trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1998-11-24:
Det er riktig, som representanten fra Arbeiderpartiet viser til, at Fremskrittspartiet ønsker å sette i fokus det som en kan kalle inngangsbilletten for å kunne få motta fødselspenger. Det er også riktig at Fremskrittspartiet legger stor vekt på at overføringene til barnefamiliene skal være nøytrale, slik at fordelingen blir lik fra det offentlige, uavhengig av inntekt og sosial status. Hvis en hadde fulgt et slikt prinsipp, hadde en ikke bare oppnådd rettferdighet, men en ville også ha fått større ressurser til fordeling gjennom et mye enklere regelverk og et mye enklere system for fordeling. Jeg forstår det slik at Arbeiderpartiet har en del problemer med å tolke merknaden fra Fremskrittspartiet, og jeg kan nok selv være villig til å innrømme at det kanskje kan oppstå noen problemer. Men hvis en deler merknaden i to, skulle det være enkelt. I den første delen av merknaden peker vi på Fremskrittspartiets primære ønsker om en lik fordeling av fødselspengene. Den andre delen av merknaden er knyttet til Arbeiderpartiets innarbeidede system. Selv i Fremskrittspartiet innser vi at det kan bli vanskelig å få flertall for det forslaget som jeg senere vil fremme, og derfor har vi knyttet merknaden til dagens system. Vi peker på Fremskrittspartiets prinsipielle syn når det gjelder folketrygden, at den skal ha et forsikringselement, og at det skal være avgjørende. Det vil først og fremst gjøre spekulasjoner om hvem som skal ha rettighetene, unødvendige. Det er riktig det som står i proposisjonen – den oppfatningen deler også Fremskrittspartiet – at betaler en en premie, skal en også ha krav på ytelser. Dette innebærer at fødsels- og adopsjonspengene automatisk vil tilfalle personer som er i arbeidsliknende forhold. Når det nok en gang kommer kritikk fra Arbeiderpartiet, må jeg få lov til å vise til Statistisk Sentralbyrås magasin Samfunnsspeilet, som går litt historisk til verks, og kikker på fordelingen som Arbeiderpartiet har stått for. Innledningsvis står det der at subsidiene til barnefamiliene har i størst grad kommet foreldre med høyere inntekter til gode. Det er akkurat det Fremskrittspartiet vil til livs. Vi vil at en uavhengig av om en tjener 200 000 kr eller 1 mill. kr, skal ha det samme i utbetaling i fødselspenger. Nå er situasjonen den at de som har vært så heldige, eller har prioritert karriere og yrke og har høye inntekter, kan motta inntil 250 000 kr i fødselspenger, mens de som har prioritert litt annerledes, og har én inntekt og faktisk betaler det samme i skatter og avgifter som de med to inntekter, ikke skal ha krav på disse fødselspengene. Det er jo litt merkelig at Arbeiderpartiet på en måte sidestiller fødsel med sykdom. Resultatet av det systemet som Arbeiderpartiet har bygd opp, er akkurat det samme som ved foreldrefradrag: mer fradrag, mer overføringer til dem med høyest mulig inntekter. Hvis Arbeiderpartiet fortsatt ønsker å kritisere Fremskrittspartiet fordi vi ønsker en mer solidarisk fordeling av de midlene som det offentlige skal bruke på barnefamiliene, får det stå for deres regning. Jeg vil avslutningsvis fremme det forslaget som står i innstillingen.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 1998-11-24:
Denne lovproposisjonen rettar opp ein del urimelege forhold i samband med ytingar ved fødsel og adopsjon. Forslag til endringar vart også presenterte i St.prp. nr. 1 Tillegg nr. 3 for 1997-98. Sentrumsregjeringa fremma i vår forslag om endringar i folketrygdloven kapittel 14 om ytingar ved fødsel og adopsjon. Endringane omfattar m.a. fjerning av kravet om at far må ha vore i arbeid dei to siste vekene like før stønadsperioden hans tar til. Det har vore slik at dersom faren har blitt arbeidsledig like før permisjonen startar, har han mista retten til fødselspengar. Dei som har blitt ramma av dette, har følt det svært urettferdig, og det er positivt at det blir vedtatt endra i lovs form. Vidare blir det foreslått innføring av rett til fødsels- og adopsjonspengar for personar som er i eit arbeidsliknande forhold, og som mottar lønn frå arbeidsgivar. Det har vore slik at dei som t.d. har lønn frå arbeidsgivar under utdanningspermisjon, ikkje har blitt rekna som yrkesaktive i relasjon til fødselsregelverket. Det er positivt at dette no blir endra. Vidare er det enkelte forskjellar i regelverket for høvesvis fødsels- og adopsjonspengar som sentrumspartia ikkje finn er rimeleg grunngitte. Til dømes har ingen av foreldra sjølvstendig oppteningsrett til adopsjonspengar. Ved fødsel har mora ein slik sjølvstendig rett. Sentrumsregjeringa fremmar difor forslag om at adoptivmor får sjølvstendig oppteningsrett til adopsjonspengar. Vidare blir det foreslått enkelte andre harmoniseringar av reglane for rett til fødselspengar og adopsjonspengar. Det blir foreslått å endre skjeringstidspunktet for opptening av fødsels- og adopsjonspengar, slik at oppteningstida for kvinner og menn blir knytt til tidspunktet då stønadsperioden tar til i staden for til fødselstidspunktet. Det er positivt at komiteen støttar lovendringane som proposisjonen tar opp. For Kristeleg Folkeparti er det viktig med ein familiepolitikk som legg til rette for at barn og foreldre skal få mest mogleg tid saman. Det er også viktig å føre ein politikk som gir gode høve til å kombinere yrkesaktivitet og barneomsorg. Eg er glad for sentrumsregjeringas høge prioritering av dette, og eg er glad for at Stortinget sluttar seg til dei foreslåtte lovendringane. Når det gjeld Framstegspartiet sitt forslag, meiner eg det er viktig med den lønna svangerskapspermisjonen som vi har i dag, og eingongsstøtta for heimearbeidande ved fødsel. Den var for ein del år sidan mykje lågare enn kva den er no. Kristeleg Folkeparti har jobba aktivt for at den har blitt auka, og vi synest det er riktig at vi har ei eingongsstøtte slik vi har i dag, men også at vi tar vare på den lønna svangerskapspermisjonen. Begge ordningane er viktige.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 1998-11-04:
Jeg har et spørsmål til forsvarsministeren. Det har oppstått tvil vedrørende fortsatt norsk militær tilstedeværelse i Libanon etter at vi nå trekker tilbake den norske bataljonen i UNIFIL. Mitt konkrete spørsmål til forsvarsministeren er derfor: Foreligger det et norsk tilbud til FN om at Norge skal kunne stille med et personell på opptil 200 personer for fortsatt tjeneste i UNIFIL-styrken i Libanon?
