trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Peter Frølich (Høyre), 2014-11-20:
Statsrådens innlegg var en god og ryddig redegjørelse. Vi må ha stor respekt for at han ikke kan gå veldig dypt inn i enkeltsaker som er under etterforskning. Vi må også som stortingsrepresentanter være forsiktige. Men vi kan tillate oss noen betraktninger, og særlig føler jeg som representant fra Hordaland fylke at jeg må tillate meg noen betraktninger rundt Monika-saken som har vært i Sund kommune. Det vi så i den saken, var mildt sagt veldig lite tillitvekkende. Man trenger ikke å ha stor innsikt i verken politiarbeid, i politistrukturer eller i jus for å skjønne at ting trolig kunne og burde vært gjort annerledes. Men oppi all tragedien og i stormen av hendelser, avdekkinger og reaksjoner må vi også huske på at vi har noen sikkerhetsmekanismer som skal virke når alt annet feiler. De sikkerhetsmekanismene har på en måte fungert – dessverre for sent, dessverre for tungvint, aldri optimalt og dessverre kanskje også på grunn av eksterne personer og eksternt press, kanskje på grunn av godt journalistisk arbeid. Men mekanismene var der. Vi har f.eks. en klagemekanisme som etter mye om og men og iherdig innsats har ført til at etterforskningen er gjenopptatt. Spesialenheten er koblet inn, og Riksadvokaten har varslet en ekstern gransking og en grundig gjennomgang av saken for å kunne dra erfaringer fra den etterforskningen som har vært gjort. Dette er rettssikkerhetsmekanismer som vi skal være glad for, som vi skal slå ring om, men som det er vårt ansvar å sørge for at fungerer bedre i framtiden. Vi har også et finansieringsansvar. For eksempel har den høyere påtalemyndighet i lang tid varslet at de ikke har hatt mulighet til å kunne utføre sin tilsynsfunksjon på en god nok måte. Det rettes forhåpentligvis opp i det statsbudsjettet vi skal vedta i denne sal om ikke så lenge. Det andre vi må sørge for, er at politiets etterforskningskompetanse i saker som disse økes, og at vi fatter vedtak som gjør at rettferdighet skjer når katastrofen først har inntruffet. Her har statsråden allerede redegjort for veldig mange gode tiltak: en «cold case»-gruppe, en rekke tiltak i politietaten for å løfte kvaliteten på politiets etterforskning, familievoldskoordinatorer i alle politidistrikt, spesialteam for å etterforske familievold og seksuelle overgrep, forbedring av dommeravhør, en restansedugnad i barnehusene, innføring av risikovurderingsverktøyet SARA og ikke minst den nye tiltaksplanen mot vold og overgrep mot barn og unge. Dette er tiltak som forhåpentligvis vil ruste politiet til å håndtere saker hvor den mest nedrige av de nedrigste forbrytelsene er begått, nemlig angrep og vold mot barn.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2014-01-14:
Jeg takker statsråden for svaret og for en grundig gjennomgang av status for pågående forhandlinger med viktige land. Jeg synes statsråden også bekreftet at man vil legge vekt på å få inn det som mangler i eldre avtaler, nemlig egne kapitler om miljø og arbeidstakerrettigheter, når man oppgraderer disse avtalene. Det er bra. Det tyder på at det bør være bred enighet om handelspolitikken. Når det gjelder de to store hvite flekkene på Asia-kartet vårt, Japan og Kina, er det der noen reelle problemer som jeg tror vi alle ser. Fisken i Japan er kanskje et litt enklere problem enn det å komme i gang igjen med Kina, men her tror jeg vi får forsøke å få en felles innsats for å overvinne de problemene som vi i så måte vet ligger der når det gjelder kineserne. Statsråden nevnte Australia. Det er på en måte en illustrasjon av det dilemmaet vi har når vi har store offensive interesser når det gjelder fiskeeksport, og viktige defensive interesser når det gjelder det som for Australia vil tilsvare fisk, nemlig landbruk. Det samme gjelder Brasil. Statsråden nevner også noe som vil være en endring i forhold til tidligere, nemlig å åpne for BITs-avtaler. Jeg er glad hun understreker at man må finne løsninger som ivaretar partnerlandenes rett til å regulere, og jeg synes det er et eksempel på hvor viktig det er å ha en diskusjon her i salen, slik at vi får et felles utgangspunkt og forståelse for hva som er problemstillingene, og hva som er målsettingene – slik at det i hvert fall ikke oppstår uenighet på et feilaktig grunnlag. Jeg tror også det er viktig at man forsøker å få debatten om handelspolitikk utenfor denne salen, inn i det offentlige rom, fordi det er frivillige organisasjoner der ute som har interesser i dette. Det er bare gjennom en bredere dialog og en bredere debatt jeg tror vi kan finne en felles plattform, også utenfor dette huset. Det er også fint å høre at man har etablert en handelspolitisk dialog når det gjelder de forhandlingene som er i gang mellom USA og EU. Det er også en reelt sett krevende situasjon hvor jeg tror vi skal ha en felles politisk ambisjon – og plattform – om å henge oss på mest mulig av de forhandlingene og ivareta norske interesser så langt det lar seg gjøre, når vi tross alt er i den situasjonen vi er i, nemlig på sidelinjen.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2014-01-14:
Jeg vil takke for engasjementet i debatten, som etter mitt skjønn har vist to ting. Det ene er at det er bred enighet i denne sal om hovedlinjene i handelspolitikken, og det vil være en videreføring av det den forrige regjeringen har stått for. Så er det én dissonans, ett unntak, og det er innad i regjeringspartiene, nemlig representanten Jørund Rytman, Fremskrittspartiet, som advarer mot å trekke miljøhensyn, arbeidstakerrettigheter, godt styresett og demokrati inn i frihandelsavtalene. Jeg mener det er helt feil tenkning, for vi gjør det ikke nødvendigvis for å oppnå noe på disse områdene isolert sett, men fordi det er i utviklingslands næringsinteresser å få dette på plass. Det er ingen som vil investere i et land hvor man ikke har rettssikkerhet for investeringene sine. Vi ser hvordan det som har skjedd i Bangladesh, hvor fabrikker klapper sammen, slår så negativt inn for bedrifter som kjøper varer derfra. Det er denne sammenhengen vi må se det i. Dette var det diskusjon om i EFTA, hvor sveitsisk næringsliv var sterkt imot å få egne avsnitt om arbeidstakerretter og miljø. Det var en opphisset debatt på EFTA-møtet på Island i 2010, hvor den daværende sveitsiske handelsministeren, Doris Leuthard, gikk til sine næringslivsfolk, og sa: Nå må dere slutte, for dette er noe vi må ha fordi det vil tjene sveitsisk næringsliv også å ha samarbeidspartnere der ute som respekterer menneskerettighetene. Så det denne debatten har vist, er at her må handelsministeren støtte seg på et annet flertall enn det regjeringen vanligvis støtter seg på. Men det skal nok gå bra. La meg kort kommentere det Ola Elvestuen sa. Han mente man ikke skulle inngå frihandelsavtale med Hviterussland og Kasakhstan. Det tror jeg vi ville vært enige om her i salen hvis det hadde vært mulig å splitte dem opp, men da måtte vi velge om vi også skal si nei til Russland – det er det store dilemmaet. Jeg tror dette illustrerer at det er enkelte sider ved enkelte av våre partnere som vi ønsker å inngå avtale med, som kanskje regjeringen bør drøfte med Stortinget i dertil egnede fora, for å uttrykke meg på den måten. Marit Arnstad pekte på de dilemmaene som alltid ligger der når Norge skal inngå frihandelsavtaler, nemlig det offensive for fisk og det defensive for å ivareta norsk landbruk. Det ligger der, men jeg har lyst til å understreke at fri handel betyr ikke handel uten regler. Det at vi handler mat skal også omfatte matsikkerhet. Til slutt: Jeg håper statsråden vil komme tilbake med en stortingsmelding eller på en egnet måte gi grunnlag for en dypere og bredere debatt her i salen om disse spørsmål.
