trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-05-10:
Jeg har gått igjennom saken representanten viser til, men jeg ber om forståelse for at jeg som justisminister ikke kan kommentere en slik enkeltsak i detalj. Jeg vil imidlertid presisere at Kriminalomsorgen var orientert om at domfelte ble utskrevet fra sykehus, og at de deretter overtok ansvaret for oppfølgingen av ham. Det Kriminalomsorgen har uttalt i media, er at man opplevde det som problematisk at man ikke var involvert i forkant av at Lagmannsretten besluttet at domfelte skulle prøveløslates og undergis oppfølging av friomsorgen. Jeg vil understreke at denne saken er helt spesiell i den forstand at domfelte ikke var underlagt Kriminalomsorgens myndighet før domstolen traff beslutningen om å ilegge ham forvaring og prøveløslate ham. Det er selvfølgelig alltid uheldig at prøveløslatte begår nye kriminelle handlinger. Samtidig kan man aldri gardere seg fullstendig mot at dette skjer. Jeg vil imidlertid understreke at domstolens saksbehandling i forbindelse med prøveløslatelse av forvaringsdømte er meget grundig. Jeg har full tillit til at domstolene i slike saker tar tilstrekkelig hensyn til å ivareta samfunnets sikkerhet og den alminnelige rettsoppfatning. På generelt grunnlag kan jeg også opplyse at Justis- og politidepartementet foretar en bred gjennomgang av rutinene for prøveløslatelse av forvaringsdømte, herunder samarbeid med andre statlige etater. Jeg kan videre opplyse om at det for tida pågår en bred etterkontroll av særreaksjonsreglene i et samarbeid mellom Justisdepartementet og Helse- og omsorgsdepartementet. Jeg viser til at de nye reglene om utilregnelighet og særreaksjoner nå har vært virksomme i fem år, og det er på tide med en slik evaluering. Departementet har funnet det hensiktsmessig å la en utredningsgruppe foreta etterkontrollen. Utredningsgruppen skal foreta en vurdering av forvaringsinstituttet, herunder om instituttet fungerer etter intensjonen. Utredningsgruppen skal også vurdere om det er behov for endring av forvaringsordningen for å sikre en gradvis overgang til et liv i frihet, herunder spørsmålet om å ha en «åpen forvaringsanstalt» til bruk for forvaringsdømte som er i sluttfasen av forvaringsperioden – da i motsetning til å bli sluppet totalt fri. Vi tar sikte på å styrke friomsorgen allerede nå i år, med henblikk på nettopp å styrke innsatsen for å drive kontroll overfor dem som er prøveløslatt og dem som er løslatt fra forvaring.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-05-10:
Jeg deler representanten Ellingsens bekymring i forhold til de utfordringer vi står overfor, og jeg er helt enig i at hvis vi skal sikre legitimiteten, som også representanten var inne på, og tilliten hos befolkningen til dette systemet, så er vi avhengige av at vi får minst mulig svikt. Det henger nettopp sammen med at det er det som skaper økt trygghet for folk, for dette er noen av de vanskeligste sakene vi står overfor. Jeg er også glad for at representanten nå ser at det er nyttig å gå igjennom hele regelverket, slik at vi kan se på i hvert fall noen områder som jeg mener bør ha særlig fokus. Når det gjelder de utilregnelige, som vi i dag ikke kan straffedømme, men som går ute og faller mellom alle stoler, har vi et arbeid på gang delt mellom Helse- og omsorgsdepartementet og oss. Så spørsmålet: Hva skjer i forhold til dem som skal løslates fra forvaring? Har vi mulighet til å utøve mer progresjon i forhold til det? Og så til slutt, og der skal vi foreta styrking: Kontrollen skal bli bedre enn det den er i dag.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-05-10:
Svaret er ubetinget ja på det siste, og det gir meg anledning til å slutte argumentasjonen i forhold til hva vi ønsker å se på i etterkontrollen. Jeg har hevdet før, og det står jeg ved, at når Kriminalomsorgen bl.a. innstiller på at man ikke skal løslate, så mener jeg at det er innstillinger som skal gis stor vekt. Jeg ønsker å styrke de impulsene i rettssystemet på en eller annen måte. Da kommer en jo ofte, eller noen ganger, i konflikt med bl.a. sakkyndige. Så vil jeg også tiltre mye av det representanten sier i forhold til vanntette skott og spørsmålet om ansvarsfordeling. Det er en utfordring for oss, og det er derfor vi har innledet et nært samarbeid med Helse- og omsorgsdepartementet på dette området. Jeg tror at dette faktisk ikke først og fremst handler om ressurser, men om å være klar på hvem som har makt, hvem som har myndighet, og hvem som har ansvar. Og vi har mulighet til å gjøre noe. Så har jeg lyst til å si til slutt at mye av den forvaringspraksis som nå etableres, og den jobben som gjøres, bl.a. ved Ila fengsel, viser at vi også håndterer veldig mange av disse sakene på en veldig god måte. Det er synd at det kommer svikt, for det skaper ofte inntrykk av at det svikter overalt. Det gjør det ikke.
Bent Høie (Høyre), 2006-05-10:
«Helse Vest har redusert volumet på tjenester kjøpt fra private spesialister med 35 pst. Kan statsråden garantere at denne reduksjonen i helsetilbudet ikke fører til økte ventetider/-lister, og at pasienter fra Stavanger i større grad enn tidligere må reise til Bergen for å få foretatt inngrep innen øre-nese-hals, ortopedi og generell kirurgi?»
Bent Høie (Høyre), 2006-05-10:
Det hjelper jo ikke med mer penger hvis det blir mindre igjen for de pengene som bevilges, og det er det mye som tyder på. Vi har allerede nå fått signaler om at denne reduksjonen som har vært, og som er varslet, har ført til at ventetiden for hofteproteser i Haugesund i løpet av én måned har økt fra 19 uker til åtte måneder. En del av tallene for ventetid ved øre-nese-hals på SUS er så gamle som fra desember 2004, men mye tyder på at ventetidene også nå øker. Er det sånn at statsråden vil gripe inn overfor Helse Vest hvis det i løpet av kort tid kan dokumenteres økte ventetider som et resultat av reduksjonen i private tilbud? Eller er disse økte ventetidene et konkret resultat av en villet politikk fra Regjeringens side?
