Morten Lund (Senterpartiet), 1999-06-17:
Det er meget positivt at det igjen er blitt enighet om en jordbruksavtale. Regjeringen og jordbruksorganisasjonene fortjener ros for enigheten og for innholdet. Årets og fjorårets oppgjør angir en inntektsutvikling som kan skape den optimisme som trengs for å sikre rekrutteringen til jordbruket. Oppgjøret er i samsvar med det løftet Stortinget gav i 1993 om en utvikling i inntekter og levekår på linje med den øvrige befolkning. Oppgjøret i 1997, som Senterpartiet ikke godtok, og som har vært nevnt i dag, var ikke i nærheten av å oppfylle dette løftet. Etter tre år da inntektsgapet i forhold til andre hadde vokst med 40 000 kr, gav avtalen et tillegg på 3,5 pst., på en årsverksinntekt på 125 000 kr. Andre grupper hadde oppnådd det dobbelte i kronetillegg, på en middelinntekt på 244 900 kr. I den situasjonen foreslo Senterpartiet å øke den økonomiske rammen med 400 mill. kr, eller 5 000 kr pr. årsverk. Det er Stortingets oppgave å se til at de retningslinjer Stortinget har fastsatt, bl.a. i jordbrukspolitikken, blir fulgt av Regjeringen. Dette er viktig ikke bare når det gjelder å rehabilitere nedlagte flyplasser. Det punktet Arbeiderpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet vil ta ut av årets avtale, er en regulering som tar sikte på å beholde den strukturen i melkeproduksjonen som Stortinget har bedt om, og da forholder saken seg helt annerledes. Norske bønder har bidratt til en positiv utvikling i norske matvarepriser de senere år. Materialer fra Statistisk sentralbyrå viser at norskproduserte varer har steget mye mindre enn importerte matvarer. Fra 1990 har matvarene som gruppe steget med 18,9 pst., mens de norske varene har steget med bare 8,3 pst. Den lave prisstigningen på norske varer er oppsiktsvekkende og stikk i strid med den særnorske prisstigningen som omtales av Arbeiderpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet i innstillingen. Konsumprisindeksen har steget nesten tre ganger mer enn prisene på norske matvarer etter 1990. I en undersøkelse som Landbruksdepartementet har fått utført, viste det seg at forskjellen mellom matprisene i Norge og Sverige tilsvarer akkurat differansen i moms. Ved nærmere undersøkelser viser det seg at grensehandelen av kjøtt fra Sverige og Danmark er stabil. Kjøttvolumet som kjøpes av privatfolk, har vært konstant siden 1989 ifølge undersøkelsene fra GfK Norge AS for Norsk Kjøtt. Det er ganske overraskende, sett i forhold til den massive reklamen som grensehandelen har fått gjennom utspill fra handelsstanden, og ved politiske utspill fra dem som vil ha helt fri grensehandel. Det er forstemmende at Høyre, Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet er enige om å redusere avgiftene på sprit og tobakk for å redusere grensehandelen, men ikke på matvarer, noe som i tillegg ville være et håndslag til barnefamiliene, som bruker mest penger på mat. Jeg regner med at fakta om grensehandelen tillegges stor vekt i høstens stortingsmelding. Jeg synes det er grunn til å stoppe opp ved resultatene av jaget etter billigere mat. Dioksinskandalen i Belgia skyldes jakten på billigere fôr, slik det også var i forbindelse med kugalskap i England. Det blir uoversiktlig og vanskelig for kontrollørene når alle grenser er åpne. Ren mat og god helse henger nøye sammen. Det er umulig å sette en prislapp på matvaretryggheten. Jeg har en sterk følelse av at Ola og Kari Nordmann verdsetter denne tryggheten langt høyere enn flertallet på Stortinget gjør akkurat nå. Det er flertallet som ivrer for mest mulig grensefri mathandel, ut fra pristeorier. Den gunstige prisutviklingen har vært kostbar for norske bønder. I mange år var det liten vilje fra myndighetene til å påse at betydelige prisreduksjoner i jordbruksavtalen nådde fram til kassaapparatene. Dette har endret seg med sentrumsregjeringen. Prisdannelsen og prisutviklingen i hele verdikjeden vil bli overvåket av myndighetene i årene framover. Jeg stoler på at det ikke skal gjenta seg at bønder skal gi fra seg inntekt for at søkkrike matvarekjeder skal tjene enda mer. Det er positivt at hele komiteen stiller seg bak Regjeringens opplegg for WTO-forhandlingene som starter i november i år. Jeg synes det er positivt at Regjeringen har inntatt offensive standpunkt med sikte på å ivareta norsk landbruk, som drives under spesielle vilkår, og at man legger opp til at landbrukets multifunksjonelle funksjoner skal vektlegges ved utforming av støtteordninger. Komiteen har påpekt at uheldig tolking av tollregler fører til at importvernet, som er tiltenkt norskproduserte ferdigvarer som pizza og potetchips, blir ødelagt. Det er avslørende at Fremskrittspartiet ikke støtter en merknad om å rydde opp i slike forhold, når RÅK-industrien er svært opptatt av akkurat det. Landbruket lever i et skjebnefellesskap med mange. Mange undersøkelser viser at et stort flertall i det norske folk har stor forståelse for den betydelige satsing som trengs for å beholde dagens driftsformer og -omfang. Jeg tror denne forståelsen vil øke, også her i Stortinget. Jeg tror fortsatt at Fremskrittspartiet ikke vil finne et landbrukspolitisk grunnlag for å utnevne æresmedlemmer fra andre partier i denne perioden.