trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-10:
Jeg tror representanten Karin Andersen har veldig rett i én ting, og det er at det ikke er lett å lage tomtefestelov. Det er det mange som har opplevd opp gjennom tidene. Men det handler også om at det fokuseres på grunnleggende verdier hvor viktige samfunnshensyn står mot hverandre. Det gjør det også krevende å balansere. Saken er for så vidt oppsummert i proposisjonen og ikke minst av saksordføreren og dem som har holdt innlegg her i dag, så jeg skal begrense meg til å kommentere bare noen av disse forholdene. Vi lever nå under en midlertidig lov som går ut 1. juli i år, og derfor er det også viktig at en får på plass de nødvendige vedtak i dag. Men fra regjeringens side har det vært et helt bevisst valg ikke å gjennomføre en revisjon av tomtefesteloven som sådan. Noen av innleggene har på en måte dreid seg om de litt overordnede prinsipielle spørsmålene, som også er relevante diskusjoner, men som vil være vesentlig mer omfattende og mer komplekse enn den begrensede problemstillingen som vi har til behandling i dag. Så det har vært et bevisst valg at målet med denne proposisjonen er å rette opp et menneskerettighetsbrudd. Det er foretatt vurderinger – som representanten Arnstad også er inne på – i departementet som har landet regjeringens syn på det. Sånn sett har jeg lyst til, siden vi tidligere i dag har hatt litt tøffe debatter med Senterpartiet, å takke for Senterpartiets gode omtale av regjeringens forslag. Og så lander Stortinget, gjennom et kompromiss, litt annerledes. I all hovedsak er innstillingen tilsvarende, men prosentsatsen er noe lavere. Dette er ikke eksakt vitenskap, så det er vanskelig – både for den ene og den andre part i dette – å si at det ene eller andre ikke står seg i forhold til menneskerettighetene. De vurderingene som vi har gjort i departementet, har vært gjort nettopp med sikte på at vi skal reparere – ikke noe mer, men reparere menneskerettighetsbruddet. Om den grensen går på 2,5 pst. eller på 2 pst., det er det veldig vanskelig å ha en veldig tydelig og klar oppfatning om, men jeg er helt overbevist om at vi kommer til å finne svaret på det. For er det en ting som er helt sikkert, er det at uansett hva slags vedtak Stortinget fatter i dag – jeg legger da til grunn at de fatter det vedtaket som fremgår av flertallet i innstillingen – tror jeg likevel at vi vil få nye runder i rettsapparatet basert på den beslutningen. Da vil en til slutt finne den balansen, finne ut om balansen er riktig eller feil, gjennom den rettslige behandlingen. Men regjeringen har altså ikke hatt som motiv å gjøre vesentlige endringer i tomtefestelov og tomtefesteinstitutt, men rett og slett å rette opp et menneskerettighetsbrudd, og jeg mener at det er grunn til å anta at det Stortinget nå vil fatte vedtak om, bidrar til en sånn reparasjon.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-10:
Saksordførerens spørsmål er et godt og ryddig spørsmål, og jeg kan ikke stå her og si at det er prinsipielt galt å mene det Arbeiderpartiet mener. Regjeringen og flertallet i innstillingen har landet på noe annet. Det henger også sammen med verdifastsettelsen av store tomter. Det som er en utfordring i disse sakene, er ofte at noe av tomten vil kunne ha en høy verdi mens tomtearealet som sådan ikke vil være spesielt verdifullt, fordi det ikke kan brukes til f.eks. bolig. Dette vil det bli tatt høyde for i fastsettingen av markedsverdien av tomten og den andelen en da skal beregne festeavgiften ut fra. Så kan man godt si at jeg ikke har noe problem med å forstå logikken i Arbeiderpartiets tenking her. Men regjeringen har landet på en annen modell, og jeg er ikke overbevist om at det vil være noen vesentlig forskjell – i praksis.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-10:
Det er veldig farlig å stå her på talerstolen og si at alle kan ta det helt med ro. Dette vil jo ha konsekvenser. Det vil gi utslag for den enkelte fester. Men som jeg nevnte i hovedinnlegget mitt, er målet til regjeringen å reparere menneskerettighetsbruddet. Så vil det alltid være et spørsmål om hvor man da skal legge listen for at man skal være trygg nok på at det menneskerettighetsbruddet er tilfredsstillende rettet opp. Når vi har vurdert dette, mener vi at den modellen vi har lagt til grunn, er den som best oppfyller det. Det betyr ikke at valget av en alternativ modell ville hatt det motsatte utfallet. Men vi har valgt denne modellen fordi vi mener den best kan rette opp dette menneskerettighetsbruddet tilfredsstillende. Så vil det nok i enkelte tilfeller gi vesentlig større utslag enn for andre tilfeller, og da vil man alltid ha denne sikkerhetsventilen. Man har alltid muligheten til å benytte domstolen.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-10:
Når vi har vurdert dette, er utgangspunktet at det skal være en rettferdig balanse. Vi skal rette opp menneskerettighetsbruddet, ikke ha en forskyvning av den ene eller den andre parts interesse. Hvis vi hadde ønsket det, mener jeg at vi burde lagt frem en lovproposisjon om revisjon av hele festeinstituttet. Det har vi valgt bevisst ikke å gjøre. Det er også ulike vurderinger, også i juridiske miljøer, av hva som skal til for å rette opp det menneskerettighetsbruddet. Men det er det som har vært utgangspunktet, og da er utgangspunktet å sikre en rettferdig balanse. Men så har også Menneskerettsdomstolen sagt at det er loven i seg selv som er problemet, og det er derfor vi da har måttet komme til Stortinget med dette lovforslaget.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-10:
