trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-02-28:
Jeg legger til grunn at jeg også kan svare i 2 minutter, siden spørsmålet ble stilt på 2 minutter! Jeg mener det er viktig å være presis om det Lovavdelingen nå har sagt, for det skapes et inntrykk av at dette er en suverenitetsavståelse som krever et spesielt flertall i henhold til Grunnlovens regler. Det er avgjørende å understreke at det Lovavdelingen her har lagt til grunn, og som står veldig tydelig i det brevet som gikk til energi- og miljøkomiteen i går, er at Lovavdelingen finner at «den beskjæringen av Kongens instruksjonsmyndighet det her er tale om, blir meget beskjeden», at det må regnes som «lite inngripende», og sånn sett kan gå etter de ordinære reglene. Jeg mener det er viktig å holde fast ved at denne diskusjonen også har betydelige både over- og undertoner av det man generelt mener om både EØS-avtalen og EU. Dette er viktig for Norge. Det er viktig for norsk energipolitikk. Vi beholder full suverenitet over våre energiressurser og fullt ansvar for norsk energipolitikk.
Steinar Ness (Senterpartiet), 2018-02-28:
Eg vil stille følgjande spørsmål til justis-, beredskaps- og innvandringsministeren: «Hausten 2017 vart politiet sin operasjonssentral i Sogn og Fjordane nedlagt og slått saman med Hordaland. 13. februar 2017 melder NRK Sogn og Fjordane fylgjande: «Opptattsignal, kø på linja og vanskar med å kome gjennom. Det er opplevinga mange innbyggjarar i Vest politidistrikt har når dei ringer politiet». Meiner statsråden denne situasjonen aukar tilliten til dei folkevalde som har vedteke og har ansvaret for politireforma?»
Steinar Ness (Senterpartiet), 2018-02-28:
Nedlegging av operasjonsentralen i Vest politidistrikt var politisk omstridt. Folk var uroa for kva som skulle skje, og uroa var knytt særleg til at det ville vere mindre lokalkunnskap og kompetanse hos dei som tok imot telefonane. Den situasjonen som no er oppstått, og som statsråden korrekt beskriv, er eit resultat av at ein på det tidspunktet ein oppretta den felles operasjonssentralen for politiet, ikkje hadde tenkt på at ein måtte ha fleire linjer inn til operasjonssentralen for at telefonane skulle kome fram. Det er også tydeleg at ein ikkje hadde teke høgd for talet på personar som måtte vere på plass og svare på telefonane i andre enden. Dette skal ein no løyse etter at nedlegginga er eit faktum, og operasjonssentralen skulle vere oppe og gå frå dag éin. Eg opplever som folkevald dette som veldig lite forsvarleg.
Steinar Ness (Senterpartiet), 2018-02-28:
Eg føler ikkje at statsråden går inn i den konkrete situasjonen. Dette har vore ei veldig lenge planlagd og omstridd politisk reform. Ein hadde god tid til å førebu desse tinga. Så er det mange ting som må gå seg til over tid. Men som folkevald vert eg veldig, veldig uroleg når ei så enkel sak teknisk som det er å få på plass linjer inn til ein ny operasjonssentral og det å ha på plass folk som kan ta telefonane, ikkje lèt seg løyse frå dag éin. Då føler eg ei veldig stor uro for andre forhold ved denne reforma som det er vanskelegare for både publikum, tilsette i politiet, som skal gjere ein god jobb, og oss som folkevalde å halde oss til. Dette rokkar jo òg ved heile det økonomiske innsparingspotensialet som har vore tenkt i ein del av desse sentraliseringstiltaka, når ein faktisk ikkje hadde oversikt over kor mange folk ein måtte ha på plass for å ta telefonane.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2018-02-28:
Jeg vil innlede med å si at grunnlaget for en bedre polititjeneste er lagt gjennom opprettelsen av de nye politidistriktene, med større operasjonssentraler, bedre innsatsevne og sterkere kompetansemiljø. Det var det behov for. Gjennom nærpolitireformen har alle operasjonssentralene i alle politidistrikt fått økt antall operatørplasser. Dette legger til rette for at det til enhver tid kan være flere operatører på vakt. Nye operasjonssentraler er nå satt i drift i ti av tolv politidistrikt. Operasjonssentralene i Øst og Sør-Øst politidistrikt settes i drift 1. kvartal 2018. Dette er en klar styrking sammenlignet med den situasjonen vi hadde før reformen. Jeg er kjent med situasjonen på operasjonssentralen i Vest politidistrikt. Fra Politidirektoratet får jeg opplyst at dette kan forklares med tekniske forhold og utfordringer knyttet til bemanning. Dette har politimesteren allerede tatt tak i. Det er planlagt en telefonsvarløsning som kommer våren 2018, antall linjer inn til operasjonssentralen økes, og det skal gis informasjon til publikum om situasjonen. Politidistriktet planlegger å øke bemanningen ved operasjonssentralen med om lag 14 stillinger i 2018. I påvente av at disse stillingene er på plass, hentes det inn personell fra andre enheter for å styrke operasjonssentralen. Det er god grunn til å forvente at kapasiteten på telefonlinjen 02800 vil bedres med økt bemanning og økt linjekapasitet. Befolkningens trygghet og sikkerhet skal ivaretas, og har selvfølgelig aller høyeste prioritet. Tjenesten skal også være tilgjengelig med god service. Dette er helt sentrale mål for politiet. I den sammenheng er det verdt å merke seg at tilliten til politiet økte i 2017, til tross for at vi står midt oppe i gjennomføringen av reformen i politiet. Medarbeiderundersøkelsen som ble gjennomført i hele politietaten høsten 2017, viser at det er høy tilfredshet blant ansatte. Dette er unikt for Norge sammenlignet med de andre nordiske landene, som også har gjennomført en politireform. Jeg forventer at de tiltakene Vest politidistrikt har igangsatt og planlagt, vil forbedre situasjonen, slik at innbyggerne får god tilgjengelighet til politiet. Operasjonssentralen i Vest politidistrikt er ny, reformarbeid er krevende, og vi må kanskje alle utvise noe tålmodighet før vi for alvor kan begynne å høste gevinstene av nærpolitireformen. Jeg vil avslutningsvis minne om at det var et bredt forlik i Stortinget bak vedtaket om nærpolitireformen. Jeg mener at tilliten til oss som folkevalgte vil avhenge av om vi evner å gjennomføre de vedtak som er besluttet. Samtidig må vi gi tillit til dem som er satt til å gjennomføre reformen, og arbeidet med å gjennomføre reformen er i rute.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2018-02-28:
Det vil alltid være uro når man gjennomfører endringer. Man vet alltid hva man har, men ikke hva som kommer. Så viser det seg i de aller fleste tilfellene at tilbudet blir bedre – det er de færreste som ønsker å gå tilbake. Så er det sånn at det oppstår uforutsette ting. Det har det også gjort her, da man ser at man er nødt til å ansette flere, nødt til å få på plass flere linjer, nødt til å sikre at tilbudet blir bedre. Jeg er veldig glad for at det arbeidet er igangsatt, og at man har tatt dette på største alvor. Jeg ser fram til at disse forholdene blir slik som de skal være, nemlig at vi har nok linjer og nok personell til å ivareta disse henvendelsene.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2018-02-28:
Nå har ikke jeg vært i denne jobben så lenge, men jeg har allerede rukket å besøke flere politidistrikt, riktignok ikke Vest politidistrikt som justisminister. Det jeg ser, er at arbeidet der ute i vesentlig grad er i rute. Så er det klart at selv om man planlegger veldig godt, vil det noen ganger oppstå utfordringer som man ikke har tatt høyde for. Da mener jeg at det aller viktigste for tilliten til oss som politikere og tilliten til politiet, til dem som skal utføre disse tjenestene, er at man tar tak i det og faktisk retter opp i det. Det er jeg veldig glad for at det ser ut til at Vest politidistrikt har gjort i denne saken. Da håper jeg at dette kommer i orden veldig raskt, slik at publikum får det tilbudet de skal ha når de ringer til politiet. Så er det også grunn til å understreke at nødmeldetjenesten 112 er på stell, som er det aller viktigste telefonnummeret som politiet håndterer. Der får man raskt kontakt med politiet når det virkelig trengs.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2018-02-28:
Da regjeringen og Fremskrittspartiet tiltrådte i 2013, etterlot de rød-grønne partiene seg over 1 200 personer i soningskø. Regjeringen tenkte nytt for å kvitte seg med denne køen som er provoserende for ofrene og uheldig for gjerningspersonene som må vente på å gjøre opp for seg. Plassene som behøvdes for å bli kvitt soningskøen, fantes ikke i Norge. Alternativet til å leie plasser i Nederland er at det fortsatt ville vært soningskø i Norge. På det tidspunktet avtalen med Nederland ble iverksatt, var soningskøen i overkant av 1 000 dommer. Det fantes, som tidligere nevnt, ikke andre reelle alternativer for raskt å framskaffe nødvendige fengselsplasser. I tillegg har det gitt mulighet for å pusse opp dårlig bygningsmasse i tilknytning til noen av våre eksisterende fengsler, som Ullersmo der jeg var på besøk i forrige uke. Ettersom soningskøen nå i praksis er avskaffet, er vår vurdering at vi kan håndtere det forventede behovet for fengselsplasser med høy sikkerhet ved bruk av midlertidig dublering i Norge inntil fengsel i Agder står klart i 2020. Dette er en anbefaling fra Kriminalomsorgsdirektoratet med støtte fra fagforeningene og en viktig grunn til at regjeringen har besluttet ikke å forlenge avtalen utover ordinær utløpstid 31. august 2018. De økonomiske konsekvensene av ikke å forlenge avtalen vil bli behandlet i budsjettsammenheng. Leie av fengselsplasser i Nederland har vært en suksess og på fire år løst et problem som den forrige regjeringen ikke klarte å løse på varig basis.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2018-02-28:
Vi driver ikke budsjettbehandling i Stortingets spørretime. Det spørsmålet må vi komme tilbake til senere. Når det gjelder dublering, vil det måtte bli stilt ressurser til rådighet for å kunne ha to personer på hver celle i en del fengsler der det ligger til rette for det. Det er klart at det må både finansiere flere ansatte i disse fengslene det gjelder, og finansiere innhold i disse fengslene og gi det til dem som skal være der, i tillegg til dem som er der fra før. Så dette er forhold vi vil komme tilbake til. Nå har eksterne konsulenter sett på ABE-reformen i analyseperioden 2012–2016 og utarbeidet en rapport som påpeker at det ikke har hatt vesentlige konsekvenser for sikkerhet og tjenestetilbud i kriminalomsorgen. Det arbeides med en oppdatering, slik at også regnskapstallene for 2017 kommer med. Men det er ingen tvil om at også fengselsvesenet er nødt til å drive mer effektivt.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2018-02-28:
Det er fremdeles slik at de årlige budsjettene må behandles når de foreligger. Vi er selvfølgelig nå i en prosess og jobber med budsjettet for 2019, men jeg mener det er muligheter for å drive mer effektivt også i fengselsvesenet, som på alle andre områder. Vi er nødt til å se på hvordan man drifter også på dette området. Vi må se på behovet for fengselsplasser framover. Vi ser at det er nedgang i antallet dommer og i antallet som skal sone, og vi ser at det er mindre behov for lavsikkerhetsplasser. Men vi ser at behovet på høysikkerhet er noe høyere enn det vi kan tilby i dag i Norge, og derfor dublerer vi plasser. Men dette er forhold som vi kommer tilbake til fra regjeringens side.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2018-02-28:
Jeg vil igjen benytte anledningen til å si at jeg deler representanten Jan Bøhlers engasjement i denne saken. Unge skal ikke rekrutteres inn i kriminelle gjenger, bakmennene må tas, og det skal føles trygt å bo i alle deler av Oslo. I statsbudsjettet for 2018 er det derfor bevilget 30 mill. kr til en styrket politiinnsats i Oslo Sør, samtidig som den særskilte satsingen på Grønland i Gamle Oslo bydel er videreført på samme nivå som i 2017. Den styrkede politiinnsatsen i Oslo Sør skal bidra til å forebygge kriminalitet, med særlig vekt på oppfølging av unge i risikosonen, og forhindre rekruttering til de miljøene som begår kriminalitet. Det er ikke gitt ytterligere føringer i tildelingsbrevet til Politidirektoratet for 2018 utover det som framkommer i budsjettproposisjonen. Det er viktig å anerkjenne politimesterens rett og plikt til å foreta en konkret prioritering innenfor tildelte rammer og overordnede føringer og finne de rette tiltakene lokalt. Politidirektoratet opplyser til meg at de sammen med Oslo politidistrikt skal utarbeide konkrete planer for bruken av tildelingen. Det skal bl.a. legges ekstra vekt på nettopp oppfølging av unge i risikosonen for å forhindre rekruttering til miljø som begår kriminalitet, og innsatsen skal bidra til å forebygge kriminalitet, bedre integrering og trygge bomiljø. Jeg har videre fått opplyst at Oslo politidistrikt gjennom satsingen ønsker å ha en tydelig og synlig tilstedeværelse samt flere dedikerte medarbeidere som kjenner publikum og ungdommen i området. Jeg har også fått opplyst at det skal utlyses ti nye politistillinger innenfor kriminalitetsforebygging. De opplyser videre at arbeidet med det tyngre kriminelle miljøet har vært en sentral del av innsatsen i 2017, og dette vedvarer. Dette er jeg tilfreds med. Situasjonen i Oslo sør er kompleks og knytter seg til både forebygging, å hindre rekruttering, å hjelpe unge ut av de kriminelle miljøene og ikke minst å straffeforfølge de tyngre kriminelle. Jeg er klar på at en innsats mot de kriminelle gjengmiljøene og bakmennene skal prioriteres. De skal straffeforfølges. Det som gir seg utslag i kriminalitet, kan være knyttet til utenforskap, manglende integrering og dårlig økonomi. Den styrkede politiinnsatsen må derfor ses i sammenheng med øvrig innsats i den fornyede Oslo sør-satsingen. Det arbeides med en intensjonsavtale mellom staten og Oslo kommune som skal legge de overordnede rammene for satsingen. En rekke departementer vil delta i samarbeidet fra statens side for å sikre en bred innsats.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2018-02-28:
Jeg er helt enig med representanten Bøhler. Jeg besøkte Oslo politidistrikt i går for å få utfyllende informasjon om den innsatsen som de har. De er veldig tydelige på at de kommer til å jobbe for å ta bakmennene. Men de sier at det er et tidkrevende arbeid, der man er nødt til å være tålmodig og jobbe langsiktig. De kommer også til å sette et ekstra trykk på å ta ut løpeguttene og sørge for å gjøre det de kan for å forhindre at nye løpegutter kommer inn i dette miljøet. Det er et knallhardt miljø. De som først går inn i dette miljøet, har store vansker med å komme seg ut. Det er en annen del av jobben som politiet skal ha trykk på, nemlig å bistå dem som er motivert til å forlate miljøet, noe som kan ha store konsekvenser for både dem og familien deres. Etter mitt møte i går vil jeg si at politiet jobber veldig bredt med dette, og de vil nå bruke noe tid før de fastsetter bruken av alle pengene.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2018-02-28:
De har bl.a. en bobil som de bruker i området, slik at de kan være lett tilgjengelig for personer i nærmiljøet som ønsker å snakke med politiet. Den kommer de til å bruke der ute også framover. Det er absolutt mitt inntrykk at de skal være der både med synlig politi og selvfølgelig også med politifolk som ikke har uniformen på, men som er aktive i området med å samle informasjon, spane, snakke med folk og jobbe godt. Jeg er glad for at politiet har dette så høyt på agendaen. De bruker nå noe tid før de bestemmer hvordan pengene skal brukes, ved å skaffe seg mer informasjon og legge strategier for hvordan man kan jobbe enda mer målrettet. Det tror jeg det er lurt å gjøre i den situasjonen som vi har nå. Politiet er veldig tydelig på at de kommer til å gjøre en stor innsats – også utover disse 30 mill. kr – for å oppnå et trygt nærmiljø på Holmlia.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2018-02-28:
«ABE-reformen medførte kutt i fengselsbudsjettene på 200 mill. kr, og fengselsavtalen med Nederland har gjort at nesten 1 mrd. kr er sendt ut av landet i løpet av tre år. Nylig slo Kriminalomsorgsdirektoratet alarm om at budsjettsituasjonen for 2018 var «tilnærmet uhåndterlig». Som følge av budsjettavtalen mellom Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti ble det bevilget 89 mill. kr til å forlenge avtalen med Nederland. Når avtalen likevel ikke skal forlenges, vil statsråden garantere at disse midlene omdisponeres til kriminalomsorgen i Norge?»
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2018-02-28:
Jeg er veldig glad for at fengselsavtalen med Nederland er avviklet, men vi ser samtidig at det er en veldig krevende situasjon i kriminalomsorgen her i Norge. Kriminalomsorgen selv sier de er i en veldig presset budsjettsituasjon som går på sikkerheten løs. Når vi nå har sagt opp fengselsavtalen i Nederland, frigjør det en del midler som må gå tilbake til kriminalomsorgen i Norge. I tillegg sier statsråden at man skal ta i bruk dublering, og da kommer det nye bekymringer knyttet til hvorvidt den dubleringen blir fulgt opp med ressurser som gjør det mulig å ha nok bemanning til de innsatte. Da ønsker jeg å stille spørsmålet igjen: Kan statsråden garantere at de midlene som ble brukt i Nederland, går til ressurssituasjonen og kriminalomsorgen i Norge, og vil dublering bli fulgt opp med tilstrekkelig ressurser?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2018-02-28:
Vi har fått kraftige signaler fra fengselssektoren om at ABE-reformen ikke har gått ut over byråkrati, men gått ut over faglig arbeid og de ansatte som jobber på gulvet med de innsatte. Norsk Fengsels- og Friomsorgsforbund har sagt de opplever en styrt nedbygging av det faglige arbeidet og er bekymret for konsekvensen av bl.a. at innsatte blir sittende mer isolert, og at det blir dårligere rehabilitering i fengslene. I Jeløya-plattformen står det at regjeringen vil arbeide for et mer rehabiliterende straffegjennomføringssystem ved at det legges større vekt på innholdet i soningen. Men hvordan bidrar regjeringens budsjettkutt til regjeringens intensjoner ifølge Jeløya-plattformen, som er et mer rehabiliterende straffegjennomføringsløp og har mer vekt på innholdet i soningen?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2018-02-28:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til justis-, beredskaps- og innvandringsministeren: «I statsbudsjettet for 2018 bevilget Stortinget 30 millioner kroner til økt politiarbeid i Oslo Sør. Det er stort behov for at denne innsatsen blir målrettet mot å ta de kyniske hovedpersonene i de kriminelle gjengene, stoppe deres rekruttering av unge og gi befolkningen en økt opplevelse av trygghet. Er planen for bruk av de 30 millioner kronene ferdig, og kan statsråden si om de særlig vil bli brukt på det krevende arbeidet med å ta bakmennene og å sørge for synlig politinærvær, som mobile politiposter på de mest utsatte stedene?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2018-02-28:
Jeg takker statsråden for et utfyllende svar. Jeg vil gjerne vektlegge arbeidet mot bakmennene. Når man skal forebygge på disse områdene – statsråden nevnte at målet med disse midlene også var å forebygge – må man være klar over at så lenge man ikke går etter bakmennene, som dessverre rekrutterer nesten så mange som de vil til å gjøre ting for seg, vil man ikke kunne forebygge effektivt. Så spørsmålet nå er hvordan man kan være tett nok på dem til å avverge handlinger, unngå at de kriminelle kjører rundt med våpen, unngå at de distribuerer narkotika – altså at man kan gripe inn før ting skjer, følge pengene og avdekke nettverkene. Man sier at man hadde en tung innsats i 2017, men problemet er at ingen av de sentrale personene, hovedpersonene – så vidt jeg vet – er tatt. Det har også politiet sagt etter de operasjonene de har hatt. Så vi kan ikke være fornøyd med den delen av innsatsen. Derfor vil jeg understreke det overfor statsråden og be om at hun legger vekt på dette i oppfølgingen.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2018-02-28:
Jeg er glad for at statsråden går inn i det, følger det opp direkte og snakker med Oslo politidistrikt om bruken av pengene, for det er viktig at disse 30 mill. kr ikke blir en del av hvordan man skal håndtere et stramt budsjett i 2018, men at de brukes direkte på det som Stortinget etterspør. Jeg vil ta opp en annen side ved bruken av pengene, og det er behovet for synlig politinærvær. Vi må unngå at det etableres soner der noen nærmest styrer kriminaliteten, og der det ikke føles som om det er det offentlige som bestemmer lov og rett. Det har vært snakk om bemanning. Det var en politipost for noen år siden på Holmlia som lå i noen kontorlokaler i en bakgate der. Det har også vært snakk om et alternativ med mobile politiposter som kan plasseres på f.eks. et av sentrene, og som kan være tilgjengelig og tydelig til stede – et sted folk kan komme innom for å snakke med politiet. Jeg vet at Oslo-politiet tidligere har kjøpt inn slike mobile poster. Har statsråden spurt politiet om hvordan de vil løse utfordringen med synlig nærvær?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-02-28:
Denne historien gjør sterkt inntrykk på meg. Jeg tror den gjør dypt inntrykk på oss alle. Hendelsen på Sørlandssenteret, der en ung kvinne mistet livet og en annen ble alvorlig skadet, er bare dypt tragisk. Det vi må følge opp med, er å ta lærdom av hva som gikk galt. Vi må følge opp med å iverksette tiltak og gjøre det vi kan for å forebygge at noe lignende skjer igjen. Fylkesmannen har gjort et grundig og godt arbeid for å få frem helheten i saken. Hele 27 instanser har bidratt med informasjon. I tillegg har jenta selv medvirket til å belyse saken. Det er en avsporing, mener jeg, å peke på private aktører og spesielt én aktør i denne saken. Jeg har tvert imot merket meg at den kritikken som er rettet i ettertid, er rettet både mot offentlige og mot private tjenester. Det er reist kritikk mot barnevernstjenesten i Kristiansand kommune og mot Sørlandet sykehus. Det er offentlige instanser, og det fremgår veldig klart og tydelig at måten de har opptrådt på, er svært kritikkverdig. I tillegg er det én privat aktør, Næromsorg Sør, som det også er rettet kritikk mot. Samtidig registrerer jeg at Fylkesmannen har konkludert med at den private aktøren Aleris har gitt forsvarlige tjenester. Det understrekes til og med at Aleris har strukket seg langt for å følge opp jenta på en forsvarlig måte. De har vist en tilgjengelighet ut over det som kan forventes. Fylkesmannen har også konkludert med at barne-, ungdoms- og familieetaten har gitt forsvarlige tjenester. Når det er sagt, synes jeg vi skal være forsiktige med å bruke slike tragiske enkelthendelser til å prøve å fordele skyld. Vi er nødt til å sørge for at barn som trenger omsorg og hjelp, får et tilbud som er tilpasset deres behov og utfordringer, og at barn rundt om i hele Norge skal få tilbud i nærheten av der de bor, og i sitt eget nettverk, så langt som det er mulig. Så er det vår oppgave som politikere å legge til rette for det mangfoldet av tilbud som kan hjelpe det enkelte barn i størst mulig grad.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-02-28:
Fordi jeg er mest opptatt av barnets behov – jeg er ikke mest opptatt av hvem det er som gir det enkelte tilbudet. Også før jeg ble barne- og likestillingsminister, var jeg rundt og besøkte barnevernsinstitusjoner. Der møtte jeg flere barn som fortalte meg historier som gjorde dypt inntrykk på meg. De fortalte at de hadde flyttet mellom mange institusjoner, og at det var først da de ble plassert på denne private institusjonen, at de fikk den hjelpen de trengte. Det var én ting ved en privat institusjon de sa var det som ga dem trygghet og tilhørighet, og det var at denne institusjonen tilbydde medleverturnus, at den voksne jobbet over lengre tid, sånn at man slapp å forholde seg til flere voksne i løpet av et døgn. Det er et eksempel på at private institusjoner i stor grad har strukket seg for å tilby fleksibilitet og bygge trygghet rundt det enkelte barn. Jeg mener et offentlig institusjonstilbud sammen med det private og de ideelle er det beste mangfoldet vi kan gi …(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-02-28:
Private tiltak må følge de samme kvalitetskravene som det offentlige. Private tiltak må følges opp av stat og tilsynsmyndigheter. Når jeg besøker barnevernsinstitusjoner hvor barn forteller meg at de gis et bedre tilbud enn de har fått i det offentlige, på offentlige barnevernsinstitusjoner, betyr det ganske mye for meg. Jeg er opptatt av barna. Jeg er opptatt av hvordan de har det. Jeg er opptatt av at de skal få det best mulige tilbudet – om det er hos en ideell, en offentlig eller en privat, spiller egentlig ikke så stor rolle for meg. Barn er forskjellige. De har ulike behov og ulike utfordringer, og det er bare et mangfold av disse aktørene som gjør at vi kan opprettholde tilbud som kan bidra til at flest mulige barn får den hjelpen de har behov for. Det skremmer meg at Rødt er så lite opptatt av barneperspektivet, og at man ikke tar utgangspunkt i barnets behov.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-02-28:
Dette er jo en historie som endte dypt tragisk, både for den unge jenta, for ofrene og for deres pårørende. Her må vi lære hva som gikk galt, og vi må gjøre hva vi kan for å forebygge at noe lignende skjer igjen. Derfor er tilsynsrapporten Fylkesmannen har utarbeidet nå, veldig viktig. Den har vi mye å lære av. Fylkesmannen peker på lovbrudd hos flere aktører, og det er noe som jeg tar svært alvorlig. Samtidig konkluderes det med at andre involverte har gitt forsvarlige tjenester. Det er for tidlig å si om denne saken vil føre til konkrete endringer utover det som involverte tjenester og aktører nå gjør for å lukke avvikene som er påvist. Dette må vi jobbe videre med og se på om vi kan ta lærdom av det, om det er feil i praksis, og om det er retningslinjer som skal endres på, men det må vi som sagt få litt tid til å jobbe videre med. «Stina» hadde behov for hjelp både fra barnevernet og fra psykisk helsevern. Regjeringen er godt i gang med en rekke tiltak som vil gi barn som trenger tjenester, både fra barnevernet og fra helsetjenesten, bedre og mer helhetlig hjelp, og der er det tre tiltak som vi allerede er i gang med. For det første etablerer vi nå to omsorgs- og behandlingsinstitusjoner for barn som trenger langvarig omsorg utenfor hjemmet og samtidig har et stort behov for psykisk helsehjelp. For det andre har de regionale helseforetakene i år fått i oppdrag å styrke ambulante BUP-tjenester overfor barn i barnevernet. For det tredje er det satt i gang et arbeid med å utvikle et samhandlingsforløp som involverer barnevern og BUP. Det skal bidra til forutsigbarhet, raskere og bedre utredninger og ikke minst bedre samarbeid mellom alle berørte tjenester. Det viktigste arbeidet i barnevernet skjer likevel i kommunene. Kapasitet og kompetanse er nøkkelord for regjeringens satsing her, og jeg vil nevne at siden 2011 har denne regjeringen sørget for om lag 1 000 flere barnevernsansatte – øremerkede ansatte – i kommunene, der barna bor. Vi har også nylig lansert regjeringens strategi for økt kompetanse i det kommunale barnevernet i årene fremover, og vi ser at strategien adresserer mange av de punktene som Fylkesmannens tilsyn peker på. Det er jeg glad for, og det gjør at jeg også har tro på at vi får til en bedring på mange av de sårbarhetspunktene som nå er identifisert.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-02-28:
Jeg er veldig glad for at representanten Toppe tar opp nettopp dette med samhandling mellom barnevernets omsorg og det psykiatriske tilbudet, for det er åpenbart at det har vært for dårlig gjennom mange, mange år. Man har sett på atferd, man har sett på omsorgsbehovet og skilt det fra mange av de psykiske problemene som flere av de barna som vi snakker om, har. Jeg er glad for at man nå er opptatt av å se dette i sammenheng, at barnevernet og helsetjenesten er opptatt av å samarbeide bedre, og dette gjelder jo spesielt spesialisthelsetjenesten. Jeg har tro på at det direktoratet nå arbeider for, nemlig at barn og unge tidlig skal få kartlagt behovene de har for psykisk helsehjelp, er en god start. Men at det skal bli enklere å få utredning av psykiske helseplager gjennom dette samhandlingsforløpet, er også viktig for at disse barna skal få riktig hjelp, og ikke minst til riktig tidspunkt.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-02-28:
Jeg synes det er viktig at vi vurderer alle mulige tiltak når vi får en så alvorlig rapport på bordet. Jeg har også lyst til å si at jeg synes at fokuset har endret seg fra da jeg jobbet med dette feltet for noen år siden, nettopp når det gjelder det som representanten her understreker. Antall flyttinger er en stor belastning, derfor må flyttingen skje nær der barnet bor, men også aller helst i nettverk eller i familie. Det ser jeg nå er en veldig tydelig føring for det arbeidet de gjør. Så må det settes inn tiltak på riktig tidspunkt, det må være riktige tiltak, og man må gå inn tidligere med hjelpetiltak. Målet er at barnet skal flyttes ut for så å flyttes hjem igjen. Ja, vi har noen tilfeller der det ikke er mulig, dessverre, men barnevernet skal også være til hjelp for foreldrene og sørge for at de er så gode omsorgspersoner at de kan ta barnet tilbake. Målet vårt skal være minst mulig flyttinger, for det ser vi er så skadelig og så ødeleggende.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-02-28:
Det aksepteres glatt. «Flere anmeldelser av stygge skogshogster som etter anmelders vurderinger har vært ulovlige, har blitt henlagt av politiet i Buskerud det siste året, begrunnet med «ikke ulovlig» eller «mangel på bevis», til tross for hogst av registrert huldrestry og nøkkelbiotop. Mener statsråden at skoglovens bærekraftforskrift er god nok, og hvis ikke – vil han ta initiativ til en gjennomgang av lovverket med sikte på å få klare retningslinjer for bærekraftig hogst som tar reelle hensyn til verneverdig natur?»
