Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2013-06-19:
Kristelig Folkeparti ønsker å bygge opp under den aktive bonden og sikre landbruk i alle deler av landet. Dette er avgjørende for å nå matproduksjonsmålene som ble fastsatt av Stortinget for rundt et år siden, og for å opprettholde bosetting i distriktene og et levende kulturlandskap. En forutsetning for levende landbruk med god rekruttering er at jordbruket gir en inntekt å leve av. Dessverre ser vi at det er et inntektsgap mellom aktører i landbruket og andre grupper. Dette gapet økte betraktelig etter at fjorårets magre tilbud fra staten ble resultatet da landbrukets organisasjoner brøt forhandlingene om jordbruksoppgjøret. Verst gikk det ut over svine- og eggprodusenter, men en del korn- og melkebønder har også hatt betydelig reduksjon i inntekt det siste året. De fikk altså ikke bare en lavere inntektsvekst enn andre grupper, de sitter også igjen med mindre enn de hadde i fjor. Årets oppgjør blir betegnet som godt, og flere har stilt seg bak resultatet og gitt det ros. Jeg vil gi honnør til organisasjonene for at de i år har fått regjeringen på nye tanker og har greid å trekke årets oppgjør i riktig retning. Samtidig registrerer jeg at det forholdsvis generøse sluttresultatet later til å være en snuoperasjon vekk fra regjeringens tidligere inntektspolitikk for landbruket. Det er påfallende at årets oppgjør, som utvilsomt blidgjør velgergrunnlaget til Senterpartiet, fikk et så fordelaktig utfall i et valgår. Jeg forutsetter at taktskiftet i politikken til regjeringen skyldes ny innsikt og økt forståelse for kravet fra organisasjonene, og ikke valgstrategi, for jordbruksoppgjøret er for viktig til å bli brukt som et instrument i valgkampen for et parti og en regjering i motvind. Kristelig Folkepartis næringsfraksjon har brukt en del tid på å gå dypere inn i tallmaterialet i proposisjonen. Ved å sammenholde tall og sammenligne inntektsutviklingen i landbruket med lønnsutviklingen for alle grupper lønnsmottakere har vi kommet fram til en del interessante konklusjoner. Det er spesielt den manglende viljen til å sammenligne inntektsutviklingen i landbruket med andre grupper som gjør at regjeringens påstander om et meget godt oppgjør mildest talt blir misvisende. Nederst på side 30 i proposisjonen er det nemlig en svært interessant tabell med overskriften Lønnsutviklingen for alle grupper lønnsmottakere. Her finner vi tall fra Det tekniske beregningsutvalget for inntektsoppgjørene. De viser at forventet gjennomsnittlig inntektsvekst for vanlige lønnsmottakere vil bli på 35 500 kr hvis vi ser 2013 og 2014 under ett. Ser man tallene for landbruket isolert, virker resultatet av årets landbruksoppgjør imponerende. Sammenholdt med gjennomsnittlig lønnsutvikling for øvrige lønnsmottakere viser det seg imidlertid at landbruket igjen kommer tapende ut. Dette kommer bl.a. av at landbruket sett under ett, og spesielt gjennomsnittlige referansebruk for melk/storfe og korn, har hatt en betydelig svakere inntektsutvikling i perioden 2012–2013 enn prognosene tilsa i fjor. Et landbruksoppgjør i år som er brukbart, greier altså ikke engang å hindre at inntektsgapet øker ytterligere mellom landbruket sett under ett og øvrige grupper lønnsmottakere. Noen tall fra proposisjonen kan konkretisere dette: Hvis vi sammenligner prognosen for inntektsutvikling 2012–2014 for landbruket sett under ett og alle grupper lønnsmottakere, øker gapet med ca. 500 kr i løpet av toårsperioden. Hvis vi sammenligner prognosen for inntektsutvikling 2012–2014 for referansebruk melk og storfe, 22 årskyr og alle grupper lønnsmottakere, øker gapet med hele 17 600 kr i toårsperioden. Disse tallene kommer fram hvis en tar utgangspunkt i den svake økonomiske utviklingen for landbruket siste år i forhold til andre grupper, og i tillegg legger inntektsutviklingen i gruppen øvrige lønnsmottakere for årene 2013 og 2014 til grunn. Dermed blir vår konklusjon at oppgjørene i fjor og i år samlet sett viser en utvikling som ikke gir det løftet som trengs for å styrke landbruket. Tvert imot øker gapet for en del viktige referansebruk, og for landbruket sett under ett klarer en med nød og neppe å holde tritt med gjennomsnittlig lønnsutvikling for øvrige lønnsmottakere. Landbrukets organisasjoner har gjort sitt ytterste i forhandlingene, men lenger var altså ikke regjeringen villig til å strekke seg. Likevel finnes det også ting å glede seg over i årets oppgjør for venner av norsk landbruk: For en del grupper gir oppgjøret utvilsomt en positiv inntektsutvikling. Det gjelder spesielt produsenter av planteprodukter som poteter og korn. Også for de største melkebrukene gir årets oppgjør et godt økonomisk løft. Det er behov for økte investeringer i landbruket for å fornye driftsapparatet og dermed bedre lønnsomheten. Gode investeringsordninger har stor betydning for rekrutteringen til landbruket og for å nå målsettingene om økt matproduksjon og et landbruk over hele landet. Da er det nødvendig at næringen får tilgang til virkemidler som reduserer den økonomiske belastningen ved langsiktige investeringer. Kristelig Folkeparti mener derfor at det er viktig å styrke investeringsordningene i jordbruket. En investeringspakke, slik som det ble foreslått fra Jordbrukets forhandlingsutvalg, kunne ha bidratt til det. Kristelig Folkeparti vil stimulere til økt egenkapital ved investeringer, og ønsker å etablere en fondsavsetningsordning med skattefordel etter mønster fra skogfondet. På denne bakgrunn tar jeg opp forslagene til Kristelig Folkeparti slik de går fram av Innst. 508 S.