Bent Høie (Høyre), 2006-05-10:
Det er allerede økte ventetider. Haugesund private sykehus har i løpet av de to siste ukene opplevd en tredobling i antall henvendelser fra personer som har privat helseforsikring. I løpet av de to siste dagene er det to pasienter som har henvendt seg og selv vil betale for en hofteprotese. Ser ikke helseministeren at denne reduksjonen i det offentliges bruk av private fører til et todelt helsevesen, der de som har god økonomi, kan kjøpe seg forbi helsekøene, mens de som har dårlig økonomi, blir henvist til lengre og lengre ventetider, som et resultat av Regjeringens politiske målsetting om å redusere den private delen av helsevesenet som det offentlige betaler for?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-05-10:
De siste åra har det vært en betydelig vekst i pasientbehandlinga, og ventetidene er kraftig redusert. På enkelte områder er det derfor ikke lenger like stort behov for å stimulere til videre vekst i pasienttilbudet eller til fortsatt like høy aktivitet. Dette vil nødvendigvis måtte få konsekvenser for private, kommersielle aktører som i stor grad har levert dagkirurgiske tjenester. Det er også, som representanten er godt kjent med, Regjeringas politikk å begrense bruk av private, kommersielle aktører i spesialisthelsetjenesten, men jeg vil understreke at de er et veldig nyttig supplement. Jeg mener det er særdeles viktig å rette søkelyset mot kapasiteten i helsetjenesten. Ledig kapasitet i offentlige sjukehus skal utnyttes på best mulig måte, bl.a. gjennom god arbeidsdeling i sjukehus og mellom sjukehusene. Jeg har derfor i mine styringskrav til de regionale helseforetakene bedt dem om å sørge for å utnytte ledig kapasitet i offentlige sjukehus på en best mulig måte. Jeg har også igangsatt et forsøk med pasienthjelpere, som skal hjelpe folk med å komme fortere inn til sjukehusbehandling. Denne regjeringa mener at sentrale velferdsoppgaver primært skal løses gjennom bruk av offentlige sjukehus. Vi ønsker selvfølgelig ikke noe forbud mot private løsninger, men vi vil begrense omfanget av kjøpsavtaler mellom regionale helseforetak og private, kommersielle sjukehus. Når vi nå har lagt til grunn at avtaler med private, kommersielle aktører skal begrenses, er det naturlig at de regionale helseforetakene kritisk vurderer omfanget på avtaler nettopp med private, kommersielle leverandører opp mot behovet de har for tjenester, og behovsdekninga i hver enkelt region. Det er nettopp det Helse Vest nå har gjort, og som har ført til at de i år reduserer omfanget av kirurgiske tjenester kjøpt fra private, kommersielle aktører. Det har vært en positiv utvikling i ventetid i Helse Vest. I tillegg er jeg kjent med at flere av helseforetakene i regionen har god balanse i behandlingskapasiteten, og at de til dels også har ledig kapasitet på flere fagområder der de tidligere måtte supplere med tjenester fra private. Det er vanskelig å gi garantier for noe. Det gjelder også på dette området, selvfølgelig. Men jeg vil minne om at denne regjeringa sørget for 500 mill. kr mer til sjukehusa for inneværende år enn den forrige regjeringa, der Høyre i høyeste grad var med. Det medfører at vi i år kan behandle vel 20 000 flere pasienter enn vi ellers kunne ha gjort. Helse Vest er som kjent i en prosess hvor tildelinga av nye kirurgiavtaler er klar, men hvor fristen for klage på tildeling helt nylig har løpt ut. Det er også slik at de offentlige helseforetakene i Helse Vest nå kan tilby tjenester med stadig kortere ventetid. For å sikre at pasienter som trenger det mest, skal få behandling først, skal pasienter med rett til nødvendig helsehjelp prioriteres foran pasienter uten slik rett. Jeg vil også minne om at Regjeringa har gitt klare føringer for at pasientgrupper innen psykisk helsevern, rus, pasienter med kroniske sjukdommer og pasienter som trenger rehabilitering og habilitering, skal prioriteres.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-05-10:
Jeg vil med en gang understreke at lengre ventetid selvfølgelig ikke er denne regjeringas politikk. Det er faktisk sånn at ved at vi har fått bevilget mer penger for inneværende år, vil flere pasienter bli behandlet enn det som ville ha blitt gjort med det budsjettet som egentlig lå til grunn. Jeg har tillit til at Helse Vest gjør det de har fått beskjed om, nemlig å sørge for å utnytte kapasiteten i det offentlige først og fremst, men på en slik måte at det blir kortest mulig ventetid. Så understreker jeg at det er ikke noe forbud mot å samarbeide med private, kommersielle aktører, men det er et signal om at det skal ned dersom en kan utnytte kapasiteten i det offentlige på en bedre måte. Så vil ikke jeg spekulere i hva som vil skje dersom, at, hvis, om. Jeg har tillit til at Helse Vest forholder seg til de kjøreregler som er gitt, og det gjør de, og at vi alle har et felles mål om å ha kortest mulig ventetid.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-05-10:
Jeg vil ta avstand fra den virkelighetsbeskrivelsen som representanten Høie her gir. Hvis vi skulle snakke om todelt helsevesen, var det vel heller den regjering som Høyre nettopp var medlem av, som stod for det, ved at de regionale helseforetakene av daværende helseminister fikk beskjed om at de i mye større grad skulle bruke private, kommersielle aktører uansett om det var ledig kapasitet i det offentlige eller ikke. Når vi sier at vi nå vil begrense bruken av det for å kunne utnytte kapasiteten i det offentlige på en bedre måte og dermed også utnytte de offentlige pengene på en bedre måte, er det selvfølgelig for at vi skal kunne få ventetidene ytterligere ned. Jeg er ikke kjent med de tallene som representanten Høie her har vist til de seneste dagene, men det skal jeg selvfølgelig undersøke. De er ikke i tråd med de opplysningene jeg har fått fra Helse Vest.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-05-10:
La meg først få si at jeg skjønner veldig godt at dette er et stort problem for en del mennesker, både å få tatt den operasjonen som de trenger, og ikke minst behovet for å få fjernet overflødig hud. Jeg mener at det må være et medisinsk-faglig spørsmål – her oppfatter jeg at representanten og jeg er enige – å vurdere når, om og, jeg hadde nær sagt, på hvilken måte en slik behandling bør utføres. Men hvis en person trenger den behandlinga, og det medisinsk-faglig er slik at en skal ha det – og tilbudet er der, men jeg understreker at vi er dessverre i en oppbyggingsfase, og det betyr at det er litt ventetid i enkelte regioner – skal folk selvfølgelig få en slik behandling.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-05-10:
De som trenger behandling, skal selvfølgelig få det, og det skal prioriteres i tråd med de lover og regler som gjelder. Hvis det medisinsk-faglig vurderes slik at det først må være et kirurgisk inngrep – som i seg selv kan ha meget alvorlige komplikasjoner, jeg vil understreke det, for det er ikke enkle ting vi her snakker om – og den medisinsk-faglige vurderingen er at vedkommende også trenger å fjerne overflødig hud, er det klart at helsevesenet så langt som overhodet mulig må legge til rette for at det kan skje. Vi er imidlertid ikke helt på topp akkurat innenfor det området ennå, men helseregionene jobber med det, de har fått penger til også å gjøre den jobben. Jeg oppfatter at det er ikke noen uenighet mellom representanten Dåvøy og meg når det gjelder at vi så langt som mulig selvfølgelig skal sørge for at også mennesker med denne type problemer får behandling i det offentlige helsevesen.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-05-10:
«Behandlingstilbud for sykelig overvektige gis stadig større oppmerksomhet, men mange opplever å ikke få et fullverdig tilbud. Flere pasienter som har fått innvilget og gjennomgått slankeoperasjon, får ikke operert bort overflødig hud. I alvorlige tilfeller kan hud som «henger og slenger» i store folder, gi store plager. Eksempelvis kan nevnes søvnproblemer fordi det er vanskelig å ligge godt, og klesproblemer fordi ingen klær passer. Slike pasienter kan ikke betegnes som ferdigbehandlet. Hva vil statsråden gjøre?»
