trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-02-18:
Jeg er glad for at vi stadig tiltar oss ny lærdom underveis i en prosess. Jeg tror nok at det viktigste – helt generelt, helt uavhengig av den konkrete saken som representanten Tajik viser til – er å ha med seg erfaringer fra hendelser hvor man ser at ting kanskje burde vært gjort på en annen måte. I denne sammenhengen er det veldig viktig at vi har en struktur som konkret følger opp de politiske målsettingene som ligger i politireformen, at vi har en oppfølging av dette jevnlig, og at vi får en rapportering om dette på jevnlig basis. Jeg tror at vi er langt bedre i stand til å håndtere den typen utfordringer i fremtiden enn vi var tidligere, fordi vi alle som ledere lærer underveis, helt uavhengig, naturligvis, av den saken representanten konkret viser til. Jeg er veldig glad for at vi er lærende mennesker, og at vi er en del av en lærende organisasjon.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-02-18:
En sentral begrunnelse for at stortingsflertallet vedtok å forby kjøp av seksuelle tjenester, var en forventning om at forbudet bl.a. ville føre til mindre menneskehandel. Særlig i Oslo hadde man sett en økning i antallet utenlandske kvinner i prostitusjon som i stor utstrekning var kontrollert av halliker og menneskehandlere. Det sentrale oppdraget for politiet både i Oslo og ellers har vært å bekjempe menneskehandel og hallikvirksomhet. Prostitusjonsmarkedene i våre største byer er ulike. Oslo har i forhold til andre byer spesielle utfordringer knyttet til tilstedeværelsen av mange organiserte nettverk som styrer og utnytter kvinner i prostitusjon. Politiet i Oslo opplyser at deres strategi har vært å se på en bred tilnærming der et mål om å avdekke og straffeforfølge menneskehandlere og halliker har vært kombinert med forebyggende tiltak samt en strategi der aktuelle menneskehandlere er blitt straffeforfulgt for alternative lovbrudd. Det har vært viktig å hindre at utenlandske nettverk etablerer seg i byen. Vi har fått tilgang til leiligheter der de kan plassere kvinnene de utnytter innen prostitusjon. I mange år ble arbeidet i Oslo styrt gjennom virksomheten til en spesialgruppe, det såkalte Stopp-prosjektet, som jeg vet representanten Nybakk er godt informert om. Prosjektet er avsluttet, men Oslo-politiet jobber nå med å etablere en ny ordning med dedikerte etterforskere og operativt personell på feltet. Resultatet av politiets innsats på feltet kan imidlertid ikke helt enkelt leses ut av straffestatistikken alene, og i hvert fall ikke ved bare å se på antall anmeldte kunder i prostitusjon, slik Østlandssendingen har gjort. Politiet meddeler at de har forstått de politiske begrunnelsene som forbudet hviler på, og har benyttet forbudet som et supplement til sin bruk av straffehjemler mot menneskehandel og hallikvirksomhet.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-02-18:
Representanten Nybakk hadde jo for så vidt en konklusjon nå, og ikke et spørsmål. Det er selvfølgelig forventet fra vår side at politiet håndhever de lovene som gjelder. Det ligger som premiss for alt arbeid som gjøres. I tillegg jobber regjeringen med en stortingsmelding i oppfølgingen av denne sexkjøpslovens evaluering, og da vil vi også få grunnlag for å gå grundig igjennom de ulike perspektivene som representanten Nybakk er opptatt av.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-02-18:
Dette er en av de tingene som vi selvfølgelig etter hvert kommer grundig tilbake til i den bebudede stortingsmeldingen. Men representanten peker på en veldig stor utfordring, nettopp at dette er alvorlig profittmotivert kriminalitet, hvor det er muligheten for å hente ut penger som driver det, og det er egentlig lite interessant hva den virksomheten handler om. Alvorlig organisert kriminalitet handler om menneskehandel, sex og narkotika, og det er veldig ofte de samme kriminelle nettverkene som er en del av dette. Det er en kjempestor utfordring, og det er helt avgjørende at vi samlet sett har et lovverk som i best mulig grad kan beskytte oss mot den typen alvorlig kriminalitet. Jeg er helt overbevist om at også politiet i alle politidistrikter vil gjøre det de kan for å bidra til at den grove, profittmaksimerte kriminaliteten, som har mange fasetter, bl.a. de fasetter som representanten Nybakk tar opp, blir så liten som mulig. Men vi må hele tiden være årvåkne med hensyn til om det er andre ting vi kan gjøre – for å gjøre dette enda bedre.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-02-18:
La meg først få takke representanten for spørsmålet. Kvotebrevet til UDI ble sendt 12. februar 2015. Samme dag hadde departementet et møte med direktoratet for å sikre en felles forståelse av brevet og for å legge til rette for en god dialog i tiden fremover. UDI fikk beskjed om å starte forberedelsene av Syria-uttakene allerede før jul, selv om det formelle kvotebrevet ikke var ferdig. Dette var i første omgang knyttet til regjeringens forslag om en tilleggskvote på 500 plasser og de 500 plassene for denne gruppen på den ordinære kvoten. Selv om regjeringen, sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre, skal jobbe med å fastsette nye kriterier for uttak av overføringsflyktninger, fikk UDI i januar beskjed om at det første uttaket må gå etter de samme kriteriene som i 2014, og inntil nye kriterier er på plass vil uttaket gå etter de gjeldende kriteriene. Arbeidet med nye uttakskriterier skal dermed ikke være til hinder for måloppnåelsen i 2015. Jeg legger til grunn at måltallet for kvoteflyktningene blir nådd i 2015, i samsvar med det som er Stortingets vedtak. UDI legger opp til tre uttakskommisjoner før sommeren og tre uttakskommisjoner etter sommeren. I tillegg er det noen saker som utelukkende behandles på basis av saksdokumentene som FNs høykommissær for flyktninger oversender til UDI.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-02-18:
Regjeringen følger opp det som er Stortingets vedtak i så henseende. Det er riktig, som representanten peker på, at vi har hatt problemer med uttaket fra Tyrkia. Det har vært en krevende situasjon fordi flyktningene ikke har fått reisedokumenter som har vært godkjent av tyrkiske myndigheter. Det har skapt en vanskelig situasjon som vi har jobbet hardt med for å få løst opp i. Det er ikke bare Norge som har hatt disse problemene, men det jobbes fra den norske ambassadens side for å få løst opp i dette. Det er en svært kjedelig situasjon, ikke minst for dem som er plukket ut til å komme til Norge, men som likevel ikke får komme til Norge fordi de ikke får aksept fra tyrkiske myndigheter. Uavhengig av det jobber vi selvfølgelig for at de måltallene som er fastsatt av Stortinget, skal nås. Jeg har i andre sammenhenger fått kritikk for å være for opptatt av måltall. Jeg er opptatt av måltall også på dette området.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-02-18:
I uttaksbrevet som ble sendt til UDI 12. februar, er det satt av 155 såkalte åpne plasser, hvorav minst 20 skal hentes ut fra Camp Liberty, så dette er fulgt opp allerede i det eksisterende uttaksbrevet, som ble sendt i februar. Så må vi følge nøye med på hvordan denne utviklingen blir videre.
