Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 1999-12-02:
I disse budsjettider er det noen som spør: Har vi råd? Etter Kristelig Folkepartis mening er ikke rettferdighet et spørsmål om hvorvidt man har råd, men å gjøre rett. Det er vår plikt å realisere solidariteten med verdens fattige. Når du gir en mann en fisk, så er han mett én dag, sies det. Men lærer du han å fiske, så kan han livnære seg resten av livet. Målet må være at mange flere lærer å fiske. Menneskeverdet er det samme for alle mennesker, uansett hvor de befinner seg på kloden. Derfor gjelder kravene om rettferdig fordeling og grunnleggende menneskerettigheter for alle. FNs definisjon av begrepet utvikling er å utvide menneskers tilgang til fundamentale goder eller rettigheter, som utdanning, helse og rent drikkevann. Omkring halvparten av verdens befolkning blir fortsatt nektet disse rettighetene. Bistand er ikke nok til å rette opp denne skjevheten. Derfor har Regjeringen tidligere lagt fram både en gjeldsplan mot år 2000 og en strategi for næringsutvikling i sør som viser betydningen av internasjonale rammebetingelser, noe som jeg vil komme tilbake til senere. Men også selve bistandsnivået er viktig. Derfor har Regjeringen foreslått en opptrappingsplan for å få bistanden opp i 1 pst. av BNI i år 2005, mot 0,89 pst. for år 2000. Kristelig Folkeparti er jo som kjent opptatt av promiller, men da har det vært motstanden som har vært dominerende. Når det gjelder bistandskroner, tror vi økningen i promiller faktisk kan spille en stor rolle. For en del mennesker er det et være eller ikke være om vi tar av vår overflod og gir tilbake til dem som ikke har. Men vi er også svært opptatt av selve innholdet i bistanden – og forbedringer av den. Korrupsjon er en av de store hindringene for økonomisk utvikling. Korrupsjon er forkastelig og må bekjempes. Kristelig Folkeparti ser det derfor som gledelig at utviklingsminister Hilde Frafjord Johnson i sin redegjørelse lanserte en offensiv i kampen mot korrupsjon. Oppbyggingen av kompetanse for å gjøre NORAD til en frontorganisasjon mot korrupsjon og samarbeidet med organisasjoner som Transparency International gir spennende muligheter i dette arbeidet. Denne organisasjonen, som er verdens største NGO-aktør i arbeidet mot korrupsjon, har for øvrig etablert en egen avdeling i Norge denne uken. Korrupsjonens utfordringer er også satt på dagsordenen i u-landene selv. Korrupsjonsproblematikken i Afrika har bl.a. vært diskutert i OAU-sammenheng, og det ble på toppmøtet i fjor vedtatt en resolusjon om bekjempelse av korrupsjon. Sekretariatet der har nå en prosess gående for å utarbeide en afrikansk konvensjon etter eksempel av Organisasjonen av amerikanske staters konvensjon mot korrupsjon, som ble utarbeidet i Latin-Amerika i 1996. OAUs engasjement har bred støtte blant medlemsstatene, og de samarbeider også med en internasjonal kommisjon av jurister. Forslag ventes å bli fremmet på toppmøtet neste år. Bare folket selv kan skape utvikling. Det er bedre å sette folk i stand til utvikling enn å sette i stand utvikling for folket. Utvikling må komme nedenfra ved at det skapes selvrespekt og engasjement som vil føre til økonomisk, politisk og sosial endring. I forlengelsen av en slik tankegang er mikrofinansiering et viktig og effektivt virkemiddel. Dette er en bistandsform som utløser tiltaksevne hos de fattige, fordi prosjektene gir lån til iderike mennesker som ikke har mulighet til lån gjennom det vanlige banksystemet. Særlig ser vi kvinner i sør utnytte dette, og på den måten få hevet sin status. De blir vist tillit og respekt når de får ny kunnskap og økte inntekter. De settes i stand til å fiske selv. Det gir mennesker verdighet og hjelp til å komme ut av en fornedrende fattigdom. Dagens Næringsliv har hatt artikler i høst der det kan synes som om bl.a. Strømmestiftelsen tar ågerrenter på dette og utnytter systemet. Dette er galt. For det første er mikrofinansiering utviklet av de fattige selv, nemlig i Bangladesh på 1970-tallet. For det andre er det ikke organisasjonen som gir lån til låntakerne, men de gir rentefrie lån til sine partnere i sør. Det er disse partnerne som låner ut penger mot renter til de lokale låntakerne, og tilbakebetalingen er på 90-95 pst. Gjennom mikrofinansiering styrer de fattige selv sin virksomhet. Jeg har selv sett og opplevd dette. En enke på Filippinene hadde fått et lån til å kjøpe noen husdyr. Hun