Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2009-05-12:
Vi har en stor utfordring med frafall i videregående opplæring. Det er mange årsaker til at elever faller fra. Vi vet at ca. 34 pst. av elevene enten slutter eller fullfører uten å bestå i ett eller flere fag. Vi vet at på enkelte yrkesfag er andelen på over 50 pst. Det er et alvorlig samfunnsproblem. Vi ser bl.a. på de nye ledighetstallene at det nettopp er den gruppa unge som ramler ut av videregående, som også er mest utsatt for arbeidsledighet nå. Vi ser også at det er i den samme gruppa, blant de yngste, at andelen sosialhjelpsmottakere øker mest. Dette henger nøye sammen. Det er som sagt mange årsaker til frafall i videregående opplæring. Noe av årsaken er at man har høyt fravær på ungdomstrinnet, særlig i tiende. Noe av årsaken er at man har dårlige karakterer. Det vil særlig gi seg utslag i at man har dårligere lese- og skriveferdigheter og tar det med seg i videregående opplæring. Noe av frafallet skyldes for dårlig rådgivning. Det vil si at man legger grunnlaget for feilvalg allerede på ungdomstrinnet, at man ikke får de rådene og den yrkesveiledningen som man egentlig trenger, og på den måten velger feil. Men det er også viktig å peke på at om man kommer inn på førstevalget sitt eller ikke på videregående, er en vesentlig faktor for om man gjennomfører, og det er, som man kan forstå, en viktig faktor i forhold til motivasjonen. Det andre store problemet skolen i Norge sliter med, er at vi reproduserer sosiale forskjeller. Det er slik at skolen skulle være en arena der man bidrar til å utjevne forskjellene mellom elever som følge av at de har ulik sosial bakgrunn. Men i stedet ser vi at skolen dessverre bidrar til at de forskjellene opprettholdes og i mange tilfeller forsterkes. Med de to utfordringene som bakteppe er det viktig å stille spørsmålet: Hva kan vi gjøre for å bidra til at problemene kan løses? Det er mange faktorer som bidrar. Tanken om fritt skolevalg er langt fra den eneste som kommer til å endre bildet. Jeg syns likevel det er et vesentlig poeng å trekke det opp i en interpellasjonsdebatt, rett og slett fordi det har mange sider. Det er elevene som er Høyres hovedfokus når vi ønsker å innføre et system med fritt skolevalg til de videregående skolene. Det ligger en ideologisk begrunnelse bak det standpunktet: Elevenes mulighet til selv å velge utdanning og dermed ut fra egne interesser avgjøre hvilket skole- og utdanningsløp man ønsker å følge, er det viktigste. Undersøkelser som er foretatt, viser at det er et stort flertall av elevene som ønsker å ha fritt skolevalg, fordi det er det eneste inntakssystemet som gir elevene like, reelle muligheter. Jeg er også overbevist om at det frie skolevalget bidrar til å hjelpe på elevenes motivasjon, og at de dermed er mer motiverte for den opplæringa de skal i gang med. Undersøkelser viser også at gjennomføringsgraden øker hvis man har kommet inn på førstevalget sitt. Det burde egentlig være helt innlysende at alle elever bør ha den samme muligheten til å komme inn på de skolene man ønsker seg, uavhengig av hvor foreldrene bor. Ved hjelp av egen innsats vil elevene på den måten selv kunne skaffe seg valgmuligheter. Jeg syns det er et godt signal å sende til unge mennesker som vi prøver å antyde skal ta et stadig større ansvar for sitt eget liv og for sin egen opplæring, at de skal få lov til å velge hvilken utdanning de vil ha. Det fins egentlig ikke noe mer rettferdig enn å gi alle den samme muligheten. Uansett hvor foreldrene dine bor, er det anlegg og evner som skal være det avgjørende for hvilke valg du kan ta for framtida. Oslo kommune fikk i 2007 utarbeidet en rapport fra NIFU STEP som vurderer de positive og negative sidene ved ulike inntakssystemer. Rapporten konkluderer med at karakterbasert inntakssystem er best egnet til å styrke den sosiale mobiliteten i byen, og at flest elever får sitt førsteønske innfridd ved et karakterbasert inntakssystem. Det er ingen inntaksordning som er perfekt. Men fritt skolevalg basert på karakterer øker elevenes egen innflytelse på egen skolegang og det fremmer sosial mobilitet. Oslo kommune har også hatt et system med regionbasert inntaksordning, men den virket ikke etter hensikten. Det ble bare mer tilfeldig, og det ble selvfølgelig lettere for sentrumselevene å komme inn på populære sentrumsskoler og vanskeligere for f.eks. minoritetselever å flytte ut av egen region. Som et eksempel kan man nevne at på Oslo Handelsgym, en populær skole, trengte man 32 poeng for å komme inn hvis man bodde i sentrum. Hvis man bodde på Stovner eller Grorud, trengte man 52 poeng for å komme inn på den samme skolen. Det fremmer ikke sosial mobilitet, men det bidrar tvert imot til å låse østkantelever inne på østkanten