Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2016-04-07:
Delingsøkonomi er på dagsordenen overalt, både internasjonalt og her i landet. I tillegg debatteres delingsøkonomi flittig på debattmøter og i media, med ulikt utgangspunkt, og i dag altså også her på Stortinget. Hvorfor er delingsøkonomi på alles agenda? Jeg skal være forsiktig med å tolke alles interesse for delingsøkonomi, men noe av interessen bunner i at delingsøkonomien gir både noen muligheter og noen utfordringer, og at vi alle vel «famler» litt, som NHO-direktøren uttrykte det i et intervju, når det gjelder hva delingsøkonomien er og ikke er, og hvilke konsekvenser disse nye forretningsmulighetene gir for samfunnsutviklingen vår. LO har pekt på at de frykter et løsarbeidersamfunn med delingsøkonomien. Taxiforbundet mener Uber ikke er verken samkjøring eller delingsøkonomi, men pirattaxi. NHO er litt delt, men NHO Reiseliv peker på at Airbnb ikke er deling, men kommersiell formidler av rom, mens Abelia omfavner delingsøkonomiens forretningsmodeller. Finansministeren har pekt på at disse selskapene kommer til å bli på utsiden av økonomien hvis vi ikke sørger for at de blir en del av økonomien. Så hva er delingsøkonomi? Jeg skal ikke påta meg oppgaven å gi en presis definisjon av det, men peke på enkelte kjennetegn ved selskapene som defineres inn i delingsøkonomien. De siste årene har det vokst fram mange nye selskaper, nye forretningsmodeller, som baserer sin virksomhet på at hvem som helst kan dele, låne, leie, kjøpe og selge – jeg holdt på å si, hva som helst – ting, hus, bil, kunnskap, kompetanse, tid eller penger ved hjelp av digitale tjenester. I delingsøkonomien dekkes behov ved å ta i bruk overskuddsressurser i samfunnet. Logikken er at man ikke trenger å eie, så lenge man får tilgang til ting og tjenester på en enkel og rask måte. Kostnadene er lave, og derfor er også tjenestene gjerne billigere enn gjennom tradisjonelle selskaper. Selskapene har vidt forskjellige forretningsmodeller, fra store selskaper til små entreprenører og brukere av tjenester. Disse selskapene kan gi nye muligheter for tilgang til varer og tjenester på digitale plattformer og nye markedsmuligheter og innovative forretningsmodeller som skaper nye næringer, nye virksomheter og nye arbeidsplasser. Det er bra, det må vi omfavne. Delingsøkonomi er i ordets rette forstand et positivt bidrag til en bærekraftig økonomi ved at vi deler tjenester eller ting vi eier, slik at ikke alle behøver å kjøpe og eie eller å kunne de samme tingene – så lenge vi kan få tilgang til tjenester enkelt og raskt. Samtidig er det enkelte utfordringer knyttet til delingsøkonomien. Utgangspunktet for aktørene som deltar, er veldig ulikt. Enkelte deltar ut fra idealistiske hensikter og deler for å bidra til et bærekraftig samfunn og utnytte eiendelene bedre, mens andre deltar eller bidrar til delingen mot betaling. Uber og Airbnb, som jeg allerede har nevnt, er kanskje de mest kjente eksemplene på selskaper som defineres inn i delingsøkonomien. De er verdens største aktører i sine bransjer, uten at de selv eier noe fysisk. Gjennom privatpersoner, som bruker egen bil til å transportere andre, eller leier ut et gjesterom i eget hus, har de vokst forbi de tradisjonelle aktørene i taxi- og hotellbransjen på få år. Eksempler på norske aktører som har etablert seg i delingsøkonomien, er FINN, som vel mange av oss kjenner, Mojob, Nabobil, GoMore og mange flere. Det er etter min oppfatning alle de ulike modellene som bidrar til forvirringen og til behovet for å klargjøre hva delingsøkonomi egentlig er, og sørge for at selskapene blir en del av vår økonomi og vårt velferdssamfunn, samtidig som vi ikke skal kvele det innovative i modellene. Delingsøkonomien utfordrer vår måte å organisere samfunnet på med hensyn til bl.a. arbeidstakeres rettigheter, lønns- og arbeidsvilkår, skatt og reguleringer. Delingsøkonomien utfordrer tradisjonelle bransjer med nye forretningsmodeller, som omfatter noen av verdens raskest voksende selskaper. Det reises spørsmål om disse selskapene automatisk kan inkluderes i eksisterende definisjoner og reguleringer av virksomheter når det gjelder skatt, krav til HMS, forsikringer, arbeidstakerrettigheter og reguleringer, eller om det kreves nye definisjoner og reguleringer som inkluderer dem i vår økonomi og våre felles rammer. I dag er en del av selskapene