trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erna Solberg (Høyre), 2003-06-04:
Jeg vil først avslutte det forrige replikksvaret. Det er slik at den største og den tyngste gruppen med flyktninger vi får til landet, i liten grad går via mottak i det hele tatt. Så alle kommuner må etablere norskopplæring fra bunnen av. Jeg nevner alle kvoteflyktningene som kommer. De bosettes relativt direkte ute i norske kommuner. I så måte er det ikke noe spesielt annerledes enn det man har hatt en fordel av tidligere, ved at de som har vært asylsøkere, har hatt en bedre forberedelse i mottak. Men det er altså fortsatt 80 pst. som sendes tilbake. Og for å si det sånn: Det er mulig at man skal gjeninnføre norskopplæring på mottak, men i så fall må Stortinget finne rom for det, det synes jeg hadde vært greit. Arbeiderpartiet fant ikke rom for å dekke regningen for det forslaget de hadde før jul. Dette koster altså 90 mill. kr. Jeg er enig i at det finnes mange hull i vårt sosialsystem, men de hullene gjelder for nordmenn også, som det gjelder for dem som gifter seg og flytter til dette landet. Da får vi gjøre noe i fellesskap med hullene, som gir en bedre integrering i arbeidsmarkedet.
Erna Solberg (Høyre), 2003-06-04:
Jeg tror deler av replikken fra Heikki Holmås skyldtes at han hørte feil. Jeg sa at det var aktuelt å fjerne 40 m2-grensen. Vi har jo nettopp fjernet den for kommunale utleieboliger i de fire største byene. Men jeg synes vi må gjøre det i forbindelse med hele gjennomgangen av bostøtteregelverket, fordi vi må prioritere de mange ønsker om endringer av bostøtten. Det er relativt mange debatter vi nå har hatt, hvor det har vært ulike deler av bostøttesystemet man har vært opptatt av å gjøre forbedringer i. Det er kanskje på tide vi tar dette i en samlet, enhetlig runde, og at vi sørger for – og det synes jeg er en ganske viktig del av introduksjonsordningen nå – at de reglene man har her, med unntak av selve introduksjonsordningen, skal være helt tilsvarende for dem som går på introduksjonsordningen, som for vanlige nordmenn. Det er jo derfor man ikke får et barnetillegg. Vi mener at man skal få lønn, man skal betale skatt. Det skal ikke være et sosialt stønadssystem ved den typen utforming. Det er nøytralt i forhold til andre inntekter. Da skal det ikke være behovselementer lagt inn i hvordan stønaden utformes. Dermed blir det mest mulig likt det man vil møte på et senere tidspunkt. Så har jeg lyst til å si til spørsmålet knyttet til om det er nye ordninger dette gjelder. Det viktigste ved introduksjonsordningen er å sette erfaringene og arbeidet i system. Noen kommuner har gjort mye. Noen kommuner gjorde faktisk mye før vi laget forsøksordningen også. Det var iallfall kommuner som hadde kommet i gang med å gjøre mye systematisk oppfølgingsarbeid. Andre kommuner er kommet kort. Det viser seg jo at de som er best på å få folk raskt ut i jobb, er de som sitter med overskudd på de overføringene til kommunene som man her har fått de senere årene, mens de som er dårligst på å få folk ut i jobb, er de som faktisk sitter med større utgifter enn det de får dekket, fordi man får overføringer ut fra en gjennomsnittsutgift på landsplan. Det er en indikasjon på at bedre systematikk faktisk gir besparelser over tid, også på kommunesektoren. La meg også si noe om dette med permisjon. Jeg har lyst til å understreke at det ikke er slik at man har rett på et toårig program uavhengig. Man har rett på en individuell plan som også sier noe om lengden, men makslengden er to år. Jeg er litt betenkt over tanken på at hvis man kan komme seg ut i jobb, har man rett til norskopplæringen, og man har mulighet til å få en masse antall timer norskopplæring, men vi må bli bedre på å organisere det på ettermiddagstid. Men når det gjelder om man på en måte skal fryse det, la det være jobb i en periode og så komme tilbake, synes jeg det er bedre at kommunene finner frem til det de mener er gagnlig i forbindelse med de individuelle planene. Jeg vil ikke legge noen særlig føring i forhold til at man skal bruke permisjonen, for jeg er faktisk opptatt av at de som kan komme seg i jobb raskt, skal komme seg i jobb raskt. Det å gå blant vanlige nordmenn i en vanlig jobb er nemlig det beste integreringsmidlet vi har. Da snakker man språket, man lærer seg atferden, og man sikrer seg en bedre fremtid.