Det foreligger ikke noen planer i regjeringen om å gå videre på dette området nå. Det som har vært vårt prioriterte mål, har vært å sikre at vi ikke bryter menneskerettighetene. Nå vil vi se hvordan dette vil ende i rettsapparatet, for jeg er helt sikker på – som jeg nevnte tidligere – at dette vil bli prøvd for retten, enten fra den ene eller den andre siden, uavhengig av hvilket vedtak som blir fattet i dag. Men det foreligger ingen konkrete planer i regjeringen om å åpne for en stor diskusjon om andre deler av tomtefesteinstituttet nå.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-10:
Det var representanten Lauvås’ angrep på de fire samarbeidspartiene som fikk meg til å ta ordet. Han fremstiller det som om dette er en ønsket utvikling – at disse fire samarbeidspartiene ønsker å påføre folk flest høyere leieavgift, og at det sånn sett er en ondsinnet handling. Det er ikke det som er poenget i denne saken. Det er ikke det som diskuteres i denne saken heller. Det som diskuteres, er hvordan en skal løse opp i en situasjon hvor Norge har gjort seg skyldig i et menneskerettighetsbrudd, fordi den regjeringen som Lauvås’ parti satt i, ikke klarte å overholde det som var menneskerettighetskravet. Så jeg synes det er en litt underlig måte å ta den diskusjonen på. Vi kan gjerne ha en diskusjon om tomtefeste generelt og hva slags nivå det bør være på tomtefesteavgifter generelt, og om hvordan tomtefesteordningen bør være generelt fremover. Men det er ikke det vi er her for nå. Jeg har respekt for at det er ulike oppfatninger av hva som skal til for å rette opp i dette menneskerettighetsbruddet, men det er altså det som er utgangspunktet for diskusjonen. Så mener regjeringspartiene og Venstre og Kristelig Folkeparti at det er ett nivå som skal til for å oppfylle kravet, og så mener Arbeiderpartiet noe annet. Det synes jeg er greit. Men det å si at det er en slags ondsinnet manglende hensyntaking til folk flest, synes jeg rett og slett er å dra det relativt mye lenger enn det det er grunnlag for.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-10:
Det er egentlig ikke grunn for å si så veldig mye om dette lovforslaget. Formålet med lovforslaget er å sikre en lovforankring for bistandsinstruksen. Bistandsinstruksen som gjelder, vil fortsatt gjelde, men en sikrer en klar lovforankring, og det er ingen tvil om at bistandsinstruksen da har den forankringen som er nødvendig for å sikre at det ikke er usikkerhet og uklarhet om bruk av militærmakt mot sivilbefolkningen i enkelte helt spesielle, avgrensede forhold. Jeg har sett at det har vært noen diskusjoner i innstillingen knyttet til omfanget av bruk, at man overlater mye til instruks og forskrift. Samtidig er det ingen endring i rettstilstanden i så henseende utover at man faktisk får hjemlet den bistandsinstruksen i lovs form. Jeg tror det er positivt og vil være avklarende. Jeg skylder også å gjøre oppmerksom på at regjeringen kommer til å gå igjennom bistandsinstruksen og revidere den, for å sikre at den er helt oppdatert, og at vi kan få til forbedringer på de områdene hvor det er nødvendig. Det arbeidet er allerede godt i gang, men det er et omfattende og krevende arbeid. I mellomtiden gjelder selvfølgelig den nåværende bistandsinstruksen, som nå får sin rettmessige lovforankring.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-10:
Bare noen korte merknader: Jeg har lyst til å slutte meg til det komitéleder Martin Kolberg sa om at norsk forvaltning i all hovedsak fungerer bra. Jeg synes dét er viktig å ha med seg inn i behandlingen av denne saken, for det er det den egentlig viser, at det er veldig mye som fungerer veldig bra. Så skal jeg kommentere et par ting som er relevant for mitt ansvarsområde, og som også er blitt gjenstand for kommentarer fra talerstolen. Det ene gjelder oversitting i politiarrest. Det er et alvorlig problem, og det har vært det over tid. Det er en situasjon som vi er nødt til å løse. En av hovedutfordringene er at det er veldig høy kapasitetsutnyttelse i de ordinære fengslene, på over 98,2 pst. så langt i år, etter de siste tallene. Det gjør at overføring til varetekt noen ganger er for komplisert. Tidligere denne uken har Stortinget forhåpentligvis bidratt til å løse noe av den situasjonen ved at det blir stilt til rådighet 242 nye fengselsplasser, forhåpentligvis fra 1. september og riktignok i Nederland, men det er likevel noe som vil bidra til å øke mulighetene for å få raskere overføring til ordinær varetektssoning og dermed også bidra til å redusere oversitting, i tillegg til å løse en del av de andre utfordringene på kriminalomsorgens område. Men dette er noe vi har stort fokus på. Hvis man skal se litt historisk på det, var det i 2009 3 539 tilfeller av oversitting, ifølge tall fra Politidirektoratet. I 2013 var det 4 250 tilfeller av det samme. Så det har vært en økende tendens bortsett fra en liten nedgang i 2011. I 2014 var tallet 3 440, ifølge de tallene vi har fått fra Politidirektoratet. Det er store tall, og det er nødvendig å ha nødvendig politisk trykk på dette, men det er også nødvendig å sikre at etatene er i stand til å løse dette på en bedre måte fremover. Så vil jeg også nevne spørsmålene knyttet til Trandum, hvor det er en balanse mellom sikkerhetsspørsmål og privatlivets fred. Der er, etter hva jeg får opplyst, PU i gang med å foreta en gjennomgang for å sikre at en er innenfor de rammene som en skal være. Det er naturligvis nødvendig, som også komitélederen pekte på, at vi her ikke skal tråkke over grensene for menneskerettighetene.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2015-06-10:
