trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Henrik Rød (Fremskrittspartiet), 2003-02-12:
Jeg takker statsråden for svaret, som dessverre var veldig passivt i forhold til den aktuelle bedriften og den aktuelle problemstillingen. Det som statsråden nevner om at konkurransekraften i forhold til utenlandske konkurrenter ikke blir svekket, er, så langt jeg kjenner til, faktisk feil. Ved innføring av importavgiften har Norge valgt en annen miljøvernstrategi enn Sverige, og pålegger norske bedrifter en avgift på HFK, mens EU for tiden drøfter en strategi for utfasing av HFK. Jeg har følgende tilleggsspørsmål: Ønsker statsråden å praktisere en nærings- og miljøpolitikk som ikke harmoniserer med det de øvrige land i Europa har, og dermed svekke konkurransekraften til norsk industri og underminere norske arbeidsplasser? Eller er man villig til å gå i en dialog for å drøfte andre virkemidler i forhold til denne bedriften, som faktisk er den eneste bedriften som omfattes av dette aktuelle vedtaket i Norge?
Henrik Rød (Fremskrittspartiet), 2003-02-12:
Jeg takker statsråden igjen for svaret, som fortsatt er passivt etter min oppfatning. Det er slik at denne bedriften ved å inngå en utfasingsavtale når det gjelder bruk av HFK, hadde hatt muligheter til å kunne satse større ressurser på å investere i en annen produksjonslinje hvor man kunne bruke andre drivgasser. Bedriften ønsker også å gjøre dette. De ønsker å gå over til å bruke CO2 som drivgass. Det som er problemet, er at når dette er den eneste bedriften i Norge som ikke får muligheten til å benytte seg av refusjonsordningen på grunn av at drivgassen diffunderer i produksjonen, får man en vesentlig svekkelse i forhold til utenlandske konkurrenter. Så mitt spørsmål blir igjen om statsråden kan være villig til å gå inn og se på dette tilfellet på nytt, og spesielt på dette grunnlag, når det er snakk om den eneste bedriften i Norge. Ved bedriften er man interessert i å inngå en utfasingsavtale, og jeg synes at den norske regjering må være positive og bidra til å sikre norske industriarbeidsplasser. Og her har man en gyllen mulighet til dette.
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-12:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Innsynsutvalget varsler om lang ventetid for behandling av søknader om mappeinnsyn. Den sterke økningen i søknader rett før søknadsfristen gikk ut vil sannsynligvis øke ventetiden. Samtidig ser vi at flere som søker om innsyn, er eldre mennesker, og ifølge Innsynsutvalgets årsrapport er til nå 18 søkere døde. Ser statsråden noen mulighet for å korte ned behandlingstiden på en måte som også sikrer søkernes rettssikkerhet?»
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-12:
Jeg takker statsråden for det positive svaret. Jeg er selvfølgelig enig i at det ikke er noen god løsning dersom man velger å prøve å få ned saksbehandlingstiden på en måte som kan føre til ulik behandling. Det går jeg ut fra at vi er enige om. Jeg synes også det er positivt at statsråden her varsler at man faktisk trapper opp ressursbruken på den administrative siden. Jeg vil – bare for å være helt sikker på at jeg har forstått statsråden riktig – spørre om det er slik at alle administrative ressurser som kan korte ned saksbehandlingstiden, vil bli brukt, og vil man, dersom man ser at én stilling til vil kunne gjøre saksbehandlingstiden kortere på en måte som fortsatt er i tråd med rettssikkerhetsprinsipper, lyse ut denne stillingen?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-02-12:
Med en total søkermengde på ca. 12 500 ubehandlede saker vil saksbehandlingstiden nødvendigvis måtte gå noe opp, men det forventes likevel at saksbehandlingstiden kun vil øke for personer som er under 70 år. Utvalget vil fortsatt prioritere personer over 70 år, og som hovedregel skal disse ha svar innen tolv måneder. Når det er uttalt i årsrapporten at saksbehandlingstiden vil kunne øke til tre år, vil dette kun gjelde for personer under 70 år som leverte sin søknad de siste dagene før fristen gikk ut. I gjennomsnitt vil saksbehandlingstiden være lavere – et og et halvt til to år. Pr. 1. januar 2003 var det sju personer ansatt i sekretariatet. En ny rådgiver er ansatt i engasjement og tiltrådte 1. februar. Det er utlyst ytterligere en stilling som rådgiver og en sekretærstilling, med søknadsfrist 20. februar. Når disse er ansatt, vil sekretariatet bestå av ti personer. I tillegg er det foretatt administrative endringer internt på saksbehandlingsrutinene for å få saksbehandlingstiden ned. Utvalgsmedlemmene møter i gjennomsnitt én uke pr. måned. Medlemmene har enten andre faste jobber eller verv å skjøtte, og det vil – ikke minst av den grunn – sannsynligvis være lite aktuelt med økt møtevirksomhet. For å få saksbehandlingstiden ned kunne man tenke seg muligheten av å utnevne flere medlemmer til utvalget. Dette er imidlertid en løsning jeg ikke anbefaler. For det første vil det måtte ta tid å få disse samkjørt med de eksisterende medlemmene, og for det andre vil det kunne skape ulik behandling hvis man forutsetter at medlemmene skal arbeide kun med deler av søknadene og ikke godkjenne søknadene i plenum.