trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Monica Mæland (Høyre), 2021-05-26:
Som tidligere kommunalminister kunne det kanskje vært interessant å anbefale steder som vokser sammen, å slå seg sammen. Det har de ikke gjort, og det er Senterpartiet heller ikke for. Også denne uken har representanter fra Senterpartiet brukt kontoradresser som grunnlag for sine spørsmål om politiressurser. La meg derfor igjen være tydelig på at politiet jobber på tvers av kommunegrenser, og jobben gjøres i hovedsak utenfor kontoret, i møte med befolkningen. Bemanningsutviklingen for et enkelt lensmannskontor eller et enkelt tjenesteområde er altså alene ikke et uttrykk for polititjenestene som leveres. Representanten Gjelsvik viser til en nedbygging av lokalt politi gjennom politireformen. Det er ikke riktig. Politiet er i sterkere grad til stede for publikum. Regjeringen har prioritert politiet og politidistriktene over mange år. Siden vi tiltrådte, har politiets driftsbudsjett økt med ca. 4,2 mrd. kr, målet om en politidekning på to politiutdannede per tusen innbyggere er innfridd, og antall årsverk i politiet har økt med over 3 600. Bemanningsøkningen har kommet alle distriktene til gode. Regjeringen har også over flere år jobbet for å hindre at barn og unge blir rekruttert til gjengmiljøer og mer alvorlig kriminalitet. I revidert nasjonalbudsjett for 2021 har regjeringen videreført satsingen på 37 mill. kr til politiinnsats i utsatte områder som en del av samarbeidet mellom stat og kommune om områdesatsinger i Oslo. I budsjettforliket for statsbudsjettet for 2021 ble partiene enige om å styrke satsingen mot ungdoms- og gjengkriminalitet med 60 mill. kr. Øst politidistrikt har fått tildelt 20 mill. kr av disse midlene til å bekjempe sentrale gjengaktører, mens Oslo politidistrikt har fått 11 mill. kr. I revidert budsjett for 2020 ble det også bevilget 25 mill. kr midlertidig til bekjempelse av gjengkriminalitet i Oslo-området. Som kjent er det politimesteren som har ansvaret for å fordele ressursene i eget distrikt. Vi må stole på at ledere i politiet vet best hvordan ressursene skal fordeles internt i politiet. I et politidistrikt må det være politimesteren, som kjenner de lokale forholdene, som må ha ansvaret for å fordele ressurser til de ulike tjenestestedene. Det har jeg tillit til at de gjør.
Monica Mæland (Høyre), 2021-05-26:
Jeg vet nesten ikke hva jeg skal si. Man hører altså ikke på det jeg sier. Det representanten og Senterpartiet til stadighet hevder, er at alt var bedre før. Nei, det var ikke det. Jeg regner med representanten har lest Gjørv-rapporten. Jeg regner med man har lest Politianalysen. Jeg regner med man har fått faktiske forhold forklart. Når vi nå har flere folk, de trener mer, de har bedre ressurser, biler, båter, helikoptre, da gjøres det også en bedre jobb. Vi har bedre politiberedskap i Norge, også i det området representanten snakker om, enn vi noensinne har hatt. Det er ikke sånn at vi kan skru klokken tilbake. Det er sånn at flere politifolk gjør en enda bedre jobb. De trener mer. De rykker ut mer. Da handler det ikke om kontoradresser, det handler ikke om hvem som er tilknyttet et enkelt kontor, det handler om hvilken jobb som gjøres. Jeg er helt sikker på at for de barna som utsettes for overgrep, og der overgriper i dag blir tatt, er det en viktig forskjell fra tidligere, da det kanskje var vinningstyveri og sykkeltyveri det handlet om.
Monica Mæland (Høyre), 2021-05-26:
Jeg er helt enig i at man må legge virkeligheten til grunn. Senterpartiet har nå, uansett hvilke politidistrikt man peker på, pekt på at det er færre folk, det er mindre ressurser, det er dårligere beredskap. Det er altså ikke sant. Situasjonen er tvert imot at det er mer ressurser, det er flere folk, og det er bedre beredskap – i absolutt hele landet. Så kan vi alltid gjøre jobben enda bedre, og det har vi mål om å gjøre. Det er heller ikke sant at de geografiske enhetene ikke er styrket. Politirapporten sier nettopp nå at 70 pst. av ressursene er tilført GDE-ene i fjor. Nå har vi ansatt 400 ekstra politifolk, som nettopp skal tilføres GDE-ene. Så det er faktisk ikke riktig, det representanten sier. Det er de geografiske enhetene som er styrket. Det har vært et mål for oss, det har vært et mål for Stortinget, og det er vi helt enig i.
Sandra Borch (Senterpartiet), 2021-05-26:
«I politidistriktene Øst og Sør-Øst er responstidkravene for politiet henholdsvis 22 og 24 minutter til steder med under 2 000 innbyggere. I Nord-Norge er tilsvarende krav henholdsvis 42 og 43 minutter. Hvilke beredskapsfaglige vurderinger ligger til grunn for at folk på steder som Stokmarknes, Lavangen, Skjervøy, Loppa og Båtsfjord skal måtte påregne å vente omtrent dobbelt så lenge på politiet sammenlignet med steder av tilsvarende størrelse i Telemark, Buskerud og Østfold?»
Sandra Borch (Senterpartiet), 2021-05-26:
Jeg synes det er bra at regjeringen bruker tid på å lese forslaget til partiprogram som Senterpartiet skal behandle om 14 dager. Der står det mye bra. Der står det også at vi skal opprettholde og opprette en rekke lensmannskontor. Både nåværende statsråd og hennes forgjengere har i flere år sagt at de jobber med å forbedre responstiden. Sist Nordland, Troms og Finnmark nådde sine respektive responstidskrav, var i 2016, altså før regjeringen la ned en rekke lensmannskontor og sentraliserte gjenværende politi inn til de største byene i Nord-Norge. Kan statsråden si hva hun og regjeringen konkret gjør for å forbedre responstiden, og da særlig responstiden i Nord-Norge, og når kan vi vente oss resultatet av dette arbeidet?
