Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2003-06-04:
I etterkant av representanten Øyes innlegg: Det var flere som trodde at dette var en enkel sak. Også Regjeringen trodde at dette var enkelt, når man trodde at dette var et direktiv som kunne implementeres uten at lovendringer var påkrevd. Dermed underrettet departementet Europakommisjonen om at direktivet ville bli gjort gjeldende i norsk utlendingspraksis. Men etter en grundigere gjennomgang viste det seg at direktivet fordret lovendringer og derfor måtte forelegges Stortinget. I høringsutkastet foreslo departementet en rekke lovendringer som ville ha ført til en bred anledning til å anerkjenne andre Schengen-lands forvaltnings- og domstolsavgjørelser om utsendelse av tredjelandsborgere. Slik var det opprinnelig. Men etter at dette har vært på høring, har Regjeringen tydeligvis valgt å trenere og å være naiv i denne saken også – som i alle andre saker. Den har trukket en rekke forslag og har valgt bare å opprettholde de endringsforslagene som gjelder anerkjennelse av utlendinger som har brutt andre Schengen-lands innreise- eller oppholdsregler, og de endringene som knytter seg til utveksling av informasjon mellom Schengen-landene. Alle de andre lovendringene sendes nå videre til Utlendingslovutvalget, og slik som jeg forstår det nå, skal de ut på ny høring, og da vet vi hvilket tidsløp vi går inn i. Derfor har Fremskrittspartiet sagt at framgangsmåten er kritikkverdig. Det er uheldig at departementet først meddelte kommisjonen Norges tiltredelse, uten den nødvendige kompetansen, for deretter å trekke alle de forslagene som fulgte opp de aller viktigste momentene i direktivet. Fremskrittspartiet mener at samarbeidet mellom Schengen-landene er svært viktig når det gjelder bekjempelsen av organisert kriminalitet og terrorisme. Og jeg vil gjøre oppmerksom på at Norge er ett av nærmere 80 land som har skrevet under en avtale om slik bekjempelse. Avskaffelsen av grensekontroll har medført at tredjelandsborgere fritt kan bevege seg mellom medlemsstatene. Derfor er det viktig å opprettholde et samarbeid som kan hindre at personer som er utvist fra én medlemsstat, kan unngå utvisning ved å forflytte seg til en annen medlemsstat. Tidligere i dag viste jeg til en dokumentar som ble vist på NRK forleden dag, der vi ser hvor omfattende den typen asylhopping er. Derfor er jeg glad for at vi i hvert fall går så langt som til å gi politiet mulighet til å bruke et register, selv om jeg ser at det blir bare småtterier i forhold til den utfordringen vi står overfor. Fremskrittspartiet har tatt opp dette at Regjeringen har trukket sine opprinnelige forslag til lovendringer etter at enkelte høringsinstanser har kommet med negative tilbakemeldinger knyttet til lovforslagene, bl.a. i forhold til å gi norske myndigheter anledning til å utvise en person dersom et annet Schengen-land har vedtatt utsendelse ut fra sterke grunner til å anta at tredjelandsborger har begått alvorlige straffbare handlinger. Innsigelsene som er kommet mot dette, er at utvisning menes å være en straff, og at utlendinger følgelig mottar straff for forbrytelser de kun er mistenkt for å stå bak. Fremskrittspartiet mener imidlertid at det er sterke allmennpreventive grunner bak denne endringen, og at den nye verdenssituasjonen med økt terrorfare tilsier at vi endrer våre lover til å passe til dagens situasjon. Det er et vesentlig poeng at Norge kun må anerkjenne de utsendelsesvedtak som er fattet av andre Schengen-land, når alle medlemslandene er forpliktet av de samme folkerettslige prinsipper og menneskerettigheter som Norge, og når disse landene selv har foretatt en avgjørelse av om tredjelandsborgere er en fare for deres sikkerhet. Fremskrittspartiet mener rett og slett at det er usolidarisk av Norge som Schengen-medlem å ikke ville anerkjenne vedtak som potensielt kan være av avgjørende betydning for våre nabolands sikkerhet. Helt til slutt synes jeg at vi også kan ta innover oss at de vedtak og forslag som ligger i direktivet, er vedtatt av demokratiske land. Jeg synes at vi også skal anerkjenne det, istedenfor å trenere det gjennom å bruke kanskje ett eller to år på å implementere det i vårt eget lovverk. Helt til slutt tar jeg opp de forslagene fra Fremskrittspartiet som er tatt inn i innstillingen.