trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-05-02:
Det er nettopp dette vi diskuterer med barne- og ungdomsorganisasjonene, og vi skal komme opp med konkrete forslag til å forenkle barne- og ungdomsorganisasjonenes samhandling med det offentlige knyttet til ulike tilskuddsordninger.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-05-02:
Det er jo det vi må diskutere med LNU. Det er ikke sikkert at vi er enige med frivilligheten på alle områder. Vi har også fra myndighetenes side behov for at opplysningene som vi får inn, er korrekte. Så det er ikke sikkert at vi blir enige på alle punkter, men vi har en dialog med tanke på å komme dem i møte.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-05-02:
Vi har en dialog nå, og så vil vi komme tilbake med eventuelle endringer når vi er ferdige med vårt med samarbeid med LNU om denne saken.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-05-02:
Målet med denne prosessen er en forenkling, men jeg kan ikke garantere at alle er fornøyd med de løsningene vi kommer fram til. Det kan ikke jeg som politiker gjøre, og det regner jeg med at representanten fra Venstre heller aldri kunne gjøre den gang hennes parti satt i posisjon. Men det jeg kan garantere, er at vi i årene som kommer, kommer til å satse enda mer på frivillighet. Det har vi gjort gjennom denne momskompensasjonsordningen som er lite byråkratisk og i hvert fall mye mindre byråkratisk enn det som er opposisjonens alternativ i denne saken.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-05-02:
Jeg vil understreke at det er ungdomsorganisasjonene selv som har æren for aktivitetsøkning. Men i LNUs resultatrapport, på side 5, står det: «Målretta arbeid frå LNU og frå styresmaktene har skapt eit meir mangfaldig og inkluderande organisasjonslandskap.» Dette målrettede arbeidet vil vi fortsette i arbeidet med forenkling for ungdomsorganisasjonene.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-05-02:
Jeg ønsker ikke å bli «befridd» fra denne oppgaven. Snarere synes jeg det er et viktig ansvar for regjeringen å finne ut hvem som skal bo i denne æresboligen. Etter hvert har jo det at det er en æresbolig, blitt en del av denne bygningens historie. Det er der historien ligger nå – i at Wergeland har bodd der, at Øverland har bodd der og hatt sitt arbeidsværelse der, og at Nordheim har hatt det. Det er litt interessant i denne debatten at de to partiene som mener at Nasjonalmuseet skal være det det opprinnelig var bygd for, i all evighet, nå i denne diskusjonen vil slå strek over det som er blitt denne bygningens historiske tradisjon, nemlig at det er et kunstnerhjem. Jeg mener at vi i Norge er flinke til å gjøre stas på mange mennesker – på akademikere, på gode næringslivsfolk, på idrettstopper. Men jeg mener at vi som nasjon i veldig mange sammenhenger er altfor lite flinke til å sette pris på de fremste kunstnerne våre. Dette har etter hvert fått en enorm symbolsk betydning, og noen ganger skal vi ta oss råd til å gi kunstnerne den anerkjennelsen. Staten ga Wenche Foss æreslønn. Vi har noen som er statsstipendiater. Mange har jo tatt avstand fra det og sier at det bryter med en slags likhetstankegang, og at det ikke har noen funksjon i dag, men jeg mener at vi skal være gode når det gjelder å anerkjenne kunst av ypperste klasse. Jeg har jobbet med denne beslutningen en stund, og jeg kjenner meg ikke igjen i den beskrivelsen Trine Skei Grande gir av hvor vanskelig dette er. Ja, det er vanskelig, for det er mange gode kunstnere i Norge, men jeg er overbevist om at vi finner en verdig arvtager til Grotten. Dette er jo også et ganske lite hus, slik at å tro at det blir et stort senter, en slags bror til Litteraturhuset, mener jeg vitner om ganske lave ambisjoner, for jeg tenker at den som skal bo i dette huset, skal skape kunst, eller utøve kunst, som skal stå seg i generasjoner. Det gjorde Wergelands diktning, det vil Nordheims komposisjoner bidra med, og det har også Arnulf Øverlands dikt bidratt med. Jeg mener at vi har veldig mange sentre for akademikere i Norge – de er det nok av – men vi har kun én æresbolig. Og jeg synes det er helt riktig at vi som en ung nasjon, tar vare på noen tradisjoner når det handler om å anerkjenne kunsten.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-05-02:
Siden Arne Nordheim døde har det vært en diskusjon i Norge om hva vi skal bruke denne æresboligen til. Det har vært en åpen diskusjon, og jeg har fått svært mange innspill. Men på et tidspunkt må jeg jo offentliggjøre for Norge hvilken vei man jobber etter, om vi ønsker at det skal være et museum, om vi ønsker at det skal være et slags senter for akademikere, eller om vi ønsker at det fortsatt skal være æresbolig. Over et halvt år etter at Arne Nordheim gikk bort, offentliggjorde jeg at det var det siste regjeringen arbeidet for. Etter dette har jeg fått mange innspill om hvem som bør bo der, og jeg understreker at det er regjeringen samlet som fatter beslutning i denne saken.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-05-02:
Det ble en diskusjon om dette i forlengelse av at Arnulf Øverland gikk bort. Enken bodde jo i Grotten i flere år. Det ble gjort en avtale med Nordheim da han flyttet inn i Grotten, at dersom han gikk bort før sin hustru, skulle hun få god anledning til fortsatt å bo der en stund, og så ville det stilles bolig til disposisjon dersom vedkommende ikke hadde annen bolig. Det er det som er tilfellet i denne saken. Hun har brukt omkring et år på å flytte ut og har en annen bolig som hun vil flytte inn i.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2011-05-02:
Jeg er glad for at statsråden ikke har det som et prinsipielt standpunkt å være imot profesjonell boksing, men at det er litt andre kriterier som setter standarden. En fordel man har hatt ved å tillate profesjonell boksing i Norge, er at da kan Norge være med og sette standarden også for medisinske vurderinger og kriterier. Likebehandling har egentlig vært et viktig prinsipp innenfor både idrett og alle andre områder i samfunnet. Det er viktig å likebehandle de ulike idrettsgrenene. I og med at regjeringen skal legge fram en idrettsmelding, vil jeg bare stille statsråden spørsmål om man kommer til å ta med medisinske vurderinger ut fra de ulike idrettsgrenene i den kommende idrettsmeldingen, rett og slett for å få en likebehandling av alle typer idretter, og derigjennom se på om forbudet mot profesjonell boksing kan oppheves.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2011-05-02:
Jeg tegnet meg til et treminuttersinnlegg i og med at statsråden overhodet ikke svarte på spørsmålet mitt i replikkrunden. Jeg spurte ikke om en ny vurdering av profesjonell boksing i forbindelse med idrettsmeldingen, men rett og slett om en medisinsk vurdering av skader i andre idretter – det være seg innenfor ryttersporten, innenfor ballidrett, skiidrett osv. Det kunne være interessant å høre om statsråden kommer til å gjøre slike vurderinger i den kommende idrettsmeldingen, eller er profesjonell boksing den eneste idrettsgrenen hvor man skal ha en medisinsk vurdering i Norge? Det kunne være interessant hvis statsråden kan avklare det i sitt innlegg. Representanten Knutson Barstad viste til Island. Det er sikkert helt riktig at Island også har et forbud, men når jeg nevnte Nord-Korea og Cuba, var det jo for å glede alle SV-representantene i salen som liker å sammenlikne seg med de landene. Og når Sverige da opphevet sitt forbud i 2006, kan jo ikke det brukes som argumentasjon at de har et forbud. De har hatt et forbud, men de har fjernet det forbudet og sett muligheten for at man kan utøve sin idrett i Norge. Jeg sa jo i mitt første innlegg at det er jo ikke her snakk om en ny folkesport. Jeg tror vel de fleste har fått en oversikt over hvor mange profesjonelle boksere det er i Norden – det er altså et svært lite antall – og å gjøre noen medisinske vurderinger ut fra det tror jeg er veldig vanskelig. Mange har hevdet at det å slå ut motstanderne er det store poenget i idretten. Da har de ikke skjønt idretten. Det er ikke nødvendigvis det å slå i hodet som gir den største uttellingen. Kroppsslag er også et veldig godt virkemiddel, og det er jo slik at man får poeng for de slagene man utfører. Det er ikke nødvendigvis den som har slått en i bakken, som er vinner av enhver kamp. De fleste kampene går på tid og blir avgjort på poeng, dvs. at begge bokserne står på bena når kampen er avsluttet. Så er det jo også slik at grensen mellom de profesjonelle reglene og amatørreglene viskes ut, og fra 1. november 2010 har altså amatørene lov til å bokse innenfor profesjonelle regler. Så det viser seg jo at sporten er i ferd med å endre seg, og det vil jo også medføre rimelig vriene situasjoner for dem som er amatørboksere i Norge i dag.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2011-10-01:
Dersom ingen har noe å innvende, vil jeg etterkomme anmodningen.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2011-10-01:
Jeg tillater meg å foreslå Dag Terje Andersen.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2011-10-01:
Jeg tillater meg å foreslå Marit Nybakk.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2011-10-01:
Jeg foreslår Tor-Arne Strøm.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2011-10-01:
Jeg foreslår Øyvind Korsberg.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2011-10-01:
Jeg foreslår Karin S. Woldseth.
Erna Solberg (Høyre), 2011-10-01:
Jeg tillater meg å foreslå Per-Kristian Foss.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-10-01:
Jeg har gleden av å foreslå Akhtar Chaudhry.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-10-01:
Jeg har gleden av å foreslå Dagfinn Høybråten.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2011-11-25:
Jeg har den glede å legge fram et forslag fra stortingsrepresentantene Frank Bakke-Jensen, Øyvind Halleraker, Bjørn Lødemel og Svein Flåtten om like struktureringsmuligheter for kystfiskefartøy over 15 meter.
Tor Bremer (Arbeiderpartiet), 2011-11-25:
Etter berre tre timar med søvn på grunn av hosting burde eg ha brukt tida på å snakka om meir forsking på bronkitt. Det skal eg ikkje gjera. I mitt første innlegg gav eg ros til forslagsstillarane for invitasjonen til debatt om kommersialisering av forskingsresultat. Den rosen står eg framleis ved. Men det som undrar meg, er at eit parti som kallar sitt alternative budsjett for kunnskap og konkurransekraft, brukar så mykje energi på å svartmåla norsk forsking. Eg prøver etter beste evne å lytta etter positiv retorikk, men det endar opp med at Høgre over tid framstår med ei svartmåling av norsk forsking generelt og den offentleg finansierte forskinga spesielt – og det med grunnlag i berre éin måleindikator, nemleg forskingsløyvingane målt i prosent av BNP. Det er forresten i og for seg ikkje rart, for det var jo Høgre som i si tid innførte den åleine litt upresise måleindikatoren. Ja, den indikatoren er låg, og han må bli låg fordi norsk BNP nødvendigvis er rimeleg høgt på grunn av våre petroleumsaktivitetar, og spesielt sidan f.eks. Statoil si petroleumsforsking, offshore, ikkje er med i den rekneskapen. Warloe prøver ikkje eingong å vera nyansert ved å påpeika at den offentleg finansierte forskinga, målt i prosent av BNP, er i europeisk toppklasse – medan det er den privatfinansierte som haltar. Nei, han påstår at det er den offentlege finansieringa som sviktar. Det høyrest ikkje logisk ut i mine øyre. Men Høgre har heller ikkje vilje til å endra fordelingsnøkkelen om kor mykje det offentlege og kor mykje næringslivet skal investera for å nå 3 pst.-målet av BNP. Kor er logikken? Trass i at Warloe er vestlending og bergensar, og slik sett burde ha eit godt utgangspunkt for å skryta uhemma av den marine forskinga, som nettopp går føre seg i Bergen, er det stille i stova om det. Warloe var rett nok innom Bergen ein snarvisitt, men ikkje eitt ord om at det maritime forskingsmiljøet i Bergen er leiande i Europa på dette området. I Trondheim hadde eg gleda av å bli imponert av det medisinsk-teknologiske forskingsmiljøet ved St. Olavs Hospital, som lever i ein svært fruktbar symbiose med NTNU. Noreg er i eliteserien på ei rekkje område. Eg nemner i fleng romforsking, nordlysforsking, klimaforsking og kreftforsking. Forskingsverda er kompleks, og me treng eit breitt sett av indikatorar for å gje eit riktig bilete av stoda. Høgre er berre oppteken av to indikatorar. Eg vil visa til Forskingsbarometeret, som forskingsministeren òg var innom, som brukar heile 24 ulike indikatorar for å få eit meir korrekt bilete.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-11-25:
Beslutningsdyktigheten er stor i Fremskrittspartiet, president. Statsråden vil være kjent med at ved NTNUs campus på Gløshaugen har vi noe som heter Dødens Dal. Det er også et kjent begrep i innovasjons- og såkornmiljøene. Dødens Dal handler altså om hvor mye god, kommersiell teknologi som kommer ut fra norske universiteter og høyskoler, for så å falle ned i denne Dødens Dal og ikke komme ut og bli implementert i markedet. Jeg sa i mitt innlegg – og jeg er helt overbevist om det – at i denne debatten må også statsråd Trond Giske i Nærings- og handelsdepartementet engasjere seg. Men statsråden har selv et viktig virkemiddel, nemlig teknologioverføringsselskapene, TTO-ene, ved de store norske universitetene, og etter hvert også ved høyskolene. Er statsråden komfortabel med situasjonen der og den for så vidt begrensede ressurstilgangen man finner i de samme institusjonene?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-11-25:
Jeg er helt enig når statsråden sier at dette må handle om de bedriftene som kan klare seg i en kommersialisering. Men nå er det jo fortsatt slik at vi utflagger betydelige deler av den teknologien og de kommersialiserbare prosjektene som utvikles ved norske universiteter. Det er to årsaker til det. Den ene er at vi er best i EU-klassen til å forholde oss til EU-regelverket – og det kan godt hende, som statsråden ofte viser til, at det er budsjettprioriteringer som er grunnen til det, at vi bruker for lite penger til å «bridge the gap». Den andre årsaken er at det rett og slett er teknologmangel i Norge. Vi har for så vidt for lite fagarbeidere, men vi har i aller høyeste grad også for lite sivilingeniører til å kunne kommersialisere alle disse ideene. Jeg håper ikke at statsråden er komfortabel med denne situasjonen, at også de bedriftene som er kommersialiserbare, ikke blir kommersialisert i Norge, men blir kommersialisert i andre land.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-11-25:
Jeg er glad for, men ikke overrasket over at saksordføreren blir imponert når han reiser til Trondheim. Jeg har lyst til å si at jeg ofte er irritert når jeg hører SV-ere fra denne talerstolen. Det ble jeg også i dag – men ikke av samme grunn som jeg pleier å bli, for jeg synes det Aksel Hagen sa, var veldig bra, og jeg ble mest irritert over at jeg ikke sa det selv. Denne debatten handler om at det som kan kommersialiseres, skal kommersialiseres. Jeg tror det er essensen i det vi diskuterer her. Norsk forskning er god, det viser jo evalueringer. Det er mye vi må rydde opp i òg. Men mye av norsk forskning er god, det er kommersialiseringen som ikke fungerer helt. Det er helt rett at det er noe med statistikken i Europa. Når vi øker utvinningsgraden på Ekofisk fra 17 til 70 pst, er ikke det innovasjon, ifølge den gjengen som sitter og styrer nede i Brussel. Men da nytter det ikke bare å komme hit og si det, da må vi sørge for at vi får disse tallene, denne statistikken, inn både i norsk og i europeisk statistikk. Jeg skal kommentere det siste forslaget til Høyre. Her kommer vi inn på det at norsk forskning fungerer bra. Vi trenger også forskning på ting som ikke åpenbart kan kommersialiseres, som humanistiske og samfunnsvitenskapelige fag og velferdsorienterte disipliner. Jeg vet at det er historikere rundt omkring i Norge nå som driver med utvikling av spill. Etter hvert kan sikkert også den type kunnskap kommersialiseres. Men jeg tror at det forslaget vil skape unødvendig støy i sektoren. Generisk kunnskapsoppbygging er viktig, også i de teknologiske og realfagsorienterte disiplinene. Det er ikke alt som kan kommersialiseres over natta. Jeg tror hvis vi hadde sett på nanoforskning og utdanning innen nanoteknologi i dag, hadde vi sagt at dette kommersialiseres ikke i et bedriftsøkonomisk perspektiv. Hvis man da skulle fulgt denne retorikken fullt ut, hadde vi lagt ned hele nanoforskningen. Jeg er ikke i tvil om at nanoteknologi i framtiden kommer til å bli en stor og viktig industri i Norge. Men, som statsråden sier, det nytter ikke bare å si at man skal stå på videre, vi må også ha noen konkrete tiltak. Jeg har vært veldig tydelig på at vi må ha Nærings- og handelsdepartementet med oss på dette. Men det er to ting som statsråd Aasland selv kan sørge for – det ene er å sørge for at vi har kompetent arbeidskraft utenfor sektoren til å kommersialisere disse tankene. Det andre er å styrke TTO-ene, sånn at vi får bygd en bru over denne Dødens Dal, ikke bare for å kommersialisere ideene, men for at vi får kommersialisert dem i Norge.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-11-25:
Ja, det har jeg avklart før.
Henning Warloe (Høyre), 2011-11-25:
Regjeringen har i år publisert Forskningsbarometeret for første gang. Det er et positivt tiltak. Det var også ett av de tiltakene som Fagerberg-utvalget hadde med som en anbefaling i sin utredning. Fagerberg-utvalget snakket ikke så mye om resultatene av forskning, slik mange på forhånd kanskje hadde forventet. Men regjeringens forskningsbarometer sier heller ikke så veldig mye om resultater av forskning. Jeg vet ikke om forskningsministeren hadde tenkt det på den måten. Jeg synes i alle fall at når en såpass god publikasjon kommer, med 100 sider interessant stoff, hvorav et kapittel heter «Hvilke resultater gir FoU-innsatsen?», og det består av to sider på et blad, gir ikke det inntrykk av at regjeringen heller er så veldig opptatt av å fokusere på resultatene, slik som bl.a. kommersialisering er.
Henning Warloe (Høyre), 2011-11-25:
Takk, president. Vi får benytte anledningen. Når statsråden er her og står tilgjengelig og venter på replikker, så må hun naturligvis også få det. Jeg vil gripe fatt i regjeringens forskningsmelding, som Stortinget vedtok i 2009. Der står det også noe om kommersialisering, selv om det også står langt bak og er relativt begrenset. Der står det: «Det er et mål at kommersialisering fra norske universiteter og høyskoler, helseforetak og forskningsinstitutter minst skal være på nivå med sammenliknbare land.» Jeg antar statsråden er enig i at blant sammenlignbare land finner vi f.eks. våre naboland, Sverige, Finland, Danmark, som ikke bare har en betydelig sterkere satsing på forskning, men som også har en kommersialiseringskultur og tydeligvis større suksess med kommersialisering av sin forskning enn det vi har i Norge. Hva er statusen nå, to år etter at forskningsmeldingen ble vedtatt, og er statsråden fornøyd med situasjonen?