Eg får gratulere statsråden med å få eit stort fleirtal for ei sentraliserande politireform i dag, der kriteria for inndeling i politidistrikt er ganske utydelege. I somme høve er politidistriktet lik fylket, i andre er det to eller fleire fylke som er slått saman. Har ein vektlagt lokalkunnskap, har ein vektlagt evne til førebyggjande arbeid? Det er ikkje så godt å sjå når t.d. fylket Møre og Romsdal vert verande eitt politidistrikt, mens Sogn og Fjordane politidistrikt vert lagt ned. Der gjer ein eit veldig godt arbeid og skårar veldig høgt på dei fleste kriteria i motsetnad til det politidistriktet det skal leggjast inn under, Hordaland, som iallfall gjennom media den siste tida har vorte framstilt på ein noko meir negativ måte. Mitt spørsmål er: Kva konkrete kriterium har regjeringa nytta ved fastlegginga av grensene for politidistrikta som har gitt så ulikt resultat for Sogn og Fjordane og Møre og Romsdal? Er lokalkunnskap og evne til førebygging blant dei kriteria som ein har vektlagt?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2015-06-10:
Laurdag 18. januar 2014 vart det varsla brann i ein bustad på Lærdalsøyri. Eitt minutt seinare var det slått alarm i Lærdal, og fem minutt seinare var den fyrste brannbilen framme – med lokalt deltidsbrannvesen. Politi og AMK vart varsla. Dei som stod opp og handterte situasjonen, gjorde jobben sin godt. Dei brukte sine kunnskapar og si sunne fornuft og mobiliserte alt dei hadde av krefter og innsats. Folk kjempa mot flammene til sjukehussenga var neste stopp. Korleis møter storsamfunnet desse erfaringane? Kva for lærdomar tok direktorat, departement og nasjonale styresmakter av det som fungerte, og av det som ikkje fungerte? Eg meiner både Politidirektoratet og Direktoratet for samfunnssikkerheit og beredskap var og er på feil veg når dei heile vegen snakkar om behovet for robuste einingar som svar på utfordringane i framtida. I staden for å byggje samfunnet nedanfrå og utvikle det som fungerer bra – tenkje nytt og ta i bruk ny kunnskap og ny teknologi for å forbetre og skape meir tryggleik – sit dei fastgrodde i gamaldags sentraliseringstenking. Dessverre er både departementet og fleirtalet i Stortinget på same veg. Gjørv-kommisjonen bruker ikkje ordet «robust» som ein trylleformular i si innstilling. Kommisjonen skriv derimot: «Etter kommisjonens mening handler disse lærdommene i større grad om ledelse, samhandling, kultur og holdninger – enn mangel på ressurser, behov for ny lovgivning, organisering eller store verdivalg.» Eg trur ikkje nokon i Lærdal – om dei hadde hatt samband med Bergen denne natta – hadde tid til å informere folk bak skrivebord langt unna, eller ein patrulje som var like langt unna, om korleis kastevindar og anna skulle handterast. Mannskap frå heile distriktet kom i lag og gjorde jobben sin fordi dei kjende kvarandre, hadde trena i lag, hadde lokalkunnskap til å berge ut folk av husa – og dei samarbeidde på tvers av brann-, politi- og andre bergingsetatar på ein formidabel måte. Dagens Næringsliv hadde sist laurdag eit veldig godt vedlegg, med ei god innføring i kva det betyr når ressursane finn kvarandre. Då betyr lokalkunnskap noko. Då betyr det noko at ein faktisk har felles grenser, kan drive øvingsaktivitet i lag og veit kva den enkelte skal gjere når ulukka er ute. Det hjelper lite å kome fram med profesjonelle einingar og blålys når huset er brunne ned og folk er daude.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-06-10:
Denne debatten, om hva som er faglig vurdert vold, eller om en annen type definisjon som nå kommer på bordet, dreier seg, så vidt jeg forstår – og det kan være at det ikke var ment sånn, men jeg oppfattet det i hvert fall sånn i det representanten Ropstad fra Kristelig Folkeparti sa – om budsjettmidler. Han sa noe sånt som at det kan bety at det er noen som ikke får den hjelpen de trenger fordi det ikke er kapasitet til det. Da må jeg vise til at det er nettopp det som er forslaget vårt, og som Lene Vågslid var inne på i sitt innlegg, at det er synd at det ikke er blitt bevilget flere penger tidligere, og at det er behov for en større styrking av tiltakene på dette området. Så her mener jeg vi ser en politisk skillelinje, der en forsøker seg på en redefinering av voldsbegrepet for å unngå å bevilge nok penger sånn at alle barn som er omfattet av vold, får den hjelpen de trenger.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-06-10:
Det er bra at representanten Ropstad nå sier at det ikke er forskjell i forhold til definisjonen. Det er et godt utgangspunkt. Det var ikke min mening å rakke ned på det vi er enige om – for vi er enige om mye – men det som jeg opplever blir litt underlig, er nettopp å bruke denne definisjonen for å forklare at en ikke satser mer. Jeg sto ikke her og hyllet Arbeiderpartiets innsats, eller den forrige regjeringas innsats, men vi vil videre. Da mener jeg at det å sette definisjonsgrenser som sier at det er noen som skal få én ukes frist hvis de er slått én gang – vi vet nemlig ikke om de er slått én gang – det er umulig å definere på forhånd. Det er noe av grunnlaget for at vi i Arbeiderpartiet nå sier at vi ønsker mer penger, og det sa vi også i fjor, at vi ønsker det mer øremerket. Derfor mener jeg at økonomi faktisk spiller en rolle, og at det er uenighet knyttet til akkurat dette, hvordan en skal definere ukene. Arbeiderpartiet vil også ha en helt klar aldersgrense ved 18 år.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2015-06-10:
Jeg tar ordet for å snakke om kompetanse, utdanning og forskning på dette feltet. I likhet med alle andre områder i privat og offentlig sektor bør politiet jobbe systematisk med livslang læring. Det trengs kompetansepåfyll slik at de ansatte er oppdatert og klarer å løse nye oppgaver, som stadig er i forandring. Dette bør skje i tett tilknytning til forskningsmiljøer som også jobber med utdanning og kompetanse. Universitetet i Stavanger er ett eksempel jeg vil nevne. De har gode studier om samfunnssikkerhet og beredskap, som jeg vet at politietaten også benytter. Andre institusjoner har også relevante studier det går an å bruke. Og selvfølgelig har vi Politihøgskolen, som også i større grad bør brukes på etter- og videreutdanning. I politiet har de tradisjon og kultur for å være tett på dem som jobber med grunnutdanningen av politifolk. Politihøgskolen har nok en tettere kontakt med dem som skal ansette studentene, enn det som gjelder for øvrig i universitets- og høyskolesektoren. Kontrasten er ganske stor til dem som f.eks. utdanner lærere. Rektorer og skoleeiere har liten kontakt med institusjonene sammenlignet med det politiet har. Den faglige autonomien har en pris. Vi vet at over 60 pst. av studentene som går ut fra universiteter og høyskoler, sier at de ikke opplever utdanningen sin som relevant for jobben de får etter studiet. Jeg tar neppe noen stor sjanse ved å hevde at tallet er langt lavere for nyutdannede politifolk, hvilket er en stor ressurs for politietaten. Derimot trengs det mye mer forskning på politiarbeid, og forskningen og de funnene man gjør, må tas i bruk. Og det har jeg lyst til å si en gang til: Forskning må tas i bruk. Justisministeren lovet tidligere i stortingssalen – i oktober, for å være mer presis – en forsknings- og utviklingsplan for justissektoren, og at den var rett rundt hjørnet. Denne har vi ennå ikke sett noe til. Spesielt vil jeg trekke fram kompetanseheving knyttet til lederutdanning, også fordi det kanskje er et av de mest konkrete svarene når vi snakker om kultur og ledelse. Til sist vil jeg komme inn på det distriktet jeg selv representerer, nemlig Asker og Bærum, som nå blir en del av Oslo politidistrikt. Det er en god løsning, slik så å si alle i vårt distrikt ser det. Sør og vest ville blitt et veldig stort distrikt geografisk. Asker og Bærum sammen med Oslo blir mye mindre på den måten, men det blir mye folk. Og som kjent: Det er folk som blir kriminelle, og som er kriminelle. Da er det viktig med nok ressurser, kombinert med at det er en lokal tilstedeværelse som ivaretar kommunenes behov.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2015-06-10:
Bakteppet for reformen er Gjørv-kommisjonens rapport, og at vi trekker lærdom av ting som ikke gikk så bra. Mye godt er sagt om dette i dag, og jeg stiller meg i rekken av dem som gratulerer statsråden med vel utført arbeid. Men jeg er også ombudsmann for mange velgere som er meget skuffet i dag. Derfor må jeg bli litt lokal. Hordalandskommunene Bømlo, Stord og Fitjar med sine 35 000 innbyggere, for øvrig omtrent det samme folketallet som i Haugesund, legges inn under Stavanger, mot sin vilje – verken de eller fylkeskommunen har ønsket dette. Den innstillingen vi bygger på i dag, bygger på en uttalelse fra POD, hvor det heter at hovedgrunnen til at man fra politifaglig ståsted finner det best å holde Sunnhordland sammen med Haugaland, ligger i kommunikasjoner. Det er ferjefri sammenheng sørover, mens man fortsatt er avhengig av ferje for adkomst nordfra. – Nei, slik er det ikke. Det er ferje begge veier. Iselin Nybø sa det i grunnen ganske greit: Dette har vært et viktig spørsmål som man har arbeidet mye med, og den løsningen som ligger i innstillingen, at når det er ferjefritt, skal dette endres, skulle også bare mangle! Jeg håper at det vil skje, og jeg håper selvfølgelig, som tidligere samferdselspolitiker, at det skjer fortere enn svint. Men jeg må også få ta opp et annet forhold som dukker opp som en problemstilling i denne saken, og det gjelder statlige forvaltningsgrenser som følge av politireformen. De må og skal vike dersom kommunene i et gitt område velger å slå seg sammen. Disse statlige grensene etter sammenslåing må da følge de nye kommunegrensene – dette fordi det selvfølgelig vil være helt håpløst for en stor kommune å være tilhørende to politidistrikt. I Sunnhordland og i de nevnte kommuner mfl. er det et slikt arbeid på gang, hvor nettopp storkommune blir vurdert. Og da vil dette inntreffe. Så jeg er glad for at når dette har vært drøftet i andre sammenhenger enn akkurat her i salen, så har selv statsministeren bekreftet at det er de statlige grensene som må vike for nye kommunegrenser i sammenslåtte kommuner. Jeg vil legge til at det også bør være opp til den nye storkommunen å kunne velge sin tilhørighet, og ikke minst bør dette kunne skje allerede når det er inngått avtaler om sammenslåing.
Sylvi Graham (Høyre), 2015-06-10:
Politireformen har hatt et langt forspill. Follo politidistrikt, inklusiv deler av Østfold, var en av to piloter som ble utpekt for å få prøvd ut grensereguleringer og forpliktende samarbeid med kommunene. Forsøket har der vært i full drift siden 1. juni 2010, og Follo politidistrikt er derfor godt rustet til å bli en del av distrikt øst – nå også sammen med hele Østfold og Romerike – et boområde med om lag 700 000 innbyggere. Konkret ble antallet geografiske driftsenheter i Follo politidistrikt redusert fra 13 til to da forsøket startet – ikke uten tenners gnissel riktignok, særlig da de økonomiske forutsetningene som lå i avtalen, ikke ble honorert, dessverre. Follo politidistrikt både hadde og har omtrent den laveste politidekningen i landet, og jeg peker derfor med dette på målet som ligger i dagens sak, nemlig at innen 2020 skal målet om to politifolk per tusen innbyggere i gjennomsnitt i landet være nådd. Det er bra. Det trengs i mange politidistrikter, ikke minst i de som ligger inntil våre større byer – for ikke å si den største – og ikke minst når det som nå ligger krav til responstid inne. Jeg la vekt på den gang jeg som ordfører samarbeidet med politiet om forsøksordningen, samhandling mellom lokale sivile myndigheter, kommunen og politiet. Der var det mye igjen å gjøre den gangen. Nå ligger dette inne i reformen. Trygge lokalsamfunn skapes gjennom bredt samarbeid om lokale kriminalitetsforebyggende tiltak. En velfungerende kontaktflate med dialog og informasjonsflyt mellom politi og lokalsamfunn er en forutsetning for god forebygging og kriminalitetsbekjempelse. Deltakelse og eierskap til forebyggende arbeid må forankres på toppnivå, både hos kommuner og politiet lokalt. Tilgjengelighet og beredskap er grunnleggende for tilliten politiet har i