trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-11-19:
Regjeringa la i vår fram stortingsmeldinga om miljøkriminalitet, som Stortinget i dag får gleda av å behandle og diskutere. Det er første gong det er lagt fram ei stortingsmelding om miljøkriminalitet, og eg er glad for at komiteen er einig i at det er bra at vi set det på dagsordenen, noko som fleire gjev uttrykk for både i innlegga i dag og i innstillinga. Miljøkriminalitet skil seg frå annan kriminalitet på fleire måtar. For det første rammar miljøkriminalitet fellesgode som tilhøyrer samfunnet. Dei negative konsekvensane av miljøkriminalitet kjem i tillegg til den belastninga som følgjer med lovlege inngrep i, uttak frå og utslepp til naturen. Oppdagingsrisikoen er også låg. Det er eit stort spenn i aktørar og motiv. Kriminaliteten skjer i mange tilfelle ut frå eit ønske om økonomisk vinning, men også fordi folk ikkje har sett seg inn i regelverket, eller fordi dei rett og slett er ueinige i regelverket. Regjeringa meiner det er viktig å motarbeide miljøkriminalitet på brei front med eit breitt spekter av tiltak. Førebyggjande arbeid er primærstrategien, då det beste sjølvsagt alltid er å forhindre at kriminalitet skjer i utgangspunktet. Myndigheitene kan gjere ein endå betre jobb med å informere om regelverk og om dei verdiane som regelverket er meint å vareta, også i samarbeid med organisasjonar og næringsliv. Når kriminalitet har skjedd, er det avgjerande at det vert avdekt, og at samfunnet reagerer på brotet på ein proporsjonal måte og ein formålstenleg måte. Noreg har store utmarksområde, og det er krevjande å føre tilstrekkeleg oppsyn med dei. Tilsvarande krev det mykje ressursar å følgje opp at alle verksemder driv i samsvar med eit miljøregelverk. Både naturoppsyn og tilsyn med verksemder skjer på grunnlag av løpande risikovurderingar. I meldinga har vi identifisert nokre område der vi meiner at det er særleg behov for meir innsats. Vi skal òg sjå nærmare på korleis tilsynsverksemda er innretta, og styrkje samarbeidet på tvers av ulike myndigheiter for tilsyn og mellom politi og dei myndigheitene. Vi meiner vidare at det er eit potensial for i større grad å ta i bruk teknologi for å avdekkje miljøkriminalitet. Det inkluderer f.eks. bruk av satellittar, dronar og kunstig intelligens. Allmennprevensjon er viktig på miljøkriminalitetsområdet, og straff vil nok i nokon grad vere nødvendig for å avskrekke andre frå å utøve miljøkriminalitet. Regjeringa meiner alvorleg miljøkriminalitet må følgjast opp i straffesporet. Stortingsmeldinga består av ein omtale av tiltak mot miljøkriminalitet både nasjonalt og internasjonalt. Eg merkar meg at det internasjonale har fått litt mindre merksemd i innstillinga, men eg meiner likevel det er verdt å nemne her. Det er eit svært viktig arbeid. Miljøkriminalitet har store konsekvensar økonomisk for land på alle kontinent. Noreg bidreg vesentleg internasjonalt gjennom Interpol, gjennom regnskogarbeidet, gjennom bistandsarbeidet m.m. Så her skal vi klare å halde eit blikk mot både vår heimlege miljøkriminalitet og det vi kan gjere på den internasjonale arenaen.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-11-19:
Takk til representanten Grung for eit godt spørsmål. EE-avfall er utvilsamt eit betydeleg problem, og det trengst både nasjonale tiltak og internasjonale tiltak. Vi har ein ganske utførleg omtale av det i meldinga. Men noko som er verdt å nemne, og som vi no jobbar med, er at vi skal styrkje regelverket for EE-avfall, slik at det vert tydeleg at det å ta med seg avfall som er innlevert til ordninga, ikkje er tillate, og at ein kan få straff eller andre sanksjonar. Det vert klarare krav til sikring av avfallet. Vi har i år, i samarbeid med Miljødirektoratet, styrkt tilsynet ved grenseovergangane bl.a. Vi har starta ein grundig gjennomgang av heile produsentansvarsordninga for EE-avfall, som vi no ventar på resultatet av. Ulovleg, grensekryssande handel med EE-avfall er eit alvorleg problem, og vi deltek også internasjonalt gjennom arbeidet vårt i Baselkonvensjonen og for så vidt gjennom EU for å hindre den typen eksport av det som er både verdifullt avfall og tidvis også farleg avfall.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-11-19:
Det kjem nok litt an på kva type produktkategori det er snakk om, og kor det vert handla inn frå. Det finst jo reglar rundt dette, men det er ingen tvil om at representanten har rett i at netthandel kan gjere det meir krevjande med kontrollar, f.eks., og oversikt. Og det føregår netthandel med produkt som kan vere farlege for den enkelte sjølvsagt, men òg for miljøet gjennom bruk av ulovlege kjemikaliar, då typisk utanfor EØS-området. Det føregår elles ein betydeleg handel med trua dyreartar og bestanddelar frå dei. Eg trur ikkje det er nokon tvil om at dette er noko vi må følgje tettare opp i takt med at netthandelen veks. Eg trur ikkje at vi her, på same måten som ved ordinær handel, vil kunne avdekkje alt, men det er ingen tvil om at kontrollverksemd f.eks. vil vere føremålstenleg og vil kunne avdekkje noko.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-11-19:
Ja, det kan godt hende. Eg veit av erfaring at det er litt ulik praksis mellom kommunar og ikkje minst mellom fylkesmannsembeta, som gjerne har ansvaret for å følgje opp ein del ulovlegheiter, og det spørst også litt kva det er snakk om. Eg veit at det no er eit sterkare fokus – det er bra – på å følgje opp ulovleg bygging i strandsona f.eks. Særleg rundt Oslofjorden har ein no sett av meir ressursar til det og også gjeve pålegg om å rydde opp der det er gjort ulovlege inngrep. No trur eg nok at hovudutfordringa for norsk natur er dei lovlege inngrepa, for det er klart det vert bygd ned svært mykje verdifull natur i Noreg som vert gjort i tråd med reglar og vedtak, men som det likevel kan vere grunn til å vere uroleg for. Men det er i alle fall slik at der det er ulovlege utbyggingar, bør ein følgje det nøye opp. Det vil av og til vere eit ressursspørsmål, men eg skal absolutt sjå på dette innspelet om rettleiing. Det trur eg er verdt å forfølgje.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-11-19:
