Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2000-12-05:
Venstre er tilfreds med at kommunene gjennom budsjettavtalen mellom Arbeiderpartiet og sentrumspartiene er tilført 1 250 mill. kr. Alle vi som har en fortid i lokalpolitikken, vet at det kommer godt med i en kommunal hverdag hvor klemmen stadig skrus til, og gapet mellom forventninger og økonomisk spillerom vokser for hver dag som går. En av årsakene til det gapet er utvilsomt at for mange i denne salen for ofte skaper forventninger som det er opp til våre kolleger i kommunene å innfri, uten at ressursene samtidig følger med. Kommune-Norge hadde vært bedre stilt i dag om Stortinget oftere hadde holdt fingrene av fatet og ikke påtatt seg ansvar som helt selvsagt bør ligge lokalt. Jeg synes det er positivt at også Arbeiderpartiet nå tilsynelatende er opptatt av å styrke det lokale selvstyret og redusere den statlige detaljstyringen. Det er rørende hvor mye vakkert som sies om det lokale selvstyret fra arbeiderpartihold denne høsten. Spørsmålet er om ikke denne nye selvstyrefasaden skjuler det samme vaklevorne byggverket som før. Jeg er spent på den videre utviklingen. Norsk institutt for by- og regionforskning la nylig fram en omfattende studie av Stortinget som lokalpolitisk aktør, som burde være obligatorisk lesing for både politikere, journalister og statlige byråkrater. Konklusjonen i den studien er nemlig følgende: Det er en tiltakende tendens, ikke minst de siste ti årene, til at Stortinget regulerer detaljer i den kommunale virksomheten. Bit for bit er de kommunale tjenestene underlagt statlig styring, og bit for bit er handlefriheten redusert gjennom statlige lover, forskrifter og øremerking. Dette har ført til økt skjemavelde, økt behov for rapportering til ulike instanser, deriblant fylkesmannen som kontrollør, og det har ført til at administrasjonen i kommunene bruker utrolig mye tid på å fylle ut skjemaer og etterleve rapporteringssystem. Tillit til det kommunale selvstyret synes å være erstattet med mistillit. Og hvem er det som har vært toneangivende i denne utviklingen? Jo, det er nettopp Arbeiderpartiet. I NIBRs studie sies det at Arbeiderpartiets representanter bare i ganske liten grad framhever det lokale selvstyret som en verdi i seg selv, og videre at Arbeiderpartiet langt oftere viser til hensynet til nasjonal likhet og problemer knyttet til lokale ulikheter, enn til ønsket om reelt lokalt folkestyre og advarsler om at lokaldemokratiet undergraves. Studien viser også at på dette området er Arbeiderpartiet og Venstre motpoler. Venstre står fram som den klart mest konsekvente forsvareren av det lokale selvstyret. For én ting er disse små symbolsakene som Arbeiderpartiet stadig strør om seg med, om hvilke fantastiske framsteg det er når man med brask og bram fjerner øremerking til glattkjøring, bokbusser og kulturbåten «Innvik». Noe helt annet er viljen til å gjøre de store strukturelle grepene som virkelig betyr noe: En friere kommunal beskatningsrett, å få slutt på de sentralistiske helse- og eldreplanene som overkjører lokale hensyn, og å spre lokalvalgene slik at ikke rikspolitikerne overskygger de lokale sakene. Et minstekrav dersom Arbeiderpartiet mener alvor med sine fine ord, burde være at de støtter Venstres forslag om å grunnlovfeste det lokale selvstyret, slik både Sverige, Danmark og Finland for lengst har gjort. Det ville være et tydelig signal om at det lokale nivået har en selvstendig verdi i et demokratisk samfunn utover å være en hensiktsmessig iverksetter av statens beslutninger. Det siste årets debatt om fylkeskommunen og eierskap til sykehusene er et typisk eksempel på Arbeiderpartiets manglende interesse for det lokale selvstyret. Venstre er enig i at det trengs reformer på det regionale nivået, men jeg er totalt uenig med Arbeiderpartiet i dets innfallsvinkel, som i korttekst ser ut til å være å sentralisere eierskapet til sykehusene, og så la det skure med resten av de regionale oppgavene. En bit for bit-politikk som ingen er tjent med, aller minst innbyggerne. Fylkeskommunens framtid er ifølge det Arbeiderpartiets leder, Thorbjørn Jagland, sier til Bergen Tidende den 22. august, et «teknisk spørsmål». Det er en merkelig påstand. Venstre har en klar forutsetning om at reformer skal gi mer, ikke mindre folkevalgt styring over regionale oppgaver. Det er for Venstre et verdivalg, ikke et teknisk spørsmål. Til slutt: Det store spørsmålet er om ikke fylkesmannsembetet bør bygges ned til fordel for det regionale folkestyrte nivået.