Michael Tetzschner (Høyre), 2011-01-18:
Romfolkets historie er eldre enn nasjonalstatenes. Så kan man jo si at alt folks historie også er eldre enn de konsoliderte nasjonalstater slik de utviklet seg i løpet av 1800-tallet. Når det gjelder romfolket, er fortsatt en del uavklart om deres opprinnelse, men de har faktisk blitt oppfattet som et fremmedelement i alleuropeisk sammenheng svært langt tilbake i tiden. Forskerne mener at de kom til Europa som krigsbytte som følge av Indias krig mot Bysants – den greske delen. I løpet av 200 år utviklet de en egen identitet, et eget språk og en egen kultur basert bl.a. på en språklig blanding av persisk, indisk – et slags allindisk – og gresk. Det er en stor oppgave vi har når vi i dag snakker om integrering, for det har vist seg at dette i høyeste grad er en bærekraftig kultur som det ikke har vært mulig å innordne i systemet med klart atskilte nasjonalstater i Europa. Og dette problemet er jo ikke kommet i ny tid, men det er blitt synliggjort i ny tid ved de østeuropeiske landenes overgang fra en kommunistisk blokk, hvor man var lite klar over hvilke spenninger/motsetninger som kunne foreligge, til de er blitt en del av det europeiske samarbeidet ved disse landenes inntreden i EU. Samtidig med at grensene ble åpnet som en del av EU-systemet – selv om hovedlandet Romania står utenfor Schengen-avtalen og i den forbindelse ikke har fri flyt av personer i alle sammenhenger – ble man klar over dette problemet. I tillegg har vi hatt vår egen minoritet i Norge som har en annen historie å fortelle, men som også kan legge på bordet dokumentasjon om en nokså tung diskriminering, også i vårt land. Så det er veldig viktig at den videre utvikling av politikk på dette området baserer seg på kunnskap. Vi må også være i stand til å skille her med tanke på dem som har naturlig tilhørighet til Norge, som er norske og i den forstand skal integreres ytterligere. Det er også veldig viktig at man går inn på bl.a. det som representanten Lise Christoffersen lot seg inspirere av, nemlig av den svenske strategien. For hva er det som er essensielt når det gjelder integrering av romfolket i Norge? Jo, det er nettopp det som er blitt nevnt: muligheter for utdannelse, muligheter for arbeid, muligheter for bolig, rett til helsetjenester og sosial velferd, muligheter for språkopplæring og, selvfølgelig, alltid rett til sitt eget kulturelle uttrykk innenfor rammen av det store fellesskapet. Så er det selvfølgelig dette som Europa etter en FN-kritikk har tatt opp gjennom arbeidet i Europarådet: retten til rett og slett ikke å bli forfulgt og til ikke å bli diskriminert. Der er det fortsatt en del som gjenstår – mindre i Norge, heldigvis, enn i en rekke andre land, men også vi har en jobb å gjøre. Når noen skal integreres eller gå inn i et større fellesskap, kreves det anstrengelser fra begge sider. Derfor er det et godt initiativ interpellanten har tatt i dag, når Stortinget gis anledning til å diskutere hvordan vi på kraftfull måte kan bidra i en smertefull integrasjonsprosess. Det betyr selvfølgelig at de som skal integreres, også må anstrenge seg. De må ville integreres, og da vil vi også kunne nå lenger. Når det gjelder ny innvandring av romfolket, må selvfølgelig den underlegges de samme prinsipper og den samme politikk som annen nyinnvandring og følge landets generelle innreiseregler. Vi kan konstatere at det som er blitt synbart i europeisk sammenheng, ikke er historisk begrunnet – for det er det jo ikke, det er slett ikke godt begrunnet – men når det gjelder det man kan kalle antisiganisme som et europeisk fenomen, har det i hvert fall historiske røtter. Det hjelper ikke med en lang historie; den bør bare ikke bli lengre. Og hvis Stortinget da også kan diskutere – skal vi si – i en politisk atmosfære av samarbeid som denne debatten har vist at nasjonalforsamlingen har, tror jeg vi kan nå et godt stykke lenger.