Det er ingen tvil om at førebyggjande arbeid er både viktig og krevjande. Det har representanten rett i, og det er ikkje noko mål å byggje opp mykje ressursar i offentleg forvaltning for å gjere ting meir byråkratiske. Men eg trur nok vi alle har ein del å gå på, og mange av miljømyndigheitene har ein del å gå på når det kjem til å spreie informasjon. For å ta eit nærliggjande eksempel: Når det gjeld ulovleg fiske av laks og sjøaure, varierer reglane noko i ulike delar av landet fordi det er ulik tilstand på bestandane osv. Det er klart at det er regelverk som ein forsøkjer å få ut så godt ein kan, og der ein gjerne gjev litt meir slakk i byrjinga enn etter nokre år, men ein bør i all hovudsak kjenne til reglane. Det er eitt eksempel på noko der det er viktig å informere godt, slik at folk i alle fall ikkje uforvarande driv med miljøkriminalitet. Det skal ikkje vere noko mål.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-11-19:
Det kan ein for så vidt, i den forstand at regjeringa er oppteken av at ein skal bruke straff som eit effektivt verkemiddel, når det er grunn til å tru at det er effektivt. Eg synest denne polemikken mellom SV og Framstegspartiet er interessant, men eg trur også det er grunn til å skjere litt igjennom, for det er jo ikkje slik at straff alltid er eit effektivt verkemiddel uavhengig av kva lovbrot det er snakk om. Eg trur f.eks. det er ganske stor forskjell på om det er ein viktig allmennpreventiv funksjon av straff, når det er snakk om økonomisk motivert kriminalitet, som på ein måte er kalkulert, og det er ofte det vi snakkar om her, og når det er snakk om alvorleg kriminalitet som vert gjord i affekt, f.eks. Då er nok det allmennpreventive i mindre grad ein relevant faktor. Eg trur ein skal ha med seg det når ein diskuterer straffenivå. Vi har jo føreslått at vi skal vurdere å auke strafferammene noko på område som miljøkriminalitet, fordi vi meiner det er samanliknbart med økonomisk kriminalitet, vinningslovbrot. Vi ser at strafferammene er høgare der, og dette bør korrespondere.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-11-19:
Eg trur ikkje eg skal driste meg til å setje ned eit offentleg utval på sparket, her og no, men eg noterer meg innspelet frå representanten Nævra, og eg tek gjerne ein diskusjon med min kollega landbruksministeren om korleis vi kan sørgje for at dei ordningane vi har for berekraftig hogst, nyter allmenn tillit. Det er sjølvsagt eit mål at dei skal gjere det. Eg er hjartans einig med representanten i at det er viktig å ha så god oversikt ein kan, og ta nødvendige omsyn til sårbare naturtypar når ein jobbar med tømmerindustrien. Vi må alltid bli betre på det, eg er einig i det, men å setje ned noko utval på sparket trur eg ikkje eg skal driste meg til. Eg vil likevel seie at det vert gjort mykje frå denne regjeringa si side for å sørgje for at vi varetek og sikrar viktige skogsområde, ikkje minst dei vesentlege ressursane vi bruker kvart år på frivillig skogvern, som er ei ordning som nyter stor tillit, som er populær, og som er ein suksess.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-11-19:
Eg trur at det i alle fall må vere slik at vi jobbar systematisk med å kartleggje norsk natur, slik at vi veit kva tilstanden er, og kva vi finn kor. Denne regjeringa driv jo også systematisk arbeid med økologisk kartlegging, økologiske grunnkart, og har sett av betydelege ressursar til det også i budsjettet for neste år, nettopp slik at vi kan få den kunnskapen opp. Så trur eg nok at representanten har rett i at sjølv om ein veit mykje, kan det likevel vere ulike meiningar og ulike interesser når det gjeld forvaltninga av det området, og slik vil det nok alltid vere. Eg trur nok det skal godt gjerast, sjølv med all den beste kunnskapen på jorda, at miljørørsla – i den grad den er einig i standpunkt – vert heilt einig med næringsinteressene i alle saker. Eg trur nok at av og til har ein litt ulike syn på risiko og på forvaltning, og det må vi nok leve med. Men vi er heldigvis eit demokrati, så dei meiningane kan vi bryte både her og i regjeringa.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-11-19:
Jeg vil først takke klima- og miljøministeren for en veldig grundig og god redegjørelse om et ekstremt viktig forhold for Norge i årene som kommer, nemlig EUs grønne giv og alt som følger av den. Et viktig aspekt der er at vi skal gå fra en lineær til en sirkulær økonomi. Vi skal altså gå fra bruk og kast av ressurser til bruk og gjenbruk av de samme ressursene. Det er faktisk langt på vei like viktig som klimautslipp som sådan. Men da blir et interessant spørsmål: Hvordan ligger Norge an? I en nylig rapport fra Skift, Virke og Circular Norway, som heter «Circularity Gap Report Norway», slo de fast at Norge nærmest var på jumboplass sett i forhold til sammenliknbare land, og at sirkularitet i Norge var nede på 2,4 pst., mens f.eks. Nederland, som gjorde det betydelig bedre, var oppe på 24,5 pst. Føler klima- og miljøministeren at Norge og norsk økonomi er i rute? Hvis han ikke føler det, hva vil statsråden gjøre for at vi kommer opp til det nivået som nærstående sammenliknbare land i Europa gjør,(presidenten klubber) nå som dette blir viktig ikke bare for klima og miljø, men også for næringslivets konkurransekraft? (presidenten klubber)
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-11-19:
Vi gleder oss til den strategien. Den har vi hørt om i en del år, og vi har etterlyst den. Vi hadde en melding som het «Avfall som ressurs – avfallspolitikk og sirkulær økonomi» for tre–fire år siden, som sa noe om avfall og lite om sirkulær økonomi, så strategien ser vi fram til. Jeg merker meg at i f.eks. andre nordiske land har man for lengst slike strategier på plass. Jeg vil stille et annet spørsmål. Norges 2050-mål er fortsatt 90–95 pst. kutt. Nå har EU satt karbonnøytralitet, altså netto null. Biden og Harris sa i valgkampen at de ville gå inn for netto null i USA. Canada er like ved å gjøre det samme. Japan og Sør-Korea har gjort det. Det blir stadig tydeligere at den nye normalen for moderne industriland er å si karbonnøytralitet 2050. Det kan høres ut som en bagatellmessig forskjell, men jeg mener at det er prinsipielt viktig å si at målet er faktisk å komme i balanse mellom det vi slipper ut, og det vi evner å ta opp igjen. Vil statsråden ta initiativ til at også Norge går inn for netto null, altså karbonnøytralitet, i 2050?