befolkningen, for som borgere trygges vi ved at politiet har ressurser som finnes, og som finner hverandre. Politiet skal drive et aktivt forebyggende arbeid i egen regi og i samarbeid med andre. Og dagens vedtak sikrer et politi der samspill mellom politi og lokalsamfunn styrkes. Det er bra. Jeg er overbevist om – etter det vi har lært i Follo – at tilgjengelighet og beredskap ikke kan sikres ved at vi opprettholder et lensmannskontor med kort åpningstid og lav bemanning, men ved at vi får flere operative og synlige politifolk med kompetanse til å håndtere de situasjonene som kan oppstå. Når kriminalitetsbildet endres, må også strukturene i politiet endres. For øvrig, president, er det min mening, som representant fra Follo i Akershus, at det er logisk at hovedpolitistasjonen i region øst bør ligge i midten av det nye distriktet, nemlig i Ski, særlig fordi det der er direkte på jernbaneknutepunktet og allerede ligger en hensiktsmessig nybygd politistasjon – men det var altså min mening. Med større og færre politidistrikt får vi et mer robust nærpoliti med mer kompetanse til å etterforske og forebygge kriminalitet i hvert enkelt politidistrikt – og det er bra.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2015-06-10:
Det er bra og nødvendig med bred forankring, men det hadde vært en styrke om vi i dag hadde tatt tydelige grep på både struktur og innhold. Arbeiderpartiet har framhevet arbeidet med holdning, kultur og lederskap. Og som det er sagt fra denne talerstol: Kultur kan ikke vedtas – den skapes. Det handler om ledelse. Kultur spiser struktur til lunsj. Organisasjonskultur er altetende, organisasjonskultur er med på å styre adferd, det er limet som holder organisasjonen sammen, og er et utrolig viktig redskap ved endring. Men det forundrer meg også at man i debatten har vært så lite opptatt av hvor topptungt politiet har blitt den senere tiden, og spesielt at man ikke har vært tydeligere på avklaring når det gjelder politiets rolle. Det er viktig å balansere behovet for et enhetlig politi med at styrken, kunnskapen og det som skjer, er i direkte kontakt ute i det operative arbeidet som politiet gjør hver dag. I min erfaring fra det sivile, innenfor Nav, skjedde akkurat det samme, og det var ikke sunt. Politiet må ta inn over seg de endringene som er i dag. Det som omtales som nærpoliti, er et politi som kjenner sitt lokalmiljø, som er i stand til å forebygge kriminalitet, som reagerer raskt og sikrer tilstedeværelse ikke bare der folk bor, men også der folk lever og er i arbeid. Kriminalitetsutfordringene har endret seg. Vi har fått mye mer økonomisk kriminalitet. Vold i nære relasjoner har fått økt oppmerksomhet, heldigvis. Arbeidslivskriminalitet er løftet opp, og det samme er menneskehandel. Når det gjelder kultur, kommer jeg fra Hordaland, og det har vært trist å se politiet og lese om det som har skjedd i Monika-saken, som har avdekket kritikkverdig etterforskningsledelse og kritikkverdig behandling av interne varslere. Vi må ha økt fokus på kvaliteten i straffesaksarbeidet. Det er sagt en del i planen, men vi har også fått tilbakemeldinger om manglende samhandling mellom jurister og det politifaglige. Det er helt avgjørende både at juristene får mer kompetanse på dette området, og at det politifaglige får mer kompetanse, slik at juristene vet hvilket handlingsrom og hvilken lovhjemmel man har når det gjelder de forbrytelsene som skal etterforskes. Som representant fra Hordaland vil jeg på samme måte som min stortingsrepresentantkollega Øyvind Halleraker framheve min skuffelse over at Bømlo, Fitjar og Stord ikke lenger får lov til å tilhøre vårt distrikt. Vi håper da at det lokale arbeidet med kommunereformen kanskje vil kunne gjøre noe med det.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2015-06-10:
Politiet og lensmannsetaten er ein viktig ressurs i samfunnet vårt. Dei gjer ein god og viktig jobb for å sikre trygge og gode lokalmiljø. Derfor må iverksetjinga av politireforma skje slik at ein får eit best mogleg nærpoliti, på same tid som at ein kan ta vare på og byggje opp sterke fagmiljø og spesialistfunksjonar. I Sogn og Fjordane var det i utgangspunktet eit samstemt ønske om å vidareutvikle fylkesmodellen. Når det ikkje har vore mogleg, meiner dei aller fleste at det er rett at ein går saman med Hordaland politidistrikt, slik som det no blir vedteke. Vi har i dag ein god politi- og lensmannsetat i vårt fylke, og det er svært viktig å leggje til rette for å vidareutvikle dei gode sidene ved polititenestene. Politireforma må i tillegg leggje til rette for å møte dei nye politimessige utfordringane vi ser i samfunnet. Som representant for Sogn og Fjordane meiner eg det er svært viktig at kompetansearbeidsplassar knytte til politistasjonen i Florø blir styrkte. Det blir vist til i meldinga at det kan opprettast funksjonelle driftseiningar til behandling av sivilrettslege oppgåver og forvaltningssaker der dette er hensiktsmessig ut frå effektivitet og robustheit i tenestetilbodet. Dette handlingsrommet skal nyttast til å fylle på med nye og framtidsretta oppgåver i Florø. Vi har fått ei politireform som har brei tilslutning på Stortinget. Hovudpunkta i semja mellom regjeringspartia, samarbeidspartia og Arbeidarpartiet er m.a.: kommunal medeigarskap til endringsprosessen arbeidet med kultur og leiing forankrast politisk alle kommunar får ein politikontakt som skal vere til stades ein eller fleire dagar i veka i kommunar utan tenestestad Lokalkunnskap, førebygging og deltaking i lokalmiljø for å fange opp negativ utvikling skal framleis vere prioriterte oppgåver i politiet, og det er derfor viktig at det blir lagt til rette for at polititenestemenn og -kvinner kan bu spreidd. Nærpolitireforma seier at kvar kommune skal ha minst ein fast kontaktperson ved lensmannskontoret eller politistasjonen. Tilgjenge og beredskap er grunnleggjande for tilliten politiet har i befolkninga. Politiet spelar ei viktig rolle i førebyggjande arbeid. Derfor er det ekstra viktig at denne delen av politiarbeidet også er forankra i leiinga. Det vil vere viktig at det kriminalitetsførebyggjande arbeidet blir forankra i den strategiske leiargruppa i det enkelte politidistrikt. For å sikre at vi får eit sterkt fokus på førebyggjande arbeid er det avgjerande at politiet får utvikla gode måleparameter for alt kriminalitetsførebyggjande arbeid. Det vil føre til at ein får eit endå betre fokus på det førebyggjande arbeidet politiet skal gjere.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2015-06-10:
Politireformen handler om vår felles trygghet og vår evne til å beskytte mennesker som bor her, og våre muligheter til å forebygge framtidige alvorlige hendelser. Arbeiderpartiet vil ha en politireform, og det som en videreføring av det arbeidet vi igangsatte mens vi satt i regjering gjennom Gjørv-kommisjonens rapport og med Politianalysen. Bakteppet for politireformen er alvorlig, og for oss er det derfor ekstra viktig å gjennomføre helt nødvendige endringer i politiet. Vi mener det er viktig med et bredt flertall på Stortinget når vi skal vedta politireformen, noe komitéleder Hadia Tajik har vært en pådriver for å få til gjennom gode forhandlinger. Vi i Arbeiderpartiet vektlegger at vi skal ha gode fagmiljø i hele landet, og vi skal ivareta opparbeidet kompetanse som også finnes rundt omkring i landet. Sokkelkompetansen hos politiet i Kristiansund er et godt eksempel på det. Den er bygd opp over tid – ja, på en kgl. resolusjon fra 1980-tallet. I dag er det fire politidistrikt som har et slikt ansvar: Rogaland, Nordmøre og Romsdal, Troms og Nordland. Stavanger og Kristiansund har altså erfaring fra sokkel, mens Troms og Helgeland er nyere og har mer framtidsrettet perspektiv på det arbeidet. Fra starten var det mest fokus på etterforskning, men i den senere tid har naturlig nok også beredskapsfeltet blitt viktigere. Det er videre greit å kunne vise til at det i politireformen er vektlagt håndtering av terror, som selvfølgelig er en del av kompetansefeltet og treningsgrunnlaget til dagens team. I dag brukes denne kompetansen offshore, og den vil også kunne brukes på nærliggende industrianlegg, som Tjeldbergodden, Ormen Lange, Hydro Sunndal, Hustadmarmor osv., som er et godt argument for å opprettholde denne kompetansen der den er i dag. Teamet består av åtte personer, hvorav tre er kriminalteknikere og fem taktiske etterforskere, inklusiv leder. De har selvfølgelig massevis av andre arbeidsoppgaver, men man har også en årlig treningsuke på området som er viktig, og øvelsene samkjøres mellom oljeselskapene, Forsvaret og PST. Resultatene i de treningene og de øvelsene de har, har vært veldig positive, og noe å være stolt over. Erfaringene viser at teamet som opererer lokalt, er lett å få ut på sokkelen, og det var for Arbeiderpartiet vanskelig å forstå at dette skal flyttes fra Kristiansund til Stavanger. Statsrådens argumentasjon var at bare kunnskapen ble samlet mest mulig i Stavanger, ville alt bli bedre. Vi mener at den innretningen var en dårlig medisinering av en frisk pasient, fra nært til fjernt. Så vi er glad for at dette nå blir opprettholdt i de fire områdene som allerede har det, og at det kan videreutvikles derfra til å bli en trygg og god kompetanse som vi har i hele landet.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-06-10:
På fleire svært viktige samfunnsområde blæs det ein sterk sentraliseringsvind over Noreg. Same politiske argumentasjon vert brukt for kommunar, for høgskular, for sjukehus, for brann og for politi. Men det er ikkje slik at berre ein får større sjukehus, større politidistrikt, større høgskular eller større kommunar, får ein betre tenestetilbod til dei som tenestene er til for, nemleg innbyggjarane våre. Trua er stor i denne sal på at berre einingane vert større, vert dei meir robuste, men dette kan ikkje forsvarast med fakta. Men med ein politisk følelse av at stort er sterkt, driv det politiske fleirtalet fram store strukturreformer i Noreg, sentraliseringsreformer som fører til at viktige tilbod for folks helse og tryggleik vert sentraliserte vekk frå der folk bur. Det skjer fort, og det skjer på ein galant måte, med nye ord og ein retorikk som kanskje kan villeie ein del. Politireforma har fått det provoserande og villeiande namnet «nærpolitireformen». Reforma som vert vedtatt i dag, er inga nærpolitireform som sikrar eit lokalt politi i framtida. Politiet sitt førebyggjande arbeid i mange kommunar vert i praksis avvikla. Reforma følgjer ikkje opp kritikken frå Gjørv-kommisjonen. I Gjørv-kommisjonen fekk bl.a. Oslo politidistrikt svært sterk kritikk. I konklusjonen heitte det: «Etter kommisjonens mening handler disse lærdommene i større grad om ledelse, samhandling, kultur og holdninger – enn mangel på ressurser, behov for ny lovgivning, organisering eller store verdivalg.» Politireforma tar altså ikkje tak i dei grunnleggjande utfordringane for politiet. I staden for å ta tak i utfordringane knytte til leiing, samhandling, haldning og kultur og reelt følgje opp Gjørv-kommisjonen, får vi eit aksjonspoliti i større strukturar, der politiet sitt vellukka førebyggjande arbeid i mange kommunar i praksis ikkje får halde fram. Organisering av politiet er svært viktig for folks liv og tryggleik. Fleire har vore inne på det, men det er stor misnøye i Hordaland over innstillinga i dag. Bømlo, Fitjar og Stord får ikkje høyre til Hordaland, trass i sterke protestar frå ordførarane, frå Høgre og Arbeidarpartiet, i desse kommunane. Representantane Halleraker og Grung har vore inne på det før – dei viser til at det no skal kome ei kommunereform og ein storkommune i Sunnhordland. Då har eg éin kommentar: Då er det så gale at med stort skal stort fordrivast.
