Børge Brende (Høyre), 2000-12-14:
Med finanskomiteens innstilling til lov om endringer i lov om foretakspensjon er ytterligere en stein på plass i det nye tjenestepensjonslovverket. Norge har vært sent ute med å modernisere sitt lovverk knyttet til tjenestepensjoner innenfor skatteloven. Men i løpet av det siste året har dette endret seg kraftig. Den tredje proposisjonen passerer nå Odelstinget, og vi er ikke lenger det eneste landet i Europa, sammen med Finland, som ikke har innskuddsordninger innenfor skatteloven. Gjennom det nye lovverket har Stortinget ytt et viktig bidrag i arbeidet med å bygge ned klasseskillet mellom dem som har pensjonsordninger i arbeidsforhold, og de nærmere en million arbeidstakere som i dag bare har ytelsene fra folketrygden å falle tilbake på når de blir pensjonistser. En spørreundersøkelse nylig viste at 4 000 bedrifter som ikke har pensjonsordninger, har planer om å etablere innskuddsordninger. Det er jo en lovende start, selv om det er langt frem til de en millionbedrifter uten pensjonsordning i arbeidsforhold. Regjeringen anslår 40 000 nye bare til neste år. Gjennom den loven som Odelstinget har til behandling i kveld, åpner man for at foretak som ønsker mulighet til å ha en forsikringsbasert pensjonsordning med dødelighetsarv, kan opprette det, men uten den usikkerhet som ligger i premiene knyttet til en ytelsesordning etter lov om foretakspensjon. Mange små og mellomstore bedrifter som tidligere har funnet tradisjonelle ytelsesordninger for dyre, vil med det nye lovverket ha mange ordninger å velge mellom, ikke minst innskuddsordninger både etter lov om foretakspensjon – den vi behandler i dag – og etter lov om innskuddsbasert pensjon, som er mer økonomisk overkommelige og forutsigbare. Dette er pensjonsordninger som internasjonalt har vist seg å fungere like bra for arbeidstakere som ytelsesordninger, samtidig som innskuddsordningene har vist seg å være mindre økonomisk risikofylt for den enkelte bedrift. I forbindelse med behandlingen av lov om innskuddspensjon var det flertall for å myke opp reglene for kollektivt investeringsvalg. Det samme blir bekreftet i den foreliggende innstillingen, og man ønsker også at engangsbetalt foretakspensjon skal kunne opprettes uten nullavkastningsgaranti. Dette forslaget støtter nå også delvis Arbeiderpartiet, og det er jo bra. Det som skjer gjennom å etablere en slik ordning både i innskuddsbaserte ordninger og i lov om foretakspensjon uten nullavkastningsgaranti, er at man vil få flere produkter å velge mellom, i tillegg til at flere reelt kan få et tilbud. Hadde forslaget om en obligatorisk årlig nullprosentsgaranti blitt stående, ville det vært svært uheldig. Det ville lagt en kraftig demper på mulighetene til å ta risiko, og i neste omgang mulighetene for høyere avkastning. På den måten kan man faktisk få til rimeligere tjenestepensjonsavtaler, slik at flere reelt sett kan få tilbud om det. Komiteen har gått inn for samme oppmykning av modellen med engangsbetalt foretakspensjon som Kredittilsynet har tatt til orde for i høringene om lovutkastet, og som tilsynet også gikk inn for i forbindelse med lov om innskuddspensjon – og som ble støttet av finanskomiteens flertall. Det fremgår av Kredittilsynets høringsuttalelse datert 2. august at det er enkelt å implementere modellen lovteknisk, og tilsynet har også gitt et konkret forslag til hvordan dette kan gjøres. Komiteens flertall legger stor vekt på at de ulike investeringsvalgsmodellene regulert i lov om foretakspensjon og i lov om innskuddspensjon trer i kraft samtidig og så tidlig som mulig i 2001, og at Regjeringen senest innen utgangen av februar fremmer forslag som åpner for kollektivt investeringsvalg for engangsbetalt foretakspensjon samt med kollektivt investeringsvalg i innskuddspensjon, basert på Kredittilsynets forslag, samt finanskomiteens føringer i Innst. O. nr. 2 for 2000-2001 om lov om innskuddspensjon – altså uten nullavkastningsgaranti. Det er også flertall i innstillingen for at Regjeringen senest innen april 2001 skal komme tilbake med tilbakemelding og forslag i tråd med de uavklarte forhold knyttet til lov om innskuddspensjon