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-11-19:
Jeg vil bare si fra med en gang at dersom regjeringen vil ha samarbeidspartner i å få til både tydelig uttalt 55 pst. i 2030 og karbonnøytralitet i 2050, er Arbeiderpartiet klar til det. Det har vi lagt opp til i vårt programutkast. Jeg mener at det er viktig at man setter et mål på samme måte som EU gjør. 2030-nøytralitetsmålet som vi har hatt med oss lenge, er en annen form for nøytralitet, for den inkluderer en god del kvotekjøp. Det er et godt mål fra sin tid, men nå er det altså en ny type mål som blir standarden i mange andre vestlige land. Jeg mener, som statsråden var inne på, at det også kvalifiserer 2030-målene at man sier at det langsiktige målet ikke er flere utslipp enn man klarer å fange opp gjennom naturlig karbonbinding, f.eks. i jord eller industrielt – gjennom CCS – fordi det på en måte gjør at det blir en tydeligere forståelse av at 2030 er en mellomstasjon til et hovedmål, som er 2050. Min oppfordring til statsråden er at vi jobber for å legge oss på samme nivå som f.eks. EU gjør, også på 2050-målet.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-19:
Jeg skal følge opp litt av det representanten Barth Eide har spurt om, men aller først skal jeg takke for redegjørelsen, og for at statsråden også nå henviser til resirkulering og tap av naturmangfold i redegjørelsen. Det er gode, nye trender ikke bare å henvise til klima, som selvfølgelig er noe av det aller viktigste. Nesten bestandig har denne statsråden og også tidligere statsråder i denne regjeringa lent seg på føringer fra Europa, fra EU, føringene rundt kvotehandel. Mitt spørsmål til statsråden er egentlig da: Hvor lenge vil statsråden utsette nødvendige utslippskutt i Norge, og vil regjeringa sørge for at det kommer tiltak og virkemidler for utslippskutt som gjør at Norges utslipp i 2030 er 55 pst. lavere?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-19:
Jeg vil takke for et glitrende innlegg av siste taler – min kollega fra Buskerud. Jeg skal ta opp tråden, for det var akkurat det samme jeg hadde lyst til å si. Det er et ganske avslørende fenomen. Et av partiene her har en utpreget klimafornekter som hoveddebattant til å ha hovedinnlegg her i salen. Han snakker om EU, klima og norske tiltak her i salen og setter altså spørsmålstegn ved tusener av vitenskapelige rapporter i FNs klimapanel. Hvordan er dette mulig? Og jeg stiller meg sjøl spørsmålet: Hvordan kan dette partiet rekruttere ungdom? Hvordan er det mulig å vokse for Fremskrittspartiet nå, når de snur ryggen til de kommende generasjoner på denne måten? Det setter jeg spørsmålstegn ved. Vanligvis er det jo sånn at Fremskrittspartiet er gode til å fange opp holdninger i samfunnet, spesielt når det gjelder misnøye, og formulere enkle standpunkter ut fra det. Det kalles ikke noe annet enn enkel og skjær populisme. Men her kan det nå hende at Fremskrittspartiet og Tybring-Gjedde skyter seg sjøl i foten, gjør seg sjøl en bjørnetjeneste, for ni av ti nordmenn har tillit til forskning for å løse klimautfordringene. Samtidig er klimaendringer på topp blant 14 temaer som folk anser for å være de største utfordringene Norge står overfor. Det viser Klimabarometeret som nylig ble publisert. Nå ser jeg at også andre talere fra Fremskrittspartiet har tegnet seg her på lista, så vi får se da, om disse talerne retter opp det inntrykket jeg har fått. Så til et helt annet tema – det gjelder Norge og EU. Min kollega, representanten Lysbakken, tok opp et felt der vi ser store skyggesider av EØS-medlemskapet, nemlig på arbeidssektoren, dette med sosial dumping i arbeidslivet, osv. Men så er det en annen komité som nå ofte får EØS-saker i fanget, og det er min komité, transportkomiteen. Veldig mange saker kommer til oss nå, og vi ser at EU på mange måter henger over oss i alle disse sakene. Vi kan nevne jernbanepakke IV, dette med at EU til syvende og sist skal ha siste ordet om norsk jernbaneforvaltning. Vi tenker på frisleppet på drosjene f.eks., som er et annet eksempel der det er henvist til EØS-regelverket. Vi kan tenke på Wizz Air, som kommer inn i norsk luftfart. Det er flott at statsministeren på et vis snur ryggen til sånne selskaper som ikke følger norsk arbeidsrettslovgivning. Det er kjempebra. Men hva har vi av verktøy? Vi står omtrent handlingslammet. Vi har altså ingen verktøy å bruke for å stanse selskaper som vi egentlig ikke ønsker i Norge. Hva er dette for noe? Og så bruker vi ikke handlingsrommet vårt heller. Det kunne jeg hatt et eget innlegg om.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-19:
Regjeringa skal ha kred for at denne stortingsmeldinga er utarbeidet, som den første i sitt slag. SV er selvfølgelig helt enig i det meldinga sier om at miljøkriminalitet har lav oppdagelsesrisiko sammenliknet med andre former for kriminalitet. Mye av dette skyldes systemsvikt, og mye skyldes nedprioritering av alvoret i sakene. Delvis er det speilet gjennom straffereaksjonene og straffeutmålingen. Det er sånn samfunnet rangerer alvoret i en overtredelse eller kriminell handling. Men hva så med virkemidler og tiltak i denne meldinga? Vi må også vedta noe her som virkelig hjelper og gir myndighetene redskap for å ta grep på naturens vegne, og der skorter det ganske mye. Det er lite i denne forslagsbunken til regjeringa – mye vurderinger, som også forrige representant nevnte. De gir ikke Miljødirektoratet eller Petroleumstilsynet nok muskler etter SVs mening, og ikke politi og påtalemakt heller. Det er bra at regjeringa vurderer strammerammene og hvilke lovverk som skal anvendes. Den alminnelige strafferammen i naturmangfoldloven er bøter eller fengsel i inntil ett år. Det er bra når det står: «En heving av strafferammene opp på samme nivå som blant annet økonomisk kriminalitet og vinningslovbrudd kan være nødvendig(…) (…) Det antydes en økning av strafferammen til seks år, og det synes SV høres rimelig ut. Ellers er det ganske interessant å observere at Senterpartiet og Fremskrittspartiet finner hverandre i merknader her som kan tyde på at de ikke akkurat ser