trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2007-04-26:
Jeg synes jo stort sett det er en dyd å overholde inngåtte avtaler, men jeg hører at Lars Sponheim har en annen oppfatning av det. Men jeg stusser litt på innfallsvinkelen til representanten Sponheim i forhold til dette, for det handler også litt om likebehandling her. Hvis jeg kjøper meg en helseforsikring, har jeg allerede betalt en masse skatt til fellesskapet på de pengene som jeg kjøper den helseforsikringen for. Men hvis arbeidsgiveren min vil kjøpe nøyaktig den samme helseforsikringen, mener altså Sponheim at da bør fellesskapet sponse dette, og forsikringen skal dermed bli billigere. Det er mulig at dette i en liberal verden høres klokt ut og henger sammen, men det er i hvert fall ikke spesielt sosialliberalt. For det vi vet ut fra erfaringer med disse tingene, er at det er jo ikke renholdsarbeideren og bussjåføren som får disse forsikringene, det er finansmannen og ingeniøren. Det synes jeg ikke er spesielt sosialt.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2007-04-26:
Representanten Hagesæter gir inntrykk av at det forslaget som Fremskrittspartiet er med på, skal gi mindre forskjellsbehandling. Regjeringspartiene har jo beskrevet i innstillingen at det er det motsatte som skjer, og at man står fast på den trygge tradisjonen at helse er et offentlig, gratis ansvar. Det må organiseres og finansieres, slik at det står ved lag. Mitt spørsmål er: Hvorfor er ikke Fremskrittspartiet enig med Regjeringa i at behandlingstilbudets organisering og finansiering skal skje slik at de som trenger hjelp, får den, uavhengig av sin stand og sin stilling?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2007-04-26:
Det er fornøyelig å høre på representanten Sanner fra det nye Høyre. Men jeg må si at rosinen i pølsa var avslutningen, der han hevdet at dette ikke skulle gå på bekostning av noen. Vi står altså overfor en sektor hvor det ikke er knapphet på ressurser – forslaget er til alles fordel! Jeg ber representanten svare det norske folk på hvorfor et slikt forslag ikke er enstemmig, når det er til fordel for alle. Har representanten Sanner flere eksempler på slik gratis lunsj i samfunnet?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2007-04-26:
Det er ganske feilaktig, det representanten Leirstein her påstår, at reduksjonen i skatt for arbeidsgiver vil føre til at det ikke er et statlig bidrag til den prioriteringa. Redusert skatt er sjølsagt et statlig bidrag. Det som er Senterpartiets linje, er det som står i innstillinga. Gjennom det som har skjedd i Sykelønnsutvalget, oppfølginga av det og oppfølginga av IA-avtalen, får vi en offentlig organisering av det hele, hvor det er diagnoser, de objektive forhold, som skal legges til grunn, framfor å ta folk ut av helsekøer, noe vi snarest må komme vekk fra.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2007-04-26:
Det er sjølsagt helt korrekt at de som tas ut, er de som er sjuke. Det som da er kjernen i totaliteten her, er at vi må organisere det totale helsetilbud og rehabiliteringstilbud slik at om en er sjuk i den ene eller den andre livssituasjonen, er det noe som skal løses uavhengig av andre forhold, eksempelvis hvilken yrkestilknytning en har. Det er ganske opplagt at slik som skattefavoriserte stimulansordninger fungerer, medvirker de til å forsterke forskjeller. Man går ikke til roten av ondet og sikrer en bedre organisering av det offentlige tilbudet og en ressursmengde til det offentlige tilbudet slik at dette blir unødvendig.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2007-04-26:
Det var representanten Lønning som gjorde at jeg fant grunn til å utdype litt mer det jeg sa tidligere om rehabilitering. Jeg er enig med representanten Lønning i at det som nå skjer på rehabiliteringsområdet, bør behandles med større innlevelse, og at man bør legge til side det som ble omtalt som de ideologiske briller. Fra mitt ståsted i Buskerud har jeg den erfaring at det er dekkende det som representanten Lønning sier, og som jeg selv tok opp i mitt hovedinnlegg, om at det som er i ferd med å utvikle seg, er at gode rehabiliteringstilbud innenfor ideelle organisasjoner eller innenfor foretak som har svært lite økonomiske fortjenestemotiver, er tilbud som i dag blir stående ledige og ubrukte, mens det skjer en oppbygging av kapasitet innenfor det offentlige som i mange tilfeller også medvirker til større kostnader. Jeg er glad for at dette er tatt opp. Det er et poeng som det er rimelig enighet om i den bransjen som representerer det tilbudet utenfor det offentlig eide. Eksemplet med Landsforeningen for hjerte- og lungesyke er et godt eksempel. Det som jeg her nevner, er så langt jeg har forstått, i tråd med det som ledelsen der mener. Det er svært viktig å gå inn i det. Jeg håper at det blir et samspill mellom Finansdepartementet og fagdepartementet, slik at vi kan få mer igjen for de penger som er satt inn på det viktige tiltaket.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2007-04-26:
Garanti-Instituttet for Eksportkreditts formål er jo å avlaste risiko, slik at private bankers kapasitet til å tilby byggelån til verftene øker. Som saksordfører sa, har verftene fulle ordrebøker i dag, samtidig som verftsindustrien er en bransje som er sårbar for internasjonale konjunkturer. Situasjonen er jo den at større verft ikke har samme behov for denne kreditten, på grunn av at de har lettere finansieringsmuligheter gjennom store banker i Norge og i utlandet. De kontraktene som vil få glede av ordrene, ligger fram i tid. Det er spørsmål om å sikre ordremasse for de kommende år. Jeg vil bare understreke behovet for utjevning av konjunktursvingninger. Derfor er dagens framtidsutsikter slik for verftsindustrien at en trenger ikke å realisere den økte garantirammen nå. Men den økte garantirammen er et bedre verktøy for da å møte det som kan være dystrere utsikter. Så sånn sett er det et klokt tiltak at vi nå gjør et framtidsrettet vedtak som gir mulighet for i større grad å utjamne konjunkturene. Men pr. i dag er ordresituasjonen slik at det ikke er nødvendig å realisere tiltaket.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2007-04-26:
Representanten Holmås sammenlignet helsetjenester med gratis bil og gratis ferie. Det var ganske interessant. Så vidt jeg vet, er gratis ferie og gratis bil ikke et offentlig ansvar. Men helsetjenester er et offentlig ansvar, og det er altså det offentlige som svikter og ikke gir de nødvendige helsetjenester som folk har både behov for og krav på. Derfor kommer denne typen forslag. Mitt spørsmål til representanten Holmås er: Er det viktigere for SV at alle folk står i en like lang offentlig helsekø? Eller mener representanten Holmås at samfunnet blir bedre og varmere dersom flest mulig får behandling, til tross for at disse menneskene ikke tilhører SVs kjernevelgere?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2007-04-26:
En kort kommentar til representanten Sandal, som ikke ville svare på Gjermund Hagesæters spørsmål. Han ville gjerne kommentere de andre, men ikke Hagesæters spørsmål. Siden han er så opptatt av millimeterjustis og ikke vil hjelpe de såkalt rike bedriftene: Hva med de bedriftene som har bedriftshelsetjeneste, der arbeidstakerne ikke skattlegges, f.eks. vi på Stortinget? Det er altså de store bedriftene, de såkalt rike bedriftene, som representanten Sandal kalte dem, som har bedriftshelsetjeneste, mens de små bedriftene ikke har mulighet til å tilby bedriftshelsetjeneste. Det er jo de som forskjellsbehandles. Er han ikke opptatt av å ha denne millimeterjustisen når det gjelder akkurat dette tilfellet, eller planlegger kanskje Regjeringen å skattlegge også de som har bedriftshelsetjeneste? Akkurat det samme gjelder skatt på trening, bare for å ta det eksemplet. De store bedriftene har gratis tilgang på treningsmuligheter, mens mindre bedrifter får skattetillegg dersom de gir treningskort til ansatte. Det er akkurat det samme prinsippet. Enten må man være konsekvent, som representanten Sandal var opptatt av, og skattlegge dem som har bedriftshelsetjeneste og treningsrom for de ansatte, eller så må man gi de mindre bedriftene muligheten til å tilby legetjeneste og treningstjeneste.
