Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-20:
Riksrevisjonen skriver i sin rapport at gjennomgangen er avgrenset til voksenpsykiatrien. Det kan jo finnes gode grunner til at man må avgrense en rapport, som at det man skal undersøke, blir såpass omfattende at det vil være uhensiktsmessig å gjøre kartleggingsarbeidet for bredt. Likevel er det noe visst symptomatisk ved at det er voksenpsykiatrien og ikke barne- og ungdomspsykiatrien man primært har satt søkelyset på. Dermed blir det slik på nytt at det er barn og unge som blir skadelidende, og som ikke får hovedfokus rettet mot de manglene som finnes nettopp når det gjelder behandling av denne gruppen. Alt tyder nå på at tilstanden er svært alvorlig når det gjelder behandling av barn og unge. Hvis man ser på ulike artikler som har vært offentliggjort bare siste måned, kan man f.eks. lese i Aftenposten den 10. mars: «Barn og unge med psykiske problemer møter uforsvarlige tjenester, sviktende samarbeid og mangelfulle planer». Dette er ut fra opplysninger fra Statens helsetilsyn. Videre står det: «Kommuner og helseforetak bruker penger som er tiltenkt psykisk syke barn og unge, på andre oppgaver, hevder Helsedepartementet.» I tillegg hevder Tor Visnes ved Haukeland sykehus at de mottar til behandling psykotiske barn som er veldig mye sykere enn det man opplevde for noen år siden. I en artikkel i Nationen den 13. mars står det å lese: «Stadig flere barn med psykiske problemer havner på barnehjem i stedet for i psykiatrien.» Barne- og familieetaten i Oslo kommune påpeker dette overfor Helsedepartementet. I enkelte tilfeller kan de psykiske lidelsene ifølge samme etat være klart dominerende. Men på tross av det blir flesteparten plassert i barnevernsinstitusjoner, med hjemmel i barnevernsloven, i stedet for i psykiatriske institusjoner med hjemmel i lov om psykisk helsevern. I artikkelen i Nationen påpekes det noe som for så vidt ingen av talerne har vært inne på, nemlig at dette ikke nødvendigvis bare er et spørsmål om ressurser, men det er også et spørsmål om lovgivning. Det som sies fra barnevernsetaten, er at det ofte er vanskelig å finne hjemmel i lov om psykisk helsevern, og at det i stedet er barnevernsloven som blir brukt. Representanten Nesvik fra Fremskrittspartiet var inne på den høye andelen når det gjelder bruk av tvang ved innleggelse på helseinstitusjoner i Norge. Det kan være sammensatte årsaker til det, også det at loven i Norge er annerledes utformet, slik at man ved innleggelse i institusjon ikke kan omgjøre frivillig innleggelse til tvang. Men det er i hvert fall viktig å påpeke at når det i utgangspunktet ikke er mulig å få til behandling på andre måter, også når det gjelder barn og unge, må man ha en hjemmel for å kunne behandle dersom behovet er til stede, og så må man selvfølgelig begrense bruken av tvang når det ikke bør brukes. Men det er helt åpenbart ut fra de mange rapportene som er kommet når det gjelder opptrappingsplanen, at det er et særskilt behov nå for å se på tiltak overfor barn og unge. Og er det ett område der opptrappingsplanen halter etter, er det nettopp når det gjelder barn og unge og behandlingen av disse. Det gjør at det kan være greit å få signaler om en gjennomgang fra Riksrevisjonens side nettopp på det feltet. Jeg skulle også ha ønsket at helseministeren hadde kommentert en del av de siste opplysningene, for de går jo på bruken av ressurser på gale premisser. Det har vært en rekke oppslag i media som går på at psykiatrien ikke får de midlene den skulle ha hatt, og at det også til dels er kutt innenfor ulike psykiatriske tiltak, på tross av at Stortinget har vedtatt en opptrappingsplan. Det har vært et tema stadig vekk i denne salen. Det er klart at det også er med på å forsterke de problemene vi ser. SV skrev et brev til Helsedepartementet i februar og bad om en oversikt over tilstanden når det gjelder ventetid. Det vi ser, er at det er en ventetid på behandling blant barn og unge på 92 dager, mens tilsvarende innenfor voksenpsykiatrien er 54. Tallene viser ikke store endringer for noen av de to kategoriene, og det er helt uendret innenfor voksenpsykiatrien. Men det er klart at når barn må vente nesten dobbelt så lenge som voksne må gjøre på å komme til en behandling de har sterkt behov for, så er det alarmerende. Er det noen gang man kunne ha oppnådd resultater raskt og mye raskere enn i andre grupper, var det nettopp ved å behandle barn i en akuttfase. Men vi ser at det forholder seg akkurat motsatt. Det er de voksne som venter halvparten så lenge, det er ikke barna. Det gjør at det haster med å komme i gang med målrettede tiltak for å oppnå resultater overfor denne gruppen også i et mer langsiktig perspektiv, hvis vi over tid skal kunne se at de psykiske lidelsene i befolkningen kommer under kontroll, også etter hvert som barn og unge vokser til og når voksen alder.