på miljøkriminalitet som spesielt alvorlig. De skriver bl.a.: «Disse medlemmer mener det må vises til noe mer enn bare en generell utvikling i retning av økte strafferammer på andre områder i samfunnet, og at dette bør innebære hvorfor andre forebyggende tiltak ikke er aktuelle.» Det var jo også det forrige taler viste til. Dette er isolert sett et flott standpunkt som SV kan støtte. Men mener Senterpartiet, og spesielt Fremskrittspartiet, dette på andre områder også, at forebyggende tiltak må legges mer vekt på enn straff? Det er betegnende at denne holdningen bare gjelder miljøkriminalitet, så vidt jeg har erfart, på andre samfunnsområder. Det foreslås å utrede nærmere å heve strafferammen for motorferdselloven, og det vurderes det samme for viltloven, naturmangfoldloven og kulturminneloven. Det synes SV er bra. Jeg har sett utallige eksempler på nødvendigheten av akkurat dette. Med dette tar jeg opp forslagene nr. 19 og 20, som SV har fremmet sammen med Miljøpartiet De Grønne.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-19:
Det er vel knapt noe område innen norsk miljøforvaltning der det er større behov for å samarbeide over departementsgrensene enn innen skogforvaltningen. Når det gang på gang blir avslørt at rødlistearter og viktige leveområder blir hogd ut – med loven i hånd og med sertifikatet for bærekraftig hogst på innerlomma – så må det vel snart ringe noen bjeller. Kan statsråden tenke seg å ta initiativ til å opprette et nytt utvalg, eller i det minste sette seg ned med landbruksministeren og finne løsninger der både miljøbevegelsen, biologer og næringen sjøl kan enes om en sertifiseringsordning som alle kan stå bak, og som kan etterprøves av rettsvesenet i etterkant, en ordning som ikke er en bukken-og-havresekken-ordning, som mange ser på den nåværende som? Det strider jo egentlig mot vanlig rettsoppfatning slik som det er nå. Statsråden må nok være klar over det som skjer i norske skoger i dag.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-19:
Jeg takker for svaret, og jeg registrerer en veldig positiv holdning fra statsråden. Det tar jeg også med meg. Men vern av skog er nå én ting. Vi har også de nitti prosentene som blir igjen etter at Stortinget har nådd sitt mål om 10 pst. vern, og hvordan det forvaltes. Jeg tror ikke vi trenger det som statsråden henviser til, verken droner eller kunstig intelligens, for å kunne registrere biologiske forekomster. Denne statsråden disponerer registreringskapasitet og biologisk viten gjennom sitt direktorat, og så har vi også et næringsdepartement, og vi har Landbruksdepartementet, som styrer hogst og høsting. Dermed er det på et vis en klassisk konflikt, det må vi innrømme. Det kan fort være et dilemma her mellom økonomiske interesser, næringsinteresser og naturens interesser. Det er jo derfor jeg har dette innspillet om at det bør settes ned et utvalg, og at vi kunne klart å få en løsning som miljøbevegelse og næring i langt større grad kan enes om.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-19:
Da kan jeg komme litt inn på begrunnelsen for replikkordskiftet. Det er en god anledning. Jeg vil komme med dette hjertesukket og en sterk bekymringsmelding, ikke bare fra meg, men fra alle som følger med i norsk skogforvaltning med miljøpolitiske øyne. I skogbruket ser det ut til at det meste er lov. Det finnes ikke miljøkriminalitet i skogbruket, tilsynelatende, om en skal tro antall politisaker. Omtrent alle saker med anmeldelse av hogst blir henlagt, dette til tross for at utallige hogster bryter med naturmangfoldloven. Hogstene i Follsjå-området i Notodden er en av dem. Det var ikke i strid med loven, til tross for at en rekke rødlistearter blir hogd ut. Skogbrukets egen sertifiseringsordning og egenkontroll fanget overhodet ikke opp det fagbiologer registrerte rett ved siden av. Dette var i realiteten en slakt av skogbrukets egen registreringsmetodikk. Mediene slo det veldig stort opp, og det er oppsiktsvekkende at praksisen bare fortsetter. Når vil statsrådene snakke sammen? Det var det replikkordskiftet innebar. Når kan vi få en sertifiseringsordning som virkelig er bærekraftig og miljøvennlig og sikrer at viktige miljøverdier blir ivaretatt? Det er det store spørsmålet. Det hadde vært en stor fjær i hatten for statsråden om det var den sittende statsråden som tok det initiativet, og det ville bli veldig godt mottatt i miljøkretser. Det tror jeg statsråden er fullstendig klar over. Det skal ikke være mulig for næringen å gjemme seg bak ikke-fungerende lovverk og ikke-fungerende sertifisering. Vi ser på landsbasis at bare rundt 20 pst. av skogen er igjen som ikke har vært flathogd, og vesentlig mindre i lavlandet Østafjells. I disse flathogstene forsvinner viktige leveområder og rødlistearter hver dag. Jeg har sjøl erfart og sett på nært hold hvordan tiurleiker er blitt utradert med loven i hånd. Det har ikke vært registrert. Rødlistearter har forsvunnet. Jeg har sett det på nært hold. Det er tatt vekk. Man har beklaget det. Man fulgte ikke med i timen. Det er ingen straff, ingen reaksjoner. Det blir henlagt. Naturvernforbundet har utallige saker på dette området. Og dette godtar vi på et vis. Man tar ikke tak i det. Ingen av disse anmeldelsene har ført fram, på tross av at de synes som klare brudd på de forhold i PEFC-standarden som § 5 i bærekraftsforskriften i skogbruksloven viser til. De blir henlagt som intet straffbart forhold, hvis de blir anmeldt. Økokrims forståelse er visstnok at § 5 ikke kan brukes fordi den ikke inneholder en opplisting av straffbare forhold, men viser til den private PEFC-overenskomsten hvis innhold myndighetene ikke har kontroll over. Dette begynner å nærme seg en sirkelkonklusjon og en sirkelvurdering. Jeg sier igjen: Jeg håper statsråden ser nærmere på dette.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2020-11-19:
Jeg skal være med representanten Dale på bærekraftig skogshogst – det skulle bare mangle. Der kan vi stå skulder ved skulder, når representanten Dale blir enig om hva som er bærekraftig hogst. Det er et veldig relevant spørsmål jeg tok opp, for her snakker vi om brudd på naturmangfoldloven, men det er også flere andre lovverk inne i bildet. Det vi snakker om her, er fortolkning av lovverket, og det er også hvordan forskjellige lover blir satt opp mot hverandre. Det er veldig viktig at regjeringa tar tak i dette feltet og ser nettopp de forskjellige lovverkene opp mot hverandre, ikke minst § 5, som jeg henviste til, og til naturmangfoldlovens plass i skogforvaltningen.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-11-19:
Redegjørelsen er omfattende, med en rekke strategier på EU-nivå, men det mest konkrete i redegjørelsen framstår å være sjølve ambisjonene om å heve målsettingene, prosentene. Tilnærmingen er interessant, men den er langt fra betryggende. Redegjørelsen er også interessant når det gjelder forhold som ikke omtales. Det er faktisk noe som er større og mye mer vesentlig når det gjelder håndtering av CO 2 , enn det statsråden redegjør for, og det er naturens eget og omfattende kretsløp for karbon. Jeg vil utfordre statsråden til å gi en overordnet vurdering av hvordan han ser på mulighetene for i større grad å spille på lag med naturen. Jeg vil høre hvordan statsråden ser på mulighetene for å utnytte fotosyntesen til å redusere innholdet av CO 2 i atmosfæren. Og videre: Klimaarbeidet innebærer også et omfattende system med mål- og resultatstyring, der den viktige og dominerende parameteren for måling er CO 2 -ekvivalenter som et felles uttrykk for påvirkningen fra ulike klimagasser. Siden CO 2 -ekvivalenter står så sentralt, vil jeg også utfordre statsråden til å kommentere om han ser noen konkrete problemer med denne målemetoden.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-11-19:
Statsråden tar ikke inn over seg at det er fotosyntesen som virkelig fungerer. Den fungerer hver dag, og den er gratis. Den skaper fornybart karbon som kan erstatte fossilt karbon. Det er en del av kretsløpet. Det er der framtida ligger. Derfor er det arealbruken som er essensiell. Vi må bruke arealene på en måte som fremmer dette, og da må vi ha lønnsomhet i den produksjonen. Det viktigste i spørsmålet mitt var CO 2 -ekvivalenter. CO 2 -ekvivalentsystemet er sånn at metan som ikke er noen varig gass, virker veldig sterkt på kort sikt med hensyn til CO 2 -ekvivalenter, men den går over til CO 2 . Det betyr at dersom vi skyter alle kuer i morgen, går metanutslippet ned, og en kan oppfylle regjeringas CO 2 -mål, men det har ingen effekt på lengre sikt, fordi kua er en del av kretsløpet. Er statsråden enig i det?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-11-19:
Riksrevisjonen har kommet med en knusende rapport om kvotesystemet i kyst- og havfisket. Hva den knusende rapporten går ut på? Jo, den går ut på at den politikken som føres, ikke er i tråd med det som Stortinget har uttalt skriftlig skal være formålet, nemlig at en skal ta samfunnsøkonomiske hensyn, og en skal sikre en skikkelig samfunnsutvikling i alle kystsamfunn langs hele kysten. Hovedfunnene i rapporten er at etablerte fiskeripolitiske prinsipper er blitt utfordret. Eierskapet til fartøy med kvoter er konsentrert på færre hender. Fartøyene eies i mindre grad av registrerte fiskere. Økt kvotepris har gjort det vanskelig å rekruttere fiskere. Og det siste, som statsråden bør merke seg meget tydelig: Flere av endringene i kvotesystemet er ikke tilstrekkelig konsekvensutredet av departementet. Det som var det spesielle da jeg overhørte høringen om dette, var spesielt Fiskarlagets uttalelse. Fiskarlaget sa seg helt enig i den knusende rapporten, som innebærer at politikken som Stortinget har vedtatt, ikke blir fulgt opp. Og så kom det spesielle og viktige, nemlig at Fiskarlaget sa: Vi har vært enig i den kursen. Fiskarlaget må slutte å dobbeltkommunisere. En må si tydelig hva en vil. En kan ikke både kritisere det som har skjedd gjennom å støtte riksrevisjonsrapporten, og så si at en er enig i de tiltakene som Riksrevisjonen i virkeligheten kritiserer. Har departementet og Fiskeridirektoratet vurdert tiltak ut fra gjeldende lovgivning, hvor samfunnsøkonomien i de berørte lokalsamfunn er det sentrale? Nei, det er det som er kritikken. Det har nesten ikke skjedd. Sjølsagt må det være lønnsomhet i alle ledd i fiskeriene, fra fiske til fiskeforedling til salg. Det er det kapitalistiske prinsippet som Senterpartiet bygger på. Men politikken må organiseres sånn at vi sammen med bedriftsøkonomien sikrer samfunnsøkonomien i de berørte samfunn – enten det er i Hasvik, i Måsøy eller i Loppa. Vi kan ikke sitte og se på at disse samfunnene nå blir så svekket som en virkelig konsekvens av fiskeripolitikken. Det nytter ikke at statsråden sier at dette er den generelle samfunnsutviklingen i saken, når Riksrevisjonen har påpekt at det er de virkemidlene som statsråden setter inn gjennom fiskeripolitikken, som forsterker markedskreftene, forsterker sentraliseringen og forsterker svekkelsen av disse samfunnene. Det er essensen i kritikken fra Riksrevisjonen. Det er oppgaven vi nå står overfor og må rette opp.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-11-19:
Det er en samlet komité som er enig med Riksrevisjonen og ber statsråden komme tilbake til hvordan rapporten kan følges opp. Jeg vil berømme komiteen for at den har greid å samle seg om den konklusjonen. Den er veldig sjelden, når en leser hvor sterk kritikken er. Riksrevisjonens språk er dannet, og sterk kritikk er det vi ute kaller for en knusende rapport. Det er også riktig at det som her blir gjennomgått, er forhold langt tilbake i tid, og det er flere regjeringer. Det er viktig at vi alle tar inn over oss at rapporten påpeker noe som har skjedd over flere regjeringer. Det er flere regjeringer som er ansvarlige – på hver sin måte – for den situasjonen som vi er kommet i. Det snakkes mye om Nord-Norge, om politikk og nordområdepolitikk. Jeg husker godt under den rød-grønne regjeringa, at fiskeripolitikk i betydningen fiskeribefolkningens og lokalsamfunnene langs kystens tilgang til fisken var ganske fraværende da. Det er jo derfor en bor der, det er det som er basis. Og