ikke automatisk inkludert i eksisterende reguleringer. Det kan gi ulike konkurransevilkår i forhold til de tradisjonelle forretningsmodellene, slik Konkurransetilsynet også har påpekt, og det kan gjøre at de opererer på utsiden av vår økonomi, og ikke bidrar til fellesskapet. Disse utfordringene krever sin løsning politisk. Flere saker som omhandler et enkeltselskap som definerer seg inn under delingsøkonomien, Uber, er til behandling i rettsapparatet flere steder i verden, også her i landet og i EU-domstolen. Bakgrunnen er bl.a. at taxinæringen mener Uber ikke konkurrerer på like vilkår med taxinæringen, fordi de slipper reguleringer og tradisjonelle ansettelsesforhold fordi de definerer seg som en digital tjeneste og ikke som et transportselskap. Både EU-kommisjonen og EU-domstolen ser nå på hvordan man skal definere Ubers og lignende selskapers virksomhet: som transporttjeneste eller som digital tjeneste. Det har vært streiker og protester i flere land mot Uber. Definisjonen vil helt klart ha betydning for hvordan disse selskapene skal reguleres, og om det er behov for nye tilpassede reguleringer. For Uber vil definisjonsavgjørelsen ha betydning for hvilket ansvar selskapet har, for kjøretøy som brukes, for dem som utfører transporttjenesten, for passasjerene, for lønn, forsikringer osv., noe som igjen vil kunne føre til økte kostnader for tjenesten. I Norge har rettsapparatet vurdert om sjåførene som kjører for Uber, har brutt loven og kjørt pirattaxi, og det ble de – i første omgang, i hvert fall – frikjent for i forhold til tiltalen. Men problemstillingene blir jo ikke borte av den grunn. Mange jobber nå med å få oversikt over hva delingsøkonomi er og ikke er, og hvordan dette skal defineres og følges opp, bl.a. med bakgrunn i ovennevnte. I Arbeiderpartiet er vi opptatt av at delingsøkonomien kan gi nye muligheter for enkel og rimelig tilgang til varer og tjenester for forbruker og nye markedsmuligheter, innovative forretningsmodeller som skaper nye næringer, nye virksomheter, nye arbeidsplasser. Det ønsker vi velkommen. Samtidig er vi opptatt av utfordringene som de representerer – utfordringer opp mot vår måte å organisere samfunnet på med hensyn til bl.a. arbeidstakeres rettigheter, skatt og reguleringer. Vi mener derfor vi må få vurdert hvilke konsekvenser delingsøkonomien kan ha for forbrukere, velferdssamfunn og arbeidsliv, og hvilke politiske initiativ som trengs for å sikre rettigheter, reguleringer og skatt. Er det behov for nye reguleringer, eller har vi et rammeverk som omfatter det? Arbeiderpartiet har invitert ulike aktører som utvikler og har faglig funderte synspunkter på delingsøkonomien, til å komme med innspill til hvilke muligheter og konsekvenser delingsøkonomien kan ha for Norge. De peker alle på at vi må oppmuntre og legge til rette for mulighetene delingsøkonomien kan gi. Delingstjenester kan supplere og utfordre tradisjonelle tjenester og utvide markedet, bidra til lavere arbeidsledighet og norske innovasjoner, mer bærekraft, økt produktivitet og store muligheter for offentlig sektor til bl.a. forenkling og digitalisering. Samtidig peker de alle på utfordringene som må løses, og som jeg allerede har vært inne på, med hensyn til nettopp arbeidsforhold, skatt, markedsregulering og ansvar og sikkerhet i disse selskapene. De peker også på at det kan være vanskelig å plassere delingsøkonomien innenfor etablerte strukturer og definisjoner, og at det kan være behov for å utvikle og tilpasse disse. Og gjør man ikke det raskt, kan det føre til markedsdominans for enkeltselskaper, og nye arbeidsformer kan føre til sosial dumping og svart arbeid, mer deltid, midlertidighet og et mer fragmentert arbeidsliv. Alt dette er gode innspill til det videre arbeidet. Jeg er kjent med at regjeringen har nedsatt et utvalg som bl.a. skal vurdere delingsøkonomiens muligheter, utfordringer og konsekvenser for arbeidsliv og reguleringer. Utvalget skal levere sin innstilling innen 1. februar 2017. Samtidig understrekes det i mandatet at det vil foregå samtidige prosesser på feltet, og at utvalgets arbeid ikke skal begrense framgang i nødvendige reformer. Så da spør jeg finansministeren: Hvilke tanker gjør statsråden seg om delingsøkonomien, og hvilke prosesser og reformer er det statsråden har igangsatt og ser for seg gjennom utvalgets innstilling og de andre prosessene som er pekt på?