trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1999-10-12:
I et godt og meget engasjert innlegg fra Kristin Halvorsen manglet imidlertid det faktum at det er et borgerlig flertall her i huset som faktisk også ønsket en annen kurs enn det både Arbeiderpartiet og SV har ønsket. Og det er her det nå synes å være en endret holdning, men det gjenstår jo ennå å se. Arbeiderpartiet vektlegger å gripe utfordringene – som også Kristin Halvorsen var inne på – på miljøsiden, innenfor internasjonal politikk og fordeling hjemme og ute, men jeg understreker i et globalisert Norge. Verden er også her. Når det gjelder fordeling, er jeg enig med Kristin Halvorsen i at kompetanse og utdanning er avgjørende for å gi alle muligheter i et kunnskapsbasert samfunn. Og selv om jeg var uenig med Kristin Halvorsen da hun i valgkampen stod så hardt på at alt var galt i skolen, fordi jeg tror det vil føre mer til flukt enn til satsing, så er det en prisverdig innsats å ville det beste for skolen. Men nå har Arbeiderpartiet lagt frem overfor regjeringspartiene en del områder nettopp på utdanningssiden som bør styrkes. Og selv om vi selvfølgelig ikke kan følge opp alt med hensyn til doseringen slik SV vil, har vi nå lagt vekten på noen dreininger som må skje, innen de frie midlene til kommunene, billigere barnehager, skolefritidsordninger, gratis skolebøker, universitets- og høyskolevektlegging og studentboliger. Spørsmålet går til Kristin Halvorsen: Er det disse områdene SV nå også vil vektlegge, eller er det noen andre områder på kompetanse og utdanning SV heller vil skal avgjøres her i Stortinget – ikke det som avgjøres andre steder?
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 1999-10-12:
Gjennom trontalen signaliserer regjeringen Bondevik mange store og sentrale oppgaver som venter på sine løsninger. Kristelig Folkeparti og Regjeringen ønsker å arbeide for et varmere samfunn tuftet på de kristne grunnverdier, eller, som det sies i trontalen, at det arbeides «for en samfunnsutvikling preget av et solid verdifundament forankret i vår nasjonale og kristne kulturarv». Jeg har med interesse lyttet til representanten Kristen – unnskyld – Kristin Halvorsens innlegg, men jeg kan ikke se at jeg i nevneverdig grad opplevde at hun berørte disse tingene. Kan det være slik at det kun er budsjett som er avgjørende? Er det slik at verdispørsmål er et ikke-tema i SV? Når det gjelder vold, rus og oppløsing, opplever vi jo at det er stadig større utfordringer, og utryggheten tiltar. Skal det lykkes å få taket på dette store og viktige samfunnsproblemet, er det ikke tvil om at det må bygges et varmere samfunn for oss alle. Kan Sosialistisk Venstrepartis representant her i tilknytning til trontalen gi et synspunkt på hva de vil legge til grunn for sitt arbeid med et tryggere samfunn, og hvilket verdifundament står SV på i så måte?
Morten Lund (Senterpartiet), 1999-10-12:
Jeg ønsker å høre Kristin Halvorsen snakke i to minutter om ett tema: om stimulanser til dem som skal skape de mange hundre tusen nye arbeidsplassene i private bedrifter de nærmeste årene. Det går svært bra med sysselsettingen i Norge. Bedre enn før, under andre regjeringer. Og det går bedre enn i EU-landene. Denne utviklingen ønsker Regjeringen skal fortsette. Det må skapes mange hundre tusen flere arbeidsplasser i bedrifter med private eiere de neste 20 årene. Ikke minst for å finansiere en god skole og eldreomsorg må vi lykkes med dette. For å få til det må vi friste mange flere til å bli bedriftseiere. Vi må gi dem økonomisk starthjelp som gründere. Vi må si til dem at vi unner deg å bli rik hvis du lykkes med å skape nye arbeidsplasser, og vi må friste dem som allerede er rike, til å investere i nye småbedrifter istedenfor i de store bedriftene, og her i Norge istedenfor i utlandet. Langsiktig trygghet for disse jobbskaperne og investorene er like viktig som å skape langsiktig trygghet for arbeidstakerne. Energisektoren som et satsingsområde er nevnt av Kristin Halvorsen, og jeg er helt enig. Og vi har en rekke slike satsingsområder. Men det blir ikke satsing på disse områdene uten at noen privatpersoner finner ut at de skal starte med det istedenfor å bli arbeidstakere, som de fleste foretrekker i dag. Det er klart at det er det som er tryggest, f.eks. innenfor offentlig sektor. Men vi trenger de inntektene fra de mange, mange små bedriftene framover – mye mer enn hittil, for oljeinntektene kommer til å bli redusert. Hvilke offensive grep har SV for å stimulere private jobbskapere, bedriftseiere og investorer slik at vi får mange nok og spennende arbeidsplasser utover hele landet?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 1999-10-12:
SVs og Kristin Halvorsens engasjement for skolen er prisverdig, slik også Grete Knudsen påpekte, men vi i Arbeiderpartiet var nok noe overrasket da SV i valgkampen brukte nesten like mye skyts mot Arbeiderpartiet som mot høyrepartiene, særlig når man vet hvem som har lagt grunnlaget for lik rett til utdanning i dette landet. Jeg er glad for at tonen fra Kristin Halvorsen nå er litt annerledes enn den var da, men man må jo si at det som SV foreslår, er ambisiøst. SV var også blant de mest rause, for å si det mildt, med en lovnad på 10 milliarder kr til skolen og også med lovnader om lønnsøkninger for lærerne som er beregnet til ca. 5 milliarder kr over fire år. Kristin Halvorsen sa i en valgdebatt at kassaapparatet går. Kanskje er det slik at SV hadde trengt enda flere kassaapparater. Arbeiderpartiet er også for en styrking av skolen. Vi har også lagt fram våre konkrete forslag til det. Ikke minst er det viktig med en styrking av kommuneøkonomien, og vi har da foreslått, som det er sagt her tidligere, ca. 1 milliard kr mer i friinntekter utover andre satsinger til skolen. Jeg er litt overrasket over at Kristin Halvorsen kaller det for småtterier. Vi i Arbeiderpartiet akter å holde det vi lover. Jeg synes også det er et poeng å ikke skape urealistiske forventninger. Jeg har to spørsmål: Hvordan har SV tenkt å finansiere sine enorme valgløfter innenfor skolen? Hvilke budsjetter skal det tas fra? Det andre spørsmålet er: Hvordan har SV tenkt å få til økte lærerlønninger om ikke dette skal foretas i Stortinget, og slik frata organisasjonene i arbeidslivet et uvurderlig ansvar?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 1999-10-12:
Jeg vil først rette opp den åpenbare misforståelse at det ikke har blitt større åpenhetsom resultat av den nye regjeringens håndtering av denne typen spørsmål. Næringsdepartementet, som jeg nylig så en statistikk for, kan vise til at man i langt flere saker blir møtt med åpenhet når det begjæres innsyn. Det som er like interessant, er at interessen for å få dokumenter er betydelig økt nå, når en vet at muligheten for å få et ja er større enn før. Når det gjelder den spennende og vanskelige debatten om ytringsfrihet, er vårt utgangspunkt det samme som for en enstemmig kommisjon som har jobbet med disse spørsmålene i to og et halvt år, at de vanskelige debattene og de vanskelige avveiningene tar vi mest effektivt hvis vi møter og tar et oppgjør med uønskede holdninger og meninger vi er sterkt uenige i, i det åpne, demokratiske rom. Det har vi sett resultat av når det gjelder flyktningpolitikken, hvor jeg tror at den debatten som har vært om innvandringsspørsmål, har gjort at vi ser en holdningsendring. Slik tror jeg det også er mulig å få det til på en rekke andre områder. Og Venstre er det partiet som sier at vi ønsker å ha den helhetlige overbygningen på denne debatten som Ytringsfrihetskommisjonen legger opp til, istedenfor å gå inn i de problematiske områdene og så område for område si hva vi ikke ønsker, og eventuelt lage en lov som forbyr det. Så Venstre ønsker at denne debatten, som nå skal pågå et halvt år, skal ha et annet utgangspunkt enn det Arbeiderpartiet synes å mene. Men vi er også tilhenger av at det skal være regler som setter grenser. Rasismebestemmelsene i lovverket går f.eks. Ytringsfrihetskommisjonen ikke inn for å justere, og det gjør heller ikke vi. Spørsmålet om injurie og ærekrenking ligger også på plass, men det er spørsmål om å tillate noe mer å ta disse oppgjørene i det åpne, demokratiske rom. Når det gjelder pressestøtte, registrerer jeg at Arbeiderpartiet i sitt opplegg for budsjett ikke har justeringer i forhold til det nivået som det nå legges opp til av Regjeringen.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 1999-10-12:
Det synes i dag å være bred politisk enighet om det prisnivået som vi har på bensin, og jeg regner også med at det skulle være gode muligheter for å få tilslutning til det opplegget som her ligger i budsjettet, og som representerer en påplussing av prisene på 2 pst. Det er det samme som den normale prisstigningen i samfunnet for øvrig. Jeg er enig i den vurdering som replikanten her hadde når det gjelder bilens betydning i distriktet. Det tror jeg mange har undervurdert. Bilen er et helt avgjørende transportmiddel for å opprettholde bosetting og for å ha trivsel i distriktene. Derfor er vår utfordring i forhold til bilbruk rettet inn mot de store byene, det å bygge opp alternativer, kollektive løsninger som gjør at flere velger å reise kollektivt og la bilen stå hjemme. Jeg syns Regjeringen på en god måte har møtt denne utfordringen, og vi fokuserer på bilbruk i sentrum gjennom positive virkemidler og det å legge til rette for at bilen kan brukes i distriktet. Det er ikke rett slik som det ble forsøkt framstilt, at denne regjeringen har en svak politikk i forhold til distriktene. Som det er blitt vist til av flere tidligere i debatten i dag, har Regjeringen gjennom flere år satset massivt nettopp for å legge til rette for at flere skal finne sitt gode liv i Distrikts-Norge.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 1999-10-12:
Når det gjelder næringspolitikken, har Høyre og Venstre felles synspunkter på sentrale områder som gjelder småbedrifter og privat eierskap. På den andre siden er Høyre av den oppfatning at det vi opplever som viktige instrumenter i næringspolitikken, ikke har så stor betydning. Eksempelvis ønsker Høyre å radere ut SND-systemet. Det vil bety svært endrede rammebetingelser for mange bedrifter som i dag bruker denne ordningen til å etablere seg og vokse. Venstre tar opp i seg mye av det gode i Høyres næringspolitikk, men også andre elementer som Høyre ikke vektlegger, og jeg syns at den helheten vår politikk utgjør, er vel så god som den Høyre har. Gabrielsen synes å se med stor uro på et mulig budsjettopplegg mellom sentrumspartiene og Arbeiderpartiet. Da vil jeg bare minne om at det perspektivet var ikke verre enn at en i fjor, både i Arbeiderpartiet og i Høyre, var åpne for å få et samarbeid når det gjaldt budsjettet. Nå får vi se hva som kommer ut av disse forhandlingene. Det er ingen tvil om at det som er sentralt for Venstre, er å bidra til at vi kan få en skattediskusjon og en skatteløsning som ikke fører til forverrede rammevilkår for de virksomhetene vi er avhengig av for å skape nye arbeidsplasser.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 1999-10-12:
Jeg kan forsikre Djupedal om at vi vil føre videre de linjene fra Venstres historie som han refererte til, det er en del av den ballasten som vi er stolte av, og som vi trenger å bruke også videre. Det vil f.eks. være en del av utgangspunktet for den viktige debatten vi skal ha om Statoil og håndteringen av SDØE, som kommer opp i Stortinget til høsten. Når det gjelder banknæringen, er det ikke rett det Djupedal sier, at vi åpnet for å godta det første og beste budet som kom. Men vi gjorde heller ikke det motsatte. Vi sa ikke nei til at staten kunne selge seg ned i Kreditkassen dersom en ut fra en samlet vurdering kom til at det kunne være formålstjenlig. En slik samlet vurdering kunne være at i stedet for å få en løsning med Kreditkassen og DnB sammen, kunne en få en løsning som gjorde at DnB kunne styrkes for å sikre sin posisjon, samtidig som Kreditkassen kunne spille på lag med en annen nordisk bank – eksempelvis. Det var en slik åpning som lå i vårt landsstyrevedtak, ikke et ønske om å selge umiddelbart der og da, slik som Djupedal framstiller det. Også på andre områder er det viktig å ha et nasjonalt eierskap og en nasjonal næring, f.eks. gjelder det den maritime sektor. Det synes å være helt fraværende i SVs politikk, som legger til rette for et skatteregime overfor denne næringen som vil føre til utflagging, og til at viktige miljøer og viktige arbeidsplasser her ikke kan beholdes.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 1999-10-12:
Venstre er tilhenger av å opprettholde pressestøtten, og jeg tror ikke kuttet på 30 mill. kr som var i fjor, hadde noen innvirkning på ytringsfrihetens kår i landet. Tvert imot var det en del av et kuttopplegg som bidro til at en kunne få stabilitet i økonomien, også til glede for de aktørene som er i mediebransjen. Så til spørsmålet om vi er opptatt av fordelingspolitikk. Svaret er ja. Til spørsmålet om hvilke grep som der kan være aktuelle: I fjor foreslo Regjeringen å øke kapitalskatteprosenten fra 28 til 29 pst. Det er et godt fordelingsgrep, spesielt kombinert med opplegg for å gi skattelette til dem som har minst. Arbeiderpartiet sa kontant nei til det. Jeg har registrert at Yngve Hågensen ville gå enda lenger enn det Regjeringen gjorde i fjor, nemlig å øke skatteprosenten til 30. Mens han arbeider med å bearbeide sentralstyrekollegene i Arbeiderpartiet, synes det som om en antakelig må vente med det skattegrepet. Nå blir utfordringen å finne andre, i dialog med Arbeiderpartiet. Men det vi har sagt, er at de løsningene som Arbeiderpartiet år etter år har kommet med og fått nedstemt i Stortinget, dessverre ikke har den fordelingseffekten som Arbeiderpartiet synes å tro. Tvert imot bidrar de til å svekke bedrifter som vi er helt avhengig av for å få verdiskaping, til glede nettopp for fellesskapet. Det er vårt utgangspunkt for den forhandlingen som kommer.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-10-12:
Jeg må innrømme at Vestre har klart å selge seg som et parti som ville inn i Regjeringen for å få større åpenhet, lufte ut i Arbeiderpartiets maktkorridorer og høyne muligheten for folk til å ytre seg fritt. Like flinke har de nok ikke vært til å gjennomføre sine meninger i praksis. I en debatt om ytringsfrihet på TV for ikke lenge siden sa representanten Kvassheim at alle gamle steiner måtte snus for at ytringsfriheten skulle få råde. Til og med markedsføringsloven, som hindrer kjønnsdiskriminerende reklame, skulle bort. Kvassheim ser ut til å mene at vi lever i et så sunt samfunn, med så myndige mennesker, at våre holdninger vil styre bikinipikene bort fra bilpansrene, slik vi en gang hadde det. Da er mitt spørsmål: Hvem er det som styrer Venstres liberale samfunn? Det er nemlig slik at Venstre i regjeringsposisjon på ingen måte synes det er så viktig med pressestøtte. Gang på gang er de med på å forhandle fram en svekkelse av pressestøtten – en ordning som ytringsfrihetskommisjonen har understreket er en av de viktigste for å ha den frie ytring i det offentlige rom. Da er mine spørsmål til representanten: Finnes det for Venstre ingen styringsredskaper, som f.eks. lover som gir holdninger eller økonomiske støtteordninger, som pressestøtten, som gir bedre mulighet for ytringsfrihet? Eller er det liberalistiske Venstres eneste prinsipp markedskreftene, de eneste kreftene som gir et sunt samfunn med det myndige menneske?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 1999-10-12:
Norge er stort, og det går busser og tog på kryss og tvers av landet. Imidlertid er det et faktum at kollektivtilbudet aldri kan bli så godt at brukerne kan være tilfreds med det. Til tross for at jeg er klar over at Venstre ønsker å bedre kollektivtilbudet i distriktene, antar jeg at representanten Kvassheim er enig i at man ikke kan bruke ubegrensede midler på dette. I Distrikts-Norge er det tross alt ikke tog og buss som er hovedtransportmidlet, men bil. Bilen sørger for at folk har anledning til fortsatt å bo i distriktene. Likevel er Venstre med på å drive bensinavgiftene til himmels og gjøre det betydelig dyrere og vanskeligere fortsatt å bo i Distrikts-Norge. Jeg har til tider undret meg over den tilsynelatende dobbeltmoralen i å i valg fortelle velgerne at vi vil gjøre det enklere og bedre å bo i Distrikts-Norge, samtidig som partiet Venstre i denne sal praktiserer vanskeliggjøring av folks mulighet til å bo der de vil og trives. Hva gjør at Venstre mener at det er greit at folk med stort behov for biltransport fortsatt skal betale verdens høyeste avgifter på bensin? Er det rimelig at et oljeproduserende land skal ha 80 pst. av den totale bensinpris inn i avgifter? Mener virkelig representanten Kvassheim at det er forsvarlig distriktspolitikk å opprettholde det ekstremt høye avgiftsnivået på bensin og frata folk i Utkant-Norge mulighetene til forsvarlig transport av seg og sine?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-10-12:
Kvassheim sa at vi måtte lete etter løsningene i det liberale rommet. På en del politikkområder tror jeg det kan bli i trangeste laget. Når det gjelder privat eierskap og småbedrifter, har Venstre holdt en jevn og god profil, og Kvassheim var innom det i sitt innlegg. Han sa at det i denne salen ikke var noen sosialistiske partier. Om det er rett eller galt, er for så vidt uinteressant, men på dette politikkområdet er det i hvert fall slik at hvis man velger politikken til det partiet som er sentrumsregjeringens førstevalg i denne budsjettforhandlingen, vil det ha som en konsekvens en politikk som iallfall kan sammenliknes med det. Da tenker jeg på eierskap til næringslivet, eierskap til produksjonsmidlene. For det er slik som Jagland påpekte i sitt innlegg, som er helt riktig: Bedrift etter bedrift flytter til utlandet. Men istedenfor å stoppe opp og spørre hvorfor, anviser man en medisin før man har stilt diagnosen. Medisinen er veldig gal. Den fremgår av Arbeiderpartiets krav til nødvendige omlegginger for budsjettet for neste år, som består i å gjøre det enda mindre interessant å eie norsk næringsliv. Og man vil gjøre seg avhengig av det siste punktet fra Arbeiderpartiet som står under næring og sysselsetting: økt statlig rolle på eiersiden. Jeg tror det er en politikk som faktisk Venstre ikke har særlig sans for. Jeg håper de får gjennomslag i de eventuelt forestående forhandlinger. Men det jeg kunne tenke meg å spørre Kvassheim om, er: Deler Kvassheim Sponheims analyse av i hvilket skjæringspunkt den beste næringspolitikken utferdiges i denne salen? Er det i skjæringspunktet mellom sentrum og Arbeiderpartiet, eller er representanten enig med Sponheim i at det først og fremst er i skjæringspunktet mellom Høyre og sentrum?