Erna Solberg (Høyre), 2003-06-04:
Jeg vil bare svare på de to henvendelsene som representanten Andersen hadde til meg. Jeg er enig i det hun sa om at det er viktig at rutinene for sletting i utlendingsregisteret blir fulgt, og at feil i registeret ikke er akseptabelt. Det vil vi sørge for å følge opp når vi nå jobber videre med forskriftsendringer. Vi vil sikre oss at rutinene for registreringen og slettingen er riktige i dette arbeidet. Vi skal sikre at det som vi faktisk registrerer, er det formål for, og det skal gjennomføres etter regelverket. La meg da si noen ord om dette direktivet. Som jeg sa tidligere, er altså problemet ved gjennomføringen av en direktivtekst spørsmålet om hvor mye som er bindende, og hvor mye som ikke er bindende. Det er en av grunnene til at vi faktisk har bedt Utlendingslovutvalget om å se på det, og se hvor mye vi skal binde det opp. Utgangspunktet vårt er at dette ville vi nok ikke funnet på av eget hjerte på dette området. Men vi har ment at hvis man innenfor Schengen begynner å få ubalanse i forbindelse med utvisningsregelverk, så må vi altså ha en meget god begrunnelse for det. Jeg synes det er ulogisk hvis vi skulle være tvunget av et direktiv til å gjennomføre utvisning basert på mistanke om kriminelle handlinger gjort i andre land, altså hvor mistanken om kriminelle handlinger foreligger fra andre land, fra andre lands myndigheter, og akseptere det, med alle de vanlige forholdsmessighetsvurderingene som vi har i norsk lovverk, og at vi skulle gjøre det uten å ha den samme muligheten til å utvise, basert på den samme mistanken, når det gjelder svært grov kriminalitet. Jeg vil minne om at i det forslaget som var sendt ut på høring, var strafferammen satt til ti år. Det er et ganske høyt nivå for en strafferamme. Når det gjelder både spørsmålet om mistanke og spørsmålet om planlegging, så var det to elementer som høringsinstansene var uenige i. Jeg må innrømme at når det gjelder planlegging, har jeg den holdning at hvis en utvisning skulle, f.eks., bidra til at en kvinne ikke ble drept – fordi vi hadde mistanke om at det ville skje fordi hun bor i et annet land enn i Norge – så er ikke jeg helt sikker på om ikke jeg mener at det faktisk kunne ha vært gjennomført. Men det skal vi altså se på, selv om det ville bryte med rettsprinsippene at man da baserer seg på mistanke og ikke en dom. Det er nemlig slik at i den grad det også er planleggingssammenheng, er det vanskeligere å vente til man ser at planleggingen faktisk er gjort, og dokumentere det, men man har klare indikasjoner på det området. Men så langt er dette ikke ting som vi vil fremme av eget ønske. Det er helt avhengig av spørsmålet om det ligger innenfor direktivet å gjøre det, men, som jeg har sagt, mye tyder på at andre land ikke har tolket den ytterliggående effekten av dette direktivet slik at dette nødvendigvis blir reelt å ta opp til ny politisk debatt i Norge.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-04:
Jeg har behov for å be statsråden om å si noe mer utfyllende om to temaer. Det ene er sletting av fingeravtrykk fra registeret. I svaret fra departementet, og også i proposisjonen, framgår det at det er høringsinstanser som har sagt at de ikke er helt fornøyd med rutinene knyttet til registeret. Det som blir veldig viktig, er at vi vet at de som står i dette registeret, er de som skal stå der, og ingen andre. Ellers vil vi kunne mistenkes for at vi ønsker å bruke denne type etterforskningsmetoder på den utlendingsbefolkningen vår som har et lovlig opphold i landet. Vi har slått fast nå at det er ikke hensikten, det er ikke det man skal gjøre. Jeg vil be statsråden si litt om hvordan hun vil sørge for at dette registeret er oppdatert og korrekt. Det andre dreier seg om de lovforslagene som ikke ble fremmet, men som lå i høringsutkastet. Statsråden sa nå, prisverdig nok, at deler av ordlyden der ikke var akseptable. Jeg vil derfor be statsråden si litt om hva det er av det substansielle innholdet i disse bestemmelsene som hun i så fall kunne tenke seg å gå videre med, og si litt om begrepet som er brukt der, nemlig at en skal kunne utvises på mistanke. Er det i hele tatt akseptabelt for Regjeringen å bruke det som en generell bestemmelse, slik som dette vil være? Når vi nå snakker om de bestemmelsene som Regjeringen har trukket, men som de sier kan komme igjen i forbindelse med Utlendingslovutvalget, dreier det seg om flere enn dem som står i fingeravtrykksregisteret. Det dreier seg altså om en stor gruppe av innvandrerbefolkningen som skal kunne behandles på en summarisk måte. Jeg vil bare minne om at hvis det først dreier seg om internasjonal kriminalitet eller alvorlig kriminalitet, er det et ikke ukjent fenomen at bevis plantes, og at man for å bli kvitt noen man synes er brysom, kanskje en konkurrent til og med, planter bevis. Det kan være lett å få rettet en mistanke mot et menneske. Men det viktige rettsprinsippet i Norge må jo være at du ikke får en myndighetsreaksjon mot deg, enten det da er en dom eller en utvisning, hvis det ikke kan bevises at du faktisk har gjort noe galt. Det er et meget viktig rettprinsipp, som jeg håper statsråden vil bekrefte at denne regjeringen vil følge opp.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-04:
Først vil jeg takke statsråden for svaret, som jeg synes var oppklarende. Når det dreier seg om planlegging av kriminalitet, er det jo fullt mulig å kriminalisere det, slik at man faktisk har en bevist sak før man setter i verk et tiltak. Det er jo prinsippet i det hele, og jeg er glad for at statsråden har en slik holdning til det. Når det dreier seg om innlegget til representanten Sandberg i stad, synes jeg det taler godt for seg sjøl. Det beviser hvorfor det er grunn til å anta at Fremskrittspartiet har slike holdninger. At de sprer slike holdninger som de gjør, er allment kjent, for det ser jo og hører alle som leser aviser og deltar i debatter. At de velger å bruke enhver sak til også å spre disse holdningene, synes vi er beklagelig. Men vi har jo et veldig forskjellig syn på dette. SV mener at vi trenger en politikk for å lykkes i en globalisert verden, der flere skal kunne leve sammen. Det betyr at vi må ha et positivt utgangspunkt og ikke mistenkeliggjøre hele befolkninger, men individualisere ansvaret.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2003-06-04:
Dette lovforslaget er ein konsekvens av eit EØS-direktiv som Odelstinget tok stilling til i juni 2002. I motsetning til no var denne saka både når det galdt departementets handtering og skjønsvurdering, under all kritikk. Saka hadde ikkje vore på høyring, og det hadde heller ikkje vore kontakt mellom departementet og partane i arbeidslivet når det galdt lovforslaget. Dette var bakgrunnen for at Odelstinget vedtok å handsame saka om arbeids- og kviletid for fiskarar som eiga sak seinare. Statsråden har no gjort det Odelstinget bad om, og saka har fått ei brei og grundig vurdering. Dette blei stadfest ikkje minst av Fiskebåtredernes Forbund, som i høyringsrunden var svært fornøgde med den opne og gode dialogen som både departementet og Sjøfartsdirektoratet etablerte. Eg sluttar meg til den rosen, og ikkje berre som eit sitat i innstillinga. Lova og forskriftene skal medverke til å tryggje arbeidstakarane, i dette høvet fiskarane, mot skade i arbeidet ute på fangstfeltet. Det skal takast særskilt omsyn til helse og tryggleik i samband med nattarbeid og skiftarbeid. Det finst mykje god forsking på at nattarbeid ikkje fremmar god helse. Derfor bør nattarbeid avgrensast mest mogleg. Eg trur heller ikkje at dei nye, oppmjuka overtidsreglane er til gode for tryggleiken og helsa til fiskarane, sjølv om eg erkjenner at arbeidet på fiskeflåten fører med seg svært forskjellige driftsmønster. Utover dette har eg ingen merknader.