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-02-12:
Spørreren har oppfattet meg helt rett, at det tiltrådte en ny rådgiver 1. februar, og at ytterligere to stillinger vil bli besatt så raskt som mulig etter 20. februar, når søknadsfristen går ut. Dette er noen skritt som er tatt nå for å gjøre noe med saksbehandlingstiden. Hvis det skulle komme fram informasjon senere, vil jeg følge opp det, for jeg har den samme hensikt som spørreren har, nemlig å finne fram til hvordan man kan ivareta forutsigbarhet samtidig som man klarer å behandle sakene på en likeartet måte. Her har jo dette utvalget hatt faste medlemmer som har sittet og jobbet sammen. Det ville bli et annet grep hvis vi skulle endre på den strukturen. Men jeg vil svare at jeg vil følge dette veldig nøye. Er det noe som kan gjøres administrativt, vil jeg følge nøye med og komme tilbake med nødvendige tiltak dersom det viser seg å være påkrevd.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-02-12:
Schengensamarbeidet med EUs medlemsstater og Island ble operativt for Norge 25. mars 2001. Avtalen gir oss rett til å delta i ett felles europeisk reisefrihetsområde og legger til rette for at samarbeidet og samhørigheten i Europa gradvis styrkes. Schengen-avtalen bygger på den samme grunnidé som den nordiske passunionen. Fra 1957 ble passkontrollen opphevet ved de internordiske grensene, slik at man kunne reise uten pass mellom de nordiske landene. Innen Schengen-området innebærer den frie personbevegeligheten at det i utgangspunktet ikke er personkontroll på de indre Schengen-grensene. Unntaksvis kan et land gjeninnføre kontroll på de indre grenser dersom hensynet til den offentlige orden eller landets sikkerhet krever det. Samtidig er grensekontrollen ved de ytre Schengen-grensene styrket. Grensene mellom Norge og de nordiske EU-land er indre Schengen-grenser. For å oppveie ulempene ved bortfall av kontroll ved de indre grensene er Schengen-landene blitt enige om kompenserende tiltak for å styrke kontrollen ved yttergrensene og også kontrollen innenfor Schengen-området. Disse tiltakene omfatter bl.a. en styrking av politisamarbeidet, utlevering av lovbrytere, samarbeid om visumspørsmål og opprettelsen av ett felles informasjonssystem, det såkalte Schengen Information System, SIS. Systemet er opprettet for at myndighetene i Schengen-landene skal kunne utveksle opplysninger om personer og gjenstander i henhold til Schengenkonvensjonen. Det registreres i hovedsak opplysninger i forbindelse med ettersøking av personer med henblikk på pågripelse og utlevering. På grensene mellom Norge og de nordiske EU-land, som er indre Schengen-grenser, er det derfor ikke yttergrensekontroll. Det er heller ikke systemer som dokumenterer grensepasseringene mellom Norge og de nordiske EU-land. EU-landene vedtok i 1990 en konvensjon om hvilken EU-medlemsstat som er ansvarlig for behandlingen av en asylsøknad. Norge deltar i dette Dublin-samarbeidet gjennom tilknytningsavtale til konvensjonen. For å bidra til bedre identitetsavklaring og fastsettelse av asylbehandlingsansvar er det opprettet et sentralt fingeravtrykkregister, Eurodac. Registeret ble iverksatt for Norge den 15. januar i år. Fingeravtrykk og ledsagende opplysninger legges i Eurodac og vil muliggjøre en bedre informasjonsutveksling mellom Dublin-landene. Fingeravtrykk kan tas av utlending som er fylt 14 år, og som søker asyl eller som uten å bli bortvist blir anholdt i forbindelse med ulovlig passering av ytre Schengen-grense eller som oppholder seg ulovlig i landet. Dublin-samarbeidet og opprettelsen av Eurodac vil føre til at det blir lettere å bestemme hvilket land som skal behandle en asylsøknad.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-02-12:
Det framgår at Dublin-samarbeidet og Eurodac-registeret nettopp er opprettet for at man skal kunne gjøre noe med førsteasyllandsregelen. Med et slikt register som jeg her har beskrevet, og som trådte i kraft 15. januar i år, vil man lettere kunne gjøre noe med den problemstillingen som spørreren har tatt opp. Det framgår av mitt første svar. Jeg mener at dette vil gjøre det lettere – det er riktig – for alle utlendingsmyndigheter og for politiet å sikre at man får en førsteasyllandsregel, og at man unngår det som man folkelig kan kalle asylturisme.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-02-12:
Det framgår av mitt første og av mitt andre svar at det å ikke følge spilleregler anser myndighetene alltid som et problem. Når Dublinkonvensjonen eksisterer, når samarbeidet eksisterer – og Norge har en tilknytning til det – og når vi har Eurodac-systemet, er det nettopp for å sørge for at førsteasyllandsregelen blir respektert. Jeg er vel kjent med den utfordringen representanten tar opp, for vi hadde en situasjon i 1999, da det plutselig dukket opp mennesker fra Nord-Irak i Norge som snakket flytende svensk, tysk og dansk. Det var åpenbart at det hadde de ikke lært på et språkkurs et annet sted. Dette var folk som hadde beveget seg fra andre land i Europa. Overfor disse reagerte vi den gangen med tiltak. Dette var på et tidspunkt da justismyndighetene hadde ansvaret for saken. Kommunalministeren, som nå har ansvaret, følger dette nøye. Hun har tidligere gitt uttrykk for at nettopp Eurodac-systemet gir en god mulighet for å sørge for at førsteasyllandsregelen kan bli praktisert. Den har to prinsipielle markeringer: Man markerer asylinstituttet for dem som trenger asyl og beskyttelse, og man bekjemper asylturismen hos dem som da beveger seg fra det ene landet til det andre. Det er mulig at representanten ønsker seg til en situasjon som eksisterte før Schengen-samarbeidet, og det er et redelig, politisk standpunkt. Når man har Schengen-samarbeidet, er det de virkemidlene som jeg nå gjør rede for, som vi kan bruke, og som vi aktivt bruker.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-02-12:
Eg vil stilla følgjande spørsmål til helseministeren: «2 500 barn og unge ventar på psykiatrisk behandling. Bak dette talet gøymer det seg mange einskildpersonar og pårørande som treng hjelp straks. Køen var like stor for eitt år sidan. Er det omorganiseringa av sjukehusa til statlege føretak som gjer at Regjeringa nedprioriterer dette viktige området?»
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-02-12:
Det er oppsiktsvekkjande at Regjeringa – trass i Opptrappingsplanen for psykiatri – ikkje leverer betre resultat på eit så sårbart område. Det vi har sett av helseføretaka så langt, er m.a. ei rekkje nye leiarar med millionløner og meiningslaus bruk av konsulenttenester. Det er altså pengar som kunne ha vore brukte til pasientbehandling. I tillegg er det truslar om sentralisering og nedlegging av tilbod, for ikkje å snakka om den avdemokratiseringa som går føre seg. Så seier statsråden at nivået i 2003 skal haldast minst på nivået i 2002. Er statsråden verkeleg nøgd med at over 2 000 barn og unge, både i 2001 og ved utgangen av 2002, venta i kø?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-02-12:
Senterpartiet undrar seg over at Regjeringa ikkje prioriterer dette området. Det blir meldt f.eks. frå Helse Sør og Helse Øst, eller BUP Sør og BUP Øst, om ein lett nedgang i aktiviteten. I Rogaland er det 123 dagars ventetid på barne- og ungdomspsykiatrisk poliklinikk. Og så stiller Regjeringa med ein kommuneøkonomi som gjer at kommunane i 2003 må kutta i alt frå støttetimar til helsestasjonar, med fare for at kommunane som følgje av redusert førebygging faktisk er med på å gjera behovet for heilt naudsynt hjelp til psykisk sjuke endå sterkare. Sosialministeren har ansvaret for rusfeltet, og ho veit kva som skjer akkurat der. Vi ber om at Regjeringa no verkeleg lyftar dette feltet slik at det blir synleg utover det minimumet som kan målast ved statistikk.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-02-12:
Ferske tall fra Norsk pasientregister viser at Opptrappingsplanen for psykisk helse gir resultater. Tallene viser at 26 pst. flere ble tatt inn til behandling fra venteliste i siste tertial i 2002 sammenlignet med samme periode i 2001. Dette er en stabil økning, som har pågått over flere år. I 1998 fikk 20 000 barn og ungdom behandling. Anslaget for 2002 tyder på at godt over 30 000 fikk hjelp i fjor. Dette feltet er ikke nedprioritert. Tvert imot er det en større satsing på psykisk helse i 2003-budsjettet enn noen gang. Omorganiseringen til foretak skal ikke forsinke arbeidet med å oppfylle Opptrappingsplanen for psykisk helse. Det er heller ikke noe som tyder på at ventelistene blir lengre på grunn av reformen. Tvert imot viser ventelistetallene for tredje tertial i 2002 at antall barn og unge som venter på behandling, er redusert fra om lag 2 500 til om lag 2 300 sammenlignet med samme tid i 2001. Fortsatt er det for mange som venter på hjelp, men fortsatt er vi kun halvveis i opptrappingsplanen og forventer ytterligere reduksjon. Som helseministeren har orientert Stortinget om tidligere, er departementets styringspremisser og vilkår knyttet til Opptrappingsplanen for psykisk helse tydelige og klare. Tilbudet innen psykisk helse skal styrkes i sin helhet, og midler som tilføres som en del av planen, skal benyttes til det formål de er bevilget for. I styringsdokumentene for 2003 til de regionale helseforetakene er følgende presisert om bevilgningen til psykisk helse: «Bevilgningen skal sette spesialisthelsetjenesten i stand til å gjennomføre planlagt styrking av psykisk helsevern. Vilkår for tilskuddet er at aktivitetsnivået må videreføres slik at tilbudet i 2003 minst skal være på samme nivå med 2002 og i tillegg bli supplert med de ytterligere tiltak som følger av midler fra opptrappingsplanen.» Det er samtidig lagt vekt på sammenhengen i det budsjettmessige opplegget for 2003 og 2004. I styringsdokumentet er det derfor videre gitt føringer for at dersom eventuelle manglende leveringsforpliktelser ved utgangen av 2002 i henhold til Opptrappingsplanen for psykisk helse ikke er oppfylt, må dette rettes opp i perioden 2003–2004. Avslutningsvis vil jeg forsikre om at Regjeringen står fast på målene i opptrappingsplanen, og at denne skal gjennomføres som planlagt.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-02-12:
La det være sagt med én gang: Helseministeren er ikke fornøyd med at vi har så mange barn som venter på denne typen behandling. Men opptrappingsplanen skal følges. Vi har sett at det er nedgang i antall barn og unge som venter på behandling. Vi er ikke ferdige med planen. Vi kommer også til å følge utviklingen innenfor dette området særlig nøye. Det er også etablert et rapporteringssystem fra foretakene pr. tertial, som er gitt i henhold til det som går på styringsdokumentet. Det jeg er glad for, er at det ikke er noen diskusjon om planen. Men det skjer forandringer, det skjer endringer i tråd med det som ligger til grunn for opptrappingsplanen. Fornøyde blir vi ikke før de som trenger behandling, får det. Men som sagt: Planen følges, opptrappingen skjer, og det er resultater å vise til.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-02-12:
Omorganiseringen av foretakene skal ikke forsinke opptrappingsplanen. Feltet er ikke nedprioritert. I opptrappingsplanen, St.prp. nr. 63 for 1997-98, ble det forutsatt en forsiktig opptrapping de første årene på grunn av personellmangel. I statsbudsjettet for 2003 er det foreslått 670 mill. kr mer til opptrappingsplanen. Samlet er det da lagt inn 2,37 milliarder kr mer i 2003 enn i 1998. For å nå målene må en gjennomsnittlig opptrapping for årene 2004–2006 være på om lag 1 220 mill. kr pr. år. Det å legge inn 670 mill. kr mer i opptrappingsplanen for 2003 kan neppe kalles noe annet enn at planen prioriteres. Men vi er ikke ferdige. Jeg deler uroen til Meltveit Kleppa, nettopp fordi dette er en sårbar gruppe. Dette er noe helseministeren kommer til å følge nøye med på. Nettopp dette vil det også bli fokusert på når tilbakemeldingene fra de regionale foretakene skjer i henhold til styringsdokumentet.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-02-12:
Jeg er ikke riktig sikker på om dette var et spørsmål, men etter det jeg forstår, er det en underliggende uro for det som skjer i området, spesielt knyttet til Kunes. Det jeg kan understreke, er at Helsedepartementet har mottatt en klage fra ordføreren. Det vil snarlig bli avholdt et møte med kommunen, hvor også Helse Finnmark og Helse Nord vil delta. Det er invitert til et folkemøte, og det er kommet frem et tydelig uttrykk for engasjement fra befolkningen. Klagen som Helsedepartementet har mottatt, vil bli behandlet raskt, og slik sett vil problemstillingen bli drøftet og tatt videre der. Jeg ser også at Fylkeslegen i Finnmark har konkludert med at en nedleggelse ikke var faglig uforsvarlig, men at det også er påpekt at det ville være ønskelig at Helse Finnmark og Lebesby kommune sammen ser på alternative muligheter for å ta vare på nettopp det som går på den akuttkompetansen som ligger der, og på beredskapen i området.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-02-12:
Utgangspunktet er at departementet i forrige uke mottok en klage. Vi vil vurdere den. Det har vært kontakt mellom Helse Finnmark, kommunen og Helse Nord for å få til et møte. Jeg tar med meg synspunktene fra Skjælaaen tilbake til Helsedepartementet, men poenget er i hvert fall at Helsedepartementet så raskt som mulig vil behandle denne klagen.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-02-12:
Det er et sentralt poeng at mulighetene for å se 2003 og 2004 i sammenheng skal bidra til at hensynet til pasientene ivaretas på en god måte. Det må også legges vekt på at styret i Helse Vest er gitt et helhetlig oppdrag for å gi regionens befolkning spesialisthelsetjenester. Men det betyr ikke, som jeg understreket i mitt hovedinnlegg, at vurderinger og tiltak er fristilt fra den overordnede politiske kontroll. At man utreder og ser på konsekvenser av utredninger, er ikke det samme som at man fatter endelig vedtak. Det at fagfolk foretar skikkelige analyser, har en verdi i seg selv. Jeg kommer til å følge nøye med på nettopp det som skjer i Helse-Norge, og vil selvfølgelig også gjøre det i forhold til den økonomiske situasjonen. Men Helse Vest må få anledning til å gjøre nettopp det de skal, nemlig ha et helhetlig tilbud til innbyggerne.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-02-12:
Nå sa jeg vel ikke at Helse Vest hadde større utfordringer enn andre. Det er utfordringer i forhold til de endringene som skal skje, og den budsjettsituasjonen man har. Derfor har det også vært viktig at man skal kunne se budsjettåret 2003 i sammenheng med 2004. Det er viktig at man fra sentralt hold, ut fra den styringsstrukturen som er lagt, ikke griper inn i forhold til utredninger. Jeg hører at representanten er inne på nettopp den samme tankegangen. Det må være mulig for Helse Vest å utføre sine oppgaver, nemlig å ha en helhetlig innretning i forhold til det oppdraget de har fått. Da er utredninger viktige. Så langt er det ikke fattet vedtak. Helse Vest vil fortsatt ha det arbeidet. Styret har den utfordringen. Men det er ikke slik, som jeg understreket i mitt hovedinnlegg, at overordnet politisk myndighet ikke følger med.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2003-02-12:
«Helse Finnmark har vedtatt at ambulansen på Kunes i Lebesby kommune skal fjernes med virkning fra 1. februar 2003. Hva vil statsråden gjøre for at befolkningen i Indre Laksefjord skal få et likeverdig helse-/ambulansetilbud på linje med den øvrige befolkningen?»
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2003-02-12:
Jeg takker statsråden for svaret. Når denne ambulansen nå er nedlagt, er det snakk om at ambulansen skal stasjoneres i Kjøllefjord, Mehamn eller Lakselv. Kjøllefjord–Mehamn, Rv 889, er faktisk stengt eller kolonnekjørt fem måneder i året. Til Lakselv er det 15 mil å kjøre. Jeg kjørte sjøl den veien sist fredag i snøfokk. Det er faktisk bare 17 pst. av befolkningen som vil få dekning av ambulanse innenfor en responstid på 60 minutter, slik ambulanseplanen for Finnmark sier det skal være. Hele 80 pst. av de 360 innbyggerne vil dermed få en dårligere dekning enn det som ambulanseplanen for Finnmark definerer som et minimum av responstid for grisgrendte strøk. Kommunen har vurdert dette med akuttbil, som har vært nevnt, men de avviser det, for de har faktisk ikke lov til å ha noen pasienter i denne akuttbilen. Folk på sjukeheimen fortviler – alle fortviler – og det er stor uro over dette som skjer i en bygd som faktisk er i vekst.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2003-02-12:
Da vil jeg stille et konkret spørsmål. Nå har altså kommunen klaget. Spørsmålet er om ambulansen kan få lov til å være operativ så lenge klagen er til behandling. Det er noe som jeg vet også Lebesby kommune gjennom ordføreren har stilt spørsmål om i denne klagen.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2003-02-12:
Jeg vil stille følgende spørsmål: «Offshoreverftet Rosenberg i Stavanger har tapt Snøhvit-kontrakten til det spanske verftet Dragados Offshore. Årsaken skal være store prisforskjeller. Etter et lignende tilfelle i fjor bad Stortinget Regjeringen gi en beskrivelse av situasjonen i norsk offshorerettet verkstedindustri og gjennomgå konkurransesituasjonen for denne industrien i forhold til andre EØS-land. Hva har Regjeringen foretatt seg så langt i denne sak, og hva vil en gjøre for å sikre denne viktige industrien konkurransedyktige rammebetingelser?»