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-05-10:
Jeg takker statsråden for svaret. Da jeg jobbet med spørsmålet, tok jeg også kontakt med Overvektsforeningen og fikk bekreftet at dette var et ganske stort problem for mange pasienter. Når man først får innvilget en slankeoperasjon, altså et kirurgisk inngrep, og det viser seg, som det jo gjør i en del tilfeller, at det blir mye overflødig hud, og pasienten da opplever å få nei fra helseforetaket på at det er medberegnet i denne operasjonen eller etterbehandlingen at man skal få hjelp til å fjerne overflødig hud, mener jeg at denne pasienten får nei til det jeg vil kalle en fullverdig behandling av sin sykdomssituasjon. Da snakker vi ikke om at det må gå litt tid, for jeg er enig med statsråden i at det må selvsagt gå tid, og det må være medisinsk fundert når man eventuelt skal få det nye inngrepet. Hvis jeg oppfattet statsråden rett, sa hun at dette også skulle være en del av pasientrettighetene, i den grad man faktisk har behov for en slik operasjon i etterkant. Kan statsråden være enig med meg i at man er ikke ferdigbehandlet hvis man har behov medisinsk-faglig? For jeg har også fått høre at en del pasienter fra sin lege har fått bekreftelse på at det er nødvendig at det blir foretatt en ny operasjon, og så får de den ikke.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2006-05-10:
Jeg er ikke helt fornøyd med svaret, for jeg mener faktisk at når en pasient får innvilget en slankeoperasjon – pasienten er svært tung, og man vet at det kanskje kommer til å bli mye overflødig hud – burde helseforetakene ta høyde for at det etter en viss tid kan bli nødvendig også med en operasjon knyttet til hudfolder. Det er det som er mitt poeng, og jeg skulle veldig gjerne hatt statsrådens hjelp slik at det blir gitt signaler til helseforetakene om at man, når en pasient er i en slik situasjon, må ta høyde for at han eller hun etter en viss tid også bør få den nye operasjonen. Da må ikke vedkommende stå i en ny kø på lik linje med alle andre som står og venter på en plastisk operasjon. Mitt spørsmål er vel egentlig om statsråden kan være med og legge til rette for at de som får innvilget operasjon, også får den nødvendige etterbehandlingen etter en viss tid.
Petter Løvik (Høyre), 2006-05-10:
Eg tillèt meg å stille følgjande spørsmål til fiskeri- og kystministeren: «Det har kome til dels sterk kritikk av Regjeringa for uklar fiskeripolitikk. I avisa Fiskaren 28. april seier konsernsjefen i Aker Seafoods mellom anna at det kan bli fleire permitteringar på grunn av uklar politikk og manglande fleksibilitet. Ser statsråden at den store usikkerheita som er skapt, kan føre til problem i fiskeri og fiskeforedling, og kva vil ho gjere for å løyse desse problema?»
Petter Løvik (Høyre), 2006-05-10:
Eg vil takke for svaret. Sjølv om det, som statsråden seier, er sju presise avsnitt i Soria Moria-erklæringa, har det hittil vore vanskeleg å få tak i handling. Det har vore å leggje ting «på vent», og det har vore å leggje ting «på frys». Det som bekymrar meg, er ikkje først og fremst det eksempelet som eg brukte i spørsmålet, men det at eg føler at dette er ei generell haldning i store delar av Fiskeri-Noreg. Vi kan ikkje leggje politikken «på frys». Dette er ei internasjonal næring. Vi veit f.eks. at det på den europeiske marknaden no blir tilbode kvitfisk i filet for ned mot 20 kr pr. kg. Vi må kunne konkurrere ute. Vi kan ikkje berre leggje til side all omstrukturering og vente eitt år. Det vil vere eit forholdsvis bortkasta år. Utan auka lønsemd og betre moglegheiter for å drive lønsamt vil ikkje fiskerinæringa kunne bidra til det ho skal, til vekst for Noreg og for distrikta.
