Svein Flåtten (Høyre), 2011-03-21:
Komiteen har behandlet representantforslaget, Dokument 8:38 S, fra representantene Rigmor Andersen Eide, Line Henriette Hjemdal og Øyvind Håbrekke om mer forpliktende miljøtiltak for oppdrettsnæringen. La meg først gi honnør til Kristelig Folkeparti, som ikke bare i denne saken, men hele tiden, synes jeg, i debatten om havbruk viser et sterkt engasjement for miljø og bærekraft innen næringen. Det er et engasjement som det er lett å dele, men virkemidlene kan selvsagt være forskjellige. Det er naturlig, og det skal jeg komme tilbake til. Forslagsstillerne har fremmet fem konkrete forslag i denne innstillingen som går på økte krav til næringen når det gjelder rømming, sykdom, forurensing og utslipp. Man ønsker sanksjoner i tilknytning til forslagene. Det ønskes lukkede sjøanlegg eller tilsvarende sikkerhetsnivå, og man ønsker etablering av offentlige fond og næringsmessige avgifter for å oppnå den utviklingen som skisseres i forslagets bakgrunn. Jeg regner med at Kristelig Folkeparti selv vil redegjøre nærmere for og begrunne sine forslag, og at regjeringspartiene på sin side vil gjøre det samme når det gjelder sin bærekraftstrategi innen området. Jeg må også i denne saken få si at havbruk er en av det moderne Norges suksesshistorier – norske råvarer med fortrinn i ren natur, rent vann, beliggende for det meste i Distrikts-Norge og et stadig voksende eksportmarked. Det er en næring som absolutt bør ha vår største oppmerksomhet, og det har den da også. Men denne verdiskapingen må sikres og utvikles videre. Det er en næring som produserer mat både for vårt land og for verden rundt oss i en tid hvor matvarekriser nærmest er daglig avislesing, forårsaket av naturkatastrofer som kommer nesten tett som hagl i forskjellige deler av verden. Næringen er helt uten noen form for statlig subsidiering. Vi er ellers vant til det omvendte når det gjelder matproduksjon i vårt land. Det er en raskt voksende næring, og med suksess – for det har den. Den vil alltid være i søkelyset for den offentlige debatt, og det skal den være. Derfor er jeg enig med forslagsstillerne i at det selvsagt også skal stilles miljøkrav til næringen. Det blir det også gjort. Men det må også stilles krav til myndighetene om at de legger til rette for et regelverk som er praktikabelt, og at miljøkrav og andre krav er forenelige med en utvikling av næringen som er til gagn for en stadig økende verdiskaping. Vi må aldri glemme den balansen. Derfor er det ikke helt slik som forslagsstillerne sier et sted i forslaget, at økonomisk bærekraft og miljømessig bærekraft går hånd i hånd. Her er det nok slik at markedet og næringen ofte går foran, og at regelverk og krav må tilpasses etter hvert. Det er naturlig at det er det private initiativ som kommer først. Men det betyr også at det ligger et betydelig ansvar på næringen selv for å tilpasse seg de miljøkrav som etter hvert kommer. Men kravene må også være realistiske. Mange av de kravene som er foreslått i Dokument nr. 8-forslaget, er det varslet fra statsrådens side i hennes redegjørelse for Stortinget at man vil se nærmere på. Som statsråden sa i den forrige saken: Hele det politiske miljøet er opptatt av å få en bærekraftig havbruksnæring som kan vokse. I tillegg har Gullestad-utvalget nettopp levert en grundig rapport som behandler næringens plass i fremtiden. Høringen til denne rapporten og de eventuelle forslag som vil komme, vil vi jo kunne diskutere her senere. Så vil jeg nok en gang uttrykke bekymring for de mange sprikende utspill som kan observeres fra forvaltningen når det gjelder miljøsiden av denne næringen. Dette er viktig. Jeg understreker det igjen. Forskjellige etater, direktorater og institutter sår tvil om målte verdier, metoder, vedtatte måls egnethet og troverdighet, og til dels om hverandres troverdighet. Derfor har jeg faktisk grunn til å hevde at organiseringen av forvaltningen av havbruksnæringen i seg selv kan være en fare for miljøet, men også for bærekraften i selve næringen. Lakselusdebatten er et godt eksempel på dette. Støynivået har vært altfor høyt fra forvaltningen til at det kan være noe godt grunnlag for politikerne til å vedta klare, godt fundamenterte miljøkrav som hensyntar næringens vekst og utvikling.