Svein Flåtten (Høyre), 2007-04-26:
Store grupper har vært i aksjon for å prøve å løse spørsmålet om sykefraværet, ikke minst i fjor høst etter Regjeringens misere med IA-avtalen. Grunnen er at vi er opptatt av knappheten på arbeidskraft. Representanten Holmås var også i sin replikk tidligere til Jan Tore Sanner inne på knappheten på arbeidskraft og var opptatt av den. Det samme er hans finansminister, som i hvert fall tidligere har sovet dårlig om natten med tanke på at vi trenger mer arbeidskraft. Mener ikke representanten Holmås, trass i at han mangler dokumentasjon for at det er nok resultater av denne ordningen, at alle tiltak for å få folk raskt tilbake i jobb i den situasjonen vi er i, er viktig?
Svein Flåtten (Høyre), 2007-04-26:
I innstillingen skriver bl.a. representanten Lundteigen at slike kjøp av helsetjenester gjelder utvalgte ansatte, og at det gjelder de som kan forhandle seg frem. Vi har hørt tidligere i dag at det skal gjelde dem som tjener mye, og det vil si de som er i toppskattposisjon, som representanten Agdestein sier – altså stort sett et gjennomsnitt av befolkningen. Er det ikke slik at de utvalgte ansatte som får den behandlingen, ikke tas ut etter inntektsforskjeller, men at det går på en helt annen vesentlig ting, nemlig hvorvidt man er syk eller ei? Er det en forskjellsbehandling i bedriftene som representanten Lundteigen har noe imot?
Lars Sponheim (Venstre), 2007-04-26:
Jeg må si at jeg sliter litt i denne debatten med egentlig å finne begrunnelsen fra regjeringspartiene for hvorfor de skal være imot, gjerne med et pragmatisk utgangspunkt, å levere ett bidrag – kanskje ikke det aller største bidraget, kanskje et begrenset bidrag – til noe som burde være bra, nemlig å få ned sykefraværet og holde folk friske og i arbeid. Men når det gjelder motstanden til representanten Heikki Holmås fra SV, er den lettere å forstå på et prinsipielt grunnlag. Dette handler om å bruke skatt for å få folk til å gjøre fornuftige ting, og det handler kanskje om å utløse noen flere private initiativ innenfor helsesektoren. Jeg forstår at begge deler bryter på prinsipielt tungt vann og er vanskelig for SV. Men mitt enkle spørsmål går på sykefravær, for representanten Agdestein fra regjeringspartiene gav uttrykk for at dette forslaget ikke gav noe vesentlig bidrag. Det tolker jeg dit at det gir tross alt et bidrag, og det er jo slik at vi de siste årene har slitt med å finne noe som gir et bidrag overhodet. Er Heikki Holmås enig i at et visst bidrag til å få ned sykefraværet ville dette forslaget gitt?
Lars Sponheim (Venstre), 2007-04-26:
Jeg mener jo at dette forslaget har hatt en effekt. Jeg tror ikke det er noen veldig stor effekt, men det er altså slik i min tilnærming til denne type problemstillinger at jeg klarer ikke bare å se makroeffektene av dette, jeg klarer ikke bare å se de store regnestykkene. Jeg ser en masse enkelteksempler. Jeg ser en masse mennesker som gjennom denne ordningen har fått mulighet til å slippe et sykefravær, som har fått den operasjonen som gjør at de kan fortsette å være i jobben sin. Det er også viktig. Jeg er helt overbevist om at denne ordningen gav en viss effekt – slik jeg også oppfattet Agdestein i hennes hovedinnlegg, hvor hun sa at den ikke hadde noen vesentlig betydning, men en viss betydning – og jeg er helt sikker på at denne ordningen kunne fått større effekt etter hvert. Men jeg regner med at siden representanten Agdestein vil avvikle alle køer – for det er jo en effektiv måte å gjøre det på – vil det ikke komme flere slike forslag, og da tar man ut kapasiteten i det offentlige helsevesenet, og det kan jo gjøres allerede i revidert nasjonalbudsjett og kanskje i statsbudsjettet for 2008.
