trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-04-14:
Det er, som jeg sier, fullt mulig å ta opp legemiddelpolitikken i den nye meldingen om kvalitet og pasientsikkerhet. Vi har også omtalt dette i Nasjonal helse- og omsorgsplan. Den legemiddelmeldingen som vi har, og som vi baserer politikken på, er ikke veldig gammel. Som jeg sa, forsto jeg representanten Asphjells svar slik at her dreier det seg først og fremst om å få en gjennomgang av lovgrunnlaget for bytteordningen. Det vil jeg selvfølgelig følge opp og videre ta med sentrale problemstillinger og nye problemstillinger i forhold til legemiddelpolitikken i de dokumenter som jeg har nevnt.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-04-14:
Representantene tar opp et svært viktig tema. Trygghet i byene er sentralt i regjeringens arbeid for å tilrettelegge for et trygt og godt samfunn. En rekke av forslagene som fremmes, har vært til behandling i Stortinget tidligere, f.eks. Innst. S. nr. 217 for 2006–2007 som også dreide seg om tiltak for økt trygghet i byene. Noen forslag er, som det er sagt, også behandlet her i dag i forbindelse med Prop. 48 L om endringer i alkoholloven. Jeg vil knytte noen kommentarer til sammenhengen mellom alkohol og skader. Ifølge Verdens helseorganisasjon er alkohol den nest viktigste risikofaktor til sykdom og tidlig død i høyinntektsland. Bare tobakk kommer foran. De siste årene har norske myndigheter gjort mye for å begrense omfanget av skader forbundet med alkohol. Som jeg har nevnt tidligere i dag i forbindelse med proposisjonen om endringer i alkohollovgivningen, er det satset mye på å styrke kommunenes kontroll med salgs- og skjenkebevillinger. Det er også lagt til rette for at kommunene utarbeider rusmiddelpolitiske handlingsplaner, og det er utarbeidet informasjonsverktøy for kommunene. I forrige uke la regjeringen frem forslag til en ny folkehelselov. Loven skal bidra til en samfunnsutvikling som fremmer folkehelse og forebygger sykdom, skade eller lidelse. Loven pålegger bl.a. kommunene å ha oversikt over sine folkehelseutfordringer og sette inn nødvendige tiltak. Det kan f.eks. være tiltak for å begrense befolkningens alkoholbruk. Jeg vil også vise til at det arbeides med en stortingsmelding om rusmiddelpolitikken, og vi skal arbeide videre for å minske skadeomfanget knyttet til alkohol og andre rusmidler. Men for å lykkes er det helt nødvendig at også den enkelte kommune er seg sitt ansvar bevisst. Kommunen er nærmest til å peke på de lokale utfordringene og finne tiltak for å begrense disse. STAD-prosjektet i Sverige har vært nevnt av flere. Der vil jeg vise til det jeg har sagt tidligere i dag, om at jeg har bedt Helsedirektoratet om å vurdere hvordan vi kan hente erfaring fra dette. Samtidig har jeg lyst til å understreke at STAD-prosjektets søsterprosjekt i Norge, Ansvarlig vertskap, ble innført i Bergen allerede i 2001 og er et prosjekt som dreier seg om opplæring av personalet på utesteder. Det er et samarbeid mellom serveringsstedene, mellom bransjen og politiet, og det er også et prosjekt som kan vise til gode eksempler. Dette er også i regi av Helsedirektoratet, som er tungt inne her. Det er tatt i bruk i mange byer. En av de siste byene mener jeg er Tønsberg. Så det er gode konsepter også å bruke i Norge, men da må kommunene ville det, for det som staten kan bidra med, er metodikk til å gjennomføre dette. Det er opplæringsmateriell, det er informasjonsmateriell på alle områder, men så må kommunene faktisk ville ta det i bruk. Det er konsepter for dette hvis man bare ønsker å begynne.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-04-14:
Som jeg har sagt tidligere, var det nettopp SIRUS som sa at vi faktisk manglet kunnskap om begrenset innskrenking av skjenketid i Norge. Derfor valgte regjeringen å avvente SIRUS-rapporten som kommer en eller annen gang, kanskje ved utløpet av dette året – det er i hvert fall det som er planen. Når vi sier at vi skal avvente den omfattende undersøkelsen i 30 norske byer, mener vi selvfølgelig det, og så må vi jo gjøre vurderinger etter at vi har fått resultatene av undersøkelsen. Det nytter jo ikke å forhåndsannonsere hva som skal være den endelige konklusjonen. Vi har nettopp bedt om denne rapporten for å kunne bygge på erfaring og kunnskap, og så får vi ta beslutningene etter det. Men det er ikke tvil om at dette er et viktig område for oss. Jeg har hørt noen antyde at dette er noe vi ikke tar alvorlig – det gjør vi!