Monica Mæland (Høyre), 2014-01-14:
Som interpellanten opplever jeg en bred politisk oppslutning om hovedlinjene i norsk handelspolitikk, og det gir et veldig godt utgangspunkt for regjeringens videre arbeid med å sikre best mulig rammevilkår for norske bedrifter – for det er det det handler om. Jeg er også veldig enig med interpellanten i at det er påfallende liten debatt rundt dette utenfor dette rom. Det er påfallende rett og slett fordi vi er en liten, åpen økonomi, og dette betyr veldig mye for norske bedrifter. Hva gjelder BITs, skal vi komme tilbake til det. Det er selvsagt vårt mål at vi også på dette området skal oppnå bredest mulig enighet og få til et godt utgangspunkt for det arbeidet vi gjør. Når vi har varslet at vi er godt i gang med dette arbeidet, er det fordi det etterspørres av norsk næringsliv. Så det skal vi komme tilbake til på en god måte.
Monica Mæland (Høyre), 2014-01-14:
Jeg takker for en god debatt om arbeidet med frihandelsavtaler og vil bare kort si at om noen har satt spørsmålstegn ved det at denne regjeringen har trukket tilbake den forrige regjeringens stortingsmelding om næringspolitikk, krever vel det knapt noen forklaring. Jeg har understreket at vi skal føre en aktiv handelspolitikk som bidrar til næringsutvikling og verdiskaping. Norge har gjennom EFTA et bredt nettverk av avtaler, og jeg er opptatt av å utvide det nettverket til beste for norsk næringsliv. Vi har en strategi for arbeidet med frihandelsavtaler som skal underbygge norske interesser internasjonalt, og jeg skal prioritere arbeidet med å framforhandle gode frihandelsavtaler for å sikre norske bedrifter økt adgang til utenlandske markeder under stabile og forutsigbare rammebetingelser. Det er kanskje noe av det vi har jobbet mest med etter tiltredelsen. Det ble stilt noen spørsmål. Jeg skal forsøke veldig kort å melde tilbake. For så vidt gjelder situasjonen med Kina, står den øverst på utenriksministerens dagsorden. Vi er klare til å forhandle så fort det lar seg gjøre. Når det gjelder Colombia, ble avtalen, som man vet, undertegnet i 2008. Den er ikke ennå ratifisert. Jeg er opptatt av at regjeringen får diskutert det så fort som mulig. Det er framforhandlet en såkalt Memorandum of Understanding om politiske konsultasjoner med Colombia. Det er en MoU som inneholder eksplisitte referanser til arbeidstakerrettigheter og menneskerettigheter. For så vidt gjelder RuBeKa, er utfordringen at Russland er viktig for norsk næringsliv, Hvite-Russland er det definitivt ikke. Regjeringen er innstilt på en egen debatt knyttet til de dilemmaer dette medfører. EFTA har vært tydelig på å holde avstand til Hviterussland i forhandlingene, noe som bl.a. innebærer at forhandlingsrunder ikke legges til Hviterussland. Så gjennomgår vi prioriteringene som jeg redegjorde for: Asia og Afrika sør for Sahara. Det er enighet om en samarbeidserklæring med bl.a. Nigeria. Vi er opptatt av Sør-Amerika, med Brasil i spissen. Vi reforhandler viktige avtaler for en styrking når det gjelder Canada. Når det gjelder forholdet til TTIP, som representanten Arnstad var inne på, er jeg enig i at vi må følge to spor. Vi må gå vårt eget. Det gjør vi: En interdepartemental arbeidsgruppe ser på våre muligheter, vi har våre kanaler og gjør vår jobb. Samtidig jobber vi veldig godt med våre venner i EFTA for å følge disse prosessene og se hva dette medfører for Norge. Jeg opplever også at det er stor enighet om at vi må være tydelige når det gjelder bærekraftig utvikling, miljø, arbeidstakerrettigheter, godt styre og menneskerettigheter. Jeg opplever heller ingen uenighet i regjeringspartiene om dette, men man kan være uenig om detaljene, og det må hele tiden være lov å ta debatten. Dette er viktig næringspolitikk, og derfor har den høy prioritet fra vår side.