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 1999-10-12:
Så langt i dag har talarar frå alle parti, bortsett frå Venstre, vore opptekne av fordelingspolitikken, dvs. at det vert større forskjellar mellom rike og fattige her i landet. Vi må altså gje meir til dei som har minst, letta kvardagen til dei som har det vanskelegast her i landet. Skal vi klara det grepet, må dei rike bidra med meir, og det vil eg stille spørsmål til Venstre om dei er samde i. For kvar gong Venstre har uttalt seg om eit eventuelt budsjettsamarbeid med Arbeidarpartiet, har eg ikkje høyrt det har vore med særleg entusiasme. Eg har berre registrert at kvar gong Kvassheim uttalar seg, er det om kva skattesaker Venstre vil vera imot for ulike grupper. Skal vi få til ei fordeling, må nokon betala meir inn til fellesskapet, det trur eg alle er samde om. Men då vil eg utfordra Kvassheim til å fortelja oss kva gruppe han tenkjer seg som skal bidra meir til fellesskapet. For skal vi få til ei omfordeling, er ein heilt nøydd til å seia at nokon må bidra meir for at nokon skal få meir – som dei svakaste i vårt samfunn bør få. Heilt til slutt: Når førre replikant frå Arbeidarpartiet utfordra Kvassheim på pressestøtta, ville han ikkje seia noko om Venstre sitt syn, derimot repliserte han tilbake igjen til Arbeidarpartiet. Men det kunne vera veldig interessant å høyra kva Venstre meiner om dette.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 1999-10-12:
Jeg er forbauset over at representanten Stoltenberg, som er Arbeiderpartiets fremste energipolitiker, ikke berørte våre utfordringer innen energisektoren, og kanskje spesielt gasskraftutbygging. Jeg vil likevel minne om partileder Thorbjørn Jaglands kronikk i Dagbladet 29. september, der han hevdet: «Vi kan komme til å oppleve at vi om noen få år må importere elektrisitet fra nederlandske gasskraftverk som får gassen sin i rør fra Norge. Da har vi satt oss selv i en latterlig situasjon både som industrinasjon og som miljønasjon. Og skylden må legges på handlingslammede politikere.» Hvem er så disse handlingslammede politikerne som Thorbjørn Jagland omtaler i sin kronikk? Både Fremskrittspartiet og Høyre har tatt klare standpunkt i gasskraftsaken. Det er nettopp Arbeiderpartiet som sitter med nøkkelen til om vi skal få omgjort våre enorme gassressurser til produksjon av elektrisitet, og om vi skal ha denne produksjonen og verdiskapingen på norske hender. Og det er nettopp Arbeiderpartiet som har vist den handlingslammelse som partilederen påpeker i kronikken. Mitt spørsmål til representanten Stoltenberg blir derfor: Betyr Thorbjørn Jaglands uttalelse at Arbeiderpartiet nå har kastet av seg handlingslammelsen i gasskraftsaken, og vil partiet nå ta et klart standpunkt for utbygging, slik at vi kan få den verdiskapingen på norske hender?
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-10-12:
Det viktigaste for å ta opp rettferdig fordeling og utjamning er at Noreg går rundt, og at folk har arbeid. Der er eg verkeleg einig med Jens Stoltenberg, for å ha sagt det. Ved sida av å satsa på kunnskapsindustrien må vi satsa på det som vi alt er gode på, dersom vi skal skapa arbeidsplassar og velferd også i det nye årtusenet. Nordmenn har alltid vore gode på sjøen, det vera seg fiske eller skipsfart. «Hvor Fartøj flyde kan, der er han første Mand», syng vi. Kristeleg Folkeparti er opptatt av at vi ikkje må – som Thorbjørn Jagland sa tidlegare i dag – forspilla våre moglegheiter. Derfor har vi ei reiarskattlegging som gjev sjøfolk og reiarlag konkurransemoglegheiter i ei verd som stadig synest mindre. Og vi har lykkast. 3 000 fleire nordmenn seglar, vi har fått ei femdobling av talet på læreplassar til sjøs, unge trur på ei maritim utdanning igjen, og to tredelar av flåten seglar under norsk flagg. Synest ikkje Arbeidarpartiet at dette er bra, og ser ein ikkje at det i alle fall er ein viss konsekvens av det norske skatteregimet vi har for reiarlag, som kan samanliknast med andre land? Eg seier ikkje at reiarskattlegginga er optimal på alle punkt. Det er ikkje det eg seier. Men ser ikkje økonomen Jens Stoltenberg behovet for å gje ei viktig næring for Kyst-Noreg det olbogerommet som skal til for at dei kan hevda seg i den internasjonale økonomien, slik at vi nettopp ikkje tapar marknadsdelar der vi faktisk er gode? Det eg spør om, er om det er rom for ei fornying av tenkinga i Arbeidarpartiet mot år 2000, slik at ikkje statiske holdningar forspiller våre moglegheiter?