Sandra Borch (Senterpartiet), 2021-05-26:
Jeg merker meg at statsråden gjemmer seg bak de nasjonale resultatene, men vi vet at responstiden ikke blir oppfylt ute i distriktene, særlig ikke i Nord-Norge. I dag er det en responstid for ambulanse på 12 minutter i byene og 25 minutter i distriktene. Det gjelder for 90 pst. av tilfellene. For politiet er det nasjonale krav i 80 pst. av tilfellene, i tillegg til ulike krav for hvert enkelt politidistrikt, som statsråden har vært inne på, og hver enkelt kategori. Har statsråden, som er beredskapsminister, noen som helst ambisjon om å samkjøre responstiden til politi og ambulanse, eller er det greit for statsråden at noen som f.eks. utsettes for grov vold, må regne med å vente på politiet i 45 minutter i Nord-Norge, mens man på Østlandet bare trenger å vente i 20 minutter?
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2021-05-26:
Mitt spørsmål er til justis- og beredskapsministeren: «I 2015, under øvelse Gemini, brukte beredskapstroppen 28 timer på å nå frem til et objekt utenfor kysten av Finnmark ifølge nettstedet aldrimer.no. Politiets nasjonale beredskapsressurser er fortsatt avhengig av rutefly når de skal frakte mange folk og nødvendig utstyr til for eksempel Nord-Norge. Har responstiden for de nasjonale beredskapsressursene til Nord-Norge blitt bedre siden 2015?»
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2021-05-26:
Det som ofte er beredskapsressursene lokalt, er politipatruljene. Det har statsråden vært inne på i forbindelse med Øvelse Nordlys. Direktoratet for økonomiforvaltnings evalueringsrapport av den såkalte nærpolitireformen kom i forrige uke. Den slår fast at det ikke er blitt flere patruljer som følge av reformen. Per mai 2021 er det altså ni steder i Nordland som har en bemanning som teoretisk er stor nok til en døgnkontinuerlig patrulje. Vi har tolv politistasjoner med null til to ansatte på hvert sted. Det er altså det robuste politiet etter nesten åtte år med justisministre fra Høyre og Fremskrittspartiet. I Vesterålen er det i store deler av døgnet én patrulje som er lokalisert på Sortland, som skal dekke et område fra Andenes til Lødingen. Det er det samme som om én patrulje sørpå skulle ha beredskap for et område som strekker seg fra Oslo til Porsgrunn. Da er mitt spørsmål egentlig: Har det blitt bedre politiberedskap i Nordland av å legge ned ti lensmannskontor og fjerne bemanningen fra halvparten av politistasjonene som står igjen?
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2021-05-26:
Senterpartiets virkelighetsoppfatning stemmer tydeligvis med leder av Politiets Fellesforbund, Sigve Bolstad, sitt syn på reformen. I Bladet Vesterålen den 21. mai sa han: «Det er bred enighet om at reformen ikke har bragt politiet nærmere befolkningen. Dette var et av de viktigste løftene da reformen ble innført. Lødingen er et godt eksempel på at politiet trekkes stadig lengre unna publikum de er satt til å yte service for.» I DFØs evaluering som jeg viste til i stad, kommer det også fram at politiet ikke besvarer 30 pst. av telefonanropene fra folk. Det kan være spørsmål og henvendelser fra folk om alt fra pass, våpensøknader, tillatelser og ikke minst tips til politiet, som kan ha betydning for beredskapshensyn. Målet med reformen var et nærpoliti som var operativt, synlig og tilgjengelig. Mener statsråden at en kombinasjon av et politi som ifølge Politiets Fellesforbund trekkes stadig mer unna folk, som ifølge DFØ ikke tar telefonen i 30 pst. av tilfellene, og som knapt har åpningstider utenfor hovedkontorene, har ført til et mer synlig, tilgjengelig og operativt politi?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2021-05-26:
«Områdene Stovner og Lørenskog er nærmest vokst sammen. De ligger i to ulike politidistrikt. Begge områdene har mye av de samme utfordringene blant annet når det gjelder kriminalitet og utenforskap. Ved Stovner politistasjon er det 269 ansatte, mens politiet i nabokommunen Lørenskog har hatt en kraftig reduksjon av ansatte de siste årene. Hvorfor er lokalt politi på Lørenskog bygget ned gjennom «nærpolitireformen»?»
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2021-05-26:
Gjennom politireformen ble det på Romerike, et område med nesten 300 000 innbyggere, lagt ned en rekke lensmannskontor. Av de gjenværende lensmannskontorene ble flere av dem vingeklippet og tømt for innhold. Det gjelder eksempelvis i Nittedal, det gjelder i Nes og på Bjørkelangen. I Lørenskog, som jeg konkret stiller spørsmål om i denne sammenhengen, en kommune med ca. 40 000 innbyggere, som hadde et velfungerende lensmannskontor med ca. 50 tjenestemenn på det meste, er det per i dag nesten ingenting igjen av lensmannskontoret. Det er åpent tre dager i uken – kun for å motta anmeldelser. Det lokalbefolkningen ser, er at det er blitt et mindre tilstedeværende politi, det går ut over det forebyggende arbeidet, og det går også ut over arbeidet knyttet til eksempelvis ungdomskriminalitet. Hvorfor har en ikke sørget for å styrke det lokale politiet?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2021-05-26:
For folk i Lørenskog har det ikke blitt mer ressurser til politiet, det har ikke blitt et mer tilstedeværende politi, noe som bl.a. kommunen har tatt opp, noe som lokalbefolkningen har tatt opp, noe som også interne stemmer i politiet har tatt opp. Tidligere hadde en et velfungerende lensmannskontor, på det meste med ca. 50 ansatte. Gjennom vedtak i Stortinget har en sagt at en skal styrke gjenværende lensmannskontor. Per i dag er det omtrent ikke folk på lensmannskontoret i Lørenskog, en kommune med nesten 40 000 innbyggere, som bl.a. har Østlandsterminalen, altså den store postterminalen, og som har store utfordringer når det gjelder ungdomskriminalitet, gjengkriminalitet. En har svekket det lokalt tilstedeværende politiet. Det samme ser en andre plasser på Romerike. Det hjelper ikke at statsråden står og snakker om talepunkt. En må gå inn og se den konkrete virkeligheten som folk opplever. Hvorfor er en ikke villig til å snu og styrke det lokalt tilstedeværende politiet i en kommune som Lørenskog?
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2021-05-26:
«Jeg får stadig henvendelser fra personer med type 2-diabetes som ikke får tilgang til ny sensorteknologi på tross av at de har en vanskelig regulerbar diabetes. Statsråden har gjentatte ganger referert til at departementet har som mål å sende forslag til endringer i regelverket for folketrygdens finansering av medisinsk forbruksmateriell og næringsmidler etter blåreseptforskriften §§ 5 og 6 på høring i løpet av 2021. Når vi vet hvor godt disse virker for diabetes type 1-pasienter, hvorfor skal regjeringen ha høring?»
