Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2009-06-18:
Det er et hovedmål i norsk fiskeripolitikk at vi skal bidra til en langsiktig bærekraftig verdiskaping og en ressursutnyttelse som er til beste for hele samfunnet. Både bosetting og næringsutvikling i Kyst-Norge har vært og er avhengig av fiskeriene. Derfor må vi forvalte miljøet i havet på en slik måte at vi fortsatt kan høste av havets ressurser den dagen oljealderen er over. I Norskehavet finnes det gyte- og oppvekstområder for flere av våre viktigste fiskebestander. 90 pst. av de bestandene som vi høster av, deler vi med andre land. Derfor er det så viktig at vi ser vår egen forvaltning av området i et internasjonalt perspektiv, og det understreker vårt spesielle ansvar for å beskytte disse områdene mot skadelig påvirkning. Forvaltningen av de levende marine ressursene er basert på bærekraftig høsting. Dette forvaltningsprinsippet er videreført og understreket i havressursloven, som trådte i kraft 1. januar i år. Loven krever utvidet forsknings- og overvåkingsinnsats nettopp fordi økt kunnskap stadig bidrar til en bedre ressursforvaltning. Forskningens betydning for utviklingen langs kysten illustreres også gjennom det som kalles bioprospektering, og særlig forskningen på kulderesistente organismer. Her kan det faktisk være slik at vi kan finne løsningen på kreftgåten, eller vi kan finne virkestoffer som gjør det mulig å bekjempe hiv og aids. Jeg tror at marin bioteknologi etter hvert vil komme til å åpne helt nye næringsmuligheter, noe vi selvfølgelig også må ta høyde for i våre forvaltningsplaner. En økosystembasert forvaltning innebærer at menneskelig aktivitet i havet ikke går ut over naturens tåleevne. Forvaltningsplanen skal altså være et verktøy for verdiskaping og for å opprettholde miljøverdiene i havområdene. Det er uten videre klart at fiskeriene påvirker økosystemene. Vi har overfisket enkelte av våre fiskebestander, dels av uforstand, dels ut fra ønsket om økonomisk vinning. Det er ikke alltid like enkelt å bygge opp igjen bestander når skaden først er skjedd, men det er mulig dersom vi har vilje til å gjøre det. Et eksempel på dette, som også saksordføreren viste til, er bestanden av norsk vårgytende sild, som lå nede i mange år. Vi stoppet faktisk fisket etter slik sild. I år har havforskerne anbefalt at vi kan ta ut hele 1,6 millioner tonn av norsk vårgytende sild. Silda gyter på bunnen, og de befruktede eggene er festet til bunnen. Når eggene klekkes ut, stiger larvene opp til overflatevannet, der de passivt driver nordover med havstrømmene. Poenget er at områdene for slik gyting er temmelig begrenset, og det er derfor vi har skjermet viktige gyteområder utenfor Mørekysten. Jeg er villig til å si at jeg tror det er en styrke for hele planen at vi har skjermet disse områdene. Jeg tror vi skal erkjenne at vår økonomiske aktivitet i havområdene av og til skaper konflikter, og det gjelder særlig mellom olje og fisk, men etter hvert også med hensyn til en økende skipstrafikk og etableringen av vindmøller til havs. Selvfølgelig må vi gjøre vårt for at disse interessekonfliktene kan bilegges mest mulig, og sameksistens mellom ulike næringer er jo også et veldig viktig mål i forvaltningsplanen. Hittil har vi hatt få konflikter mellom olje og fisk, men etter hvert som oljevirksomheten har beveget seg nordover, har seismiske undersøkelser i sårbare områder påkalt fiskernes vrede. Særlig gjelder dette seismikkskytingen utenfor Lofoten og Vesterålen i fjor, og jeg må si at Oljedirektoratet nok kunne ha utvist et bedre skjønn ved gjennomføringen av fjorårets program. Dette har ført til at fiskeri- og oljemyndighetene på nytt har gjennomgått regelverket for denne typen aktivitet og foreslått en rekke endringer. Så får vi se om dette bidrar til å dempe konfliktene.