Lars Sponheim (Venstre), 2007-04-26:
Det å kunne gi mennesker både helseforsikring og rask behandling mener jeg er sosialt. Selv om man ikke klarer å hjelpe alle på én gang, samtidig, er det bra at flere får rask hjelp. Det er god økonomi, og det er både liberalt og sosialt. Men så er det nå engang slik at hvis vi skal diskutere Forskjells-Norge og urettferdighet, ser vi at den største forskjellen i et land, og kanskje den største urettferdigheten, dessverre, er at vi er så innmari ulikt fordelt når det gjelder helse. Gener og helse er så ulikt fordelt at det kanskje er her vi finner de største forskjeller. Det at vi da bruker både dette virkemiddelet, som i og for seg er veldig lite, og mange andre virkemidler for å sette folk i stand til å kunne beholde helsa lenger, må da være grunnleggende bra og være sosialt – om en ikke er liberaler, så også for en sosialist.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2007-04-26:
I forhold til kontantstøtteprinsippet mener Kristelig Folkeparti at de som ikke bruker, skal få penger. I helseforsikringssaken, eller denne saken, mener de at de som bruker, skal få penger. Det kunne vært greit med en prinsipiell avklaring av Kristelig Folkepartis ståsted. For dette forslaget minner jo om tiden før Arbeiderpartiet og velferdsstaten kom. Bedriftseiere, de som var rike nok, betalte helse- og skoletilbud for sine ansatte. De som ikke hadde jobb, ble satt på utsiden. Prinsippet blir da at de som har, skal få. Føler ikke representanten Syversen seg mer bekvem med slagordet «Alle skal med»?
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2007-04-26:
Kristelig Folkeparti hevder at de er opptatt av rettferdig fordeling. Tidligere når Høyre har vært ute med sine store skatteløfter, har Kristelig Folkeparti sagt at det ikke er aktuelt; det vil svekke velferdsnivået så dramatisk at de ikke vil være med på det. Vi så i forrige periode, i forhold til det som nå er virkelighet med denne regjeringen, at de allikevel lot seg lure til å være med på en skattelette på 13 milliarder kr i året. Står Kristelig Folkeparti fast på sine prinsipper om at det offentlige tilbudet svekkes når en bruker penger på skattelette?
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2007-04-26:
Jeg vil begynne med å takke de ansatte i Garanti-Instituttet for Eksportkreditt, som med entusiasme har vist finanskomiteens medlemmer resultatet av arbeidet og hvor viktig det er å ha denne ordningen. Regjeringen har lagt fram et forslag som går ut på å doble rammene for tilsagn og poliser gitt fra GIEK, fra 2,5 milliarder kr til 5 milliarder kr. Så kan en spørre – med rette, kanskje – om en trenger flere garantier i et arbeidsmarked som er så presset som det er i dag. Til det er det å si at ordningen er opprettet for å avlaste lokale og regionale banker og sikre arbeidsplasser inn i framtiden. Utvidelsen vil bidra til å sikre finansieringen fram i tid, i årene som kommer, og vil derfor ikke være med på å øke presset i økonomien i dag. Det er viktig for næringen som bruker ordningen– selv om den i dag har nok å gjøre, og det er jo bra – at en i dag kan tegne kontrakter for 2008 og 2009, for å unngå de bølgedalene som ellers ville ha kommet i næringen. For det er sånn at når en som skal bygge en båt, ikke får kontrakten fordi finansieringen ikke er på plass, så går man andre steder for å få bygd den. Da er alternativet at bedriftene mister de arbeidsmulighetene som ligger i å ha en ordning som gjør at de kan få til finansieringen. Bakgrunnen for den utvidelsen vi i dag vedtar, er at en vil bidra til at en kan få et mer balansert marked innenfor denne næringen, og at en slipper de store bølgedalene som ellers ville kommet. Til slutt vil jeg også få takke opposisjonen for samarbeidet og for at vi har en enstemmig innstilling, og for at Regjeringen får full oppslutning til sin aktive næringspolitikk fra Stortinget.
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2007-04-26:
Jeg registrerte at Lundteigen hadde en hilsen til Fremskrittspartiet. Han var bekymret for hvorfor vi gikk inn for dette forslaget, all den tid det var – etter hans oppfatning – de med lave inntekter dette ville ramme. Det er vel faktisk stikk motsatt, nemlig at de som tjener meget godt i dette landet, klarer seg ved egen hjelp, og ikke minst også kan kjøpe seg ut av enhver kø. Det burde jo bekymre Senterpartiet, derfor stusser jeg på at man avviser dette forslaget. På den ene siden er Senterpartiet i regjering veldig for det man nå har gjort gjennom bl.a. IA-avtalen, nemlig å bevilge 630 mill. kr til å kjøpe raskere behandling for sykmeldte arbeidstakere, mens altså arbeidsgivere og ansatte som nå følger opp dette uten statlige bidrag, skal bli beskattet. Mitt spørsmål da blir: Hva er den store prinsipielle forskjellen? Det ene forslaget her, det vi nå fremmer, er man jo sterkt imot, mens det å bevilge disse 630 mill. kr var man veldig for. Jeg vil gjerne få en begrunnelse for den store prinsipielle forskjellen sett med Senterpartiets øyne.
Inge Lønning (Høyre), 2007-04-26:
Det er jo ikke så sjelden, som representanten Sponheim pekte på, at det er saker som har relativt begrenset rekkevidde, som avføder sterke tilløp til ideologiske debatter. Det var egentlig innlegget fra finanskomiteens leder, Reidar Sandal, som fikk meg til å be om ordet, da han beskrev det som skulle være de to helt motsatte holdningene hos henholdsvis regjeringspartiene og opposisjonen til dette saksfelt. Han beskrev i svært sterke og vakre farger hvor strålende det står til med rehabiliteringstilbudet i dagens norske helsevesen. Da tror jeg vi befinner oss på hver vår klode. For i hvert fall i helse- og omsorgskomiteen får vi et økende antall henvendelser fra samtlige fylker i dette land om at situasjonen for de institusjonene som tilbyr arbeidsrettet rehabilitering, er dårligere enn den noensinne har vært. Mange av disse institusjonene går for halv maskin og mindre enn det, og en del av dem trues til og med av nedleggelse, fordi det offentlige helsevesen, etter instruks fra Regjeringen, skal la være å kjøpe tjenester fra private tilbydere. Jeg tror det ville være nyttig om man la til side den store ideologiske retorikk og stakk fingeren i jorden og luktet hvor man faktisk befinner seg når det gjelder rehabiliteringstilbudet i dagens Norge. Det er også et paradoks at når man kommer frem til en enighet, som man gjorde i fjor, om å sette av godt og vel 600 mill. kr ekstraordinært nettopp for å hjelpe mennesker tilbake i arbeidssituasjonen så hurtig som mulig, har det nå gått et tredjedels kalenderår uten at disse pengene er satt i omløp i det hele tatt, på grunn av at det byråkratiske apparat i det offentlige helsevesen virker så tregt som det faktisk gjør. Her er det betydelige gevinster å hente hvis man setter disse pengene i omløp og sørger for at de utmerkede institusjonene som i dag enten går for halv maskin eller som nesten må lukke døren, faktisk kan få gjøre jobben sin. Når det gjelder det konkrete forslag, er det riktig som flere har påpekt, at det tilsynelatende har hatt begrenset virkning hva angår omfanget, men det forhindrer jo ikke at det betyr noe vesentlig for de enkeltindividene som på den måten har fått et tilbud.