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2003-06-04:
Det er viktig og riktig gjennom forsøk å teste ut alternative måter å organisere offentlig forvaltning på. Da kan vi hente erfaringer med ulike typer modeller, og så kan vi danne en del av det beslutningsgrunnlag vi trenger, om vi ønsker endringer eller reformer på en bredere og mer permanent basis. I denne saken forholder vi oss til at et bredt flertall i kommunalkomiteen ønsket, slik Regjeringen foreslo i St.meld. nr 19 for 2001-2002, at det skulle settes i gang forsøk med å organisere fylkesmannsembetet og fylkeskommunen i ett felles forvaltningsorgan, enhetsfylket. Nå kan vi nok ha litt ulike oppfatninger om hvor vellykket en slik modell vil kunne bli. Jeg vil vel også, litt spøkefullt, antyde at med alle de forsøk og samarbeidsprosjekter vi i øyeblikket har, så er vi vel snart nærmere seks forvaltningsnivåer her i landet enn de to eller tre denne debatten egentlig skulle handlet om. Jeg mener imidlertid det fortsatt er et grunnlag for å skaffe seg praktiske erfaringer for å forbedre vår offentlige forvaltning, og i dette tilfellet på regionalt nivå. Behovet for lovendringen vi her behandler, har sin bakgrunn i at grunnlaget for fylkeskommunen finner vi i kommunelov og valglov, mens rollen til fylkesmannen som regionalt forvaltningsorgan ikke er underlagt generell regulering i lov. Jeg deler det syn at et forsøk med enhetsfylke har et slikt omfang, og endrer det regionale forvaltningssystemet på en slik måte at det er naturlig å ta inn en særskilt og eksplisitt hjemmel i forsøksloven. Det kan også være grunn til å understreke at det i forbindelse med en senere, mer fullstendig, gjennomgang og evaluering av forsøksloven kan være aktuelt å supplere loven med en mer særskilt hjemmel for forsøk som gjelder selve forvaltningsstrukturen. Den endringen som foreslås i denne saken, er kun ment som en hjemmel for dette aktuelle forsøket. Det er et bredt flertall i kommunalkomiteen som står bak innstillingen til lovendring som ligger til behandling her, en innstilling som også Høyres gruppe stiller seg bak.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-06-04:
Under normale omstendigheter skulle det være unødvendig for så vidt å holde noe innlegg, og det skulle jeg da heller ikke gjøre. Men når det foregår så sjeldne ting som utilslørt, eksplisitt ros til statsråden fra så fremtredende medlemmer av opposisjonen i nasjonalforsamlingen, synes jeg nesten jeg må benytte anledningen til å takke for den i hvert fall. Jeg innrømmet definitivt sist at den saksbehandlingen som hadde foregått, ikke tilfredsstilte de krav til saksbehandling man skal sette ved implementering av et slikt direktiv, hva gjaldt kontakt med personer og organisasjoner det ville angå. Nå tror jeg kanskje ikke man skal dra det så langt som Meltveit Kleppa, som sa at det var nødvendig å stramme inn på praksis, selv om man ved en inkurie i denne saken den gang ikke hadde fulgt boken. Men jeg skal overbringe Stortingets uforbeholdne anerkjennelse både til Sjøfartsdirektoratet og til departementets ansatte.
Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2003-06-04:
Representanten Aukan sier og har rett i, tror jeg, at hvis 8 pst. av dem som avgir stemme, faktisk krysser av for én kandidat, så er det litt tyngre, litt mer demokratisk – eller hva man måtte mene – enn partiets nominasjoner. Dette kan sikkert være riktig. Jeg har ikke noe retorisk poeng eller liknende som jeg vil forsøke å få fram her, men jeg er faktisk reelt nysgjerrig på å få Aukans vurdering av: Hva med de 92 pst. som ikke gjør noen endring på listen? Hvor befinner de seg i denne demokratiske tilnærmingen? Det er ett av problemene som vi har slitt litt med for å finne en løsning på.
Henrik Rød (Fremskrittspartiet), 2003-06-04:
Jeg hadde gleden av å høre representanten Jan Simonsen bruke seg over interne forhold i Fremskrittspartiet og kaste ut påstander om at Carl I. Hagen, Fremskrittspartiets partileder, ikke har respekt for Fremskrittspartiets medlemmer. Jeg synes at dersom Jan Simonsen har en personlig vendetta mot Fremskrittspartiet eller Carl I. Hagen spesielt, bør man velge en annen arena enn Stortingets talerstol. Man kunne kanskje med fordel heller opptre som musikant eller delta i underholdningsmagasin på fjernsynet. Det kunne være en bedre arena. Når det gjelder den rekke av representanter som har uttrykt en viss overraskelse over at Fremskrittspartiet i denne runden har tatt til orde for ikke å innføre personstemmer ved stortingsvalg, minner jeg igjen om det jeg sa i mitt forrige innlegg. Det er slik at i folks oppfatning er det et markant skille mellom det som er stortingsvalg, og det som er kommunevalg. Det har vært praksis at i kommunevalg har det vært personvalg, og i stortingsvalg har det vært partivalg. Det er derfor veldig viktig at det systemet som innføres, blir brukt, for ellers kan man komme opp i situasjoner, som jeg prøvde å sitere en hypotese på tidligere, at man risikerer at 8 pst. av de som stemmer på listen, får valgt inn en kandidat, mens kanskje 10 pst. av de andre som har stemt på den samme listen, ønsket nr. 1 på Stortinget. Da har man en situasjon hvor et mindretall har prioritert for flertallet, og det er en situasjon som man i alle fall ikke kan kalle demokratisk. Fremskrittspartiet har ikke lukket døren for dette med personvalg til stortingsvalg, overhodet ikke, men vi ønsker å se på effektene av fylkestingsvalget. Når det gjelder forholdet til velgerne generelt, som også noen har vært inne på, minner jeg om vårt forslag hvor vi sier helt klart at Fremskrittspartiet ønsker å innføre bindende folkeavstemninger. Man skal altså spørre velgerne imellom valgene om hva de mener om konkrete saker. Det må vel være mye mer demokratisk enn å ha en formening om personene som skal på Stortinget eller ikke. Da får man jo lov til å uttale seg i konkrete saker som politikerne etterpå må forholde seg til.
