Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-10:
: Jeg vet ikke om det er mulig for meg å overgå foregående taler i lettelse over at det ser ut som krigen i Kosovo og på Balkan er slutt, men jeg tror kanskje. Og det er ikke fordi at denne saken først og fremst har vært vanskelig for noen hver av oss, men fordi vi har vært i en situasjon med krig og humanitær katastrofe midt i Europa i 1999. Og den største omkostningen av dette har kosovoalbanerne og folket på Balkan selv betalt. Nå er det lagt et hovedspor for fred. Det kan komme tilbakeslag, det må vi være beredt på, men ikke store nok tilbakeslag, etter SVs oppfatning, til at hovedsporet blir forlatt. Nå er det slutt på NATOs bombing, og det må være slutt på den etniske rensingen. Det er et FN-mandat for en fredsstyrke rett rundt hjørnet, og freden må bygges. Det er jo nå bred oppslutning i Stortinget – det går jeg ut fra at statsministeren og Regjeringen merker seg – for at gjenoppbyggingen av freden må inkludere alle folkegrupper. Selvsagt er jobben størst i Kosovo. Den jobben som først og fremst må gjøres, er selvsagt å sikre de hundretusener av flyktninger i nærområdene mulighet for tak over hodet før vinteren. Men det er like vesentlig å ha alle tankene i hodet samtidig. Her må man legge opp til et gjenoppbyggingsarbeid som inkluderer alle grupper. Det skal være et multietnisk samfunn i Kosovo og på hele Balkan. Og særlig fordi det fins tapere i denne krigen, er det viktig å holde et klart skille mellom Milosevic og det serbiske folk. Det er ikke lett, fordi man har en folkevalgt president som er ettersøkt for krigsforbrytelser. Da er det vesentlig at det gjøres på en sånn måte at man nettopp har muligheter for å styrke den opposisjonen som hele tiden har vært der mot Milosevic, men som har vært undertrykt. Derfor må man være spesielt aktpågivende overfor det, fordi det kan sikre fred og stabilitet på sikt. Det kan ikke være sånn at lommeboken er vid åpen når det gjelder krigsinnsats, og at gjerrigheten setter inn når det gjelder fredsoppbygging. Det oppfatter jeg også at det er bred enighet om i Stortinget. Og så er det opp til oss da i fellesskap å følge opp når det kommer til konkrete bevilgninger og inndekninger, og det er det bare tiden framover som vil vise. Det ligger nå også et stort opprydningsarbeid foran oss i Kosovo. Det er lagt ut miner, og flyktningenes sikkerhet i forhold til å kunne vende tilbake er avhengig av at minene fjernes. Det påligger de serbiske styrkene et stort ansvar når det gjelder å vise hvor de er, sånn at den opprydningsjobben kan gjøres. Men det er jo også sånn at det ligger rester etter NATOs krigføring i Kosovo og på resten av Balkan. Det er brukt klasebomber som nå også kan være til fare, og det er veldig viktig at NATO frigir den informasjonen som trengs, og bidrar til den opprydningsjobben selv også. Det er også en stor miljøopprenskningsjobb som skal gjøres. Her har Norge kompetanse. Den må vi bruke og sette inn. Til slutt: Det kommer til å ligge forpliktelser på Europa i mange år framover til å være med og bygge freden på Balkan. Det grunnleggende må være at det er sammenheng i den holdningen vi har på hjemmebane i forhold til hva vi ønsker å oppnå i Kosovo og på resten av Balkan, nemlig at det er mulig for folk med ulik etnisk bakgrunn å leve i fredelig sameksistens. Det vil alltid finnes noen maktpolitikere som ønsker å blåse opp og forstørre det som må ligge av muligheter for konflikt mellom folk – ikke til beste for folk flest, men for vinning av egen makt og framgang. Det er den lærdommen som alle politikere i alle europeiske land, også i Norge – ja, i alle land i hele verden – må ta med seg og føle ansvar for hver eneste dag.