Ingunn Foss (Høyre), 2014-01-14:
Først vil jeg gi ros til interpellanten for å sette fokus på et viktig område for våre bedrifter. Norge har en liten og åpen økonomi, og ved å delta i det internasjonale varebyttet har vi klart å oppnå et høyere velstandsnivå enn vi ville klart alene. Handel er en av de sterkeste drivkreftene for økonomisk vekst og bidrar til å skape arbeidsplasser og varig økonomisk velstand over hele verden. Regjeringen vil arbeide for en friere handel og føre en offensiv handelspolitikk som vektlegger norske interesser. Norge har gjennom EFTA et av verdens mest omfattende nettverk av frihandelsavtaler med land utenfor EFTA og EU/EØS. Per i dag er det undertegnet 25 frihandelsavtaler med i alt 36 land, og det er pågående forhandlinger med en rekke andre land. Avtalene sikrer norske bedrifter økt markedsadgang og bedre forutsigbarhet for eksport av varer, tjenester og investeringer. Stadig flere land inngår regionale eller bilaterale handelsavtaler, og denne utviklingen kan føre til at norske produsenter og eksportører blir diskriminert i viktige markeder. EFTA-avtalene har som mål å eliminere både eksisterende og potensiell diskriminering av våre varer og tjenester og er derfor viktige instrumenter for å styrke norsk næringsliv i et globalt marked. Handelsavtalene skal redusere handelsbarrierene i de landene vi forhandler med, for å øke norsk eksport av varer og tjenester. Det er hensiktsmessig å forhandle handelsavtaler i fellesskap med de øvrige EFTA-landene, for sammen blir vi mer interessante avtalepartnere for andre land enn om vi hadde stått alene. Norge har også stor innflytelse på de veivalg som gjøres i EFTA. Frihandelsavtalene er et supplement til Norges forpliktelser i WTO. Internasjonalt næringssamarbeid og handel på tvers av landegrensene stimulerer til innovasjon, lønnsomhet og økt konkurransekraft. Regjeringen vil legge til rette for konkurransedyktige eksportfinansieringsordninger og styrket internasjonalisering av norsk næringsliv. Det er enighet i EFTA om at det skal legges fram et kapittel om handel og bærekraftig utvikling i pågående og fremtidige forhandlinger om frihandelsavtaler. Kapitlet omfatter temaene miljø og arbeidstakerrettigheter og er ment som et felles utgangspunkt. Kapitlet om bærekraftig utvikling skaper en arena for å ta opp problemstillinger knyttet til handel og bærekraftig utvikling mellom partene og en enighet om at det er nødvendig å etterleve grunnleggende prinsipper på dette området. Det er bra at det er stor enighet i Stortinget om disse sakene, noe som gir arbeidet tyngde og felles mål. Jeg vil rose statsråden for høye ambisjoner på dette området, når det gjelder forhandlinger og reforhandlinger, men også for å være tett på de prosessene som går, for at norske interesser best mulig kan ivaretas. Dette er et viktig område for Norge og ikke minst for Sørlandet, som ligger på topp i landet når det gjelder eksport.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2014-01-14:
Endringane i havressurslova som vert føreslegne her, går ut på å innføra ein heimel som gjer det mogeleg å gje dispensasjon frå dei generelle reiskapsføresegnene for sports- og rekreasjonsfiske i havressurslova. Endringa vil medføra at det vert enklare å gje løyve til aktivitetar som kan fremja og ta vare på kystkulturen. Komiteen er samla i synet om at det er viktig å leggja til rette for at kystkulturen vår vert teken vare på og fremja på best mogeleg måte, og det er såleis ein samla komité som står bak dette endringsforslaget. Endringa i lovverket vil etter komiteens syn vera positiv også med tanke på å fremja det lokale reiselivet, gjennom å leggja til rette for opplevingsturisme. Komiteen har merka seg at i høyringsrunden kom det inn merknadar frå Norges Fiskarlag, Norges Kystfiskarlag, Norsk Sjømannsforbund, Sunnmøre og Romsdal Fiskesalslag og Fiskekjøpernes Forening som er kritiske til denne endringa vi no gjer. Dei er redde det skal gå ut over yrkesutøvarane, at desse skal verta utnytta ved at kostnadane til drift og vedlikehald av fartøy vert finansierte gjennom fiske, og dei påpeikar også at tryggingskrava kan verta vanskelege å overhalda. Det er ein samla komité som påpeikar at omsynet til yrkesfiskarane må vega tungt, og at eit omsetningsforbod må vurderast i kvart enkelt tilfelle, for å vareta yrkesutøvarane og omsynet til dei andre aktørane. Det skal vera ein streng praksis med omsyn til kven som skal få slik dispensasjon. Dispensasjon skal berre gjevast til museum, foreiningar, stiftelsar o.l. som har som særskilt formål å fremja og ta vare på kystkulturen vår. Komiteen peikar òg på at det er ei øvre omsetningsgrense på 50 000 kr per kalenderår for fangst som er teken med fartøy som ikkje er merkeregistrert, og at det også kan setjast som vilkår at fangsten ikkje vert omsett. Komiteen er samd i endringane i lova, i at dispensasjon berre skal gjevast i særskilde tilfelle for å fremja og ta vare på kystkulturen, og i at det skal kunna setjast vilkår i dispensasjonen, slik at interessene til yrkesutøvarane også vert godt varetekne.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2014-01-14:
Saksordføreren, Frank Bakke-Jensen, sitter ikke kjosfast, men værfast – jeg tror det er snøproblemer på Gardermoen. Derfor har han bedt meg si litt om innstillingen og om meldingen, som omhandler fiskeriavtalene Norge har inngått med andre land for 2013, og fisket etter avtalene i 2011 og 2012. Dette er gledelig. Det er en melding som gir Stortinget nyttig informasjon. Innstillingen viser stor støtte for politikken som føres, og som er blitt ført. En slik melding legges tradisjonelt fram for Stortinget årlig. Denne meldingen omtaler kvoteavtalene for 2013 og norsk deltakelse i flersidig fiskerisamarbeid og i regionale forvaltningsorganisasjoner. Videre informerer man i meldingen om bestandsutregning, rådgivning, tilstandsrapporter og langsiktige forvaltningsplaner for de viktigste bestandene som Norge deler med andre land. I tillegg gir man i meldingen informasjon om hvilke kontrolltiltak som er iverksatt for å kontrollere norsk og utenlandsk fiske på avtalte kvoter, i tillegg til kontrollsamarbeidet med andre land og tiltak mot ulovlig, urapportert og uregulert fiske m.m. Jeg vil trekke fram noen områder som er viet oppmerksomhet under komiteens behandling. For det første ser