Henning Warloe (Høyre), 2011-11-25:
Vi behøver naturligvis ikke lage den store ideologiske debatten ut fra dette representantforslaget, men jeg vil nok si til representantene fra regjeringspartiene som har hatt ordet, at man må ikke bruke dette forslaget mot oss i Høyre. At vi fremmer et representantforslag spesifikt om kommersialisering og tiltak for å bedre kommersialiseringsarbeidet i Norge, må ikke tolkes dit hen at det er det eneste vi er opptatt av. Punktum. Det andre jeg gjerne vil si til regjeringspartiene og kanskje spesielt til denne sakens ordfører, er at jeg oppfattet i går at det var blitt en sånn plate som gikk igjen, det at når Høyre hadde noe å kritisere, drev vi med svartmaling. Det vil jeg også ta avstand fra. Når vi snakker om kommersialisering i denne sammenhengen, er det et faktum at vi har et langt stykke vei å gå i Norge – noe som kan skyldes mange ting. Statsråden var inne på noen av forholdene i sitt innlegg. Men jeg tror kanskje også vi må konstatere at det ikke har vært noen kultur i særlig grad for å tenke kommersialisering ved norske universiteter og offentlig finansierte forskningsinstitusjoner. Det finnes gode unntak, men ikke i stort omfang. Jeg vil gjerne sitere et par setninger fra et intervju med lederen for Bergen Teknologioverføring i siste nummer av Bladet Forskning, som sier følgende: «Men det er fortsatt et stort uforløst potensial der ute. Forskerne har i dag et sterkt press på seg for å sikre forskningen finansiering og for å publisere resultater. Dessverre kommer kommersialisering av resultater langt ned på prioriteringslisten.» Det sier lederen for en av våre åtte TTO-er. De tilbakemeldingene jeg også har fått i samtale med folk fra andre TTO-er, indikerer veldig sterkt at vi har et stykke vei å gå før vi har fått en kultur som premierer kommersialisering, og som stimulerer til det. Det betyr at det trengs incentiver. På den bakgrunn må også det forslaget som Høyre i denne sammenhengen står alene om, nemlig at kommersialisering skal innarbeides som et av tildelingskriteriene når det gjelder forskningsfinansiering innenfor universitets- og høyskolesektoren, være et incentiv for å sette temaet kommersialisering på dagsordenen i tillegg til rapportering, og i tillegg til at statsråden har sagt at hun ønsker å bruke større plass på dette i neste forskningsbarometer.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-25:
Jeg mener sjølsagt fortsatt at dette er en både viktig, interessant og opplysende debatt, men det som skjer på forslagssiden, er litt rituelt. Opposisjonen ber om en plan og en strategi, og regjering og posisjon sier at vi trenger ikke planer, vi har allerede mye på gang. For fjerde, eller femte, eller sjette, eller sjuende gang fra denne talerstolen undrer det meg fortsatt litt at det er opposisjonen som skal be om planer og strategier, mens det er vi i posisjonen som sier at her trengs det handling. Særlig nå når vi skal inn i et forskningsmeldingsarbeid, er det pussig at vi skal stoppe opp og begynne et plan- og strategiarbeid, når det er så mye på gang, noe statsråden på en veldig god måte fortalte oss. Dermed er jeg over på det som er forslag her. Det er to typer forslag. Dels er det tiltak som faktisk er på gang, jf. det jeg sa, og jf. den gjennomgangen statsråden hadde, f.eks. FORNY-programmet og SkatteFUNN-programmet. Og dels er det forslag som er direkte innlegg i den pågående budsjettdebatten vi har. Når det gjelder dette med barometer, er jeg helt enig i at det er viktig, det skal vi foredle videre, og det har vi hatt gode debatter på her nå. Vi skal telle og fange opp det som på barometervis er mulig å fange opp. Tilsvarende gjelder i debatten om tildelingskriterier, finansieringsdebatten. Enda en gang – jeg må jo kvittere tilbake når jeg blir rost fra talerstolen – vil jeg be om at vi lytter til Fremskrittspartiet og Tord Liens refleksjoner omkring det. Vi trenger også fortellinger i tillegg til tellinger for å fange opp hele forskningens nytte. Noe av det kan sikkert plasseres inn i et barometer, det skal det bli interessant å jobbe videre med framover. For å bryte idyllen med Fremskrittspartiet helt til slutt og komme med en melding til Høyre: Jeg syns det er litt pussig at de to partiene er så innstilt på at de regionale forskningsfondene er et feil virkemiddel. For å fange opp den delen av næringslivet som vi trenger å få mer forskningsbevissthet inn i – Dagrun Eriksen hadde et innlegg om det næringslivet – trenger vi et – skal vi si – lavterskeltilbud. Vi trenger utover i landet vårt å få et møte mellom forskningsmiljøer og næringsliv og samfunnsliv. Det har næringslivet veldig godt av, og det har forskerne veldig godt av. Det tror jeg i første omgang vil gi en økt forståelse for og en nysgjerrighet på forskning og FoU-arbeid, og det vil også gjøre at forskere er flinke til å komme i møte det behovet som den typen næringsliv og det lokale og regionale samfunnslivet har. Regionale forskningsfond tror jeg er et godt virkemiddel hvis vi vil øke både kommersialiseringsgraden og nytteverdien av forskning.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-25:
Det er helt riktig at vi har TTO-ordningene. Vi har dem nettopp for å hjelpe tiltakene og ideene gjennom denne Dødens Dal, som jeg er godt kjent med. Nå er det vel kanskje ikke meningen at alle skal klare å komme seg igjennom. Her må det jo være en viss prioritering. Hensikten med TTO er nettopp å etablere et system som kan hjelpe de bedriftene som ønsker å etablere seg, til å få fram de ideene. Jeg vil selvsagt vurdere innsatsen i TTO til enhver tid, avhengig av både mengden søknader og kompleksiteten i de utfordringene som denne etableringen forårsaker. Men her er det også viktig at både arbeidsliv og akademia jobber sammen. Vi har mange gode eksempler på hvordan dette kan gjøres, også fra andre land. Jeg har prøvd å sette meg inn i dette og mener bestemt at vi kan ha noe å lære fra erfaringene fra andre land, men også fra gode erfaringer som er gjort i NTNU-miljøet.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-25:
I regjeringen teller vi ikke sider, men vi ser på hva som står på dem. Når det gjelder Forskningsbarometeret, er det viktig at det er et nytt tiltak – ideen kommer også fra Fagerberg-utvalget. Hensikten er selvsagt å utvikle dette videre, slik at det blir et godt måleinstrument. Jeg er veldig glad for den rosen representanten Warloe gir nettopp til Forskningsbarometeret, for etter vår mening er det veldig ensidig å måle forskningen bare etter prosentmål og bare etter smale og snevre mål som er vanskelig å styre etter. Det er mye bedre for alle som har med forskningspolitikk og forskning å gjøre, at man får best mulig spredning av de kriteriene som det måles etter. Her vil vi selvfølgelig ta imot alle gode innspill til videreutvikling av Forskningsbarometeret, og vi har det som et viktig virkemiddel og styringsmiddel i årene framover.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-25:
Målet for regjeringen er selvfølgelig at vi skal hjelpe til på best mulig måte med kommersialisering her i Norge hvor bedriftene er, og hvor de akademiske institusjonene er, hvor ideene ofte blir klekket ut. Så det er målet, og det er også grunnen til at vi har etablert disse ordningene. Siden NTNU og trondheimsmiljøet ofte framheves som gode eksempler, hvor det også er mange gode ideer, har jeg lyst til å nevne at der finnes det også et system for kapitalisering av forskningsresultater, Investinor, som er en viktig del av det helhetsbildet som vi må se for oss når vi både skal hjelpe bedriftene opp og fram når de kommer med nye ideer, og også ha et godt system for kapitalisering av forskningsinnsatsen. Så her gjelder det bare å stå på, både med å finne gode ideer og å hjelpe bedriftene fram til god kommersialisering av resultatene. Så får vi håpe at samfunnet er tjent med de gode resultatene som kommer fram, og at kunnskapen og nye produkter blir nyttig for videre samfunnsutvikling.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-25:
Det er heller ikke nødvendig for statsråden å bli stående og vente på flere replikker! Jeg tar gjerne utfordringen fra representanten Warloe. Det handler igjen ikke om hvor mange sider eller hvor i et dokument det står noe om det, men det handler om at dette er noe vi synes er viktig. Vi vet at vi har et etterslep i forhold til f.eks. våre naboland. Jeg tror det har en sammenheng med de samme årsaker som gjør at norsk næringsliv er dårligere på forskning enn f.eks. Sverige og Danmark. Det handler – i hvert fall når vi måler dette i BNP – både om målet, som er nokså bevegelig, og det handler selvfølgelig om strukturen i vårt næringsliv, som er annerledes enn det som er i våre naboland. Men igjen: Det er gjort noe, og vi kommer til å gjøre mer. Vi kommer til å stå på for å få til mer med de virkemidlene jeg har nevnt, og i samarbeid med andre departementer. Det er et mål for regjeringen at vi skal gi hjelp til dem som har ideer og vil fram, og vi skal ha systemer som letter kommersialiseringsprosessen.
Michael Tetzschner (Høyre), 2011-11-25:
Jeg trodde det var innlegg jeg fikk.
Michael Tetzschner (Høyre), 2011-11-25:
Da venter jeg.
Michael Tetzschner (Høyre), 2011-11-25:
Det var en deilig opplevelse å høre debatten i dag, ikke minst fordi en statsråd fra den rød-grønne regjeringen brukte ordet kommersialisering uten den ironiske undertonen som en vanligvis har når vi diskuterer hvordan private kan bidra med gode løsninger innenfor helsevesenet. Der er kommersialisering nærmest en uidealistisk tilnærming. Hvis vi tenker etter, er hele samfunnet bygget på at vi driver med ting som lønner seg. Uten kommersiell sektor hadde politikerne faktisk ikke hatt en eneste krone til fordeling. Jeg registrerte at statsråden sa at man hadde et bredt sett av virkemidler for å fremme forskning og innovasjon, og det er riktig. Men så er spørsmålet: Virker disse virkemidlene, har vi totalt sett dette forsknings- og innovasjonsklimaet som foregående taler, Warloe, var inne på, som er så viktig? Da mener jeg at oppgaven nå ikke bare består i å få enda bedre benchmark i Norden, som statsråden var inne på i et tidligere innlegg. Jeg mener at man kan gjøre noe så enkelt som å gå til patentstyrene i de nordiske land og høre hvor mange nyinnmeldte patenter det har vært, og hvordan Norge ligger an i det kappløpet. I forhold til folketallet kan jeg gi svaret: Norge ligger lavest i Norden når det gjelder nyinnmeldte patenter. Det jeg hadde tenkt å spørre statsråden om i en replikk, og som hun eventuelt kan komme tilbake til i et senere innlegg, er om statsråden har spurt seg selv hvorfor. Man kan reagere på to måter på det. Det er ikke noe problem, vi skal leve av å være råvareeksportør, så vi skal ikke foredle eller legge så mye kompetanse inn i våre varer. Det er ett svar. Det andre er at det er et problem. Hvis vi er enige om at det er urovekkende at vi har en lavere innovasjons- og forskningstakt enn andre land som det er naturlig å sammenlikne seg med, er spørsmålet hva vi gjør. Det jeg ser fra regjeringens side i denne debatten, er at man i tillegg til å nedstemme gode forslag som har kommet fra forslagsstillerne, ikke vil gå inn på å forbedre de generelle rammevilkårene, ikke vil gjøre noe med skattestimulansen, ikke vil gå videre med SkatteFUNN-ordningen. I det hele tatt er man ikke villig til å se andre skjevheter ved det nåværende skattesystemet, f.eks. formuesskatten, som også blir utlignet og må betales av bedrifter som ikke går med overskudd, og det er typisk for mange oppstartsbedrifter. Jeg vil også slå et slag for at vi kunne diskutert åpent om man ikke hev barnet ut med badevannet i sin tid, da man kuttet opsjonsordningen til å gjøre den til en blek skygge av seg selv.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2011-11-25:
Ved behandlingen i 2003 var det meningen at ordningen skulle bli bedre for dem som hadde behov for kassebiler. Hvordan vil statsråden forklare det som har skjedd de siste to–tre årene? Det har vært en dramatisk nedgang i tildeling av den type biler, samtidig som vi ser veldig mange søkere som tidligere ville fått kassebiler, stå fram og si at de ikke lenger får det. Er det en forbedring for den gruppen som man snakket om i 2003? Så vil jeg si noe om dette med 18-årsgrense som nå blir innført. Er ikke det en aldersdiskriminering? Er det noen faglig begrunnelse for det, eller er det et rent økonomisk spørsmål som gjør at statsråden ikke allerede nå kan ta stilling til å gi dem med et reelt behov et bedre tilbud enn de har i dag?