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2021-05-26:
Jeg takker for svaret. Det som allikevel skjer i dag, er at det praktiseres ulikt i de forskjellige delene av landet. Noen steder dekkes det av kommunen. Andre steder henvises noen få pasienter i type 2-kategorien til spesialisthelsetjenesten. Jeg er glad for at statsråden i forrige svar sier at han ønsker likeverdige tjenester, men det skjer altså ikke i dag. Skal tilgang til ny teknologi bestemmes av hvor en bor?
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2021-05-26:
Jeg takker for svaret, og jeg takker for at statsråden anerkjenner at det faktisk kan skje i dag. Det er derfor jeg i spørretimen i dag velger å følge dette opp. Vi får tilbakemeldinger på at det faktisk er avhengig av hvor en bor. I flere land har en sett – og det ser vi også i Norge – at diabetes type 2-pasienter følger det en del stigma med. Jeg tillater meg å spørre statsråden om han i det forekommende arbeidet vil være med og se på muligheten for en mer lik behandling av type 1- og type 2-pasienter, og at en muligens i et framtidig løp vil se på diabetespasienter under ett.
Bent Høie (Høyre), 2021-05-26:
I mitt svar på skriftlig spørsmål fra representanten Haukeland Liadal fra mars i år presiserer jeg at det pågående forskriftsarbeidet innebærer en større gjennomgang av hele blåreseptordningen for medisinsk forbruksmateriell og næringsmidler og andre tilgrensende finansieringsordninger. Selv om også utstyr og forbruksmateriell ved diabetes er omfattet av dette, er hovedformålet med arbeidet å se på hele ordningen under ett. Det er dermed ikke lagt opp til en egen høring om å gi offentlig finansering av sensorteknologi til måling av glukoseverdier, men en høring av et nytt regelverk for å klargjøre kriteriene for fordeling av finansieringsansvar, innføre prioriteringskriterier og regulere opptak og endringer i produkt- og prislistene til Helfo. Målet med arbeidet er et regelverk som sikrer at brukernes rettigheter er i tråd med gjeldende politiske føringer og behandlingspraksis, som sikrer likebehandling, og som er transparent og forutsigbart for alle aktører, samtidig som myndighetene skal ha mulighet for aktiv styring og nødvendig kostnadskontroll.
Bent Høie (Høyre), 2021-05-26:
Nei, og det er derfor det er behov for en generell gjennomgang av dette regelverket, sånn at det blir mer oppdatert og stemmer mer med den medisinske utviklingen. Det er derfor vi har satt i gang dette store og omfattende arbeidet.
Bent Høie (Høyre), 2021-05-26:
Det er to ulike sykdommer, så det er viktig at det også er en forskjell. Dermed vil det måtte være en forskjell på oppfølgingen. Diabetes type 2 er en veldig vanlig sykdom hvor det må forventes at f.eks. fastlegene kan håndtere veldig mye. Men vi har en felles diabetesplan og strategi knyttet til diabetes, da dette selvfølgelig ses i en sammenheng.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2021-05-26:
«Det siste året har vist oss hvor viktig det er med bredbånd. Barn må gjøre skolearbeid hjemmefra, og flere må jobbe hjemmefra. Dessverre har vi også avdekket en grunnleggende urettferdighet i landet vårt, vi har sett tydeligere enn noen gang at de som bor i grisgrendte strøk har dårligere bredbåndsdekning enn de som bor i sentrale strøk. Mener statsråden at regjeringen har gjort nok for å sikre bredbåndsutbygging i hele Norge, når vi ser gjentatte eksempler på hvor dårlig bredbåndsdekning det fortsatt er i store deler av landet?»
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2021-05-26:
Ministeren må slutte å se hele landet under ett. Skal hele landet tas i bruk, må vi ta lokale hensyn og tilpasse tjenestene behovet. For eksempel har kun 1 pst. av vestlandskommunenes innbyggere høyhastighetsnett, og det er altfor dårlig. I kommunestyremøter som foregikk på Teams, var det store problemer. Nettet var ikke godt nok for å kunne holde kommunestyremøter. Senterpartiet har jevnlig foreslått å bevilge mer penger til bredbåndsutbygging, og da har regjeringens svar vært at det ikke har vært nødvendig, fordi markedet tar ansvar for utbygging av bredbånd. Når vi fortsatt ser hvor store utfordringene med bredbåndsdekning er rundt omkring i landet, er statsråden enig i at staten må ta et større ansvar for bredbåndsutbygging, slik at vi kan gi alle landets innbyggere tilgang til raskt bredbånd?