André N. Skjelstad (Venstre), 2015-02-18:
«Den akutte flyktningsituasjonen tilsier at vi bør ta imot flere kvoteflyktninger. I statsbudsjettet ble det etter forhandlinger med Kristelig Folkeparti og Venstre vedtatt at antallet skulle økes med 500 til totalt 2 120, en fordobling av antallet siden Arbeiderpartiet satt i regjering. UDI har i brev av 19. januar etterlyst kvotebrev fra departementet, og er bekymret for om vi klarer å ta imot 2 120 flyktninger i 2015. Kan statsråden forsikre Stortinget om at UDI snarest mottar kvotebrev, og at statsråden når sitt måltall for kvoteflyktninger?»
André N. Skjelstad (Venstre), 2015-02-18:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg er fornøyd med at statsråden nå forsikrer Stortinget om at vi skal ta imot det antallet flyktninger som vi ble enige om i statsbudsjettet. Vi har som sagt en ekstrem flyktningsituasjon knyttet til konflikten i Midtøsten, og vi opplever den største flyktningekatastrofen siden annen verdenskrig. Bare i Syria er over ni millioner mennesker på flukt, og Venstre mener at vi må involvere oss sterkere i flyktningeproblematikken, og at vi bør ta inn flere flyktninger. Vi kan og bør gjøre mer. Jeg er klar over at vi har en uavklart situasjon knyttet til syriske flyktninger som oppholder seg i Tyrkia, men kan statsråden forsikre Stortinget om at vi uansett skal ta imot de 1 500 syriske flyktningene, som vi har forpliktet oss til?
André N. Skjelstad (Venstre), 2015-02-18:
Jeg hører at ministeren fortsatt er gledelig på måltall. Jeg har lyst å følge opp noe som var en flertallsmerknad i budsjettbehandlingen før jul, vedrørende flyktningleiren Camp Liberty. Flertallsmerknaden dreide seg om å se på situasjonen der og avhjelpe den. Jeg lurer litt på hva som er status når det gjelder flyktningene fra Camp Liberty framover, og hva som er justisministerens svar på dette.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-18:
Plan for lesesatsing 2010–2014 hadde mange tiltak som gikk på lesemotivasjon og lesestimulering. Foreningen !les var derfor en naturlig støttespiller og fikk også støtte fra bl.a. Utdanningsdirektoratet til sitt arbeid. I 2015, før sommeren, skal det lanseres en ny strategi for lesing og skriving. Jeg ser behovet for en fornyet og helhetlig innsats som inkluderer både barnehage og skole. Dette er et arbeid som pågår nå, og jeg vil gjøre noen nye grep i den kommende strategien. Norge har riktignok de siste årene fått færre elever med lave leseferdigheter i de internasjonale undersøkelsene PIRLS og PISA. Det er bra, men vi har likevel et godt stykke igjen. Kunnskapsgrunnlaget tilsier nemlig at norske elever, særlig gutter og minoritetsspråklige elever, fortsatt har utfordringer med lesingen. I tillegg vet vi at mange elever sliter med ulik grad av lese- og skrivevansker. Jeg vil derfor rette tiltakene i strategien mer mot disse gruppene. Midlene i strategien skal i større grad benyttes til kompetanseutvikling blant både barnehagelærere og lærere for at de i bedre grad skal kunne bistå nettopp de gruppene som vi vet trenger mer støtte for å bli gode lesere og skrivere. I dette arbeidet vil vi benytte forskningsbaserte virkemidler og har derfor engasjert Lesesenteret til å utvikle ressurser som skal benyttes i kompetanseutviklingen. Som sagt er den nye strategien under arbeid, og vi er i dialog med Utdanningsdirektoratet og Lesesenteret om innhold og utforming av strategien. Hva som vil inngå i den, er fremdeles ikke helt avgjort, men jeg vil satse mer på kompetanseutvikling for bedre å ivareta barn og elever som har behov for å styrke sine ferdigheter i lesing og skriving. Tiltakene i strategien skal på ulike måter støtte målsettingene. Staten kan ikke være garantist for midler til ulike organisasjoner. Når det er sagt, vil jeg benytte anledningen til å minne om at Kunnskapsdepartementet har to tilskuddsordninger som har som formål å bidra med støtte til private og frivillige organisasjoner, og som foreninger kan søke om midler fra. Foreningen !les kan selvfølgelig også søke om midler derfra. Når det er sagt, vil jeg igjen understreke at denne strategien er under arbeid, og at det ennå ikke er avgjort hva som skal være i den, eller ikke i den.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-18:
Jeg er helt enig i at det er viktig å trekke på frivillige organisasjoner, som f.eks. Foreningen !les. Det er også grunnen til at vi har støtteordninger for den type organisasjoner, som jobber med læremålene i skolen. Jeg mener at når det kommer en ny lesestrategi, må vi fra gang til gang vurdere hvilke virkemidler vi skal bruke. Det er helt naturlig, jeg synes noe annet ville vært pussig. Når vi har sagt at det er noen grupper som vi er spesielt opptatt av, f.eks. gutter og barn fra minoritetsspråklige familier, er det også naturlig å se på om de virkemidlene vi har i dag, og den støtten vi gir i dag, treffer disse gruppene godt nok. Hvordan dette vil slå ut for enkeltorganisasjoner, er det ikke mulig for meg å si noe om nå, men at en slik vurdering må gjøres, mener jeg er en selvfølge. Selv om man gjør godt arbeid, er man ikke sikret en evig rett til å være en del av en offentlig strategi.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-18:
Det korte svaret er ja. Det litt lengre svaret er at dette er en av de store problemstillingene som departementet nå jobber sammen med Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet og Arbeids- og sosialdepartementet om, som skal resultere i en stortingsmelding som bl.a. handler om voksne og grunnleggende ferdigheter. Regjeringen og samarbeidspartiene har også gitt viktige bidrag til dette, f.eks. ved at det er satt av en liten sum penger til å utvikle et kartleggingsverktøy som gjør at man kan kartlegge hvilke voksne som trenger hva slags hjelp. Selv om ordningen med BKA Basiskompetanse i arbeidslivet(BKA)(BKF) (BKA) (BKF)
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-18:
Debatten om struktur i universitets- og høyskolesektoren har pågått i flere tiår med ulik intensitet. Regjeringen Stoltenberg oppnevnte i 2006 det såkalte Stjernø-utvalget for å «foreslå tiltak for å sikre at strukturen av universiteter og høyskoler bidrar til å møte samfunnets behov og sikrer en god ressursutnyttelse». Hele sektoren var da enig i diagnosen og situasjonsbeskrivelsen, men ikke i tiltakene, som var et forslag om åtte–ti landsdelsuniversiteter. Istedenfor å følge opp tiltakene fra Stjernø-utvalget satte den rød-grønne regjeringen i gang SAK-prosesser knyttet til samarbeid, arbeidsdeling og konsentrasjon. Jeg mener SAK-arbeidet har vært nyttig, men at det i stor grad har uttømt sitt potensial. Jeg har derfor initiert en strukturreform. Regjeringen har høye ambisjoner og mål for høyere utdanning og forskning. Den norske universitets- og høyskolesektoren har samlet sett god kvalitet, men også en rekke utfordringer, særlig knyttet til små og sårbare miljøer og mange spredte, små utdanningstilbud med sviktende rekruttering. Det er også for mange institusjoner som konkurrerer om de samme studentene, og tilbyr de samme utdanningene. I dag sprer vi ressursene til forskning og høyere utdanning for tynt utover, og den samlede internasjonale deltakelsen er også lavere enn ressursgrunnlaget skulle tilsi. Strukturmeldingsarbeidet har vært en åpen og inkluderende prosess der alle de statlige institusjonene har fått mulighet til å spille en aktiv rolle. Formålet har vært å gi institusjonene anledning til å bidra med løsninger på de utfordringene UH-sektoren som helhet står overfor. Dialogmøter og innspill fra institusjonene har vært verdifulle. Institusjonene har tatt oppdraget på stort alvor, og mange har foreslått at de kan slå seg sammen med andre for å bli sterkere. Representanten Aasen påpeker at ingen av institusjonene på Vestlandet ønsket å gå for et vestlandsuniversitet, og spør hvorfor jeg har kontaktet Universitetet i Bergen for å be dem se på dette alternativet på nytt. Det som imidlertid er tilfellet, er at en del institusjoner gjør andre vurderinger nå enn det de gjorde tidligere i prosessen. Det er naturlig når de ser andre institusjoners planer. Enkelte institusjoner har signalisert at de vil gjøre en ny vurdering når de ser hva andre gjør, og resultatene av strukturreformen faller på plass. Høgskulen i Sogn og Fjordane åpner i sitt styrevedtak den 5. februar for å etablere et flercampus-universitet på Vestlandet dersom Universitetet i Bergen er med fra starten. Jeg har løpende kontakt med alle institusjonene. Overfor Universitetet i Bergen har jeg pekt på de forslagene som har kommet fra andre institusjoner, og oppfordret universitetet til å se på tidligere standpunkter i lys av dette. Jeg vil lytte til de vurderingene universitetet gjør, men har også signalisert at UiB er robuste og sterke nok til å stå alene og gå videre på egen hånd dersom de skulle ønske det.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-18:
Analysene som ligger til grunn for den prosessen vi har satt i gang, ligger bl.a. i Stjernø-utvalget, de ligger i gjentatte rapporter og evalueringer som har vært gjort av både norsk forskning og norsk utdanning og ikke minst sammenhengen mellom de to. Både sykepleierutdanningen og sykepleierforskningen har blitt vurdert, og det norske kjemiske miljøet har blitt vurdert. Det er det som ligger til grunn. Når vi har en aktiv dialog med sektoren, er det fordi det er en forutsetning for å få til en god prosess. Jeg tror det ville være en dårlig måte å styre denne prosessen på å sitte på et kontor i Oslo og tegne opp et kart, og så forsøke å tre det nedover hodet til sektoren. Men det betyr også at vi har vært veldig tydelige på hvor vi vil hen. Når jeg f.eks. har vært i Sogndal og eksplisitt bedt om ikke bare å få møte institusjonene, men ha et åpent folkemøte om dette, er det nettopp fordi vi har lyst til å ha en diskusjon om hvilke muligheter Sogn og Fjordane og høyskolen der ser for seg, og hvilke styrker og svakheter de har.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-18:
Fordi disse tingene henger sammen. Når det gjelder utdanningskvalitet, er det helt riktig at det kan være vanskelig å finne et presist mål på det. Men det er jo tilfellet på en rekke områder. Det vi imidlertid har, er indikatorer som kan si noe om det. For eksempel går det an å se på karakterstatistikk kontra studentenes tidsbruk. Det går an å se på hvordan tidsbruken varierer fra institusjon til institusjon. Vi har jo nå introdusert en forsøksordning med nasjonale deleksamener, nettopp for å kunne få mer informasjon om kvalitet og utdanningskvalitet. Utdanningskvalitet henger igjen sammen med finansieringssystemet, der det i hvert fall har vært enighet om blant flere partier her at hvis man har et finansieringssystem som i for stor grad belønner og gir incitamenter for studiepoengproduksjon, som man litt uheldig kaller det, kan det også gå på bekostning av kvaliteten. Helt til slutt vil jeg påpeke at forskningskvalitet og utdanningskvalitet henger sammen. Det er jo virkelig et av hovedpunktene i høyere utdanning: at forskning og utdanning skal henge sammen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-18:
Nei, det har det ikke. Jeg vil også si takk for et spørsmål som har veldig mange spennende premisser i seg. Jeg skal kommentere noen av dem etter hvert. Sammenslåing i seg selv er ikke viktigere enn målet om høyere kvalitet. Sammenslåingsstruktur er et virkemiddel og ikke et mål, men er ett av flere virkemidler for å nå målet. Representanten mener at det logiske for Vestlandet er å samle alle profesjonsutdanningene i et felles vestlandsk profesjonsuniversitet. Det er en spennende idé. Jeg er litt usikker på hvordan representanten tenker seg dette. Er tanken f.eks. å ta ut de utvalgte utdanningene fra hver institusjon og legge dem under en ny felles paraply? Det ville i så fall etterlate flere små og sårbare institusjoner enn vi hadde før prosessen. I tillegg er det ikke nødvendigvis slik at profesjonsutdanninger utvikles best av å være helt isolert fra andre fagmiljøer. For eksempel kan samfunnsvitenskap og historisk-filosofiske fag ha mye å tilføre profesjonsfagene. Når det er sagt, er jeg enig med representanten i at profesjonsutdanningene må samles og styrkes. En viktig grunn til at vi har satt i gang arbeidet med strukturendringer i universitets- og høyskolesektoren er nettopp hensynet til profesjonsfagene, dvs. de profesjonsfagene med relativt kort forskningstradisjon og som ofte gis som treårige bachelorutdanninger. De utfordringene universitets- og høyskolesektoren generelt står overfor, blir særlig tydelige i disse fagene. Profesjonsutdanningene er spredd på et stort antall institusjoner, der mange av de minste studiestedene har store rekrutteringsproblemer og små fagmiljøer. I tillegg sliter mange miljøer med lav formell kompetanse blant de faglig ansatte. Samtidig er kandidatene fra disse utdanningene helt sentrale for å opprettholde velferdsstaten og sikre et godt tjenestetilbud i alle deler av landet. På disse samfunnsområdene er det store kunnskapsutfordringer som vanskelig kan løses dersom fagmiljøene ikke samler seg mer. Institusjoner som har ansvar for profesjonsfag, må vurdere om fagmiljøene de har, er tunge nok til at de kan utvikle utdanningene, praksisfeltet og fagfeltet videre. Hvis ikke, må de finne én eller flere partnere med passende fagprofil, slik at de i fellesskap kan løfte profesjonsfagene. Etter at flere institusjoner rundt i landet har fremmet forslag om fusjoner, tar andre institusjoner inn over seg at det fremtidige institusjonslandskapet vil bli forskjellig fra det som er nå. En del institusjoner gjør dermed andre vurderinger nå enn hva de gjorde tidligere i prosessen. Institusjonene på Vestlandet snakker fremdeles sammen og holder dørene åpne for ulike konstellasjoner. Jeg har tillit til, og jeg forventer at de også tar hensynet til profesjonsfagene med i sine vurderinger. For meg er det avgjørende at det nye institusjonslandskapet bidrar til en styrking av de viktige profesjonsutdanningene.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-18:
Først noen kommentarer om Høgskulen i Sogn og Fjordane: Det er helt riktig at de er gode på gjennomføring, særlig på bachelor, men ikke så mye på mastergrad. De har litt bedre resultater på den samarbeids-masteren de har med Norges idrettshøgskole, men det er en samarbeids-master, bare så det er sagt. Det er selvfølgelig en relevant innvending at hvis man hadde styrt alt ovenfra og tegnet et nytt kart fra et kontor, kan det f.eks. tenkes at veien til et profesjonsuniversitet, med de institusjonene som kunne føle seg naturlig hjemme der – på Vestlandet, ville vært kortere. Samtidig er det en motsetning mellom de to premissene i representantens spørsmål. På den ene siden vektlegger representanten at fusjoner ofte er vellykket når man finner sammen på faglig grunnlag, og det er i hvert fall en viss støtte for det lokalt. På den annen side snakker representanten varmt for en løsning som ikke så mange av de andre institusjonene har snakket for.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-18:
Det siste poenget er jeg helt enig i. Når det gjelder hvilke konstellasjoner de forskjellige institusjonene har pekt på, er det riktig at det spriker litt i forskjellige retninger. Men hvis man f.eks. skulle ta ideen om et profesjonsuniversitet, eller si en profesjonshøyskole – det er ikke avgjort hva slags kriterier, som representanten tidligere har påpekt – som kanskje kunne blitt et profesjonsuniversitet, f.eks. slik som Buskerud, Vestfold, Telemark, da vil jo deler av profilen til porteføljen til Universitetet i Bergen klart falle utenfor der. Men da er det noen veldig klare institusjoner som peker seg ut: Sogn og Fjordane har en klar profesjonsprofil, og Volda har en klar profesjonsprofil. Begge de to vil måtte styrke lærerutdanningene sine med tanke på en femårig masterutdanning. Høgskolen i Bergen har mange av de samme fagområdene som de har i både Sogndal, Førde og Volda. Jeg synes det er en veldig spennende tanke og diskuterer det gjerne med institusjonene, men Sogn og Fjordane har i hvert fall ikke pekt på det.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-18:
Det vil overraske meg hvis jeg har noe faglig grunnlag eller en analyse som de oppvakte menneskene i Volda ikke kjenner til. De er helt sikkert bevandret i hva som har kommet av rapporter om både forskningsmiljøer og utdanningsmiljøer de siste 10–15 årene. De har helt sikkert lest både Stjernø-utvalget og andre fagfellevurderinger av fagfelt som også involverer dem. Høgskulen i Volda er god på mange områder. Bachelorstudentene f.eks. fullfører på normert tid. Det er bra. Høgskulen har en tydelig profil med journalistutdanningen som en tydelig spiss. Det er også bra. Men så har Høgskulen også en rekke utfordringer: De har en lav andel kvalifiserte søkere per studieplass. – Alt dette er for øvrig offentlig, det er ingenting som er hemmelig fra departementets side. Søkning og rekruttering særlig til lærerutdanningene og helseutdanningene, barnevernspedagog og sosionom, er en hovedutfordring for Høgskulen. De publiserer under snittet for statlige høyskoler. De har en veldig lav andel eksternfinansierte inntekter, og veldig lite fra Norges forskningsråd. De har en lav andel uteksaminerte masterkandidater. Dette er tegn på, indikatorer som vi må snakke om, at noen av fagmiljøene er små og sårbare. Flertallet av fagevalueringer som er kommet siden årtusenskiftet, har pekt på nettopp små fagmiljøer som et av hindrene for kvalitet. Regjeringen vil som kjent ta sikte på å legge om lærerutdanningen til en femårig master. Den nye lærerutdanningen vil stille enda sterkere krav til professorkompetanse og mastergrader i de sentrale skolefagene. Det vil være et formidabelt løft for Høgskulen i Volda å ta, og jeg er usikker på om de vil klare disse kravene på egen hånd allerede i 2017, som vi har sagt vi tar sikte på å innføre den nye lærerutdanningen fra. Dette er viktige momenter som jeg har diskutert med Høgskulen i Volda, men jeg har også trukket frem, som man burde gjøre, at Høgskulen har mye å være stolt av i dag, og som vil være en viktig del av den fremtidige strukturen. Høyskolene på Vestlandet må selvfølgelig også vurdere betydningen av at det skjer store endringer med betydning for profesjonsutdanningene i andre deler av landet. Flere institusjoner har spilt inn fusjonsforslag som innebærer høyere ambisjoner på profesjonsfagenes vegne. Nye, store institusjoner med profesjonsfaglig profil vil ha forutsetninger for å utvikle kraftfulle fagmiljøer som kan utfordre de profesjonsfaglige miljøene på Vestlandet, fra Bergen til Molde. Behovet for endringer blant høyskolene på Vestlandet må ses i lys også av dette. Jeg mener det er mye bra med tilbudet som eksisterer i Volda, men jeg mener det kan bli bedre, og vi vil med denne prosessen legge til rette for sterkere fagmiljøer på Vestlandet og i Møre og Romsdal.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-18:
Man burde alltid som politiker ha en sunn bekymring over politikken man gjennomfører uansett, fordi det å reformere og det å endre er vanskelig. Det er alltid fallgruver, det er alltid mulig å trå feil. Nettopp derfor er det viktig at man har en god prosess, som er grundig, og at man ikke tar forhastede beslutninger. Men samtidig er det også nødvendig på et eller annet punkt å sette punktum. Noe av problemet i sektoren er at det har vært brukt millioner av kroner og vært masse blod, svette og tårer på samarbeidsprosesser som ikke har endt opp i annet enn fagre intensjoner – lite annet. Struktur er ett av virkemidlene, men det er på ingen måte det eneste. Et nytt finansieringssystem er et viktig virkemiddel for høyere kvalitet. Når det gjelder høyskolene konkret, har de nytt godt av regjeringens økning i antall stipendiater rettet konkret inn mot profesjonsutdanningene. Ingeniørutdanningene har fått en egen pott nå til utstyr – fast, permanent, 30 mill. kr i året. Det er et viktig bidrag, langtidsplanen likeså.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-18:
Det er styrene som bestemmer over campusene, så det er det ikke regjeringen som går inn og detaljstyrer. Det burde vi heller ikke gjøre. Og så er dette ikke en reform for å spare penger, snarere står det i regjeringserklæringen at vi skal bruke mer penger på høyere utdanning. Det mener jeg også vi burde gjøre. Det er en god investering i både forskning og utdanningskvalitet. Selvfølgelig kan endringer være vanskelige, og selvfølgelig kan det være skjær i sjøen. Jeg holdt på å si, man må jo være blind hvis man ikke ser at det er tilfellet også i politikken, som skal styre i en komplisert verden. Mitt spørsmål tilbake er: Hva er alternativet? Når høyskolene ser at de skal ha store løft f.eks. på lærerutdanning, når de ser at kravene til hva en profesjonsutdanning skal inneholde, blir høyere, ikke fordi politikerne nødvendigvis krever det, men fordi arbeidslivet og endringene i samfunnet krever det, når vi ser at kravene til forskning og kobling mellom forskning og utdanning blir høyere – hva skal da være svaret, om ikke å søke partnerskap?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2015-02-18:
«Det foregår en stor debatt om universitets- og høyskolestrukturen. Statsråden ønsker i utgangspunktet frivillige sammenslåinger og har bedt institusjonene utrede hva de skal være, og hvem de vurderer som gode kandidater for fusjon ut fra faglige grunner. På Vestlandet har ingen av institusjonene ønsket å gå for et vestlandsuniversitet. Dersom det virkelig er frivillighet og kvalitet som skal legges til grunn, hvorfor velger statsråden å kontakte Universitetet i Bergen om å se på dette alternativet på nytt?»