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2011-11-25:
Opprettelsen av bilsentrene skulle føre til bedre forhold for brukerne. Har statsråden fått mange tilbakemeldinger fra brukerne om at de er fornøyd med den nye ordningen og det som har skjedd de siste årene når det gjelder tildeling av bil, ventetid osv.? Eller er det sånn at det som har skjedd de siste årene, rammer bevegelseshemmede, slik at de ikke lenger får det de tidligere hadde mulighet til, altså at de har fått dårligere forhold, stikk i strid med det regjeringen prøver å gi inntrykk av? Når det gjelder dette med å komme tilbake til jobb, er det jo slik at man ikke alltid kommer direkte tilbake til jobb. Veldig ofte har man en tid ute i samfunnet – i det sosiale liv. Man er aktiv på andre områder før man klarer å komme tilbake i arbeidslivet. Hvordan skal Nav egentlig vurdere hvem som har behov for bil, dvs. har et stort transportbehov? Har ikke de fleste det i dag?
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2011-11-25:
Ting tar tid, det er vi vant til når man skal foreta endringer. Men den praksisen som nå er gjennomført ved tildeling av bil, har vi vært veldig klar over i to år nå. Saken har vært oppe her i salen mange ganger det siste året. Det har vært vist på tv mange ganger, og jeg synes det er merkelig hvis ikke også regjeringspartiene og statsråden har tenkt på dette med evaluering og nye regler noe tidligere enn når denne saken kommer til behandling. Forslaget som vi fremmet, ble fremmet i april, og vi satte av ekstra lang saksbehandlingstid for å prøve å komme fram til en ordning. Det lille man har kommet fram til i dag, 18. mill. kr, i forhold til den store reduksjonen som gjelder kun noen få – det er kun noen få som får fordel av det som skjer i dag – synes jeg er fint lite hvis man virkelig mener å imøtekomme, og man ser at behovet ikke oppfylles. Statsråden har selv sagt at mange ikke får oppfylt behovet og skulle gjerne sørget for det, men at det er en budsjettsak. Hvorfor er det ikke tatt med mer penger i budsjettet når det behandles nå? 300 mill. kr, eller 200 mill. kr, er fint lite, men hvis ikke regjeringen klarer å få det inn på et budsjett når den har hatt et halvt år på seg, da må jeg si at jeg er skeptisk til når det kan skje en endring. Det er selvfølgelig en fordel at det blir sett på videre. Jeg kan heller ikke forstå hvorfor ikke regjeringspartiene kan gå med på forslaget i dag, for det forslaget sier, er at de som har et reelt behov for den type bil, skal få det. Det bør man da kunne være enige om. Og så kan man med bakgrunn i det forslaget og det vedtaket utforme nye kriterier som tilpasses det. Det er merkelig at så lenge Fremskrittspartiet fremmer et forslag, skal det stemmes ned for enhver pris. Samtidig sier alle her at de med store bevegelseshemminger, som har et reelt behov for den type bil, bør få det. Da er vi altså enige. Hvor lang tid vil det ta å utforme disse kriteriene? Det kunne kanskje statsråden sagt noe om, ikke bare om evalueringen. Når kan man forvente endringer? Så lurer jeg veldig på hvordan man skal praktisere dette med 18-årsgrense. Er det slik at en som får en bil når han er 17 år, kan ha den til han er 27, mens en som dessverre havner i en trafikkulykke når han er 19 år, ikke skal få bil. Dette blir ikke enkelt. Jeg håper at regjeringen kan være rask med denne evalueringen, så det kan skje noe allerede til våren, senest i revidert nasjonalbudsjett, og ikke dra ut denne saken lenger enn nødvendig. Dette dreier seg om småpenger, men det rammer veldig mange på en alvorlig måte.
Sylvi Graham (Høyre), 2011-11-25:
For Høyre er det viktig å gi enkeltmennesker sjansen til å utvikle seg selv med alle sine evner. Det skal legges til rette for et samfunn med muligheter for alle, hvor alle skal ha frihet til å leve selvstendig. Alle som faller utenfor, må få en ny sjanse. Da er det viktig at de som har størst behov for at samfunnet legger til rette for dem – de som trenger litt mer for å ha like mye – har tilgang på det de trenger. En sånn gruppe er nettopp de med sterke bevegelseshemninger. Det gir for meg ingen mening at de som er bevegelseshemmede, men som har noe gangfunksjon, skal stå helt uten rett til gruppe 2-biler. Alternativet, som vi har hørt tidligere her i dag, er, sånn som det er i dag, en vanlig bil med tilhenger. For mange av dem det gjelder, er det nærmest for en fornærmelse å regne å bli tilbudt dette. Mens de med en gruppe 2-bil i stor grad kunne ha levd frie, selvstendige liv, ville de ikke vært i stand til dette med en bil med tilhenger. En henger er uhåndterlig av åpenbare grunner og er noe helt annet enn en gruppe 2-bil. I tillegg er det nærmest helt umulig å bruke den på normalt vis, for bare det å finne en parkeringsplass er jo nesten umulig. Det er fint at regjeringen har funnet penger i neste års budsjett til i det minste å kunne tilby gruppe 2-biler til barn under 18 år, men det er ingen relevant forskjell mellom en på 17 år og en på 19 år. Han på 19 år trenger en sånn bil for å kunne leve et fritt og selvstendig liv, ta seg utdannelse og komme seg fram til og tilbake fra f.eks. jobb. Det vil samfunnet tjene på, og for det enkelte mennesket det gjelder, vil det kunne bety forskjellen mellom en isolert trygdetilværelse og et aktivt liv i arbeid. Høyre takker derfor forslagsstillerne for et godt og konstruktivt forslag, som vil kunne ha stor betydning i hverdagen til mange enkeltpersoner dersom det blir vedtatt. Vi støtter forslaget, og vi har også satt av penger til en sånn utvidet ordning i vårt alternative budsjett. Vi håper jo at regjeringspartiene også vil se mer lys i denne saken, selv om jeg frykter at de som så mange ganger ellers nok stemmer ned et godt forslag fordi det kommer fra feil personer og parti. Jeg vil også uttrykke bekymring over den lange saksbehandlingstiden slike bilsøknader kan få, noe som kan medføre at spesielt nye brukere får svekket sin mulighet til samfunnsdeltakelse som følge av at de må vente lenge på å få vedtaket om bil. Jeg er glad for at statsråden skriver i et svar til de rød-grønne partiene i det kommende budsjettfremlegget at endringer i bilstønadsordningen nå har vært gjeldende i over åtte år, at hun har tatt initiativ til at ordningen nå skal evalueres, at hun tar sikte på at en sånn evaluering blir igangsatt så snart som mulig, og at eventuelle forslag til ytterligere justeringer i grensesnittet mellom gruppe 1 og gruppe 2 vil bli vurdert i lys av resultatene av en slik evaluering. Velferdsstaten kan altså ikke være alt for alle, men den må være sterk nok for at de som virkelig trenger den, får det de trenger. Noen må nemlig ha litt mer for å få like mye frihet som oss andre.
