Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-04-09:
Det er en interessant og viktig problemstilling Fremskrittspartiet tar opp i sitt forslag, og som komiteen responderer på i en ikke mindre interessant innstilling. Spørsmålet om sentralbanklovgivningen er imidlertid et spørsmål som jeg tror egner seg best for grundige utredninger og ikke altfor hyppige forandringer. Det borger for en viss grad av politisk støtte og stabilitet. Slik er det faktisk i de fleste land – for ikke å si i alle land – og det er en tradisjon også denne regjeringen akter å følge opp. Det ble fastsatt nye retningslinjer for pengepolitikken i mars i fjor, jf. forskrift om pengepolitikken av 29. mars 2001. Der heter det bl.a.: «Det operative målet for pengepolitikken skal være en årsvekst i konsumprisene som over tid er nær 2,5 pst.» Det var bred støtte i Stortinget for de nye retningslinjene, og det synes i dag å være stor tillit til pengepolitikken, både blant markedsaktører, i fagmiljøet og i opinionen for øvrig. Retningslinjene for pengepolitikken er i stor grad i tråd med hva som gjelder internasjonalt. Mange land, herunder Sverige og Storbritannia, og ØMU-området innførte en pengepolitikk med inflasjonsmål på 1990-tallet. Sentralbanklovgivningen internasjonalt er noe ulik mellom land vedrørende de forhold som tas opp i Dokument nr. 8-forslaget. Vi skal i den varslede saken til Stortinget gjennomgå også internasjonale forhold. Jeg tror at jeg allerede nå kan si at den norske sentralbanklovgivningen og praksis – begge deler er viktig – klart vil dokumentere at Norges Bank er blant de mer uavhengige sentralbanker internasjonalt, iallfall i sammenliknbare systemer. Det er ikke aktuelt å endre forskriften for pengepolitikken. Gjeldende lov og regelverk for Norges Bank angir etter min vurdering i hovedsak et hensiktsmessig rammeverk for Norges Banks stilling. Jeg er derfor tilfreds med at komiteen ikke bifaller de omfattende endringsforslagene som fremsettes i Dokument nr. 8:52, både av hensyn til deres innhold og behovet for utredning og belysning av slike forslag. Det var siste taler, representanten Lund, som bl.a. var inne på dette, som er en lang praksis, at denne type forslag må grundig utredes av den til enhver tid sittende regjering. Penge og kredittreguleringsloven og valutalovgivningen utgjør ikke lenger en aktiv del av virkemiddelapparatet i den økonomiske politikken. Et forslag om en lovteknisk opprydding i bestemmelser i de aktuelle lovene har vært på høring, faktisk så langt tilbake som i 1996. Bakgrunnen for høringsforslaget var at mange av bestemmelsene i det ovennevnte regelverket ikke lenger anses som nødvendig eller hensiktsmessig. De er rett og slett overflødige. De bestemmelser som fortsatt er aktuelle, ble foreslått videreført i sentralbankloven ved siste revisjon. Jeg vil følge opp arbeidet med penge- og kredittreguleringsloven, valutaloven og sentralbankloven og foreslå de nødvendige oppryddinger og endringer med sikte på å gi Stortinget et slikt forslag på bordet i løpet av inneværende år. Spørsmålet om styrets posisjon har vært berørt av flere talere. Jeg har lyst til å si at det som er sentralbanklovens forutsetning og lang praksis i Norge, er at styret består av syv medlemmer, hvorav to er sentralbanksjefen og visesentralbanksjefen, begge oppnevnt av Regjeringen, fem er medlemmer oppnevnt etter forslag fra Stortingets partier etter et forholdstallsprinsipp. Hvilke vurderinger de ulike partier legger vekt på når de velger personer, har jeg vanskelig for å foreta noen grundig evaluering av, bortsett fra at jeg konstaterer at vi nå har fått en sammensetning av styret som representerer både betydelig faglig økonomisk innsikt og samfunnspolitisk innsikt. Begge deler går under kravet til profesjonalitet og faglighet. Uttrykk som at «de bare er politiske», vil jeg i grunnen ta litt avstand fra, for det er ikke et dekkende begrep. Det er ingen motsetning mellom å være foreslått av et politisk parti og å inneha betydelige profesjonelle kvalifikasjoner, bl.a. til å sitte i et hovedstyre for en sentralbank. Det var vel komiteens leder som sa at hun begynte å ane en viss regjeringsarroganse fordi vi bad om henstand til å få lov til å utrede spørsmål før vi foreslo endring av sentralbankloven. Jeg håper det er en viss forståelse for at det er med en slik grundighet vi iallfall vil nærme oss disse spørsmålene. Men det er selvfølgelig Stortinget som til slutt avgjør også her, og vi skal selvfølgelig følge opp det Stortinget ber om i denne innstillingen også.