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2015-02-18:
Jeg takker for svaret. Det stemmer at det har vært jobbet lenge med en mer formålstjenlig struktur i høyere utdanning, slik statsråden beskriver. Den rød-grønne regjeringen etablerte, som riktig er, SAK, samarbeid, arbeidsdeling og konsentrasjon, og denne regjeringen har lagt til en s, for «sammenslåing». Arbeiderpartiet støtter intensjonen med disse endringene – for å understreke det – og at målet må være høyere kvalitet i forskning og høyere utdanning, som da forhåpentligvis vil føre til sterkere fagmiljøer. Det er institusjonene selv som har gitt beskjed om å skissere en egen strategisk profil ut fra hvordan de vurderer at de kan oppfylle intensjonen i høyere utdanningspolitikk. Likevel kan vi lese en ganske stor grad av aktivitet fra departementets side, selv om Høgskulen i Sogn og Fjordane primært ønsker å stå alene, og Bergen ønsker å være alene. Hva er det med kvalitetsutviklingen ved disse institusjonene som statsråden vurderer annerledes enn de selv gjør?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2015-02-18:
Kvalitet står sentralt, også i det statsråden nå skisserer. Men det er ikke veldig lett å definere det begrepet, heller ikke innen denne sektoren. Vi vet nok mer om status på kvalitet innen forskning, men innen utdanning har vi ikke så mye god dokumentasjon. Derfor er det også uheldig at vi får en stortingsmelding om kvalitet først i 2017, så vidt jeg har forstått – og til liten nytte i denne prosessen i hvert fall. Så vi er i en situasjon hvor kvalitet i liten grad er definert. I tillegg vet ikke institusjonene hva framtidige rammebetingelser blir, hva slags finansieringsordning regjeringen vil ende på, eller om det gjøres noe med institusjonskategoriene, altså om vi skal endre regler knyttet til hvem som får bli universitet. Og hva med den store profesjonsutdanningsreformen, dvs. for lærerne? Den utdanningen skal endres. Hvorfor legges det opp til en rekkefølge i denne prosessen som er så tilfeldig, og hvor målet om kvalitet drukner i så mye annet?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2015-02-18:
«Høyskoler har bidratt til å styrke profesjonsutdanningene ved bl.a. å øke antall professorer og en offensiv satsing på praksisnær forskning. Det logiske for Vestlandet er å samle alle profesjonsutdanningene i et felles vestlandsk profesjonsuniversitet med hovedfokus på å utdanne framtidens ingeniører, lærere og sykepleiere av høy kvalitet. Men utdanningsinstitusjonene opplever at det viktigste er å finne en partner. Er sammenslåing blitt viktigere enn formålet om høyere kvalitet i utdanningene?»
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2015-02-18:
Takk for at statsråden følger opp flere av premissene. Det er helt rett at det alltid har vært en spenning mellom det å satse på akademisk utdanning kontra praksisnær forskning. Det vi har sett at vi har lyktes med i de senere år, er nettopp å styrke høyskolene når det gjelder å ha mer forskningsbasert utdanning. Det er en god dialog mellom de ulike institusjonene på Vestlandet. De som forsker på det med sammenslåing, sier at sammenslåinger som har vært, viser at det ikke gir noen særlig effekt hvis det ikke kommer nedenifra. Høgskulen i Sogndal skårer høyt på både karakterer og gjennomføring, og de sikrer lokal rekruttering, som statsråden også var inne på. De ønsker primært å stå alene, men nå føler de en tvang til å slå seg sammen. Høgskolen Stord/Haugesund ønsker også primært å være et profesjonsuniversitet, men føler at de i første omgang går mot Universitetet i Stavanger. På Vestlandet opplever vi at sånn som det utvikler seg nå, får vi den nest beste løsningen for samtlige og dermed kanskje ikke den kvaliteten som er ønsket.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2015-02-18:
Det var akkurat det jeg framhevet, at det primære for Sogndal er å rendyrke sine profesjoner og lykkes godt, men at de har godt samarbeid både mot Volda og mot Bergen. Når det gjelder Høgskolen Stord/Haugesund, har de også sagt at det primære er å satse på profesjonsutdanningsuniversitet, men de ønsker å gå en omvei rundt Universitetet i Stavanger. I mellomtiden kommer Høgskolen i Bergen til å søke mot Universitetet i Bergen, som er deres valg nr. 2. Da blir det egentlig, hvis du ser det ovenfra – jeg er ikke opptatt av at man tegner noe på et kart, men forstår den dynamikken som skjer der ute – å klare å se det overordnede målet, og i den dialogen som skjer framover, også ser hva som er det primære ønsket, og hva som er det beste resultatet for kvalitet i utdanningen. I den dialogen som skjer framover, håper jeg at ministeren ikke primært er opptatt av å vise til gjennomføringskraft og sammenslåing, men at det er kvaliteten som står i fokus.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2015-06-02:
Forslaget er at det vert oversendt komiteen til behandling.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2015-06-02:
Eg vil berre presisera at debatten vi hadde 5. mai, ikkje var eksakt same sak. Den handla om generell væpning. Denne saka handlar om den midlertidige væpninga. Eg registrerte også at statsråden ikkje svarte på alle spørsmåla som kom i løpet av debatten, og det kan det sikkert vera mange grunnar til. Eg tenkjer at han sikkert vil setja pris på den moglegheita ei vidare behandling i komiteen gjev for at han skal kunna gje utfyllande svar på dei spørsmåla han no ikkje fekk svart på.