Petter Løvik (Høyre), 2006-05-10:
Eg takkar igjen for svaret, og eg deler fullt ut statsrådens haldning. Det har vorte skapt ein optimisme dei siste åra, fordi ein har fått ei meir lønsam næring, både på sjø og på land. Men dei stoppane vi no ser, både når det gjeld strukturordningar, som statsråden nemnde, og distriktskvoteordningar – den uklarheita som ligg der – er utan tvil skadeleg for framtida for norsk fiskeri. Vi må få klarheit så snart som mogleg. Eg er svært glad for at statsråden i ein tidlegare debatt, den 15. mars, uttrykte at «det er en selvfølge at kvantumet som er satt av under distriktskvoteordninga, selvfølgelig skal gå til bedrifter som driver lønnsomt. Vi skal ikke subsidiere bedrifter som står på konkursens rand». Likevel er det usikkert korleis dette skal gjerast i praksis fordi ein eller annan må avgi desse distriktskvotane som fylkeskommunane skal fordele. Eg håpar at vi så snart som mogleg kan få ei avklaring. Kva er det som konkret vil vere departementet sitt utspel når det gjeld distriktskvotar?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2006-05-10:
I Soria Moria-erklæringen er vår fiskeripolitikk utmeislet i sju presise avsnitt og 22 punkt, og for fiskeindustrien har vi prioriteringer som faller sammen med det næringen sjøl har arbeidet for, ved at vi vil bygge på vårt fortrinn med tilgang på ferskt råstoff, av høy kvalitet, som sikrer foredlingsindustrien stabil tilgang. Jeg har også registrert kritikk og trusler om permitteringer på grunn av uklar politikk og manglende fleksibilitet, men for å gjøre det helt klart: Sikter man her til behandling av enkeltsøknader, behandles disse fortsatt etter de reglene som gjaldt også under den forrige regjeringen, med ett unntak, nemlig stoppen i struktureringen av fiskeflåten, som vi innførte i oktober. Den ble iverksatt fordi vi vil evaluere noen grunnleggende endringer i strukturtiltakene, som ble gjennomført av den forrige regjeringen. Stoppen ble varslet allerede i Soria Moria-erklæringen. Vi sørget imidlertid for tilpasninger i stoppen for å sikre oss mot uheldige utslag for dem som var i en struktureringsprosess. Aker Seafoods, som representanten Løvik viser til i sitt spørsmål, ble imidlertid ikke berørt av strukturpausen. Selskapet skriver også i sin kvartalsrapport for fjerde kvartal 2005 at dette «vil ikke umiddelbart ha noen direkte konsekvens for Aker Seafoods». I en pressemelding fra 21. oktober skrev foretaket også at man «allerede har iverksatt struktureringen av flåten for 2006». Jeg ser derfor ikke at det skulle være grunnlag for påstanden i spørsmålet. Hvis det nå er slik at man opplever uventende permitteringer ved enkelte av Aker Seafoods’ bedrifter, må det bero på andre forhold enn de endringene som denne regjeringa har gjennomført.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2006-05-10:
Jeg kjenner meg ikke igjen i den virkeligheten som representanten Løvik her beskriver. Jeg kommer nettopp fra den store sjømatmessen i Brussel, og det er alt annet enn pessimisme som preger norsk fiskerinæring for øyeblikket. Regjeringen er i full gang med å konkretisere Soria Moria-erklæringen, og vi vil om kort tid komme tilbake med bl.a. en sak om distriktskvoter, som representanten Løvik og jeg flere ganger har diskutert i denne salen. Vi jobber også på spreng med gjennomgangen av leveringsvilkårene, som nettopp vil styrke industrien i utsatte områder. Så vil jeg også peke på den betydelige innsatsen som Regjeringen har lagt ned mot overfiske i Barentshavet, som nettopp Aker Seafoods har gitt Regjeringen ros for, og som gir, og vil gi, resultater for næringen.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2006-05-10:
Jeg deler representanten Løviks utålmodighet etter å se den rød-grønne fiskeripolitikken i praksis. Jeg vil bare nok en gang forsikre om at den skal føre til en god konkurransekraft og legge til rette for god lønnsomhet i vår fiskerinæring. Jeg vil også på det sterkeste avvise at usikkerhet rundt fiskeripolitikken skulle kunne danne grunnlag for permitteringsvarsler.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2006-05-10:
Kampen mot overfiske i Barentshavet er en sak som denne regjeringen tar meget alvorlig. Arbeidet mot ulovlig, uregistrert og urapportert fiske har høy prioritet. I den forbindelse har Regjeringen styrket Kystvaktens evne til ressurskontroll og tilført Fiskeridirektoratet midler som vil styrke den samlede innsatsen mot overfiske. 90 pst. av de bestandene Norge beskatter, vandrer mellom norske og utenlandske jurisdiksjonsområder. Det omfattende ulovlige overfisket på disse bestandene skjer i stor grad utenfor norsk fiskerijurisdiksjon, med fartøy som ikke fører norsk flagg, og fangsten landes utenfor Norge. Dette er en betydelig utfordring i arbeidet for å oppnå en ansvarlig forvaltning. Norge aleine kan ikke vinne kampen mot internasjonal kriminalitet. For å løse problemet har denne regjeringen lagt stor vekt på å få i stand forpliktende internasjonalt samarbeid mot overfisket. Ikke minst anmoder vi alle stater om å sørge for at det ikke blir landet ulovlig fanget fisk i deres havner, og at de ikke legger til rette for uregulert fiske. I tillegg til å arbeide sammen med andre stater bilateralt eller regionalt arbeider norske fiskerimyndigheter også med å utrede hvilke tiltak som kan gjennomføres nasjonalt innenfor folkerettslige rammer med sikte på å motvirke at norske havner benyttes som base for ulovlig virksomhet. Vi kan ikke ha en pådriverrolle internasjonalt uten å feie for egen dør. Regjeringen vil komme tilbake til Stortinget med dette på en egnet måte. Jeg tror at de fleste vil se at de økonomiske konsekvensene av ikke å innføre tiltak og la overfisket fortsette, på sikt vil være mer belastende for næringslivet enn det som er alternativet. Dette gjelder også for dem som leverer varer og tjenester til flåten. De er avhengige av at flåten har inntjeningsevne og betalingsvilje. Det får flåten når det fiskes på bestander som er i god forfatning. Jeg forutsetter dessuten at norske næringsaktører i dag har fått med seg budskapet fra Regjeringen og har ryggrad både moralsk og finansielt til ikke å drive økonomisk samkvem med aktører som tar del i uregulert fiske på regulerte bestander i Barentshavet.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2006-05-10:
Det er for tidlig å si hvor store tallene for overfiske vil bli i år. Vi fikk nettopp tallene for i fjor. De er høyere enn det vi skulle ønske. Derfor vil Regjeringen også i fortsettelsen prioritere kampen mot overfiske i Barentshavet. Det er helt på det reine at dette er veldig komplekse problemstillinger, som dels må løses på hjemmebane nasjonalt, dels i samarbeid med Russland og dels gjennom samarbeid med andre europeiske land og i internasjonale organer. Jeg regner med at vi vil kunne begynne å se resultater av kampen mot overfiske allerede i år, men det vil nok ta betydelig lengre tid før vi er kvitt overfisket som sådant. Det henger bl.a. sammen med at den forrige regjeringen i svært liten grad hadde fokusert på denne svært viktige problemstillingen, slik at det er først nå vi har kommet skikkelig i gang med den internasjonale innsatsen. Men nettopp fordi vi har en høy profil på dette og er en initiativtaker internasjonalt, må vi også sørge for å ha orden på hjemmebane, slik at ingen kan beskylde oss for å huse ulovlige fartøy i våre havner.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2006-05-10:
Jeg vil bare gjenta at kampen mot overfiske må føres på flere arenaer, og at vi må sette i verk tiltak på et bredt spekter av felt. Det å hindre at den ulovlig fanga fisken kommer inn i markedet, er et av de områdene vi må jobbe med. Er det ikke noe marked for den ulovlig fanga fisken, er det heller ikke noe incitament for å fange fisken ulovlig. Så det arbeidet er viktig. Vi må også til enhver tid se på om regelverket vårt på hjemmebane er godt nok. Hvis det ikke er det, må vi jobbe med å forbedre det. Når det gjelder bevilgninger og budsjett, må Regjeringen få lov til å komme tilbake til Stortinget med det når vi skal komme tilbake til Stortinget med det – altså ikke nå.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2006-05-10:
Jeg vil stille følgende spørsmål til fiskeri- og kystministeren: «Overfiske utgjør store verdier og er også en trussel mot fiskebestander i havet. Tiltakene mot overfiske har hittil vært mangelfulle og har ikke hatt noen særlig virkning. Et nytt virkemiddel statsråden har tatt til orde for, er å nekte fartøy som fisker ulovlig, tilgang til norske havner og service. Mener statsråden det er riktig at næringslivet skal ta belastningen for Regjeringens manglende politikk for å få kontroll med overfiske?»
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2006-05-10:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er klart at alle har et ansvar her for å bidra til at ukontrollert og ulovlig fiske i Barentshavet først og fremst blir stanset, men myndighetene har soleklart hovedansvaret her. Å legge belastningen på næringen, det være seg de som betjener et fartøy som kommer i havn, eller fiskerinæringen som sådan, synes jeg vil være svært uheldig. Man må forholde seg til det regelverket som er. Man kan ikke utelate å yte service til fartøy bare på grunn av mistanke. Jeg vil bare minne statsråden om at kvoten for i år ble redusert med 20 pst. som følge av det ukontrollerte overfisket i Barentshavet. Hvor stor reduksjon i overfisket i Barentshavet forventer statsråden det vil bli i løpet av dette året i forhold til forrige år?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2006-05-10:
Jeg takker statsråden for svaret og er glad for at statsråden bekrefter at overfisket i 2006 kommer til å bli lavere enn det som var i 2005. Jeg er helt enig i at vi har internasjonale forpliktelser, men vi har også faktisk forpliktelser til å rydde opp på egen hjemmebane. Det er greit at man har avtaler med andre myndigheter når det gjelder kontroll i havner, men for Fremskrittspartiet er det viktigste å sørge for at kriminaliteten ikke blir begått. Da må man ikke ta helerileddet. Da må man faktisk ta det leddet der kriminaliteten begås, og det er ute i Barentshavet. Et av de midlene vi har tatt til orde for i Fremskrittspartiet, er å styrke Kystvakten betraktelig. Da er det ikke snakk om titalls millioner. Da snakker man om flere hundre millioner. For det er det som utgjør seilingsdrøm for Kystvakten, og det er det som vil være det mest effektive virkemiddelet for å ta disse som driver kriminalitet ute i Barentshavet. Da er spørsmålet mitt til statsråden: Kan vi forvente en kraftig styrking av Kystvakten allerede i revidert nasjonalbudsjett?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2006-10-24:
Jeg hilser velkommen at Fremskrittspartiet nå reiser et substansielt spørsmål om Afghanistan. Jeg sa i min redegjørelse at et vesentlig problem er at grensen til Pakistan ikke er tett, og at det er fri tilgang på Taliban derfra. Jeg sa at en av grunnene til at vi må være i Afghanistan også militært, er at vi må forhindre at denne regionen utvikler seg i negativ retning. Det er ikke enkelt å gi et ett minutts svar på dette. Det er i hvert fall helt klart at skal man klare å håndtere nabolandenes deltakelse, så er ikke, igjen, NATOs militære deltakelse svaret på det, men det er en bred politisk løsning, hvor en altså har FN og regionale organer og evnen til dialog for å engasjere disse kompliserte maktstrukturene i regionen som ikke bare går på nasjonalstater og statlige myndigheter, men også stammer og grupper som går på tvers av grensene. Det er et komplisert spill, som jeg sa, som krever et fokus av politisk karakter, og som vi trenger mer diskusjon om. Jeg hilser velkommen at Fremskrittspartiet er med og tar initiativ til det.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2006-10-24:
Hvis alle land hadde bidratt pr. innbygger som Norge gjør i Afghanistan, hadde ikke dette vært et tema. Det er ett godt svar. Sudan er et uaktuelt tema i forhold til spesialstyrker, men det er en del av bildet som forsvarsministeren, utenriksministeren og Regjeringen ser for seg når det gjelder hvor langt vi er strukket. Jeg understreket i mitt innlegg at spesialstyrkene nå nærmest er den eneste fleksibiliteten vi har. Jeg mener det er vanskelig i dag, den 24. oktober, å gi hypotetiske vurderinger av hva som er situasjonen neste gang spørsmålet om økte norske styrkebidrag kommer, hvis det kommer. Jeg er overbevist om at Norge kommer til å være engasjert i Afghanistan i mange år framover. Det betyr at det er en helhetsvurdering som må være løpende, og jeg har understreket betydningen av at vi nå har en nær dialog mellom Stortinget og Regjeringen når vi gjør de vurderingene. Det skal jeg gi mitt bidrag til. Men jeg synes det er vanskelig å ta ut de enkelte faktorene som sier at kommer det på den måten, så sier vi ja. Det er ikke riktig måte å forskuttere slike beslutninger på. Men at analysen må være grundig, og at den bør være delt mellom Regjeringen og dette hus, skal jeg stå inne for.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2006-10-24:
Jeg mener at når ISAF i noen uker nå har overtatt ansvaret i hele Afghanistan, er det viktig at vi er i stand til å ha styrker til å løse oppgavene der. Derfor har NATO, generalsekretæren og vi alle en oppgave i å sørge for at de målene nås. Det er også riktig – og jeg er helt enig – at sikkerhet er viktig for å kunne levere bistand. Jeg mener også at vi må ha en diskusjon – som den mange fagpersoner som har greie på Afghanistan i dag, bringer ut i de norske mediene og i offentligheten – om karakteren av den måten vi driver vårt militære oppdrag for å gi sikkerhet og motvirke store sivile tap, for å motvirke rekruttering til Taliban og opprørsgrupper. Det er en fin og vanskelig balanse. Men jeg er helt enig i det som er NATOs oppgave nå, nemlig å stabilisere også sør og øst og være med og gi et bidrag til at det kan komme utvikling også i de områdene av Afghanistan.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2006-10-24:
Det er helt klart at når vi får en forespørsel fra NATO, gjør vi en grundig vurdering av forespørselen. Det er også rett at det mangler 2 500 soldater i Sør-Afghanistan for å oppfylle det styrkebehovet som var satt. Men jeg har lyst til å minne om at vi med det norske bidraget som vi har i Afghanistan, bidrar betydelig. Vi er blant dem som bidrar mest hvis vi ser det i forhold til folketallet, og det er vi nødt til å gjøre i denne saken. Vårt bidrag til ISAF-operasjonen er betydelig. Vi har gjort en grundig vurdering. Den anmodningen som kom til Norge, kom også til alle de andre NATO-landene. Dette er et ansvar som påhviler alle.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2006-10-24:
Vår regjering har gjort det klart at ISAF-operasjonen i Afghanistan er vår første og fremste prioritet. Men vi har også gjort det klart at vi vil bidra for FN i FN-operasjoner. Det har vi gjort ved at UNIFIL II iverksettes i morgen. Når det gjelder andre engasjement, er representanten Petersen klar over vår forberedelse til bidraget i Darfur. Man kan sikkert si at man kunne bruke alle kreftene, alt man har av ressurser, i Afghanistan. Men dette er en prioritering for nettopp å være synlig og bidra flere steder enn bare i Afghanistan. Jeg har lyst til å understreke at når det gjelder alle de kapasiteter vi kan bidra med i Afghanistan, gjør vi det absolutt til det ytterste. Det er en realitet at mange av våre kapasiteter er ganske strukket, ikke minst fordi vi har en sterk målsetting om at vi skal kunne bidra i Afghanistan over tid.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2006-10-24:
Når vi snakker om vårt bidrag i Afghanistan, er det ikke minst viktig at vi kan klare å stå og bli i Afghanistan over tid. Det er vanskelig hvis vi ikke har et visst nivå på Hæren og antall soldater. Jeg er glad for at vi nå er i ferd med å øke Hærens kapasitet, og vi vil øke med 1 000 befal og offiserer på lavere nivå og vervede inntil utgangen av 2008. Det vil bidra betydelig til at vi kan øke vårt nærvær – vår innsats – også i internasjonale operasjoner. Når det gjelder det andre elementet, om hvor «strukket» vi er, er støtteelementene, som er helt nødvendige uansett hvilke kapasiteter vi skal bruke – enten det er hær, sjø eller luft – ganske godt strukket, fordi vi har påtatt oss et stort ansvar, og fordi vi har økt vår innsats betydelig det siste året.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2006-10-24:
Eg må berre seia som sant er, at her er nok verkelegheitsoppfatninga svært forskjellig for spørjaren og meg. Det er ikkje slik at den norske regjeringa eller Arbeidarpartiet sine medlemmer er blitt drivne frå skanse til skanse. Me har hatt ein offensiv utanrikspolitikk frå dag éin – som Regjeringa og Arbeidarpartiet sjølvsagt stiller seg fullt og heilt bak. Det er slik at me har auka aktiviteten vår i Afghanistan når det gjeld både det militære og det sivile nærværet. Me har ambisjonar om å fortsetja å ha eit sterkt nærvær i Afghanistan. At ein avslår denne oppmodinga no, er heller ikkje noko nytt. Som eg viste til i mitt innlegg, er det noko som har skjedd med jamne mellomrom under ulike regjeringar. Det skjedde også under den førre regjeringa, utan at det fekk dramatisk betydning for vårt forhold til NATO eller at det forhindra oss frå å ha ein aktiv politikk i høve til Afghanistan. Difor vil eg påstå at den verkelegheita som Framstegspartiet her prøver å teikna, ikkje er korrekt.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2006-10-24:
Eg meiner det er klare parallellar i høve til både den førre regjeringas framgangsmåte i Kosovo og ein del andre situasjonar der ein frå norsk side har valt å ikkje stilla opp. Dei fleste førespurnadene av denne typen som får eit negativt svar, blir aldri debatterte i det offentlege rommet. Det er heller ikkje normalt at ein grunngjev den avgjerda ein har teke. Me merkar oss at når den førre regjeringa trekte seg ut av Kosovo, var det sterk kritikk frå NATO knytt til det. Det var også mange i Noreg som meinte det var ei feil avgjerd. Etter mitt syn var det ei mykje meir alvorleg avgjerd enn dagens avgjerd om å vidareføra ein aktivitet på det noverande nivået. Regjeringa har vurdert situasjonen og funne ut at slik situasjonen er i dag, har ein ikkje eit ønske om å trappa opp norsk nærvær.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2006-10-24:
Eg vil først takka for støtta til ein auka humanitær innsats i Afghanistan. Regjeringa har teke ei avgjerd som me i Arbeidarpartiet stiller oss bak. Den avgjerda er teken ut frå det som eg oppfattar er situasjonen i dag; ei avgjerd som blir vurdert fortløpande. Så er det sjølvsagt slik at ein alltid kan spekulera i, eller ha som hobby og diskutera, kvifor enkelte avgjerder blir tekne. Det er t.d. også slik at dette møtet her i dag er kalla inn etter eit initiativ frå opposisjonspartia på Stortinget. Me kunne kanskje filosofera over om ein hadde eit ønske om å prøva å framstilla det slik at det var usemje mellom regjeringspartia og den typen ting. Det eg konstaterer, er at Regjeringa har teke ei avgjerd, som me stiller oss bak. Eg reknar med at når dei ulike opposisjonspartia ønskjer å diskutera denne saka i Stortinget, er det fordi dei vil ha saka betre belyst.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2006-10-24:
Eg meiner at eg allereie i innlegget mitt gjorde akkurat det, presiserte at den kritikken som har vore fremja, er noko som ein har teke inn over seg. Eg la òg vekt på at det er viktig, sjølv om ein no har ein ny parlamentarisk situasjon, at me held fast ved dei gamle tradisjonane og diskuterer store spørsmål knytte til utanrikspolitikken. Det som eg likevel må konstatera, er nok at det er ei litt ulik vurdering av dramatikken i det vedtaket som Regjeringa gjorde i førre veke. Regjeringa og regjeringspartia oppfatta dette som ei vidareføring av dagens politikk, og dermed såg ein ikkje behovet for å konsultera, fordi ein meinte at ein allereie hadde konsultert dagens nivå. Samtidig vil eg nytta dette høvet – når Sponheim gjev meg den moglegheita – til å seia at eg skal jobba for at me ikkje skal få denne typen debattar knytt til tryggingspolitiske eller utanrikspolitiske spørsmål i framtida. Me får konsentrera oss om å diskutera innhaldet i sakene og ikkje måten me handterer dei på.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2006-10-24:
Svaret på dette er jo det same som ved alle andre høve når Noreg får ein førespurnad. Ein vurderer ulike ting som økonomi, kapasitet, kva slags styrkar som er tilgjengelege osv., og ut frå det oppsummerer ein og tek ei avgjerd. Det som har vore uvanleg denne gongen, er at det har vore ein offentleg debatt knytt til dette vedtaket, både i forkant og i etterkant. Men likevel er det slik at grunngjevinga er den same som elles, nemleg at ein ut frå ei heilskapsvurdering ikkje såg at det var nødvendig for Noreg å bidra på noverande tidspunkt. Men samtidig presiserer ein jo at det ikkje er teke noka prinsipiell avgjerd om at Noreg ikkje på eit seinare tidspunkt, om situasjonen eventuelt skulle endra seg, kan bidra med auka styrkar i forhold til dei ein har i dag.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2006-10-24:
Lat meg først få presisera at dagens regjering ikkje har teke noka avgjerd om å trekkja seg ut av Afghanistan, så Noreg vil vera til stades og ta sitt ansvar for tryggingssituasjonen i landet. Eg har respekt for at Høgre har eit anna syn på spørsmålet om ein burde senda ytterlegare styrkar til Afghanistan no. Det eg har vanskelegare for å forstå, er kvifor ein prøver å haussa denne saka opp ikkje til å gjelda konkret førespurnad om å senda styrkar til Afghanistan, men faktisk Noregs forhold til NATO. Noreg har mange gonger før måtta seia nei til oppfordringar frå NATO. Det er ein situasjon som òg gjeld mange andre NATO-land. Det har ofte ført til skuffelse og skuffande utsegner frå representantar frå NATO. Eit slikt tilfelle var då den førre regjeringa trekte seg ut av Kosovo i ein svært dramatisk situasjon. Mitt spørsmål er kvifor det er uproblematisk når Høgre er med i regjering, å ta denne typen avgjerder i forhold til NATO, mens når dagens regjering gjer vedtak om å vidareføra ein aktivitet, er det faktisk ein fare for vårt forhold til den same organisasjonen.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2006-10-24:
Eg merka meg den kritikken som representanten fremma, og den tek me på alvor. Eg føler likevel at dette innlegget hadde ein heilt annan valør enn dei foregåande innlegga me har hatt frå opposisjonspartia, og eg synest det er veldig prisverdig at Kristeleg Folkeparti sin leiar i dag seier at han ikkje vil bidra til å polarisera debatten i dag ytterlegare. For meg verkar det dessverre som at andre representantar frå opposisjonen har hatt det som mål. Eg kunne godt tenkja meg at Høybråten kunne kommentera om det er slik at nokon har prøvd å utnytta denne saka av innanrikspolitiske grunnar. Eg kunne òg tenkja meg å få vita om det er Kristeleg Folkeparti som har bidrege til at opposisjonen i dag ikkje fremmar forslag i denne saka.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2006-10-24:
Det kom ei svært interessant opplysning etter replikken frå Arnesen, nemleg at Venstre under andre forhold faktisk kunne tenkja seg å støtta Regjeringa sitt opplegg. Det må i så tilfelle tolkast slik at Venstre meiner at den avgjersla Regjeringa har teke, ikkje gjev grunn til uro, f.eks. i forhold til NATO. Då er spørsmålet mitt til Sponheim: Meiner han at andre representantar frå opposisjonspartia har overreagert når det gjeld den avgjersla, i og med at Venstre faktisk kunne ha vore einig?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-10-24:
Jeg legger merke til at utenrikskomiteens leder har behov for å understreke at Arbeiderpartiet støtter Regjeringens beslutning. Det kan være greit, for gjennom hele forrige stortingsperiode utgjorde Arbeiderpartiet, sammen med Fremskrittspartiet og Bondevik-regjeringen, det brede flertall når det gjaldt vår holdning til løsninger i Afghanistan. Det gjaldt bl.a. militære oppdrag og bidrag, enten det var til «Enduring Freedom» eller til ISAF-styrkene. Nå er Arbeiderpartiet – etter at de kom i regjering – blitt drevet fra skanse til skanse. Kan vi nå vente oss flere overraskelser fra Arbeiderpartiets side? Er det noen grense for hvor langt man er villig til å gå for å strekke seg for å møte anti-NATO-partiet SV? Oppfatter Arbeiderpartiet det slik at gevinsten ved å sitte i regjering er så stor at uansett hvilke konflikter man får i forhold til sine allierte, er det verdt det?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-10-24:
Jeg vil gi utenrikskomiteens leder en anledning til å utdype hva som er problemet med å imøtekomme denne henvendelsen. Vi har fått, synes jeg, klarhet i at vi har styrkene, og vi har de finansielle midlene, men det er ikke vilje. Samtidig understreker man at man vil være sterkt til stede i Afghanistan, man vil gjøre mye, man vil gjøre mer. Men hvorfor var det vanskelig for Norge å sende akkurat disse 150 spesialstyrkene som NATO så sårt etterspør?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-10-24:
Representanten Ågot Valle fortsetter å gi et vrengebilde av Fremskrittspartiets forhold til humanitær bistand til Afghanistan. Høsten 2001 var vi veldig raskt ute med å foreslå et rimelig stort beløp som vi ikke fullt ut fikk gjennomslag for, bl.a. ville ikke SV følge oss på det. Men tilbake til den militære støtten som vi har hatt til stede i Afghanistan i flere år nå, og som ikke er SVs fortjeneste fra begynnelsen av. Erkjenner SV at også de militære har hatt en rolle å spille i Afghanistan for i hvert fall i utgangspunktet å kvitte seg med et Taliban-styre i Kabul, og gi et grunnlag for en positiv utvikling i landet? Så er vi enige om at det er mange utfordringer. Ågot Valle har på en fremragende måte belyst flere av dem. Men militær tilstedeværelse er også en nødvendighet for et fritt Afghanistan.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-10-24:
Når det gjelder hvordan denne helhetsvurderingen oppstod, vet jeg ikke om vi kommer så veldig mye lenger. Jeg skal heller ta den oppfordringen som utenriksministeren kom med, nemlig: La oss snakke om Afghanistan, la oss snakke om veien fremover. Totalt fraværende i utenriksministerens og forsvarsministerens redegjørelse, var den nære regionen. Med unntak av skoler i Pakistan, ble ikke Pakistan nevnt. Når det gjelder Pakistan, Iran, Usbekistan og Tadsjikistan, hvordan får vi de destruktive kreftene i disse landene til for så vidt å forsvinne? Hvordan får vi disse landene til å ta tak i sine egne militante grupper, som nå jobber aktivt i Afghanistan, gjennom FN, OSSE, NATO og gjennom helhetsbildet? Hvilken politikk og strategi har vi for dette? Dette er antakelig ett av de grepene som må til, i tillegg til den militære og humanitære innsatsen, for å få en sikker fremtid for Afghanistan.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-10-24:
Med statsråden har vi hatt gjentatte diskusjoner om utviklingspolitikk hvor statsråden har gått langt i å innrømme at utvikling handler om langt mer enn kroner og øre. Jeg har møtt en statsråd som har vært villig til å gå gjennom ulike elementer av utviklingspolitikken og se på det. Her har vi vært inne på en konstruktiv vei. Nå fremstilles det som om vi er på en helt annen banehalvdel. I forhold til Irak er det vi som nå skal plasseres på den sikkerhetspolitiske sidelinjen, som SV har vært på i alle år. Det vi kan ta kritikk på, er hvordan amerikanerne har operert i store deler av Afghanistan og i Irak. De hadde trengt norske spesialstyrker med deres kompetanse nettopp i Irak. I forhold til den situasjonen som har vært i Irak, ser jeg det ikke som noe galt at vi har ønsket at Norge, med sin kompetanse, skal bidra til å hjelpe befolkningen i Irak. At vi skal stå og ta selvkritikk for det, blir svært, svært underlig.
Erna Solberg (Høyre), 2006-10-24:
Jeg skjønner man har lett for å finne parallelle situasjoner. Jeg har lyst til å begrunne helheten i den forrige regjeringens beslutning om ikke å opprettholde aktiviteten i Kosovo, eksemplet som både Arbeiderpartiets talsmann og utenriksministeren brukte. Man trappet altså ned etter en plan fordi man bygde opp engasjementet i Afghanistan. Man gjorde det med bred støtte i dette storting, inklusiv Olav Akselsens parti, Arbeiderpartiet. Vi deltok ved at vi sendte ned en helikopterstyrke til Kosovo i stedet. Vi begrunnet hva innholdet i vår helhetsvurdering var. Det skjer ikke nå, vi får ikke høre hva som egentlig ligger i begrepet «helhetsvurdering». Hva er minusene, hva er det som trekker i retning av å ikke delta når vi har styrkene? Vi har ikke hørt argumentet om at det ikke er penger. Vi kan altså delta, men vi vil ikke. Hva er den ærlige helhetsvurderingen? Hva er minusene ved å ikke delta?
Erna Solberg (Høyre), 2006-10-24:
Jeg har tidligere i et replikkordskifte omvendt vei med Olav Akselsen forklart begrunnelsen for at vi «trakk oss ut» av Kosovo. Vi trakk oss jo ikke ut. Vi sendte helikopterstyrker istedenfor hærstyrker. Vi gjorde det fordi vi bygde opp i Afghanistan og skulle delta mer i Afghanistan, og det var med Arbeiderpartiets støtte at vi gjorde dette. Ja, NATO ville gjerne at vi hadde hatt flere styrker å sette inn totalt sett. Men vi begrunnet det med – og vi var åpne om begrunnelsen – den totale mengden styrke, og vi prioriterte på det tidspunktet en annen operasjon, en annen deltakelse, i Afghanistan. Det mangler svar fra Regjeringen nå på hva de prioriterer istedenfor. Alle vet at de 150 spesialstyrkene har sittet på vent til å reise. Alle kan lese i avisene at dette har vært en innenrikspolitisk sak. Da blir det slik som vi sa i valgkampen, at med SV med foten innenfor, med SV med i regjeringskontorene, kommer en til å svekke vår deltakelse i NATO. Det er det vi ser, for nå har Regjeringen bøyd unna, som Arbeiderpartiet lovet oss i valgkampen at de ikke skulle gjøre overfor SV i sikkerhetspolitikken.
Erna Solberg (Høyre), 2006-10-24:
Vi bidrar jo humanitært og sivilt. Vi har hatt høy prioritet på Afghanistan i mange år. Vi satt i lederstolen for å sørge for bidrag til Afghanistan da vi satt i regjering. Jeg skulle ønske at vi brukte mer penger internasjonalt på å bygge opp også de sivile sidene av Afghanistan. Det er et problem at Taliban betaler cash til sine soldater, mens soldatene i regjeringshæren ikke helt vet om de får lønn. Det skaper litt ulik motivasjon i et land av denne typen. Det er mye vi kan diskutere mer når det gjelder dette, men det går ikke på bekostning av spørsmålet: Må vi skape sikkerhet også? Vi må skape sikkerhet også, og det er det spørsmålet om deltakelse med spesialstyrkene går ut på. Skal du skape sikkerhet samtidig som du tar andre initiativ?