Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2010-02-11:
Jeg tror vel man trygt kan si at den regjeringskonstellasjonen vi har nå, bidrar til at det blir noe mindre temperatur rundt denne type debatter enn vi kanskje ville ha hatt hvis regjeringskonstellasjonen hadde vært litt annerledes. La meg gi honnør til Laila Gustavsen for å ha tatt opp et viktig tema, et tema som etter min mening debatteres for lite i det offentlige rom, men som denne interpellasjonen bidrar til å løfte. Det har vært noe av kritikken også mot det arbeidet som nå gjøres i de ulike land og NATO samlet, i forhold til nytt strategisk konsept, at det blir for mye ekspertkomiteer og for lite folkelig engasjement rundt det. Som Slagsvold Vedum sa: Til syvende og sist er vi helt avhengige av at NATO har den legitimiteten som det har hatt til nå i befolkningen, hvis vi fortsatt skal lykkes i den grad NATO hittil har gjort. Nå viser målinger at støtten til norsk NATO-medlemskap er meget sterk, og jeg har ingen grunn til å tro at f.eks. SVs syn står foran noe snarlig gjennombrudd. Det er lenge siden NATOs strategiske konsept kunne oppsummeres med at det var om å gjøre å holde USA inne, Tyskland nede og Sovjet ute, som vel NATOs første generalsekretær hadde som sin tese en gang. Det er langt mer kompliserte forhold som skal debatteres i forhold til et nytt strategisk konsept, og som medlem av NATOs parlamentariske forsamling er det også noe som debatteres parlamentarikere imellom. Jeg tror jeg har rett til å si at med det tilfanget man har hatt av nye medlemsland, er det ingen tvil om at hva et nytt strategisk konsept skal gå ut på, debatteres mye mer, og det er langt mer sprikende oppfatninger om dette nå enn da NATO var en mer vesteuropeisk klubb med USA og Canada i tillegg. La meg fra Kristelig Folkepartis side uansett påpeke at sikkerhetsgarantien NATO har gjennom artikkel 5, er det grunnleggende, og den må vi holde fast på. Norsk politikk må være orientert mot dette også i framtiden, og jeg regner med at det er en selvsagt del av arbeidet knyttet til det nye strategiske konseptet. Så er spørsmålet hvordan artikkel 5 forvaltes i forhold til ulike interesser medlemsstatene imellom, og da har jeg lyst til å utfordre statsråden noe. Hun hadde en tale i Oslo Militære Samfund for kort tid siden, hvor det i hvert fall kan se ut til at man har et ønske om en retur til et mer regionalt territorielt NATO. Det kan oppfattes slik at operasjoner som er så langt unna som Afghanistan, bør spille en mindre rolle framover, og at man bør fokusere mer på nærområdene. Slik sett kan man si at det er en litt konservativ tilnærming til det en må kalle globaliseringens nye trusler. Spørsmålet er imidlertid hvordan andre vil reagere hvis vi nedtoner det andre land mener er viktig. Det kan jo slå tilbake på oss selv i andre runde, at det vi mener er riktig og viktig, ikke får den samme oppmerksomhet fra våre partnere. Nå hørte jeg også at statsråden sa at dette ikke var noen interessemotsetning, men da er det et spørsmål som for meg likevel står igjen: Hva konkret innebærer en litt ny tilnærming à la det forsvarsministeren redegjorde for i Oslo Militære Samfund? I Stortingets spontanspørretime ville ikke utenriksministeren for sin del si at vårt engasjement f.eks. i Afghanistan ville vært noe annerledes selv med en slik ny tilnærming som forsvarsministeren antydet i sitt foredrag. Det hadde det vært spennende å få høre noe om i den settingen vi nå er i.