Sylvi Graham (Høyre), 2011-11-25:
Jeg har forståelse for at praktiseringen av et regelverk som ikke er helt boksoppsatt, er krevende. Men det er også sånn at i en statistikk som er innhentet fra Norges Handikapforbund av bilimportørene for gruppe 2-biler, fremkommer det en halvering av leverte gruppe 2-biler, fra 700 til 340, i perioden 2007/2008–2010. Det er en ganske stor nedgang, og den nedgangen ser ut til å fortsette i 2011. Nå er det jo sånn at statsråden har mulighet til å gi Nav nye retningslinjer for tildeling av hjelpemidler. Jeg forstår at hun har tenkt å gjøre det etter gjennomgangen, men jeg vil gjerne spørre henne om hun er innstilt på å komme flere i møte.
Sylvi Graham (Høyre), 2011-11-25:
Jeg hører hva statsråden sier, og jeg skjønner at hun vil evaluere ordningen. Men det er altså en nedgang som er relativt fersk, som kom lenge etter at den forrige regjeringen gikk av, som jeg viste til, i perioden 2007/2008–2010. Men la oss gå videre til saksbehandlingstiden, for den har ikke nødvendigvis noe med regelverket å gjøre. Den er lang, og den er bekymringsfull. Når kan den endres? Og hva vil statsråden gjøre umiddelbart for å forbedre saksbehandlingstiden – for her behøver vi jo ikke vente på en evaluering av regelverket?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-11-25:
Denne saken handler i bunnen om mulighet til deltakelse, om likeverd, om å kunne delta på fritidsaktiviteter, om å kunne delta i arbeid og ikke minst om å bygge sosiale nettverk, som en kan få gjennom arbeid og fritidsaktiviteter. I dag har en en ordning der en heldigvis i alle fall kan få noe støtte, men som flere allerede har påpekt, er den ofte lite hensiktsmessig. Det er mange personer med sterkt nedsatt funksjonsevne som har fått avslag på søknad om stønad til gruppe 2-bil. Ordningen har vart i åtte år, og når en har sett utslagene og ikke minst høyesterettsdommen, som flere har vist til allerede, viser det også behovet for endring. Hvis en går tilbake til stortingsbehandlingen og vedtaket som var enstemmig i Stortinget, var ikke meningen med endringen det som har blitt utslaget. Det viser kanskje endringene i årets budsjett og vel også innlegget til saksordføreren, som var et godt innlegg, og som beskriver en tydelig vilje til og en tydelig enighet om at det bør komme endringer. Vi har alle sett brukere som Filip og Henry, som er nevnt, og flere som har fått avslag, og noen har fått en tilhenger – med alle de ulempene det medfører. Bare fordi de klarer å gå inn og ut av bilen uten å bruke rullestolen, har de fått avslag, selv om de har sterkt nedsatt funksjonsevne ellers. Kristelig Folkeparti støtter forslaget som er fremmet av Fremskrittspartiet. Vi har også lagt inn penger i vårt alternative statsbudsjett, fordi vi ønsker å utvide ordningen for dem som er over 18 år. Vi er alle enige om delingen i stønadsordninger når det gjelder bil gruppe 1 og gruppe 2. Men denne saken dreier seg om å treffe målgruppen bedre ut fra det som egentlig er intensjonen, som det også er enighet om i salen. Når en ser på både merknadene fra regjeringspartiene og svarbrevet fra statsråden, vises det til at det er satt i gang en evaluering – som er bra. Det vises også en tydelig enighet når regjeringen har gått inn for å gi gruppe 2-bilstøtte til dem som er under 18 år, gjennom statsbudsjettet. Det er også bra. Jeg må også påpeke at vi ikke har all verdens med tid i denne typen saker. Foregående taler pekte på lang saksbehandlingstid. Representanten Giltun pekte også på at det er mange som har en vanskelig eller forringet livssituasjon fordi de har fått avslag, og som venter og venter. Derfor vil jeg oppfordre regjeringen til å få fortgang i saken. Hvis det er slik at en er enig, må en i alle fall klare å få fortgang, slik at en kan få løst dette. Det er heller ikke snakk om vanvittig store summer.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-11-25:
Når det gjelder dette med bedre eller ikke bedre, tror jeg man må skille mellom to ting. For det første var noe av poenget med det man gjorde i 2003, å prioritere en gruppe som hadde et større behov. Det har man gjort. Så peker representanten på at i praksis virker det ikke på denne måten. Da må man ha med seg følgende: Det har vært kritikk fra Riksrevisjonen knyttet til forvaltningen av denne ordningen, at det var store sprik i hvordan dette ble gjennomført og fordelt rundt omkring i landet. Derfor har man nå gjort en omlegging av systemet, slik at man har gått fra 20 – er det vel – eller 19 ulike ordninger til fem kontorer som tar disse beslutningene. Da har man fått en mer ensartet praksis. Den praksisen kunne kanskje vært strengere, men noe av bakgrunnen har vært at i utgangspunktet har man tidligere hatt en tildeling på gale vilkår. Man har fått en mer ensartet praksis, som kan ha gitt det utslag at noen opplever at de tidligere ville fått kassebil, men ikke får det nå. Det viktigste for meg er at saksbehandlingstiden er for lang, og det har også gjort at man ikke har fått tildeling i tråd med hva man kanskje skulle fått.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-11-25:
Jeg har vært helt tydelig i svaret mitt, både nå og i forbindelse med saken som er blitt reist, at vi ikke er fornøyd med måten denne ordningen praktiseres på i dag. Det er også bakgrunnen for at vi er tydelige på at vi skal evaluere ordningen, både hvordan man forvalter den, og grensen mellom gruppe 1 og gruppe 2, altså regelverket for hvem som får biler i dag. Bare sånn at det er helt klart at jeg har sagt det: Dette er jeg helt innforstått med. Så er det mitt poeng at man må gjøre dette på en ordentlig måte. Og når representanten spør om hvem som skal vurdere om man har et behov eller ikke, må man ikke underslå at dette er dyre ordninger. De dyre, gode ordningene skal gis dem som har krav på og rett til dette, men det tilsier at man må ha et godt regelverk, som må forvaltes på en god måte, og noen må beslutte det regelverket og håndheve det. Det er det altså Nav som skal gjøre, og jeg har tiltro til at de gjør det på en god måte. Men det viktigste for meg er at vi nå går gjennom ordningen og ser på om det er behov for at regelverket skal endres.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-11-25:
Jeg må altså minne representanten om at det regelverket vi har, er det ikke denne regjeringen som har gitt. Så ser man at det får noen konsekvenser å ha regelverk for gruppe 1 og gruppe 2, og de konsekvensene blir ytterligere – kan man kanskje si – strammet inn når man praktiserer regelverket mer likt over hele landet, basert på det som er det faktiske innholdet i regelverket. Det har Høyesterett også stadfestet. Nå er det veldig viktig å skille mellom hva som er det rettslige, og hva som er det politiske. Politisk er jeg veldig enig i at det er viktig å gjøre noe med denne gruppen og denne saken. Det skal jeg – det har vi sagt at vi skal gjøre. Men vi kan ikke si at fordi konsekvensene av et regelverk er noe som vi på en måte ikke liker her og nå, så skal vi lempe på det. Hvis Nav hadde gjort dette på noen områder hvor vi ikke var enig i at regelverket burde lempes på, ville vi vært meget stramme når det gjaldt det. Nav praktiserer dette regelverket, ifølge Høyesterett, i tråd med de reglene vi har gitt. Nå må vi se på om reglene er gode nok.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-11-25:
Jeg er glad for dette spørsmålet, fordi det viser også – og det er det viktig at jeg understreker – sammenhengen mellom saksbehandlingstid og regelverk. Som jeg også sa til den foregående representanten, er det klart at det at man behandler færre søknader fordi man har for lang saksbehandlingstid – bl.a. i inneværende år er det tilfellet – gjør at færre får tilbud. Det er ikke bra. Det er jeg helt tydelig på at vi må følge opp hele tiden. En av grunnene til at saksbehandlingstiden har blitt lengre, er den omleggingen man har gjort av hele bilordningen, som jeg tror alle var enige om var riktig, fordi man hadde – og det ble kritisert av Riksrevisjonen – et system som ikke fungerte bra nok, og som førte til veldig store ulikheter rundt omkring i landet. Så har man hatt en omlegging som har tatt tid, og som har forsinket saksbehandlingen. Det er heller ikke bra, men det har vært en konsekvens av dette. Nå ser vi at saksbehandlingstiden begynner å gå ned. Men jeg kan love representanten at jeg også er bekymret for dette og følger dette nøye. Men dette henger nok også sammen med evalueringen. Det betyr ikke at jeg skal vente med å «trykke på» saksbehandlingstiden. Men tingene henger sammen.
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2011-11-25:
Først og fremst er det positivt at regjeringa er på glid i ei sak som dette. Vi i Framstegspartiet likestiller alle same kor gamle dei er. Vi vil få fram deira behov for at dei skal kunna delta i livet på lik linje med andre. Derfor legg vi fram dette forslaget. Eg har lyst til å synleggjera ei anna sak. Vedkomande har søkt om gruppe 2-bil og fått avslag. Samtidig skriv Nav i avslaget at vedkomande oppfyller alle krav til gruppe 1-bil og alle krav til gruppe 2-bil, men Nav vil at ein skal prøva ut hengar først, sjølv om både søkjaren, legane og hjelpemiddelsentralen har frårådd dette då søkjaren ikkje kan betena ein slik. Så kom det ein ny saksbehandlar, som òg ville bytta ut den hengaren med ein annan hengar. Og ein er ikkje ferdig her, nei då, hengaren kom, og han har stått der frå 18. august 2009. For det første kan han ikkje handtera hengaren sjølv, langt mindre køyra bil med han. I tillegg har han ikkje nokon til å hjelpa seg med å bruka hengaren. Sjølv om legar, spesialistar, fysioterapeutar og ergoterapeutar uttaler seg og går grundig inn i søkjarens situasjon ut frå helse og moglegheiter, overkøyrer Nav dette. Her viser Nav si utrulege evne til å setja seg langt over dei som kjenner og utgreier søkjaren, ved ikkje å innvilga søknad om gruppe 2-bil, men statuerer si makt med levering av ein hengar, ein hengar som kanskje andre kunne ha brukt. Statsråden har sjølv sagt at når ein søkjar ikkje er i stand til å handtera hengar på eiga hand, og heller ikkje familie eller andre kan hjelpa, vil dei ikkje gi stønad til hengar. Ord og handling er ikkje det same. Det sluttar ikkje her. Søkjaren sit igjen med ein ubrukt hengar, som har stått i over to år, og sin elektriske rullestol. Då seier Nav at han kan koma seg mykje rundt i denne med ein varmepose til bruk utandørs. Til sentrum må søkjaren over ei bru. Til det seier Vegvesenet at dette må vera tull. På grunn av klimatiske forhold med mykje vêr og vind og ei fortausbreidd som ikkje passar rullestolen, fekk han ikkje løyve til å passera brua. Ein må òg nemna at stigninga er så bratt at rullestolen eventuelt kan kvelva, og det kan ein ikkje tolerera. Det er heller ikkje planar for ei forbetring av brua. Så kva skal vi seie – litt spesielt? Er det kanskje på tide å koma med ei innrømming av at ein har eit stivbeint regelverk som blir brukt mot menneske? I staden burde ein bruka kreftene på å stola på fagpersonar og deira utgreiingar for å gjera kvardagen betre for desse, slik at dei så likt andre som mogleg kan delta i livet. Som biletet viser: Hengaren står der den dag i dag.