hvis ikke basis er der, forvitrer det. Det som da er veldig vesentlig, er at nå har markedskreftene fått forkjørsrett til å bestemme tilgangen til hvem som skal fiske. Det er ikke det som er lovverket. Lovverket sier at en skal ta breiere hensyn. En skal sjølsagt ta hele kysten i bruk; sjølsagt skal en sikre alle de fiskeriavhengige kystsamfunnene som er langs kysten. Det skjer altså ikke. Så er vi en situasjon når det gjelder fiskeforedling, at det er altfor lite fokus på kvalitet og på fersk fisk og altfor lite fokus på ordnede lønns- og arbeidsforhold innenfor fiskeriindustrien. Det som har kommet fram, er, ut fra min erfaring, bare toppen av isfjellet i en del bedrifter. Det er også seriøse bedrifter som driver godt, men det er for mange som ikke driver bra. Når det gjelder kontrollen med fisket, kontrollen med landingene og kontrollen med kvotene, blir Fiskeridirektoratet ganske paff når vi i møte med dem kjører på og spør hva de her egentlig har medvirket til: en situasjon hvor det ser sånn og sånn ut, og så er virkeligheten en ganske annen og mye mer problematisk. Statsråden har en stor oppgave når han skal komme tilbake til Stortinget og fortelle hvor skapet skal stå.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2020-11-19:
Senterpartiet ser behovet for samordning av bestemmelsene om reaksjoner og sanksjoner på dette området, i tråd med endringene i forvaltningsloven, og mener forslaget til endring stort sett er uproblematisk. Men det er likevel ingen enkel sak. Senterpartiet merker seg og deler det prinsipielle synet som er fremmet av flere av høringsinstansene i denne saken. Særlig er man kritisk til å øke adgangen til å ilegge reaksjoner og sanksjoner når man samtidig senker terskelen for når disse kan ilegges. Senterpartiet er også skeptisk til den administrative adgangen til inndragning som er foreslått, som tilsynelatende allerede er tilfredsstillende hjemlet i annen relevant lovgivning. Senterpartiet støtter for øvrig også høringsuttalelsen fra Advokatforeningen, som påpeker at energiproduksjon, energitransport og annen virksomhet innen energi- og vassdragssektoren er virksomheter som i betydelig grad er utsatt for påvirkning fra ekstremvær og naturhendelser. Det en i praksis foreslår, er å sette terskelen for ansvarsfrihet urimelig høyt. Avbrudd som følge av naturhendelser, utover det anleggene med rimelighet kan forventes å være dimensjonert for, bør ikke medføre overtredelsesgebyr. Senterpartiet deler det synet. Senterpartiet er videre kritisk til at sanksjonsmidlene foreslås skjerpet eller utvidet, samtidig som det foreslås å lette på kravet til utvist skyld for å kunne sanksjonere regelstridig adferd. Dette gjelder særlig for overtredelser foretatt av foretak, hvor det foreslås at overtredelsesgebyret skal kunne ilegges på objektivt grunnlag uten at det stilles krav til uaktsom eller forsettlig opptreden. De foreslåtte lovendringene legger med andre ord og samlet sett opp til en utvikling i retning av strengere sanksjoner, men også lavere terskel for å ilegge disse. Det er en utvikling vi i Senterpartiet er kritisk til, og vi har derfor konkludert med at vi ikke støtter de konkrete lovendringene som foreslås i proposisjonen, selv om vi anerkjenner behovet for en samordning.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2020-11-19:
Miljøkriminalitet er et vidt begrep og rommer stort, som utslipp i oljesektoren, og smått, som brenning av ulovlig avfall på en gård. Emnet er sammensatt og komplekst. Senterpartiet synes det er bra at vi har fått den første meldingen noensinne om miljøkriminalitet, og vi håper det vil bidra til å sette miljøkriminalitet på dagsordenen samt bidra til økt kunnskap, forståelse og engasjement rundt emnet. Meldingen beskriver Norges omfattende og strenge miljøregelverk, vår velfungerende miljøforvaltning og spisskompetansen på miljøkriminalitet vi finner i Økokrim, som bistår politidistriktene. Høyesterett har i tillegg de siste 20 årene bidratt sterkt til å framheve betydningen av effektiv allmennprevensjon for å forebygge miljøkriminalitet. Miljøkriminalitet er alvorlig og krever et sammensatt virkemiddelapparat. Senterpartiet har merket seg at mange av forslagene i meldingen er på et «vurderer-stadium», og at det er langt mellom de helt konkrete forslagene som Stortinget er invitert til å ta stilling til. Meldingen har imidlertid et sterkt fokus på skjerpelser, sanksjoner og straffenivå. For oss må målet med en straffeskjerpelse i denne sammenhengen være å få færre overlagte og/eller bevisste overtredelser av lovverket, ikke bare flere strenge domfellelser – særlig ikke i tilfeller hvor skyld og eventuelt forsett er mindre eller helt fraværende. På dette rettsområdet kan overtredelsene spenne fra det rent forsettlige og økonomisk motiverte til overtredelser som er forårsaket av en aktsom, men uheldig hendelse. En faktisk og rettslig gjennomgang av hvordan og hvor presist foreslåtte lovendringer treffer formålet og begrenser overtredelser, burde vært bedre synliggjort i arbeidet eller lagt fram med denne meldingen. Senterpartiet vil påpeke at forebyggende arbeid, bl.a. gjennom veiledning, samarbeid, informasjon og informasjonsdeling, er noen av de viktigste tiltakene på området, noe som henger sammen med forvaltningens veiledningsplikt, men også for å kunne endre adferd og utvikle beste praksis i tråd med de kravene og det regelverket som gjelder. Som det pekes på, er de viktige verdiene som rammes av miljøkriminalitet, at det er lav oppdagelsesrisiko, men store muligheter for økonomisk vinning – hensyn som gjør at allmennprevensjon er svært viktig. Det er imidlertid viktig for rettssikkerhetsperspektivet at mål og virkemidler henger sammen og framstår proporsjonale og ikke tilfeldige. Det endrer likevel ikke behovet for mulighet til å ilegge straff for de alvorligste lovbruddene på området. Men Senterpartiet frykter at regjeringen med denne meldingen er med på å vippe tyngdepunktet i tiltaksapparatet fra det forebyggende til rene straffetiltak. Det er en utvikling Senterpartiet har uttrykt skepsis til.
