trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2017-03-28:
Forslagene fra representanten Rasmus Hansson i denne saken framstår som riktige ved første øyekast, men når vi ser på sammenhengen og dynamikken i norsk naturvern og skogvernpolitikk, er det litt annerledes. Vi er enig med representanten Hansson i at det er svært få områder igjen som er urørt, men om lag halvparten av de villmarkspregede områdene er allerede vernet. Flere av områdene som ikke er vernet, vil være aktuelle for frivillig vern i tida som kommer. Kristelig Folkeparti har hele tida vært en pådriver for videreføring av det frivillige skogvernet, som har vært en suksess. De store konfliktene mellom myndigheter og skogeiere har stort sett forsvunnet, og man har vernet mye skog gjennom ordningen. Innsatsen og pengebruken kan brukes på verneavtaler og ikke på prosesser. Denne ordningen må ikke undergraves, og det er det vi mener vil være tilfelle dersom man vedtar forslaget til Miljøpartiet De Grønne. Det ville være svært skadelig for den tillit og konstruktivitet som er oppnådd gjennom frivillig vern, om vi nå skal vedta et annet verneregime for denne skogen. Dermed oppnår man det motsatte av det som er hensikten. Det er bakgrunnen for at vi ikke støtter det foreliggende representantforslaget. Ved flere anledninger har Kristelig Folkeparti tatt til orde for en supplerende nasjonalparkplan, slik at vi kan fullføre den typen vern av natur i dette landet. Dessverre har det foreløpig ikke blitt vedtatt, og falt sist mot stemmene fra Høyre, Fremskrittspartiet og Senterpartiet i forbindelse med Dokument 8-forslaget om Preikestolen og Østmarka. Men enda viktigere er en systematisk styrking av bevilgningene til skogvern i budsjettene. Det er basert på frivillig vern, og det er den strategien vi har tenkt å følge, og som vi tror best sikrer vern av eksisterende villmarker, men også sikrer at villmarkspregede områder øker og blir flere.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2017-03-28:
Jeg skal være den første til å innrømme at denne saken ikke har vært enkel, og det har ikke vært lett å lande et standpunkt. Det har vært mye tvil før vi har landet på å støtte avtalen. Avtalen har møtt mye motstand lokalt – ja, jeg er enig med saksordføreren og vil si massiv motstand. Dette kan vi ikke se bort fra. Samtidig har vi en unik lakseelv der en i dag opplever for stor beskatning av laksebestanden i vassdraget. På lengre sikt kan vi risikere å ødelegge denne fantastiske elva hvis vi ikke får kontroll på overfisket og gir laksestammene tid til å bygge seg opp igjen. I forhandlinger mellom to land må det gjøres kompromisser. Vi har ulike lovverk og tradisjoner, og det gjør at én side ikke kan få fullt gjennomslag for alt de ønsker. I denne saken har finske hytteeiere vært det store stridstemaet. Selv om Finland har akseptert en betydelig reduksjon i antall fiskekort, er dette fortsatt et vanskelig spørsmål på norsk side. Det har vært vanskelige forhandlinger mellom to stater med veldig ulikt utgangspunkt, og en objektiv vurdering, sett i lys av dette, må derfor være at avtalen ikke er helt urimelig, selv om det er betydelig misnøye på begge sider. Det er derfor vanskelig i dag å se at nye forhandlinger ville gitt et bedre resultat. Imidlertid framstår det som sannsynlig at nye forhandlinger ville kunne gitt flere år med mangelfull forvaltning. Dette er tungtveiende når vi har avtalen oppe til votering i dag. Som sagt har dette vært en vanskelig sak for mange, og det har trolig aldri i nyere tid vært en framforhandlet avtale som har vært nærmere å bli forkastet av Stortinget. Hensynet til urfolks rettigheter har vært en medvirkende årsak til dette. For oss i Kristelig Folkeparti har dette vært et spørsmål som har veid tungt, og som har gjort at vi har måttet gå mange runder i denne saken. Når vi likevel faller ned på å støtte avtalen, er det fordi ytterligere overfiske og medfølgende svakere laksestammer ikke er til fordel for noen. Det vil gi lengre gjenoppbyggingstid og større kutt senere. Vi må derfor gjøre det vi kan for å få beskatningen under kontroll. Derfor kommer vi til å støtte avtalen. Så får vi håpe at dette er starten på bedre forvaltning av Tanaelva, som vil gi et rikt fiske for alle parter i overskuelig framtid.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-03-28:
Jeg kan i svært mye slutte meg til de merknadene som kom fra saksordførerens side. Jeg tror at alle partier i Stortinget er enige om en del av fakta i denne saken, og at det er behov for å få ned fiskepresset i Tanaelva. Men jeg må si det er veldig godt gjort å ha gjennomført en prosess så fullstendig uten legitimitet lokalt som det en har gjort i denne saken – en regjering som i ulike sammenhenger sier de vil vektlegge lokale hensyn, som vil delegere mer ned til lokalbeslutninger, som sier, helt riktig, etter min mening, i verneprosesser at her må en basere seg på lokal enighet før en eventuelt gjør noe. Så galt har de altså klart å få det til i denne saken at alle lokale instanser er imot. Hva er det de har tenkt på? Hvis en ser på de uttalelsene som Tana kommune har kommet med, er det ikke småtteri av innvendinger de har. De føler at demokratiske spilleregler ikke har blitt overholdt i denne saken. De frykter rettslige etterspill. De viser også til at fylkesmannen i Finnmark har uttalt seg kritisk til en del av den måten dette har blitt gjennomført på. De føler at representantene fra Tanavassdragets fiskeforvaltning har blitt satt helt på sidelinjen, til fordel for rent nasjonale interesser – og for så vidt også til fordel for miljøforvaltningen generelt. Og de er ikke i tvil – de mener at Stortinget bør fraråde at den nye avtalen godkjennes, og at den må reforhandles. Jeg har også lyst til å nevne Venstres representant i fylkestinget, som også er nokså klar og tydelig i dette spørsmålet når hun sier at det er skuffende at en ikke har vært villig til å lytte til lokale interesser, og at hun har vanskelig for å forstå at det skal være slikt hastverk at en ikke kan jobbe seg fram til et bredt flertall, som også inkluderer de lokale synene og hensynene til lokalbefolkningen. Det er ikke slik at de lokale aktørene ikke er villig til å være med på en avtale. Mange av dem sier at de fullt ut er villig til å være med på løsninger for å kunne redusere fiskepresset og ivareta laksen. Men det de sier, er også ganske elementært, nemlig: De vil bare være med på en løsning med solid lokal forankring og legitimitet hos lokalbefolkningen og rettighetshavere. Det burde vært et minstekrav også fra regjeringens side. Derfor kommer Senterpartiet ikke til å gå inn for at denne avtalen skal godtas i dag, slik den foreligger. Vi mener at forhandlingene bør gjenopptas, og at en må ivareta hensynene til lokalbefolkningen – og særlig lokale rettigheter etter Tanaloven. Jeg må si at hvis dette gjennomføres, tror jeg det vil få rettslige etterspill, og en får en vedvarende mistillit og konflikt mellom lokalmiljø, lokalbefolkning og regjering. Jeg skjønner ikke at noen regjering ønsker å utsette seg sjøl for en slik utvikling framover.