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 1998-11-04:
Jeg takker for svaret. Det må da forstås slik at det er derfor det i øyeblikket ikke foregår noen rekruttering av slikt personell. Hvis det skulle vært gjort, er det tydeligvis noen som ikke gjør jobben sin. I tilfelle det skal rekrutteres personell, må jeg spørre: Når skal disse enkeltpersonene – det er jo snakk om enkeltpersoner, det er ikke snakk om en samlet enhet – være rekruttert og klare til innsats, hvordan er det tenkt finansiert, og hva er eventuelt styrkens konkrete oppgave?
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1998-11-04:
Svaret kunne egentlig ha vært ganske kort, og vært ja, men la meg dra en litt lengre bakgrunn for et så kort svar. FNs sikkerhetsråd har nylig formelt besluttet at India skal overta NORBATTs ansvarsområde i UNIFIL og de dertil tilhørende sentrale funksjoner. Norge har ikke fått noen forespørsel om bruk av styrken på 200 personer, som vi tilbød FN i forbindelse med Regjeringens beslutning i juni om å terminere vårt bataljonengasjement i UNIFIL. Dette henger antakelig sammen med at FN ønsker å gjennomføre et prinsipp der deltakelse i sentrale funksjoner er knyttet til deltakelse i bataljonsfunksjoner. Vårt tilbud til FN står imidlertid ved lag inntil Regjeringen i konsultasjon med Stortinget finner det hensiktsmessig å trekke dette tilbudet tilbake. Overføring av ansvaret fra NORBATT til INDIBATT vil finne sted den 28. november, og den norske uttrekningen vil være fullført i begynnelsen av desember. En håndfull norsk personell vil forbli i UNIFIL for å støtte inderne i begynnerfasen samt å avslutte de administrative delene av vårt engasjement, slik at svaret er igjen: Ja, vårt tilbud om et personell på 200 står ved makt.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1998-11-04:
Når det gjelder Libanon-engasjementet, har jeg nettopp redegjort for det. Det pågår ingen rekruttering til akkurat dette, fordi FN ikke har rettet noen forespørsel til oss om å delta. Vi har derimot tenkt å bruke en del av det personellet vi har i Libanon, i Makedonia. Deres seks måneders engasjement vil bli forlenget i et nytt seks måneders engasjement for dem som anbefales for det vi kaller «rekap». Vi har nettopp foreslått også for Stortinget å vedta å utvide engasjementet for personell i Makedonia fra 40 til 160, med et nytt og utvidet mandat. Og når det gjelder dette området, er det også foreslått finansiering, som ligger i dette hus, for første halvår 1999.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1998-11-04:
Som det vil være kjent, er det minst tre statsråder som er berørt av akkurat det spørsmålet Bjørn Tore Godal nå reiste. Det vil være utenriksministeren, som har ansvaret for den eksporttekniske del og den eksportmessige vurdering i forbindelse med forsvarsmateriell, det vil være næringsministeren, som er den ansvarlige statsråd inntil nå, og det vil være forsvarsministeren, som vil ha en del synspunkter – i høyeste grad – når det gjelder selve produksjonen og tilgjengelighet på våpensiden. Nærings- og handelsministeren har redegjort for de selskapsmessige sider ved at tre nordiske ammunisjonsprodusenter har etablert et felles selskap – Nammo. Når det gjelder spørsmål om eksportkontroll, kan jeg bekrefte at nasjonale lovverk og regler fortsatt vil gjelde for produksjonsenhetene og eksport fra disse i de tre landene. Selskapskonstruksjonen er ment å føre til effektivisering. Som følge av dette kan det bli aktuelt å levere komponenter fra søsterbedrifter i andre nordiske land til sluttprodukter i ett av landene. På generelt grunnlag vil jeg for øvrig vise til at det har skjedd en utvikling i retning av integrasjon av det flernasjonale samarbeidet om utvikling og produksjon av forsvarsmateriell. Retningslinjene for eksportkontroll har regler for delleveranser. Jeg viser der til St.meld. nr. 43 for 1997-98. Fra forsvarsministerens vurdering er det ikke på det nåværende tidspunkt ting som tyder på at Nammo- konsentrasjonen er til skade for norsk forsvarsindustri og det behovet Forsvaret har for tilgjengelighet til utstyr og materiell.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1998-11-04:
Til den første del av spørsmålet: Dette vil være en av de vurderingene som til sist gjøres i Regjeringen når dette er en sak for Regjeringen som kollegium og ikke bare en sak som går på næringsministerens behandling av selve omstruktureringen knyttet til Raufoss. Når det gjelder den andre del av spørsmålet, vil dette bli løpende vurdert. Jeg vil tro at den minister som har det formelle ansvar for saksbehandlingen, vil redegjøre overfor Stortinget for sitt standpunkt i behandlingsspørsmålet.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1998-11-04:
Forsvarsministeren vil iallfall forsøke å svare på spørsmålet. Det er helt riktig at vi er inne i en fase hvor vi skal innhente fastpristilbud hos de tre leverandørene som nå står igjen på fregattprosjektet etter «shortlisting», nedkutting, i sommer. Her har vi gjort det slik at to utenlandske leverandørers tilbydere er igjen, og den norske gruppen er tatt med i hele prosessen fram til i dag. Denne gruppen vil fortsette å være med helt til anbudsfristen går ut omkring 1. mars neste år. Når det gjelder spørsmålet om fast pris og totalkonsept, er det statsrådens mening at forsvarsbudsjettets ressurser, og noen vil si knappe ressurser, må utnyttes maksimalt til det materiellet vi skal kjøpe, samtidig som vi har fordelene for norsk industri i tankene. Det vil være slik at selv om det var en utenlandsk bedrift som fikk hovedkontrakten, vil det være et krav om 100 pst. gjenkjøp hos norsk industri, og det vil komme også norske arbeidsplasser til gode.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1998-11-04:
Likebehandling er selve utgangspunktet og stikkordet i denne sammenheng. Regjeringen legger vekt på at innvandrerne har de samme plikter som alle andre, og at de derfor må sikres like muligheter til å delta i samfunnet og bruke sine ressurser. Aktiv rekruttering av kvalifisert personell med innvandrerbakgrunn til alle nivåer i statlig sektor er en naturlig følge av – her må jeg komme med korrekt henvisning – mål og prinsipper fastslått i St.meld. nr. 17 for 1996-97 om innvandring og det flerkulturelle Norge, som fikk bred tilslutning i Stortinget. Det er det vi har bygd videre på. Derfor har jeg tatt initiativ til en handlingsplan for å sette i verk ulike tiltak som skal legge til rette for økt rekruttering av personer med innvandrerbakgrunn til Forsvaret. Et viktig tiltak i handlingsplanen setter prosentvise mål for opptak av personer med innvandrerbakgrunn til Forsvarets skoler, for rekruttering til sivile stillinger og lærlingplasser. Innen år 2001 skal andelen personer med innvandrerbakgrunn utgjøre 4 pst. av det totale antall elever som blir tatt opp til grunnleggende befalsutdanning og utdanning som gir rett til yrkestilsetting. Denne målsettingen – og her må jeg understreke begrepet – skal nås ved å ta i bruk moderat kvotering. Moderat kvotering innebærer i denne sammenheng at på ellers tilnærmet like vilkår skal personer med innvandrerbakgrunn foretrekkes. Dette innebærer imidlertid ikke at vedkommende innvandrer ikke skal oppfylle de formelle krav som stilles ved opptak til denne utdanningen. Jeg kunne gå gjennom denne planen detalj for detalj. Det har jeg ikke tid til, men likebehandling og likeverd er selve utgangspunktet for akkurat denne handlingsplanen.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1998-11-04:
Spørsmålet er todelt, og jeg skal prøve å svare todelt: For tilsetting i sivile stillinger av personer med innvandrerbakgrunn er målsettingen 5 pst. av nye tilsettinger i det samme tidsrom som vi nå har nevnt. Moderat kvotering skal imidlertid ikke tas i bruk ved rekruttering til disse stillingene. Når det gjelder inntak av lærlinger, skal andelen personer med innvandrerbakgrunn utgjøre 2 pst. av det totale antall lærlinger i Forsvaret. Målsettingen kan synes ambisiøs, men det er etter mitt syn viktig at vi har noe å strekke oss etter. Når det gjelder dette med sikkerhetsklarering, skal vi ikke lette på kravene, men vi har sagt at vi skal legge til rette slik at vi ikke skaper unødige hindringer for tilsettinger av personer med innvandrerbakgrunn. Så kan man definere hva man mener med det: Det betyr altså at man skal bruke den målestokken som vi ellers bruker i sikkerhetsklarering, men at man skal ha øynene åpne for at det ikke skapes unødige hindringer for å komme videre.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 1998-11-04:
Eg skal få stille eit spørsmål til utanriksministeren. På eit møte med EU i juli skreiv Regjeringa under den såkalla veterinæravtala, og denne avtala gjer at Norge vil kontrollere maten som blir importert frå EU, på ein ny måte. Eg har sett at enkelte prøver å få det til å sjå ut som om Regjeringa ikkje har bestemt seg i denne saka, men det må vere feil. Regjeringa skreiv under avtala med EU med atterhald om tilslutning frå Stortinget, ikkje med atterhald om tilslutning frå seg sjølv. Eg går derfor ut frå at det ikkje kan herske tvil om at Regjeringa framleis meiner det ho meinte i sommar då denne avtala vart underskriven, og at vi dermed kan stadfeste at Regjeringa er ein truverdig forhandlingspartnar for internasjonale organisasjonar.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 1998-11-04:
Eg er glad for å få stadfesta at Regjeringa står fast på det ho har informert Stortinget om, at det ikkje kan herske nokon tvil i denne samanhengen, og at dei forsøka som er gjorde utafor Regjeringa på å få det til å framstå som om Regjeringa ikkje står fast på det som er avtala med EU, er feil. Dermed ser eg òg det spørsmålet som oppklara.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1998-11-04:
Ja, man kan stadfeste at Norge og også denne regjeringen er en troverdig forhandlingspartner, og det er riktig at vi var med på et vedtak i EØS-komiteen den 17. eller 18. juli i år under forutsetning av Stortingets samtykke. Nå er selve saken til behandling i Regjeringen, det er en pakke, som det ikke vil være naturlig å gå inn på i detalj. Som jeg har orientert Stortinget om tidligere, prøvde Regjeringen å reforhandle denne avtalen i fjor høst. Det var ikke mulig, og vi orien-terte da også Stortinget om at vi ville komme tilbake med et samlet opplegg som også inneholdt nasjonale tiltak, som gjorde at vi syntes dette kunne være forsvarlig.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1998-11-04:
I og med at spørsmålet er oppklart, går jeg ut fra det ikke er noen grunn til å svare.(Latter i salen) (Latter i salen)
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1998-11-04:
Da er jeg enig med presidenten.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1998-11-04:
Alle de tre regjeringspartiene gikk imot avtalen da den ble drøftet i Stortinget. Saken var oppe til behandling i januar 1997. Da var det et flertall i Stortinget som bad Landbruksdepartementet arbeide videre med en utvidelse av EØS-avtalen og komme tilbake til Stortinget med dette. Men Regjeringen syntes, i tråd med de tre regjeringspartiene, at avtalen ikke var god nok, og synes fortsatt ikke det, og derfor prøvde vi å reforhandle den. Men med de nasjonale tiltakene vi vil legge frem, vil Regjeringen selvsagt kunne forsvare det samlede opplegg man vil komme tilbake til Stortinget med. En regjering kommer ikke til Stortinget med noe den ikke kan forsvare. Avtalen som sådan prøvde vi å reforhandle. Vi fikk ikke reforhandlet den, og som jeg har orientert Stortinget om, ville vi derfor kompensere dette med nasjonale tiltak. Om den forrige regjeringen ville hatt like gode tiltak, gjenstår å se. Regjeringen vil komme med svært gode tiltak.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1998-11-04:
Jeg tror det er viktig å slå fast at vårt forhold til EU er mangslungent, som spørreren er inne på. Vi har et bredt kontaktnett innad i EU, som omfatter de økonomiske spørsmålene gjennom våre EØS-avtaler, men også de politiske gjennom de politiske kontakter vi har i Europa. Når det gjelder de mer valutariske spørsmål, er det et ansvar som i Regjeringen i hovedsak tilligger finansministeren. Men det er klart at dette også går inn på de politiske områdene, og derfor er dette et spørsmål som Regjeringen arbeider aktivt med. Jeg synes det er galt av spørreren å si at det som står i revidert nasjonalbudsjett, bare er en teknisk beskrivelse. Det er ikke riktig. Det er en redegjørelse for synspunkter som Regjeringen har, og for situasjonen, og gjør det klart at dette er et spørsmål som Regjeringen følger nøye. Som spørreren vil være kjent med, skal alle de nordiske stats- og finansministre møtes på søndag for å drøfte økonomiske og valutariske spørsmål i forhold til EU. Statsministeren har sagt at han gjerne orienterer Stortinget etter det, og jeg synes det er naturlig at dette blir fulgt opp på den måten.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1998-11-04:
Det er ikke riktig som spørreren sier, eller i hvert fall slik jeg opplever at han antyder, at vi mangler politiske kontakter. Vi har løpende politiske kontakter som betyr mye for Norge. Men det er klart at hvis vi ser på de valutariske spørsmål og det som vi har merket nå i det siste med presset mot kronen, så dreier det seg om noe langt mer og noe mer omfattende enn bare politiske kontakter. Vi drøfter ikke de spørsmålene bare gjennom politiske kontakter. Jeg synes det er galt å si at det ikke er en aktiv holdning når de nordiske stats- og finansministre skal drøfte dette allerede nå på søndag og statsministeren har tilbudt seg å komme tilbake til Stortinget umiddelbart etter dette.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1998-11-04:
Jeg synes det er galt av meg i og med at dette igjen dreier seg om valutariske spørsmål – og ikke minst ut fra de konsekvenser vi vet uttalelser i denne sal har hatt for den norske krones stilling – å gå inn på spekulasjoner, enten det er om politiske eller økonomiske spørsmål i forbindelse med den norske kronens stilling og tilknytning til euro. Jeg vil gjerne gjenta det jeg tidligere har sagt: De nordiske stats- og finansministre skal drøfte dette spørsmålet førstkommende søndag, og statsministeren har sagt seg villig til å redegjøre for Stortinget om dette etterpå.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1998-11-04:
Ja, sånn delvis – hvis det er mulig å svare delvis.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1998-11-04:
Jeg tror at dette har sammenheng med et skriftlig spørsmål som jeg har fått fra representanten Kleppe. Derfor har jeg lyst til å svare. La meg derfor først bare beklage at representanten Kleppe ikke har fått svar tidligere. Jeg trodde at han hadde fått et svar nå, for jeg har i hvert fall undertegnet et svar, og derfor burde spørsmålet fra representanten Kleppe ha vært unødvendig. Men det representanten Kleppe spurte om, var spesielt krigsfanger som har sittet i japansk fangenskap. Det som der skjedde – hvis jeg nå husker mitt svar korrekt – var at man fikk et statlig oppgjør mellom Japan og de allierte, hvor man ikke gikk inn på de individuelle skadene. Det er klart at dette kan være et problem, og det er klart at vi kan se at det her kan være tilfeller hvor enkeltpersoner kan ha lidd overlast. Det er imidlertid, så vidt jeg har brakt i erfaring, en sak som da må behandles av sosialmyndighetene. Fordi disse tilfellene vil dreie seg om stønader, som er sosialministerens ansvarsområde, har jeg også informert sosialministeren om representanten Kleppes spørsmål til meg.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1998-11-04:
La meg først igjen beklage, og bekrefte at representanten Kleppe er tålmodig. Jeg synes kanskje det er sørgelig at han dømmer hele Regjeringen på grunn av min sendrektighet. Det ber jeg om at han ikke gjør. Når det gjelder dette med krigsskadeerstatning, er jo det et stort og komplisert spørsmål. Jeg har allerede tatt dette opp med sosialministeren, og jeg håper at representanten Kleppe kan akseptere som et tilfredsstillende svar på det nåværende tidspunkt at jeg vil drøfte dette med sosialministeren.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 1998-11-04:
Utenriksministeren bekreftet at Regjeringen står ved avtalen som er framforhandlet, men fra enkelte av regjeringspartiene er det gitt inntrykk av at den avtalen som nå blir omtalt, vil skade folkehelsen – i hvert fall innebære en risiko for folkehelsen. Selv om jeg har forståelse for at utenriksministeren nå ikke kan gå konkret inn på de kompensatoriske tiltak, så var slike tiltak forespeilet allerede av den forrige regjeringen. Jeg vil tro at de to regjeringene er på linje. Jeg må få lov til å spørre utenriksministeren om han anser at avtalen som foreligger, med de kompensatoriske forslag, altså om kontrolltiltak i Norge, fullt ut trygger matvaresikkerheten, eller om det er slik at denne regjeringen vil sette matvaresikkerheten og dermed folks helse i fare.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 1998-11-04:
Er det mulig å få oppklart en åpenbar misforståelse?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 1998-11-04:
Det var synd.(Latter i salen) (Latter i salen)
Per-Kristian Foss (Høyre), 1998-11-04:
Mitt spørsmål går også til utenriksministeren, og det dreier seg om vårt forhold til Europa – særlig på det økonomiske området. Det foregår nå en voldsom aktivitet i EU som på mange måter forandrer Europas økonomiske arkitektur. Dette har Norge valgt å stå utenfor. Det respekteres av alle, både av dem som var av en ja-oppfatning og dem som var av en nei-oppfatning i Norge. Nettopp derfor kreves det stor utenrikspolitisk aktivitet fra Norge både for å sikre beredskap og sikre seg kontaktnett og muligheter for å påvirke en slik prosess i retning av norske nasjonale interesser. Mitt spørsmål dreier seg altså ikke – for å få klargjort det – om valutapolitikk; der er regimet fastlagt med et bredt flertall i Stortinget. Det dreier seg heller ikke om det som stod i revidert nasjonalbudsjett i vår, som utenriksministeren vil være kjent med, om virkningene for Norge av den økonomiske og monetære union. Det er en ren teknisk gjennomgåelse, den inneholder ingen politikk på området. Mitt spørsmål til utenriksministeren er derfor: Hvilke vurderinger har han av Norges muligheter for politisk å oppnå avtaler på det økonomiske og monetære området som bedre sikrer stabilitet i norsk økonomisk politikk?