Inge Lønning (Høyre), 2007-04-26:
Det er utmerket med enkelteksempler hentet fra pressen. Det har jo det som i moderne journalistikk heter «a human touch». Men det fungerer ikke særlig godt som representativ beskrivelse, slik representanten Sandal foregav. Aller minst fungerer det godt som representativ beskrivelse av hva som har skjedd med de 600 millionene. For med de 600 millionene har det hittil med respekt å melde ikke skjedd noen ting, annet enn at de er på vei i det byråkratiske apparat. Hittil har meg bekjent ikke en eneste rehabiliteringsinstitusjon i dette land sett noe til de pengene. Det var nettopp det jeg tillot meg å peke på, at dette skyldes nettopp systemtvangen som følger av regjeringspartienes ideologiske tilnærming til dette felt. Det skyldes ganske enkelt at de aller fleste rehabiliteringsinstitusjonene som finnes i dette land – som har kompetanse, som har opparbeidet erfaring nettopp med arbeidsrettet rehabilitering – uheldigvis for dem ikke er offentlige, men private institusjoner. Fordi man av prinsipielle grunner ønsker å sondre mellom offentlige og private institusjoner, blir tilbudet til brukerne skadelidende. Jeg har forsøkt gjentatte ganger i debatter i denne sal å appellere til mine kolleger i helse- og omsorgskomiteen fra de rød-grønne partiene, om det ikke snart ville være på tide å legge disse ideologiske brillene av og spørre om hvorledes man kan få noe igjen for de 600 millionene, og hvorledes man kan trappe opp tilbudet om arbeidsrettet rehabilitering i de institusjonene som har opparbeidet seg kompetansen, og som beviselig også har dokumentert at resultatene av behandlingstilbudene deres er meget gode. For å ta ett konkret eksempel: Landsforeningen for hjerte- og lungesyke driver en aldeles utmerket rehabiliteringsinstitusjon på Røros, tipp topp moderne, som den selv har investert i og bekostet. I dag går denne institusjonen for meget, meget begrenset maskin, simpelthen fordi de offentlige helseforetakene ikke er interessert i å kjøpe plasser til behandling for dem som trenger det.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2007-05-31:
Jeg skal ikke bidra til å forlenge dette møtet veldig. Den saken vi nå behandler, er en følge av St.prp. nr. 46 for 2006-2007, som ble behandlet i Stortinget tidligere i dag, om ansvarsforsikring for motorvogn, som er gjort til en del av EØS-avtalen. Endringen tar sikte på å oppdatere og forbedre eksisterende direktiver, og endringene innebærer en styrking av skadelidtes stilling ved at ansvarsgrensen for tingskade økes. Det er positivt at det nå legges til rette for at enkelte motorvogner som i dag er unntatt fra forsikringsplikten, kan likestilles med uforsikrede kjøretøy, slik at Trafikkforsikringsforeningen vil bære det økonomiske ansvaret. Det er likevel grunn til å tro at premien for forsikring vil øke, fordi forsikringsselskapene vil måtte utbetale større beløp enn tidligere.
André Oktay Dahl (Høyre), 2007-05-31:
I spørretimen i går ble Regjeringen utfordret på hva den aktive næringspolitikken består i. Da svarte statsråd Enoksen en hel masse, men konkret satt man igjen med lederlønninger. Det var et forslag som ble igangsatt av den forrige regjeringen, og som Høyre stemte for. I dag fikk vi eksempel nr. 2: samvirkeloven. Da sitter man igjen med at samvirkeloven er det eneste eksemplet på en aktiv næringspolitikk. Hele komiteen forutsetter at konkurransepolitiske hensyn skal ivaretas gjennom sektorlovgivning og konkurranselovgivning. Det er på en måte lagt som premiss at man vil ha konkurranse i markedet. Har statsråden imidlertid forståelse for at skogbruksnæringen er bekymret for den foreslåtte forskriften om konkurranseavgrensende virksomhet i skogbruket? Vil Regjeringen avklare dette i forhold til EØS, eller er avvisningen av dette forslaget eksempel nr. 2 på hva den aktive næringspolitikken består i?