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-02-28:
Jeg takker for et svar som egentlig ikke var et ordentlig svar, men jeg registrerer at statsråden mener at forskriften er god nok, selv om det f.eks. er registrert forekomst av den sterkt truede lavarten huldrestry, som hogstansvarlige og maskinførere har på skjermen sin. Det blir hogget, og politiet bare henlegger saken fordi det ikke er straffbart. I forskrift om berekraftig skogbruk § 5 heter det: «Ved gjennomføring av skogbrukstiltak skal skogeigaren sørgje for at verdiane i viktige livsmiljø og nøkkelbiotopar blir tekne vare på i samråd med retningslinene i Norsk PEFC skogstandard.» At standarden er brutt, er udiskutabelt. Det har Viken Skog innrømmet i dette tilfellet. Det kan virke som det er forvirring og kunnskapsløshet i politiet om dette. Derfor er spørsmålet igjen til statsråden: Når registrerte truede arter som huldrestry blir fjernet ved hogst, ligger da feilen i lovverket eller hos politiet?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-02-28:
Nå har jeg til og med nevnt artsnavn her, som jeg hadde håpet at landbruksministeren på forhånd hadde gått inn i – men greit. Jeg vil håpe og tro at landbruksministeren vil følge opp Stortingets mål om vern av 10 pst. av den norske skogen – også fra sin landbruksministerpost. Jeg vil også anta at han synes det da er best at den mest verneverdige skogen bør være blant de ti prosentene. Landsskogstakseringen har påvist at bare en femdel av skogen på Østlandet kan karakteriseres som naturskog, altså hogstklasse V pluss, dvs. gammel skog som aldri har vært utsatt for snauhogst eller industriskogbruk. For alle de mange hundre artene som er avhengige av den skogen, vil en ytterligere reduksjon av slik skog være katastrofal. Hva vil statsråden foreta seg for at ikke disse verdifulle skogene går tapt før arbeidet med økologisk grunnkart er sluttført? Kunne f.eks. en ordning med meldeplikt ved all hogst og et hogstforbud av all skog eldre enn 160 år være en tanke?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-02-28:
Eg kjenner ikkje detaljane i dei enkeltsakene som representanten her viser til, men eg merkar meg at politiet ikkje har funne noko ulovleg. Eg meiner at skogbrukslova og berekraftsforskrifta sikrar eit berekraftig skogbruk. Det er likevel bra at det er merksemd rundt korleis skogbruket vert drive. Skog- og trenæringa er ein viktig sektor med sentrale oppgåver i det grøne skiftet, og eg er glad for dei klare signala frå Stortinget om at det er nødvendig å auke hogsten i dei norske skogane. Men med auka aktivitet i skogbruket er det også viktig at skognæringa held fram med ein målretta innsats på miljøområdet; melder inn skogområde til frivillig vern, set til sides nøkkelbiotopar og kantsoner og syter for å fjerne hjulspor og kvisthaugar frå stiar slik at det ikkje hindrar ferdsel. I tida frå tusenårsskiftet fram til i dag har norske skogeigarar sett til sides om lag 800 000 dekar med skog som har viktige miljøverdiar, men som elles kunne ha gitt god inntekt til skogeigarane. Eg er trygg på at den samla politikken for eit berekraftig norsk skogbruk er god. Dette inkluderer frivillig vern etter naturmangfaldlova – no forvaltar vi eit 10 pst.-mål for det – reglar om berekraftig skogbruk i skogbrukslova og forskrifter etter denne, tilskotsordningane i skogpolitikken og skognæringa sine eigne miljøomsyn gjennom miljøstandard og miljøsertifisering. Dette er eit område som styresmaktene følgjer godt med på, og eg ser ingen behov for ein slik gjennomgang som spørsmålet indikerer. Vi har all mogleg grunn til å stole på at skogsektoren i stort forvaltar dette ansvaret godt, og eg er heilt trygg på at om ein har eit aldri så godt regelverk, som eg meiner vi har, så kan ein alltid risikere at ein eller annan ikkje held seg til det. Difor skal vi ha gode sanksjonsmoglegheiter. Det har vi, men her har politiet konkludert med at det ikkje ligg føre noko ulovleg.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-02-28:
Eg meiner at det lovverket og dei forskriftene vi har, er tilstrekkelege til å sikre ei fornuftig forvalting av skogressursane. Utan at eg skal gå inn i enkeltsaker og avgjere politiets vurdering av dei, meiner eg at ein har den tilstrekkelege heimelen til å setje i verk sanksjonar overfor dei som bryt forskrifta og lovverket som gjeld i dag, og som eg meiner er tilstrekkeleg godt for å vareta det ansvaret som skognæringa har for spesielle miljøverdiar i skogen.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-02-28:
Svaret på det siste er nei. Tilstanden i norske skogar er gjennomgåande god. Vi har fleire store tre – utviklinga dei siste 20 åra er positiv. Det er meir gamalskog – utviklinga dei siste åra er positiv. Det er meir død ved, både liggjande og ståande. Det viser at i sum har skognæringa forvalta ansvaret sitt godt. Det er sett av nøkkelbiotopar. Skognæringa gjer ein viktig jobb. Vi samarbeider om frivillig vern. Vi finansierer frivillig vern. I sum bidreg altså skognæringa i stort til at vi tek vare på viktige natur- og miljøverdiar, samtidig som vi gjer noko av det som er aller viktigast, og som stortingsfleirtalet også har slutta seg til, nemleg forvaltar naturverdiane våre ved å bruke dei og ikkje la alle stå.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2018-06-04:
Denne samleproposisjonen tar for seg regler for samordning av offentlig tjenestepensjon med alderspensjon fra folketrygden etter de nye opptjeningsreglene og regler for hvordan tjenestepensjonen skal levealderjusteres i disse tilfellene. Proposisjonen inneholder forslag om nødvendige tilpasninger av alderspensjon fra offentlige tjenestepensjonsordninger til ny alderspensjon fra folketrygden. Den er også en del av oppfølgingen av avtalen mellom Arbeids- og sosialdepartementet, LO, Unio, YS, Akademikerne, KS og Spekter om tjenestepensjon for ansatte i offentlig sektor. Komiteen valgte selv ikke å ha høring i saken, men har gått igjennom tilbakemeldingene fra høringsinstansene som besvarte disse da departementet sendte forslaget på høring i 2017. En del av spørsmålene ble også besvart og oppklart i statsrådens brev til Arbeiderpartiets fraksjon i komiteen. Når regjeringen kommer tilbake til Stortinget med lovforslag om ny pensjonsordning, vil det innebære endringer i forslaget til samordningsregler for offentlig tjenestepensjon og ny alderspensjon fra folketrygden, som denne proposisjonen også gjelder. Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre er enig i at det er naturlig å få en mer helhetlig presentasjon og gjennomgang av framtidig levealderjustering og samordning for pensjoner med tjenestepensjon fra offentlig sektor. Vi støtter derfor forslaget om at dette bør skje i forbindelse med framleggelsen av nødvendige lovendringer som følge av avtalen om ny offentlig tjenestepensjon for ansatte i offentlig sektor.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2018-06-04:
Dette er også en samleproposisjon, som tar for seg ulike endringer og oppdateringer i arbeidsmiljøloven, statsansatteloven og folketrygdloven, men jeg skal kun berøre to forhold.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2018-06-04:
Jeg begynte dagen i dag med å si at vi i dag kom til å høre to fortellinger om norsk næringsliv – den ene om at man utnyttet svart arbeid og ikke ville betale folkene sine skikkelig, den andre om at det i hovedsak var et redelig, godt norsk arbeidsliv – og jeg mente, og mener fortsatt, at begge fortellingene er like sanne. Hovedregelen i norsk arbeidsliv er at en har et anstendig næringsliv som gir anstendige vilkår for arbeidere, og sånn skal det også være. Og så er det unntakene, som en skal bekjempe. Men bekjemper vi unntakene ved å gå etter alle? Det er det vi har påpekt her i dag. Dag Terje Andersen forsikret statsråden om at alle forslagene her har blitt drøftet med partene. Det er flott, men de ble jo ikke enige! Det er regjeringens forslag som ligger nærmest det som har vært utredet, og som – sammen med helheten i andre virkemidler – ville levert på både å bekjempe arbeidslivskriminalitet, målrettet direkte mot bygg og anlegg i Oslo uten at andre virksomheter ble berørt, og til å få et godt, helthetlig forslag som også ivaretok næringslivets hensyn. Høringen i Stortinget var basert på at det kun skulle dreie seg om bygg og anlegg. Sjømatnæringen ble ikke hørt, gründere ble ikke hørt, Norsk Industri ble ikke hørt. Man snakker her om innleie som fortrenger norske arbeidstakere, men i mange tilfeller er det jo motsatt – det finnes ikke norsk arbeidskraft til å fylle stillingene. For noen år tilbake kom hver fjerde sysselsatte i norsk matindustri fra utlandet for å jobbe. Uten disse hadde ikke norsk fiskeeksport, vår viktigste næring, hatt noe å eksportere, og det har reddet norske arbeidsplasser. Så hvem som har mistet kontakt med privat næringsliv og næringsdrivende – det er i hvert fall ikke Høyre. Vi er helt avhengige av leger og sykepleiere som faktisk kan ta oppdrag i Norge selv om de har fast arbeid i hjemlandet. Vi kan godt mene at fast ansettelse skal være hovedregelen, men Hattfjelldal kommune måtte utlyse 100 000 kr i belønning for å få tak i svenske sykepleiere – om de kunne være der mer enn ett år. Vi snakker ikke om at utenlandsk arbeidskraft konkurrerer ut norsk arbeidskraft, for de har jo ingen å konkurrere med. Og det er det som er problemet. Spørsmålet er om vi får flere eller færre sykepleiere dersom de tvinges til å ansettes fast i et bemanningsselskap, når dette kan medføre arbeidsplikt i Norge samtidig som de har fast jobb hjemme. Det er ikke vi som sår tvil om dette. Kristelig Folkeparti har selv måttet legge fram to løse forslag, i frykt for at vi nå kan kaste Helse-Norge ut i en krise. Jeg håper ikke det, og jeg tror heller ikke det. Vi kunne altså ha vedtatt regjeringens forslag, som både tar opp i seg næringslivets behov for fleksibilitet, har lyttet til partene i arbeidslivet og målrettet innsatsen sin mot nettopp problemområdene i Oslo. Vi trenger verken ofre et seriøst, organisert arbeidsliv eller behovet for fleksibilitet. Regjeringens forslag hadde ivaretatt begge deler.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2018-06-04:
Saksordføreren har redegjort greit for saken – nye samordningsregler for personer med brutto tjenestepensjon og samtidig opptjening etter nye regler i folketrygden. Det som ikke er like greit, er hastverket som har preget komiteens behandling av en så komplisert sak. Komiteen har ikke hatt høring i saken. Vi har derfor vært henvist til å bruke høringsuttalelsene som ble sendt inn i forbindelse med regjeringas høring. Det kompliserer bildet at regjeringa i det forslaget vi nå behandler, har foretatt visse justeringer, bl.a. når det gjelder forslag til ny samordningsfordel, som erstatter de tre samordningsfordelene grunnpensjonsfordel, deltidsfordel og fiktivfordel, som gjelder for samordning med folketrygd etter gamle opptjeningsregler. Arbeiderpartiet har derfor sendt spørsmål til departementet med utgangspunkt i innspill til regjeringas høring. Tida komiteen hadde til disposisjon, var imidlertid så knapp at fristen for å legge inn eventuelle alternative forslag var utløpt før svaret fra statsråden forelå. Fristen for eventuelle forslag utløp til og med før datoen for oppsatt gruppebehandling i komiteens egen framdriftsplan. En mer forsvarlig behandlingsmåte hadde vært å gjøre dette i riktig rekkefølge: høring i komiteen, tid til å sende spørsmål til statsråden på bakgrunn av eventuelle forslag i en høring i Stortinget, tid til å få svar tilbake før fristen for forslag utløp, tid til å få svar tilbake før gruppebehandling og tid til gruppebehandling før forslagsfristen var ute. Dette handler først og fremst om opposisjonens arbeidsforhold og mulighetene til en grundig behandling. Jeg antar at posisjonen har hatt nok tid til å gå inn i forslagene før proposisjonen var ferdig fra regjeringas hånd. Av spørsmål vi gjerne ville hatt mer tid til å gå inn i, er en bedre oversikt over fordelingsvirkningene av de nye forslagene til samordning. Det går tydelig fram av høringsinnspillene til regjeringa at deltidsansatte, folk med lavere tjenestepensjon og enslige får en strengere samordning enn de med et pensjonsgrunnlag på over 6 G, sammenlignet med dagens regler. Det synes vi i utgangspunktet ikke er greit. Flere tunge høringsinstanser mener også at det generelt sett legges opp til en samordning som er for streng. Det er riktignok gjort noen lempinger i samordningen for årskullene 1954–1962 i det forslaget Stortinget har fått seg forelagt, men dette er regler som skal vare lenge – helt til siste mann eller kvinne født i 1962 eller tidligere er borte. Arbeiderpartiet har derfor forbeholdt seg retten til å komme tilbake til saken når ny tjenestepensjon skal behandles i Stortinget. Vi er glade for at en samlet komité valgte å støtte den muligheten, sånn at forslaget som opprinnelig kom fra Arbeiderpartiet, nå er en del av komiteens innstilling til Stortinget.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2018-06-04:
Første kull med pensjon etter ny folketrygd er født i 1954, og de nye reglene er så komplekse at pensjonskassene trenger tida fra nå og til de er som født i 1954, fyller 67 år i 2021 – altså to og et halvt år – til å forberede rett utbetaling til rett tid. Regjeringa har visst om at disse regelendringene måtte komme helt siden den tiltrådte i 2013. Så hvorfor kommer denne saken først nå – nesten på overtid?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2018-06-04:
Det er komplisert, som jeg sa i mitt første spørsmål. Og vi kan vel egentlig alle være enige om at folk flest har null sjanse til å danne seg et bilde av hva de får i pensjon når de faktisk går av. Vi har sett en rekke oppslag i media om offentlig ansatte som sier at de taper pensjon på å stå lenger i arbeid. Og det er ikke rart de tror det, for jeg har sett eksempler på de brevene som sendes ut fra Statens pensjonskasse. Ett eksempel: «Hel alderspensjon fra 1. september 2018 vil utgjøre 3 900 kr per måned, hel alderpensjon fra 1. september 2019 vil utgjøre 2 500 kr per måned.» Og så står det med liten skrift nederst: «I tillegg kommer alderspensjon fra folketrygden.» Mitt spørsmål til statsråden er: Vil statsråden ta initiativ til at Pensjonskassen også opplyser om samlet pensjon – for det vet de jo, ellers ville de ikke kunnet beregne hva Pensjonskassen selv skal dekke?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2018-06-04:
Jeg takker for svaret. Det er betryggende å høre at statsråden vil gå inn og se på de brevene, for de er virkelig ikke til å forstå, det kan jeg garantere. Jeg har et eksempel i mappa mi liggende der oppe. Jeg har lyst til å vende litt tilbake igjen til det som jeg la vekt på i innlegget mitt. Saken ble oversendt komiteen 10. april 2018. Statsråden har sagt at det var fordi organisasjonene ønsket tid til forhandling, og jeg aksepterer for så vidt at organisasjonene kan ha et sånt utgangspunkt. Men mener statsråden at en behandlingstid i Stortinget på halvannen måned er en forsvarlig saksbehandling av en så komplisert og viktig sak?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2018-06-04:
Takk for svaret. Jeg registrerer at statsråden er enig med oss i at behandlingstida i Stortinget ikke var optimal, men at det tross alt er en fordel at organisasjonene har fått mulighet til å gå grundig inn i saken. Nå har jeg, som statsråden også var inne på, lest de høringsuttalelsene som ble sendt inn til regjeringas høring, og det er riktig at organisasjonene, og ikke bare de, men også pensjonskasser og Statistisk sentralbyrå, f.eks., hadde en del innspill. Men det er mange av de innspillene som ikke er hensyntatt, og det har vært vanskelig for opposisjonen å greie å forfølge det videre, gitt den saksbehandlingen vi hadde. Det jeg lurer på, er: Er det ingenting ved fordelingsvirkningene av de nye reglene som også statsråden ser kanskje kunne vært løst på en annen måte? Mange har ment at samordningen er for streng. Er statsråden enig i den vurderingen? Det sto også eksplisitt i en del av høringsuttalelsene at høringsinstansene faktisk ikke hadde grunnlag for å fremme forslag. Bekymrer det statsråden?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2018-06-04:
Takk for svaret. Statsråden snakker hele tida om gjennomsnittlig dekningsnivå, men mitt spørsmål gjaldt fordelingsvirkningene av de nye samordningsreglene. Flere har påpekt at fordelingsvirkningene slår skjevt ut til fordel for dem som har de høyeste pensjonene. Når det er sagt, har det også, som statsråden var inne på, vært forhandlet fram såkalte glattingsregler for personer som er i overgangen mellom nytt og gammelt system, men for dem som er født i 1953 og tidligere, er det ingen endringer. Er statsråden innstilt på å se om det for offentlig ansatte i de alderskategoriene også kan innføres bestemmelser som gjør at det lønner seg mer å jobbe lenger, og at det lønner seg like mye å jobbe lenger i offentlig sektor som i privat sektor?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2018-06-04:
Igjen takk til saksordføreren, som også i denne saken har redegjort greit for sakens innhold. Denne saken er enklere enn den forrige, om samordningsregler. Det er derfor et lite paradoks at komiteen har hatt mye bedre tid til å behandle denne saken enn den forrige.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2018-06-04:
Når det ikke er replikker, får en benytte seg av denne talerstolen og innlegg. Jeg var litt spent på hva statsråden kom til å si om vurderingen av delvis skjerming for levealderjustering for uføre, og hva som er grunnen til at saken er forsinket og ikke kommer til Stortinget nå i år, som forutsatt – om det bare er at regjeringa har somlet, eller om det er sånn at en kanskje føler at grunnlaget for å foreta en sånn vurdering ennå ikke helt er til stede. Regjeringa sa jo i forbindelse med statsbudsjettet for 2018 at levealderjustering ved 67 år foreløpig har hatt en beskjeden effekt, da den bare gjelder nye mottakere av alderspensjon fra 2011 og innsparingen begrenses av at de første årskullene er delvis skjermet for effekten av levealderjustering. Så noen yrkesaktive er også delvis skjermet for effekten av levealderjustering. Men samtidig sier regjeringa at veksten i andelen arbeidstakere har vært spesielt stor i aldersgruppa 62–66 år, og at det har sammenheng med omlegging av AFP i privat sektor, kombinert med fleksibel alderspensjon fra 62 år, og at det i betydelig grad har styrket incentivene til å stå i arbeid ut over 62 år. Det tyder på at det vil være behov for delvis skjerming av uføres alderspensjon også i framtida. Regjeringa sier også i forbindelse med statsbudsjettet at andelen for dem som er 67 år eller eldre, har økt, altså andelen som står i arbeid, og det har fortsatt vært en økning i aldersgruppene 67 og 68 år fra 2016 til 2017. Vi ser altså allerede noen effekter i retning av at folk tilpasser seg. Så spørsmålet mitt, som jeg håper statsråden kan oppklare, er egentlig: Kommer saken senere fordi statsråden føler at en ennå ikke har et godt nok grunnlag til å vurdere det med delvis skjerming for levealderjustering, som er viktig for uføre i mange, mange år framover?