Stefan Heggelund (Høyre), 2020-11-19:
Miljøkriminalitet er et relativt nytt kriminalitetsområde, men det er svært viktig og svært alvorlig, fordi det rammer våre fellesgoder. Miljøkriminalitet har foreløpig lav oppdagelsesrisiko, og konsekvensene av det kan oppdages langt senere og gjerne et helt annet sted enn der overtredelsen fant sted. Derfor er det arbeidet regjeringen nå har satt i gang, så avgjørende – den første meldingen om miljøkriminalitet. Som vi pleier å si: Det måtte en borgerlig regjering for å få det til! Det er verdt også å takke for det samarbeidet vi har hatt i komiteen, for dette er selvfølgelig en sak som alle partier er opptatt av. I denne meldingen presenteres det altså for første gang en helhetlig politikk for å styrke innsatsen mot miljøkriminalitet, både nasjonalt og internasjonalt. Denne energi- og miljøkomiteen har jo vært på komitétur i andre land, hvor vi har sett hvor alvorlig miljøkriminalitet også er utenfor våre grenser, selvfølgelig f.eks. når det gjelder regnskog. Innsatsen mot miljøkriminalitet nasjonalt og internasjonalt skal styrkes og dermed også redusere den negative påvirkningen denne typen kriminalitet har på klima og miljø. Vi legger grunnlaget for et langsiktig oppfølgingsarbeid på tvers av ulike sektorer, og i meldingen foreslås det ikke mindre enn 97 tiltak som regjeringen skal vurdere. Miljøkriminalitet er lukrativt, det er den tredje største ulovlige økonomien i verden i dag, men så utrolig viktig at vi stanser. Derfor er dette banebrytende, helhetlige arbeidet viktig. Jeg takker komiteen for det gode samarbeidet og for at vi nå får denne meldingen gjennom i Stortinget.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2020-11-19:
Representanten Liv Signe Navarsete bestred, slik jeg oppfattet det, at det ville kunne bli kontroll av kvalitet f.eks. på fisk på grensen uten EØS-avtalen, altså med en handelsavtale, og så viste hun til to eksempler. Det ene var Færøyene. Men Færøyene er en del av Danmark. De følger det samme regelverket, derfor slipper de kontroll på grensen. Det andre var Sveits. Ja, de har også en avtale med EU. De har fått godkjent sitt regelverk av EU. Og hva betyr det? Jo, man slipper altså ikke unna EUs regelverk hvis man vil ha eksport av fisk uten at den blir kontrollert. Til denne drømmen som motstanderne av EØS-avtalen, i hvert fall noen av dem, har om at Norge er så viktig at vi kan få det akkurat som vi vil: Det er godt å ha stor selvtillit, men det er nok ikke sånn at vi er så viktige for andre at vi kan slippe unna et felles regelverk som de andre vil følge. Ta f.eks. representanten Lundteigen, som sier at han er for fri bevegelse av arbeidskraft og personer i Norden, men ikke sør for Danmark, så han vil reforhandle EØS-avtalen. Ja, hvor realistisk er det? Og Dale nå, som er imot at Norge skal være med i EU, men han vil gjerne samarbeide med EU om klimapolitikken. Men det er ikke sånn at vi kan samarbeide med EU der vi vil, og slippe å følge regelverket. Det er EØS-avtalen som er fundamentet for disse områdene hvor man ønsker å samarbeide, og det er jo det britene nå erfarer. Vi var med EFTA-komiteen i London og møtte en av de hardeste brexit-forkjemperne, en statssekretær i energidepartementet. En av våre representanter spurte: Ønsker dere å være med i energisamarbeidet? Svaret var: Ja, det vil vi gjerne. Jeg tror det svaret overrasket representanten som spurte. Det er farlig å spå om framtiden, men jeg tror det vi kommer til å se nå etter brexit, er et Storbritannia som ikke kommer til å ønske seg tilbake til EU-medlemskap, men tilbake i samarbeid om område etter område. Det tror jeg blir resultatet. Men det vil framtiden vise. Jeg tror vi kan gi opp drømmen om at hvis vi forlater EØS-avtalen, plattformen for det brede samarbeidet med EU, kan vi liksom få det til akkurat der vi vil. Det er ikke «pick and choose» som er på menyen.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2020-11-19:
Jeg takker for redegjørelsen. Jeg takker også for å få lov til å delta i en debatt om internasjonal politikk og Norge. Det gjør godt, det også. EU har virkelig satt seg i førersetet for å skape rammer for en ny grønn vekststrategi. Politisk er det vedtatt mye bra som får konsekvenser både for vår økonomi og for vår politikk framover. Klimaministeren hadde i sin redegjørelse stort sett en beskrivelse av EUs vedtatte politikk, og selv om vi gjør veldig mye bra – på Langskip og på maritim – savner vi likevel at vi kunne være tydeligere på områder hvor vi har fortrinn og dermed kanskje kunne påvirke tiltakene, ikke minst gjennom tettere samarbeid med våre nordiske naboer som er medlemmer av EU. Med brexit har tyngdepunktet i EU forskjøvet seg, og vi har et ansvar for at de robuste nordiske modellene får økt betydning. Dette gjelder ikke minst sammenhengen mellom klima og næringspolitikk og at dette, som flere har vært inne på, henger sammen med grunnleggende rettsstatsprinsipper. Så til noen eksempler: Norge var tidlig ute når det gjelder avfallshåndtering av elektrisk og elektronisk avfall, og har satt en standard som flere andre land har kopiert. Avfallspolitikk er en viktig del av sirkulær økonomi. Norge har fortsatt en posisjon og en mulighet til å være i førersetet når det gjelder å utvikle området sirkulær økonomi, men det vi ser i budsjettet, er at i stedet for å gå tidlig inn i verdikjeden, ved produsentansvaret, har man satt en avgift på sluttleddet, som gjør at det er veldig vanskelig for avfallsbransjen å ha muskler til etablering av nye bedrifter, nye grønne virksomheter og karbonfangst og -lagring. Men det vi har sett i Bergen, med BIR, som har etablert egen virksomhet hvor de fanger karbon