komiteen på internasjonalt samarbeid som avgjørende for en vellykket og bærekraftig fiskeriforvaltning og for nedkjempelse av fiskerikriminalitet og uregulert fiske. Fiskeriavtalene bygger på et langsiktig forvaltningsarbeid som gir grunnlag for at vi i dag kan høste fra sterke fiskebestander. Nettopp vårt gode rennommé som forvaltere av store fiskebestander gir oss også et fortrinn i andre møter og forhandlinger med nasjoner vi samarbeider med. Det er viktig med en god ressurskontroll og en kompetent forvaltning. Samtidig må rimelige, norske interesser ivaretas. Komiteen la til grunn at det arbeides for å oppnå best mulig avtaler for Norge. For det andre har komiteen trukket fram det internasjonale kontrollsamarbeidet. Blant annet gjennom Spania-avtalen i januar 2013 har vi bilaterale kontrollavtaler med alle land som har interesser i våre havområder. Det er viktig i det framtidige arbeidet med UUU-fisket – som står for ulovlig, urapportert og uregulert fiske – og fiskerikriminalitet. For det tredje kan vi registrere at EU har inngått sitt store kompromiss om den felles fiskeripolitikken. EU vedtok bl.a. et utkastforbud. Samarbeidet med EU må videreføres, med sikte på en best mulig forvaltning av de felles fiskebestandene i Nordsjøen. Endelig vil jeg trekke fram at det ved behandlingen av årets melding med tilfredshet kan registreres at det nå kan åpnes for fiske etter makrellstørje i norske farvann. Jeg vil konkludere med at man i denne meldingen har redegjort godt for arbeidet med de norske fiskeriavtaler, og at dette er et viktig arbeid.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2014-01-14:
La meg starte med å takke klima- og miljøministeren for svaret og for utdypingen. Jeg deler langt på vei mange av de oppfatningene og vurderingene klima- og miljøministeren legger til grunn her nå. Spørsmålet er hvorvidt de endringene vi allerede har sett konturene av, vil svekke noen av de mulighetene og målene klima- og miljøministeren er opptatt av å kunne ivareta. Det er utvilsomt sånn at Klima- og miljødepartementet skal bære det overordnede ansvaret for natur, miljø, klima osv., og jeg betviler ikke at klima- og miljøministerens intensjon er faktisk det. Men det er ingen tvil om at f.eks. planavdelingen eller arealforvaltningen i plan- og bygningsloven er en vesentlig del av klimaarbeidet nasjonalt med tanke på hvordan en planlegger infrastruktur, hvordan en planlegger boligområder, handelsområder osv. Min oppfatning er at det er naturlig at klima- og miljøministeren også da faktisk har et overordnet ansvar for å påse at vedtak og konklusjoner i tråd med plan- og bygningsloven når det gjelder klima, faktisk ivaretas ut fra et klimahensyn. Det er det ingenting som tilsier at det er automatikk i nå, i og med at det ansvaret nå ikke ligger til klima- og miljøministeren, men til kommunal- og moderniseringsministeren. Det er det ene feltet. Det kan hende jeg har misforstått, men jeg oppfatter det i hvert fall slik. Det andre er forhold jeg tok som et eksempel: motorisert ferdsel i utmark, bruk av snøscootere. Ja, vi har registrert at det er regjeringens ønske at det skal være en kommunal forvaltningsmessig oppgave å avgjøre hvorvidt en skal tillate det, slik at en da får løypetraseer ut fra nettopp plan- og bygningslovens arealdel og å legge til rette for den type planer. Men der hvor det foretas innsigelser mot naturmangfoldet, mot miljøperspektivet, er det altså ikke klima- og miljøministeren – sånn jeg oppfatter forholdet nå – som skal være den avgjørende instansen for nettopp dette. Det er faktisk også der kommunal- og moderniseringsministeren som skal være den siste som uttaler seg i så måte. Da er det utvilsomt blitt sånn – trass i den gode intensjonen som klima- og miljøministeren har, tilsynelatende, i den omdisponeringen regjeringen har valgt – at hun har nedprioritert sitt eget fagfelt og sin egen mulighet for å påse at de viktige kvalitetene blir ivaretatt på en best mulig måte. Jeg håper at det kan utdypes noe mer hvordan klima- og miljøministeren har tenkt å løse denne krevende oppgaven, hvor sakene ofte belyses med motstridende interesser.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2014-01-14:
Aller først synes jeg det som er interessant med debatten, er at vi er enige. Vi er enige om at noe av det mest overordnede vi skal ivareta for ettertiden, er hensynet til natur, miljø og mulighetene som naturen gir oss. Så er det ingen tvil om at vi har et sterkt lovverk, slik Rasmus Hansson understreket. Ikke minst ble det forsterket gjennom de siste åtte årene. Men det er altså praktiseringen av det og utøvelsen av det som er litt av diskusjonstemaet i denne interpellasjonen. Da gir det jo litt grunn til en beroligende tanke om at dette bør gå bra, så lenge alle er så enige som vi faktisk er. Men jeg vil likevel advare mot å være for rolige. For det er, som representanten Astrup sa, krevende avveininger som skal gjøres. Og det er slik – om ikke alltid, så i hvert fall ofte – at natur og miljø har andre interesser som kan virke mer interessante å ivareta ut i fra et kortsiktig politisk perspektiv. Og det er jo utfordringen. Og det er noe av det denne interpellasjonen på en måte har tatt opp i seg, og som er et veldig viktig tema å vektlegge riktig i tiden framover. Så har ikke vi sagt at vi dømmer regjeringens interne struktur nord og ned. Vi har bare understreket at det blir vanskeligere for klima- og miljøministeren, med bakgrunn i at hun mister – sånn sett – det siste ordet i viktige saker med hensyn til natur og miljø. Jeg skal ikke dra det lenger nå i denne debatten. Jeg tror at dette var en god inngang på dette året, for jeg tror vi kommer til å få mange saker av denne karakter i fortsettelsen. Da kommer det overordnede perspektivet kanskje til å bli trukket mer ned på enkeltsaker, da blir kompleksiteten vanskeligere, avveiningene flere, men det er – ikke minst – viktig å ivareta også det. La meg helt til slutt ønske klima- og miljøministeren lykke til i det arbeidet hun har foran seg for å ivareta de natur- og miljøkvalitetene vi har, og sørge for at det bringes over til kommende generasjoner på en best mulig måte. Jeg håper at hun vinner de interne kampene på tross av kryssende interesser, og at natur og miljø kan bli løftet høyt – hvis ikke får vi ta nye debatter med det som utgangspunkt.