André Oktay Dahl (Høyre), 2007-05-31:
For noen år siden hadde jeg den høyst tvilsomme gleden å delta i en banks forstanderskap. Da vi diskuterte fusjonen mellom DnB og Gjensidige NOR, sa en av deltakerne der: Jeg liker egentlig ikke sånne aksjer, jeg. Jeg synes nærmest det er rørende å høre enkelte her prate om hvor viktig dette er. Det er et enormt engasjement i forhold til de enkeltpersonene som skal få mulighet til å drive næringsvirksomhet og realisere masse ideelle interesser. Det er vi enig i, men det hadde vært litt greit om man hadde hatt akkurat det samme engasjementet i forhold til de enkeltpersonene, en eller to, som prøver å starte en bedrift, og prøver å få en bedrift – et aksjeselskap – til å overleve, men da med en betegnelse som profittmaksimering. Denne profittmaksimeringen, hva er det? Jo, det er faktisk at enkeltpersoner prøver å få det flertallet av bedriftene i Norge som er små og mellomstore, til å overleve, slik at de kan lønne seg selv og lønne sine ansatte. På kjøpet bidrar de faktisk også ganske mye i lokalmiljøet. Jeg synes at neste gang vi behandler forslag om å gjøre det enklere for små og mellomstore bedrifter å overleve – og ikke minst å bli startet – bør vi vise det samme rørende engasjementet og ikke kalle det for profittmaksimering, som man faktisk har gjort her i dag. Det var en representant som var inne på at det er så vanskelig å starte et aksjeselskap, og at vi derfor må gjøre det enklere å etablere samvirke. Men grunnen til at det er så vanskelig, er jo at flertallet i denne salen her har avvist nesten alle forslag som ville gjort at enkeltpersoner som ønsker det, kan starte et AS. Da hadde de kanskje ikke måttet gå via London og etablere en NUF, som man var så bekymret for. Man har ikke bidratt på noen som helst måte for å sørge for flertall for den typen forslag. Så til slutt, for jeg så at presidenten syntes at debatten snart bør være slutt, skal jeg si noe positivt om samvirke. Jeg har faktisk vurdert det selv. I en alder hvor man er halvveis på vei til pensjonsalder, begynner man også å tenke på at man kanskje havner på et sykehjem en gang. Jeg tenker med skrekk og gru på at man kan bli plassert sammen med en hel haug med mennesker man ikke har lyst til å være sammen med, og kanskje ikke ha gode pleiere. Da er faktisk samvirkeformen noe jeg vil vurdere selv sammen med fire–fem gode venner, vurdere å etablere et samvirke, slik at vi fire–fem kan være sammen – kanskje ikke representanten Breen, men kanskje et par andre, som er enda nærere venner enn representanten Breen – og avslutte livet på den måten. Da tror jeg faktisk samvirkeformen kan være ganske ideell å bruke, og da synes jeg kanskje vi skal avslutte debatten i den ånd at samvirkelovregulering er positivt, men samtidig skulle jeg ønske at man ved neste korsvei viste hakket mer omsorg for de små og mellomstore bedriftene, viste omsorg også for dem som ønsker å etablere et aksjeselskap.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2007-05-31:
Fra Kristelig Folkepartis side vil vi også si oss fornøyd med at det nå endelig kommer en lov om samvirkeforetak. Det var vel Bondevik I-regjeringen som i sin tid startet den prosessen, som nå da kulminerer i et vedtak etter at det har vært gjort diverse forsøk tidligere. Jeg har ikke noe behov for å gå igjennom saken, det har saksordføreren gjort på en utmerket måte. Jeg vil bare peke på et par punkter. Vi har også et eget forslag. Først kan det være greit å nevne at hvis man spør folk flest – og det er noen partier som er veldig opptatt av det – om hva de tenker når de blir spurt om hva de forbinder med samvirke, vil vel de fleste si at de tenker på det lokale samvirkelaget. I mange lokalsamfunn var det gjerne slik at noen handlet alltid på samvirkelaget, mens andre handlet aldri på samvirkelaget. Det var en kime til et aldri så lite skille i mange lokalsamfunn. Den tiden tror jeg er forbi, men det sier også noe om den historiske tradisjonen, og som jeg følte noen av talerne indirekte var inne på. Vi i Kristelig Folkeparti er svært positive til samvirkeforetakene, og vil som sagt støtte stort sett hele forslaget. Vi har imidlertid et ønske om å reise en problemstilling, og det gjelder dette med å hente kapital utenfra. Vi har levert inn et forslag hvor vi ber Regjeringen fremme forslag om endring i loven som forhindrer innlåsning av kollektiv kapital, slik at man kan få adgang til fondsemisjon. Der bygger vi på svenske og finske erfaringer. Det er viktig for oss å si at loven samtidig må ha mekanismer som sikrer mot tapping av egenkapital, som for så vidt da også vil være i strid med samvirkeforetakets grunnprinsipper. Etter vår vurdering førte denne adgangen i Sverige og Finland til en vitalisering av samvirkeforetakene der. Vi ser at det kan være viktig når man ønsker å reise kapital i et samvirkeforetak til industriell utvikling, og hvor man ikke får dette gjennom vanlig medlemstegning. Vi fremmer et forslag og håper på støtte for det, også fra regjeringspartiene. Vil de ikke støtte det, men heller oversende det, skal vi absolutt være med på å vurdere det. Til voteringen: Kristelig Folkeparti støtter forslag nr. 4 fra mindretallet, og selvsagt også det forslaget som saksordføreren framsatte.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2007-05-31:
Jeg vil først si at i denne saken har justisministeren gjort en svært god jobb. Den historiebeskrivelsen han kom med, er helt dekkende i forhold til Senterpartiets syn. Det er viktig med en løpende debatt om veien framover. Ved etablering av et samvirke vet vi at det er andelskapitalen som er egenkapital. Ved videreutvikling av selskapet trengs det sjølsagt mange ganger mer egenkapital, og en kan da tilbakeholde noe overskudd i selskapet, altså ikke dele ut det som er den økonomiske fortjenesten i selskapet, til eierne i form av medlemsnytte. Virkemiddelet er da å tilbakeholde overskuddet i fond, felleseie i selskapet. Svakheten ved det er sjølsagt at eiernes interesse og engasjement i selskapet ikke blir stimulert tilstrekkelig, og derfor har temaet fondsemisjon kommet opp blant samvirkeideologer og samvirketilhengere. Som jeg sa i stad, snakker vi om fondsemisjon, ikke nyemisjon. Det er ikke snakk om å hente inn ny kapital til selskapet. Det er spørsmål om å omgjøre kapital, som står i selskapets fond, over til eierne som andelskapital. Altså, ved en fondsemisjon kan en utvide selskapets andelskapital ved overføring av midler fra selskapets fond, og dette kan skje ved at andelseierne får tildelt flere andeler, eller ved forhøyelse av andelenes pålydende. Norges Skogeierforbund har i forslag til revitalisering av samvirkeformen sterkt vektlagt at andelseierne også må kunne la et overskudd bli stående i selskapet, for å bygge opp kapital i den verdikjeden som selskapet er en del av, men skal det å la overskudd bli i selskapet være et alternativ for eierne, må de samtidig være sikret at de kan delta i den verdistigninga som dette representerer. Justisministerens svar til komiteen 22. mars bekrefter at dette er en problemstilling som departementet ikke har arbeidet med. Statsråden synes å mene at dersom man innfører adgang til fondsemisjon, vil all egenkapital måtte individualiseres, altså overføres til andelseierne. Slik er det ikke etter Senterpartiets syn nødvendig å gjøre, sjøl om det er konsekvensen av forslaget fra medlemmene fra Høyre og Fremskrittspartiet til § 22 fjerde ledd. Formålet med en lovbestemmelse om fondsemisjon må være å lage bestemmelser som avveier ulike hensyn mot hverandre. Samvirkeselskapets vedtekter kan f.eks. med kvalifisert flertall åpne for fondsemisjon, dersom de felleseide egenkapitalene etter emisjonen utgjør minst 70 pst. av samlet egenkapital. Dermed sikres selskapet og kreditorene mot for sterk tapping av egenkapital ved utmelding. Til slutt: Senterpartiet er ikke medlem av justiskomiteen, men støtter Arbeiderpartiet og SVs merknader og forslag til lovtekst. Innholdet i forslaget til Kristelig Folkeparti, nr. 8, har jeg kommentert ganske grundig, og jeg håper at det kan bli omgjort til et oversendelsesforslag.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2007-05-31:
Det er mye en kan høre fra Stortingets talerstol, og det siste er altså at vi nå har fått en ny partipolitisk venn i samvirket. Det er Fremskrittspartiet, og det er gledelig. Fremskrittspartiet har nå ikke noe imot samvirket, en ønsker ikke noe angrep på landbrukssamvirket. Det er da slik at vi framover også kan regne med Fremskrittspartiets støtte for at det skal bli størst mulig oppslutning om landbrukssamvirket, slik at de mange små produsenter dermed kan stå sterkere i forhold til kjeder, som utøver en betydelig markedsmakt. Dette er en gledelig utvikling. Senterpartiet vil følge nøye med, og se om dette også gjelder i praksis i sakene som kommer.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-05-31:
Først til den praktiske konklusjonen: Venstre støtter lovforslaget, og vi støtter alle paragrafer i lovforslaget. I det tilløp til en ideologisk debatt som har vært, tror jeg at jeg skal bringe inn enda flere nyanser. Venstre ser ikke noe problem med at det fins ulike eierformer og ansvarsformer i et moderne samfunn. Vi ser altså ikke det at vi får en moderne samvirkelovgivning som åpner for den eierformen og den samarbeidsformen, i motstrid til å føre en konsekvent og hard kamp for å skape lettere og forenklede vilkår for små selskaper, for aktive eiere, for arbeidsskapere. Det at vi bør rydde opp for arbeidsskaperne, er en kamp som Venstre vil fortsette med i allianse med alle dem som vil stå sammen med oss om det. Vi ser heller ikke samvirketanken i motsetning til en tanke som var litt fremmed for meg den gangen jeg startet i politikken, men som jeg senere har fått sans for, og som tilhører en annen politisk retning, nemlig det såkalte selveierdemokratiet. Det er forskjellige måter å ta ansvar på og utøve makt på i en vel fungerende moderne samfunnsøkonomi og i et marked. Den loven som nå kommer, har riktignok tatt tid. Det er mange grunner til det, men at den kommer, er bra. Det er også viktig å understreke, som flere talere har gjort, at loven gir rom for andre aktiviteter enn det man tradisjonelt tenker på når det gjelder kooperasjonen og samvirket, nemlig matproduksjon og matomsetning. Så jeg tror, i likhet med andre talere, at det er en eierform som også kan være spennende på andre samfunnsområder. Det er flere talere som har vist til det, og Venstre deler den tankegangen. Når det gjelder de andre forslagene som er framlagt, skal det ikke stemmes over to av dem her i Odelstinget i dag. Jeg vil bare signalisere at vi har betydelig sympati for forslag nr. 5, om skogbruk. Vi ser ikke på det på samme måten som vi ser på resten av – skal vi kalle det – kjedene innenfor landbruket. Men det er en sak som jeg ikke vil gå inn på en debatt om her, fordi det ikke hører til selve lovgivningen. Når det gjelder forslaget fra Hans Olav Syversen, synes jeg i hvert fall at det er verdt en vurdering – det er ikke et forslag som bare bør bli lagt til side. Så jeg håper at også representanter for flertallet kan kommentere forslaget. Selve tanken om at land som Sverige og Finland har et positivt forhold til at samvirket kan spille en rolle i samfunnsøkonomien, taler for at man i hvert fall bør gi representanten Syversens forslag en rimelig vurdering. Med disse merknadene tilkjennegir jeg herved at Venstre stemmer for lovforslaget i sin helhet. Det betyr også at vi stemmer imot de lovendringsforslag som er framsatt av Høyre og Fremskrittspartiet her i dag.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-05-31:
Denne debatten om begreper i forhold til dem som deltar i et samvirke, har ikke utgjort noe problem i lovprosessen. Om man ser på dem som eiere, noe jeg ikke har nevneverdig problem med å gjøre, eller om man ser på dem som aktive deltakere, tror jeg er underordnet de store utfordringene vi står overfor når det gjelder samvirkeforetak. Det som fascinerer meg med samvirke, er at det er knyttet aktiv deltakelse til dem som er involvert i samvirkeforetaket, også i forhold til kroner og øre. Det er ingen passiv kapitalforvaltning. Det er det som gjør det så pass stimulerende, for det gir ethvert samfunn gode muligheter til å skape vekst, fornuftig og bærekraftig vekst – ikke bare ut fra profittmaksimering, men også ved at folk har nærhet til og aktivt deltar i den økonomiske styringen. Så får det være opp til alle oss om vi skal definere dem enten som medlemmer eller som eiere. Jeg tror det faktisk er underordnet.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-05-31:
Dette er helt på siden av hva Odelstinget er invitert til å behandle nå. Vi skal behandle en lovtekst vedrørende samvirkeforetak. Jeg er helt enig med de foregående talere i denne debatten som har pekt på at de konkurransemessige vurderingene rundt dette, må foretas i andre fora, og i hvert fall under andre saker. Jeg mener det er et forsøk på en avledningsmanøver fra en unnlatelsessynd fra Høyres side, som man egentlig ikke bør fortsette. Så jeg vil bare kort vise til konkurranseaspektet og de vurderinger som er gjort i proposisjonen. De rette organer sier at de konkurransemessige hensynene og fordelene faktisk styrkes ved dette lovverket. Når det gjelder spørsmålet om næringspolitikk, er det mange andre tiltak som også representerer Regjeringas næringspolitikk. Det er ikke bare samvirkeloven. Det er f.eks. alt hva vi har gjort i forhold til arbeidslivslovene, arbeidstiltak osv.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2007-05-31:
Det var en flott høyredreining av justisministeren innledningsvis. I dagens utgave av Nationen er det et flott bilde av to tilstedeværende herremenn, nemlig justisministeren og representanten Breen. I intervjuet der sier representanten Breen bl.a. følgende om samvirkeloven: «Høyresiden anerkjenner ikke det faktum at eiere ikke nødvendigvis må være eiere, men heller medlemmer.» Hvis det er en motsetning mellom det å være medlem og det å være eier, blir jeg litt overrasket. Jeg vil også tro at de bøndene i Norge som er eiere og medlemmer i Landbrukssamvirket, vil føle seg overrasket over det. Så jeg vil gjerne høre statsrådens syn. Er det ikke slik, som representanten Lundteigen var inne på, at det at man faktisk er både eier og medlem, er det som er styrken i lovverket, og ikke slik som representanten Breen tilsynelatende uttaler, at det er en motsetning mellom de to?
