Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-12:
Det var et tverrpolitisk kvinneinitiativ som var bakgrunnen for Regjeringas handlingsprogram. Det var viktig for oss å si at det å ta kampen mot kjønnslemlestelse på alvor, er å si at alle jenter er like mye verdt, enten de er norsk-afrikanske, norske eller afrikanske. Alle har krav på beskyttelse, uansett opprinnelse. Når vi – kvinnene på tvers – foreslo synliggjøring og bedret samarbeid med organisasjoner og enkeltpersoner som arbeider mot kjønnslemlestelse innafor de miljøene det gjelder som første punkt i forslaget, var det fordi vi tror og trodde at kvinner og menn innafor miljøene må få den styrken som trengs for å gjøre jobben, og fordi vi tror og trodde på dialogen. Erfaringer fra Afrika har vist at det er når en tar utgangspunkt i begrunnelsene de sjøl gir for kjønnslemlestelse, og i hele familiens livssituasjon, at resultatene kommer. Den viktigste jobben til nå har vært gjort av modige afrikanske kvinner som har trossa truslene fra tradisjonene og oppnådd resultater. På kvinnekonferansen i New York for ett år siden møtte jeg dr. Koso-Thomas fra Sierra Leone. I en kvinnealder har hun stått på i kampen mot kjønnslemlestelse og for et bedre helsetilbud til ungdom. Det er viktig å synliggjøre både det arbeidet hun har gjort, og det som har vært gjort av kvinner i det stille her heime. Dette er et tema som avgjort ikke er tjent med den type lettvinte løsninger som Fremskrittspartiet kommer med, eller forsøk på å slå inn åpne dører. Opparbeiding av tillit gjennom opplysning, dialog og mange virkemidler er det som trengs. Jeg vil gi Regjeringa ros for den handlingsplanen de har kommet med. Den må få tid til å virke. Handlingsplanen bærer preg av at Regjeringa har gjort det vi har bedt den om, nemlig å samarbeide med miljøene, enten det er kvinnegruppene på Primærmedisinsk Verksted, som noen av oss har vært og besøkt, eller MiRA-senteret. Det er denne type tillitskapende arbeid som vil gi resultater, sammen med informasjon – som flere har vært inne på – både i miljøene, i skolen og på helsestasjonene, for å nevne noen arenaer. Alle må få den opplæringa som trengs for å føre den rette dialogen. Når helsestasjonen er et av våre viktigste forebyggende tiltak – ikke bare her, men generelt sett – er det fordi det er et lavterskeltilbud som er frivillig. Jeg mener oppriktig at obligatoriske helsesjekker ikke vil skape tillit, men tvert imot virke stigmatiserende. Det som trengs, er bedre utbygging av helsestasjonene, med kompetente folk, og skolehelsetjeneste både i ungdomsskolen og i videregående skole. Det er det viktig å rette søkelyset mot. Kampen mot omskjæring er både kvinnekamp og kamp mot seksualisert vold. Det er kamp mot patriarkalske strukturer som vil ha kontroll over kvinners seksualitet og kvinners helse. Jeg har en sterk mistanke om at Fremskrittspartiets forslag ikke er begrunnet ut fra omtanke for jentene, men heller ut fra nok en gang å prøve å skille mellom «de og oss». Resultatet er ekskludering og ikke den inkluderinga som trengs, i denne kampen og i annen form for undertrykking. Fremskrittspartiet har aldri vært et foregangsparti i kampen mot kvinneundertrykking. Eksemplene på det er mange, bl.a. at de ikke ville være med på å gjøre noe for de kvinnene som flykter fra kjønnsbasert forfølgelse og søker beskyttelse her. Som sagt: Jeg synes handlingsplanen er god. Det som er om å gjøre nå, er å sørge for at tiltaka blir satt ut i livet, at en ikke er gjerrig med de bevilgningene som trengs, og at en fortsetter det langsiktige arbeidet, også når ikke medias lyskastere er på saken.