Per-Kristian Foss (Høyre), 1998-11-04:
Jeg konstaterer at utenriksministeren ikke har noen vurderinger av det han selv omtalte som det politiske området. Jeg erkjenner at valutariske spørsmål er valutariske spørsmål og hører normalt inn under finansministerens ansvarsområde. Men skal man her oppnå politiske avtaler, er jeg enig med utenriksministeren i at da er det det politiske området. Jeg konstaterer også at Regjeringen følger dette nøye, men det ser jeg vel ikke akkurat som noen typisk politikk, det er mer en teknisk beredskap. Jeg spør igjen: Hva er utenriksministerens vurdering av mulighetene vi har for gjennom politiske kontakter og på det politiske området å oppnå noe som sikrer større stabilitet økonomisk og utenrikspolitisk for oss?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-04:
I de siste dager har særlig to partier her i Stortinget, Høyre og Arbeiderpartiet, ønsket å dra i gang en ny debatt om EU-medlemskap, knyttet nå for første gang til euro. Mitt spørsmål til utenriksministeren er som følger: Hvis man skulle tenke seg et nærmere økonomisk samarbeid mellom den norske krone og euro, altså mellom den norske sentralbank og EUs nye sentralbank fra 1. januar, så er det vel vanskelig å tenke seg at ikke et slikt samarbeid også ville inneholde politiske konsesjoner. Det er vel vanskelig å tenke seg at dette vil være et rent økonomisk forhold der EU skal stille opp for den norske krona, slik enkelte i den norske debatten later til å innbille seg. Mitt spørsmål er: Er utenriksministeren enig i at en nærmere norsk tilknytning til euroen ikke er et teknisk spørsmål, men et politisk spørsmål, og er utenriksministeren også enig i at hvis man ønsker en nærmere tilknytning, så er Norge ikke villig til å gi konsesjoner i slike samtaler?
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1998-11-04:
Jeg har et spørsmål til forsvarsministeren: Vi står nå som kjent overfor betydelige endringer på eiersiden i norsk forsvarsindustri. Ifølge næringsministeren opprettes det en felles eid nordisk ammunisjonsprodusent – Nammo AS – som vil ha utenlandsk aksjemajoritet. I dette selskapet vil forsvarsdivisjonen ved Raufoss inngå, men Raufoss vil kun ha en eierandel på 45 pst. Det er som kjent også inngått en intensjonsavtale om salg av statens aksjer, som er i majoritet nå, som kjent, i Norsk Jetmotor til Volvo Aero Corporation. Næringsministeren har tidligere i en spørretime framhevet at Raufoss-fusjon er i samsvar med nasjonal strategi for norsk forsvarsindustri, slik den er beskrevet bl.a. i St.prp. nr. 59 for 1997-98. Der heter det bl.a.: «Staten er tungt inne i sentrale deler av norsk forsvarsindustri. Denne posisjon på eiersiden vil kunne brukes – gitt at den vedvarer – til å påvirke samarbeidskonstellasjoner og strategiske valg.» Det er helt på det rene at forutsetningen om salg(presidenten klubber) ikke er drøftet i Stortinget. Hvilke strategiske vurderinger har forsvarsministeren og Regjeringen gått inn på her, og hvorfor er saken ikke forelagt Stortinget? (presidenten klubber)
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1998-11-04:
Jeg må gjenta at det har vært en sentral del av vår strategi at en skal bruke statens eierposisjon til å påvirke strategiske valg. Og når man så selger ut statens interesser på den måten, fratar man seg selvsagt muligheten til det. Man kan f.eks. godt tenke seg at børsnoterte selskaper i Finland og Sverige inngår i andre og bredere allianser som fullstendig vil frata norske nasjonale myndigheter det virkemiddel som ligger nedfelt i det norske virkemiddelapparatet. Da er igjen spørsmålet: Har Regjeringen gått inn i en vurdering av det på bredere grunnlag, og hvorfor er saken ikke forelagt Stortinget?
Jan Johnsen (Høyre), 1998-11-04:
Det er et spørsmål til forsvarsministeren. Det skal nå leveres anbud på seks fregatter, og det er sagt til fast pris….
Jan Johnsen (Høyre), 1998-11-04:
Ja, jeg forstår det slik at det absolutt har med industri å gjøre det jeg skal spørre om.
Jan Johnsen (Høyre), 1998-11-04:
Kan jeg få lov å stille spørsmålet, og så kan ministeren eventuelt avvise det?
Jan Johnsen (Høyre), 1998-11-04:
Takk. Det går nå ut en beskjed fra Forsvarsdepartementet om at det skal leveres anbud med fast pris på seks fregatter. Det er det litt vanskelig for bl.a. norsk industri å forholde seg til. Vil forsvarsministeren sørge for at fast pris ikke bindes før detaljspesifikasjoner er klarlagt for disse fregattene?
Jan Johnsen (Høyre), 1998-11-04:
Jeg har et spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren, som jeg forstår vil bli besvart av samferdselsministeren: «Lærekontrakt med full praktisk opplæring i lærebedrift kan inngås når lærlingen begynner i lære etter fylte 21 år. Dette medfører at lærlinger som har avsluttet et læreforhold, og som ønsker fagbrev i et beslektet fag, er avskåret fra dette før fylte 21 år. Vil statsråden se på muligheten til å endre dette, slik at ungdom kan skaffe seg en bedre kompetanse også innenfor yrkesfag?»
Jan Johnsen (Høyre), 1998-11-04:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg forstår det faktisk slik at statsråden legger opp til å få til en ordning i dette spørsmålet. Det er nemlig slik at en kokk som ønsker å bli servitør etter at han er utdannet kokk, må vente til fylte 21 år for å få fortsette med ny opplæring i det beslektede faget. Det er også slik at de som går over i et beslektet fag, vanligvis har redusert læretid, eksempelvis 18 måneder. Det vil være en styrke både for næringslivet og for den dette gjelder, å få lov til å gå automatisk over til et nytt fag med en gang vedkommende er ferdig med det første faget. Jeg håper jeg har forstått svaret riktig, at dette vil det ligge en åpning for i de nye forskriftene som jeg forstår skal lages utpå nyåret.
