Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2011-11-24:
Det er turbulente tider rundt oss. Det finnes neppe en parlamentariker i hele Europa som ikke ville ha byttet plass med oss i denne salen, når vi nå skal behandle neste års budsjett. Flere steder på kontinentet har gjeldskrisen ført til sosial uro og politisk krise. Millioner av mennesker blir berørt når ungdom går inn i voksenlivet som arbeidsledige, og når lønninger, pensjoner og velferdsordninger kuttes. Det står i sterk kontrast til det utgangspunktet vi har, når vi om noen uker går inn i et nytt år. Forslaget til statsbudsjett viser at det går godt i Norge. Ledigheten er lav, og vi kan fortsette arbeidet med å utvikle velferdssamfunnet og bygge landet. I neste års budsjett skal vi styrke bevilgningene til helsevesenet. Det skal bidra til at enda flere pasienter får god behandling og til å fortsette arbeidet med at ventetidene skal gå ned. Vi skal fortsette utbyggingen av veier og jernbane og det samferdselsløftet som vi har startet på etter mange års etterslep på investeringer og vedlikehold i samferdselssektoren. Politiet styrkes betraktelig, og de frie inntektene til kommunene økes. Vi tar tak i samfunnets utfordringer, men vi kan ikke rette opp alle skjevheter og heller ikke innfri alle ønsker i det norske samfunnet på neste års statsbudsjett. Den viktigste prioriteringen er å føre en politikk for fortsatt lav ledighet i en tid som vi vet kommer til å bli krevende. Når vi sammenlikner oss med andre land, har Norge lyktes godt i bekjempelsen av den forrige finanskrisen. Det skyldes at regjeringens politikk, med arbeid til alle, har fungert. Det skyldes et godt samarbeid mellom partene i arbeidslivet, og med partene i arbeidslivet. Det skyldes at de tiltakspakkene som ble utformet i tett samarbeid med næringslivet, traff akkurat slik de skulle, og ikke minst at vi har dyktige bedrifter med kompetanse, med høy produktivitet og med omstillingsevne. Produktivitet har vært et tema i debatten i dag. Produktivitetsveksten i Fastlands-Norge i perioden 2005–2010 har vært 0,9 pst. Det tilsvarende tallet for våre handelspartnere i samme periode er 0,9 pst. Vi må ta utgangspunkt i den norske modellen, også i en situasjon der gjeldskrisen vil påvirke oss. Det er ikke en meny der man bare kan plukke ut de enkeltelementene man ønsker, etter eget forgodtbefinnende. Det er sammenhengen som er viktig. Det å ha et skattenivå som gjør oss i stand til å finansiere velferdsordninger og et sosialt sikkerhetsnett for alle, med likestilling og et velorganisert arbeidsliv, har vist seg å være en vinneroppskrift for å skape verdier, og det er også en vinneroppskrift for å sikre rettferdig fordeling og trygghet i folks hverdag. Norge er blant de landene i Europa med de minste forskjellene. De siste årene har vi fått en politikk og et skattesystem som omfordeler enda bedre. Formuesskatten er blitt mer rettferdig, og nullskattyterne er borte. Representanten Sanner brukte veldig mye tid på regjeringens politikk i sitt innlegg, og derfor må jeg også bruke noe tid på hans innlegg. Han tok opp et viktig tema: barnefattigdom. Det må vi diskutere. Men svaret frykter jeg at vi er uenige om. Vårt svar er å sikre arbeid til de foreldrene som har barn, slik at de kan forsørge sine familier, det er å fortsatt ha et skattesystem som omfordeler, og som kan finansiere velferden. Når vi skal bekjempe barnefattigdom, er det viktig å ha universelle velferdsordninger som treffer barna – med barnehageplass til alle til lave priser, med gratis kjernetid i de områdene som har et ekstra behov for det, og kulturtilbud med lav terskel, som er tilgjengelig for alle barn. Svaret er ikke å fjerne formuesskatten, der 60 pst. betales av landets