fikk overskudd til å investere i nok et dyr, og dermed kunne hun leve av overskuddet. Da kunne barna hennes gå på skole istedenfor å gå på søppelplassen for å lete etter mat hver dag. Dermed blir tilværelsen også bedret for barna, som igjen kan utvikle seg. Støtten til frivillige organisasjoner er en av grunnpilarene i norsk utviklingssamarbeid. Det er bedre å sette folk i stand til utvikling enn å sette i stand utvikling for folk – det er også en del av filosofien til Uganda Change Agents, forandringsagentene som hvert år skolerer kvinner og menn i alle aldre til agenter i nærmiljøet der de bor. Målbevisst jobber de sammen med sin medmennesker for at nærmiljøet skal ta tak i egne utfordringer og muligheter. De er overbevist om at utvikling av samfunnsgoder som skoler, helsetjenester, infrastruktur osv. må bygge på to forutsetninger. Den ene er en økonomi som kan vedlikeholde og videreutvikle disse samfunnsgodene – en økonomisk søyle som må være regional og lokal og basert på folkets egen innsats. Den andre forutsetningen er en åpen folkedeltakelse i de politiske prosesser på alle nivå – altså demokrati. Men viktigst av alt: Den grunnen som disse to forutsetningene bygger på, er utviklingen av den menneskelige ressurs. I dag er det mer enn 1 000 forandringsagenter som jobber frivillig rundt om i mange av Ugandas regioner. «Vi kan ikke bygge demokratiet, men vi kan gjøre det mulig for fattige land selv å bygge det,» som utviklingsministeren sa i sin redegjørelse. I satsingen på demokratiutvikling fokuserte hun særlig på to utfordringer: folkelig mobilisering og oppbygging og konsolidering av nye, skjøre demokratier. Utdanning står derfor helt sentralt. Satsing på utdanning er demokratibygging. Ikke minst det å investere i utdanning for kvinner er god samfunnsøkonomi, viser analyser fra Verdensbanken og UNDP. Det er også viktig å sikre et godt styresett og styrke det sivile samfunnet. En av hovedmålsetningene for Fredskorpsets arbeid er nettopp å styrke det sivile samfunn i våre samarbeidsland. Regjeringens omlegging av Fredskorpset vil gjøre det lettere å nå målene for dette arbeidet. Tanken er at Fredskorpset først og fremst skal være en organisasjon for samarbeid mellom unge, engasjerte mennesker fra nord og fra sør, som kan knytte kontakter og skape samarbeid mellom bevegelser og organisasjoner på grasrota i landene de er i. Dette har jeg tro på. Ungdom i Norge har også vist gjennom en undersøkelse nylig – ved Opinion AS – at de har sans for slike verdier. Gjennom flere verdispørsmål som ble stilt, kom det fram at Mor Teresa og Nelson Mandela var langt å foretrekke som forbilder framfor Bill Gates og Kjell Inge Røkke. Siden den utviklingspolitiske redegjørelsen ble holdt i mai, har G-8-møtet vært holdt i Köln. Der ble landene enige om utvidelse av HIPC-initiativet slik at flere gjeldstyngede u-land blir omfattet av ordningen. Alle de 50 000 menneskene fra Jubilee 2000, SLUG, Changemaker og andre som kom til Köln for å påvirke de rike landene til å slette u-landsgjelden, venter nå, sammen med alle oss andre, på å se gjennomføringen av dette. Norge må fortsatt stå i fremste rekke i arbeidet for å gjøre HIPC-ordningen mer effektiv og fleksibel for de landene som trenger gjeldsletten mest. Det arbeidet som nå gjøres i de store finansinstitusjonene IMF og Verdensbanken, har Norge vært en pådriver for. Når nå IMF sammen med Verdensbanken har utformet et «Poverty Reduction Strategy Paper» for HIPC-landene, er det et stort gjennombrudd. Dette er første gang IMF formelt er aktivt med for å innfri målsettingen om fattigdomsbekjempelse, noe Norge har kjempet for. I realiteten er dette en seier for Norge og lignende land i internasjonalt utviklingsarbeid. Likeså har USA lagt en plan når det gjelder gjeldslette, som ligner den norske modellen. Fordi Norge holder et høyt nivå, har vi stor troverdighet. Comprehensive Development Framework er også et viktig initiativ som er lagt fram av Verdensbankens direktør. Dette rammeverket for organisasjoner og privat sektor tvinger giverne til å være ansvarlige forvaltere gjennom koordinering og nasjonal forankring. Når en og en halv milliarder mennesker fortsatt mangler tilgang til trygt drikkevann, 125 millioner barn ikke har tilgang til grunnskoleutdannelse og aids har senket den gjennomsnittlige levealder med 17 år i minst ti land i Afrika, er det en utfordring for oss å la rettferdigheten seire.