Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1998-11-27:
Meldingen om virksomheten i Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa, OSSE, i 1997 tegner bildet av en organisasjon som med økende engasjement og handlekraft tar fatt i viktige problemstillinger knyttet til konfliktforebygging, krisestyring, rustningskontroll, sikkerhetsspørsmål, menneskerettigheter og demokratiutvikling. Uten tvil fremstår OSSE nå som et troverdig og velegnet instrument for den viktige oppgaven med å sikre fred og stabilitet i dagens Europa. OSSE samler de europeiske landene i et nært samarbeid og en felles strategi på tvers av ulike politiske, forsvarsmessige og økonomiske skillelinjer. Dette gir organisasjonen slagkraft og spennende utviklingsmuligheter til å kunne ivareta rollen som brobygger og fredsskaper. Meldingen for 1997 viser at OSSE har hatt en omfattende virksomhet knyttet til ulike områder på Balkan, i Baltikum og i en rekke land i Sentral-Asia og Kaukasus. Komiteen er samlet i de merknader som beskriver organisasjonens grunnleggende virksomhet og oppgaver. Komiteen peker på at OSSE gjennom forebyggende diplomati og omfattende virksomhet har vist en konstruktiv evne til tilpasning og utvikling i tråd med nye behov og utfordringer, også i det mer langsiktige arbeidet med å etablere levedyktige demokratiske samfunn. Dette stiller selvfølgelig organisasjonen overfor mer krevende og omfattende oppgaver, som vil kunne utløse et tilsvarende behov for økte ressurser. Komiteen forutsetter at Regjeringen i slike tilfeller tar initiativ til at den norske andelen av OSSE-tiltaket sikres nødvendig finansiering. Det norske formannskapet i OSSE, som starter 1. januar 1999, gir Norge interessante muligheter til å være med og forme ut den euroatlantiske sikkerhetsarkitekturen. Dette innebærer uten tvil tilsvarende betydelige utenrikspolitiske utfordringer. Det dreier seg ikke bare om oppfølging av de mange viktige oppdrag OSSE allerede er engasjert i; det norske formannskapet må også være forberedt på å takle uventede situasjoner som setter krav til besluttsomhet og rask oppfølging av nødvendige tiltak. Den mest omfattende operasjonen i OSSEs historie er uten sammenligning oppdraget i Kosovo, der OSSE har ansvaret for å følge opp og overvåke avtalen som ble inngått mellom Richard Holbrooke, USAs spesialutsending, og Serbias president, Slobodan Milosevic. Samtidig er Norge tildelt den svært viktige og sentrale oppgaven med å etablere hovedkvarteret for den flernasjonale verifikasjonsstyrken. Dermed har Norge fått en nøkkelrolle i det omfattende arbeidet med å sikre fred, menneskerettigheter og demokratiutvikling i disse områdene på Balkan. Personellets sikkerhet har vært et viktig anliggende i denne sammenheng. I sin redegjørelse for Stortinget understreket utenriksministeren at norske myndigheter legger stor vekt på sikkerheten for det tjenestegjørende personellet. Det er bl.a. inngått avtale med NATO om støtte til en eventuell evakuering. NATO har også fått ansvaret for å flyovervåke aktuelle områder for å sikre at partene etterlever den inngåtte avtalen. Sammen med OSSEs egne tiltak er dette viktige bidrag for å redusere den risikoen som personellet utsettes for under utøvelsen av tjenesteoppdragene. Kristelig Folkeparti har lenge hatt en fast og sterk tiltro til at det som begynte som KSSE, Konferansen for samarbeid og sikkerhet i Europa, kunne utvikle seg til en sterk og handlekraftig organisasjon for samarbeid og sikkerhet i Europa – OSSE. Ikke minst har tidligere utenriksminister og nåværende statsminister, Kjell Magne Bondevik, vært en eksponent for slike visjoner og utviklingsmuligheter for KSSE. I dag utgjør OSSE et viktig kjerneelement i vår europapolitikk. På tilsvarende måte som Europarådet spiller OSSE en viktig alleuropeisk rolle, som er med på å bygge ned kunstige skillelinjer og de politiske og kulturelle barrierer i Europa som fremdeles