Henrik Rød (Fremskrittspartiet), 2003-06-04:
Jeg skal innrømme at jeg ikke fikk med meg alle detaljene i representanten Dahls spørsmål. Men det som er essensen i mitt poeng, er i hvert fall følgende: Dersom 8 pst. av dem som stemmer på en liste, setter et kryss ved kandidat nr. 3, og 10 pst. av de øvrige 92 pst. regner med at når de leverer inn listen som den står, er det kandidat nr. 1 de stemmer på, da har man et problem i og med at kandidat nr. 3 vil bli valgt, selv om flertallet av dem som stemte på listen, ønsket nr. 1. Det er essensen i det budskapet som jeg prøvde å framføre i stad – dersom det skulle være noen uklarheter rundt det.
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-04:
Representanten Aukan gjorde seg noen refleksjoner knyttet til begrunnelsen for å innføre personvalg til fylkestinget, og synes det er merkelig at vi, da vi innførte personvalg til fylkestinget på grunn av omsynet til like ordninger, ikke vil ha det til Stortinget. Jeg vil bare først avklare at for SVs del var det ikke omsynet til like ordninger for velgerinnflytelse på personvalget som var det avgjørende for at vi ønsket å innføre en slik ordning til fylkestingsvalg. Hvis det hadde vært det altoverveiende avgjørende hensynet, burde vi kanskje vurdert å velge samme ordning som ved kommunevalgene. Jeg deler ikke Aukans frykt for at dette blir fryktelig forvirrende for velgerne. Mitt inntrykk er at velgerne faktisk klarer å forholde seg til dagens ordninger på en utmerket måte. Jeg ser ikke at vi skaper noen større forvirring enn det vi gjør pr. i dag, så jeg synes kanskje at Aukans tanker om at SV har velgerfrykt, blir satt i et litt merkelig lys av hans egne redsler.
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 2003-06-04:
Hovudpoenget med å innføra ei slik ordning må vera å få opp interessa for val, for det å delta i å velja kandidatar anten det er til kommunestyre, til fylkesting eller til storting. For å oppnå det sa eg i innlegget mitt at det er viktig at valstyresmaktene gjer eit grundig informasjonsarbeid i forkant av eit val. Derfor er det ein fare, som representanten Engebretsen seier, at det vert eit lite mindretal som deltek. Det er derfor veldig viktig at både vi, som aktive politikarar, og valstyresmaktene gjer dette godt kjent, for det er klart at moglegheita – eg trur iallfall det – for å få større engasjement er til stades ved å innføra ei slik ordning.
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 2003-06-04:
Eg synest faktisk at det å tillata veljarinnverknad i kommuneval – og særleg i fylkestingsval – men å unnlata å gjera det i stortingsval, er litt merkeleg. Alle har vi vel det utgangspunktet at vi vil få lokka flest mogleg veljarar fram til urnene, for at dei skal få vera med å delta aktivt i det å velja dei folkevalde. Dette er heilt klart eit viktig skritt i den retninga, slik som eg ser det. Eg meiner at dette faktisk vil føra til ei større interesse for bl.a. det å bestemma kven som skal representera veljarane i dei forskjellige fylka.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2003-06-04:
Nei, jeg driver ingen personlig vendetta mot Fremskrittspartiet eller medlemmer av ledelsen. Jeg bare peker på meget relevante sammenhenger. Når et parti lar landsstyret vedta hvem som skal stå først på stortingslister, og dermed fjerner medlemmenes innflytelse når det gjelder å sette opp listene, kan man jo heller ikke forvente at de er villige til å la velgerne sette opp listene og bestemme hvem som skal havne på førsteplassen. Det vil fjerne partiledelsens innflytelse. Jeg har lyst til å nevne en annen ting som jeg synes er et vektig argument for en valgreform. Jeg tror at en valgreform hvor velgerne får bestemme over personvalget i større grad enn i dag, vil gjøre det politiske liv rensligere. Vi som har vært gjennom en del nominasjonsprosesser, vet jo at den ofte er basert på rykter, sladder, bakvaskelser, at det ikke alltid foregår slik som det burde. Dessuten er det viktig å holde seg inne med partifeller, gjerne ha en personlig venne- og omgangskrets innenfor partiet og ikke med folk utenfor partiet, drikke mye kaffe med partifeller hvis man er medlem av Kristelig Folkeparti, whisky hvis man er medlem av Høyre, eller hjemmebrent hvis man er medlem av Fremskrittspartiet. Selv om dette kanskje er litt morsomt formulert, er det en kjerne av sannhet i det. Men det viktigste er: Hvis det ikke blir så viktig lenger om man står på førsteplassen eller om man står som nr. 10, blir det heller ikke så viktig å snakke negativt om konkurrenter i partiet. Den konkurransen som man får om velgernes gunst når valgkampen er i gang, vil være på en helt annen måte renslig og positiv, for da er man nødt til å vise fram sin beste side for velgerne. Da må man vise at man er flink til å skrive aviskronikker, at man er flink til å holde foredrag, at man står på i valgkampen og reiser mye rundt, rett og slett vise seg fram på en måte som gjør at velgerne ser på personen som en verdig stortingsrepresentant. Så jeg er helt overbevist om at desto mer demokratisk valgordningen blir, desto mer innflytelse velgerne får på personvalgene, desto rensligere blir nominasjonsprosessene i de politiske partiene, og jeg tror ikke det bare er i Fremskrittspartiet det foregår ting som ikke burde ha foregått under en nominasjonsprosess.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2003-06-04:
Først et lite hjertesukk: Det er kanskje ikke av den aller største interesse, men jeg er egentlig for et valgsystem hvor hver stemme teller likt, hvor vi har en høyere sperregrense og et mindre storting. Derfor synes jeg det er et tankekors at hver gang vi justerer valgloven, blir Stortinget større og større. Men Stortinget har sagt sitt om dette ved avstemningen 26. mai, så dette er ikke noe mer enn et hjertesukk. Men Valglovutvalget utredet ikke dette, og det er en svakhet ved hele utredningen at det jeg først nevnte, faktisk ikke ble vurdert. Representanten Martin Engeset opplevde «formildende omstendigheter» etter å ha hørt saksordførerens innlegg angående velgerinnflytelse på personvalg. Jeg skal nå bidra med å si at jeg representerer de betenkte, som jeg også vet det finnes mange av i Høyre. Mine betenkeligheter knyttet til velgerinnflytelsen på personvalg er at jeg mener det er partienes oppgave å sikre en balanse mellom ulike grupper, geografiske områder og kjønn på listene. Med den velgerinnflytelsen Regjeringen har foreslått, reduseres partienes innflytelse, og deres oppgave begrenses kun til å velge ut mulige kandidater til Stortinget. Et annet forhold er muligheten for at enkelte grupper skal kunne «kuppe» alle kandidatene på en liste. For eksempel vil et fylke med sterk befolkningskonsentrasjon i ett område, men som ellers har spredt bebyggelse, risikere at bare den befolkningsrike delen blir representert. Et annet forhold er at ved god organisering kan det fra et fylke bli valgt inn bare ja-folk til EU eller bare nei-folk til EU. Jeg skal ikke falle for fristelsen til å si noe mer akkurat om dette. Enda et forhold er at ved å sette kryss eller ved kumulering vet vi fra kommunevalg at menn får flere kryss og kumuleringer fra velgerne enn kvinner og ungdom. Ved at bare 8 pst. av velgerne kan endre kandidatrekkefølgen, kan en risikere at det blir færre kvinner og unge på Stortinget. Det er faktisk forskjell mellom det finske systemet og det som Regjeringen foreslår. Og aller sist: Jeg ser også faren for at fokuseringen på enkeltkandidater kan føre til økt fokusering på å skaffe midler til å drive egen valgkamp mot andre kandidater på egen liste. I Finland bruker hver representant om lag 100 000 kr i sin personlige valgkamp. Det er penger som de må skaffe selv. Jeg vet ikke om det ligger godt til rette i det norske lynnet for at vi skal kjempe om velgernes gunst ved å fokusere på meg som person, på enkeltpersoner, og ved å få fokuset vekk fra den politiske kampen om sakene partiene imellom. Dette er mine betenkeligheter. De er kanskje ikke helt uovervinnelige når vi ser resultatene av fylkestingsvalget, men det gjenstår å se. Kanskje vi på litt lengre sikt også skulle vurdere systemet med enmannskretser, hvis vi først skal åpne for en valgkamp mellom personer og for reell velgerinnflytelse? Foreløpig bare spør jeg.
André Oktay Dahl (Høyre), 2003-06-04:
Jeg skal bare stille et konkret spørsmål til representanten Rød. Det er et lite regnestykke og et lite spørsmål til det eksemplet som ble brukt av representanten Rød i stad. Spørsmålet lyder slik: Hvis 10 pst. f.eks. ønsker partilederen sterkt, mens 8 pst. ønsker nr. 3 – hvem av dem blir da valgt først?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-09:
Jeg foreslår Heidi Grande Røys.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-09:
SV er ikke forundret over at Regjeringen velger å legge byrdene på folk med dårlig helse og dem som er uten jobb, og skjerme skatteletten til dem som har millioner i arbeidsfrie inntekter. Men jeg er ganske forundret over at Regjeringen, som sier at den er for skreddersøm og individuelle opplegg, ser seg tjent med å lage flere regler, som de så må ha noen unntak fra, og som er så stramme at man må være meget funksjonshemmet for å komme igjennom nåløyet. De stoler ikke på at Aetat når de gjør et vedtak om et attføringsopplegg, er best egnet til å vurdere om man skal ta tre måneders utdanning, eller f.eks. sju års utdanning, hvis man har lyst til å bli prest. Jeg kjenner ei jente som sitter i rullestol som har lyst til det, men som allerede med de reglene vi har i dag, har fått begrensninger i forhold til det. Hva er grunnen til det? Hvorfor stoler ikke statsråden på at Aetat er best egnet til å gjøre slike vurderinger og finne det attføringsopplegget som gjør at folk faktisk kommer i jobb?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-09:
SV forstår at Arbeiderpartiet har en tung dag i dag. Det forstår vi fordi statsråden i sitt innlegg understreket hvor viktig denne saken er for dem. De ville ikke ha inngått et forlik hvis ikke denne saken hadde vært på plass. Det sier litt om hvor viktige disse endringene som gjøres nå, er, og hvor hardt de rammer. Fra SVs side mener vi at disse endringene burde vært like viktige for Arbeiderpartiet som de er for Regjeringen. Det burde vært et ultimat krav at man ikke hadde gått med på dette, for dette rammer dem som trenger vår hjelp mest. Det er ikke veldig oppsiktsvekkende når Høyre mener at man blir motivert av å få dårlig råd, mindre utdanning og større gjeld. Det gjelder vel å merke dem som har dårlig helse, dem som står utenfor arbeidslivet og dem som har dårlig råd, mens folk i den andre enden av inntektsskalaen som kjent motiveres best ved å få store skattelettelser. SV er dypt uenig i dette og mener at noe av det viktigste vi kunne gjøre, både for å sikre at flere folk kommer i jobb og for å utvikle samfunnet i en mer menneskevennlig retning, ville være å sørge for at folk som har dårlig helse, og som står utenfor arbeidslivet, kunne komme i jobb. Derfor må jeg si at vi er ganske opprørt over at flertallet går inn for dette, over at Fremskrittspartiet, som i veldig mange sammenhenger mener at de skal være de svakes talspersoner, gjør det, og at noen kan mene at flere yrkeshemmede kommer i jobb ved at det blir kortet inn på muligheten til å få utdanning. Vi vet at dét er nøkkelen som yrkeshemmede og funksjonshemmede har til arbeidslivet. At ventetida i forkant av å få attføring blir kuttet ned, er veldig bra. Men i ettertid kan det hende at man ikke får jobb umiddelbart, for vi vet jo at det er slik at man nesten må slå inn dørene hos arbeidsgiverne og bære folk inn hvis de er funksjonshemmede eller innvandrere, for å overbevise arbeidsgiverne om at det er lurt, her er det en arbeidstaker som det er bra å ansette. Derfor kan det ta lengre tid, og derfor mener SV at det er viktig at denne gruppen har denne inntektssikringen som de nå mister. Og vi er uenig i – hva skal jeg si – den tanken som ser ut til å ligge bak, om at det er folk her som spekulerer i å ligge hjemme på sofaen ett år til, med stønad fra det offentlige. Vi mener at det er feil. Så dette er en tung dag. Jeg er glad for at det ikke er noen funksjonshemmede som sitter og hører på denne debatten. De hadde vært fryktelig skuffet i dag.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-09:
Det var en interessant opplysning om hva det var som var viktig å få til i budsjettforliket. Men jeg vil bare gjøre oppmerksom på at de funksjonshemmedes organisasjoner har erfaring med hvordan slike unntaksregler blir praktisert, f.eks. nå i forhold til kostnadstaket. Det er ingen gode erfaringer. Funksjonshemmedes organisasjoner har lest framlegget, de har kommet med sine bemerkninger til Stortinget, og de er entydig negative. De har ingen gode erfaringer med slike innstramninger. Tvert imot peker de på undersøkelse etter undersøkelse som viser at lang utdanning er det eneste som kompenserer for funksjonshemming og yrkeshemming. Det er realiteten. Det kan ikke statsråden se bort fra. Det betyr at disse innstramningene vil virke negativt for folk med dårlig helse som står uten arbeid. Derfor er det også viktig at man går gjennom dette området nøye hvert år, og det kommer også Stortinget til å pålegge Regjeringen å gjøre framover, slik at vi får en total oversikt og kan se utviklingen på dette området i årene framover.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2003-12-09:
10,3 pst. av alle nordmenn mellom 18 og 67 år er no uføretrygda. Det er ein auke på 3,2 pst. frå september 2002. Når me veit at det i tillegg er 232 600 som heilt eller delvis er sette utanfor arbeidsmarknaden, og som søkjer arbeid gjennom Aetat, ser me kor alvorleg denne situasjonen faktisk er. I sommar behandla Odelstinget Ot.prp. nr. 102 for 2001-2002, og der skriv Regjeringa: «Generelt vil lav stønad kunne medvirke til at flere fortsetter i arbeid når dette er mulig framfor å søke om trygd.» Spørsmålet mitt til statsråden blir da: Meiner statsråden at talet på uføre ville ha vore lågare dersom stønadene hadde vore lågare?
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2003-12-09:
I samband med behandlinga av statsbudsjettet for 2003 blei det vedteke å gjere kutt i ordningane til funksjonshemma og yrkeshemma. Regjeringa blei då bedt om å greie ut kva slags effekt desse kutta ville ha på økonomien og livssituasjonen til brukarane. Mitt spørsmål blir då: Vil me kunne forvente at Regjeringa snart og snarleg gjer ein total gjennomgang av livssituasjonen og den økonomiske situasjonen for desse gruppene, slik at me her i huset kan vurdere i ein total samanheng kvar me skal kunne rette innsatsen?
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2003-12-09:
Det gjør representanten – forslag nr. 1.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2003-12-09:
Jeg må si meg veldig enig i de betraktningene som representanten Holmberg gav i sitt innlegg. Jeg føler likevel at det blir litt merkelig at representanten Holmberg nå faktisk står og kritiserer sin forlikspartner. Representanten Holmberg burde heller ha skrytt Arbeiderpartiet opp og ned, fordi de nå har blitt med på å svekke næringslivets muligheter framover gjennom å øke lønnsplikten. Det registrerer jeg at representanten Holmberg ikke gjør, men det er jo det som er det faktiske forhold. Jeg føler for å si at dette er en omkamp fra Regjeringen. Jeg skal ikke kritisere verken statsråd eller regjering fordi en ønsker omkamp, for det gjør vi alle en gang i blant, men dette er en sak som kommer tilbake gang på gang. Jeg vil også minne om at da den debatten pågikk – og det høye støynivået som representanten Holmberg gav uttrykk for – var statsråden raskt på banen og konkluderte med at økt lønnsplikt for næringslivet skulle kompenseres med bl.a. midlertidige ansettelser. Nå er det slik at denne regjeringen har forhandlet seg bort fra kompensasjon for næringslivet, dermed midlertidige ansettelser, men fortsatt øker lønnsplikten for næringslivet. Det harmonerer dårlig i forhold til det som ble sagt fra Regjeringen og statsråden på et tidligere tidspunkt. Når det gjelder midlertidige ansettelser, har Fremskrittspartiet gitt uttrykk for at det er helt i tråd med de ønsker vi har om et fleksibelt arbeidsmarked. Men vi aksepterer selvfølgelig at forliket har gitt det resultat at saken sendes tilbake til utvalget, og det skal bli interessant å se hvordan forlikspartene forholder seg når utvalgets konklusjon kommer. Jeg har en liten magefølelse for at utvalget forhåpentligvis vil konkludere med at midlertidig ansettelse kanskje er fornuftig. Da skal det bli interessant å se om vi får dette til behandling i neste runde. Det er klart at midlertidige ansettelser er et virkelig godt grep i det norske arbeidsmarkedet, i særdeleshet når vi ser hva som skal skje neste år, etter 1. mai, i forhold til utvidelsen av EU. Da tror jeg at dette vil bli presset igjennom av arbeidstakere fra andre land, og da må også norske arbeidstakere få mulighet til å benytte seg av det. Jeg synes også det er merkelig, som representanten Holmberg påpekte, at vi skal ha et skille i arbeidsmarkedet når det gjelder offentlig og privat sektor, og når det gjelder muligheten til å ha fleksibilitet i arbeidsmarkedet. Til slutt vil jeg presisere at vi vil stemme mot innstillingens § 3(1) første ledd. Jeg vil vise til hva vi gjorde da vi behandlet Ot.prp. nr. 5 for 2003-2004. For øvrig har jeg ikke noe mer å si i debatten, annet enn at jeg fremmer forslaget som ligger i innstillingen. (1)
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2003-12-09:
La meg først få lov til å beklage at Fremskrittspartiet har vært litt uklar. Det har tydeligvis vært koordineringsproblemer innad i partiet mellom forskjellige fraksjoner. La meg bare si med en gang at Fremskrittspartiet støtter proposisjonen, det skulle ikke være noen tvil om det, selv om vi i en slik prosess som dette når det gjelder innstramning og endringer i regelverk for enkelte grupper som kanskje har problemer nok fra før i forhold til arbeidsmarkedet, blir litt i tvil når vi får framlagt denne type proposisjoner i sammenheng med budsjettet. Vi hadde helst sett at denne type proposisjoner ble framlagt på et tidligere tidspunkt, slik at Stortinget fikk bedre grunnlag for å behandle denne type saker. Vi hadde helst sett at en slik proposisjon hadde kommet på vårparten, slik at vi hadde fått behandlet den da, med eventuell iverksettelse påfølgende år. Men det er klart det er riktig at man også ser på den type arbeidstakere, og hvilke tiltak en skal sette inn for at disse i større grad skal få innpass i arbeidslivet. Nå har vi faktisk en negativ utvikling, og da er det klart at vi har et bestående regelverk som ikke er godt nok. Det er et vitnesbyrd om dette. Når dagens regelverk sørger for at det blir flere og flere som faller utenom, må vi gjøre noen endringer. Så kan en gjerne diskutere hvorvidt det er riktige endringer som foretas her, men vi får se i ettertid om det får negative konsekvenser eller positive konsekvenser. Slike saker har Stortinget behandlet tidligere, og Stortinget har faktisk reversert endringer fordi det har fått negative virkninger. Så jeg vil prøve å gi uttrykk for at det er under sterk tvil Fremskrittspartiet støtter proposisjonen. Jeg vil også nevne en sak som ikke er omtalt i proposisjonen. Det gjelder begrensning av rett til attføringspenger i ventetid på høvelig arbeid. Det har Fremskrittspartiet sagt at vi ønsker vi å utsette. Vi vil gjerne ha en større sak på det i revidert. Det har vi lagt inn i vårt alternative budsjett. Vi ser at det er det som er den største og tyngste posten, og vi er veldig skeptiske til at det blir innført så raskt i forbindelse med et budsjett. Jeg vil bare til slutt si at det er viktig i en situasjon der en tror at konjunkturene er i ferd med å snu, og der en tror at arbeidsmarkedet vil bli mer åpent i framtiden, at en ikke mister fokuseringen på de menneskene vi snakker om her, og heller ikke mister fokuseringen på den utviklingen som skjer på det norske arbeidsmarkedet i forhold til utvidelsen av EU, osv. Jeg hadde ønsket at ikke bare storting, men også regjering hadde fokusert like mye på den arbeidskraftreserven som ligger her, som på det å hente arbeidskraft innenfor utvidelsen av EU og også hente ufaglært arbeidskraft utenfor EØS-området. Vi har så mange mennesker med arbeidskraftressurser gående i Norge som det er viktig å få ut i arbeid. Derfor hadde jeg ønsket en sterkere fokusering på det også fra Regjeringens side.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2003-12-09:
Beklager, men det er grunn til å ta voteringen om igjen.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2003-12-09:
Jeg beklager, men kan vi gå tilbake og ta voteringen over § 3(1) på nytt også. (1)
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2003-12-09:
Det er svært mange arbeidstakarar som i løpet av eitt år vert permitterte i kortare eller lengre tid. Det er naturlegvis uheldig. I 2002 var det heile 29 000 som opplevde å vera utan arbeid, men framleis tilsette. Kven skal betala? Det er det som er spørsmålet. Er det fellesskapet, eller er det bedrifter som har ansvar for sine arbeidstakarar når dei framleis er tilsette? Eller er det slik at belastninga bør fordelast på ein rimeleg måte? Dersom arbeidsgjevarperioden er for kort, kan permittering verta for lett å ty til, og dersom han er for lang, fungerer han ikkje for dei verksemdene som treng arbeidskrafta, men som ikkje kan skaffa arbeid i enkelte periodar. EØS-avtalen krev likebehandling av alle næringar. Skal nokre få dagpengar utover 26 veker, må alle få det. Det som vi diskuterer i dag, er innstillinga til Odelstinget. Ho er basert på forliket mellom Arbeidarpartiet og regjeringspartia, og då snakkar vi om ein lønnspliktperiode på ti dagar for arbeidsgjevar. Fram til 1. juli kan ein også utvida permitteringsordninga frå 26 til 42 veker. Er dette så urimeleg? Knappast. Opposisjonen seier dramatisk at dette er å velta kostnader over på næringslivet. Vel, dette næringslivet har berre i Hordaland – eg kan ta det – fått 800 mill. kr i skattelettar frå sentrumsregjeringa, og eg trur at dei føretrekkjer å styra unna, så langt som det er mogleg, ein del permitteringar og behalda meir av det dei tener. Med ti dagars lønnsplikt er det sannsynleg at få, eller kanskje ingen, vil gå inn og ut av permitteringar, iallfall – det vert færre som vert reservearbeidskraft på fellesskapets kostnad. For vi må hugsa at det skal betalast. I 2002 kosta permitteringar samfunnet vel 1 milliard kr. Kristeleg Folkeparti vil understreka at permisjonar på grunn av ulukker eller naturkatastrofar ikkje vert belasta bedriftene. Bedriftene har fått betydelege forbetringar i sine rammevilkår dei to siste åra. Skattelette, rentenedgang og lågare kronekurs gjer at mange er optimistar, og eg trur at ti dagars lønnsplikt ved permittering neppe er det som no vil sløkkja lyset. Mange bedrifter er bekymra fordi dei heller ikkje no får høve til mellombels tilsetjing. Kristeleg Folkeparti trur at det kunne vore gunstig med ein lågare terskel for dei som slit med å koma inn på arbeidsmarknaden, og derfor fremjar Regjeringa eit slikt forslag. Vi har ein budsjettavtale med Arbeidarpartiet, og den inneber at dette spørsmålet no vert vurdert av Arbeidslivslovutvalet i ei heilskapleg innstilling. Det er OK. Regjeringa sin politikk går ut på å få folk i arbeid. Ingen har godt av å gå ledig i årevis – ingen vert rik av det heller. Dette er ein siger for arbeidslinja.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2003-12-09:
Det er eit problem og ei utfordring for oss alle når kvar femte nordmann i arbeidsfør alder lever på ei eller anna slags yting frå storsamfunnet. Det skal vera svært høgt i forhold til alle land vi kan eller vil samanlikna oss med. Norske kvinner og menn har rett nok ei høgare yrkesdeltaking enn andre land også. Men er vi verkeleg så mykje meir sjuke og uføre? Det er urovekkjande når talet på personar som tek imot attføringsytingar, aukar med 33 pst. frå 1999 til 2001. Poenget med denne saka er endringar som skal bidra til at personar som fell ut av arbeidslivet, raskare skal kunna koma tilbake igjen i jobb. Vi kan ikkje slå oss til ro med at halvparten av dei ledige eller sjukmelde må venta i tre år før attføringsløpet er starta. Det vert ofte for seint. Folk vert arbeidsudyktige av å verta parkerte slik, og det vil altså Regjeringa ta tak i. Sjølvsagt er det også gunstig at raskare overgang til arbeid har verknad både for privatøkonomien og samfunnsøkonomien. Og vi har større arbeidsløyse enn det vi likar. Derfor har Regjeringa adressert dette, og det på ein effektiv måte. Vi har angripe årsaka, ikkje berre sørgt for å minimalisera konsekvensane for den einskilde som vert ramma. Over 4 pst. rentenedgang og svakare kronekurs saman med eit moderat lønnsoppgjer har ført til ein gryande optimisme i næringslivet, og heldigvis er det teikn til nedgang i arbeidsløysa. Eg skal ikkje gå inn på dei konkrete enkeltforslaga, det har andre gjort greie for. Men fleirtalet vert i denne saka danna av regjeringspartia saman med Arbeidarpartiet, og no har også Framstegspartiet slutta seg til. Utstøyting frå arbeidslivet er for omfattande, og det er absolutt negativt. Derfor er Regjeringa sin politikk om å skreddarsy og laga individuelle opplegg for den enkelte riktig politikk. Det at vi også satsar meir på Aetat, er ein riktig politikk som ein må føra vidare.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-12-09:
Vi kjempar for dei som har det tøffast, heitte det i ei SMS-melding som vart presentert i Dagbladet i september, og det var Kristeleg Folkeparti sin leiar som gjorde ho kjend. Senterpartiet vedkjenner seg ei slik prioritering. Men vi synest til tider det er vanskeleg å sjå Kristeleg Folkeparti på den linja for tida. Dersom vi skal kjempa for dei som har det tøffast, må vi sikra at fleire får arbeid, vi må sikra ei meir sosial bustadbygging, vi må sikra eit meir finmaska sosialt tryggleiksnett, vi må sikra betre offentlege tenester, men vi må faktisk òg sikra midlar til ei omfordeling. Og midlane ligg der i eit meir rettferdig skattesystem. Det vil Senterpartiet prioritera framfor å stramma inn overfor dei som på mange måtar har det tøffast. Det ligg føre tal i denne innstillinga som viser at talet på uføre har auka med 3,2 pst. frå i fjor, og at 20 000 fleire funksjonshemma er ute av arbeid enn året før. Frå Senterpartiet si side vil eg streka under at vi støttar forslaget om at yrkesretta attføring skal vurderast så tidleg som mogleg. Vi trur det er svært viktig å intensivera innsatsen i forhold til attføring for at fleire skal ha moglegheit til å bruka den delen av seg sjølv som er disponibel for arbeid. Men vi er svært urolege for at vi samtidig som dette skjer, opplever forslag som gjer at det vert vanskelegare å takla kvardagen reint økonomisk for dei som då prøver ut attføring. Difor er vi ueinig i fleire av dei forslaga som ligg her. Vi vil altså behalda dagens ordning for rett til attføringspengar i vente på høveleg arbeid. Vi ynskjer å oppheva taket på kostnadar for attføringsopplegg, og vi synest dei erfaringane som er presenterte for komiteen så langt, og som gjeld dei som tek IT-utdanning, på den eine sida viser at nokre har langt kortare og billegare opplegg, og det er bra, men det viser òg at det er nokre som både treng meir tid og som skulle hatt moglegheit til ei lengre utdanning som altså kostar over 50 000 kr. Så føreslår Regjeringa å endra aldersgrensa for skulegang frå 22 til 26 år i samband med attføringstiltak. For vår del ser vi at det går an å diskutera den grensa, men vi tykkjer ikkje Regjeringa har lagt fram eit godt nok grunnlag. Vi er litt skremde, for å seia det slik, i forhold til det som skjedde når det gjaldt fjerning av taket på attføringstiltak på 50 000 kr. Der vart det svært sterkt streka under at det skulle vera så mange unntak. I praksis forstår eg det er vanskeleg å koma inn under dei unntaka. Vårt råd til Regjeringa når dei no ser på aldersgrensa i forhold til skulegang, vil vera at dei ser nøyare på kven som kan ha moglegheit til å koma inn under eit unntak. Difor stemmer vi mot forslaget slik det ligg no. Elles trur eg at det går fram av innstillinga korleis Senterpartiet røyster. Lat meg òg seia at det dessverre er ein del innstramingsforslag som får fleirtal i dag. For vår del kjem vi òg til å følgja utviklinga svært nøye. Eg sluttar meg elles, når det gjeld dei andre tema, til det som saksordføraren her presenterte. Det er betryggjande for komiteen at det er Karin Andersen som er saksordførar for desse kapitla, og for lovforslag som dette.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-12-09:
Slik som regelverket no vert sjåande ut, er det særleg viktig å få definert noko nærare kven det skal gjelda for. Kven er det desse unnataka skal gjelda for? Eg ber statsråden nemna eksempel på det han kallar for «sykdom, skade eller lyte», og seia kven som skal ha moglegheit til å koma inn under unnataket og få moglegheit til å bruka meir enn tre år på si utdaning. Det same gjeld i forhold til dette med å heva aldersgrensa frå 22 til 26 år. Kven er desse gruppene? Kven er det som på grunn av sjukdom, skade eller lyte er i ein vesentleg annan situasjon, som gjer at dei skal kunna koma inn under unnataket?