Svein Ludvigsen (Høyre), 1999-10-12:
I går varslet Arbeiderpartiet og regjeringspartiene at de vil forhandle om budsjettet, og Jens Stoltenbergs innlegg nå var nærmest som et frieri å betrakte. Det samboerskapet kan vi vel med stor sikkerhet spå vil koste næringslivet dyrt. For samtidig som Regjeringen varsler at ledigheten vil øke neste år, vil det budsjettet som nå legges fram, med økte skattekrav fra Arbeiderpartiet, medføre ytterligere press på bedriftene, og det gir liten grunn til optimisme i næringslivet utover landet. Når Arbeiderpartiet nå varsler økt skattebyrde på dem de kaller «de rikeste», er det all mulig grunn til å undre seg over følgende: Hva betyr det? Hvordan definerer man dette? All erfaring viser at man er langt nede på lønnsskalaen når man definerer «de rikeste» i det partiet. Det betyr også at folk som vil starte og drive bedrifter, får nye problemer å stri med. Kjenner jeg Arbeiderpartiet rett, og det gjør jeg sikkert, så vil SMB-bedriftseiere nå måtte belage seg på en forverret delingsmodell, man vil fjerne aksjerabatten, øke formuesskatten og sette inn nye angrep på den såkalte AMS-ordningen. Fjorårets arbeiderpartiforslag er nå gjentatt, og det synes som om regjeringspartiene nå har glemt karakteristikkene de gav det i fjor. Det betyr med andre ord – hvis jeg oppfatter representanten Stoltenberg rett – at skatteskruen nå vil få ekstra omdreininger hva angår næringslivet. Og da må jeg nesten spørre Stoltenberg om han her kan definere hva uttrykket «de rikeste» måtte innebære, og hvilke skatter og avgifter det er som vil øke i størrelsesorden 2 milliarder kr, slik at vi allerede nå kan få en avklaring på hvordan dette vil ramme. Jeg synes det er interessant at representanten Stoltenberg nå selv sier at industrisysselsettingen vil gå ned, samtidig som han igjen ønsker å ramme verftsindustrien og underleverandørene i det maritime industrielle næringsliv.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-06-15:
Det hadde muligens med tanke på dagens kart og forslag vært en fordel om representanten som nå har ordet, hadde hatt sin stol nærmere talerstolen, men siden det ikke er praktisk mulig, får vi starte. Jeg vil gjerne få lov å vise til debatten i Odelstinget og vil ta opp følgende forslag på vegne av Fremskrittspartiet: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: § 48 femte ledd antas å burde utgå. § 50 tredje ledd andre punktum antas å burde lyde: «Kortere frist kan benyttes når renteendring skjer som en følge av at det er inntrådt endringer i penge markedsrenten, obligasjonsrenten eller det generelle rentenivå for institusjonenes innlån. » » Videre vil jeg ta opp et forslag på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: § 45 antas å burde lyde: « § 45 Overdragelse(1) Uten særskilt samtykke fra låntakeren kan lån giverens fordring bare overdras til en finansinstitusjon eller lignende institusjon som nevnt i § 1 annet ledd bokstav a, d, e, f eller g. Långiveren skal varsle lånta keren om overdragelsen. Ved overdragelse skal lånta ker som er forbruker ha forkjøpsrett på fordringen til en pris som er i samsvar med det som er avtalt mellom långiver og den fordringen blir overdratt til.(2) Når långivers fordring overdras, gjelder be stemmelsene i dette kapitlet tilsvarende i forholdet mellom låntakeren og den som fordringen blir over dratt til, når ikke annet er fastsatt i lov. » » (1) (2)
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-06-15:
Jeg viser til debatten i Odelstinget når det gjelder endringene i konkurs- og pantelovgivningen. Jeg skal ikke dra argumentene for vårt forslag der, men bare vise til det omdelte: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: Romertall VI. § 1 antas å burde lyde: «En skyldner som ikke kan oppfylle sine forpliktel ser etter hvert som de forfaller, eller hvis eiendeler ikke er tilstrekkelig til å kunne gi full dekning for hans forpliktelser, kan begjære åpnet gjeldsforhandling et ter reg lene i loven for å forhandle med sine fordrings havere om frivillig gjeldsordning eller tvangsakkord. » »
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-06-15:
Jeg viser også i denne sak til behandlingen i Odelstinget og Fremskrittspartiets standpunkter knyttet til loven, som dreier seg om frister for forvaltningens saksbehandling. Også i denne sammenheng vil jeg da bare ganske kort ta opp forslaget: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: § 11 b antas å burde lyde: "(Frister for forvaltningens saksbehandling) (Frister for forvaltningens saksbehandling)
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-06-15:
Når det gjelder behandlingen av pensjonsordningen for apoteketaten, var det altså slik at både Fremskrittspartiet og Høyre ønsket tingenes tilstand i en ganske annen orden enn flertallet. Og for å gjøre en lang historie kort foreslås følgende: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: Det henstilles til Odelstinget å henlegge lovforslaget. »
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-06-15:
Når det gjelder den loven vi nå behandler, ønsket Fremskrittspartiet og også Høyre en liberalisering når det gjelder mulighet for reklame for livssyn og politiske budskap i kringkasting. Det er da i grunnen også her praktisk å henvise til debatten som fant sted i Odelstinget. Jeg har imidlertid notert meg at også Arbeiderpartiet sannsynligvis vil fremme et forslag i denne saken, og det er vel å håpe at det forslaget får samme skjebne som de forslag som fremmes av Fremskrittspartiet i denne sal. Så med denne lille bisetning tar jeg da opp forslag, først et på vegne av Fremskrittspartiet. Forslaget lyder: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: § 1-1 fjerde ledd og § 2-1 nytt femte ledd antas å burde utgå. » Så tar jeg opp et forslag på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre. Forslaget lyder: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: § 3-1 ny siste setning i nytt tredje ledd antas å burde lyde: «Forbudet gjelder ikke for selskaper som etter § 1-1 driver nærkringkasting. » »
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-06-15:
Jeg iler til og tar ordet mens det ennå er åpningstid for Lagtingets møte. Når det gjelder den loven vi nå behandler, kan det sies svært mye om de restriktive holdninger som et flertall i Odelstinget har vist til det å ha åpningstider for utsalgssteder på en måte som gjør at folk flest skjønner det. Jeg tror det skal bli ganske interessant å se hvorledes fylkesmennene håndterer dette etter § 3 fjerde ledd, hvor man altså etter søknad fra kommunen ved forskrift skal definere hva som er typiske turiststeder for hele eller deler av året. Jeg tror dette kommer til å bli en spennende affære i de ulike fylker. Videre må jeg si at det er vel ikke særlig mye enklere å definere hvem som er turister i de aktuelle perioder, men her er det sikkert muligheter for fantasifulle byråkrater og fylkesmenn. Jeg håper, når man får se denne loven i praksis, at også flertallet vil være i stand til å reversere den voldsomt innskrenkende tenkning som de har hatt i forhold til det å holde utsalgssteder åpne. Det strider åpenbart mot det folk flest anser for å være sunn fornuft. Jeg skal ikke uttale meg mer om det, for det vil komme til uttrykk ved stemmegivningen. Jeg tar med dette og på bakgrunn av debatten i Odelstinget opp følgende forslag på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: Det henstilles til Odelstinget å henlegge lovforslaget. »
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-06-15:
Med hensyn til den formuleringen som ble lagt inn i lov om studentsamskipnader når det gjelder semesteravgiften, og som vi argumenterte for i Odelstinget, vil jeg bare si at vi går imot endringene i § 12. Jeg fremmer da følgende forslag på vegne av Fremskrittspartiet: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: § 12 antas å burde utgå. »
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-06-15:
Når det gjelder opplærings loven, har det inntruffet at Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti har funnet sammen i et synspunkt – og da er det kanskje ikke så rart at det dreier seg om tegnspråk. Jeg vil også si at det passer seg vel kanskje at vi ender opp på denne måten etter mange andre forslag som ikke har fått de store flertall. Det er vel ikke noe håp om at det blir flertall for dette heller, men det kan i hvert fall være en grei avslutning. Jeg viser igjen til debatten i Odelstinget og tar opp følgende forslag på vegne av Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: § 3-9 andre ledd antas å burde lyde: «Med teiknspråkleg miljø er meint skolen der teiknspråk er hovudspråket, og der alle tilboda er til rettelagde for hørselshemma. » »
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 1999-06-15:
Jeg viser til debatten i Odelstinget og vil på vegne av Arbeiderpartiet foreslå følgende: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: § 3-1 nytt tredje ledd antas å burde lyde: «Kringkastingsselskaper kan ikke sende reklame for livssyn eller politiske budskap. Dette gjelder også tekstfjernsyn. » » Det er ikke praksis for så veldig stor debatt her i Lagtinget, men jeg vil i hvert fall driste meg til å si med henvisning til den brede debatten som var i Odelstinget, at dette er et godt forslag, som fortjener støtte fra flere enn Arbeiderpartiet.
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 1999-06-15:
Jeg vil vise til debatten i Odelstinget og på vegne av Arbeiderpartiet foreslå følgende: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: I. § 7 tredje og fjerde ledd antas å burde utgå. II. § 14-18 antas å burde utgå ». Dette er vel en sak som samtlige i denne salen også kjenner godt, så jeg legger heller ikke her opp til noen debatt, men viser kun til forslaget.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 1999-06-15:
Jeg viser til debatten i Odelstinget og Høyres forslag om å sikre befolkningen rett til helsehjelp og lik tilgang på helsehjelp av god kvalitet fra kommunehelsetjenesten og spesialisthelsetjenesten. Jeg vil på vegne av Høyre fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning:1. § 1-1første punktum antas å burde lyde: «Lovens formål er å sikre befolkningen rett til helsehjelp og lik tilgang på helsehjelp av god kvalitet fra kommunehelsetjenesten og spesialisthelsetjenesten. »2. § 2-4 annet ledd antas å burde utgå. » »
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-12-06:
Jeg foreslår Bjarne Håkon Hanssen.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1999-12-06:
La meg først uttrykke glede over at komiteens leder rakk sin egen replikk – det var under omstendighetene godt gjort. La meg så si om det grunnleggende spørsmål om representanten Godal er tilfreds: Jeg tror ikke det er noen medlemmer i forsvarskomiteen som er tilfreds med å registrere at vi to år ute i langtidsprogramperioden mangler 361 mill. kr på å leve opp til målsettingen. Jeg har iallfall ikke møtt noen, verken i flertall eller i mindretall. Men situasjonen er altså relativt sett ikke noe verre enn den var i fjor etter at forsvarsvennene Høyre og Fremskrittspartiet virkelig hadde tatt noen spatak for å rette opp situasjonen. Da var mankoen – jeg vil tippe – mellom 400 og 500 mill. kr, litt avhengig av hvordan man regner. Nå er den altså nede i 361 mill. kr, og det er jo et bidrag i riktig retning, selv om jeg er oppmerksom på at både Høyres og Fremskrittspartiets budsjettopplegg ville medført mer penger enn det. Men det er altså finanskomiteens tyngdelover som gjør seg gjeldende. I fjor skulle Høyre og Fremskrittspartiet finansiere kontantstøtten og måtte bite i det sure eplet på en god del områder som de partiene prioriterte, med et resultat som heller ikke de kunne være fullt ut fornøyd med. I år var det vi som bet i det sure eplet, med varierende grad av rynk på nesen. Noen syntes ikke det var så ille, andre syntes det var ergerlig. Og med det som utgangspunkt så hadde heller ikke vi alle de pengene vi skulle hatt på de områder som er prioritert i de enkelte fagfraksjoner. Så enkelt er svaret på det spørsmålet. Men jeg må gjenta at selv om vi i år hadde vært fullt på høyde med langtidsprogrammets forutsetninger, så hadde bekymringene i Forsvaret vært nesten like store, fordi utfordringene er langt større enn det som ligger på bordet gjennom dagens budsjettinnstilling. Det er langt andre og mer grunnleggende utfordringer Forsvaret står overfor når det gjelder å finne løsningen på de mange dobbelte ubalanser, enn det som ligger i noen hundre millioner kroner – dessverre.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1999-12-06:
Anonyme kilder har jeg i utgangspunktet liten sans for, enten de er norske eller utenlandske. Jeg har heller ikke særlig sans for anonyme NATO-kilder. Jeg tviler ikke på at det finnes NATO-tjenestemenn som er bekymret, men jeg har møtt offentlige NATO-kilder som sier at den bekymringen knytter seg ikke bare til Norge, men til svært mange land i NATO. Det er USA, Storbritannia, Frankrike og et stykke på vei Tyskland som kan levere i forhold til den nye tids krav, mens mange andre NATO-land ikke kan det. Jeg tviler sterkt på om Norge utmerker seg særlig negativt i den bunken av mindre NATO-land som står overfor svært mange av de samme omstillingsproblemer som vi gjør. Ikke dermed sagt at ikke dette er bekymringsfullt, men det er en bekymring som hele alliansen må bære, og som vi må gjøre noe med gjennom den omlegging av Forsvaret som det så åpenbart er behov for, og som er igangsatt gjennom arbeidet med forsvarsstudien 2000, Regjeringens utvalg på dette området, og ikke minst gjennom kommende fireårsprogram. Jeg må gjenta når det gjelder bevilgningsnivået: Selv om vi i år hadde hatt 361 mill. kr mer på budsjettet enn det som blir resultatet av dagens drøfting, tror jeg ikke det ville ha ført til at de anonyme NATO-kilder hadde vært særlig mindre bekymret. Det er nemlig ikke her løsningen ligger. Den ligger i et langt mer omfattende omstillingsarbeid enn akkurat det som illustreres ved dette bevilgningsnivået.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1999-12-06:
Hvis representanten Langeland har fått inntrykk av at jeg er så ulykkelig, kan jeg etter denne replikken fastslå at jeg er i alle fall ikke så ulykkelig som han. Jeg mener i grunnen at Forsvaret har en høy andel av den totale verdiskapning, og at det er grunn til å være tilfreds med at vi ligger på mange og tjue milliarder kr hvert eneste år, og lander omtrent der, med temmelig stor treffsikkerhet, selv om andelen ikke er så stor som den burde være. Når vi ikke har funnet det betimelig å utsette det vi mener er strukturuavhengige investeringer, som nye fregatter og nye fly, er det fordi vi mener den fornyelsen er helt nødvendig om vi skal ha en effektiv suverenitetshåndhevelse og overvåkning i det norske området. Det er et viktig nasjonalt spørsmål. Jeg må tilstå at jeg har møtt mange SV-ere som faktisk er enig i at dette er nødvendig, uavhengig av de store spørsmål av alliert europeisk karakter, som representanten Langeland var inne på. Vi har diskutert NATOs strategiske konsept mange ganger, vi har diskutert Kosovo mange ganger, og jeg er helt sikker på at Stortinget i plenum vil gjenta denne debatten. Men det strategiske konsept er altså vedtatt etter fornødne konsultasjoner i Stortingets dertil egnede organ. Det forhindrer ikke at representanten Langeland, undertegnede og mange andre får sjanse til å komme tilbake til dette i mange andre sammenhenger framover.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1999-12-06:
Det er lett å dele komiteens leders bekymringer når det gjelder mange av de spørsmål som er tatt opp i innlegget, ikke minst når det gjelder verneplikten. Men jeg vil her for ordens skyld vise til at flertallet forutsetter at den forsinkede innkalling av kontingent 8/2000, som det heter, skal motsvares av en tilsvarende forlengelse året etter. Så det er ingen uklarhet knyttet til dette, slik vi oppfatter regjeringssiden i den saken. Hans J. Røsjorde refererer så til skytefeltet. Flertallet viser til Stortingets vedtak og forutsetninger og til budsjettproposisjonen når det gjelder framdriften av Regionfelt Østlandet. Det er derfor ingen utsettelse eller forsinkelse av prosjektet, det er ingen omkamp i forhold til den avklaring vi hadde seinest få måneder tilbake i Stortinget. Men en har altså under budsjettspareknivens tegn kommet til at en kan utsette kjøp av eiendom som et ledd i makeskifteoperasjoner, slik at de forskyves noe bortover i tid. Men framdriften i prosjektet er faktisk etter planen. Det er derfor helt galt når det hevdes i media og av andre at det er demonstrasjonene som har ført til at man nå kan legge prosjektet på is, legge det til side eller forsinke det. Det er ingen slike signaler i dagens flertallsinnstilling. La meg så si at fundamentalt sett tror jeg at mange av de problemene komiteens leder nå var inne på, burde ha fått en mer dekkende respons i det langtidsprogrammet som Regjeringen la fram i Stortinget for ikke lang tid tilbake. Jeg tror vi i ettertid kan si at gjeldende langtidsprogram ikke var en fullverdig respons på det man visste om Forsvarets utfordringer på det tidspunkt programmet ble lagt fram. Mye av det som er sagt i ettertid, både fra forsvarsledelsen og andre, tyder på at jeg har rett i den antakelsen. Den byrden ligger selvfølgelig på Regjeringen, men også på svært mange andre. Nå må vi begynne på det grunnlaget som foreligger, og arbeide videre på det.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1999-12-06:
Generalinspektøren for Hæren har nylig med brask og bram lagt fram enkelte detaljforslag som knytter seg til landforsvarets videre utvikling. Det framgår av pressemeldingen fra Forsvarets overkommando at dette er første ledd i noe som kalles en pakke, som en skal ta standpunkt til bit for bit eller i sin helhet. Jeg slutter meg til det komiteens leder sa om det spørsmålet på et tidligere tidspunkt i dagens debatt. Jeg tror det politisk er ganske uhensiktsmessig å ta standpunkt til delforslag, som vi alle inviteres til etter hvert som slike delforslag kommer. Jeg vil derfor spørre: Hvordan forestiller statsråden seg behandlingen av disse viktige spørsmålene framover? Jeg vil sterkt anbefale at en har som utgangspunkt at en bestemmer seg for hva en trenger – hvor mange forlegninger, hvilke funksjoner skal dekkes opp, og hva finnes det av geografiske alternativer i sin helhet – og så treffer vi valg om steder. Enhver prosedyre som tar utgangspunkt i enkeltforlegninger, for så å varsle om at det kommer mer siden, tror jeg fører til en meget uheldig saksbehandling, iallfall politisk. Jeg vil derfor spørre konkret: Hva er statsrådens planer framover for håndtering av disse politisk sensitive, men forsvarspolitisk viktige spørsmål, slik at en kan sikre en saksbehandling som tjener alle fornuftige formål?