Tine Sundtoft (Høyre), 2014-01-14:
Det er viktig å understreke at det er den samme loven som skal ivaretas av et annet departement, det er den samme formålsparagrafen som skal legges til grunn. Der denne regjeringen skiller seg litt ut fra forrige regjering, er det at vi nok har grunnleggende tro også på det lokale selvstyret, og har tillit til at kommunene selv kan forvalte en del av denne planleggingen. Det som er viktig for oss, er at miljø og klima skal vektlegges i all politikkutforming. Da er det viktig at miljø kommer tidlig inn i planleggingen. Når det f.eks. skal planlegges nye veier, er det viktig at miljøutfordringen kommer inn tidlig, ikke – som en kan se noen ganger nå – at den kommer inn på slutten og stopper viktige prosjekter. Jeg tror det da medfører at miljø også får en uheldig merkelapp som noe som forsinker prosjektene. Jeg tror også det kommer til å ha en stor verdi at vi nå under samme departement har både fylkesmennene, fylkeskommunene og kommunene, da med plan- og bygningsloven som vektlegger bærekraft, og vi ønsker å se dette i en sammenheng. Jeg tror ikke at bekymringen til Aasland om at klima og miljø skal svekkes ved at vi har byttet departement for loven, vil realiseres. Vi ønsker å samle dette i ett departement sammen med kommunene, fylkeskommunene og fylkesmennene. Og igjen: Plan- og bygningsloven er en viktig lov som har bærekraft i seg, og den skal ivaretas av Kommunal- og moderniseringsdepartementet. La meg til slutt igjen understreke: Vi er én regjering som har et felles ansvar for å ivareta denne helheten.
Tine Sundtoft (Høyre), 2014-01-14:
Jeg vil takke for debatten. Det er en viktig debatt og som det sies, er vi enige om at vi må vektlegge klima og miljø. Jeg vil bare si: Klima- og miljødepartementet har ingen planer om å bli et mini UD. Det er altfor mange viktige spørsmål nasjonalt til det. Vi må også bruke tilstrekkelig tid i Norge på den typen utfordringer. Så er det spørsmål om naturmangfoldloven og noen har nok dratt noen uttalelser fra olje- og energiministeren vel langt. Det vi har sagt, er at loven står fast, men vi ønsker å se på praktiseringen. Det er en lov som nå har virket i fire år, og det er grunn til å se om den har virket etter hensikten og hvilke utfordringer en har møtt med praktiseringen. Vi vil gå gjennom loven for å avdekke eventuelle behov for klargjøring av regelverket og opplæringsbehov, for det er en viktig lov. La meg igjen bare understreke at planer og tiltak skal – som før – utredes i tråd med konsekvensutredningsforskriften og naturmangfoldloven. Jeg tror tidlig innhenting og vektlegging av kunnskap gir miljøhensyn autoritet, og mye av kunnskapen er allerede tilgjengelig, men kunnskapsgrunnlaget er under stadig utvikling og forbedring. Her er det viktig at også kommunene får styrket sitt kunnskapsgrunnlag for å ta den typen avveininger som de nå skal gjøre. Igjen: Jeg er glad for at det blir understreket at man vil dømme regjeringen som én regjering. Denne regjeringen vektlegger godt samarbeid internt, og Klima- og miljødepartementet vil sammen med Kommunal- og moderniseringsdepartementet stille klarere krav til forventninger om klimavennlig arealforvaltning. Takk for en nyttig debatt.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-03-18:
På vegne av representantene Audun Lysbakken, Karin Andersen og meg selv vil jeg framsette et representantforslag om effektiv håndhevelse av forbudet mot reservasjon for leger.
Svein Harberg (Høyre), 2014-03-18:
[Referatet av innlegget bygger kun på skriftlig manus p.g.a. manglende lydopptak.]: Dette er en sak det har vært enkelt å være saksordfører for. Ingen av sakens punkter har avstedkommet store diskusjoner, og jeg vil takke komiteen for samarbeidet. En slik enighet betyr derimot ikke at alle elementer i saken er så enkle å forholde seg til. Vi behandler lovendringer som har stor betydning for de parter som blir berørt, og nettopp i balansen mellom partenes interesser når det opprettes gjeldsordning, kan det være krevende å gjøre de rette beslutningene. Denne proposisjonen ble fremmet av Stoltenberg-regjeringen. Det at den nye regjeringen ikke trakk den tilbake understreker selvsagt den enigheten det er omkring løsningene som ligger i saken. Det er likevel viktig å minne om at vi har fått flere innspill fra interesseorganisasjoner. Disse henvendelsene har understreket og synliggjort at små endringer kan bety mye for dem som kommer opp i en vanskelig gjeldssituasjon, og må få på plass en gjeldsordning. For den enkelte skyldner er det en vanskelig livssituasjon, og det er avgjørende at ordningen bidrar til å gjøre både nåtiden og framtiden lysere. Samtidig er det selvfølgelig avgjørende at kreditorene blir behandlet med den største respekt, og at det finnes fram til fleksible løsninger som gjør at deres rettmessige krav i størst mulig grad blir innfridd. Forslagene som nå legges fram, forenkler sakene om gjeldsordning i den grad det er mulig. Det gir seg bl.a. utslag i at det tidligere absolutte krav til egenforsøk nå bortfaller dersom det er åpenbart at dette ikke kan føre fram. Alle parter er tjent med at prosessene kan gjennomføres uten unødvendig forsinkelse eller ressursbruk. I forslaget til vedtak foretas også nødvendige justeringer som ivaretar nye adferdsmønstre i befolkningen. En av de tydeligste endringene knyttet til dette er at det nå kan etableres gjeldsordning også for skyldnere bosatt utenfor Norge. En gjeldsordning er krevende for alle parter. Både i forhandlingsperioden, gjennomføringsperioden og etter perioden kreves det god kunnskap hos dem som skal behandle sakene. Det legges derfor nå til rette for en struktur der kompetansen kan samles for å sikre god kunnskap i saksbehandlingen. Det er betryggende. Det er et viktig prinsipp at skyldneren under gjennomføringsperioden skal beholde nok til et verdig livsopphold. Det er derfor nødvendig at regjeringen gjør en grundig vurdering av disse satsene for å finne det rette nivået, og også i dette arbeidet er det viktig å finne satser som ivaretar balansen mellom partene. Målet med gjeldsordning må være å få ordnet opp i en vanskelig situasjon, ivareta kreditor på en best mulig måte og ikke minst legge til rette for at skyldneren kan starte på nytt etter å ha gjort opp for seg. Den balansen synes å være godt ivaretatt i endringsforslagene i saken, og det er derfor en samlet komité som står bak forslag til vedtak.