Aud Herbjørg Kvalvik (Sosialistisk Venstreparti), 2007-05-31:
Mange forbinder begrepet «samvirke» med noe fra Gerhardsens tid, noe litt støvete og antikvert, nesten som svart-hvitt-tv eller filmavis med etterkrigspreg. Det er det ingen grunn til å mene. I dag er det en rekke aktiviteter som er organisert som samvirker, og det er plass til lang flere. Selv har jeg gjennom tidligere virksomhet møtt en rekke unge, flinke folk som ønsker å etablere virksomhet, men som rett og slett synes at aksjeselskap er for risikobetont. Det skal reises kapital, det skal gjøres avtale med revisor; det er i det hele tatt ganske komplisert å komme i gang for de ferskeste entreprenørene. Jeg synes vi i dag gjør noe som er skikkelig lurt, og jeg håper selvfølgelig at Stortinget vedtar den nye samvirkeloven. Det er i tråd med SVs ønsker. Loven vil gi samvirkemodellen økte utviklingsmuligheter, og virksomheter som ønsker å vekte andre forhold enn ren profittmaksimering, vil få rammer omkring virksomheten sin som kan dekke andre behov. Samvirkemodellen vil rett og slett la en del virksomheter bli en ærligere utgave av seg selv. Så vil jeg si at det er en svært viktig endring når vi nå får satt inn et hinder for at enkeltdeltakere som går ut av samvirkeforetak, kan ta med seg hele andelen av den opparbeidede kapitalen, men kun får med seg ut sitt innskudd. Det gjør at samvirket vil bli mer stabilt, og det vil være et effektivt hinder mot spekulasjon og kortsiktig profitt, som er den rake motsetningen til samvirkemodellens idé. Det er to grunner til at loven er viktig og vil få effekter. Den nye loven vil bringe «ordning och reda» i en organisasjonsform som er foretrukket og svært utbredt innen enkelte sektorer, og der reglene i hovedsak gir en lovhjemling for gjeldende rett. Loven vil, direkte og indirekte, bidra til at langt flere i framtiden vil velge samvirkeformen når de etablerer virksomhet, gjerne virksomhet til fordel for fellesskapet, og ikke nødvendigvis til investorenes lommebok. Det synes SV og jeg er veldig positivt. Så vil jeg så vidt komme med en kommentar til Torbjørn Hansen. Jeg må bare si at jeg har hørt klagesangen omkring fusjonen mellom Gilde og Prior så mange ganger – og den er tilbakevist så mange ganger – at jeg velger å si at nå har jeg lukket ørene.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2007-05-31:
Det er veldig bra at vi no får ordna former for ei organisasjonsform som er svært utbreidd innanfor enkelte sektorar. Det har dei fleste sagt her i dag som har hatt ordet, og det er eg sjølvsagt heilt einig i. Lova vil direkte og indirekte bidra til at langt fleire i framtida vil velja nettopp samvirkeforma når dei etablerer nye selskap. Lova gjer òg at eit framlegg om den tredje aksjelova, slik Framstegspartiet og Høgre foreslo, etter mitt syn vert endå meir unødvendig. Det var heller ikkje noka støtte for den tredje aksjelova under høyringa, tvert om. Arbeidarpartiet var også i den debatten bekymra for alle dei såkalla NUF-ane, noko som alle her veit kva er: norskregistrerte utanlandske føretak. Vi var alle bekymra over den veksten som hadde vore i dessa selskapa. Her er som kjent kravet til aksjekapital svært lågt. Det varierer sjølvsagt frå land til land, men det er svært lågt. Denne samvirkelova vil gjera det mogleg for f.eks. barnehagar, båtforeiningar o.l. på ein enkel og grei måte å stifta eit selskap utan høg aksjekapital. NUF-ane mista altså fortrinnet sitt her. Samvirkelova vil òg bidra til at Noreg no kan koma etter EU, og då spesielt etter Sverige, med å setja sosialøkonomi på dagsordenen. Eg synest det er veldig bra at vi får ei lov der det er spleising på bruken, og ikkje profitt, som er hovudmålet. Det er som musikk i våre raud-grøne øyre.
Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2007-05-31:
Aller først vil jeg berolige representanten Ellingsen med at heller ikke jeg skjønte hva jeg hadde sagt i Nationen i dag. Om jeg har sagt noe galt, eller om jeg er sitert feil, er jeg litt usikker på, men jeg kan ta skylden for det. Jeg synes for så vidt det er litt synd at ministeren må bruke replikkordskiftet til å forklare hva jeg har sagt eller ikke sagt. Grunnen til at jeg tok ordet nå, var for så vidt at representanten Dørum utfordret oss til å knytte noen kommentarer til forslaget fra Kristelig Folkeparti om fondsemisjon. Det er et spørsmål som komiteen har drøftet mange ganger, og som var et tema i høringsrunden. Det er også slik at det var kun tre av 47 høringsinstanser som hadde gått inn for å tillate fondsemisjon i høringsrunden. Det er noe av bakgrunnen for at Samvirkelovutvalget og Justisdepartementet har foreslått å videreføre hovedregelen for gjeldende rett. Grunnen til det er at fondsemisjon lett kan føre til at andelsinnskuddene blir forrentet i strid med samvirkeprinsippene. Det kan også føre til at de som er medlemmer på et gitt tidspunkt, og som kanskje bare har vært medlemmer i kort tid, kan skaffe seg tilgang til verdier som hovedsakelig er skapt av andre, både eksisterende og tidligere medlemmer. Den økonomiske stillingen til foretaket kan dessuten bli alvorlig svekket dersom medlemmene gjennom fondsemisjon kan øke andelsinnskuddene for så å kreve utbetaling av innskuddene i forbindelse med utmelding av foretakene. Hvis vi skulle ha gått inn for å åpne for fondsemisjon, måtte en også ha sett på reglene om utmelding i loven. Til sammenligning vil jeg påpeke at når aksjeselskaper har adgang til å foreta fondsemisjon, må det ses i sammenheng med at aksjeeierne ikke kan melde seg ut av selskapet med rett til å få utbetalt kapitalinnskuddet, slik et medlem av et samvirkeforetak har rett til etter hovedregelen i lovforslagets § 22. I et aksjeselskap må en slik uttreden av selskapet følge reglene for kapitalnedsettelse i aksjelovens kapittel 12, som bl.a. stiller krav om kreditorvarsel, og det må være dekning for bundet egenkapital. Eventuelle regler om fondsemisjon for samvirkeforetak krever etter min vurdering tilsvarende begrensninger for adgangen til å få tilgang til andelsinnskuddet i forbindelse med utmelding, slik det er for aksjeselskaper. I så fall nærmer imidlertid samvirkeloven seg i så stor grad aksjeselskapsformen at det er grunn til å reise spørsmål om poenget med en samvirkelov i det hele tatt, på lik linje med kapitalkravet, som Høyre og Fremskrittspartiet har jobbet for før i dag. Det er bakgrunnen for at de rød-grønne ikke vil gå inn for en fondsemisjonstanke i samvirkeloven.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2007-05-31:
Jeg vil benytte anledningen til å tilbakevise et par påstander som har fremkommet i denne debatten, spesielt fra representanten Steinar Gullvåg fra Arbeiderpartiet, som kom med antydninger om at Fremskrittspartiet har gjort alt for å motarbeide samvirkeorganiseringen, og flere ganger spesielt gått til angrep på landbrukssamvirket. Dette er svada. Fremskrittspartiet har ikke noe imot samvirkeorganiseringen, men har sett på det som en hvilken som helst annen måte å organisere seg på. Det bør være fritt opp til aktører å organisere seg på den måten. Fremskrittspartiet har heller ikke på noen måte gått til angrep på landbrukssamvirket. Det Fremskrittspartiet har stilt spørsmål ved når det gjelder landbrukssamvirket, er de konkurransemessige forholdene. Det som har vært stridens kjerne innenfor enkelte deler av landbruksområdet, er at landbrukssamvirket har en for stor del av markedet, slik at forbrukerne kommer dårlig ut av den situasjonen. Dette har jeg presisert fra denne talerstol en rekke ganger, og det bør være unødvendig å gjenta dette fra opposisjonens side når det har blitt tilbakevist så mange ganger.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2007-05-31:
La meg først berømme saksordføreren for et godt arbeid med denne saken. Dernest ønsker jeg å ta opp igjen de forslag som Fremskrittspartiet har fremmet enten sammen med andre eller alene i innstillingen. Fremskrittspartiet mener også at den foreslåtte nye reindriftsloven er et bedre redskap til å regulere reindriftsnæringen enn det lovverket som man har hatt inntil nå. Det har kommet en del eksempler på at det har vært nødvendig for statlige myndigheter å gå inn og foreta regulering av reindriftsnæringen – det gjelder dette med nedbeiting av vidda i deler av Finnmark, og det er også kommet en del tragiske historier som gjelder dyrevern. Derfor er også Fremskrittspartiet godt fornøyd med at en enstemmig komite har sluttet seg til at vi skal vise til dyrevern og presisere det i § 1 fjerde ledd. Det tror Fremskrittspartiet er viktig. Det er viktig at den presiseringen kom inn i loven. Spørsmålet er imidlertid om det hjelper å innføre en ny reindriftslov. Det er betydelige avvik mellom virkelighetsforståelsen mellom deler av reindriftsnæringen og statlige myndigheter bl.a. når det gjelder behov for å redusere reintallet i deler av Finnmark. Spørsmålet er om næringen vil rette seg etter en ny lov. Det neste spørsmålet er om staten er tøff nok til å ta i bruk de virkemidler som loven gir adgang til for å redusere reintallet. Vi vet at det er en biologisk katastrofe i Vest-Finnmark. Professor Reidar Elven i herbariesamlingen ved Botanisk museum ved Universitetet i Oslo uttaler følgende til NRK Troms og Finnmark 30. mai 2007: «Den samiske reindriften skader det biologiske mangfoldet på Finnmarksvidda. Problemet er størrelsen på reinsdyrflokkene. Vinterbeiteområdene i hele indre Finnmark er omtrent ødelagt.» Han presiserer også at «Mesteparten av reinlaven allerede er spist opp eller tråkket ned av rein». Videre: «De hardest rammete områdene er allerede ørken.» Dette sier altså en av landets fremste eksperter på dette. Det er også helt åpenbart at reinnæringen er en næring som det er veldig vanskelig for storsamfunnet å kontrollere. Det har å gjøre med hele næringens måte å drive på. Det krever et stort kontrollapparat, og det er kostbart å sette et slikt apparat i gang. Vi tror imidlertid at den årlige reindriftsavtalen vil kunne være et virkemiddel til å redusere reintallet. Det er helt åpenbart at den måten man kanaliserer offentlige midler på inn i en allerede altfor stor reindriftsnæring, er produksjonsdrivende. Et viktig virkemiddel for å kunne redusere antall rein vil derfor være å redusere den offentlige støtten som blir gitt over reindriftsavtalen. Det er ingen hemmelighet at Fremskrittspartiet ønsker å avvikle reindriftsavtalen. Vi har stemt imot reindriftsavtalen, og vi vil også gjøre det igjen i år. Det er derfor viktig – og det har vi fremmet i et forslag – at det er staten som må gå inn og fastsette reintallet i de forskjellige områdene, ikke distriktsstyret, slik som staten legger opp til. Distriktsstyret består av næringen selv, og det sier seg selv hvilke utfordringer det vil bety når man skal redusere reintallet dramatisk.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2007-05-31:
Mange talere her i dag har uttrykt sterk bekymring for situasjonen som gjelder beitearealene på deler av Finnmarksvidda. Statsråden har også tidligere i Stortinget – bl.a. da vi behandlet reindriftsavtalen, og i Stortingets spørretime – uttrykt lignende bekymring. Det er helt åpenbart at noe må gjøres, og ganske dramatisk. Det er snakk om at det er så mye som 30 000 rein for mye i Vest-Finnmark. Samtidig avviser næringen mye av denne problemstillingen. Da kunne jeg tenke meg å spørre statsråden hva han konkret vil gjøre for å redusere reintallet i denne delen av Finnmark, med det antallet som jeg her nevnte.