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-05-26:
Jeg takker representanten for spørsmålet. Bredbånd, mobiltjenester og internett er grunnleggende i dagliglivet vårt for verdiskaping, for arbeidsplasser og for gode offentlige tjenester, og pandemien har vist hvor viktig denne infrastrukturen er. Norge er i dag svært godt rustet med gode mobil- og bredbåndsnett. Nesten 100 pst. av husstandene i Norge har tilbud om grunnleggende bredbånd. Dette innebærer at vi kan bruke offentlige portaler, handle på internett, bruke nettbank, lese nettaviser og sende e-post, men kravene til hastighet på bredbåndet blir stadig større. Dekningen for høyhastighetsbredbånd med 100 Mbit/s er større enn 90 pst. av husstandene for landet, sett under ett. La oss huske at det ble ansett for å være et svært ambisiøst mål da Digital agenda ble vedtatt i 2016. Nå har vi innfridd det målet vi satte oss for 2020. Da denne regjeringen tok over i 2013, hadde bare 63 pst. av norske husstander tilbud om høyhastighetsbredbånd. Norge er, sammen med Danmark, rangert aller høyest i EUs digitaliseringsindeks, DESI, i 2020 på mobil- og bredbåndstilgang. I den nye stortingsmeldingen om den digitale grunnmuren setter regjeringen som mål at 100 pst. av husstandene og virksomhetene i Norge skal ha tilbud om bredbånd med minst 100 Mbit/s innen utgangen av 2025. Dette målet er ambisiøst og vil bidra til betydelig reduserte forskjeller mellom by og land. For å nå målet er det behov for offentlig innsats. Denne regjeringen har tildelt mer til bredbåndsutbygging i distriktene enn den rød-grønne regjeringen gjorde. Regjeringen vil videreføre det statlige tilskuddene til bredbånd, som nå forvaltes av fylkeskommunene. I tillegg til ordinære tilskudd lanserte regjeringen i februar en historisk distriktspakke for utbygging av trådløst høyhastighetsbredbånd. I denne pakken vil vinnerne i 5G-auksjonen, som gjennomføres over sommeren, kunne få redusert prisen med til sammen inntil 560 mill. kr, mot å bygge ut raskt, trådløst bredbånd på 100 Mbit/s for minst tilsvarende beløp i områder som mangler et slikt tilbud. Denne pakken vil komme svært mange husstander og virksomheter i de mest spredtbygde områdene av landet til gode. En stor del av landet er bygd ut av markedet selv på ordinære kommersielle vilkår. Den markedsbaserte modellen har ligget fast i over 20 år og gitt svært gode resultater. Privat sektors investeringer i norske ekomnett var på rekordhøye 12,6 mrd. kr i 2020, opp 1,3 mrd. kr fra året før. Jeg mener denne regjeringen har gjort svært mye for bredbåndstilbudet i Norge, men vi stopper ikke her. Vi vil at alle skal ha tilbud om høyhastighetsbredbånd, og vi har lagt frem en ambisiøs tidsplan for å få det til.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-05-26:
Det er ikke mulig å svare ja på det spørsmålet, med utgangspunkt i selektiv bruk av enkeltkommuner som eksempler. Regjeringen er opptatt av å legge til rette for utvikling og vekst i hele Norge. Vi ønsker at det skal være kompetansearbeidsplasser over hele landet, og at det skal være en god regional fordeling av statlige arbeidsplasser. Så er det riktig at statlig sysselsetting har økt noen steder, og det er riktig at den andre steder er lavere. Men at offentlig sektor endrer seg for å løse dagens og fremtidens behov, er ønskelig. Teknologi og digitalisering bidrar til at mange tjenester nå kan tilbys digitalt. Da betyr reiseavstander mindre, og brukere trenger ikke lenger å møte fysisk på et kontor. Eksempler på dette er Lånekassen, skatteetaten og Nav. I tillegg har vi i vår regjeringsperiode også gjennomført andre helt nødvendige strukturreformer. Jeg kan her nevne politireformen, som sikrer et operativt, synlig og tilgjengelig politi med kapasitet til å forebygge, etterforske og påtale kriminelle handlinger, og dermed gi innbyggerne økt sikkerhet. Reformen har gitt større fagmiljøer og mer robuste politidistrikter og operasjonssentraler. Alle politidistriktene er styrket, og vi vil styrke bemanningen ytterligere i distriktene i årene fremover. Sykehus-, universitets- og høyskolesektoren er andre eksempler på områder der den statlige sysselsettingen har økt de siste årene. Dette mener vi har vært en viktig og riktig utvikling, der vi kan prioritere å bruke folk og ressurser på bedre tjenesteyting. Samtidig vet vi at statlig sysselsetting kan bidra til å styrke arbeidsmarkedet og skape muligheter for både folk og lokalsamfunn. Endringer som gjennomføres, skal gi bedre og mer effektive tjenester, men parallelt må vi forsikre oss om at dette ikke får uheldige konsekvenser for enkeltområder. I 2019 forsterket regjeringen retningslinjene for lokalisering av statlige arbeidsplasser. Det skal legges vekt på lokalisering i regionale sentre, der virksomhetene har størst potensial for å bidra til det lokale tilbudet av arbeidsplasser. I hele vår periode har regjeringen ført en aktiv lokaliseringspolitikk. Det er om lag 1 240 arbeidsplasser som er nyetablert eller flyttet ut av Oslo-området i perioden 2013–2020. Til slutt vil jeg nevne at fristilling av virksomheter i offentlig forvaltning, endringer i organisasjonsformer og ansvarsoverføringer kan påvirke statistikken. Organisasjonsendringer i jernbanesektoren er et eksempel på dette. Sysselsatte i tidligere Jernbaneverket, som nå jobber i Bane NOR, vil f.eks. fortsatt være definert som en del av statlig sektor, mens sysselsatte i det som nå er statlige aksjeselskaper, f.eks. Spordrift AS, vil være registrert sammen med privat sektor. Overføringen av fylkesveiadministrasjonen fra staten til fylkeskommunene fra 2020 vil være tilsvarende eksempel der arbeidsplasser bytter plass i statistikken, men ikke nødvendigvis blir borte i det virkelige liv. Det er derfor verdt å ta det med seg når man skal vurdere det fulle og hele bildet.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-05-26:
Vi er jo på god vei til å snu den trenden, etter at det var sterk sentralisering da de rød-grønne satt i regjering. Vi ser f.eks. at i departementene har antall ansatte gått ned. Veksten i ansatte i staten, både i departementene og i de sentrale direktoratene, er lavere nå enn under den rød-grønne regjeringen, betydelig lavere også. Og vi er opptatt av å bygge opp under attraktive lokalsamfunn. Før sommeren kommer distrikts- og digitaliseringsministeren og jeg til å legge frem en ny strategi bl.a. for attraktive småbyer og tettsteder. Den strategien handler om variert arbeidsplasstruktur, men også om hvordan vi kan skape attraktive lokalsamfunn som gjør at flere unge mennesker blir værende, at de kommer tilbake, og at flere flytter fra sentrale strøk og ut til små lokalsamfunn. Dette er et spennende arbeid. Vi er helt avhengig av at det er attraktivt å bo, jobbe og leve i hele landet hvis vi skal lykkes som nasjon. Derfor er dette viktig.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-05-26:
Jeg kommer ikke til å gå inn på enkelteksempler, men jeg tror det er svært viktig at vi klarer å legge til rette for arbeidsplasser over hele landet, at vi legger til rette for gode og attraktive lokalsamfunn, som gjør at både privat og offentlig sektor i mindre samfunn klarer å tiltrekke seg den kompetansen de trenger. Jeg er veldig glad for at representanten peker på denne utfordringen. Vi vet at f.eks. 90 pst. av de mest spredtbygde kommunene melder om at de ikke klarer å få tak i den kompetansen de trenger for å fylle viktige stillinger. 67 pst. av bedriftene i de samme kommunene melder om det samme. Dette er en kjempeutfordring. Det er en av grunnene til at vi har ment at det har vært riktig å tenke nytt også om kommunestruktur. Men der har jo Senterpartiet ment at den foretrukne kommunestrukturen er den som så dagens lys på midten av 1960-tallet. Jeg mener at vi nå må se fremover for å finne gode løsninger på de utfordringene som mange lokalsamfunn står overfor. Derfor kommer regjeringen med tre nye strategier på dette området, som vi skal legge frem før sommeren, og jeg håper at det får støtte fra Senterpartiet også.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-05-26:
Dette er en variant av et spørsmål som har vært stilt til meg fra ulike representanter fra Senterpartiet en ti–tolv ganger de siste ukene. Det er litt overraskende for meg at representanten ikke har fått med seg svaret på spørsmålet, men til glede for nye seere og lyttere skal jeg ta det en gang til: Jeg ser ikke for meg å tvangssammenslå kommuner i Finnmark eller andre deler av landet. Debatten om kommunestruktur handler om kommunenes evne til å levere gode tjenester til innbyggerne, legge til rette for arbeidsplasser og næringsliv og utvikle kommunen i tråd med innbyggernes forventninger og fremtidige behov. Kommunene står overfor store utfordringer i årene som kommer, uavhengig av hvilke partier som til enhver tid sitter i regjering. Vi vet at mange kommuner sliter med fraflytting, utfordringer med å tiltrekke seg rett kompetanse, økende utgifter i helse- og omsorgssektoren og store infrastrukturbehov. På toppen av dette har kommunene en viktig rolle i arbeidet med å nå bærekraftsmålene og håndtere klimautfordringene. Norge er et langstrakt land, og kommunene har svært ulike forutsetninger for å møte disse utfordringene. Noen vil klare det utmerket, andre sliter allerede. Jeg har gjennom de siste spørretimene flere ganger fått anledning til å fortelle om mitt møte med åtte kommuner i Finnmark i april, hvor rådmannen i Berlevåg uttalte: I denne kommunen består helse- og omsorgsavdelingen av én person, og de siste fem månedene har det vært meg. Han satte med det ord på et problem for mange distriktskommuner. De har store problemer med å rekruttere nok fagfolk og innfri de krav og forventninger Stortinget og innbyggerne har til dem. 90 pst. av de mest spredtbygde kommunene sier selv at de har utfordringer med å tiltrekke seg rett kompetanse. 67 pst. av bedriftene sier det samme. Svaret for mange av disse kommunene er omfattende interkommunalt samarbeid. Det er mye bra med interkommunalt samarbeid, men samtidig er dette et tegn på at kommunene ikke klarer å innfri generalistkommuneprinsippet, og det er en utvikling Stortinget bør ta på alvor. Kommunereformen har ikke endret på grunnstrukturen i Kommune-Norge. Det er fortsatt 120 kommuner med under 3 000 innbyggere, og omtrent halvparten av landets kommuner har under 5 000 innbyggere. Samtidig ser vi også utfordringer med fragmentert kommunestruktur i mer sentrale områder, der sammenhengende byområder er delt mellom flere kommuner. Det fører til mindre helhetlig planlegging og dårligere løsninger for innbyggerne. Utfordringene jeg har beskrevet, er ikke noe regjeringen har funnet på, det er noe mange ute i kommunene kjenner på hver eneste dag. Jeg er derfor overbevist om at kommunene selv vil sørge for at kommunereformen videreføres de kommende årene, slik mange Senterparti-styrte kommuner allerede er i gang med. Flere kommer til å ta nabopraten, flere vil se at man står sterkere sammen enn hver for seg, og flere kommer til å slå seg sammen.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-05-26:
Mitt mål er at kommunene i Finnmark, uavhengig av hvor mange de er, skal være i stand til å levere gode tjenester til innbyggerne, og så er det opp til kommunene selv å finne ut hvordan de ønsker å organisere seg. Jeg hadde nylig møte med åtte finnmarkskommuner, hvor fire og fire har bestemt seg for å inngå i en form for omfattende interkommunalt samarbeid med funksjonsdeling mellom kommunesentrene, for å sørge for at man har et fagmiljø som gjør det mulig å tiltrekke seg den kompetansen de trenger for å levere tjenester. Det er også en måte å gjøre det på i kommuner som har få innbyggere, svært stort areal og store utfordringer med å tiltrekke seg riktig kompetanse. Kommunesammenslåing er ikke svaret i alle sammenhenger, men det kan heller ikke være slik at Senterpartiet på Stortinget skal avvise at kommunesammenslåing er svaret i noen tilfeller, og at vi kanskje trenger å se på nytt på kommunestrukturen, med tanke på at oppgavene kommunene skal løse, er langt mer komplekse i dag enn det de var på den tiden da Senterpartiets foretrukne kommunestruktur så dagens lys, i 1965.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-05-26:
Som sagt: Vi er opptatt av at kommunestruktur er noe kommunene selv må finne ut av, men jeg er likevel overbevist om at mange flere kommuner kommer til å ta nabopraten i årene som kommer, slik vi ser at Senterparti-styrte kommuner i Nord-Gudbrandsdalen nå gjør, for å nevne et eksempel. Det er bra. De gjør det fordi de ser at det er behov for å organisere seg på en annen måte for å kunne innfri innbyggernes forventninger og de lovpålagte oppgavene Stortinget har gitt dem. Til syvende og sist er det Stortinget som vedtar hvordan kommunestruktur og inndeling skal være mellom både fylker og kommuner i Norge. Representanten erkjenner vel at ikke jeg som statsråd kan garantere på vegne av Stortinget som kollegium. Det må nesten Stortinget som kollegium svare på selv. Dessverre er det ikke så mange her i dag, men vi får ta det neste gang.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-05-26:
Også dette spørsmålet har jeg svart på opptil flere ganger de siste ukene – sist faktisk i svaret til representanten Slagsvold Vedum for et øyeblikk siden, men jeg gjentar det i tilfelle det er kommet noen flere til. Det er kun Stortinget som kan vedta sammenslåing av kommuner som selv ikke ønsker det. Dette er hjemlet i inndelingsloven, og den 7. desember 2017 vedtok Stortinget å be regjeringen legge til grunn at gode og frivillige prosesser skal være utgangspunkt for endringer av kommunestrukturen, og at eventuelle sammenslåinger i perioden 2017–2021 utelukkende skal bygge på frivillighet. Regjeringen har selvfølgelig forholdt seg til dette vedtaket, men jeg kan ikke gi noen garantier om hvilke vedtak et nytt storting vil fatte. Regjeringen jobber for å styrke kommunenes forutsetninger for å levere gode og likeverdige velferdstjenester, for å kunne drive en helhetlig og bærekraftig samfunns- og næringsutvikling, for å ha en bærekraftig og robust økonomi og for å styrke sitt eget lokaldemokrati. I mange tilfeller mener jeg at større kommuner vil være den beste løsningen for å oppnå dette. Men ikke i alle tilfeller – det beste utgangspunktet for å bygge en ny og større kommune vil alltid være at de involverte kommunene selv ønsker sammenslåingen.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-05-26:
Jeg kan garantere at det beste utgangspunktet for kommunesammenslåing er frivillighet. Det er klart at det er vanskelig å garantere det på vegne av hele landet vårt, men jeg tror at det beste utgangspunktet er frivillighet, og mener at det bør ligge til grunn. Jeg tror også vi kommer til å se flere kommunesammenslåinger fremover fordi man lokalt ser at det er behov for det. Det ser vi jo ikke minst at flere Senterparti-ordførere rundt omkring i landet tar til orde for, og mange har store ambisjoner. Jeg husker godt at Ivar Vigdenes sa til meg en gang at hans ambisjon var at det skulle bo 40 000 mennesker i hans kommune. Det gjør det ikke i dag, så han lyktes ikke helt med det, men mange Senterparti-ordførere har store ambisjoner lokalt. Det er bra, og jeg tenker at det kommer til å bli flere, rett og slett fordi man ser at de oppgavene man skal løse nå, krever noe annet enn da denne kommunestrukturen ble laget, og det er viktigere for oss å telle kommunepsykologer enn å telle antall rådhus.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-05-26:
Jeg sto vel her for en ukes tid siden og svarte på spørsmål fra Senterpartiet også den gangen, da påstanden var at det var brukt for mye penger i kommunene på å ansette flere mennesker. I samme åndedrag sies det at man ikke har gitt nok penger til kommunene til at de kan utføre oppgavene sine. Begge deler kan ikke være riktig. Hvis kommunene har råd til å ansette mange flere mennesker, som Senterpartiet har påpekt at de har gjort, kan det ikke være slik at de ikke har økonomisk handlingsrom til å gjøre det. Samtidig ser vi at resultatene i kommunesektoren jevnt over har vært gode de siste årene. Kommunesektorens penger på bok, disposisjonsfondene, har økt fra 30 mrd. kr i 2013 til 70 mrd. kr i fjor. Så det har vært en positiv økonomisk utvikling. Det betyr at kommunene har handlingsrom til å utvikle tjenestetilbudet til innbyggerne, og det legger vi opp til at de skal fortsette å ha i årene som kommer, også i 2022.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-05-26:
Dette er en variant av et spørsmål jeg har besvart mange ganger før, og jeg vil derfor vise til mine foregående svar.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-05-26:
Det er ikke opp til meg å vurdere hva som er en for liten kommune, men det er viktig for meg at kommunene har den kraften som skal til for å kunne levere de oppgavene som folk forventer, fortjener og har krav på. Vi ser at mange kommuner nå erkjenner at det er krevende å løse disse oppgavene. De er mye mer komplekse, de krever mye mer spesialisert kompetanse enn det som var forutsatt da dagens kommunestruktur så dagens lys på midten av 1960-tallet. Derfor inngås det svært mange interkommunale samarbeid fordi man ikke klarer å løse oppgavene alene. Det er også slik at flere og flere ser på muligheten for kommunesammenslåing som et svar på å kunne bygge sterkere fagmiljøer. Og vi ser at flere Senterparti-ordførere rundt om i landet også både har vært med på og snakker om kommunesammenslåing som et reelt alternativ. Jeg skulle ønske at Senterpartiet på Stortinget ikke var så opptatt av å si ideologisk nei til all sammenslåing, men heller lytter til dem som har skoen på der ute. Ta en kaffekopp, f.eks.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-05-26:
Nei, jeg tror ikke antall folkevalgte i kommunene er avgjørende for kvaliteten på lokaldemokratiet. Vi ser at f.eks. her i Oslo har bystyret bestått av 59 representanter. Det er et betydelig mindre bystyre enn det det er i Ålesund, eller det det har vært i Trondheim. I Trondheim er det fortsatt bystyret betydelig større – det er vel oppe i nesten 90 representanter. Så jeg tror ikke det er antall folkevalgte som avgjør om man har lokaldemokrati eller ikke. Det er hvordan lokaldemokratiet faktisk fungerer. Og jeg tror vi skal ta på alvor at det er mange kommuner som kjenner på at de ikke klarer å rekruttere de fagpersonene de trenger for å gi gode tjenester, og da kreves det at man tenker nytt. Kommunesammenslåing er ikke svaret på alt, men det kan være et svar for noen – og da mener jeg man bør ta nabopraten og finne ut av det.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2021-05-26:
«Siden Høyre-regjeringen tok over i 2013 har det blitt etablert over 21 000 nye statlige arbeidsplasser. Dessverre ser vi gang på gang at de havner i Oslo eller i de andre storbyene. Regjeringens egne tall viser at Sør-Trøndelag har fått 3 201 av dem, hvorav 3 191 har gått til Trondheim. Midtre Gauldal og Melhus derimot, har mistet over 100 arbeidsplasser på disse 7 årene. Indre Fosen har mistet 41 og Selbu 22, og dette er bare noen av eksemplene. Er statsråden enig i at denne utviklingen i statlige arbeidsplasser er sentraliserende?»