Svein Harberg (Høyre), 2014-03-18:
[Manus foreligger ikke. Innlegget er holdt, men er ikke referert p.g.a. manglende lydopptak.]
Svein Harberg (Høyre), 2014-03-18:
Jeg har ikke noe behov for å dra ut debatten – det har vært en god debatt. Jeg synes det er veldig ryddig det som representanten Grande tar opp, at vi er sikre på at vi har en felles forståelse av hva vi snakker om. Så har jeg bare lyst til å spille inn noe til det som skal være en del av vurderingen. Nå snakker vi bare om aldersgrense og aldersforskjell mellom adoptivforeldre og adoptivbarn, men også søskenforhold vil være veldig viktig i slike sammenhenger. Hvis det er andre søsken i samme aldersgruppe som disse foreldrene har ansvar for, vil det også veldig ofte være en stor verdi med tanke på det å adoptere andre barn. Jeg ville bare spille inn at det også blir en del av vurderingen, og at vi får gode ordninger på det.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2014-03-18:
[Referatet av innlegget bygger kun på skriftlig manus p.g.a. manglende lydopptak.]: Forslag til vedtak om endringer i gjeldsordningsloven og dekningsloven vil bidra til mer likebehandling og slik sett også til større rettferdighet. Det vil også bidra til å effektivisere og forenkle saksbehandlingen, noe som vil komme alle til gode. Jeg mener det er positivt når det i forslag til vedtak legges opp til at det skal være tilstrekkelig med namsmannens samtykke ved låneopptak i gjeldsforhandlingsperioden – så fremt låneopptaket ikke øker gjeldsvolumet totalt sett – noe som i praksis ikke vil belaste evnen til dividendebetaling. En slik ordning anses av komiteens medlemmer både å effektivisere saksbehandlingen og å bedre skyldnerens rettssikkerhet. Jeg er også fornøyd med at det skal kunne søkes om gjeldsforhandling fra utlandet, og jeg stiller meg bak departementets vurderinger, særlig betingelsene for å oppnå gjeldsforhandling eller gjeldsordning. Jeg ser behovet for å fastsette standardiserte satser for livsopphold. Jeg ønsker imidlertid å presisere at satsene kun bør ha en veiledende funksjon, og at skyldnerens økonomiske evne bør være avgjørende for en skjønnsmessig vurdering av betalingsevnen. Når det gjelder endringsforslaget om at namsmannen avgjør «hvem som er bosatt i Norge», er jeg litt bekymret for at mangel på retningslinjer for hvordan dette skal forstås, kan medføre usikkerhet for både skyldnere og kreditorer, og resultere i ulik praksis ved namsmannskontorene. Det er viktig at man her, så langt det lar seg gjøre, ivaretar likebehandling. Det er også positivt at forslag til vedtak tar opp i seg utfordringen med de straffedømte i rehabiliteringsfasen. Det at de kan oppnå gjeldsordning, er viktig for veien tilbake til samfunnet. Vi vet at gjeld blant mange av disse blir deres bane tilbake til kriminalitet, istedenfor å få ryddet opp og komme tilbake som gode samfunnsborgere. Alle jeg har snakket med, uttaler at dette med å løse gjeldsproblematikk er helt avgjørende for at kriminelle med en fortid med eksempelvis rus skal kunne komme tilbake til samfunnet – med en framtid uten kriminalitet. Særlig viktig for at det skal bli et godt resultat, er at det opprettes gode og kompetente miljøer som kan håndtere slike saker. Det viktigste er at skyldnere, uansett bakgrunn når det gjelder gjeldssituasjon, gjennom gjeldsforhandlinger gis gode muligheter til å komme ut av en krevende situasjon og få en trygg, rettferdig og verdig framtid.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2014-03-18:
Jeg vil takke for en god debatt og komme med noen korte kommentarer. Jeg merker meg at det er en solid enighet, som det også er i komiteen, når det gjelder spørsmålet om aldersforskjell – at det viktigste må være differansen mellom dem som adopterer, og barnet. Det er ikke slik at det bare er spebarn eller to- og treåringer som blir adoptert, det kan også være et ti år gammelt barn, og da stiller spørsmålet om maksalder seg litt annerledes. Representanten Bekkevold fra Kristelig Folkeparti var innom dette med ekteskap og hva som er et stabilt og godt hjem. Det tar jeg til orientering. Representanten Arnstad fra Senterpartiet var også inne på spørsmålet om alder og at målet må være at flere skal kunne adoptere – nettopp fordi barn skal få trygge hjem. Representanten Karin Andersen var inne på dette med samboeravtale og var til en viss grad uenig i at det skal være et krav, så vidt jeg kunne skjønne. Vi mener i hvert fall at det bør ses på og tenkes på framover. Det har noe med rettighetene å gjøre, og det er flere og flere i dette landet som lever i samboerskap, hvor barn faktisk kan stå uten rettigheter som man har med et ekteskap. Vårt ansvar må i hvert fall være å ivareta barns beste. Jeg er naturligvis glad for at statsråden vil følge opp flere av komiteens merknader og det som er sagt her i dag. Det tyder bra. Så får vi håpe at disse endringene i loven bidrar til at flere barn får muligheten til å vokse opp i trygge og gode hjem. Igjen, takk for en god debatt!
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-03-18:
[Manus foreligger ikke. Innlegget er holdt, men er ikke referert p.g.a. manglende lydopptak.]
