Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2007-06-12:
Slik finansministeren nettopp poengterte, besøker delegasjoner fra mange ulike steder i verden Norge med det for øye å lære om forvaltningen av den norske petroleumsformuen. Takket være fornuftige politikere før oss har Norge lagt til grunn en langsiktig forvaltning av finansformuen som olje- og gassinntektene gir oss. Dette har gitt oss en økonomisk frihet uten sidestykke, både historisk og sammenlignet med alle andre land. Stortinget er nå blitt invitert til å ta standpunkt til hvordan denne formuen skal fordeles mellom ulike investeringsobjekter. Jeg er glad for at Finansdepartementet har bidratt til at finanskomiteen på en eksemplarisk måte har fått tilgang til gode utredninger og landets beste ekspertise på området, slik at beslutningsgrunnlaget har vært så optimalt som mulig. En så vesentlig beslutning, med så store konsekvenser for landets økonomi på sikt, må være basert på en grundig politisk prosess. Det er også svært gledelig at et relativt bredt flertall i Stortinget er enige om å øke aksjeandelen fra 40 pst. til 60 pst. På dette politikkområdet bør langsiktighet være et bærende prinsipp. Vi kan ikke bytte investeringsstrategi i takt med ulike valgresultat. Når de faglige rådene som ligger til grunn for denne beslutningen, er såpass sterke, gjør det inntrykk. Økt aksjeandel vil gi økt avkastning. Risikoen for at det motsatte skal skje, er relativt beskjeden, ifølge Norges Bank. I den sammenheng er det grunn til å understreke at rådene gjelder for investorer som kan sitte lenge uten å måtte selge når aksjekursene faller. Det vil altså si at vi har med en nærmest evigvarende tidshorisont å gjøre. Statens pensjonsfond – Utland er en slik investor. Det er viktig å ha in mente i denne debatten. At ett parti i denne sal ikke ønsker å øke aksjeandelen i fondet, er et legitimt standpunkt. Begrunnelsen som gis, er derimot underlig. Fremskrittspartiet hevder at analysen beslutningsgrunnlaget bygger på, er mangelfull, fordi man ikke har tatt med i analysegrunnlaget at man kan stå overfor ekstreme hendelser. Så pekes det på at spredning av masseødeleggelsesvåpen til land som styres av religiøse ekstremister, kan ha langt større konsekvenser på verdens finansmarkeder enn hva historisk erfaring gir grunnlag for. Det er klart at noe slikt vil ha en dramatisk effekt, men ikke bare på aksjemarkedet. Det vil ha en dramatisk effekt på obligasjonsmarkedet, og det vil ha en dramatisk effekt på eiendomsmarkedet, som Fremskrittspartiet ivrer for å gå inn i. Der skal 10 pst. av fondet investeres, ifølge Fremskrittspartiet, og det til tross for at vi ikke har fått et så omfattende analysemateriale som for aksjemarkedet. En mulig atomkrig eller en annen dramatisk hendelse vil trolig virke svært negativt på alle former for investeringsobjekter. Krig er ødeleggende for all økonomisk aktivitet. Det bør vi være enige om. Det vi nå skal ta stilling til, er fordelingen mellom ulike investeringsobjekter, og da blir atomkrigtrusselen nærmest for irrelevant å regne. Siden Fremskrittspartiet mener at risikoanalysen er så mangelfull, lurer jeg dessuten på hvordan det kan ha seg at så mange andre store fond – private fond, pensjonsfond osv. – har valgt en aksjeandel som er større en 40 pst. Mener Fremskrittspartiet at de store kapitalistiske selskapene med de best betalte økonomene i markedet, som jobber med og står bak verdens største fond, baserer seg på mangelfulle analyser? I så fall blir det logisk å anta at Fremskrittspartiet mener disse godt betalte og dyktige folkene også baserer seg på mangelfulle analyser. I mine øyne er det Fremskrittspartiets argumentasjon som er basert på mangelfulle analyser, ikke de analysene vi har fått fra Norges Bank eller Strategirådet. Ingen kan se inn i framtiden. Verdens økonomier er i stadig endring. Derfor er det vrient for oss alle å spå om hva som skjer framover. Like fullt må vi bestrebe oss på å ta så rasjonelle valg som mulig i denne saken, noe et bredt flertall heldigvis står sammen om.