Heidi Greni (Senterpartiet), 2021-05-26:
Jeg takker for svaret. Det er synd at distriktsministeren ikke hadde mulighet til å møte her i dag. Mitt spørsmål gikk på det med arbeidsplasser og virkningene av det. Begge ekspertutvalgene som regjeringen selv har satt ned, påpeker at et mangfoldig arbeidsmarked er en viktig premiss for å snu sentraliseringen og sørge for at flere velger å bosette seg i distriktene. De minste kommunene har jo mistet arbeidsplasser bit for bit, og når en kommune mister en arbeidsplass, har det også store ringvirkninger. Det blir trøbbel med å rekruttere kompetanse til både kommunal og privat sektor, fordi jobb nr. 2, til ektefelle, blir umulig å oppdrive. Flyttingen betyr altså en stor svekking av mange lokalsamfunn. Mitt spørsmål til statsråden er derfor: Har statsråden noen intensjon om å snu den storstilte sentraliseringen vi har sett rundt omkring i hele landet? Og er det eventuelt noen konkrete tiltak på gang?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2021-05-26:
Et eksempel fra lenger nord i landet er nedlegging av mottak for enslige mindreårige i Salangen. Det er ikke noen uenighet om at Salangen har den beste kompetansen, de har det beste tverrfaglige samarbeidet og de beste resultatene med å få ungdommene ut i utdanning og jobb. Regjeringen har selv brukt Salangen som eksempel på best praksis på dette området flere ganger. Kapasiteten må naturlig nok reduseres i tråd med behovet, men det som er uforståelig for meg, er at når ett mottak skal opprettholdes, legger regjeringen ned i Salangen og flytter tilbudet til det sentrale Østlandet. Det er Kommunaldepartementet ved distriktsministeren som har det overordnede ansvaret for å vurdere konsekvensene av strukturendringer i statlig virksomhet. Hva var argumentet for denne sentraliseringen? Og hvordan har regjeringen vurdert dette i et distriktspolitisk perspektiv?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2021-05-26:
Det er en glede å kunne stille et spørsmål på vegne av vår stortingsrepresentant i Finnmark: «Høyre har i sitt partiprogram for 2021–2025 vedtatt at de vil, og jeg siterer: «Videreføre kommunereformen med sikte på større kommuner med større fagmiljøer som er bedre i stand til å løse oppgavene de har i dag, og til å overta flere oppgaver fra staten og regionene.» Tvangsreformen som regjeringen allerede har presset gjennom har ført til en sentralisering av tjenester og makt. Hvilke kommuner i Finnmark ser statsråden for seg at han vil tvangssammenslå for å følge opp Høyres landsmøtevedtak?»
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2021-05-26:
Vi ser at i antall interkommunale samarbeid er det flere mellom mange store kommuner enn mellom mange små, så det blir et skinnargument at det er et argument for kommunesammenslåing, når man ser antallet. Det er ikke sånn at de mindre har flere enn de store. Vi har sett at fiskeriministeren uttaler at han syns tvang er litt undervurdert, at han vil bruke tvang litt som han oppdrar sine egne barn. Det var en uttalelse han hadde. Jeg syns den var særdeles uklok. Ove Trellevik, som er kommunalpolitisk talsperson for Høyre, har uttalt at han mener at 10 000 ville være et fint, naturlig tall hvis man skal se på hva en ideell kommune burde hatt – minst 10 000 innbyggere. Mitt spørsmål til statsråd Astrup er: Ser statsråd Astrup det som et mål at det blir færre kommuner i Finnmark?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2021-05-26:
Høyreregjeringen og Fremskrittspartiet har brukt mye ressurser på å gjennomføre tvangssammenslåing av Troms og Finnmark, sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre. Da 87 pst. av befolkningen sa nei, valgte man ikke å lytte i det hele tatt, man tvang det gjennom. Man valgte å lage regioner sånn som Viken, som egentlig ingen ønsket – jeg tror knapt det er noen i Høyre som ønsker det heller – men det ble sånn, for man måtte vise en form for handlekraft. Det var svært uklokt og lite gjennomtenkt, det motsatte av konservativ politikk, bare endring for endringens skyld, som gjorde ting verre. Mitt spørsmål, når det gjelder Finnmark, som man har håndtert så dårlig, med det presset man har gjort tidligere, er: Kan statsråden garantere at ikke en ny Høyre-statsråd, en ny høyreregjering kommer til å presse kommunene i Finnmark med økonomi eller andre virkemidler for at de skal sette i gang nye sammenslåingsprosesser?
Bengt Fasteraune (Senterpartiet), 2021-05-26:
«Etter flere måneders saksbehandling kom Miljødirektoratet med sin konklusjon om at de krever Glasopor for 16,5 millioner kroner i refusjon for opprydding etter storflommen i 2018. Hvem som til slutt får ansvaret for oppryddingen er prinsipielt viktig. Mener statsråden det er riktig at en bedrift som Glasopor får det økonomiske ansvaret for oppryddingen etter flommen, eller vil statsråden vurdere å gripe inn slik at ansvarsforholdene blir endret, og at private aktører dermed slipper å ta dette store ansvaret på vegne av storsamfunnet?»
Bengt Fasteraune (Senterpartiet), 2021-05-26:
Jeg skal beskrive litt hva som skjedde, og så skal jeg ta et litt generelt spørsmål, som jeg håper statsråden kan svare på. I lederen i Gudbrandsdølen Dagningen sto det den 20. mai om flommen i Skjåk og kravet mot Glasopor at «det er vanskelig å være forberedt på det utenkelige». Da må vel også staten ta sitt ansvar når det utenkelige skjer. Myndighetene varslet ikke denne tusenårsflommen. Det ødela Glasopors mulighet til å verne både fabrikkbygning og varelager. På flomdagen sto det både gravemaskiner, shovel og annet utstyr egnet til å flytte sand og stein på tomta. Tilgjengelig var også over 5 000 tonn med stein. Glasopor kunne hatt åtte maskinførere på plass innen en time. Med fire timers varsling ville man ha bygget opp en egen demning. Verken Glasopor eller noen andre bebreider NVE for ikke å ha fanget opp dette utenkelige varselet. Etter min oppfatning var denne flommen en naturkatastrofe av en art som ingen kunne være forberedt på. Hva skulle en liten miljøbedrift som Glasopor gjort annerledes for å unngå å få ansvar for og regningen etter en ikke varslet naturkatastrofe som Skjåk ble rammet av?
Bengt Fasteraune (Senterpartiet), 2021-05-26:
Dette har blitt en prinsipiell sak. Det varsles både villere og våtere vær i årene som kommer. Hvem som til slutt pålegges ansvaret for oppryddingen etter tusenårsflommen i Ottaelva, er prinsipielt svært viktig og berører ikke bare en miljøvennlig gjenvinningsbedrift som Glasopor AS. Jeg siterer fra svaret fra Miljødirektoratet. De sier: «Etter Miljødirektoratets syn vil det være uheldig om det etableres en praksis for lemping i saker hvor klimaendringer er en medvirkende faktor, da det i realiteten ville frita privat sektor fra å gjøre vurderinger og ta høyde for den økte risikoen for påvirkning fra ytre miljø som må ventes knyttet til klimaendringene.» Dersom Miljødirektoratets konklusjon blir endelig, vil dette ha konsekvenser for alle virksomheter i Norge som kan bli utsatt for en naturkatastrofe. Jeg minner om at både stat og kommune hadde vurdert området til å være sikkert, til og med som en søppelplass, som området var brukt til fram til 2017. Hva er det egentlig bedriften blir pålagt å betale for? Og er det noen form for samsvar mellom kravets størrelse, gitt bedriftens størrelse, og evnen til å betale?
