Trine Skei Grande (Venstre), 2007-04-24:
Vi i Venstre vil også gjerne takke interpellanten for å ha løftet et så viktig tema. Venstre har nettopp hatt landsmøtet sitt, og der vedtok vi et nytt prinsipprogram. Her står det bl.a. om utvikling som en kompleks prosess, altså at utvikling har en rekke ulike drivere, og at forutsetningen for å fremme utvikling kan variere veldig sterkt fra land til land og også sterkt fra tid til tid. Utviklingsland vil i ulike faser trenge ulike typer tiltak for å lykkes i sin kamp mot fattigdommen. Venstre peker derfor på tre ulike tiltak i sin utviklingspolitikk: å fremme handel, å stimulere til næringsutvikling og å yte bistand. Det viktigste tiltaket for oss er å fremme handel og derunder bedre og mer rettferdige rammebetingelser for handel, med vekt på Doha-runden i WTO. I tillegg ønsker vi å hjelpe utviklingsland med å nå fram til våre markeder med sine produkter. Når det gjelder utvikling i sør, vektlegger vi små og mellomstore bedrifter. Samtidig vil Venstre fortsatt ha et høyt nivå på bistanden, som vi bidrog til under Bondevik II-regjeringa, og som dagens regjering har fortsatt. I en slik situasjon er det all grunn til å fokusere på resultatene og evaluering av bistanden. Venstre er ikke enig med dem som konsekvent rakker ned på bistand, ofte med et ideologisk tilsnitt. Vi ser mislykkede prosjekter, men evner også å se de vellykkede. Et problem har vært at suksesskriteriene for bistand har vært uklare. Bistand settes ofte inn i områder med de aller svakeste og de aller fattigste. Her kan den bidra til forbedring av liv og redde livet til mange marginaliserte mennesker. Konkrete bidrag til økonomisk utvikling eller vekst i BNP er imidlertid vanskelig og av og til helt umulig å måle. For å bevare en bred politisk enighet om bistand – og da regner jeg ikke alltid med den rollen Fremskrittspartiet har inntatt til den – er det viktig at vi gjør alt for å heve kvaliteten på bistanden. I motsatt fall vil det politiske grunnlaget for bistand begynne å forvitre. Et styrket resultat, rapportering og evaluering av bistanden står her sentralt. Venstre er glad for at man fokuserer på nettopp det, og at NORAD nylig har fått et nytt og styrket mandat med hensyn til evaluering. Herunder kan nevnes at evaluering skal gjennomføres av eksterne fagmiljøer som er nøytrale og uavhengige av dem som gjennomfører prosjektene. Videre skal evaluering tilpasses nye samarbeidsformer, f.eks. budsjettstøtte og mer omfattende giverkoordinering. Dessuten skal resultatet av evalueringen formidles bedre ved å sikte på å fremme læring. Vi skal med andre ord bli flinkere til å lære av våre feil. Sist, men ikke minst skal resultatene av evaluering inngå i et mer systematisk grunnlag for politikkutformingen vår. Jeg ser mange gode intensjoner og viktige grep med sikte på å heve kvaliteten på bistand. Å fokusere på resultatrapportering og evaluering har vært et tilbakevendende punkt i den norske bistandspolitikken. Det nye er, som jeg ser det, at det er kommet et betydelig mer konkret og forpliktende mandat. Utfordringen for Utenriksdepartementet og NORAD vil være å sette dette ut i livet på en effektiv måte. Når bistanden nå har vokst til 21 milliarder kr, og vi bare bruker 20 mill. kr på å evaluere den – og dertil kommer at bistanden hvert år blir mer sammensatt, den får stadig nye former, den samler stadig flere partnere og går gjennom nye og en rekke forskjellige kanaler – er det et utfordrende og ressurskrevende evalueringsverktøy vi må bruke. Kanskje er det også på tide å diskutere hvorvidt pengebruken på evaluering er stor nok. Bondevik II-regjeringas fokus på korrupsjon er også viktig i denne kampen. Når det gjelder korrupsjon, er det ikke bare snakk om at bistandsmidler skal nå fram. I kampen mot korrupsjon er det snakk om å bygge demokrati og stater som også er borgernes stat. Avslutningsvis vil jeg i mitt innlegg peke på at debatten i hovedsak har gått på den bilaterale bistanden. En stor del av bistanden gis imidlertid gjennom multilaterale organisasjoner, som f.eks. Verdensbanken og FN-systemet, for å nevne noen. Her inngår de norske pengene i store internasjonale prosjekt, noe som gjør det vanskelig å evaluere resultatet av hvert enkelt lands innsats. Det gjøres imidlertid fremskritt på dette området, noe Norge i samarbeid med andre berørte giverland bør følge opp videre.