ligger som en reminisens etter tidligere krigføring og konflikter. Målet må være å utvikle et demokratisk og samarbeidende Europa bygd på gjensidig tillit og respekt for hverandres egenart, men samtidig med en viktig underliggende forståelse av at det er sterke felles interesser og behov som binder oss sammen. I en etableringsperiode har det vært uttrykt en viss bekymring for unødvendige overlappinger i forhold til det arbeidet som drives i Europarådets regi. Nå er det ryddet betydelig opp i slike forhold, og OSSE framstår i dag som en velfungerende organisasjon med et lite, men effektivt sekretariat og med veldefinerte oppgaver i forhold til andre organisasjoner som har tilgrensende engasjementer. Det er pekt på at beslutningsmekanismene i OSSE er en svakhet for organisasjonens handlekraft, fordi alle vedtak krever enstemmighet fra de 54 deltakende landene for å bli effektuert. Praksis har imidlertid vist at dette ikke nødvendigvis har vært noen hindring for handlekraft og besluttsomhet i gitte situasjoner. Og det går jo an også å se de positive sidene ved dette. I sin redegjørelse pekte utenriksministeren for sin del på at når beslutningene i OSSE var fattet, innebar dette en betydelig politisk tyngde og legitimitet nettopp fordi samtlige medlemsland stod bak vedtaket. Utenriksministeren tok for seg fire hovedprioriteringer for det norske OSSE-formannskapet. Jeg vil særlig peke på den andre hovedoppgaven han nevnte, nemlig styrking av organisasjonens menneskelige dimensjon, dvs. arbeidet for menneskerettigheter, demokrati og rettsstatens prinsipper. Jeg har merket meg at det i meldingen pekes på at OSSE har lagt stadig sterkere vekt på tiltak for å styrke menneskerettigheter og demokrati i sitt engasjement for konfliktforebygging og konfliktløsing. Denne strategien har fått Norges aktive støtte. ODIHR – Kontoret for demokratiske institusjoner og menneskerettigheter – har hovedansvaret for OSSEs engasjement innen den menneskelige dimensjonen. Meldingen viser til at kontorets betydning og aktivitet har økt, og at institusjonen har igangsatt et betydelig antall prosjekter i flere av OSSEs nye medlemsland i Sentral-Asia og Kaukasus. Det går altså i riktig retning. Jeg har også merket meg at kontoret har etablert utstrakt kontakt og samarbeid med ulike frivillige organisasjoner, som Amnesty og Helsingforskomiteen. I utgangspunktet er nok kanskje et slikt samarbeid også diktert ut fra egne, begrensede ressurser i kontoret. Men jeg tror et slikt samarbeid vil ha en positiv effekt ved det mer brede, folkelige engasjementet som kan følge i kjølvannet av en slik arbeidsdeling med ulike frivillige organisasjoner. Fra norsk side er bl.a. kvinnerelaterte tiltak vektlagt når det gjelder prosjektmidler, og Norge har bidratt aktivt til at OSSE nå for alvor setter likestillingsspørsmål på dagsordenen som en integrert del av OSSEs arbeid. I budsjettinnstillingen for 1998 formulerte utenrikskomiteen merknader som pekte på det betydelige behovet for sosial og økonomisk bistand til de sentralasiatiske landene. Hele komiteen unntatt Fremskrittspartiets medlemmer sier seg tilfreds med at Regjeringen følger dette opp i forslaget til statsbudsjett for 1999. Det er særlig miljø- og ressursforvaltningsoppgaver og tiltak for demokratiutvikling som peker seg ut som naturlige satsingsområder for et forsterket norsk engasjement i området. Det norske formannskapet, som starter fra nyttår, gir en god mulighet ikke bare til å følge opp disse intensjonene, men også til å påvirke andre giverland og organisasjoner til å engasjere seg sterkere med økt bistand i området. La meg avslutningsvis få ønske utenriksministeren lykke til med nye, store oppgaver i 1999. Jeg tror utenrikskomiteens medlemmer kommer til å følge arbeidet i OSSE med særlig interesse og forventninger nettopp i de viktige oppgavene som utenriksministeren har som leder av denne organisasjonen i det kommende år.