Odd Omland (Arbeiderpartiet), 2015-06-10:
Det er positivt at det er inngått et bredt forlik i denne store reformen, og selv om Arbeiderpartiet ikke har fått gjennomslag for alt i sitt primærstandpunkt, så har vi iallfall i forliket fått gjennomslag for vesentlige endringer i forhold til framleggelsen fra regjeringen. I denne sammenheng vil jeg bruke tiden på nærpolitiet, som jeg er svært opptatt av. Agder politidistrikt blir opprettholdt som i dag, og det er bra. Når det gjelder lensmannsstrukturen i Agder, gjennomførte politimesteren i 2010 og 2011 det såkalte Prosjekt Agder. Konklusjonen var at tjenestestedene skulle reduseres fra 27 til 11. Samtlige nye kontorer ble lagt langs kyststripa, med unntak av ett kontor. Prosjektet ble stoppet, og det var bra. Den gangen var jeg ordfører, og det var mange kommuner som var kritiske til merknadene til forslaget. Nå får vi en ny prosess også i Agder, og derfor er jeg glad for de sterke føringene fra innstillingen for den videre prosessen. I den sammenheng vil jeg framheve følgende fra innstillingen: For det første understrekes det at det skal være et nærpoliti som er operativt, synlig og tilgjengelig. Det skal være et nærpoliti som er desentralisert, er lokalt tilstedeværende og har god lokalkunnskap. I tillegg slås det fast at det skal være en nærpolitikontakt som er til stede i hver kommune. Når det gjelder de lokale prosessene, er det viktig å understreke følgende: Antall tjenestesteder skal ikke reduseres så mye som i Politianalysens anslag. Det slås fast at det skal være lokalt medeierskap, og at kommunene skal være representert i styringsgrupper. Alle kommuner skal gis mulighet til å komme med uttalelser, og disse skal tillegges vekt. Jeg vil også sterkt understreke at fullmakten til Politidirektoratet krever nødvendig lokal forankring, og ikke minst i de tilfellene hvor det er lokal uenighet, kan de berørte kommuner klage til departementet. I tillegg er det en viktig presisering at dersom de prosessuelle minimumskravene ikke er ivaretatt, skal dette tillegges avgjørende vekt i klagebehandlingen. Så er det også viktig å nevne at i denne klagebehandlingen er det til slutt det politiske nivået som skal fatte avgjørelsen. Med dette ser jeg fram til gode lokale prosesser med hensyn til dette.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2015-06-10:
Etter innlegget til representanten Navarsete vil eg berre først slå fast at ja, eg er heilt einig: Sogn og Fjordane burde ha vore eit eige politidistrikt òg i framtida. Slik vert det ikkje. Mange har spurt meg kvifor Arbeidarpartiet gjekk inn i forhandlingar om politireform i det heile og stilte seg bak det endelege forliket til slutt. Det enkle svaret er at alternativet hadde vore atskilleg verre. Vi veit nemleg fasiten dersom avtalen som låg der mellom Høgre, Framstegspartiet og Venstre, hadde vorte ståande. Det hadde ikkje vore eit eige politidistrikt då heller. Det var eit dårleg utgangspunkt når ein skulle forhandla, men eg konstaterer at vi kom veldig langt i rett retning, og at det ville ha vore uansvarleg å melda seg ut. For landet sett under eitt har det drege i riktig retning. Forliket sikrar medverknad i prosessane til kommunane rundt tenestestadene og klagehøve der endeleg avgjerd ligg på politisk nivå, hjå justisministeren. I tillegg skal endringar ta utgangspunkt i ein risiko-/sårbarheitsanalyse, og politimeisteren skal leggja fram ein plan for kommunane om kva tenester politiet skal levera. Det er veldig bra at Arbeidarpartiet, med god støtte frå bl.a. Senterpartiet og Kristeleg Folkeparti, har merknad rundt endring i kravet til lokal tenestestad. Regelen om at 90 pst. av innbyggjarane skal kunna nåast på maksimalt 45 minutt, bør gjelda ut frå eksisterande politidistriktsgrense og òg ut frå at dette 90 pst.-kravet gjerne er for lite ambisiøst. Hadde ein fått gjennomslag for dette prinsippet her i dag, hadde det vorte vanskelegare å leggja ned polititenestestader i Sogn og Fjordane, og dersom ministeren vil oppfylla eit ynske frå meg, er det å sjå nettopp på det. Det høge bemanningskravet som ein har til beredskapssentralane, gjer det nesten umogleg å halda på både generalist-/distriktstanken og små fylke, som Sogn og Fjordane. Det må vi berre erkjenna. Det ville ha utgjort ein tredjedel av politistyrken hadde det vorte brukt opp der, for vårt vedkomande, og vi har berre 160 totalt. For Sogn og Fjordane er ei samanslåing med Hordaland eit tilbakesteg. Vi er svært gode til å samarbeida på tvers av grensene mellom beredskapsetatane i dag, og vi har god og grundig lokalkunnskap, så eg er veldig nøgd med at Arbeidarpartiet i form av ein merknad påpeikar dette og seier at det bør lagast forpliktande strategi for tverrfagleg samarbeid, og at det skal vurderast regional aksjonsleiing. Eg er òg veldig nøgd med det som vert sagt om kompetansearbeidsplassar i merknaden.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-10:
Tragedien 22. juli skapte debatt om hvordan politiet bør utvikle seg. Vi fikk Gjørv-kommisjonen – befriende ærlig. Vi fikk så redegjørelsen fra statsminister Stoltenberg 28. august 2012, der han sa: «Problemet er ikke først og fremst mangel på ressurser, lovverk eller organisering, men kulturer, holdninger til beredskap og evnen til samhandling.» Statsministeren fulgte videre opp: «Det minst krevende er å bevilge mer penger, vedta planer. Beslutte omorganiseringer. Den viktigste jobben er større. Den handler om ledelse. Styrking av holdninger. Endring av kulturer knyttet til beredskap. Å forstå farer i et trygt samfunn.» «Det handler om ledelse.» Som medlem av kontrollkomiteen er det for meg veldig spesielt å behandle en sak der man ikke har tatt dette mer inn over seg. Kontrollkomiteen behandlet det, og der var det to poeng som var viktige. Det var i hvilken grad det var noen som skulle ta konstitusjonelt ansvar for tragedien, og det var organisasjon og ledelse. Dessverre tok ingen konstitusjonelt ansvar. Det var feil. Det som det derimot ble gjort noe med, var merknader knyttet til organisasjon og ledelse, og det er en flertallsmerknad som på en veldig god måte beskriver hva som er nødvendig å utøve av lederskap i en sånn situasjon. Det lederskapet som innsatslederen i Grubbegata utøvde, var forbilledlig. Det er en type lederskap som må gjennomsyre hele organisasjonen, og det er nøye beskrevet i det som er flertallspartienes merknad på det punktet. Det spesielle er at referansene fra Stortingets behandling og kontrollkomiteens innstilling når det gjelder Gjørv-kommisjonens rapport, har jeg nærmest ikke sett spor av – det bør statsråden merke seg – ikke et spor av i proposisjonen, i innstillinga, i debatten. Det er meget spesielt. For det var jo det som var kjernen i Gjørv-kommisjonens rapport, det var det som var kjernen i statsministerens uttalelse, det var det som var kjernen i kontrollkomiteens behandling – at det var organisasjon og ledelse. Så kommer ikke det videre. Det som kommer videre, er et navn, en nærpolitireform, en ny tale, som i virkeligheten skal kamuflere det som er kjernen, nemlig sentralisering av strukturer, sentralisering av ledelse, sentralisering av makt, noe som står i skarp motsetning til det som var Stortingets behandling av Gjørv-kommisjonens rapport. Som om ikke dette vil føre til større problemer for ledelse når det er så ulik forståelse av hva dette er! Det heter seg på papiret: Nærpoliti er sentraliseringsreform. Det vil gi nye problemer. Det kommer til å bli ny kontrollsak om noen år, for det som er sagt, og det som blir gjort, er to forskjellige ting.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-10:
Sjølsagt er det politisk uenighet. Sjølsagt erfarer flere og flere at når statsråden og andre bruker «robust», betyr det sentralisering. Jeg sa ikke at Gjørv-kommisjonen ikke hadde sterke referanser inn i det arbeidet og den debatten som vi nå har. Mitt poeng var at Gjørv-kommisjonens innstilling ble tross alt behandlet i kontrollkomiteen, hvor nåværende statsråd var leder, og hvor dette med ledelse var ett av de to viktigste temaene, og hvor flertallet gikk grundig gikk inn på det. Flertallet, de rød-grønne, sa i en merknad, hvor siste setning var: «Det gjelder for alle disse beredskapsorganisasjonene at de trenger en desentralisert ledelse som kan realisere det overordnede nivåets intensjon.» Det er det som er poenget. Det som er Stortingets behandling av saken, som hadde fokus på ledelse og ikke på sentralisering av strukturer, er tatt vekk. Jeg forstår jo hvorfor, for en var ikke enig om det, men det er et faktum. Senterpartiet kritiserer ikke dagens struktur, men vi sier at det viktigste er ledelse, som ble påpekt av Gjørv-kommisjonen, som ble påpekt av statsministeren, som ble påpekt av kontrollkomiteen, og som nå også er påpekt av Riksrevisjonen i den siste saken som nå er til behandling i komitrollkomiteen, hvor vi måtte ha høring på en lørdag. Alt var på god vei, og nå var det på enda bedre vei, men så var det høring på lørdag. Noe stemmer ikke. Det er noe som ikke stemmer! Det er ikke samsvar mellom hva som blir sagt, og hva som blir gjort. Senterpartiet går sjølsagt inn for at en skal ha en løpende endring. En kan jo ikke stivne. Alt som er stivt, er dødt. Hva er så vårt alternativ? Jo, det er at vi ser ikke at det er rett å satse penger på Politidirektoratet, slik som det nå blir gjort. Der kan du redusere, statsråd, og du kan også redusere antallet operasjonssentraler som er veldig kostbare. Derfor går vi inn for en fylkesmodell og sparer en god del penger på det. – Helt åpent og helt ærlig, en fylkesmodell hvor en har en politileder og en fylkesordfører som har samme geografiske område, som er utrulig vesentlig i all politisk utøvelse. Så det viktigste – nemlig at en må ha en politikraft knyttet til hver enkelt kommune. Vi må ha et lensmannskontor som har både autoritet og politiressurser til å holde orden i sitt territorium og til å forebygge, og som bygger på lokalkjennskap. Du verden, hva en kan effektivisere og redusere i kostnader dersom en har lokalkunnskap. Det sies i festtaler. Enhver polititjenestemann vet at det er avgjørende viktig, men når det kommer til strukturer, er det sentralisering som er poenget, ikke det som er erfaringa fra 22. juli, nemlig ledelse, kompetent ledelse, kompetente folk med utstyr og kommunikasjon.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-10:
God ledelse er resultat av krevende arbeid, og det skal ende opp i en felles virkelighetsforståelse hvor alle sier det som det er – og kaller en spade for en spade. Da blir det på en enkel måte mulig å utøve lederskapet. Når dette ikke er til stede, får man komplikasjoner. Det å bruke så mye penger på POD uten at en fokuserer på ledelse, er ikke rette veien å gå. Og dette kommer til å videreføres med de nye datasystemene, som gir problemer. Senterpartiet har beskrevet hva som er vårt alternativ: fylkesmodellen og det å styrke tjenestestedene – styrke lensmannsetaten. Statsråden sier at det blir mer politikraft der folk bor. Det er ikke sant. Det blir for en rekke mennesker dårligere politikraft der en bor, det er sannheten. I Trøndelag vil kriteriet med 90 pst. innenfor 45 minutter bety at 45 000 mennesker får en dårligere situasjon. Det må fram.