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2021-05-26:
Eg forstår veldig godt at bedrifta Glasopor og også Stortinget og andre lurar på kva eg meiner om den saka, fordi den saka er klaga inn til Klima- og miljødepartementet. Men måten vi behandlar slike saker på, er jo at eg nettopp behandlar den saka og deretter gjev til kjenne ein konklusjon. Så dette kan eg nok ikkje kommentere her og no, rett og slett. Generelt vil eg seie at med eit endra klima med meir ekstremnedbør er auka fare for skade som følgje av flaum og overvatn, realitetar som dessverre skjer no. Klimaendringar er ikkje noko som skal skje ein gong i framtida, det er noko som allereie skjer, og det medfører til dels stor risiko for skade. Det viktigaste vi kan gjere for å unngå dramatiske konsekvensar av klimaendringane i framtida, er å redusere klimagassutsleppa våre. Det er den viktigaste forsikringa vi har, det er det mest kraftfulle verkemiddelet vi har, og det er det vi må gjere framover. Samtidig som vi gjer det, må vi tilpasse oss eit klima som vil fortsetje å vere i endring. Så arbeidet mot klimaendringar er viktig, men det er også klimatilpassingsarbeidet. Det er klart at alle bedrifter må tilpasse seg og ta høgde for den auka risikoen som klimaendringane fører med seg for bedriftene. Det er det generelle utgangspunktet, men når det gjeld den konkrete saka, om Klima- og miljødepartementet vil konkludere på den eine eller den andre måten i saka som bedrifta har levert klage på, trur eg nok det er ryddigast – og trur eg også at representanten er einig i – at bedrifta får svar før Stortinget får svar.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2021-05-26:
Utan å gå konkret inn i dei faktiske forholda i den saka eller på andre måtar seie noko om klagebehandlinga i den saka no, skal eg likevel tillate meg nokre generelle refleksjonar i eit svar. Då er det å seie at det er klart at bedrifter kan ta høgde for den auka risikoen som klimaendringar fører med seg, gjennom å planleggje aktiviteten sin, internkontrollen, eventuelle forsikringsordningar m.m. Det håpar eg også at alle bedrifter gjer. Så er det slik at regelverket for ansvar for forureining byggjer på eit prinsipp som heiter forureinar betalar, og det ansvaret er objektivt. Det betyr at utgangspunktet er, etter gjeldande rett, som Stortinget har vedteke, at bedrifter ber ansvaret for forureininga si, uavhengig av årsaka til forureininga. Så skal det seiast at det er eit handlingsrom i regelverket som gjev moglegheit til bl.a. å kunne gje avkall på krav som verkar urimelege å fremje. Eg går ut frå at det er eit av klagegrunnlaga som vi etter kvart må gå inn i.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2021-05-26:
I vedtaket frå Miljødirektoratet er vel det ein vert bedd om å betale for, rett og slett oppryddingskostnadene frå den forureininga som skjedde. Som nemnt i det førre svaret mitt, er det slik at vi har nokre utgangspunkt som er prinsipielle, og så finst det nokre moglegheiter i regelverket til å gje avkall på enkelte krav. I den konkrete saka vil vi då måtte gå inn i det, så det kan eg ikkje no seie noko om, frå eller til. Når representanten snakkar her, høyrest det ut som at utgangspunktet hans er at staten i alle tilfelle skal ta rekninga dersom eit uventa vêrfenomen gjer at det vert forureining frå ei bedrift. Det er i alle fall eit utgangspunkt som bryt med det som Stortinget vanlegvis legg til grunn, som er forureinar betalar-prinsippet. Eg er usikker på om han meiner at det skal verte dratt så langt, men det verkar slik på måten eg høyrer det på no. Samtidig har staten eit viktig ansvar for å leggje til rette for at vi klarar å klimatilpasse oss, og også å føresjå ekstremvêr. Det er f.eks. ein av grunnane til at vi no investerer i ny vêrradar på Finnmarksvidda, som vil dekkje heile landet med den typen beredskap.
Åsunn Lyngedal (Arbeiderpartiet), 2021-04-22:
Menon har dokumentert at maritim næring under ett mistet 6 pst. av arbeidsplassene sine i fjor, mens verftene mistet 10 pst. Blant annet på den bakgrunn vedtok Stortinget i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett at vi skulle igangsette som et krisetiltak for aktivitet i verftsnæringen bygging av et nytt skip for Havforskningsinstituttet. Vi vet hvordan det gikk. Det oppdraget endte hos et nederlandsk verft. Vi vet at en del andre land som vi har rundt oss i Norden – Tyskland – stiller en del andre krav i sine anbud enn det Norge gjør. Blant annet kunne vi ha stilt strengere miljøkrav, vi kunne ha stilt krav om lærlinger, vi kunne ha sagt noe om tilgang til deler av service og opplæring på fartøy og utstyr, og kanskje kunne vi delt opp anskaffelsene. Ser statsråden at det kunne ha vært gjort på en litt annen måte og sikret arbeid i Norge?
Åsunn Lyngedal (Arbeiderpartiet), 2021-04-22:
Jeg skal skifte tema – til norske lønns- og arbeidsvilkår. Norge har fem ganger mer havområder enn vi har landområder, og det er viktig for Arbeiderpartiet at det er norske lønns- og arbeidsvilkår også til havs. I innstillingen fra komiteen, på side 11, skriver et flertall bl.a. bestående av regjeringspartiet Venstre at de er opptatt av at krav til «norske lønns- og arbeidsvilkår ikke vil føre til at norske sjøfolk settes på land og ikke vil svekke næringens konkurransekraft». Hvis en skulle trekke en parallell inn på land, ville det være sånn at vi har for høye lønninger, vi har for gode arbeidsvilkår, og dermed klarer vi ikke å konkurrere internasjonalt. Jeg kunne tenke meg å høre statsrådens vurdering: Slutter hun seg til det, tenker hun at hvis vi har norske lønns- og arbeidsvilkår i norske farvann og på norsk sokkel, vil det svekke den maritime næringens konkurransekraft?