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1999-12-06:
Det har vært stilt et par spørsmål direkte til Arbeiderpartiet, begge med tilknytning til Regionfelt Østlandet. Karin Andersen spurte: Hva om de militære analyser skulle vise at vedtaket var feil, eller at Forsvaret ikke trenger feltet lenger? Vi gikk nøye inn i disse spørsmålene i forbindelse med forsvarskomiteens behandling av dette, og ikke minst gikk vi nøye inn i dette i Arbeiderpartiet, som var utslagsgivende for flertallet i denne saken. Vi ble overbevist om – ikke fordi vi hadde lyst til å bruke penger på noe som var unødvendig – at Forsvarets egen argumentasjon, som gikk på og går på at jo slankere landforsvaret blir, jo større er behovet for optimale øvingsmuligheter med avansert utstyr i gitte formasjoner over visse arealer, var en argumentasjon som holdt vann. Jeg vil tro at den argumentasjonen forsterkes gjennom ytterligere slanking av Forsvaret, og ikke det motsatte. Derfor er det et helt teoretisk eksempel at Forsvaret plutselig skulle komme til den motsatte konklusjon. Men skulle de gjøre det, skal vi ikke kaste penger etter noe Forsvaret ikke vil ha. Spøkefullt sagt: Da skjer det motsatte, da ilegges Forsvaret en bot som minst tilsvarer de summene som er bevilget. For slik kan man ikke planlegge for så viktige spørsmål. Vi må da se nøyere på selve beslutningsprosessen og de faglige egenskaper hos dem som forvalter fagkunnskapen. Jeg tror ikke det er situasjonen, men det ville være en naturlig reaksjon fra Stortinget i et slikt tilfelle. Når det gjelder spørsmålet om makeskifte, salg og kjøp og bevilgninger, er det mitt absolutte inntrykk at en i utgangspunktet hadde en forholdsvis romslig pott til erverv av eiendommer, som ledd i makeskifter for å unngå erstatningssøksmål. Jeg tror ikke at det kutt som ligger der, behøver å bety noe for framdriften av selve prosjektet, men kjøp- og salgoperasjonene og makeskiftene vil bli dratt noe ut i tid, hvilket i seg selv ikke er noen umulighet når en vet at dette uansett er et prosjekt som går over ganske mange år. Det er heller ikke sikkert at dette i sum blir noe særlig billigere for Forsvaret, for noe av fordelen med en romslig sum neste år ville være at en da kunne trå til og kjøpe eiendom på tidspunkter som markedsøkonomisk kanskje er favorable. Men jeg tror ikke de som skal ha erstatning, eller som blir gjenstand for kjøp og salg-prosesser, kommer noe dårligere ut enn før. Det kan like godt slå den motsatte vei. Framdriften teknisk av prosjektet går absolutt etter planen. Det er ingen forsinkelser å snakke om, og flertallsmerknaden kan heller ikke på noen måte leses i den retning.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-12-06:
Jeg har merket meg at representanten Godal i sitt innlegg har brukt svært mye tid på å snakke om sikkerhetspolitikk, om forutsetninger for bygging, eller nedbygging, avhengig av hvordan man ser det, av det norske forsvar, mens relativt liten tid ble brukt på å snakke om de budsjettmessige konsekvenser og utviklinger, og jeg merket meg representanten Godals konklusjon. Det jeg tror det er enighet om, er at Norge kommer i en helt spesiell situasjon. Territoriet binder, som hr. Godal sa, og vi skal samtidig ha et internasjonalt ansvar. Det gjør altså at man må sørge for å finne en struktur som ivaretar begge deler. Pr. i dag har vi altså en målsetting trukket opp gjennom forrige langtidsmelding, hvor forutsetningene har sviktet i tur og orden. Om man nå skulle ta innover seg det representanten Godal sa, så ser det ikke så ille ut allikevel, til tross for dette forliket. – Og det ble jo ikke noe særlig bedre av det forliket som Høyre og Fremskrittspartiet inngikk med regjeringspartiene i fjor, ifølge hr. Godal. På noen måte, hvis man regner litt på det, så kan han vel kanskje ha rett relativt sett. Men det var da også et formidabelt nedtrekk som Regjeringen hadde kastet frem i fjor, til tross for at man noen få måneder tidligere stod og sa at her er alt bra, og vi skal holde det vi har sagt. Hver eneste gang man har lagt opp et mål, så har man sviktet, og det ble altså ikke bedre gjennom det forlik som nå ble inngått. Og da blir mitt spørsmål: Er representanten Godal tilfreds med budsjettutviklingen slik den har gått gjennom de siste årene, ikke minst med tanke på det som er overforbrukt av materiell fra lager?
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-12-06:
Jeg oppfattet representanten Bjørn Tore Godals replikk dit hen at han på en rekke områder erklærte seg enig i noen av de problemstillingene som jeg reiste i mitt innlegg. Jeg ser altså ikke noen kritikk i hovedtrekkene fra hr. Godal i forhold til hva jeg sa. Det skulle tyde på at vi på mange områder er mer enig enn det budsjettene gir uttrykk for. Da bør det vel bekymre oss begge to at man har en regjering som tydeligvis ikke er helt til å stole på i forsvarssammenheng. Vi kan da sette oss ned og bekymre oss litt senere på dagen. Når det gjelder Regionfelt Østlandet, understreket hr. Godal at det var fremdrift i henhold til planen, og det er det jo. Men når man har en fremdrift som går bra, forutsetter det at man også har midler til den fremdriften. Da blir det altså en forskyving. Jeg er glad for at representanten Godal sier at målet ligger fast, det ligger bare litt lenger unna. Nå må man ikke trekke det ut i det uendelige, for da trenger man en svært sterk kikkert til syvende og sist for å se målet. Jeg håper at det vil være mulig å bringe balanse i dette så snart at man er sikker på at man ikke trenger en kikkert som man ikke har råd til å kjøpe. Representanten Godal var i sitt innlegg også inne på Forsvarets måte å organisere seg på, og de krav som må stilles i den videre utforming både av struktur og organisasjon. Han sa at det vil være en fordel om svært mye av fremtidig omorganisering kommer under ett som en pakke. Der må jeg erklære meg enig med representanten Godal. Men når Hæren nå legger frem sitt syn, oppfatter jeg det som et uttrykk for at man nå har kommet så langt som man kunne komme. Man er nødt til å gjøre noe. Men jeg er helt enig i at det beste vil være å se på en fremtidig struktur under ett som en pakke, i likhet med det amerikanerne gjorde i en annen målestokk under Base Closure-runden sin.