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2003-02-12:
Jeg takker statsråden for svaret. Nå ser vi dessverre at store deler av vår industri sakker akterut i konkurransen med industri fra andre land. Offshoreverftene er foreløpig det siste eksemplet på dette. Samtidig får vi høre påstander, eller antydninger, om skjult, lovlig eller ulovlig subsidiering i form av restrukturerings- eller omstillingsmidler. Har Regjeringen så langt i prosessen funnet ut om det i Dragados-saken eller andre liknende saker er brukt slike skjulte subsidier? Hva gjøres i tilfelle fra Regjeringens side for å komme dette til livs?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2003-02-12:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Kværner Egersund mistet i fjor høst en viktig kontrakt til Dragados i Spania, og nå har vi sett det samme når det gjelder Snøhvit-kontrakten, hvor Kværner Rosenberg mistet kontrakten til det samme spanske verftet. Resultatet av dette kan jo bli oppsigelser, permitteringer og oppsplitting av kompetansemiljøer det har tatt flere tiår å bygge opp. Er ikke Regjeringen bekymret for den negative utviklingen for denne viktige industrien? Hvilke konkrete grep vil en fra Regjeringens side ta for å styrke norske offshoreverfts konkurransesituasjon?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-02-12:
Jeg har følgende spørsmål: «I Aust-Agder har flere grunneiere planer om å bygge enten mikro-, mini- eller småkraftverk, bl.a. i Tovdalselva. Potensialet på landsbasis for slike kraftverk er anslått til inntil 15 TWh. Kraftmangel aktualiserer nå en raskere realisering av denne tiltrengte kapasiteten. Mange møter imidlertid et uhyre tidkrevende byråkrati, andre har problemer med vassdragsvern. Slike miljøvennlige småkraftverk bør kunne bygges også i vernede vassdrag som Tovdalselva. Hva mener Regjeringen om dette?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-02-12:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg vil tolke dithen at det ikke var så aller verst. Det er slik at potensialet for utnyttelse av denne type kraftverk er anslått til inntil 15 TWh på landsplan, og en del av det er da underlagt vern. Og bare for å holde seg til 15 TWh: Det er et uhyre interessant potensial vi snakker om i disse tider med økende kraftmangel. Dette tilsvarer energiforsyning til rundt 750 000 husstander. Vi har også sett at det har vært en stor interesse i den senere tid for å realisere slike mini-, mikro- og småkraftverksprosjekter. Men jeg har vært i kontakt med mange som har store problemer med å få realisert sine prosjekter på grunn av vern, og de opplever det nesten som håpløst å få satt dette i gang. Det er dette som er bakgrunnen for mitt spørsmål, og jeg må nesten spørre: Er det vern eller er det kraftforsyningen som er det viktigste for Regjeringen i disse tider med mangel på kraft?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-02-12:
Jeg tolker det dithen at Regjeringen for så vidt følger opp det som den erklærte i Sem-erklæringen, er positivt innstilt, vil stimulere til bygging av slike kraftverk vi her snakker om, og vil fremme forslag som medfører en raskere prosedyre for saksbehandling. De som har opplevd mye byråkrati og forsinkelser, vil møte et forenklet regelverk for dette i framtiden. Med det tror jeg vi skal se hvordan dette vil slå ut i det praktiske liv i framtiden, og jeg tror ikke det er nødvendig med noe ytterligere oppfølgingsspørsmål. Men har statsråden en kommentar, må han gjerne få lov til komme med den.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-12:
«I statsbudsjettet for i år halverte Regjeringen tilskuddet til skolefritidsordningen. Resultatene ser vi allerede nå, i form av økt egenbetaling og redusert tilbud i flere kommuner. SFO-tilbudet er av stor betydning for mange familier. En samlet utdanningskomité bad i innstillingen til budsjettet om at Regjeringen skulle komme tilbake til Stortinget med en helhetlig plan for utvikling av skolefritidsordningen. Når vil statsråden legge fram en slik plan for Stortinget?»
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-12:
Jeg vil først takke for det positive svaret, og for at statsråden har tenkt å komme tilbake til Stortinget med en plan for skolefritidsordningen. Som statsråden redegjorde for, er det et kutt i skolefritidsordningen på 217 mill. kr dette året. Da Stortinget innførte skolefritidsordningen gjennom en innstilling til en stortingsmelding i 1997, kom flertallet med følgende merknad: «Fleirtalet meiner at skulefritidsordninga er heilt avgjerande for å gi born i småskolen og foreldra deira den nødvendige tryggleik og stabilitet i kvardagen. Staten må vere med å sikre økonomien i skulefritidsordninga, slik at det ikkje oppstår unødvendige skiljer mellom elevane.» Mitt spørsmål til statsråden er: Har statsråden en annen oppfatning enn den Stortingets flertall hadde da innstillingen om SFO ble vedtatt i Stortinget?
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-12:
Når man kuttet 217 mill. kr, ser man at dette har hatt en betydning for skolefritidsordningen, at en rekke kommuner har lagt ned en del tilbud, og at en rekke kommuner har varslet og kommet med store prisøkninger på skolefritidsordningen. Man ser også at enkelte foreldregrupper har problemer med å kunne benytte seg av dette tilbudet. I dagens samfunn er det slik at mange er avhengig av skolefritidsordningen, både de som er i arbeid, de som er under utdannelse og også våre nye landsmenn, som dette tilbudet er særlig viktig for i forhold til integrering. Hvis Stortinget skal ta det ansvaret som de har her – etter at man har fjernet de øremerkede tilskuddene og tar ansvaret innenfor rammefinansieringssystemet – betyr det jo at Stortinget likevel blir nødt til å følge opp med midler. Mitt spørsmål blir da: Kan vi vente oss større statstilskudd i revidert nasjonalbudsjett?