som de også kan bruke inn i nanoteknologi, er utrolig spennende. Jeg har også fått mange tilbakemeldinger fra prosessindustrien, og som flere har vært inne på, frykter de at CO 2 -prisen på import til EU kan virke proteksjonistisk fra EUs side, slik at Norge blir holdt utenfor. Her er det viktig at vi bruker vårt handlingsrom, og jeg ser fram til hvordan vi skal utforme den politikken også. Jeg tror det er 20 år siden EU fikk en kjemikaliestrategi, men de har også utviklet en ny kjemikaliestrategi, som har stor betydning for miljø og helse. Vi skal behandle miljøkriminalitet senere i dag. Det er en mangelfull kontroll på det vi importerer, og det som har vært spesielt å merke seg, er at det var – tror jeg – 6 000 forskjellige selskaper som importerer, og 43 pst. av disse har ingen ansatte. Så her er også et område hvor Norge kan være i førersetet.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2020-11-19:
Stortinget behandler i dag den første helhetlige saken om miljøkriminalitet. Regjeringen har foreslått 97 vurderingsforslag. Jeg må også få takke komiteen for et godt samarbeid. Miljøkriminalitet rammer samfunnets fellesgoder, har lav oppdagelsesrisiko, og globalt er det den tredje største ulovlige økonomien. Internasjonal forurensingskriminalitet er raskt økende. Det gjelder særlig ulovlig handel med farlig avfall. Komiteen mener at allmennprevensjon fortsatt skal prioriteres. Det gjelder målrettet informasjonsarbeid, veiledning og effektivt risikobasert tilsyn. Men lang saksbehandlingstid og relativt høy andel henleggelser svekker det allmennpreventive. Sanksjoner og straffenivå må hele tiden vurderes opp mot alvorlighet og det allmennpreventive. Økokrim har en viktig rolle, men saker bør fortrinnsvis følges opp lokalt. Derfor må politidistriktene bygge opp et sterkere fagmiljø på miljøkriminalitet. Miljøkriminalitet, som ulovlig innførsel, kan ha store konsekvenser for naturmangfold og medføre betydelige samfunnsøkonomiske kostnader. Et viktig eksempel på det er lakseparasitten gyrodactylus salaris, som ble innført i Norge på 1970-tallet. Det har kostet Norge 4 mrd. kr i tap av laksefiske og reetablering av vassdrag. Heretter vil jeg omtale noen av de områdene som Arbeiderpartiet mener bør prioriteres særskilt framover. Økokrim har i sin siste trusselvurdering framhevet profittmotiverte regelbrudd i avfallshåndteringen som svært alvorlig. Utnyttelse av svakheter i vår returordning for elektrisk og elektronisk avfall har resultert i en betydelig ulovlig eksport. Arbeiderpartiet mener vi trenger tydeligere tiltak for å hindre at avfallet kommer på avveier. Vi mener at produsentansvaret må styrkes, anleggene som mottar og bearbeider dette avfallet, må standardiseres, og brudd på regelverket må få større konsekvenser. En annen stor utfordring er ulovlig skipsgjenvinning og opphugging i utviklingsland. Norge må øke innsatsen for å få flere land til å ratifisere Hong Kong-konvensjonen om sikker og miljømessig forsvarlig gjenvinning av skip. Økokrim har de senere årene etterforsket mange store og alvorlige forurensningssaker om håndtering av farlig avfall. Det trengs tydeligere retningslinjer for kunnskapsbasert håndtering av ulike typer farlig avfall. Vi må også styrke kontrollen med import av helse- og miljøfarlige produkter og kjemikalier. De har direkte betydning for helse og det ytre miljøet. Økende netthandel, mange små selskaper uten ansatte og manglende etterlevelse av produktregelverket gjør det ekstra utfordrende å stoppe import av ulovlige kjemikalier. Med det tar jeg opp de forslagene som Arbeiderpartiet har fremmet sammen med SV og Miljøpartiet De Grønne.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2020-11-19:
Norge har et globalt ansvar for å hindre spredning av tungmetaller og andre miljøgifter. Blant annet elektronisk og elektrisk avfall består ofte av knappe ressurser, som er attraktive for omsetning og finansiering av internasjonal kriminalitet. Så spørsmålet er: Hva er de viktigste tiltakene man mener kan iverksettes i Norge for også å hindre at dette avfallet kommer på avveier?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2020-11-19:
Jeg takker for svaret. Jeg tror jeg skal følge det opp, fordi det er veldig omfattende. Men meldingen er også omfattende. Den har veldig mange spennende temaer, bl.a. netthandel. Statistisk sentralbyrå viser at vi har fått en femdobling av import fra 2010 til 2018. Det betyr at nordmenn bruker 60 mrd. kr på netthandel i året. Regelverket som er utarbeidet, er stort sett tilpasset fysisk import og ikke netthandel. Her er det mange kjemiske produkter og andre miljøgifter som det ikke er helt heldig at kommer inn i systemene våre. Hva blir de viktigste tiltakene for å få en reduksjon i importen av farlige kjemikalier og farlige miljøgifter?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2020-11-19:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg ser at EU også har tatt opp dette temaet, men jeg tror at Norge er blant de landene som bruker relativt mest i forhold til befolkningen på netthandel, så det bør vi fange opp. Det siste spørsmålet går på kommunene, for det er en utfordring at veldig mye areal blir bygd ut ulovlig. Det medfører også tap av natur. Jeg leste i meldingen at man ikke har etablert en veileder av nyere dato til plan- og bygningsloven om hvordan man skal følge opp slike ulovligheter. Det står også i meldingen at det er relativt lite som blir fulgt opp – at det er liten aktivitet knyttet opp mot ulovlig oppfølging av vedtak eller der man ser at det er byggerier som ikke burde vært der. Spørsmålet er: Ser man for seg at det vil være et godt tiltak å lage en slik veileder?