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-03-18:
Jeg takker saksordføreren og komitélederen for at han tok opp noen av poengene mine når det gjelder det som skjer i forkant av en gjeldsordning. Når mennesker har fått en gjeldsordning, er ikke det noe som skjer over natta. Det er et resultat av mange års utvikling. Det er mange års uorden. Det er mange mennesker som er klar over det. Det er mange mennesker som ikke gjør noen ting. Det er mange mennesker som ikke tar ansvar og bistår. Det er helt opplagt at det er ikke noen offentlig oppgave å bistå disse menneskene. Det er en oppgave for medmennesker, for naboer, for venner og for frivillig sektor. Det er rart at det ikke skal gå an å få til et system hvor disse sårbare menneskene får bistand fra alminnelige folk som vet forskjell på rett og galt. Og hvis komiteen kunne gjøre noe med det, hadde jeg blitt glad. Et annet punkt er at kreditorer som gir denne gjelda, må ta større risiko. De skjønner ikke noe annet enn at de må tape mer penger enn det de gjør i dag. De må tape mye, mye mer penger. De tar så høye salærer og renter, og det er det beste beviset på at dette er risikolån. Da skal ikke staten og det offentlige sy puter under armene på disse som har en slik atferd. Nei, en skal si rett ut at når dere har gjort dette, må dere regne med å tape mye mer penger enn det dere gjør. Så til «gjeldsordningsnamsmenn»: Sjølsagt kommer det krav fra politiet om å profesjonalisere dette. Sjølsagt kommer det krav om at du skal ha bachelor- eller mastergrad for å behandle disse sakene. Alle yrkesgrupper gjør det på samme måten. Men nå må det snart kunne tas en diskusjon om hva kompetanse er. Det er flott at det er mange lensmannsdistrikter som har få saker, men jeg skal kavere for – for å si det praktisk – at lensmannskontorene med få saker har svært myndige lensmenn; kanskje de har gjort jobben sin før det ble en gjeldsordningssak. Kanskje de greier å rydde papirene. Når jeg sier det så sterkt, er det fordi jeg har hatt en sånn jobb og ser hvordan systemet fungerer. Jeg har ingen tro på denne såkalte formalkompetansen i disse sakene. Det vil føre til så mye byråkratisering, og jeg er overrasket over at den nåværende regjering kjører videre på det samme sporet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-03-18:
[Manus foreligger ikke. Innlegget er holdt, men er ikke referert p.g.a. manglende lydopptak.]
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-03-18:
[Innlegget er holdt, men første del av innlegget er ikke referert p.g.a. manglende lydopptak. Siste halvdel av innlegget er skrevet ut på bakgrunn av lydopptak, som da var på plass etter feilretting.]:(…) En annen ting jeg vet man jobber med i EU, er å sette tak på renter på den typen usikret gjeld. Det er sånn at vi som er medlemmer av Coop, kan få tilbud fra Coop om et kredittkort som sier at bare du handler på krita, får du jammen 1 pst. avslag også! Det er klart at når man får den typen tilbud, er det mange som bruker det, som ikke har råd til det. (…) Kredittinstitusjonene fortsetter med dette fordi rentene de setter på gjeld som ikke blir betalt, er skyhøye. Veldig mange venter med å betale, og det lønner seg for disse institusjonene. De gjør selvsagt ikke dette hvis det ikke hadde lønt seg for dem. Så det å få satt et tak på lånerentene som er knyttet til usikret gjeld, er kjempeviktig. Da vil færre låne ut penger fordi det ikke er så mye penger å tjene på det. Det vil være mer seriøsitet hos utlånerne og kreditorene, og kreditorene må ta en større risiko ved den typen utlån, pluss at den som er skyldner, ikke vil få så skyhøye renter og har større sjanse til å betale gjelden sin. Et annet forslag jeg godt kan ta i samme slengen, er at man også kan vurdere om usikret gjeld må inndrives ved egeninkasso. Nå er det slik at veldig mange som gir lån, setter bort innkrevingen eller selger gjeld til inkassobyråer, som igjen tar gebyrer og høye renter, og gjelda øker vanvittig. Å si at usikret gjeld bare skal inndrives ved egeninkasso, er jeg helt sikker på vil bremse denne negative utviklingen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-03-18:
Det var saksordførerens tolkning av hva jeg hadde sagt om samboeravtaler, som fikk meg til å ta ordet. Jeg tror han har misoppfattet det jeg sa. Jeg sa at jeg mener at det bør sikres i lovs form at barn har like rettigheter uavhengig av hva slags samlivsform foreldrene har, og at man ikke pålegger noen å ha en samboeravtale som skal sikre noen barn – det blir en for dårlig ordning for disse barna. Det er ikke slik at vi ønsker en dårligere ordning og ikke ønsker å sikre barna, men vi ønsker altså å sikre dem i lovs form, slik at alle barn har de samme rettighetene uavhengig av foreldrenes valg av samlivsform.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-03-18:
Realiteten er at hvis man mener dette er en riktig sak, kunne man ha vedtatt dette i dag og så kommet med et forslag i tillegg. Det velger man ikke å gjøre. Derfor kommer spørsmålet om man egentlig har tenkt å gjøre noe med dette feltet i det hele tatt. Jeg vil utfordre statsråden igjen. Jeg står her med avtalen mellom regjeringspartiene, Venstre og Kristelig Folkeparti. Jeg har gått gjennom den gang på gang. Det finnes ikke ett punkt i den avtalen som man kan vise til som går inn på dette spesifikke feltet vi nå snakker om, og som sier noe om at man skal styrke rettighetene til personer som får mulighet til å bosette seg i kommunene, men som ikke har rett eller plikt til norskopplæring eller introduksjonsprogram. Kan statsråden vise hvilket punkt i samarbeidsavtalen regjeringen og regjeringspartiene viser til?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-03-18:
Nå har jeg mistet tellingen på hvor mange ganger vi har hørt om problemstillinger vi skal «komme tilbake til». Det er for øvrig bare ull. Jeg forstår ikke hvilke problemstillinger det er vi skal komme tilbake til. Hva er det som er interessant? Hva er det som er grunnen til at vi ikke kan vedta dette nå – hvis alle sammen er så dundrende enige? Det eneste innlegget jeg har hørt i dag som er for saken, er fra Venstre – som da også kommer til å stemme imot. Det er merkelig. Kristelig Folkeparti har ikke en gang tatt ordet i saken – en så viktig sak for noen av de mest sårbare som har fått mulighet til å bosette seg i dette landet. Jeg skjønner det må være vanskelig for statsråden når flertallet ikke har tillit til hennes vurderingsevne. Statsråden mente at saken var god, og trakk den ikke tilbake, og under behandlingen i komiteen bekreftet hun at hun stilte seg bak den. Jeg er veldig skuffet over resultatet i dag, og særlig over at Venstre og Kristelig Folkeparti har forhandlet bort det som de kaller «én fugl i hånda» mot ti på taket, som vi ikke aner hva er. Den fuglen kunne ha hjulpet mange av disse familiene til en langt bedre start i Norge. Til representanten Keshvari fra Fremskrittspartiet, som sier at den forrige regjeringen ikke hadde gjort noen ting: Jeg tror han snart må skaffe seg et nytt manus, for nå har vi hørt dette mange ganger. I 2012 økte vi antallet timer fra 300 til 600 til rett og plikt til norskopplæring. Vi har lagt fram handlingsplaner mot tvangsekteskap og omskjæring. Vi har utvidet Jobbsjansen, som Fremskrittspartiet systematisk i alle år i opposisjon har fjernet alle pengene til sånn at disse kvinnene ikke skulle få en jobbsjanse. Vi har gratis kjernetid i barnehagen, noe vi skal diskutere i tilknytning til Oslo-satsingen – Groruddalssatsingen – senere i dag. Vi har overført flere av de enslige mindreårige asylsøkerne til barnevernet, og vi har hatt store økninger i tilskuddene til kommunene når det gjelder introduksjon. Det er gjort svært mye på dette området, og når denne saken kommer nå, er det fordi loven i 2013 ble endret slik at denne personkretsen nå kan bosettes – fordi man vet at de fleste av dem kommer til å få bli, fordi de avklarer sin identitet, og fordi de har krav på opphold av sterke menneskelige hensyn. Derfor må det være på tide å komme i gang med å lære seg norsk og med introduksjonsprogrammet slik at de faktisk blir i stand til å integrere både seg sjøl og barna – dette er barnefamilier – i samfunnet. Dette er en trist sak, og jeg håper at statsråden har noe mer å komme med enn å si at det er problemstillinger vi skal komme tilbake til. Vi må ha konkret innhold i det som blir sagt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-03-18:
Ja, jeg er saksordfører for denne saken, og jeg har vært i Stortinget i snart 17 år, og jeg har, for å si det helt ærlig, aldri opplevd en sak som har hatt en slik behandling som nettopp denne. Derfor er det ikke oppkonstruert når vi påpeker at regjeringen faktisk har vurdert saken. Den regjeringen som sitter nå, har vurdert saken og lot proposisjonen ligge. I tillegg til det har jeg under saksbehandlingen sendt to brev til statsråden, der statsråden har bekreftet at regjeringen står bak proposisjonen, og nå virker det jammen som om det er et flertall i salen som er for saken også. Men blir den vedtatt? Nei. Det er det som er ille. Representanten fra Fremskrittspartiet er oppe på talerstolen og lirer av seg en masse synspunkter om SV. Det er helt uinteressant. Denne saken handler om: Skal vi gi noen av dem som skal være bosatt her i landet, rett og plikt til norskopplæring og til å gå på introduksjonsprogram? Det er god integrering, sier alle som er oppe på talerstolen. Ingen sier noe annet. Men man stemmer mot, og man kommer faktisk til å stemme mot fordi forslaget kommer til å bli stemt over i dag, og da stemmer man mot. Det er ikke regjeringen som har bedt om å få se på denne saken om igjen. Det er flertallet i Stortinget som har bedt om det, slik at statsrådens vurdering av saken er lagt til side og overprøvd. Jeg skjønner at det er vondt for flertallspartiene å innse, men slik er det. Det vises hele tida til den framforhandlede avtalen mellom regjeringspartiene og Venstre og Kristelig Folkeparti. Men jeg leter med lys og lykte i den og finner null resultat på akkurat denne saken. Det betyr at denne saken lå på bordet under forhandlingene, og at den er forhandlet vekk. Jeg håper så inderlig at den kommer tilbake, fordi den er riktig og fordi den er bra. Det har ingenting å gjøre med noe polemisk forhold mellom partiene. Det er en god sak, og jeg får gjenta om igjen: Loven ble endret i 2013 slik at denne personkretsen fikk lov til å bosette seg i en kommune. Da var det tid for å endre introduksjonsloven – og rett og plikt til norskopplæring – slik at de personene som kunne bli bosatt, fikk denne rettigheten fordi de skulle integreres. Derfor kommer sakene i den rekkefølgen. Nå kommer det til å være slik at en rekke personer som har rett til å bli bosatt i kommunene, ikke har rett og plikt til norskopplæring eller rett og plikt til introduksjonsprogram. Det betyr jo at færre kommer til å bli integrert enn det det lå an til med denne proposisjonen. Det er en trist dag.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-03-18:
Nå er det slik at denne saken vi behandler i dag, ikke handler om de sakene som representanten Keshvari er oppe på talerstolen og snakker om. Denne saken handler om det som alle sier er god integrering, nemlig at de som skal være bosatt i dette landet, lærer seg norsk og får et introduksjonsprogram som gjør at de forstår samfunnet og arbeidslivet i Norge. Det er det som færre kommer til å få nå, og det er det som er problemet. Jeg hører at representanten fra Venstre mener at jeg skulle være overrasket over at makten nå ligger i Stortinget. Nei, jeg har skjønt det. Men det jeg tror representanten fra Venstre, og fra hele posisjonssiden, i dag må forstå, er at når en statsråd legger fram en sak for Stortinget, og bekrefter overfor Stortinget at regjeringen står bak saken, og stortingsflertallet så sender saken tilbake, så er det en underkjennelse av statsrådens vurderingsevne i denne saken, for statsråden har gått god for innholdet. Det merkelige er jo at det gjør tydeligvis alle andre også, men de kan ikke stemme for det. Det er slik at lovproposisjonens innhold – lovforslagene – blir fremmet i dag, så det er altså mulig for alle dem som nå har vært oppe og sagt at de er for disse endringene, å stemme for det. Og når man ikke gjør det, og sender det tilbake, så har man faktisk stemt mot det. Man har stemt mot en ordning som alle sier er god, og som burde komme i gang veldig raskt, fordi den vil føre til at flere kommer til å klare seg bedre i samfunnet, og flertallet av dem vi nå snakker om, er barnefamilier.