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-04-14:
Jeg kommer til å gå nøye gjennom SIRUS-rapporten, nettopp fordi at de sa at her mangler vi kunnskap. Nå gjennomfører de en undersøkelse i 30 byer. Så er det selvfølgelig viktig å se på hva som faktisk står der. Så lurer jeg jo litt på om Kristelig Folkeparti mener at staten skal sette alle begrensninger for norske kommuner, og at det ikke skal være noen lokal variasjon. Jeg ville synes det var kjempefint hvis kommunene hadde sluttet å skjenke kl. 23 og heller hadde variert sine skjenketider i forbindelse med festivaler, eller hadde variasjon på hverdag og helg. Det er fullt mulig for kommunene å gå inn for dette. Det er det full frihet til. Her dreier det seg om når man skal ha en maksimaltid. Men det vil vi selvfølgelig gå veldig nøye gjennom når SIRUS-rapporten kommer, for å se på hva den sier om nettopp dette punktet, som SIRUS nå sier de har for lite kunnskap om.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-04-14:
Internasjonal forskning er selvfølgelig viktig. Det jeg i hvert fall mente å si med kl. 23, var at jeg ikke hadde hatt noe imot det. Men jeg sier at det er opp til kommunene. Kommunene må selv velge hvor lenge de vil ha åpent, og hva de selv finner riktig. Her dreier det seg om når du skal sette maksimaltid, og hvem skal bestemme den. Så har jeg også sagt at når det gjelder SIRUS – de viser til internasjonal forskning – sier de at det er liten erfaring i Norge. Det dreier seg tross alt om – som i Bergen, der de har innskrenket en halv time – hvilken erfaring man har, og at man må se på den erfaringsbasen for å kunne danne grunnlag for de beslutningene vi tar. Så får vi ta stilling til når maksimal skjenketid eventuelt skal være.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-04-14:
Vi definerer lokalsykehus i Nasjonal helse- og omsorgsplan. Men det er faktisk slik at ved alle de lokalsykehusene – og det er mange av dem i Norge, noen er små og noen er større – er det veldig forskjellige funksjoner. Derfor er det veldig vanskelig å si at dette er en mal som skal være ved alle lokalsykehus. I regjeringserklæringen er vi veldig tydelige på at vi skal opprettholde den strukturen vi har på lokalsykehus. Vi mener det er viktig, vi mener også at det er viktig for å ivareta de store pasientgruppene som vi mener ikke har fått god nok behandling i dag. Så sier vi at det skal være nærhet til akutt og føde. Men så sier vi samtidig det som jeg hørte i et innlegg fra Kristelig Folkeparti, de sa at det var viktig at vi tok hensyn til ny infrastruktur og nye teknologiske løsninger. Men det er jo ikke det som gjøres i forslaget her. Arbeiderpartiet har nettopp vedtatt sin sykehuspolitikk. Det er den som gjelder. Det er den som gjelder også i det som er lagt frem i Nasjonal helse- og omsorgsplan. Vi skal gjøre en evaluering, og så komme tilbake.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-04-14:
Det er slik at selv de store sykehusene ikke er like. Jeg kan nevne ett eksempel som jeg kjenner godt, Haukeland sykehus i Bergen, som f.eks. har en veldig spesiell brannskadeavdeling. Om man får en alvorlig brannskade, blir man sendt dit uansett hvor man er i landet. Det er også et lokalsykehus for en stor befolkning, samtidig som mindre sykehus med andre funksjoner er lokalsykehus, slik at dette er forskjellig. Man kan lage en opplisting av de funksjonene som er på ethvert sykehus, man kan si at man ikke skal gjøre endringer. Hvis man ikke gjør endringer og bare leverer et statisk dokument som skal være status quo, vil man heller ikke kunne ta opp de nye behandlingsmetodene som plutselig blir nødvendig, f.eks. når det gjelder ablasjon eller andre typer behandlinger, som er helt avgjørende for at pasienten skal få den beste behandlingen.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-04-14:
Jeg sa i innlegget mitt hva vi ville gjøre. Vi vil gi Stortinget et dokument med en orientering om spesialisthelsetjenesten hvert år fremover. Det tror jeg er viktig for nettopp å kunne opplyse Stortinget om de store endringene som skjer. Så vil jeg si at eksemplet med Helse Fonna er veldig spesielt. Er det virkelig slik at Stortinget skal ta mål av seg til å sette grensen for hvor et helseforetak skal være? Det som er saken her, er at Odda kommune og sykehuset der ønsker å komme inn under Helse Bergen. Jeg har sagt at det er noe som man må se på og vurdere. Det vil ikke gi verken befolkningen i Odda eller Helse Fonna noe dårligere helsetilbud. Det er absolutt ikke meningen med det. Det er faktisk nettopp å ta hensyn til at det kommer en ny infrastruktur, en hardangerbro, som vil gjøre at avstanden til Voss og Bergen blir kortere – i hvert fall til Voss – enn f.eks. til Haugesund. Sånn er det vi må innrette oss – ta utgangspunkt også i infrastruktur.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-04-14:
Dette er jo en interessant debatt, men det er også en litt spesiell debatt. Bare til orientering: Jeg hører jo hvordan noen partier, Kristelig Folkeparti og Høyre, omtaler en del direktører eller ansatte i sykehusene. Jeg kan i hvert fall berolige med at tre av de fire direktørene for de regionale helseforetakene er utdannet leger og har absolutt stått i pasientbehandling, så de vet hva de snakker om. Så har det vært spørsmål om dette med de regionale helseforetakene og hvorfor det er viktig. Nå svarte jo Geir-Ketil Hansen veldig godt på det. Det er jo faktisk slik at det ikke er mulig å sitte i Oslo og gjøre fordelinger og bestemmelser om helseforetak i andre deler av landet. Det er så forskjellig. Nettopp det at man har en inndeling som gjør at man har tilstrekkelig befolkningsmengde så man både kan gi spesialiserte tjenester og nære tjenester, er viktig. Jeg vil bare henvise til Nasjonal helse- og omsorgsplan, der det står hva som er et minimum på disse lokalsykehusene. Så var det også en i debatten som snakket om at hvis man fikk slag eller hjerteinfarkt i Nordfjord, ville det være fire timer for dem om hørte til Nordfjord sjukehus, til Førde. Det kan godt hende du kan behandles for slag, i hvert fall få den første behandling, på et lokalsykehus. Det skal du i så fall også få i fremtiden. Men har du problemer med hjertet, blir du ikke brakt til det nærmeste sykehuset, men du blir brakt til det sykehuset – og det er det ganske få av i landet – som behandler nettopp denne type lidelse. Derfor er det jo så viktig at vi også har en ambulansetjeneste som spiller sammen med både lokalsykehus og de mest spesialiserte tjenestene, og som får oss dit hvor vi kan bli friske. Det er ikke sånn at hvis du virkelig blir syk, velger du det nærmeste sykehuset. Du velger det sykehuset – heldigvis er det gjerne noen andre som velger for deg – hvor du kan bli frisk, og hvor du kan få den beste hjelpen. Så er det sånn at over 70 pst. av alle dem som kommer akutt inn på et sykehus, kommer for en indremedisinsk lidelse. Det er nettopp derfor det er viktig at disse tjenestene må være gode på alle lokalsykehus. Der må du ha spesialister, og så må vi bygge ut et tilbud som er desentralisert, til befolkningen, slik at de skal slippe å reise lange veier for å få spesialisthelsetjenester. Spesialisthelsetjenester av alle andre typer enn f.eks. indremedisinske og den mest akutte beredskapen trenger jo ikke være heldøgns på lokalsykehusene. Det kan man også ha som polikliniske tjenester. Det er viktig at vi ser dette i en bred sammenheng.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2011-04-14:
Det er gledelig at det skjer en oppmyking i alkoholloven, og det er gledelig at man fjerner en del av de antikvariske ordningene som var knyttet til både Vinmonopolet og skjenketider. Men det er flere av de ordningene som fremdeles er uforståelig for enkelte. La meg ta et eksempel: Det er ikke gitt at når valgdagen kommer, at statsråden – eller for den saks skyld presidenten – på forhånd er klar på om det skal serveres champagne eller vodka. Det gjør igjen at for enkelte er det en selvstendig idé å ha muligheten til å avpasse innkjøp etter sinnsstemning der og da. Mener statsråden at det er det allmennpreventive hensyn som ligger til grunn for at man ikke åpner opp for salg av alkohol via Vinmonopolet på valgdagen?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2011-04-14:
Forbudstiden var ingen suksess. Det er ingen i debatten så langt som har sett aspektet ved at utelivsnæringen faktisk er en av våre fremste forlystelsesnæringer, at utelivsbransjen faktisk er en av de viktigste møteplassene vi har. Da Kristiansand kommune reduserte skjenketiden fra kl. 3 til kl. 2, hadde det den dramatiske effekten for næringen at man reduserte omsetningen med et sted mellom 25 pst. og 35 pst. Det er flere tusen – ja, titusener – mennesker i hele landet som er ansatt i utelivsbransjen. Det er hundretusener som hver eneste uke benytter seg av det tilbudet som finnes, gjerne populært sagt «på byen». Det er ikke én som så langt har tatt ordet for å se det henseendet – det skuffer. Det har likevel vært flere som har snakket om det lokale selvstyret. Men hva er det lokale selvstyret med statlige maksimaltider? Og hva betyr det i klartekst? Klarteksten er at mennesker feststemt sendes hjem for å feste videre. Det er essensen av en statlig maksimaltid. Det betyr at man får taxikøer, man får store oppsamlinger av mennesker ved kiosker og andre utsalgssteder, og man får mer bråk enn nødvendig. Når politiet argumenterer for å innskrenke dagens skjenketider enkelte steder, gjør de det fordi det legges til grunn en statlig maksimaltid, ikke fordi det er det som er det primære ønsket. Hadde kommunene selv hatt muligheten til å bestemme skjenketider, ville vi hatt vesentlige forskjeller fra i dag. Det er ikke tvil om at høyrestyrte Oslo hadde hatt en langt mer liberal politikk og også en geografisk tilnærming til det, slik at man f.eks. hadde endt opp med nattklubber knyttet til sentrum, noe som hadde betydd at mennesker hadde muligheten til å være ute så lenge de selv ønsket, og til å gå hjem på det tidspunktet de selv ønsket, og ikke minst at det var utestedene selv som sto for kontrollen – med en sterk skjenkekontroll og med en sterk kontroll av hvem som totalt sett får lov til å skjenke, men i lovlige former. Det som stortingsflertallet ikke ser, men som er helt åpenbart, er at når mennesker tvinges hjem, foregår skjenking i større grad både til overstadig berusede mennesker og til mindreårige, og det er flere problemer knyttet til det. Og vi vet utmerket godt at husbråk følger med hjemmeskjenking på dette tidspunktet. Det er også interessant å merke seg at en by som Haugesund reduserte skjenketidene, men året etter økte volden. Her er det ingen entydige beslutninger som kan legges til grunn ut fra den statistikken vi har per nå.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2011-04-14:
Skal vi ha tryggere byer, må vi ha mer politi i gatene. Da må vi ha et synlig politi, et politi som er til stede der ting skjer, og vi kan ikke presse alle mennesker ut samtidig. Det er jo som Trine Skei Grande var inne på: gode statistikker viser til når de rød-grønne styrte Oslo, hva det hadde å bety når det gjaldt innskrenkede skjenketider og folkeansamlinger knyttet til både pølse- og kebabutsalg, og for den saks skyld, taxiholdeplasser. Det medfører naturlig nok at folk er i en opphisset stemning ved at de blir sendt hjem før de ønsker, for så å møte en kø. Ingen liker det, naturlig nok. Det gjør igjen at for enkelte blir vold og aggresjon utfallet. Det beklager jeg sterkt, men dessverre, når politiet heller ikke er til stede, så er det et utfall man har sett så altfor mange ganger. For Høyres del har vi ikke næringsinteressene som prioritet nr. 1. Vår hovedinteresse er folk flest. Som jeg sa i hovedinnlegget mitt, er det de hundretusener av mennesker som bruker skjenkestedene som forlystelse og som en møteplass, vi først og fremst har i tankene. Det er ikke ett eneste land som jeg kjenner til, som ikke har en eller annen form for nattlig skjenking. De aller fleste har en normal skjenketid som er rundt den norske, men i tillegg gis det mulighet for nattklubber. En nattklubb i Norge er gjennom den statlige maksimaltiden tvunget til å stenge serveringen kl. 03.00, og stedet stenger kort tid etterpå. Det er ikke nattklubb for de aller fleste. Jeg synes det er problematisk at de som til syvende og sist tar beslutningene knyttet til skjenketider, ikke beveger seg ute på dette tidspunktet, ei heller er ute på de utestedene som vi faktisk snakker om. Det er også – igjen – forunderlig å høre Senterpartiet snakke om det lokale selvstyret når det betyr at det skal være innenfor et sett definerte statlige regelverk. For meg er statlige regelverk ikke forenlig med et lokalt selvstyre. Jeg ønsker et reelt selvstyre, et selvstyre som får lov til å bestemme om man skal slutte å skjenke kl. 24.00, eller, for den saks skyld, kjøre det gjennom hele døgnet, hvis det er det man ønsker. Det samme bør kunne gjøres når det gjelder alkoholsalg i butikk. Det er ingen grunn til å legge til grunn en statlig maksimaltid for det heller. Til Asphjell, som tidligere sa at det var en klar sammenheng mellom antall utsalg, pris, skjenketider og konsum, vil jeg si at det igjen er en klar sammenheng mellom beskrankninger med hensyn til antall utsalg, hjemmebrenning, drikking på hjemmefester, husbråk osv. Så det er en sammenheng som i aller høyeste grad går begge veier, og jeg skulle ønske at noen flere så forlystelsesargumentet i diskusjonen også.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2011-04-14:
Det er grunn til å spørre de 62 pst. som ønsker en reduksjon av skjenketidene, om hvor mange av dem som faktisk benytter seg av tilbudet som skjenkestedene representerer. Til statsråden: De som er til stede på skjenkestedene, ser at det er både vakter og dørvakter som står for sikkerheten på stedene. Det er minimalt med bråk på selve skjenkestedene. Det er i min egen hjemkommune lite bråk knyttet til utgangen på skjenkestedene, nettopp fordi man har dyktige dørvakter. Men hvis dørvaktene ikke er dyktige, eller, for den saks skyld, hvis man beveger seg videre til kioskkøer uten vakter eller til stoppesteder for taxier, ja da får man betydelig bråk, spesielt når det synlige politiet ikke er der. Representanten Are Helseth har helt rett: Hovedproblemene knyttet til alkohol er i hjemmet. Det at vi fra Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre nå er med på å utvide skjenketidene eller ønsker det, vil ikke rokke ved det.