Anders B. Werp (Høyre), 2015-06-02:
Takk til statsråden for å gi en klar og tydelig redegjørelse med et svært alvorlig bakteppe. Det trusselbildet statsråden tegner, er viktig for oss å få høre og bli kjent med. Den midlertidige bevæpningen fra 21. november i fjor er en konsekvens av det trusselbildet. Når statsråden sier at trusselbildet nå ikke er mindre alvorlig, ligger det en stor dybde i denne saken. Ut fra den informasjonen som er gitt av Politidirektoratet, PST og Felles kontraterrorsenter, har justisministeren gitt et klart bilde av dette i dag og med en konklusjon om fortsatt midlertidig bevæpning. Politi, militært personell og beslutningstakere, dvs. bl.a. politikere, er blant de nevnte som er i målgruppen for dette trusselbildet. Aksjoner de siste månedene bekrefter alvoret i saken. Samtidig er det vel ingen som tror at bevæpning av politiet er det eneste virkemiddelet som løser dette trusselbildet, men det er antakeligvis det mest nærliggende. Det er viktig å merke seg det statsråden sier om politiets praktisering av den midlertidige bevæpningen. Jeg hører en statsråd som forteller om et politi som på en klok og balansert måte praktiserer dette med en fleksibilitet og en situasjonsforståelse som ivaretar både trygghet og det allmenne bildet som enhver norsk tjenestemann og -kvinne i politiet ønsker å skape rundt seg av ro og trygghet. Det er også viktig å merke seg at statsråden peker på at vi nå høster erfaringer fra den midlertidige bevæpningen som det er viktig å nedfelle i regelverk for framtidige håndteringer av tilsvarende situasjoner. Det er helt i tråd med det Stortinget tidligere har debattert – den 5. mai i denne sal – knyttet til midlertidig bevæpning. Det er bra. Vi hører at statsråden har gitt politiet beskjed om at det blir åtte nye uker med bevæpning fram til 2. august. Ut fra denne redegjørelsen støtter jeg den vurderingen og konklusjonen som statsråden har gitt. Jeg er glad for at statsråden har fulgt opp det Stortinget tidligere har sagt, og kommer hit til denne sal og redegjør for denne viktige saken og bakteppet for hvorfor han som statsråd gjør det han gjør og fortsatt vil ha et midlertidig bevæpnet politi, i denne omgang fram til 2. august. Så jeg takker for redegjørelsen, og vi vil alle sammen følge situasjonen nøye framover.
Anders B. Werp (Høyre), 2015-06-02:
En kort redegjørelse: Høyre og Fremskrittspartiet vil støtte en oversendelse til komiteen. Jeg har allikevel lyst til å presisere følgende: Vi legger dermed ikke til grunn at det er en ny praksis at alle redegjørelser automatisk går til komitébehandling. Det som skiller denne saken spesielt ut, med den presiseringen, er at Stortinget ganske nylig debatterte eksakt det samme tema, den 5. mai. Vi får en proposisjon, har statsråden sagt fra denne talerstol, om det samme tema, ikke tidfestet, men antakeligvis om ikke så lenge. I tillegg er redegjørelsen basert på informasjon som ikke er offentlig tilgjengelig. Det er fagetater som sitter på den, så jeg er i tvil om hvilket beslutningsgrunnlag justiskomiteen i så fall har for å kunne kommentere dette ytterligere. Men som sagt, vi er naturligvis beredt til å behandle denne saken også i justiskomiteen.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-06-02:
Det er en viktig problemstilling vi drøfter i dag. Som flere talere har vært inne på, bidrar luftforurensning generelt og svevestøv spesielt til store helseplager og er antakelig også medvirkende til mange dødsfall, særlig i de store byene, i løpet av et år. Andre talere, og ikke minst saksordføreren, har vært inne på hvilke typer problemer dette gir, helsemessig og miljømessig. Jeg opplever at alle i salen, egentlig, er opptatt av problemstillingen. Spørsmålet er hvor vegen videre skal gå. Hvor raskt skal en komme i gang med å fastsette de nye grenseverdiene, som er faglig anbefalt? Og i hvilken grad skal en være nødt til å legge fram en handlingsplan og en sak for Stortinget? Senterpartiet er en del av det flertallet som ønsker at vi skal få på plass skjerpede grenseverdier allerede nå, og som mener at det ikke er nødvendig å vente til 2018. Det er ikke noen motsetning mellom det å få en oppdatering av kunnskap i 2018 og det å fastsette grenseverdier nå. Det er sjølsagt fullt mulig enten å kunne skjerpe grenseverdiene ytterligere i 2018 eller justere dem i tråd med det kunnskapsgrunnlaget en da får. I tråd med merknadene står Senterpartiet bak III, forslaget om at det skal legges fram en sak for Stortinget om tiltak mot svevestøv. Det framkommer nemlig ikke av tilrådingen at Senterpartiet står bak det forslaget, men det gjør vi, så for ordens skyld synes jeg det er grunn til å opplyse om det. Forhåpentligvis vil det flertallet også kunne få flertall i salen her i dag.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-06-02:
Bare et par korte merknader på slutten av debatten: For det første syns jeg det er viktig å korrigere det bildet som komiteens leder ga av arbeidsdelingen mellom regjering og storting. Jeg tror at de eksemplene han ga, var utrolig dårlig valgt når det gjaldt forholdet mellom regjering og storting. For det er klart at hvis det gjelder vannkraftutbygging, er det lovhjemler for hvilke kraftutbygginger som skal komme til Stortinget, og hvilke som avgjøres i regjering. Det samme gjelder olje- og gassutbygging. Men andre beslutninger etter forurensningsloven er det faktisk regjeringen som skal ta, ikke Stortinget. Så nevnte representanten Elvestuen spørsmålet om gasskraftverk som kom til Stortinget. Ja, det kom til Stortinget fordi stortingsflertallet ønsket å endre forurensningsloven. Og det felte de oss på. Jeg satt tilfeldigvis i den regjeringen. Det handlet ikke om at Stortinget overtok behandlingen av gasskraftverk. De ønsket å endre forurensningsloven. Jeg tror det er viktig at vi i denne debatten har et ryddig forhold til hva som er relasjonen, arbeidsdelingen, mellom storting og regjering. Når det er sagt, må jeg også si at jeg på den andre siden blir litt overrasket over så harde angrep som de som kom fra representanten Lødemel og representanten Henriksen omkring konsekvensutredning. Når et flertall nå etablerer et system som er forpliktende for framtidige utbygginger når det gjelder konsekvensutredning, er det litt rart at alle framtidige utbygginger, men ikke denne, skal være omfattet av det kravet. Det synes jeg er litt pussig. For Senterpartiets del er det viktig at saken skal være best mulig opplyst, og det er, som representanten Henriksen sier, viktig at vi har gode prosesser. Når det fastsettes et regime med konsekvensutredning for alle andre, bør også en utbygging som dette konsekvensutredes før man iverksetter en beslutning. Det er nokså klart beskrevet i Miljødirektoratets papirer at det ikke har skjedd. De vurderingene som er gjort, er basert på allerede eksisterende informasjon. Det er ikke foretatt noen ytterligere undersøkelser utover det.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-02:
La meg først avklare: Det er heilt riktig at Miljøverndepartementet i 2012 bad Miljødirektoratet gjere ei vurdering for oss av fleire ulike landdeponialternativ. Dei gjorde ei rask vurdering som dei kom til departementet med, og den viste at etter deira beste skjøn var det alternativet dårlegare enn det føreliggjande sjødeponialternativet. Det er også sant at det ikkje har vorte gjennomført ei konsekvensutgreiing av spørsmålet om landdeponi i samband med Førdefjorden-utbygginga, slik som eit mindretal i komiteen no ber om. Vi får veldig mange sjansar til å kome tilbake til diskusjonen om Engebøfjellet og Førdefjorden, for den saka er definitivt ikkje avgjord. Etter mitt skjøn har regjeringa gjort eit feilaktig vedtak. Når ein skal setje seg inn i ei så stor og kompleks sak som dette er, prøver eg ofte å tenkje at ein for det første må ta utgangspunkt i eit verdigrunnlag, og det andre ein må ta utgangspunkt i, er det best moglege kunnskapsgrunnlaget som er tilgjengeleg for ein. I denne saka synest eg verdigrunnlaget vert uttrykt ved det som vert kalla føre-var-prinsippet, som er heilt sentralt i all miljøpolitikk. Kunnskapsgrunnlaget er omfattande, men dei faglege råda vi har, dersom ein ser breitt på dei, er ei sterk åtvaring mot sjødeponi, på basis av at det ikkje oppfyller føre-var-prinsippet, og dei åtvarar mot sjødeponiet. Etter mitt beste skjøn burde det tilseie at vi burde ha avvist moglegheita for eit sjødeponi i Førdefjorden no. Nokon seier at vi som har fremja forslaget, og som har argumentert for forslaget i komiteen, har håpa at det ikkje vert noko av deponiet. Ja, det gjer eg verkeleg. Og eg mistenkjer nokon av dei som går imot forslaget her i dag, for å håpe at det vert noko av det. Men dersom vi ein augneblink kan sjå forbi det, til det som også er ein del av debatten framover: Dersom mineralnæringa er så stor og viktig for Noreg som mange hevdar, og det kan ho kome til å verte, dersom det vert så mange slike moglege saker – og eg kjenner til ein del etter kvart som kan liggje «i pipeline» – måtte det definitivt vere på sin plass å kunne diskutere eit vedtakssystem for det, som tek høgd for at dei avgjerdene er viktige. Vi har det i andre typar saker, som komitéleiaren var inne på, og det vi ber om, er at eit slikt system vert lagt fram. Så eg synest innlegget til Senterpartiets parlamentariske leiar var veldig vanskeleg å forstå. Vi ber om at det vert etablert i slike store og viktige saker. Det er også uttrykk for eit syn på kva miljø er, at miljø er ikkje eit lite sidespor i eit næringsprosjekt. Det er eit grunnleggjande omsyn i samfunnsutviklinga. Vi lever av naturen og dei ressursane den gjev, og å forvalte naturen er eit heilt fundamentalt spørsmål. Difor må vedtak som vedkjem miljø, gjerast i stortingssalen, på dette området som på andre viktige område.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-06-02:
Regjeringspartiene vil i denne saken la være å stemme for flere gode forslag for å gi myrene i Norge bedre beskyttelse, og bl.a. landbruksministeren argumenterer for fortsatt nydyrking av myr. Samtidig vet vi hva klimakonsekvensene blir av å ødelegge myr. Det er engangsutslipp, irreversible utslipp, av store mengder karbon. Det må ses opp mot den diskusjonen vi samtidig har, hvor mange argumenterer sterkt for å ta skogreising inn som et utslippshindrende tiltak i det norske klimaregnskapet. Hvis man tenker å ta med skog i regnskapet, men ikke ta med myr i regnskapet, begår man en dypt kunnskapsløs feil. Og spørsmålet til landbruksministeren er: Kan hun bekrefte at man også vil ta med karbonregnskapet for myr og forvaltning av myr i vurderingen av det helhetlige norske karbonregnskapet?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-06-02:
Denne saken er et meget typisk eksempel på at man gjennom et godt forslag, i dette tilfellet fra Venstre, forsøker å løfte et element og en funksjon i norsk natur inn i en mer framtidsrettet vurdering av hvilke virkemidler vi må bruke for å ta vare på norsk natur, og hvilke virkemidler vi må bruke, og som er viktige, for å klare den norske klimajobben. Myrene har i norsk sammenheng hovedsakelig blitt behandlet som en ressurs som man kan bruke til forskjellige ting, og som har hatt veldig lav verdi – om noen – betraktet som naturverdi, som økosystemverdi og, framfor alt, som klimaverdi. Det er derfor helt nødvendig, som representanten Elvestuen og flere andre har påpekt, at vi nå får løftet forvaltningen av myrer opp i et helhetlig perspektiv, hvor vi ser disse verdiene sammen, og hvor vi altså ikke minst tar inn over oss den klimaverdien som disse myrene har. Derfor er det på basis av det opplagte kunnskapsgrunnlaget som finnes, ganske forstemmende å høre en landbruksminister som ikke kan svare klart på hvorvidt man vil ta myrene, som altså er de største karbonlagrene, ved siden av skog, i norsk fastlandsnatur, inn i det norske klimaregnskapet. For gjør man ikke det, blir hele diskusjonen om et norsk klimaregnskap, hvor man ser på de naturlige prosessene, helt meningsløs. Og det burde ikke være noe problem for regjeringen å kunne bekrefte det nå – særlig ikke en regjering som smykker seg med «kunnskapsbasert» som et fyndord. Til slutt vil jeg, fordi jeg er blitt så godt vant med å bli minnet av presidenten om forslag jeg burde ha tatt opp, men ikke tar opp, ta opp forslag nr. 3 fra Miljøpartiet De Grønne.