og vestkantelever inne på vestkanten. Høyre ønsker at alle elever, uansett hvor de bor, skal ha de samme mulighetene til å komme inn på den skolen de ønsker. Vi vil at skolene skal bidra til å ha konkurranse om elevene, for det vil bidra til å gjøre skolene bedre. Vi skal også ha et system der skolene anstrenger seg for å beholde elevene, og sørger for at de kommer gjennom skoleløpet. Hvorfor i all verden skulle vi ikke gjennom skolesystemet legge til rette for sosial mobilitet, legge til rette for at evner og talenter kan realiseres der det er mulig? Hvorfor er det slik at elevene fra de ressurssterke områdene i byen, hvor foreldrene har de høyeste utdanningene, de høyeste inntektene, skal ha fortrinnsrett til de mest søkte skolene? Er det en god skolepolitikk? Vel, jeg syns ikke det. Jeg syns at vi som har ansvaret for helheten, skal fokusere på det valget elevene ønsker å ta, og på den måten bidra til å gjøre skolegangen enklere, valgfriheten større og skolene bedre. Man kan godt si at vi har fritt skolevalg i dag. Alle de foreldrene som har råd til og anledning til å flytte, har fullt fritt skolevalg for sine barn. De kan ta barna sine med seg og flytte til en annen del av byen for å stå først i rekka når regionbasert inntak skal fungere som inntak for de elevene. Men det er ikke å bidra til utjevning og sosial mobilitet. Tvert imot er det å bidra til å forsterke de forskjellene som er der. Som nevnt fikk Oslo kommune som fylkeskommune gjennomført en rapport fra NIFU STEP i 2007. Rapporten heter «Alle får, men hvem får hva?» Den er en evaluering av ulike inntaksordninger. Den regionbaserte inntaksordningen som Oslo kommune fram til da hadde praktisert, hadde tre uttrykte målsettinger: at flest mulig elever skulle sikres sitt reelle ønske om førstevalg at flest mulig elever skulle få tilbud om å gå på skole i sitt nærmiljø at sammensettingen av elevmassen skulle bli mer heterogen Rapporten konkluderer med at det ikke er mulig å oppnå målet om at flere skal sikres sitt reelle ønske om førstevalg, uten å bygge ut de mest populære skolene. De mest populære skolene ligger for Oslos vedkommende i sentrum, noe som medfører at det ikke er mulig for en elev fra Groruddalen eller fra Nordstrand å komme inn på sentrumsskolene under et regionbasert inntakssystem. Spørsmålet er: Er det rettferdig, og bidrar det til sosial mobilitet? For Høyre er det avgjørende at inntaksreglene oppfattes som rettferdige, og at de motiverer elevene til innsats på ungdomsskolen. Det føles ikke rettferdig når elevene fra enkelte områder får forrang framfor andre elever bare fordi de elevenes foreldre tilfeldigvis bor i et annet område. Det er ikke rettferdig at foreldrenes bosted skal avgjøre hvilken utdanning barn får. Undersøkelsen fra NIFU STEP viser også at et stort flertall av elevene mener det er positivt å møte nye elever fra andre områder og bryte opp gamle og etablerte strukturer. I evalueringa sier over 80 pst. av elevene at de syns det å møte elever fra andre deler av byen er noe som er positivt ved et karakterbasert inntakssystem. Nesten halvparten av elevene sier seg litt eller delvis enig i påstanden om at det var viktig å komme bort fra tidligere klassekamerater. En undersøkelse fra Synovate viser også at et stort flertall av elevene ønsker fritt skolevalg. Elevenes søkeratferd er et ganske viktig bevis på dette. I skoleåret 2004–2005 var det over 50 pst. av søkerne som søkte seg til en annen skole enn nærskolen. Det er også viktig å huske på at fritt skolevalg bidrar til å utvikle skolene. La meg avslutte med to eksempler som jeg syns er ganske illustrerende. Ullern videregående skole, en skole som i dag framholdes som en veldig god skole, som har spennende utviklingsprosjekter på gang – som Oslo Cancer Cluster – og som på få år har vokst fra å være en middels stor skole til å bli en veldig stor skole, var en skole som i et skoleår for noen få år siden hadde ca. ni primærsøkere. Skolen var nedleggingstruet, den kom til å bli nedlagt dersom ikke noe drastisk skjedde. Takket være det frie skolevalget kunne skoleledelsen gjøre grep som gjorde at det ble mer attraktivt å komme til Ullern. Det ser vi resultater av i dag. På samme måte har Stovner videregående skole gjennomgått en ganske stor forandring. Stovner videregående var også en skole som var nedleggingstruet. Skoleledelsen foretok ganske betydelige grep for å endre undervisningen, gjøre det mer attraktivt å være elev på Stovner, og resultatene lot ikke vente på seg. Det er også en av de skolene i Oslo i dag med flest søkere fordi skolen har et annet opplegg. De gjør ting annerledes, og det tiltrekker elevene. Fritt skolevalg bidrar til å øke sosial mobilitet, og det bidrar til å øke motivasjon, redusere frafall og utvikle skoler.