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2011-04-14:
Vi har få store debatter igjen i Norge som engasjerer både hodet og hjertet. De beste debattene i min tid har vært EEC/EU-debattene og alkoholdebattene. Alkohol er et ekstremt avhengighetsskapende molekyl. Jeg er ikke avholdsmann, men dette kjemiske faktum kan faktisk påvirke mine tanker og mine vurderinger når jeg deltar i slike debatter. Representanten Bent Høie sa at alkohol er et lovlig stoff, men behøver ikke å være et vanlig stoff i vårt samfunn, og det synes jeg var godt sagt. I videre debatter, i videre arbeid med disse problemstillingene, kan vi velge å se på alkoholutfordringene med veldig vitenskapelige briller, eller bare med vanlig godt åpne øyne. Hvis jeg bruker det siste, har jeg lyst til å trekke fram tre forhold. Først vil jeg gjenta: Alkohol er et av de mest avhengighetsskapende stoffer i vår samtid. Alkohol er også den største helseutfordringen i vår samtid. Utfordringene knyttet til narkotika ser vi på gaten. Utfordringene knyttet til alkohol er i det vesentlige gjemt bort i hjemmene. Det tredje jeg har lyst til å ta opp, er at dette ofte går ut over helt uskyldige mennesker. Det er et stort antall barn i Norge som opplever utrygghet og frykt i sin oppvekst. Dette er ofte knyttet til tider som for de fleste av oss er hyggelige og gode: til helg og til høytid. Det vil være tusenvis av barn som i den høytiden vi nå går inn i og skal glede oss over, opplever det motsatte av glede på grunn av utrygghet og frykt i sine hjem.
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2011-04-14:
Det ser ut til at denne debatten er såpass god at salen gradvis fylles.(Munterhet i salen) Jeg skal ikke bruke lang tid, men jeg har lyst til å ta utgangspunkt i innlegget fra representanten Høie. Han uttalte at denne debatten bare har historisk verdi, for dersom det skulle bli et blå-blått regjeringsstyre en gang, ville de regionale helseforetakene med en gang bli nedlagt. Det kan ikke jeg motbevise, men jeg mener at det er ingen historisk erfaring for at det stemmer. Høyre og Kristelig Folkeparti hadde dette standpunkt våren 2001, da Stortinget debatterte foretaksorganiseringen. Jeg var den gangen interessert, ansatt i Akershus fylkeskommune og fulgte debatten fra galleriet. Kristelig Folkeparti og Høyre hadde standpunktet allerede da, det er ikke ti år med erfaring og modning som har ført til at disse to partiene har dette standpunktet. Fra høsten 2001 og i fire år framover satt disse to partiene i regjering. Det ene partiet hadde statsministeren, det andre hadde finansministeren. Og de tok én periode hver med å ha helseministeren. Men i løpet av fire år kom det ikke noe forslag om å legge ned de regionale helseforetakene. Derfor synes jeg at argumentet for at denne debatten bare har historisk verdi, ikke er så sterkt. (Munterhet i salen) Veldig kort: En modell har ikke noen selvstendig verdi. Den skal bare være et redskap for å gjennomføre ønsket politikk. Jeg har et helt åpent sinn for andre og bedre forslag til å organisere spesialisthelsetjenesten på, men så langt har jeg ikke sett forslag som jeg tror mer på. Betyr det at jeg er fornøyd med alt slik det er i dag? Nei, det gjør det ikke. Jeg opplever ting i min egen region, i mitt eget fylke, som jeg ikke er fornøyd med. Ofte tar jeg det opp. Noen ganger har vi fått gjennomslag og fått ting endret. Jeg er ikke fornøyd med de musikalske ferdigheter i utøvelsen av dette i alle henseender, men vi arbeider med det ved å forbedre styringen. Det er ikke alltid riktig å lage en ny reform og komme med en ny modell. En bør ofte og må ofte reparere innenfor en modell som har kvaliteter i seg selv.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-04-14:
Jeg har lyst til å forfølge spørsmålet om utprøvende medisin litt til. Jeg registrerte i svaret at her hadde man kartlagt noe, og man hadde tatt initiativ – i hvert fall i nordisk sammenheng – men jeg synes at dette blir litt for lite. Noe som ble uttrykt veldig, veldig klart i høringene, spesielt fra Oslo Cancer Cluster, ved Einarsson, var at dette er helt essensielt, ikke minst for pasienten, men også først og fremst for næringen, hvis man skal utvikle seg videre. Vi ser i dag mange pasienter som får nei fordi behandlingen eller medisinen ikke er godkjent i Norge. Man kan få det i utlandet, og så får man også ofte nei når man søker om det. Mitt spørsmål er: Hvilke konkrete planer har ministeren for at vi skal bli et offensivt land som også er ledende når det gjelder utprøvende medisin?
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-04-14:
I spørretimen forleden stilte jeg spørsmål om det var vanskelig å ha med et senterparti som later som de har tatt dissens uten å ha gjort det. I dag kan vi se at Buskerud Arbeiderparti også er uenig med ministeren. Jeg antar at det ikke er noe lettere. Det jeg har lyst til å bore i, for jeg fikk jo ikke noe svar da jeg spurte om dette i går, er definisjonen på et lokalsykehus. Vi vet det er et flertall i denne salen som ønsker at Stortinget skal definere hva et lokalsykehus skal inneholde. Vi vet også at innbyggerne ønsker dette. Det eneste partiet som ikke ønsker det, er faktisk Arbeiderpartiet. Nå blir det slik på Eid, for fremtiden, at får man et lårhalsbrudd, skal man fraktes forbi det som Arbeiderpartiet kaller et lokalsykehus, og kanskje til Førde. Hvorfor kan man ikke definere i denne sal hva et lokalsykehus skal inneholde?
