vil akseptere i Norge.