Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-04:
La meg starte med den siste påstanden som flere talere fra opposisjonen har vært inne på, tanken om at det er ingenting som er blitt sagt i dette budsjettet som hjelper eiere av private bygninger. Jeg vil bare anbefale disse medlemmene av opposisjonen å ta fram Bondevik-regjeringens budsjett på de samme områdene og legge disse på den ene siden av pulten og den rød-grønne regjeringens budsjett på den andre siden, og så sammenlikne tallene på de to områdene. Da tror jeg at det av det regnestykket veldig fort vil gå fram at dette er det suverent beste budsjettet som noensinne er lagt fram på kulturminneområdet i Norge. Det er jo ikke slik at det som skjer på det offentlige området, er løsrevet fra det som skjer på det private. For eksempel var jeg i Ålesund for en måned siden i et hjem der en privat eier – som Skovholt Gitmark og flere andre har vært inne på – har gjort en helt fenomenal innsats, overtatt dette huset, pusset det opp, gjort en kjempeinnsats for å få det til. Det er bare å ta av seg hatten for hva vedkommende hadde gjort. De fortalte at da det var blitt gjort vernevedtak på huset, hadde de vært veldig skeptiske. Nå var de kjempefornøyd, og det skyldtes at det hadde vært et tett samarbeid med Riksantikvaren, med fylkesantikvaren, med Ålesund kommune – altså med en rekke offentlige instanser, som ikke hadde overtatt styringen, men som hadde bidratt til prosessen med å ta vare på dette private huset. Så de midlene som stilles til rådighet på offentlige budsjetter, er jo ikke midler som bare skal brukes i det offentlige. De skal selvfølgelig også brukes til å assistere private eiere. Jeg våger den påstand at direktestøtte er et vesentlig mer treffsikkert virkemiddel enn generelle ordninger med momsfritak osv., som jeg for øvrig er nesten helt sikker på at ingen borgerlig regjering i Norge i årene framover kommer til å foreslå, fordi vi alle kjenner til de gigantiske avgrensningsproblemene som ligger der i det øyeblikk man begynner å gå inn på den type ordninger. La nå det være. Vi deler den oppfatning at det å ta vare på kulturminner er kjempeviktig, og at private eiere er helt sentrale i det. De fleste vernede eiendommer i Norge er i privat eie. Mange eiere gjør en stor innsats for å ta vare på dem. Det er også viktig å slå fast prinsippet om at det er eiers ansvar å vedlikeholde eiendommen, slik at den ikke er til fare for sine omgivelser, og slik at ikke kulturhistoriske verdier går tapt. Det bevaringsprogrammet for fredede kulturminner i privat eie som er lagt fram, omfatter 2 700 fredede bygninger. Vi har hatt høyt trykk for å få gjennomført dette, og denne innsatsen har bidratt til å snu det som var en negativ trend når det gjaldt vedlikeholdstilstanden for fredede bygninger. Selv om det store flertallet av dem som bor i fredede bygninger, gjør en innsats, har vi også eksempler på det motsatte. Derfor reiste jeg til Bergen og gav Høyres byrådsleder der, Monica Mæland, et virkemiddel lokalpolitikerne i Bergen kan bruke hvis de ønsker det. Det er å gå inn i private bygninger som er fredet, og, hvor eierne ikke gjør noe med det, men tvert imot lar dem stå og forfalle, pusse opp på eiernes bekostning. Det er et virkemiddel som selvsagt ikke skal misbrukes, men som kan brukes i ekstreme tilfeller av forfall, og som det var veldig stor glede over å få i Bergen, slik jeg registrerte det. Jeg vil også si at når det kommer en krisepakke i januar/februar, som Stortinget da vil få rik anledning til å diskutere, er det opplagt at området oppussing av kulturminner vil være et mulig tema. Alle skjønner at en slik pakke vil inneholde oppgaver for bygg- og anleggssektoren, og et mulig tema der vil være oppussing av kulturminner. De samlede tilskuddene fra Riksantikvaren og Kulturminnefondet til fredede bygninger i privat eie økes i størrelsesordenen 10–14 mill. kr i 2009 fordi avsetningen fra Kulturminnefondet til fredede bygninger øker. Hvis vi kan legge den partipolitiske retorikken lite grann til side, føler jeg at dette er et område hvor det er betydelig enighet, hvor vi er i ferd med å få gjort mer. Jeg er også enig i det synspunktet som flere har vært inne på, at vern gjennom bruk i de fleste tilfeller er det fornuftige. Det finnes unntak fra alle hovedregler, men selvsagt er det veldig mange fredede bygninger som bare vil stå og forfalle hvis de ikke brukes. Det krever ofte tilpasninger, hvor Riksantikvaren og andre faginstanser må gå inn og se på hva det er mulig å gjøre og hva det ikke er mulig å gjøre, men det er langsiktig, positiv bruk, med stor kjærlighet til de bygninger man bor i, som vil gi det beste varige vernet.