Henning Warloe (Høyre), 2011-04-14:
Denne saken har utvilsomt en helsepolitisk side, som jo framgikk av statsrådens svar og replikkvekslingen etterpå. Men den har i høyeste grad også en næringspolitisk og en forskningspolitisk side. Hvis vi ser på forskningen i Norge, er det mye bra som skjer. Noen ganger når vi har forskningspolitiske debatter, ønsker noen av oss litt kraftigere, mer strategisk riktige satsinger for et lite land som Norge. Men det er ingen tvil om at Norge bruker etter måten store offentlige ressurser på forskning. Kunnskapsdepartementet har nettopp publisert Forskningsbarometeret 2011. Det er det første i sitt slag og skal bli en årlig foreteelse heretter, etter det jeg forstår. Det framgår jo veldig klart at medisinsk forskning og helseforskning isolert sett er det nest største feltet etter IKT når det gjelder hvor store midler som satses. Men hvis man ser bioteknologi sammen med helseforskning og medisinsk forskning, blir dette samlet det største området, med ca. 8 mrd. kr i samlet offentlig forskningsinnsats. Det er relativt mye penger. Det som slår oss når vi sammenligner Norge med andre land – og vi behøver ikke å gå lenger enn til våre nordiske naboland – både på medisinsk forskning og på forskning generelt, er den enormt store forskjellen når det gjelder resultatene av forskningen, i den forstand at man ser på kommersialiseringsresultatene. Når det gjelder patentering, og når det gjelder annen type kommersialisering, ligger altså Norge på en desidert jumboplass sammenlignet med de fleste europeiske land og med alle de nordiske landene. Det er åpenbart et enormt stort potensial for å hente ut større resultater av norsk forskning. Det er jo det dette representantforslaget går i kjernen på når det gjelder denne aktuelle næringen. Men Høyre har fremmet flere andre forslag også, som går generelt på at vi ønsker å styrke forskningsinnsatsen i det private næringsliv og i industrien. Vi ønsker sterkere samspill og samarbeid mellom private og offentlig finansierte forskningsinstitusjoner. Vi ønsker et sterkere kommersialiseringstrykk innenfor akademia. I dag er det nesten ingen incentiver i det hele tatt for å styrke kommersialiseringstrykket innenfor akademia. Potensialet er altså veldig stort, men vi klarer enn så lenge ikke å hente det ut. Dette representantforslaget er ett av flere som Høyre fremmer for å kunne bedre på det.
Henning Warloe (Høyre), 2011-04-14:
Jeg tilhører dem i salen som som lokalpolitiker tidligere i livet har deltatt i et stort antall skjenkedebatter. De er jo ofte relativt forutsigbare, bl.a. fremsettes det ganske bombastiske påstander som vi nå vet mangler – skal vi si – forskningsmessig grunnlag. Det var jo bl.a. TV 2 som satte et betimelig søkelys på sammenhengen mellom bl.a. skjenketider og vold i byene. Nå fremsettes det jo påstander her i salen og i debatten i dag, både i denne saken og i en tidligere sak, som gir et inntrykk av at folk flest opplever stor utrygghet når de ferdes i byen. Jeg tror at den type oppfatning først og fremst gjør seg gjeldende hos folk som ikke ferdes i byen, men som kanskje har sin virkelighetsoppfatning basert på noen tv-reportasjer osv., på samme måte som andre dramatiske hendelser som ofte har en tendens til å prege nyhetsbildet i betydelig grad, kanskje oppfattes annerledes av dem som opplever det. Selv tilhører jeg dem som synes det er kjekt å kunne benytte byens tilbud, enten det er her i denne byen eller i min utmerkede hjemby Bergen. Det er blitt referert til Bergen av flere i denne debatten. Det har med jevne mellomrom naturligvis også vært politiske debatter i Bergen om sammenhengen mellom skjenketid og uønsket adferd eller vold og andre slike hendelser. Det som må være helt klart, er at skjenkenæringen er vel den mest gjennomregulerte og kontrollerte næringen i Norge. Nå har vi altså ikke atomkraftindustri i Norge, og det skal vi kanskje være glad for akkurat nå. Hadde vi hatt det, ville den næringen sannsynligvis vært mer gjennomregulert og kontrollert enn skjenkenæringen. Men sånn som det er nå, kan jeg ikke tenke meg noen næring i Norge som er mer kontrollert. Da blir det jo å skyte på pianisten hvis man mener at den næringen skal bære ansvaret for alt som skjer knyttet til enkelte menneskers problemer med omgang med alkohol og andre rusmidler. Man må også være klar over at veldig mange av de sakene som jeg har sett referert, og som jeg har diskutert med politifolk, dreier seg om en kombinasjon av ulike rusmidler. For eksempel er det et problem et unge menn som bruker dopingmidler til kroppsbygging og trening, i møte med alkohol får store problemer med å takle sin aggressivitet, spesielt også hvis man har andre diagnoser. Den type problemstillinger kan ikke en seriøs skjenkenæring ta ansvaret for. Så vil jeg til slutt si at jeg synes egentlig det er litt trist at skjenkedebatter også her i Stortinget, slik som det ofte er i kommunestyrene, er monopolisert av helsepolitikerne, og at andre ikke kan ta del i dem.
Henning Warloe (Høyre), 2011-04-14:
Jeg antar det er upopulært å ta ordet så sent i debatten, når alle ønsker å komme seg hjem – kanskje for bl.a. å nyte et godt glass vin eller noe sånt hjemme. Det er jo der det meste av alkoholinntaket skjer, som også andre debattanter har vært inne på i denne debatten. Det mener jeg det er viktig å huske på, og jeg mener det er viktig å huske på at for folk flest handler det å kunne benytte seg av en bys uteliv – eventuelt å kunne nyte et glass hjemme eller i andre sammenhenger, på andre arenaer – om noe som er hyggelig, det handler om noe som er sosialt. Jeg vet ikke hvor mange og nitti prosent av Norges befolkning som håndterer dette fullt ut tilfredsstillende, til og med representanter fra Kristelig Folkeparti. Det er altså noen få som ikke klarer dette, og som har et problem. Det problemet må naturligvis adresseres. Men jeg er veldig skeptisk til at Filip Rygg og andre fra Kristelig Folkeparti – det var vel Kjell Ingolf Ropstad – refererer til livskvalitet og det gode liv. Hvis man skal politisk definere hva som er det gode liv, tror jeg at jeg vil ha en annen oppfatning av det enn representanter fra Kristelig Folkeparti. Hvis Kristelig Folkepartis alkoholpolitikk skulle gjennomføres i Norge, ville jeg personlig valgt et annet land å bo i. Så pass sterkt må det kunne sies. Det betyr at når man definerer den type begreper – folks gode liv og livskvalitet – må man være svært forsiktig, for man må ha respekt for at folk er forskjellige. I Høyre er det i alle fall slik at vi er opptatt av at folk er forskjellige og selv må kunne få definere hva som er livskvalitet og et godt liv.