Ola Elvestuen (Venstre), 2017-03-28:
Det var egentlig det siste spørsmålet som gjorde at jeg tok ordet, for vedtaket fra Stortinget er ikke en vurdering av om vi skal ha et forbud mot mikroplast, det er at vi skal ha det, og det er det som må være saken. Det handler om hvordan vi skal få dette til. Selv om Norge ikke er noe stort produsentland, har også store produsentland vedtatt et forbud. USA har bl.a. gjort det samme, så det er fullt mulig å gjennomføre et forbud. Mitt spørsmål blir da: Er statsråden enig i at det som er oppgaven som statsråden har fått, er hvordan han skal gjennomføre et forbud, og ikke en ny vurdering om ?
Ola Elvestuen (Venstre), 2017-03-28:
Jeg er enig med siste taler i at avfallsmeldingen burde kommet tidligere, slik at vi kunne behandlet den i denne stortingsperioden. Likevel mener jeg at akkurat når det gjelder kampen mot marin forsøpling, har vi dratt i gang mange tiltak i denne stortingsperioden. For det er faktisk sånn at fra forrige periode var det ikke noen midler rettet mot marin forsøpling spesielt. Det var noe som ble igangsatt i budsjettforhandlinger i denne perioden, riktignok med et ganske lite beløp, men også bevisst, med 7,5 mill. kr, nettopp fordi man må bygge opp et system og en støtteordning med tanke på hva som er de neste stegene vi skal gå. Men vi har doblet dette hvert eneste år, og i år er det oppe i 35 mill. kr. Og jeg mener at man virkelig begynner å se resultatet av den satsingen også i den aktiviteten som er. Samtidig utvides det med tiltak på tiltak, med «Fishing for Litter», som kom på plass, og man har også nye som det må utvides med. Vi har også i betydelig grad fokusert på mikroplast, bl.a. med forslag om et forbud, mens det viktigste også der, også når det gjelder volum, er en handlingsplan mot mikroplast, som handler om at dette må drives framover i årene framfor oss. Så jeg må si at akkurat når det gjelder mikroplast, er det noe som vi i dette stortinget i hvert fall har klart å løfte en diskusjon om, og vi har også klart å få betydelige tiltak, fått et mønster og en retning på det arbeidet som vi skal gjøre – særlig innenfor dette feltet. Så er det klart at én ting er hva Norge klarer – man trenger en internasjonal konvensjon, og man trenger systematisk å forsterke det arbeidet videre i årene framover. Men det er mange initiativ, og sammenlignet med sånn som det var tidligere, har det definitivt vært et betydelig løft i løpet av denne stortingsperioden. Jeg må si Venstre er godt fornøyd med det vi har fått til, og det det handler om nå, er hvilke store steg som er de neste vi må ta – i neste stortingsperiode – for det som er et helt enormt problem.
Ola Elvestuen (Venstre), 2017-03-28:
Det er grunnlag for å si at det er et problem at det er så stor lokal motstand. Det et klart at dette er noe som vi må ta på alvor. Samtidig synes jeg nok at de som er imot avtalen, tar for lett på hva alternativet er. Det er klart at hvis man ikke får en begrensning på finsk side – for hovedproblemet er jo veksten i fritidsfisket gjennom mange år, og hvis vi står uten avtale, har man fortsatt ingen begrensning på finsk side, og vi mener på alvor at vi må redusere fisket for å ivareta de 30 bestandene – må man ta en større reduksjon på norsk side. På norsk side er det 3 000 fritidsfiskere med døgnkort. Da må man altså ta en større reduksjon på det som er det tradisjonelle fisket, det som går på rettighetshaverne lokalt, for å oppnå formålet som er i avtalen, en reduksjon på 30 pst. for å få opp igjen bestandene i løpet av de neste 15 årene. Det er realiteten man står overfor. Det er ikke sånn at bare man setter i gang igjen med nye forhandlinger, kan man forvente å få det umiddelbare resultatet, med så store reduksjoner på finsk side. I første omgang må det jo til og med være frivillig. Man kan heller ikke, med så vanskelige forhandlinger, legge opp til at det kan være like lett å oppnå dette også i framtiden – selv om det er problematisk med finske hytteeiere, som vel nå får 1 830 døgnkort og kan ro i båt over midtlinjen. Det kunne de også tidligere, men uten å måtte betale. Bortfallet av den inntekten som ligger der, må Tanavassdragets fiskeforvaltning få en kompensasjon for. Det er ikke sånn at Finland får innflytelse på sjølaksefisket. De får en høringsrett, men det gjelder jo høring. Det er ikke sånn at dette dermed er en forhandling og noe som de nødvendigvis skal få innflytelse over. Det er det kun norske myndigheter – alene – som bestemmer. Denne situasjonen er vanskelig, med stor motstand. Det helt avgjørende framover er at vi bruker fleksibiliteten i avtalen. Man kan altså evaluere fiskerettighetene hvert eneste år. Det er større evalueringer over tid, og det gjelder å bruke mulighetene for å forsterke det tradisjonelle fisket og fortsette å jobbe for å redusere fritidsfisket. Det er den jobben som må gjøres framover, samtidig som man bygger opp en sterkere fiskebestand, som jo er selve grunnlaget, som er målet, og det vi ønsker å oppnå.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-03-28:
Ifølge statsrådens eget direktorat, Miljødirektoratet, har andelen lite berørt natur i Norge gått jevnt, trutt og ustoppelig nedover i hundre år og er i dag nede på 11 pst. – kanskje 10 pst. – av arealet. Samtidig bygges det nye veier, skogsveier subsidieres, det bygges vindparker, det bygges kraftverk i elver og bekker, det bygges hytteområder, osv., og svært mye av det skjer i områder som er lite berørt. Så er det vel og bra med 10 pst. skogvern, men dette regnestykket peker jo veldig klart i retning av at arealet urørt natur i Norge kommer til å fortsette å gå ned. Har statsråden noen målsetting, eller formening, om hvor mye urørt natur det skal være igjen i Norge i 2030?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-03-28:
Det vernet statsråden snakker om, er vel og bra, men har ikke som kriterium at det skal være f.eks. minst 5 kilometers avstand til store inngrep. Svært mange av de skogvernområdene som vil komme inn under den frivillige verneordningen, vil være verdifulle, men små. Jeg henleder statsrådens oppmerksomhet en gang til på tallet 11 pst., eller kanskje enda mindre, når det gjelder lite berørte områder i Norge i dag. Hvilket tall synes statsråden det vil være greit at vi har i Norge i 2030? Vil det være greit at vi har 5 pst. urørte områder igjen, eller vil det være greit at vi har enda mindre områder igjen, eller har statsråden f.eks. som målsetting å beholde de 11 pst. vi har nå?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-03-28:
Det er fint at statsråden er opptatt av biologisk mangfold. Det er jeg også, men jeg har forsøkt å henlede oppmerksomheten på kvaliteten ved natur som ligger langt fra tunge inngrep, og betydningen av den for store deler av det norske folk – og det friluftsinteresserte norske folk. Så sier statsråden at han ikke er opptatt av tall i denne sammenhengen. Da er det jo interessant at hans egen underliggende etat, Miljødirektoratet, opererer med tall, nemlig at nå har vi bare igjen 11 pst. natur, eller kanskje enda litt mindre, som har rimelig avstand til inngrep. Er det riktig, og kan statsråden bekrefte at det ikke spiller noen rolle for ham hvilket prosenttall av norsk areal som har stor avstand til inngrep? Spiller det ikke noen rolle for ham om det er 11 pst., 5 pst. eller 3 pst.?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-03-28:
Ved siden av de tiltakene Miljøpartiet De Grønne har foreslått i dette Dokument 8-forslaget, har vi tidligere foreslått at regjeringen skal ta initiativ til en internasjonal konvensjon for produksjon og bruk av plast, fordi dette problemet er så stort at det er utenkelig at det kan håndteres annet enn på globalt nivå. Dette har regjeringen stemt mot, under henvisning til at man har fremmet en resolusjon, og at det foregår en utredning av hva slags forutsetninger som eventuelt skal til for å lage en internasjonal konvensjon. Er statsråden fornøyd med framdriften i det internasjonale arbeidet, eller ser han for seg noe mer offensive initiativ enn å avvente en utredning av om vi trenger internasjonalt samarbeid mot plast?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-03-28:
Laksebestandene i Tanavassdraget må bevares. Det er veldig viktig for eksistensen av den atlantiske laksearten, det er veldig viktig for samisk kultur, det er veldig viktig for lokal kultur og interesser, og det er veldig viktig for reiselivsnæringen. Derfor må forvaltningen av den lakseelva inn under et bedre regime enn i dag, både fordi beskatningen er for stor og fordi man har den tilleggsbelastningen som truer all norsk naturforvaltning, nemlig klimaendringene som skjer i havet og på land. Miljøpartiet De Grønne erkjenner at dette er en komplisert sak og et stort dilemma. Det er gjort et stort arbeid som vi ikke har noe problem med å gi regjeringen honnør for, for å få på plass en avtale i en veldig kompleks sak med store interessemotsetninger. Vi tar til etterretning at regjeringen mener at både samiske og lokale interesser til en viss grad har vært representert, men vi står i en situasjon hvor den avtalen som er framforhandlet, ikke har den legitimiteten den må ha. En slik avtale om en så viktig ressurs må ha lokal legitimitet – den må ha legitimitet i lokalbefolkningen, og den må ha legitimitet i det samiske miljøet og i den samiske kulturen. Det har den ikke, og da er svaret gitt: Dette må vi gjøre om igjen. Så har vi et problem til, og det er at selv med den betydelige forbedringen i forvaltningsregimet, som gir en klart senket beskatning, er all informasjon nokså klar på at beskatningen fortsatt vil være for høy i forhold til det behovet den bestanden har. Så for Miljøpartiet De Grønne er det også viktig å få beskatningen ytterligere ned. Den beste måten å gjøre det på er å klare å få finnene med på en mindre urimelig forfordeling av finske hytteeiere enn det man har i dag. Vi tviler ikke på at dette blir en vanskelig jobb å gjennomføre, men det er nødvendig å forhandle den avtalen på en måte som gir den nødvendige legitimiteten i de norske miljøene. Miljøpartiet De Grønne går derfor ikke inn for å støtte avtalen i sin nåværende form.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-03-28:
Det blir ingen tur uten natur, lyder et bra slagord, fra Den Norske Turistforening – DNT – hvis jeg altså ikke tar feil. Naturen er truet. Det er sånn at WWF anslår at om lag halvparten av verdens dyr er blitt borte i løpet av de siste tiårene. Vi opplever en dramatisk nedgang i inngrepsfri natur i Norge, den villmarkspregede naturen. Dette kommer godt til syne i naturmangfoldsmeldingen, regjeringens egne kart som viser akkurat dette. Og vi vet at naturen er truet av arealbruksendringer. 80 pst. av trusselen mot naturen står arealbruksendringene for, og det er sånn at det er ikke ett vedtak som truer naturen, men summen av vedtak. Det er bit-for-bit-endringene og bit-for-bit-nedbyggingen av naturen som truer både arter, dyrene våre og den inngrepsfrie og sammenhengende naturen, og som dermed er et angrep på den økosystembaserte forvaltningen. Denne regjeringen som sitter nå, altså høyresideregjeringen, innsatt av Kristelig Folkeparti og Venstre, har svekket planen og miljøhensynene som tas i planarbeidet, bl.a. ved å flytte ansvaret for plansaker fra Klima- og miljødepartementet, som kunne sikret den helhetlige miljømessige forvaltningen, over til Kommunal- og moderniseringsdepartementet. Det andre er at de har svekket miljøhensynet og vektingen av miljøhensyn i de avgjørelsene og de innsigelsene som fylkesmennene kommer med. Dermed er det lagt mindre vekt på miljø i den helhetlige arealforvaltningen. Denne høyresideregjeringen har også fjernet INON-begrepet, INON-betegnelsen, altså den betegnelsen som beskriver inngrepsfrie naturområder. La oss si det sånn: Vi klarte gjennom åtte år å være sammen med Senterpartiet i regjering, og Senterpartiet fikk ikke avskaffet INON-områder, men den regjeringen som Venstre innsatte, har altså avskaffet INON-områder i forvaltningen og som forvaltningsverktøy. Det er triste greier, men