Kristin Clemet (Høyre), 2003-02-12:
Kommunene skal ha et tilbud om skolefritidsordning før og etter skoletid for 1.–4. klassetrinn. Utvikling og fastsetting av innhold, organisering og drift av skolefritidsordningen er et kommunalt ansvar. Statstilskudd til drift av skolefritidsordningen ble i etableringsfasen gitt som øremerket tilskudd. For å redusere omfanget av øremerkede tilskudd til kommunene, vedtok Stortinget ved behandlingen av kommuneproposisjonen for 2003 å innlemme tilskuddet i rammetilskuddet til kommunene fra 1. august 2003. Jeg tar sikte på å legge frem en odelstingsproposisjon om nødvendige endringer i opplæringsloven som følge av innlemmingen i rammetilskuddet i løpet av våren 2003. Ved behandlingen av statsbudsjettet for 2003 vedtok Stortinget, i forbindelse med innlemmingen i rammetilskuddet, også å redusere det statlige tilskuddet til skolefritidsordningen med 217 mill. kr. Departementet har lagt til grunn at 128 500 barn vil benytte skolefritidsordningen i 2003. Reduksjonen på 217 mill. kr vil, dersom kommunene ikke velger å dekke inn hele eller deler av dette selv, bety en gjennomsnittlig økt årlig foreldrebetaling på 1 689 kr pr. barn. Dette tilsvarer ca. 150 kr pr. måned. Det er da ikke tatt hensyn til lengden på oppholdstiden. En nasjonal evaluering av skolefritidsordningen ble foretatt av Nord-Trøndelagsforskning og lagt frem våren 2002. Evalueringen er omtalt i St.prp. nr. 1 for 2003. Selv om kvaliteten på skolefritidsordningen varierer mellom og innenfor kommuner, viste evalueringen at de fleste foreldre er fornøyd med tilbudet, og at barna trives. Foreldre til funksjonshemmede barn var imidlertid mindre tilfreds med tilbudet til sine barn. Skolefritidsordningen må fortsatt utformes på grunnlag av lokale behov og forutsetninger. Det er et kommunalt ansvar både å etablere skolefritidsordningen, og å forbedre og videreutvikle tilbudet. Jeg vil i budsjettet for 2004 komme tilbake med en plan for utvikling av skolefritidsordningen, slik komiteen har bedt om. Planen vil legge til grunn det kommunale ansvaret for tilbudet og tydeliggjøre på hvilke måter staten kan bidra til utviklingen av skolefritidsordningen, i et samarbeid med kommunene. Skolefritidsordningen gir rom for samarbeid med kommunale musikk- og kulturskoler, foreninger og andre som arbeider med kulturtiltak. Det er derfor også naturlig å behandle innholdet i skolefritidsordningen i stortingsmeldingen om kulturformidling og kulturopplevelser i og i tilknytning til skolen, og denne meldingen kommer som kjent i vår.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-02-12:
Jeg har i og for seg ikke det. Jeg må selvfølgelig si at det kuttet vi foreslo i forbindelse med siste forslag til statsbudsjett, ikke er et kutt jeg gleder meg over, men det var et kutt som var nødvendig å gjøre av hensyn til helheten i budsjettet. Som jeg har redegjort for tidligere fra denne talerstol, er det totale budsjettet og nettoveksten på utdannings- og forskningsdepartementets budsjett ganske kraftig for inneværende år, men det inneholder også noen kutt, hvorav dette er ett. Jeg mener også at skolefritidsordningen er viktig. Staten tar ansvar for økonomien, men det er jo vanlig og i tråd med de prinsipper vi har lagt til grunn her i denne sal, at dette med øremerkede ordninger er noe man skal bruke i en etableringsfase når man innfaser et nytt tjenestetilbud så å si innenfor kommunenes ansvarsområde, og etter hvert gå bort fra øremerking. Når man går bort fra øremerking, betyr det i og for seg at staten fortsatt tar ansvar, men da tar man ansvaret for det hele tjenestetilbudet innenfor rammefinansieringssystemet.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-02-12:
Jeg tror ikke at man skal legge til grunn at det kommer større statstilskudd, selv om man selvfølgelig ikke kan redegjøre eksakt for fremtidige budsjetter. Jeg tror staten, i samarbeid med kommunene og kommunesektoren, kan bidra til å utvikle og forbedre og få til en kvalitetsheving i skolefritidsordningen også uavhengig av de rent budsjettmessige tiltak. Men alt i alt er i hvert fall ikke jeg i stand til å legge frem et statsbudsjett, hvor det som regel er kraftig vekst i regelstyrte ordninger, og hvor det er viktige satsningsområder som det er ganske bred enighet om i denne sal, uten at det også legges frem et eneste kutt. Etter en samlet vurdering var dette et område som vi prioriterte lavere enn de feltene hvor det er foretatt en voldsom budsjettøkning. Jeg har tillit til at kommunene kan gjøre mye, men jeg tror også at staten kan bidra i et samarbeid med kommunene gjennom lov- og forskriftsverk, kompetanseutvikling, erfaringsspredning, samarbeid mellom kultur- og organisasjonsliv, lokalsamfunn osv. Det kommer jeg som sagt tilbake til.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2003-02-12:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til fiskeriministeren: «Et rederi i Ålesund søker nå om å få overta trålere hjemmehørende i Finnmark og å frita dem for plikten til å levere fisken til bestemte industrianlegg i Finnmark. Dette er trålere som har fått konsesjon kun fordi de skulle sikre råstoffleveranser til fiskeindustrien i Finnmark. Vil statsråden se til at disse trålerne fortsatt knyttes til og har leveringsplikt til industrianleggene som forutsatt?»