Anders B. Werp (Høyre), 2011-04-14:
Dette er en positiv sak, og det er et bra initiativ fra forslagsstillerne. Den har jo et ruspolitisk utgangspunkt, og det er grundig debattert allerede. Jeg viser også til Høyres merknader i saken. Når jeg ba om ordet, var det kanskje først og fremst for å peke på at saken også inneholder vesentlige justispolitiske elementer, særlig knyttet til forslagene nr. 3, 4, 5 og 6. I forslag nr. 3 tar forslagsstillerne opp betydningen av tilstedeværende politi som et forebyggende element og trygghetsskapende element i seg selv. Det er Høyre hjertens enig i. I forslag nr. 4 tar forslagsstillerne opp måleparametrene for politiets arbeid. Det er et tema som har vært debattert flere ganger fra Stortingets talerstol med god grunn, fordi de parametrene som ligger der i dag, er knyttet til politiets saksbehandlingstid og oppklaringsprosent. Det er vel og bra. Begge de to er viktige, men de har noen sideeffekter som det også er viktig å være klar over, ikke minst når vi snakker om ruspolitikk. Som forslagsstillerne peker på, vil jo ikke de parametrene ta opp i seg og motivere til innsats i seg selv i forhold til forebyggende arbeid. Politiet gjør mye flott arbeid. De må foreta vanskelige og viktige prioriteringer hver eneste dag. Når man vet at man da blir målt ut fra saksbehandlingstid og oppklaringsprosent, er det dessverre ikke så underlig kanskje at det forebyggende elementet ofte gjør at noen saker havner nedover i køen. Jeg vil også nevne i denne sammenhengen den tunge og den organiserte kriminaliteten. Det er ressurskrevende saker, kompliserte, omfattende og tidkrevende saker, som heller ikke nødvendigvis blir fanget opp på en god måte av de eksisterende måleparametrene hos politiet. Den tunge og organiserte kriminaliteten har jo også betydning når vi snakker om ruspolitikk, for veldig mye av den illegale omsetningen av rusmidler skjer nettopp i regi av organiserte kriminelle miljøer. Så vi har alle, også i denne sammenhengen, en felles interesse av at vi fra samfunnets side bekjemper organisert kriminalitet. Det bør også stimuleres i sterkere grad i forhold til de måleparametrene politiet arbeider etter. Forslagene nr. 5 og 6 går på nulltoleranse og redusert saksbehandlingstid i domstolene. Også det er forslag Høyre støtter, og som vi selv gjentatte ganger har fremmet forslag om her i Stortinget. Så vi støtter også disse. Oppsummeringsvis framgår det da av mitt innlegg at Høyre i voteringen vil stemme for forslagene nr. 3, 4, 5 og 6.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-04-14:
Jeg må si at jeg undrer meg litt over svaret til statsråden, for trygge byer handler om å kunne gå trygt hjem. Ett av forslagene går på mer synlig politi. I går sa justisministeren veldig tydelig at han var veldig stolt over hva han hadde sagt før i denne sal, at politiet istedenfor å bruke én time midt på natten i helgen heller kunne bruke fire til fem timer på dagtid til forebyggende arbeid – synlig politi. Det ville vært et veldig viktig tiltak å gjennomføre. Så sier statsråden nå at hun ikke kan antyde hva hun vil gjøre dersom SIRUS-rapporten eller annen forskning viser at tidligere stopp av skjenking ville være fornuftig. For meg er det helt åpenbart at dersom tidligere stopp av skjenking fører til mindre bråk, mindre vold, må det jo gjennomføres. Er ikke statsråden enig i det?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-04-14:
Ikke engang Kristelig Folkeparti har tatt til orde for at alle kommunene skal stenge kl. 23. Så jeg syntes det var interessant at helseministeren hadde vært veldig glad dersom alle kommuner hadde skjenkestopp kl. 23. Jeg synes faktisk det er litt tidlig. Grunnen til at Kristelig Folkeparti har foreslått kl. 2, er nettopp at den tidligere helseministeren og justisministeren gang på gang har påpekt at det er en meget dyr time – en meget dyr time for samfunnet. Jeg ønsker å redusere de samfunnsmessige kostnadene, jeg ønsker å redusere overfallsvoldtektene, jeg ønsker å redusere vold i samfunnet, og jeg ønsker å bruke ressursene mer fornuftig. Kristelig Folkeparti er for en billig alkoholpolitikk, og den billigste alkoholpolitikken er en politikk som tar hensyn til at det er noen som misbruker alkohol. For to år siden var det en kronikk i VG som den daværende helseministeren Bjarne Håkon Hanssen viste til: «Internasjonal forskning viser en sammenheng mellom skjenketider og alkoholrelaterte skader, ikke minst voldsutøvelse. Når skjenketiden øker, får man mer vold og omvendt.» Er ikke det internasjonal forskning og det den tidligere helseministeren sa, godt nok?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-04-14:
Det er ikke meningen å dra ut debatten, men etter replikkvekslingen med helseministeren ønsker jeg å ta et innlegg. Bakgrunnen er at Kristelig Folkepartis mål for samfunnet er livskvalitet. Det å kunne gå trygt rundt på kvelden – eller generelt – er et av de viktigste målene på livskvalitet. Når vi i dag diskuterer et forslag om trygge byer, er jeg litt skuffet over at noen av de viktigste punktene, som jeg vet regjeringen egentlig er for – i alle fall har vært for – blir bevisst valgt utsatt på grunn av interne stridigheter. Man har tidligere i dag hørt sitater, og det er referert til både det ene og det andre, der man har forskjellige standpunkter fra regjeringspartiene. Jeg mener at det er viktige punkter og forslag som i dag diskuteres, enten det er synlig politi eller bedre virkemidler for politiet sånn at de kan være med på å skape trygge byer. Nå har vi diskutert skjenketidene, men vel så viktig er det hvordan man slår ned på brudd på skjenkeloven. Når jeg i replikkvekslingen med helseministeren opplever at internasjonal forskning ikke lenger betyr noe, og heller ikke sammenhengen mellom åpningstid og skjenketid og forbruk og misbruk, overrasker det meg ganske mye. Jeg vil si at når representanten Høie sier at skjenkedebatten burde høre hjemme i kommunestyrene, overrasker det meg også litt. Så