Jan Johnsen (Høyre), 1998-11-04:
Jeg har følgende spørsmål til helseministeren: «Hvis en livsfarlig pandemi slår til i Norge, vil det ikke være mulig å få kjøpt vaksine på verdensmarkedet. Det er derfor viktig å starte vaksineproduksjon i en normalsituasjon. Når pandemien er her, vil det være for sent å lære seg det. Vi har i dag en nyopprettet vaksinefabrikk som kan produsere ca. 350 000 doser. Vil statsråden sørge for at vi kan starte produksjon av influensavaksine, slik at vi er forberedt når pandemien slår til?»
Jan Johnsen (Høyre), 1998-11-04:
Jeg takker ministeren for svaret, som jeg synes var fyllestgjørende og greit. Jeg vil bare ha én presisering: Har jeg forstått det riktig når jeg oppfatter ministeren slik at man vil gå i gang med produksjonen av denne influensavaksinen som han nevner, når produksjon av vaksinen mot hjernehinnebetennelse er ferdig, og at strategien for beredskapen da blir lagt for en eventuell ny pandemi?
Jan Johnsen (Høyre), 1998-11-04:
Jeg takker igjen for svaret, og jeg er blitt overbevist om at den situasjonen som jeg har nevnt, har Regjeringen og Folkehelsen tatt alvorlig og er i full gang med å skaffe beredskap for. Det er betryggende for oss som – i alle fall foreløpig – har vært så heldige å gå klar av de store pandemiene.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-04:
Her er det samarbeidet i Regjeringen som vil bli satt på prøve, for mitt spørsmål sorterer både under utenriksminister og bistandsminister. Det viktigste for meg er et klokt svar, ikke hvem av dem som svarer. Spørsmålet dreier seg om situasjonen i Kongo, som har vært oppe her tidligere. Den manglende internasjonale oppmerksomheten og marginaliseringen av Afrika er nå så frapperende at det grenser til ren rasisme. Det er knapt et ord om Kongo i norsk presse. Hvis konflikten i Kongo hadde foregått i Asia eller Europa, hadde det vært førstesidestoff hver eneste dag. Dette er en konflikt som kan destabilisere hele Sentral-Afrika, og som i det lange løp kan gjøre norsk bistand til bortimot ti land i området meningsløs. Spørsmålet er: Vil Regjeringen nå legge press på det kjernelandet som må presses for å stoppe den utenlandske innblandingen i Kongo, dvs. Zimbabwe, hvor presidenten driver krig hundrevis av mil fra sitt territorium og ut fra det som kan virke som snevre, økonomiske egeninteresser? Mitt spørsmål er videre: Vil Regjeringen nå gjøre det klart overfor Zimbabwe at det ikke blir noen ytterligere forhandlinger om norsk bistand før Zimbabwes tropper er trukket ut av Kongo?
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-04:
Zimbabwe har et helt særlig ansvar fordi de altså kriger mer enn mange hundre mil fra sitt eget territorium, og ut fra det som kan virke som helt snevre egeninteresser. Det er nå meldt at Angola vurderer å trekke sine styrker ut av Kongo. Det vil i så fall være en veldig positiv utvikling. Men jeg vil gjenta spørsmålet om man ikke bør legge et særskilt press på Zimbabwe og gjøre det klart for Zimbabwes myndigheter at Norge ikke kan bruke store bistandsmidler i Zimbabwe i årene framover så lenge Zimbabwes president mener det er riktig ikke bare å ha styrker i Kongo, men sågar trappe opp Zimbabwes styrker i et område hvor Zimbabwe ikke har noen som helst interesser av strategisk, militær eller sikkerhetsmessig art. Jeg vil også spørre om man nå vil ta opp med kongolesiske myndigheter de rapportene som er kommet fra FN-systemet om massakre på tutsier i Kongo, og den nye grunnloven, som nå er til høring i Kongo, som vil gjøre at mennesker som har bodd i Kongo i mer enn 100 år, ikke lenger skal regnes som kongolesiske statsborgere.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1998-11-04:
Utviklings- og menneskerettighetsministeren vil gjerne svare på spørsmålet fra representanten Solheim. Jeg deler representanten Solheims bekymring for situasjonen i Kongo, og jeg deler også hans kritikk av manglende oppmerksomhet om denne konflikten både i norske medier og i norsk offentlighet og europeisk offentlighet for øvrig. Det er ingen tvil om at det er behov for et vesentlig større engasjement internasjonalt for dette. Det er også grunnen til at utenriksministeren nylig, denne uken, har sendt et brev til FNs generalsekretær og til generalsekretæren i OAU, Salim Salim, for å be FN, FNs generalsekretær særlig, om å gjøre en mer aktiv innsats i forhold til konflikten. Vi ser det nå slik at det er veldig få internt i regionen som vil klare det kunststykket det er å balansere dette, slik at man kan få en varig løsning. Det er viktig at det kommer sterke krefter utenfra, som f.eks. gjennom FNs og OAUs generalsekretærer. Når det så gjelder de vurderingene som representanten Solheim har, om at det kun er Zimbabwe som er en vesentlig aktør og årsak, tror jeg og Regjeringen at bildet er vesentlig mer komplekst enn som så. Det vi har gjort, og det vi nå gjør løpende, er å foreta démarche overfor hvert land som er involvert i konflikten, og appellere til fred og til å finne en politisk og diplomatisk løsning. Det skjer denne uken. Vi legger fra norsk side et press på alle, men vi legger også et betydelig press på Zimbabwe i dette spørsmålet.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1998-11-04:
Når det gjelder bistandspørsmålet, kan jeg opplyse representanten Solheim om at det etter planen skulle ha funnet sted forhandlinger om den fremtidige bistand med Zimbabwe. Det vi nå gjør, er å redusere dette til kun en landgjennomgang, hvor hovedvekten også vil ligge på appellen til Zimbabwe i forhold til å finne en fredelig og diplomatisk løsning på konflikten i Kongo, slik at vi følger opp også i forhold til bistand. Når det gjelder de konkrete tiltak, står vi i nært samarbeid og konsulterer med giverland i forhold til vurderingen av hvorvidt dette nå skal få konsekvenser for norsk bistand. Her har vi ikke funnet grunn til å trekke bastante konklusjoner ennå, men det er altså slik at det allerede i forhold til det forestående møte skjer endringer i programmet når det gjelder Zimbabwe. Så til de spørsmål som gjelder massakrer og menneskerettighetsbrudd i Kongo. Dette er selvfølgelig spørsmål vi vil ta opp i egnede fora.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1998-11-04:
Jeg vil først understreke at dette primært er justisministerens ansvarsområde, men jeg skal likevel svare på den delen av spørsmålet som jeg oppfatter som mitt ansvar. Jeg deler selvsagt representantens bekymring for de enkeltmenneskene som er berørt, og som dette dreier seg om. Det er nettopp derfor Regjeringen har sagt at hver enkelt sak skal vurderes for seg og underlegges individuell vurdering. Det er også helt klart at ingen som med sannsynlighet vil bli utsatt for forfølgelse, vil bli sendt tilbake til Sri Lanka. Det er altså ikke slik at noen skal bli sendt tilbake til forfølgelse. Det skal ikke skje. Det innebærer at hver sak skal vurderes for seg. Det er imidlertid ikke grunnlag for, utfra situasjonen på Sri Lanka slik den er nå, et generelt amnesti eller en generell oppholdstillatelse for alle tamiler i Norge. Ifølge Utenriksdepartementets kilder har situasjonen bedret seg noe, også siden debatten vi har hatt i Stortinget tidligere. Men jeg understreker igjen: Ingen som kan utsettes for forfølgelse, vil bli sendt tilbake. Man skal foreta en individuell vurdering og sikre seg at det ikke skjer. For øvrig vil jeg henvise denne typen spørsmål som knytter seg til enkeltsaker og hvilke beslutninger som fattes på grunnlag av søknad om asyl og oppholdstillatelse i Norge, til justisministeren.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1998-11-04:
Jeg vil gjerne få opplyse representanten om at vi i veldig mange år har hatt ambassade i Colombo og på Sri Lanka. Det er informasjoner fra ambassaden, som har et meget godt kontaktnett på Sri Lanka, som er grunnlaget for vurderingene som gjøres i Regjeringen. Ambassaden har selvsagt også et ansvar, ikke bare for å vurdere den konkrete og løpende situasjonen i landet, men også i forhold til enkeltborgere som måtte bli sendt tilbake. La meg understreke at det ikke er noen planer fra Regjeringens side om noen samlet eller omfattende tilbakesendelse av tamiler. Jeg trodde jeg hadde understreket i mitt svar på det forrige spørsmålet at ingen skal sendes tilbake dersom man med sannsynlighet kan bli utsatt for forfølgelse, arrestasjoner, fengslinger – overgrep av omfang som innebærer brudd på menneskerettighetene i denne sammenhengen.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 1998-11-04:
Jeg har et spørsmål til kommunal- og regionalministeren. Vi har nylig fått beskjed om at Rena Kartonfabrik har gått konkurs med de følger det har for dem som mister jobben og for hele lokalsamfunnet på Rena. Enkelte, deriblant ordføreren på Rena, Åse Grønlien Østmoe fra Senterpartiet, har forklart konkursen med EØS-avtalen. Dersom statsråden er enig med sin partifelle, kan da statsråden peke på hvilke regler i EØS-avtalen som nå er forandret i og med at Regjeringa i dag ikke kan gå inn og redde arbeidsplassene på Rena, mens tidligere arbeiderpartiregjeringer har bidratt til å berge arbeidsplassene uten å komme i konflikt med EØS-regelverket?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 1998-11-04:
Statsråden svarte ikke på det som var hovedspørsmålet mitt, nemlig om statsråden var enig med Åse Grønlien Østmoe i at det var EØS-avtalen som var årsaken til at Rena Karton gikk konkurs. Og det kunne også vært interessant å få svar på om det er riktig, slik vi har fått signaler om fra Knut Almestad, at norske myndigheter ikke svarte på ESAs invitasjon til dialog om refinansieringsforsøket i Rena Karton.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1998-11-04:
Dette er en sak som formelt ligger under Næringsdepartementet, men jeg skal forsøke å forklare hva som var årsaken til at ESA ikke fant å kunne akseptere den refinansieringspakka som lå der. ESA oppfattet SNDs garanti for Sparebanken Hedmark som å være det de kalte skjult statlig subsidiering, og derfor var svaret fra ESA, etter en del runder mellom ESA og Næringsdepartementet, at de ville foretrekke en annen måte å løse saken på. Problemet oppstod, som representanten Brustad sikkert har fått med seg, ved at ESA trengte tre-fire uker på å behandle denne saken, og styret i bedriften fant da at det var for lenge å vente på å finne en løsning.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1998-11-04:
På det siste spørsmålet, om det Almestad har sagt, er korrekt, kan jeg opplyse at næringsministeren allerede har gått ut og gitt beskjed om at det faktisk ikke var korrekt. Det var løpende kontakt flere ganger om dagen gjennom flere dager mellom Næringsdepartementet og ESA. Dette har gått ut i en pressemelding, tror jeg, for noen dager siden, slik at her må det være noen misforståelser. Men jeg må bare vise til det som næringsministeren har opplyst om det. Når det gjelder spørsmålet om det var EØS-avtalen som hindret løsningen for Rena Karton, er det jo faktisk det som er situasjonen, fordi det er regler i EØS-avtalen som skal ivaretas gjennom ESA. Hvis vi hadde hatt en annen tilknytning til EU – den gamle tilknytningen – kunne avgjørelsen vært tatt av norske myndigheter uten å måtte godkjennes i ESA.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1998-11-04:
Jeg mener at jeg har klargjort hvorfor ESA ikke kunne godkjenne den finansieringspakka som ble forhandlet fram mellom styret i Rena Karton og SND. Det var, som jeg sa, fordi det ble oppfattet å være en form for skjult subsidiering at SND gikk inn og stilte garantier for Sparebanken Hedmark, og det var ifølge ESAs vurdering et brudd på avtalen. Og det gav ESA beskjed om, og det var det vi også hadde forhandlinger om mellom Næringsdepartementet og ESA, så vidt jeg har forstått. Og alle kjenner jo til at da styret i Rena Karton hadde saken til vurdering, fant de at det å vente kanskje tre-fire uker på å få dette avklart, ville ta for lang tid – så de begjærte seg konkurs. Det vi nå håper, er at vi skal få i gang en ny finansiering, og der har vi gitt klar beskjed fra Næringsdepartementet og fra SND om at vi selvfølgelig stiller opp på det som er mulig.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1998-11-04:
Reglene er ikke endret, og det er måten SND gikk inn og finansierte ordningen på nå, som ESA har hatt motforestillinger mot. Men igjen: Dette ligger formelt under Næringsdepartementet, og jeg kan ikke gå i detalj om hva som har skjedd i denne prosessen, for det er jeg ikke kjent med.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1998-11-04:
Jeg må jo da få lov til å svare at uten EØS-avtalen hadde godkjennelsen ligget til norske myndigheter. Nå ligger den endelige godkjennelsen av en slik avtale også i ESAs organer hvis de mener at reglene i EØS-avtalen ikke følges. Og det er det som har skjedd i dette tilfellet. Men la meg igjen presisere at det var styret i Rena Karton som valgte å slå bedriften konkurs fordi de ikke kunne vente så lenge som den videre prosessen med ESA ville ta.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1998-11-04:
Jeg skal prøve å svare på det jeg forstod var spørsmålet. Jeg minner om at da vi hadde kommuneøkonomiproposisjonen til behandling i vår, fikk Regjeringen flertall for denne rammen for kommunesektoren for neste år takket være støtte fra Arbeiderpartiet. Den er fulgt opp i statsbudsjettet for neste år. Det komiteen bad om, er også fulgt opp, nemlig at en del av den forventede skatteøkningen skulle legges inn i rammen. Så har vi valgt å prioritere distriktssatsingen i neste års statsbudsjett. Til tross for at vi måtte legge fram et meget stramt statsbudsjett for å få redusert renten og styrket tilliten til norsk økonomi, har vi klart å finne rom for å øke satsingen på distrikter med 600 mill. kr. Det er et ganske stort løft, og en del av de midlene, nærmere 200 mill. kr, ligger i forskjellige fagdepartementer for å rette innsatsen direkte mot et bredt spekter av virkemidler. Og når det gjelder reaksjonene fra Kommune-Norge og ordførerne i distriktene, går jeg ut fra at alle er klar over at det som skjedde etter at Stortinget vedtok rammen for kommunesektoren neste år, var at lønnsforhandlingene ble gjennomført, pensjonsutbetalingene til Kommunal Landspensjonskasse – KLP – ble økt ganske mye, i tillegg til at også kommunene har fått merke renteøkningen. Men det viktigste målet med det statsbudsjettet Regjeringen har lagt fram, er å styrke tilliten til norsk økonomi og få ned renten. Det vil også kommunesektoren tjene på på sikt.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1998-11-04:
Som jeg sa: Vi så oss nødt til å legge fram et statsbudsjett med en innstrammingseffekt på 1 pst. Å kutte 9 milliarder kr skjer ikke smertefritt – det er da også smerteskrik ganske jevnt fordelt over det hele. Men til tross for det har vi altså klart å sørge for at vi får en vekst i overføringene fra staten til kommunene neste år på 2,6 milliarder kr. Det er det som ligger i forslaget fra Regjeringen. Om jeg så ville være fornøyd med den ene eller den andre kompromissløsningen her i Stortinget, vil jeg ikke ha uttalt noe om i dag. Jeg vil bare si at budsjettprosessen i Stortinget er stortingsgruppenes ansvar.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1998-11-04:
Det er riktig at det er mange kommuner som kommer til å få det tøft i 1999, selv med det opplegget Regjeringen har foreslått, men det er altså ikke slik at alle kommuner får problemer. Jeg har med en viss interesse merket meg at fylkesordføreren i Sogn og Fjordane, som kommer fra Arbeiderpartiet, har sagt at han var overrasket over hvor bra dette budsjettet var, tatt i betraktning den økonomiske situasjonen Norge er oppe i. Så bildet er noe mer nyansert. Men jeg tror jeg må få lov å referere til at det alle kommuner som nå sender inn brev til vårt departement, peker på som årsaken til at de nå kommer så vanskelig ut, er tre forhold – og det går igjen i omtrent alle brev vi får fra kommunene: lønnsoppgjøret, økte pensjonsutbetalinger og økte renter. Det er klart at i en slik situasjon vil mange kommuner komme vanskelig ut, og jeg har aldri lagt skjul på at jeg syns det er noe som også vi i regjering og storting må ta innover oss.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1998-11-04:
I 1995 ble det vedtatt en ny forskrift om organisering og disposisjonering av brannvesen som også regulerer krav til opplæring og kompetanse for brannpersonell. Bestemmelsen om utdanning og kompetanse for deltidsbrannpersonell ble ikke satt i kraft, da innholdet i ordningen og finansieringen måtte utredes nærmere. Det tilbys i dag ingen organisert og felles fastsatt opplæring for deltidsbrannpersonell. Utdanningen av deltidsbrannpersonell er regulert i de gamle forskriftene om krav til faglige kvalifikasjoner for personell i brannvesenet fra 1977. Denne stiller kun krav om at deltidsbrannpersonell det første året skal ha gjennomgått en grunnopplæring i eget eller annet brannvesen. Norges Brannskole tilbyr imidlertid et frivillig brevkurs samt et praktisk fem dagers kurs som er ment å være en praktisk avsluttende opplæring for deltidspersonell etter at brevkurset er fullført. Det er på det rene at denne opplæringen ikke er god nok. Det ble derfor i 1996 nedsatt en arbeidsgruppe bestående av Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet, Kommunal- og regionaldepartementet, Direktoratet for brann- og eksplosjonsvern og Norges Brannskole for å kartlegge opplæringsbehovet og framlegge et løsningsalternativ. Arbeidsgruppen har foreslått en opplæringsmodell bygd opp av moduler bestående av stor grad av selvstudium, kveldsundervisning, lørdagssamlinger og en avsluttende ukessamling. Dette innebærer at opplæringen vil skje lokalt og spredt over hele landet. Det foreslås imidlertid at Norges Brannskole i Tjeldsund skal være et sentralt koordinerende ledd og ha ansvaret for utvikling av læremidler. Norges Brannskole skal derfor i 1999 starte arbeidet med utarbeiding av læreplaner og koordinering/utvikling av læremidler som skal benyttes i opplæringen av deltidspersonell. Læremidler som brukes til utdanning av heltidspersonell, vil så langt mulig også brukes av deltidspersonell. Deltidsbrannpersonell vil kunne begynne med første del av opplæringen, altså selvstudiet, i 1999 når undervisningsmateriellet foreligger. Det er en krevende og omfattende reform å utdanne 10 500 deltidsbrannfolk, og utdanningen må derfor tas trinnvis over noe tid. Dette innebærer at brevkurset kan settes i gang i 1999, men at avsluttende ukessamlinger må utsettes noe.