Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-06-13:
Stortinget oppnådde ikke det mange hadde håpet på, nemlig et bredt forsvarspolitisk forlik. Selv om det sluttprodukt som avleveres i dag, er blitt langt bedre enn Regjeringens forslag, så får dagens behandling av langtidsproposisjonen preg av å ha mange fellestrekk med de tidligere såkalte langtidsmeldinger. Håpet denne gang har vært å unngå at dagens langtidsproposisjon skulle lide samme skjebne som de forrige langtidsmeldingene. Ønskelisten gikk som kjent én vei, mens bevilgningstakten gikk den stikk motsatte. Høyre har slåss hardt for å få en prioritert krigsstruktur på plass. Vi er svært glade for at marinen har fått en langt høyere prioritet enn planlagt. Høyre vil aktivt følge opp fornyelsesbehovet for jagerfly og andre investeringer som må foretas for å beholde en nødvendig utstyrsmessig troverdighet. Dette skal Forsvaret og forsvarsvenner kunne stole på. På det økonomiske området har regjeringspartiet og sentrum ikke valgt å følge oss. Derfor er jeg svært redd for at vi om få år igjen vil oppleve situasjoner hvor vi billedmessig kan skilte med ny bil, båt eller fly for den saks skyld, men hvor økonomien ikke engang tillater påfyll av drivstoff. Hva som skal løses av oppgaver og investeringer innenfor og utenfor rammen, er også skjøvet ut i den såkalte gråsonen. Selv om både Regjeringen og Forsvarssjefen benekter det, er jeg svært redd for at så vel forsvarssjef som regjering legger opp til et slags linjeskifte i norsk forsvarspolitikk. Norge skal selvfølgelig utføre sine internasjonale forpliktelser, men det må ikke etterlates det inntrykk at siktemål og oppmerksomhet overfor de internasjonale oppdrag og operasjoner har større synsfelt og attraktivitet enn den oppmerksomhet nordområdene bør og skal ha. Dette gjelder ikke bare spørsmålet om plassering av felles hovedkommando. Militærpolitisk og sikkerhetspolitisk er det ingenting som skulle tilsi redusert nasjonal eller alliert oppmerksomhet i de gigantiske områder i nord hvor vi er satt til å utøve suverenitetshevdelse. Tilstedeværelse og nærvær i disse områdene burde ha en klar førsteprioritet fra norsk side. Det kan man ikke lenger uten videre slå fast. Det er i disse områdene vi på vegne av det internasjonale samfunn kan utføre den mest fornuftige og meningsfylte jobb, nemlig å skape stabilitet og ro. Om dette er Forsvarssjefens første prioritet, synes i dag å være svært usikkert. Vi får daglige eksempler på at Russland trapper opp språkbruken overfor norsk politikk og aktivitet i Barentshavet, i vernesonene og når det gjelder norsk svalbardpolitikk. Fra russisk side vet vi at Nordflåten har den høyeste prioritet. Vi har gang på gang fått anskueliggjort eksempler på viktigheten av å håndtere episoder og konflikter i nordområdet på et nivå og med metoder som hittil har vist seg hensiktsmessig. Det er her vi etter all sannsynlighet finner grunnlaget og potensialet for våre fremtidige økonomiske ressurser. Det er her vi har den aller største militære trussel. Det er her vi har den største miljø- og forurensingstrussel, og det er her den såkalte ressurskrisen truer. Det er i dette område vi finner en av verdens største velstandskløfter. Derfor vil det være meningsløst om Norge skulle trappe ned den militære og politiske oppmerksomhet overfor disse områdene, og derfor er det mer enn merkelig at Forsvarssjefen velger å flytte enda flere offiserer av høy rang sørover, med den følge at det i dag er plassert mer enn 85 pst. av offiserene med obersts rang eller høyere sør for Sognefjorden. Offiserer med høy rang flyttes sørover, og andelen er nå på et historisk høyt nivå. Ser vi også dette forhold opp mot Forsvarssjefens vedvarende forsøk på ytterligere å redusere Reitans funksjon og status, så tar jeg det for gitt at det ikke nedover i systemet skal være den rimeligste grunn for tolkning når proposisjonen og forsvarsministeren i dag slår fast at Reitan ikke skal nedlegges, at Reitan, som statsråden sier det, skal videreføres i hovedsak som en nasjonal krisekommando for nordområdene, og at Reitan i hovedsak skal videreføre oppgavene som i dag. Jeg anmoder statsråden om å gi Stortinget en bekreftelse på at jeg har tolket proposisjonen og statsråden rett. En slik bekreftelse vil fjerne en del av forsvarssjefens tåkelegging rundt Reitans fremtidige status. Helt til slutt vil jeg si at jeg synes både regjering og storting i langt større grad burde forholdt seg til Gade-utvalgets enstemmige innstilling, som bl.a. konkluderte med Reitan som det naturlige nasjonale fremtidige hovedkvarter, og som «knuste» forsvarssjefens Grinden-utvalg, som forsvarssjefen har brukt som sitt ankerfeste. Det er på denne bakgrunn jeg har tillatt meg å snakke om nordområdet og behovet for å velge Reitan som nytt nasjonalt fellesoperativt hovedkvarter.