langt jeg vet, er Høyre for at maksgrensen på skjenketidene skal være kl. 03, i alle fall er andre partier for det, og innenfor denne maksgrensen er det lokal handlefrihet. Jeg er helt enig med helseministeren, og jeg er glad for at det er lokale variasjoner. Selvsagt skal kommunestyrene kunne diskutere det lokalt. Det er opp til dem å avgjøre når skjenketiden skal settes, innenfor en ramme. Kristelig Folkeparti er klar og tydelig på at den rammen burde settes til kl. 02. Det var den tidligere helseministeren klar på, det er justisministeren klar på – han får bare ikke gjennomslag i regjeringen. Derfor er jeg lei meg for at dagens debatt, der jeg vet at det egentlig er enighet, ender med enda en utsettelse. Men jeg kan akseptere utsettelsen dersom SIRUS-rapporten og forskningen viser at det er en sammenheng, som internasjonal forskning viser, som jeg er helt overbevist om er til stede, og at regjeringen da velger å gjøre det grepet den foreslo, nemlig å redusere skjenketiden fra kl. 03 til kl. 02. Da er utsettelsen grei. Men heller ikke det kunne helseministeren svare på i replikkvekslingen med representanten Rygg, og det skuffer meg.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-04-14:
I dag diskuterer vi et av de kanskje viktigste områdene for folk, nemlig trygghet for helse, og vi diskuterer hvordan vi ønsker at sykehusene skal organiseres. Det interessante med forvaltningen av sykehusene er at hvis man spør nesten hvem som helst av politikere, enten de sitter i kommunestyre, fylkesting eller i denne sal, så opplever de en frustrasjon. De opplever en situasjon der de ikke lenger har hånda på rattet når det gjelder den kanskje viktigste sektoren, og det er for meg et stort paradoks. Nettopp derfor er kanskje et av de viktigste forslagene som diskuteres nå, Kristelig Folkepartis forslag om å legge ned de regionale helseforetakene. Det er ting som har vært bra også med de regionale helseforetakene, det er ikke sånn at alt er sort-hvitt. Men det er også blitt satset milliarder ekstra, som er blitt tatt, og som jeg er sikker på at fylkene også kunne ha gjennomført gode beslutninger med hvis de hadde fått de samme midlene. Kristelig Folkeparti var imot det da de regionale helseforetakene ble innført, og vi har vært imot det hele tiden. Bakgrunnen for at vi ønsker å fjerne det nå, er at vi har sett at det har vært vanskelig å få til en tydelig politisk styring. Jeg må si at det er interessant å se representant etter representant for regjeringspartiene gå knallhardt ut i media mot beslutninger som tas i lukkede rom av styrer i de regionale helseforetakene. Og så sitter vi her i denne sal og kan ikke engang stemme over de store politiske vedtakene som tas i lukkede rom. Det er utrolig viktig å få tilbake politisk styring over sykehusene, å legge ned de regionale helseforetakene og få en nasjonal styring der en helseminister faktisk er villig til å gå inn og ta tydelige politiske grep, samtidig som en har en desentralisering fordi en gir tilbake mer makt lokalt, der det er politikere som er med og gjør vedtak. Dette er en alvorlig sak fordi den viktigste sektoren ikke er under politisk styring, men det er også en alvorlig sak fordi det dreier seg om demokratiet. Når det fattes vedtak som kan være tøffe, enten det er å flytte på spesialistenheter eller å legge ned sykehus, kan det av og til være riktig. Men da må de som velger å fatte de vedtakene, også måtte stå ansvarlig for vedtakene. Jeg kunne sagt at regjeringspartiene må stå inne for det som er regjeringens politikk, men også de som sitter i styrene, og som tar store grep, burde vært stilt til ansvar. Nettopp derfor er det også viktig at det er politikere som sitter der, som står til ansvar for vedtakene som blir fattet, ikke ansiktsløse byråkrater.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2011-04-14:
Det nest mest provoserande med denne debatten er at når vi høyrer representantar frå regjeringspartiet pratar, så snakkar dei om lokalsjukehusa som om dei gir dei mest spesialiserte tenestene. Ingen i denne salen er ueinig i at det er nødvendig å spesialisere store delar av behandlingsforløpet. Diskusjonen knytt til akutt- og fødetilbod på lokalsjukehusa er noko heilt anna. Derfor håpar eg at regjeringspartia faktisk sluttar med å argumentere mot lokalsjukehusa med ein argumentasjon om at det går i retning av meir spesialisert behandling – det er det ingen diskusjon om. Men det er diskusjon om ein skal ha gode akutt- og fødetilbod der folk bur. Då er det skuffande å lese avisoppslag etter avisoppslag: Den 13. desember seier representanten Kjersti Toppe at vi må få ein minstestandard for kva eit lokalsjukehus skal innehalde, stikk i strid med det statsråden seier her i dag. Det er like skuffande å lese det representanten Kjersti Toppe seier torsdag den 17. mars: «Dette er vårt Lofoten.» Kva trua SV med viss dei ikkje fekk gjennomslag i Lofoten? Jo, nemleg å gå ut av regjering. Senterpartiet leverer ikkje. Vidare stiller representantane Kjersti Toppe og Geir-Ketil Hansen den 28. mars opp i TV 2 og seier at dei lovar kamp for lokalsjukehusa. Kvar er dei i dag? Vidare seier dei den 14. april at dei godtek ingen sjukehuskutt. Og så avsluttar Per Olaf Lundteigen med å kalle diskusjonen, som òg er knytt til lokalsjukehusa, for dobbeltmoral og spreiing av desinformasjon. Men kvar er Per Olaf Lundteigen no i dag, når debatten går? Når slaget om lokalsjukehusa står, vel han å ikkje vere til stades i salen. Eg la også merke til at ordføraren frå Nordfjordeid valde å forlate salen før vi skal i gang med voteringa. Eg skal avslutte med å sitere det Per Olaf Lundteigen seier om Jens Stoltenberg: «Men når hans standpunkt møter folkeviljen, vil han lære at hans kalde, økonomiske resonnement ikke er i samsvar med hva folk opplever som trygghet.» Det er som om eg skulle ha sagt det sjølv, for det er det dette handlar om. Det dreiar seg om at Senterpartiet gjerne kan hevde at dei kjempar distriktas kamp, men der bur ingen i framtida, viss ikkje heilt nødvendige akutt- og fødetilbod er i nærleiken. Senterpartiet har tapt slaget – dei er ærlege på det – men dei burde skamme seg.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2011-04-14:
Etter å ha høyrt innlegget til representanten Asphjell kan ein vel kanskje oppsummere debatten slik at mens Arbeidarpartiet gjerne vil ha sjukehusdirektørar der ute, føretrekkjer Framstegspartiet sjukehuslegar. Og det er jo det det heile dreier seg om. Når argumentasjonen vert så varierande som han vert frå dei ulike regjeringspartia i dag, er det merkeleg. Arbeidarpartiet hevdar hardnakka at det er kvalitetsomgrepet som gjer at ein legg ned lokalsjukehus, mens representanten Toppe, som eg skjønnar har ein vanskeleg dag, hevdar at det er marknadstankegangen som ligg til grunn for at lokalsjukehusa no forsvinn. Då er det jo slik at viss det var marknadstankegangen som låg til grunn for at lokalsjukehusa forsvinn, kunne jo berre Senterpartiet stemme for Framstegspartiets alternative statsbudsjett der ein styrkjer dei regionale helseføretaka, slik at dei i alle fall hadde økonomi til å oppretthalde lokalsjukehusa, viss det var det som var problemet. Så utfordra Kjersti Toppe Framstegspartiet på om vi kunne reversere desse vedtaka. Det skulle vi gjerne gjort. Problemet er at når Senterpartiet i dag stemmer imot forslag som bidreg til at ein kan oppretthalde funksjonane i dag, forsvinn kompetansemiljøa. Når kompetansemiljøet på Nordfjordeid er vekk på grunn av Arbeidarpartiet, Senterpartiet og SV, er det ikkje mogleg å reversere det. Det er jo det som gjer at toget går i dag, og det er det eg hadde ønskt at Senterpartiet faktisk tok inn over seg. Så det er heilt rett som representanten Toppe kort oppsummerer med: I lokalsjukehuskampen er det berre to parti ein kan stole på. Det er Kristeleg Folkeparti, og det er Framstegspartiet. Det er synd at ikkje Senterpartiet slår følgje.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-03-09:
På vegne av representantene Dagrun Eriksen, Geir Jørgen Bekkevold og meg selv har jeg gleden av å sette fram et representantforslag om å avholde ekstra eksamen i fagene norsk og engelsk for å hindre bortvalg og sikre at flere får tatt studiekompetanse.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-03-09:
Jeg har gleden av å stille følgende spørsmål til miljø- og utviklingsministeren: «Statoil mener kreftfaren ved bruk av aminer til CO2-fangst på Mongstad er stor, noe som ligger til grunn for regjeringens beslutning om å utsette prosjektet med to nye år. Regjeringens eget direktorat, Klima- og forurensningsdirektoratet, som har ansvaret for å gi tillatelser og sette grenser for utslipp, har i brev til departementet konkludert med at kreftfaren ved bruk av aminer til CO2-fangst er mindre enn tidligere antatt, og at nye opplysninger peker i positiv retning. Hvorfor er Statoils vurderinger viktigere enn Klima- og forurensningsdirektoratets i denne saken?»
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-03-09:
Jeg takker for svaret. Jeg må si at jeg egentlig ble litt glad, for statsråden er tydelig på hvem han vektlegger mest, og det er viktig. Men han sier også at vi ikke kan binde oss til én teknologi; det er viktig å ha flere løp. Da må jeg si at jeg undrer meg veldig stort over det som er skjedd de siste to årene, for i mars 2009 kom svaret på det første spørsmålet, fra stortingsrepresentant Laila Dåvøy, om nettopp helserisikoen. Da var regjeringen tydelig på at en skulle ta det på alvor. Da advarte statens egne eksperter og var tydelige på at her kunne det være en risiko. Kristelig Folkeparti ønsket på den måten å løfte opp problemstillingen – kanskje vi måtte ha alternative løp? Men regjeringen har ikke gjort noe med det. De har ønsket å kjøre på det ene sporet de siste to årene. Derfor undrer jeg meg litt over at selv om statens egne eksperter sier at her er risikoen mye mindre, mens Statoil sier at det kanskje er kommet noe mer, vektlegges plutselig Statoils hensyn, og derfor ønsker en alternative løp. Hvorfor startet en ikke med parallelle løp allerede i 2009, for det var jo en risiko da også?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-03-09:
Det er vel derfor det kalles en månelanding, regner jeg med. Slik sett må jeg bare si at jeg skal stole på statsråden, selv om alle vet at Statoil har store gevinster ved at det utsettes, både fordi avtalen sier at staten dekker kostnadene inntil investeringsbeslutningen er tatt, og fordi risikoen er betydelig mindre jo lengre tid det tar. Men jeg skal ikke grave mer i akkurat dette. Det som jeg synes er interessant, er at SV, som gikk til valg på rensing fra dag én, aksepterte rensing fra år 4, og nå vet vi ikke hva som skjer. Statsråd Solheim løftet jo selv opp utslippstillatelsen til Miljøverndepartementet, slik at det skulle være politisk behandling av utslippstillatelsen. Så jeg undres veldig over hva som ligger i den utslippstillatelsen som er gitt nå, for når det varsles en utsettelse, må det bli en utsettelse også av tidspunktet for når rensing skal være på plass. Dermed må en jo ha en utslippstillatelse som innebærer kanskje enda flere års utsettelse. Spørsmålet da blir: I forhold til klimaforliket, som legger til grunn at det skal renses, hva er konsekvensene av det, og hvilke konkrete tiltak skal komme istedenfor? Da vil jo heller ikke klimaforliket ligge fast lenger.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2011-03-09:
På vegne av representantene Ulf Leirstein, Jan-Henrik Fredriksen, Oskar J. Grimstad og meg selv fremmer jeg forslag om å innføre fleksibelt avgiftssystem for drivstoff, samt redusere avgiftene på drivstoff med 2 kroner fra 1. mai 2011.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2011-03-09:
På vegner av representantane Torgeir Dahl, Øyvind Halleraker, Arve Kambe og meg sjølv vil eg leggje fram forslag om likebehandling av skipstunnelar og anna infrastrukturbygging i meirverdiavgiftslovgjevinga.