det viser også og gir oss en pekepinn på i hvilken retning vi er nødt til å gå hvis vi skal klare å få gjort noe med dette, og for at vi skal klare å ta vare på de villmarkspregede områdene på en bedre måte enn det vi gjør i dag. Jeg synes det er bra at Miljøpartiet De Grønne har fremmet dette forslaget. Vi støtter hovedlinjene og de aller fleste forslagene som er framlagt. Jeg vil også si at den merknaden som står på side 3, som Venstres Ola Elvestuen var oppe og snakket om, er en merknad som vi absolutt slutter oss til. Men jeg tror, for å være helt ærlig, at Venstre skal være med på den merknaden, for den roser bl.a. regjeringen Bondevik II – og det å rose Bondevik II er liksom ikke den naturligste ting i verden for SV å gjøre – så jeg tror det er helt riktig at representanten Ola Elvestuen skal stå inne der. Men jeg slutter meg altså til det, og vil understreke at også vår regjering, Stoltenberg II-regjeringen, var med på å sikre INON-områdene som en betegnelse som ble brukt aktivt av forvaltningen. Alle forslagene som SV er med på, er tatt opp, så jeg skal ikke gjøre det.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-03-28:
Spørsmålet om å bevare den inngrepsfrie naturen er jo et planspørsmål. Det handler om hvorvidt man åpner for å bygge ned den naturen som finnes igjen, og som er villmarkspreget i noen områder, eller hvorvidt man ikke gjør det. Skal man gjøre det, må man ha godkjennelse for å gjøre det, lokale planer, som i siste instans kan avgjøres av nasjonale myndigheter. Om man får medhold eller ikke, avhenger av om Fylkesmannen gir innsigelse eller ikke, og disse innsigelsene havner på statsrådens bord – regjeringens bord – i dette tilfellet kommunalministerens bord. Da er spørsmålet mitt: Mener miljøministeren at man ivaretar miljøhensyn bedre, dårligere eller akkurat like godt nå som det man gjorde den gangen miljøministeren også var planminister?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-03-28:
Jeg skjønner det statsråden sier om at det ikke behøver å ha betydning – eller det kan hende det ikke har betydning. Men det var egentlig ikke det jeg spurte om. Jeg tror alle skjønner at når en gir noen ansvaret for oljeutbygging – og hvordan en tar det helhetlige ansvaret for en avveining mellom sårbare områder og oljeutbygging – ville det faktisk spille en rolle om det var Ola Borten Moe eller Bård Vegar Solhjell som satt med det siste ordet i den type saker. Helt intuitivt ville man i hvert fall tenke at det var slik. Da er spørsmålet mitt igjen: Når statsråden nå har sittet og tross alt vært medlem av regjeringen i fire år, er det, etter statsrådens beste evaluering, slik at han mener at miljøhensynet ivaretas bedre, dårligere eller akkurat like godt gjennom disse siste fire årene som det det var den gangen Miljøverndepartementet hadde ansvaret?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-03-28:
Det har tegnet seg et mønster der regjeringen systematisk lar være å følge opp stortingsflertallets vedtak, sågar enstemmige stortingsvedtak, som i spørsmålet om mikroplast, og der man skyver på det til senere. Nå ligger det an til at det kommer så sent at det ikke blir mulig å behandle det på Stortinget. Det andre systematiske trekket er at vi har en tidligere EU-minister som åpenbart er blitt så redd EU at alt som kan være i strid med eksisterende EU-rett, er man uvillig til å gjennomføre. Det ene var biodrivstoff og å sjekke muligheten for å sørge for å følge opp Stortingets vedtak om at alt biodrivstoff skulle omfattes av bærekraftskriteriene i EU. Det andre er altså at det kan hende at et mikroplastforbud i kosmetikk kan være EØS-relevant, og derfor vil vi ikke gjøre noe som helst før vi har gjort noe sammen med de andre, eller har overbevist EU om å forby det. Det er jo ikke å følge opp Stortingets vedtak. Spørsmålet mitt er da: Er det mulig å komme med alt som finnes av lovendringer før påske, sånn at Stortinget kan få behandlet det?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-03-28:
Jeg er helt enig i at det er mye bedre å få mange til å gjøre noe som er bra, enn at få gjør noe som er bra. Men noen av oss evner jo å ha to tanker i hodet samtidig og er ikke bare «one-track mind». Hvis vi innfører nasjonale begrensninger, et nasjonalt forbud mot mikroplast i kosmetikk, med utgangspunkt i det vi mener er helseanbefalinger og allmenne miljøbehov, samtidig som vi jobber for å få med oss flere internasjonalt for å få et flertall for dette i EU, får vi gjort mer enn hvis vi bare venter på at EU skal få gjort jobben for oss. Det er derfor jeg ikke forstår regjeringens passive tilnærming til dette. Men la meg gjenta spørsmålet. Statsråden mener at han ikke sitter i ro og venter fordi en god del av de tingene som vil bli lagt fram i stortingsmeldingen, vil være forskriftsbehandling av ting som regjeringen har fullmakt til å gå videre med, uavhengig av om vi får behandlet ting i Stortinget. Men når det gjelder det som krever lovendring, kan statsråden legge det fram for Stortinget, slik at vi kan få behandlet det i løpet av vårsesjonen – for ellers settes det jo på hold?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-03-28:
Jeg skal være kort. Siden statsråden understreker at han gjør så mye, at det er ingen grunn til å vente på denne stortingsmeldingen, for det er så mye aktivitet, og at han tar det Stortinget sier, på det største alvor, finner jeg grunn til å stille følgende spørsmål, for dette var en av de tingene han ikke nevnte i sin oppramsing av alle de tingene som han syntes ikke var symbolpolitikk, men som han syntes var ordentlig politikk, som han ville gjøre selv. I forbindelse med behandlingen av friluftslivsmeldingen sa flertallet på Stortinget – og merk at det er flertallet på Stortinget, ikke bare flertallet i komiteen – at «kommunene skal få myndighet til å bøtelegge forsøpling», det gjentar vi i vedtaksform i dag og pålegger regjeringen å få det på plass, og det andre var «mulighet til å finansiere opprydning gjennom renovasjonsavgiften». Da spør jeg statsråden: Jobber statsråden med utredning, med sikte på å gjennomføre det Stortinget har sagt, at kommunene skal få mulighet til å finansiere opprydding gjennom renovasjonsavgiften?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-03-28:
Jeg synes det er ganske freidig av parlamentarisk leder i Fremskrittspartiet å gå opp og si at SV ikke er opptatt av lokal forvaltning, mindre enn en uke etter at man har ranet flere lokalsamfunn for leveringsplikten fra trålere til fiskerisamfunn. Det var ikke akkurat representanten Harald T. Nesvik som lyttet til lokalsamfunnene da. Men det var ikke representanten Nesvik som fikk meg til å ta ordet, det var representanten Korsberg, som var oppe ved to anledninger. Jeg synes han er urimelig, han kom med urimelig kritikk av SV, og derfor synes jeg det er viktig bare å få på plass noen poenger. Og så synes jeg jo det er flott at han står opp for denne delen av regjeringens politikk, siden han ikke står opp for regjeringens rovdyrpolitikk. Det er det andre som har vært nødt til å gjøre, som f.eks. SV i ulvepolitikken. Men altså, til Øyvind Korsberg: Ja, SV ser at det er behov for å redusere fisket i Tanaelven. Det var derfor en SV-minister fra den rød-grønne regjeringen satte i gang arbeidet med å reforhandle denne avtalen. Det burde jo være en indikasjon på at vi hadde skjønt poenget. Når man skal fatte beslutninger om noe som har stor lokal betydning, og der det er vedtatt i egne lover at man skal ha lokal forvaltning, bør det være et poeng at man sikrer at de som skal forvaltes i systemet, og de som berøres av dette, føler at de er med på prosessen. Det er ofte det viktigste. Selv om en skulle være uenig i utfallet, er det å ha vært inkludert i prosessen avgjørende. Men der har det altså kommet alvorlig kritikk, og konsekvensen av dette er at alle de lokale høringsinstansene er imot det resultatet som er kommet fram, og med til dels betydelig og alvorlig kritikk av mengden involvering i prosessen. Representanten Korsberg har ikke vært så veldig opptatt av å berøre det i sine innlegg, men det har berørt meg, og det har vært tungen på vektskålen for oss for at vi sier at dette er noe vi ikke kan være med på å si ja til. Man har betydelig større legitimitet om denne typen beslutninger hvis man er i dialog med folk. Da regjeringen bestemte seg for å hive hele Engebøfjellet i Førdefjorden, var det ingen fra politisk ledelse i Miljødepartementet eller fra plandepartementet som besøkte folk i Vevring, snakket med dem og forklarte hvorfor de syntes det var en god idé. Min opplevelse er at politisk ledelse ved Vidar Helgesen – statsråden får korrigere meg hvis jeg tar feil – etter at avtalen var framforhandlet, heller ikke har vært i Tana, i dialog med folk og fått tilbakemeldinger. Det hadde i hvert fall vært lurt av ham å gjøre, for da hadde han vist at han tok lokalbefolkningen på alvor.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-03-28:
Avveiningen mellom natur- og miljøinteresser og andre viktige samfunnsinteresser gjøres i de enkelte tilfellene. Det gjøres uavhengig av om ansvaret for plansakene ligger i det ene departementet eller det andre departementet. Da de lå i Klima- og miljødepartementet – eller Miljøverndepartementet, som det da het – måtte det departementet også ta helhetshensyn. Det gjør vi nå også når vi er i dialog med både fylkesmenn og Kommunal- og moderniseringsdepartementet om de enkelte plansakene. Derfor mener jeg at plasseringen av ansvaret for plansakene ikke har betydning for den konkrete avveiningen i de enkelte sakene. Det er en helhetlig vurdering der natur- og miljøhensyn legges stor vekt på.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-03-28:
Jeg har ikke gått inn i noen komparativ analyse av den totale porteføljen av plansaker under den rød-grønne regjeringen og under denne regjeringen, men jeg er godt kjent med at det ble gjort helhetlige vurderinger under tidligere regjeringer, og det blir gjort helhetlige vurderinger under denne regjeringen. Så er det slik at vi skiller lag med SV når det gjelder f.eks. tilliten til kommunene og deres evne til å gjøre gode avveininger lokalt, tilliten til at kommunene er i stand til å ta hensyn til viktige nasjonale og regionale miljøverdier. Vi tror på det lokale selvstyret, og det får også gjennomslag i plansakene. For øvrig er det et utmerket samarbeid mellom kommunalministeren og meg, hvor vi har gitt føringer til fylkesmennene om kriteriene som skal legges til grunn når innsigelse vurderes, og det er et system som fungerer utmerket.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-03-28:
Vi har jo internasjonale forpliktelser som vi forholder oss til, og som vi følger opp, som setter nasjonale og internasjonale mål for naturmangfold, og skal vi nå de målene, er vi avhengig av at områder vernes. Derfor har vi f.eks. satset betydelig på intensivering av skogvernet. Der det før sto køer av skogeiere med områder for frivillig vern, har vi «avvirket» de køene på grunn av kraftig økte bevilgninger. Så satser vi på supplerende vern av områder som vi i dag ikke har et godt nok representativt vern av. Det gjelder ikke minst lavtliggende og marine områder. Så at det er behov for vern, er det ingen tvil om, men det er altså representativiteten som er viktig, og de internasjonale målene vi er forpliktet av.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-03-28:
Med den kunnskapen som vi i dag har om hvordan det står til med naturmangfoldet globalt, har også vi et ansvar for å bidra til å verne om naturmangfoldet. Men statusen i Norge er altså klart bedre enn den utviklingen vi ser internasjonalt. Jeg tror at viktigere enn å sette et tall er det å ta tak i utfordringer vi ser. Vi varslet f.eks. i friluftslivsmeldingen i fjor at hyttebyggingen er en utfordring, ikke minst i bynære strøk, hvor vi mener at det må tas større naturhensyn fra kommunenes side, og hvor vi varslet at vi ville være villig til å vurdere en statlig planretningslinje dersom vi ikke ser en forbedring i helhetlig planlegging for hyttebygging. Den typen konkrete utfordringer må vi ta tak i. Jeg tror det er viktigere enn å sette et måltall.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-03-28:
Jeg kan avkrefte at det ikke spiller noen rolle. Men det jeg sier, er at vi heller enn å konsentrere oss om tallstørrelser og tallmål for 2030 på dette området, bør sikre at vi gjennomfører tiltakene og bruker de virkemidlene vi i dag har for å sikre representativt vern, for å sikre representative urørte naturområder, og ikke minst, som jeg var inne på i innlegget, sikrer sammenhengende naturområder, som vi f.eks. til fylkesmennene har sagt at er et kriterium som det skal legges vekt på når innsigelse vurderes. Det gjelder i plansaker, og det gjelder i energisaker. Å bruke de virkemidlene vi har for å sikre vern, er det jeg er opptatt av.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-03-28:
Jeg har gått nøye inn i dette og mener at hvis vi skal ha en melding som er kunnskapsbasert, hvor de nødvendige utredningene gjøres, i stedet for å komme med mer symbolpolitiske tiltak, trenger vi tid, som gjør at vi ikke kan legge den frem før i slutten av mai eller i juni. Det betyr at den ikke kan behandles i denne perioden. Men mens jeg har gjort den vurderingen, har jeg også sparket i gang Miljødirektoratet, som jeg nevnte i innlegget, med en rekke konkrete tiltak som de nå skal utarbeide forslag til – produsentansvar for fiskeri- og oppdrettsnæringen, system for vederlagsfri levering av marint avfall i havn, tiltak mot utslipp av biofilmbærere fra avløpsanlegg, virkemidler for økt veivasking, renseløsning for mikroplast i overvann fra veier, tiltak for å redusere spredning av gummigranulat fra kunstgressbaner, forskrift om forurensning fra småbåthavner. En rekke tiltak er underveis.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-03-28:
La meg først si at når det gjelder mikroplast, er det viktig å ha klart for seg hva som er de største kildene. Den største kilden er altså plast som driver rundt i havet, som ligger på strendene, og som slites mellom sand og steiner og saltvann og blir til mikroplast og skylles tilbake. Fra landjorden er det slitasje fra bildekk, det er granulat fra kunstgressbaner, det er fleecejakkene våre, det er forurensing fra maling og ganske langt ned på listen kommer altså mikroplast fra kosmetikk. Så det er en grunn til at vi ønsker å se disse tingene i sammenheng og sette inn innsatsen der det betyr mest. Et annet viktig hensyn, særlig når det gjelder kosmetikk, er at vi produserer ikke veldig mye kosmetikk her i landet. Dette er et tema som egner seg for europeisk lovgivning. Det vil være EØS-relevant, og derfor er dette et tema vi er i dialog med EU om – for øvrig også sammen med våre nordiske naboer.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-03-28:
Det oppdraget har jeg definitivt forstått. Det diskusjonen i foregående spørsmål dreide seg om, var nok mer hvorfor dette tar tid, og det ble lagt stor vekt på datoen vedtaket ble gjort. Der er det viktig at vi både ser på ulike tiltak, ulike kilder til mikroplastforurensning, og på hvilke tiltak som er mest relevante for dem. Når det gjelder kosmetikk, er dette åpenbart et spørsmål som vil være EØS-relevant, som derfor bør håndteres i en europeisk ramme, og hvor vi også er i dialog med nordiske naboer om mulige lovgivningsinitiativer. Det er helt riktig, som representanten påpeker, at i andre land, bl.a. USA, har det vært diskusjoner om forbud mot mikroplast i kosmetikk. Det er også et område hvor det etter min mening er relativt enkelt å finne alternativer til plasten. Så jeg er ikke motstander av dette forbudet, men det må gjennomføres og utarbeides på en holdbar måte.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-03-28:
Vi bør vel være enige om at det viktigste er å få gjort noe med problemet, og skal vi få gjort noe med problemet – mikroplast i kosmetikk – må vi arbeide for forbud som går på produsentene, der de finnes. Da er det åpenbart at det i europeisk sammenheng er best å få et europeisk forbud, og at et norsk forbud nasjonalt vil ha veldig mye mindre betydning. Det er en av grunnene til at vi tar oss tid med å utrede hva det er i oppfølgingen av Stortingets klare vedtak som vil gi de beste resultatene, i tråd med Stortingets intensjoner.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-03-28:
Jeg fastholder at vi arbeider med oppfølgingen av Stortingets vedtak om mikroplast i kosmetiske produkter. Jeg fastholder også at dette bør ses både i sammenheng med andre tiltak og i sammenheng med internasjonale tiltak, inkludert – og ikke minst – i europeisk sammenheng, og at vi må ta den tiden som trengs for å sikre en lovgivning som er effektiv i bekjempelsen av dette problemet. Derfor kan jeg ikke nå si noe om når et slikt lovforslag vil komme.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-03-28:
Jeg er ikke fornøyd med den internasjonale fremdriften i kampen mot plastforsøpling og mikroplast, og det er nettopp derfor jeg har lagt stor vekt på dette internasjonalt, både i mine dialoger med EU og i FN-sammenheng. Det er ikke slik at vi venter på denne utredningen. Vi tok initiativ til denne utredningen. Vi kjempet hardt for å få et flertall for en slik utredning på FNs miljøforsamling, nettopp fordi det er betydelig motstand. Det blir ikke en internasjonal konvensjon av at Norge foreslår det, men det kan bli en internasjonal konvensjon dersom vi tar de skrittene som er nødvendig for å få mange nok land med oss, og det er den måten vi jobber på internasjonalt. Vi har altså fått gjennomslag for en global utredning som skal vurdere behovet for en bindende global avtale for å bekjempe plastforsøplingsproblemet. Når den utredningen er på plass, vil vi vurdere hvilke skritt vi så skal ta for å få bukt med dette problemet. Men vi kan ikke bare drive med denne konvensjonsprosessen. Vi må stimulere til handling. Det er derfor vi bl.a. har etablert dette nye bistandsprogrammet, for det må handles nå.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-03-28:
Jeg må bare få korrigere hvis det har festnet seg et inntrykk av at jeg kalte Stortingets vedtak om mikroplast i kosmetikk «symbolpolitikk». Nei, det gjorde jeg ikke. Jeg mener at det er et reelt problem. Et forbud vil være et gjennomførbart tiltak, men det bør gjøres på den rette måten. Men vi må, i arbeidet mot plastforsøpling og ikke minst når det gjelder mikroplast, sørge for at vi har det nødvendige kunnskapsgrunnlaget når vi agerer, og før vi agerer. I debatten har det sirkulert mange forslag som kan høres gode ut, men som jeg mener vil være symbolpolitikk. Ett av dem er når noen foreslår – jeg tror ikke forslaget har vært fremsatt i denne salen, men i den offentlige debatten – forbud mot plastposer. Plastposer spiller en stor rolle i nasjonal avfallshåndtering i Norge. Det vil antakelig ikke være et godt forslag. Når vi legger så stor vekt på kunnskap, er det fordi denne utfordringen har ting ved seg som vi i dag ikke har god nok kunnskap om. Da vi, fra regjeringens side, ba Miljødirektoratet om en tiltaksvurdering, visste vi ikke at den største landbaserte mikroplastkilden i Norge er bildekk og slitasje fra bildekk. Nå vet vi det. Da vet vi at det er det viktigste enkeltområdet hvor vi må sette inn en innsats. Derfor er den typen tiltaksanalyse viktig. På basis av den tiltaksanalysen har jeg satt Miljødirektoratet i gang med å utrede forslag til de konkrete tiltakene. Så jeg er helt enig med representanten Elvestuen: Vi er godt i gang. Vi, regjeringen og samarbeidspartiene, har sparket i gang mye her i denne perioden, både internasjonalt og nasjonalt. Og det arbeidet kommer til å fortsette, for dette er både i miljøets interesse og i Norges nasjonale interesse, som en stor sjømatnasjon.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-03-28:
Som jeg sa allerede i mitt innlegg, har Miljødirektoratet allerede foreslått en ny hjemmel i forurensningsloven som åpner for bruk av overtredelsesgebyr, bl.a. i saker om ulovlig forsøpling. Det er nå til vurdering i departementet. Til det andre spørsmålet kan jeg si at vi arbeider med et forslag om endring i forurensningsloven, som gir kommunene mulighet til å finansiere plikten de har til å sørge for opprydding på offentlige utfartssteder og andre sterkt besøkte steder, gjennom gebyr. Så disse tiltakene er vi godt i gang med oppfølgingen av.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-03-28:
Dette har vært en langvarig prosess, og jeg vil understreke at samarbeidet med TF, Tanavassdragets fiskeforvaltning, og internt i den norske delegasjonen var svært godt i hele forhandlingsprosessen, fra og med forberedelsene til det første forhandlingsmøtet i 2012 og helt frem til november 2015. Arbeidet med nye fiskeregler var svært krevende. Her var TFs daværende delegasjonsmedlemmer avgjørende premissleverandører og svært viktige som faglige rådgivere for delegasjonen. Det er i den avsluttende fasen at dette har snudd, på det tidspunktet da det allerede var oppnådd enighet mellom Norge og Finland om forslaget til nye fiskeregler, hvor Norge og Finland i all hovedsak også var enige om ordlyden i avtaleteksten. Da valgte TF nye medlemmer til å representere seg, og de ønsket at Norge skulle trekke seg fra den oppnådde enigheten. Jeg mener at det ikke er måten å drive internasjonale forhandlinger på, særskilt ikke når vi med innholdet i avtalen har oppnådd veldig gode resultater for norsk side og har lite å vinne på en gjenåpning.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-03-28:
Det er meget godt faglig dokumentert at denne avtalen kommer til å redusere fiskepresset. Det vil ta tid. Det vil ta opptil 15 år, men fiskepresset reduseres med én tredjedel. Det kommer til å føre til at denne fantastiske elva får bedre bærekraft. Det vil skje, samtidig som Norges andel av fiskeressursen økes betraktelig sammenlignet med i dag. Det vil skje samtidig som vi også får muligheten nå til å regulere en eksisterende rett på finsk side. Det er ikke noe nytt at ikke-fastboende grunneiere har fiskerettigheter i elva, men det nye er at den eksisterende rettigheten på finsk side nå blir regulert i avtalen. Det betyr at denne rettighetsgruppen i all hovedsak blir behandlet som turistfiskere og må løse fiskekort fra den begrensede finske kvoten. Dette er en løsning som vil gi bedre resultater for bærekraften og en god andel for Norge.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-03-28:
Avtalen vil etter sitt innhold gi TF en meget viktig rolle fremover. De vil få nye oppgaver i forvaltningen av Tanavassdraget. Når det gjelder prosessen, har det vært veldig langvarige og inkluderende forhandlinger – langvarige forhandlinger med et annet land. Forhandlinger mellom to stater er ofte krevende, og når de skal ivareta lokale hensyn i tillegg, er de ikke mindre krevende. Men når vi har hatt syv forhandlingsmøter, hvor Tanavassdragets fiskeforvaltning og Sametinget har deltatt, når vi har hatt 40 delegasjons- og kontaktmøter hvor de har deltatt, og vi er kommet frem til en avtale med dette andre landet – en internasjonal traktat – er situasjonen den at det skal veldig mye til for at man reverserer, særlig når det er veldig dårlige utsikter til at vi skulle få en bedre avtale for Norge på den måten.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-03-28:
Alle spørsmål har vært grundig diskutert gjennom hele prosessen. De lokale delegasjonsmedlemmene fra Norge og Finland har ved flere anledninger ikke bare deltatt, men blitt bedt om, og har lagt frem, felles forslag til nye fiskeregler. Det medvirket vesentlig til et norsk-finsk forslag som også de daværende TF-medlemmene stilte seg bak – fiskereglene i avtaleutkastet er langt på vei basert på de lokale forslagene. Så har det altså vært en situasjon med nye medlemmer i TF som har inntatt andre standpunkter. Det har jeg respekt for, men det skjedde altså på et tidspunkt da avtalen så å si var ferdig, og hvor vi var i en fase hvor de siste diskusjonene mellom landene skjedde bl.a. på politisk nivå, mellom meg og min finske kollega. Det er helt normalt i internasjonale forhandlinger at slike konsultasjoner gjennomføres i mindre forum. Det var oppnådd enighet med basis i lokale innspill, og den har vi holdt fast ved.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-03-28:
Jeg er overbevist om at vi er på trygg grunn, både i forhold til Tanaloven og i forhold til internasjonale forpliktelser som Norge er forpliktet av. Fiskereglene og avtalen ble grundig diskutert også med de nye medlemmene av TF, både i forkant av og under det siste forhandlingsmøtet, i mai 2016. De nåværende TF-medlemmenes synspunkter var derfor godt kjent forut for den endelige enigheten med Finland i juni i fjor. Det er helt normalt at konsultasjoner og diskusjoner i internasjonale avtaleforhandlinger skjer på bl.a. ministernivå til slutt. Det var tilfellet også her. Vi la vekt på fra norsk side at vi hadde et avtaleforslag som så å si var ferdig allerede høsten 2015, som var et godt forslag for Norges del, og som ikke minst var basert på lokale innspill og lokale forslag. Når det gjelder Sametinget, har de vært medlem av forhandlingsdelegasjonen og har deltatt i alle forhandlingsmøter og interne møter.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-03-28:
Det er et nasjonalt ansvar – Norge har faktisk et internasjonalt ansvar for atlantisk villaks. Det betyr at når bestanden er så kritisk lav og dårligere enn i andre laksevassdrag i regionen, har vi et ansvar for å håndtere det, og vi må gjøre det gjennom internasjonale forhandlinger med Finland. Da må alle grupper redusere sitt fiske. Men andelen av lakseressursen som blir på norsk side, blir høyere enn i dag. Vi får kraftig ned turistfisket på finsk side. Det er altså rettighetshavere som allerede finnes i dag, det er ikke nye rettighetshavere. Men det er også rettigheter som nå blir regulert i avtalen, slik at vi får en hånd på rattet og en finger med i spillet når det gjelder deres fiske, samtidig som vi styrker overvåkningen, for å sikre at avtalen respekteres på begge sider. Så er det slik at fiskereglene skal evalueres, og kan revideres årlig.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-03-28:
Jeg kjenner et behov for å gjøre et par påpekninger mot slutten av debatten. Det ene dreier seg om synet på lokaldemokrati og balanseringen av de lokale interessene og de nasjonale interessene og det faktum som vi ikke kan løpe fra, at dette er snakk om en internasjonal avtaleforhandling. Lokaldemokratiets fremste organ i denne sammenheng, TF, hadde altså stor – for ikke å si avgjørende – innflytelse på avtalen og fiskereglene slik de var nesten ferdig fremforhandlet mot slutten av 2015. Da ny ledelse i TF betydde et nytt syn på avtalen, sto vi i valget mellom å gjenåpne hele prosessen eller å holde fast ved det som var en avtale, fremforhandlet så å si i sin helhet, som gir Norge en veldig god avtale. Vi sto ved den internasjonalt fremforhandlede avtalen. Vi har fulgt Tanaloven, vi har fulgt konsultasjonsprosedyrene med Sametinget. Vi sendte avtaleutkastet på høring – riktignok en meget kort høring på grunn av tidsfrister på finsk side – men man trenger ikke å sende internasjonale avtaler ut på høring. Vi gjorde det fordi vi mente det var viktig å høre de lokale interessene. Og det har vi gjort. Samtidig er det helt korrekt, som representanten Pedersen sier, at vi har gått med på at vi skal innhente en uttalelse fra Finland før vi treffer beslutning om sjølaksefiske i Finnmark. Det er bare det at det ikke er noe nytt. Helga Pedersen har sittet i regjering og forvaltet det samme systemet. Den plikten følger allerede av havrettskonvensjonens artikkel 66, som Norge har vært bundet av siden 1996. Vi har hatt en konsultasjonsavtale for sjølaksefiske med Finland via EU gjennom en avtale i Den nordatlantiske laksevernorganisasjonen for bevaring av atlantisk laks siden 2009. Men alle avgjørelser og vedtak om sjølaksefisket vil fortsatt treffes ensidig av norske myndigheter, og avtalen kommer ikke til å innebære noen endring av rettstilstanden på dette området.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2017-03-28:
Vi ser fram til å få forvaltningsplanen. Jeg kan minne om at det var noe som regjeringen i utgangspunktet ønsket å avlyse, men Stortinget krevde å få en forvaltningsplan i løpet av perioden. Vi vil være beredt til å diskutere forsøpling av havene i forbindelse med den meldingen, men jeg ser for meg at vi kan få en litt lignende diskusjon som den i dag, at man peker videre på avfallsmeldingen. Da statsråden møtte i spørretimen, fikk han en rekke konkrete spørsmål. I hvert eneste svar pekte han på avfallsmeldingen. Det mest konkrete han sa, var at – da Marit Arnstad stilte spørsmål om det kunne være aktuelt å legge fram meldingen så tidlig at Stortinget kunne få behandlet den, som det jo var et stort ønske om, og alle partier, med unntak av Høyre og Fremskrittspartiet, skriver det i sine merknader – det var han «villig til å se på», og han skulle se videre på om det var mulig. Så mitt spørsmål er: Har statsråden sett videre på dette – og vil det være mulig å få behandlet stortingsmeldingen før denne stortingsperioden er over?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2017-03-28:
Statsråden advarer mot symbolpolitiske tiltak og mener at hvis det er noe som opposisjonen foreslår nå, så ville det være symbolikk. Vel, da vet jeg ikke hva jeg skal kalle det å legge fram en melding som man vet kommer til å bli trukket, og som ikke vil bli behandlet før ny regjering er på plass, men det er i alle fall symbolpolitikk fra statsråden og regjeringens side. Da er mitt spørsmål veldig konkret, og det handler om et vedtak som Stortinget gjorde 23. mai 2016, hvor man ba om at Stortinget får en sak om å forby mikroplast i kosmetikk. Hvis jeg da forstår statsråden rett, mener han dette er noe som vil bli lagt inn i avfallsmeldingen og derfor ikke vil kunne bli vurdert før høsten 2017 når eventuelt en ny regjering er på plass. Mener statsråden at det er en god gjennomføring av et vedtak Stortinget gjorde 23. mai 2016?