Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2012-12-14:
La meg også få takke interpellanten Jan Bøhler for å ha reist denne interpellasjonen. Det er viktig at vi diskuterer Oslo, og jeg ser jo også at Arbeiderpartiets representanter fra Oslo-benken har mobilisert sterkt nå – som en slags start på valgkampen om Oslo. Gjerne for meg, men jeg er ikke så overbevist om at det er en kamp som Arbeiderpartiet har mest å tjene på. Det er mange gode intensjoner fra representanten Jan Bøhler, og det er mye skryt av dagens situasjon. Men jeg tror at man innerst inne sitter med en litt annen følelse – en følelse som kanskje ikke kommer like godt til uttrykk. Representanten Haugli avsluttet vel med å si at han var urolig for Oslo, og det er jeg også. Det er ingen tvil om at vi i Oslo – og andre steder i Norge for den saks skyld, men særlig i Oslo – reddes av oljepengene. Ingen merker utfordringene fordi vi kan betale oss ut av dem. Det er en stor, stor utfordring i seg selv, og det gjør at vi ikke er i stand til og ikke klarer å løse de problemene og utfordringene vi får, på den korrekte måten som man ville gjort dersom man måtte prioritere på en annen måte. Det er fint å snakke om kollektivtrafikk. Ja, la oss bygge ut kollektivtrafikken i Oslo-området. La oss få intercitynettet på plass, la oss satse når det gjelder tog og kollektivtrafikk, og la oss bygge nye tuneller under byen for å få T-banen på plass. Veldig, veldig bra, men hva skjer egentlig? Alt bevilges over statsbudsjettet, og vi diskuterer en kilometer vei her og en kilometer vei der. Det er sånn vi prioriterer i dette landet, og sånn har vi holdt på. Sånn fortsetter vi, og sånn fortsetter også denne regjeringen. Det er ingen visjoner om å starte et togselskap som bare skal bygge, tilsvarende Avinor som bygger flyplasser. Det er aldri noe tull med flyplasser, for det gjøres separat. Vi kunne gjort akkurat det samme med tog, og vi kunne gjort akkurat det samme med vei. Men det skjer altså ikke. Eller man kan lage positive insentiver, som vi har i vårt alternative statsbudsjett når det gjelder kollektivkort og skattefinansierte kollektivkort, slik at man får gjort noe med rushtrafikken og skaper store inntekter til Ruter – 2,3 mrd. kr bare der. Men de største utfordringene gjelder selvfølgelig integreringen i denne byen. Man sier at mangfold er bra. Ja, mangfold er bra. Se på USA: Mangfold fungerer, mangfold er bra. Men tempoet i denne endringen bekymrer svært mange. Det bekymrer også de fleste som sitter i salen her, men de sier noe helt annet. Det fører faktisk til en segregering. Representanten Jan Bøhler som kommer fra Groruddalen, vet at etniske nordmenn flytter ut av dalen, mens ikke-vestlige innvandrere flytter inn. Det er tusenvis som gjør dette. Da kan man ikke snakke om integrering lenger, men man kan snakke om segregering. Det er klart man kan si at integreringen går bra når flesteparten av innbyggerne i enkelte bydeler i dag har innvandrerbakgrunn. Og prognosene for Grorud har jeg foran meg her. I 2025 vil det være 80 pst. innvandrere i bydel Grorud, og det er faktisk ikke den bydelen hvor det vil være flest innvandrere. Da snakker man om segregering – en permanent segregering. Da er det åpenbart at noe går galt i denne byen. Og det er ikke bare at det er attraktivt å bo i Oslo. Vi må tørre å si at når det gjelder f.eks. bolig, har vi ansvaret for både tilbuds- og etterspørselssiden. Vi snakker bare om tilbudssiden, men det er også politikernes oppgave å se på etterspørselssiden. Det er et marked vi styrer. Da kan vi si at vi skal begrense innvandringen noe, slik at vi får kontroll over boligbyggingen, kontroll over kollektivtrafikken og kontroll over utviklingen i Oslo by. Det nytter ikke bare å hylle. Jeg skjønner at det er veldig smart – i et demokratisk samfunn er det veldig smart å gjøre det, for da får man alle stemmene. Men noen må faktisk ta ansvar. De menneskene som flytter ut av Groruddalen, gjør det ikke fordi de ikke liker folk med en annen bakgrunn, men de kjenner seg rett og slett ikke igjen. De føler at deres tradisjoner og deres kultur, som de er vokst opp med, forsvinner. De føler at tradisjoner for barna deres i skolen forsvinner. Det er alvorlig. Skal vi akseptere det for landet vårt? Skal vi bare si at hovedstaden blir helt annerledes i løpet av to generasjoner – 40 år? Eller skal vi prøve å si at det er visse ting som gjelder for norsk kultur, og som vi skal bevare? «When in Rome, do as the romans.» Men her sier vi ikke det. Vi sier at når du kommer til Norge, kan du gjøre akkurat hva du vil. Du kan ta med dine egne kulturtradisjoner, og vi skal faktisk hjelpe deg og støtte opp om det, slik at vi skaper noe som kalles flerkultur. Jeg er usikker på hva det er. Jeg synes faktisk vi skal være stolte av vår egen kultur og hevde den. Når du kommer hit, skal vi ta deg vel imot, men du får faktisk finne deg i at i vårt land har vi vår kultur. Den får du tilpasse deg, ellers får du dra et sted hvor din opprinnelseskultur praktiseres.