Jan Tore Sanner (Høyre), 2007-05-08:
Det er ganske fascinerende å høre en sosialist som avskriver den nasjonale økonomiens betydning for den økonomiske utviklingen i landet. Når representanten Heikki Holmås skal forklare hvorfor det går bra i Norge, viser han til utviklingen i verdensøkonomien. Men hvis det var slik at det bare var verdensøkonomien som påvirket utviklingen i den norske økonomien på arbeidsmarkedet og den økonomiske veksten, ja, så ville det da ha vært likt i stort sett alle land. Men det vi har sett, er at man har hatt en mye mer positiv utvikling i Norge enn det man f.eks. har hatt i Tyskland og Frankrike. Hvorfor har det vært en mer positiv utvikling i norsk økonomi enn i tysk og fransk økonomi? Jo, fordi vi har en mye mer liberalisert økonomi i Norge enn det man har i Tyskland og Frankrike. Man ser at til og med tyske sosialdemokrater nå er med den kristelig-demokratiske regjeringen og forsøker å liberalisere økonomien, forsøker å senke skattene, for både å stimulere den økonomiske veksten og stimulere folk til å arbeide mer. Tilsvarende er det i Frankrike, hvor til og med norske sosialdemokrater må kunne se at noe av det franske hovedproblem er at man har en for statisk økonomi, for mye planøkonomi og for lite markedsøkonomi. Også der er det behov for et mer liberalisert arbeidsmarked og ikke minst for tiltak som stimulerer folk til å arbeide mer. Men jeg konstaterer at her er det litt ulikt syn. Det hørte vi jo under hele forrige valgkamp, da Stoltenberg og Halvorsen fortsatte med den gamle plata om at den borgerlige regjeringen gav mest til dem som hadde mest fra før, og at det gikk ut over fellesskapet. Vi som har et mer dynamisk syn på den økonomiske utviklingen, ser at skattereduksjoner har vært med på å stimulere den økonomiske utviklingen, slik at man gjennom lavere beskatning har bidratt til mer penger til fellesskapet. Da er jeg faktisk enig med finansministeren på ett punkt, og det er at i forhold til å stimulere til arbeid er det viktigere å senke skattene på lavere og midlere inntekter. Men da er det jo et kjempeparadoks at Sosialistisk Venstreparti og Arbeiderpartiet er de partiene som har senket skattene til dem som tjener aller mest, aller mest. Det er jo ingen som har fått så store skattelettelser som det høyinntektsgruppene fikk av SV og Arbeiderpartiet etter regjeringsskiftet. Faktisk betaler en som tjener 1 mill. kr eller 2 mill. kr – som lønnstaker – langt mindre i skatt med Kristin Halvorsen som finansminister enn med Per-Kristian Foss som finansminister. Jeg er enig med hr. Flåtten i at vi skal ikke beklage det, men man må slutte med den hule retorikken når man ser at faktum er helt annerledes. La meg også understreke at når det gjelder sparing, er Norge et annerledesland. Det er riktig at vi har stor offentlig sparing, men vi har en veldig begrenset privat sparing. Hvis man ser på andre europeiske land, har de lite statlig sparing. Faktisk har de fleste landene gjeld, men man har en betydelig privat sparing. Så det som gjør Norge til et annerledesland, er at vi har for lite privat sparing, og da bør man se på ulike tiltak, også skattereduksjoner, for å få folk til å spare mer. Til slutt: Jeg vet ikke hvor mye tid finansministeren har i sitt avslutningsinnlegg, men hvis hun har tid, vil jeg gjerne at hun svarer på to spørsmål. Det ene knytter seg til å fjerne ekstrabeskatningen av pensjonister mellom 67 og 70 år. Når vil Regjeringen fjerne straffeskatten for 67- til 70-åringene? Nå er man jo enige om at målet er at den skal forsvinne. Når vil man ta den vekk? Hvis man er enig i at det vil stimulere eldre arbeidstakere til å jobbe mer ved å fjerne den skatten, når vil man da gjøre det? Og det andre: Når finansministeren i sitt innlegg sier at redusert skatt på lavere og midlere inntekter mobiliserer til større arbeidsinnsats, betyr det at Regjeringen vil føre en politikk hvor man gradvis reduserer skattenivået på lavere og midlere inntekter, slik at vi kan stimulere til mer av den arbeidskapasiteten som vi faktisk har behov for?