og foretakspensjon som fortsatt gjelder. Det er da knyttet til det som flertallet i forslags form bad Regjeringen se nærmere på og kom med forslag om. Det er da åpning for parallelle ordninger, hvilket gir mulighet for innskuddspensjon og foretakspensjon i samme bedrift en positiv holdning utvist av komiteen til kombinerte ordninger, hvilket gir mulighet for å ha innskuddsbasert pensjonsordning på toppen av foretakspensjon høyere maksimale innskuddssatser mulighet for å lukke eksisterende ytelsesordninger, slik at de som i dag er inne i en ytelsesordning, får rett til å stå i ordningen frem til pensjonsalder regelverksendringer for bruk av underleverandører gir også mer fleksibel produktutforming, og komiteen har da bedt statsråden fremme forslag i tråd med det I dagens arbeidsmarked er det, som tidligere nevnt, et sterkt behov for større fleksibilitet og valgfrihet i utformingen av pensjonsordninger i arbeidslivet. Mens alle arbeidstakere i offentlig sektor har gode tjenestepensjonsordninger, er det kun hver tredje arbeidstaker i privat sektor som har tjenestepensjonsordninger i tillegg til folketrygden. Derfor mener jeg at Odelstingets vedtak i dag av denne loven vil være et viktig bidrag til at klasseskillet i Pensjons-Norge bygges ned, og at vi får flere produkter å velge mellom. Det er et klart flertall for at vi skal ha større produktfrihet. Jeg er glad for at statsråden har gitt tilbakemelding om at Regjeringen lever godt med en frist til i løpet av februar å fremme forslag som ikke inneholder en tvungen nullavkastningsgaranti. Jeg er også glad for at de andre spørsmålene som jeg tok opp, vil bli avklart innen utgangen av april. Det vil altså ikke være noe problem å gjennomføre lovverket ganske tidlig til neste år, og da vil Norge få et moderne lovverk knyttet til tjenestepensjonsordninger. Jeg håper også at flere får tilbud om tjenestepensjon, for det er store forskjeller mellom dem som bare har folketrygden, og dem som har tjenestepensjoner i tillegg, ikke minst på grunn av de innstrammingene som Stortinget foretok i tilleggspensjonene til folketrygden i 1992. Hvis man gjennom 20 år har tjent det som nå er gjennomsnittlig arbeidsinntekt, 300 000 kr i henhold til nasjonalbudsjettet, vil man gjennom folketrygden og de innstrammingene som er foretatt, få en årlig pensjon på 145 000 kr. Hvis man har en tjenestepensjonsordning gjennom kommune/stat eller en privat ordning som er på lik linje i og med at det er en nettoordning og ikke en bruttoordning, som i staten, vil man sitte igjen med en pensjon på 200 000 kr. Det er altså en forskjell på 55 000 kr i året mellom dem som har tjenestepensjon, og dem som ikke har det. Dette mener jeg det ikke har vært fokusert på. Det Stortinget nå gjør, er å åpne for at de hundretusener i privat sektor som ikke har et slikt tilbud, i større grad får det. Til slutt vil jeg si at det er bare ett punkt jeg ikke er spesielt fornøyd med i den innstillingen som foreligger. Det gjelder den forskjellsbehandlingen som Stortingets flertall har lagt opp til mellom dem som er omfattet av AFP-ordningen, og dem som er utenfor. Er man innenfor NHO/LO-området og har rett på en AFP-ordning, kan man fortsette i tjenestepensjonsavtalen frem til fylte 67 år, selv om man går av med pensjon. Hvis man står utenfor AFP-ordningen og er i privat sektor, kan man ikke fortsette i tjenestepensjonsordningen og vil da kunne tape hundretusenvis av kroner i pensjon. Jeg synes ikke at vårt lovverk bør legge opp til den type forskjellsbehandling. Enten kan ingen stå i tjenestepensjonsordningen etter at man har førtidspensjonert seg, som var regjeringen Bondeviks opprinnelige forslag, eller så får man lage en ordning hvor alle kan fortsette i tjenestepensjonavtalen, selv om man har gått av med førtidspensjon. Det vi nå har fått, er et skikkelig klasseskille mellom dem som er innenfor AFP-ordningen, og dem som står utenfor. Et kastesystem i Pensjons-Norge synes jeg ikke er anbefalelsesverdig. Jeg håper at flertallet kan ta det innover seg og stemme for forslaget om likebehandling som Fremskrittspartiet og Høyre har fremmet. Det er det minste man kan forlange på dette punkt.