rikeste prosent, det er ikke å øke barnehageprisene, slik Høyre gjør i sitt alternative budsjett. Norge er av Verdensbanken blitt utnevnt som verdens sjette beste land å drive næringsvirksomhet i. Norge har dessuten i høst nok en gang blitt kåret til verdens beste land å bo i. Likevel skal vi vokte oss vel for å tro at vi vil være uberørt av de store og dramatiske hendelsene som foregår i vår egen verdensdel. Vi er en del av verden, vi er en del av Europa, og vi må være forberedt på at det blir tøffere tider også for oss. Derfor er ikke dette tiden for økonomiske eksperimenter, dette er tiden for stø styring og den resepten vi vet virker. Sanner har to ganger pekt på at gode analyser ikke hjelper dem som mister jobben. Det er så klart riktig, men gode analyser er jo veldig viktig for å finne de riktige tiltakene, slik at flest mulig beholder jobben. Når jeg går til doktoren, setter jeg pris på at han bruker tid på å stille riktig diagnose på meg eller de pasientene han eller hun behandler. Det ville være veldig uheldig hvis doktoren brukte samme medisin for å behandle influensa og hjerteinfarkt. Men det er jo akkurat det Høyre gjør i politikkens verden. Skattekutt er bestandig svaret, uansett hva spørsmålet er, og uansett om tidene er gode eller dårlige. Da finanskrisen rammet, sa Høyre at tiltakene som kom fra regjeringens side, var for små, og at de kom for sent. De ville ha skattekutt. Det viste seg å være feil. Til tross for at arbeidsplasser forsvant da konjunkturene snudde, viste det seg at tiltakene traff riktig. Det er skapt 250 000 nye arbeidsplasser siden den rød-grønne regjeringen overtok. To tredjedeler av disse arbeidsplassene er kommet i privat sektor. Fordelingen på offentlig og privat sektor er 30 pst. i offentlig sektor og 70 pst. i privat sektor, og det er nøyaktig den samme fordelingen som man hadde i 2005. Det kan ikke være noe dårlig resultat. I tillegg til å følge nøye med på utviklingen i Europa når det gjelder statsgjeld og utviklingen i arbeidsmarkedet, skal vi med interesse følge med på de politiske løsningene som landene i vår verdensdel nå begynner å få øynene opp for. På høyresiden i norsk politikk framstilles skattekutt fortsatt som det saliggjørende politiske grepet. Det er den altoverskyggende satsingen til både Høyre og Fremskrittspartiet i deres alternative budsjetter. Det står i skarp kontrast til de erfaringene man har gjort seg i Europa, der det nå er en økende erkjennelse av at velferd faktisk må finansieres. Tidligere i debatten i dag er det sagt at de europeiske landene har brukt for mye penger. Ja, det er sikkert riktig for mange land. Det har også vært for dårlig styring mange steder, og man har bl.a. brukt mye penger utenfor statsbudsjettet. Men det er også et poeng at mange av statene ikke har tatt ansvar for å finansiere utgiftene og for å skaffe inntekter til å drifte land og samfunn. Det som skjer nå, kan vi nesten kalle en slags politikkens tilbakevending. Tiden da man trodde at markedet skulle løse alt, er definitivt forbi. Erfaringene ute i Europa viser med all tydelighet at skattekutt er gårsdagens politikk. Det har ikke gitt den veksten og de arbeidsplassene man trodde det skulle gi, og det har svekket velferdsordninger og sosiale ordninger. Fellesskapet er bestandig godt å ha, men det er ekstra viktig i dårlige tider. Mange europeere opplever nå at de ikke har noe fellesskap å dra veksler på, fordi det ble valgt bort i de gode tidene. Vi vet ikke hvordan den økonomiske krisen vil ramme Norge, men vi må regne med å bli berørt. Da er det vår oppgave å sørge for at vi har en politikk med solidaritet for de menneskene som risikerer å bli ledige, og at de som blir rammet, har et sterkt fellesskap å lene seg på.