Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2013-05-14:
Vi lever i en spennende tid, da de nye utviklingsmålene som skal gjelde etter 2015, skal utformes. Vi vet ikke helt hvordan de endelig vil se ut, men arbeidet pågår for fullt. Det er viktig at Norge kommer med tydelige prioriteringer når det gjelder hva vi mener de skal omfatte. Under Rio+20-konferansen i fjor ble det bestemt at det skal lages nye mål for bærekraftig utvikling for å se ulike ting i sammenheng, og at målene skal være universelle. Det er viktig og bra. Fordeling og økonomisk vekst er en forutsetning for utvikling i land. Jeg tror aldri bistand vil få mennesker ut av varig fattigdom. Det må skje gjennom endringer i de enkelte land. Dessverre ser vi at i altfor mange land som opplever økonomisk vekst, evner man ikke å få befolkningen ut av fattigdom. 1,2 milliarder mennesker lever i ekstrem fattigdom. Over 70 pst. av disse bor i mellominntektsland. Dette er et resultat av urettferdig fordeling innad i land. Den virkeligheten er det viktig å ta inn over seg. I altfor lang tid har vi kanskje fokusert for mye på fordeling mellom land og ikke like mye på fordeling innad i land. Beklageligvis ser vi at ulikhet innad i land nesten er blitt en global trend. Det mener jeg må reflekteres i utviklingspolitikken. Det må settes høyere på den internasjonale dagsordenen og ses i sammenheng med arbeidet med de nye tusenårsmålene. Om ikke lenge skal Stortinget behandle stortingsmeldingen om fordeling, Dele for å skape. Denne meldingen tar nettopp tak i disse utfordringene. Jeg mener det er bra at regjeringen vil ha en strategi for å få en bærekraftig vekst og for å bedre den økonomiske fordelingen. Mellominntektsland kan ikke forvente bistand i all framtid. Tvert imot må de innse at på et tidspunkt vil den ta slutt og de må ta ansvar for egne innbyggere, dvs. sikre dem gode tjenester som utdanning og helse, jobbe for økt sysselsetting og, ikke minst, ha et bærekraftig skattesystem. Mange av de landene som har hatt økonomisk vekst, har en arbeidsstokk hvor det er store inntektsforskjeller. Dette gjør at mange aldri får gitt ungene sine utdanning, det rammer folks muligheter, og det rammer livskvaliteten. Jeg mener derfor at i utformingen av de nye tusenårsmålene må fordeling være en del av det perspektivet man legger til grunn, og at rettferdig fordeling må komme inn som et eget utviklingsmål. Norge har gode erfaringer med å skape og dele, men det er selvfølgelig ikke sånn at andre land bare kan kopiere vår måte å gjøre ting på. Det er viktig at vi deler våre erfaringer med de landene som ønsker det. I tillegg er det viktig at land i sør også deler erfaringer med hverandre, og derfor mener jeg at det som ligger i fordelingsmeldingen om å støtte opp og være med på å finansiere et sånt samarbeid, er bra. Skal land få mer rettferdig fordeling, må det være en ønsket politikk. Folks muligheter til å organisere seg, til å delta i samfunnet og til å få til endringer nedenfra, er nødvendig for at det skal skje. Demokrati er en forutsetning, og for å få mer demokrati er det behov for en styrking av sivilsamfunn og støtte til dem som jobber for demokrati og menneskerettigheter. Jeg mener at å støtte arbeidstaker- og arbeidsgiverorganisasjoner for å få et mer ordnet og anstendig arbeidsliv også er en viktig og god ting. Norge har vært et av de landene som har jobbet for at energi skal stå høyt på den utviklingspolitiske dagsordenen. Når 20 pst. av verdens befolkning ikke har tilgang på elektrisitet, har vi en utfordring, kanskje særlig når det gjelder å skape arbeidsplasser. Derfor mener jeg at tilgang til energi bør være et av de nye områdene som bør tas inn i de nye tusenårsmålene. Mange land har også tilgang på store naturressurser, men de har ikke nødvendigvis forvaltet dem på en god måte. Ingen land kan bestemme hvordan andre land skal ta vare på sine ressurser, men et land som Norge har en naturlig forutsetning for å dele erfaringer, ikke minst for hvordan det er mulig å la hele befolkningen nyte godt av de ressursene landet har, og hvordan det er mulig å bruke skattesystemet for å få en mer rettferdig fordeling. Olje for utvikling og Skatt for utvikling er programmer jeg mener er fornuftige bidrag i den sammenhengen. Matvaresikkerhet og et bærekraftig landbruk står helt sentralt for vekst og utvikling i land. I en tid hvor man opplever mangel på ressurser, press på matjorden og klimaendringer vil det få direkte innvirkning for verdens matproduksjon, og det er alvorlig. I tillegg har dette en kvinnedimensjon da vi vet at i Afrika står kvinner for rundt 80 pst. av produksjonen av lokal mat, men mangler mange rettigheter, som rett til eiendom og arv. Likestilling og styrking av kvinneorganisasjoner bør derfor være en fortsatt prioritet for Norge, og likestilling generelt bør være et av de viktigste områdene Norge skal løfte i arbeidet med tusenårsmålene, fordi vi ser at kvinners og jenters rettigheter er truet. Vi ser det i internasjonale fora, hvor vi i den senere tid har fått en del underlige allianser mellom konservative og reaksjonære regimer, særlig når det gjelder kvinners seksuelle og reproduktive rettigheter og helse. Det jobbes aktivt for å hindre jenter og kvinner disse rettighetene, og her må vi holde fanen høyt. Når vi tenker likestilling, må vi ikke glemme at jenter også skal sikres rett til utdanning. Utdanning er en sentral del av diskusjonen rundt de nye målene, og i forbindelse med den debatten tror jeg det er viktig særlig å vektlegge at alle skal ha lik tilgang. Marginaliserte og utsatte grupper, som personer med nedsatt funksjonsevne – som vi diskuterte i stad – og barn i krig og konflikt, må omfattes. Av de tusenårsmålene vi har i dag, er hele tre av dem viet til helse. Mødre- og barnedødeligheten er redusert, andelen av aids, malaria og tuberkulose det samme, men når det gjelder f.eks. mødre- og barnedødelighet, er vi ikke i mål. Derfor er det viktig å fortsette det arbeidet som gjøres overfor denne gruppen. Norge har gått i front internasjonalt her, og det finnes ikke en grunn i verden til at vi ikke skal fortsette med å gjøre det. Verdens fattige kvinner og barn trenger et land og ledere som står opp for dem. Utvikling handler om mer enn å gi bistand. Jeg mener f.eks. at kampen for åpenhet og mot skatteparadis er viktig. Korrupsjon og skatteunndragelser skaper fattigdom og urettferdighet, og det rammer fellesskapet. Når milliarder av dollar går ulovlig ut av land, har vi et problem. Derfor er jeg glad for at Norge over flere år har hatt dette høyt på agendaen, og det må vi fortsatt ha. Helt til slutt: Debatten om tusenårsmålene er viktig, men jeg tror ikke jeg kan få gjentatt ofte nok at en bedre fordeling og å skape vekst i land er det som kan få folk ut av varig fattigdom, og derfor må det tydeligere inn i den diskusjonen vi skal ha om tusenårsmålene. Jeg er spent på svaret fra statsråden og gleder meg til debatten her i dag.