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2003-02-12:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er glad for opplysningen om at Fiskeridirektoratet har avslått den søknaden som foreligger om å føre et fartøy ut av Finnmark. Jeg håper og legger til grunn at statsråden vil stå fast på det samme i den utstrekning det måtte komme opp en ankesak. Disse spørsmålene reiser to viktige fiskeripolitiske temaer. Det ene er hvordan man kan sikre et bredt fiskerimiljø i Finnmark, som jo har hatt en nedgang i viktige flåtegrupper, og hvor et salg vil svekke dette miljøet. Det andre er spørsmålet om leveringsplikt for å sikre tilgang på råstoff til industrien. Jeg understreker det som statsråden også gjør, at det er viktig at trålerne skal sikre råstoffleveransene til industrien. Derfor er det også viktig å sikre at man ikke løsner på båndene mellom industri og trålere. Jeg tillater meg å spørre statsråden: Kan jeg forstå statsrådens svar slik at han vil legge sterk vekt på å videreføre den leveringsplikt som er i dag, og å håndheve den klart og entydig?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2003-02-12:
Jeg tillater meg først å understreke det jeg sa i mitt forrige spørsmål, som går på at det er viktig å fastholde båndene mellom industri og trålere. Vi har sett flere eksempler på at trålerne har blitt løst i forhold til forpliktelser overfor industrien, og at det har vært vanskeligere å håndheve leveringsplikten. Det andre er at jeg for min del og for Arbeiderpartiets del vil advare mot å endre leveringsbetingelsene fra anlegg til region på grunn av at det vil gjøre det enkelte anlegg og de sårbare lokalsamfunnene mer utsatt for svikt i råstofftilførselen. Så erkjenner jeg at det skjer endringer i eierstrukturer. Samtidig vil jeg veldig sterkt understreke, som statsråden så riktig sa, at hele bakgrunnen for at disse trålerne har fått sin konsesjon, er at de skal levere råstoff og sikre aktiviteten ved nettopp bestemte anlegg og bestemte lokalsamfunn. Derfor er det viktig at statsråden står fast ved det. Det er også viktig at man snarest mulig får en mer konsekvent håndhevelse av at brudd på leveringsbetingelsene har konsekvenser, alvorlige konsekvenser, for dem som bryter dem. Jeg ser fram til at statsråden iverksetter det.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-02-12:
Ut fra spørsmålet til representant Karl Eirik Schjøtt-Pedersen vil jeg først si at jeg er kjent med at det foreligger to saker som kan falle inn under spørsmålet. Den ene gjelder en søknad fra West Fish – Aarsæther AS om å kjøpe en større aksjepost i Nordic Sea Holding AS, et selskap som er hjemmehørende i Tromsø, og som er tildelt bl.a. torsketrålkonsesjoner for flere fartøy. Denne søknaden er nå til behandling i Fiskeridirektoratets ytre etater, og siden den da ikke er kommet på mitt bord, kan jeg ikke uttale meg mer konkret om den spesielle saken. Den andre saken gjelder en søknad fra et fiskereid trålrederi i Ålesund om ervervstillatelse for en tråler knyttet til Finnmark som er eid av Nordic Sea Holding AS. Denne søknaden ble nylig avslått av Fiskeridirektoratet ut fra hensynet til fiskeflåtens distriktsmessige fordeling, i tråd med det jeg forstår er intensjonen i spørsmålsstillerens problemstilling. På det nåværende tidspunkt er ikke saken påklagd. Det er grunn til å tro at den kan bli det. Men den er ikke påklagd, og som sådan er den ikke til behandling i fiskeriforvaltningen. Men på et mer generelt grunnlag kan jeg gi uttrykk for at det er riktig som representanten Schjøtt-Pedersen viser til, at trålerne i begge disse to sakene er knyttet til bestemt industrivirksomhet og er pålagt leveringsplikt. To av trålerne som er eid av Nordic Sea Holding AS, skal imidlertid ikke sikre råstoff til anlegg i Finnmark, men i Nordland. Ferskfisktrålerne er i det vesentlige eid av selskap som også eier fiskeindustribedrifter. Grunnlaget for at det er gitt ervervstillatelse for fartøyene, er i hovedsak at fartøyene skal sikre råstoffleveransene til de enkelte selskapers egne anlegg. Slik jeg ser det, vil prinsippet om at trålere skal forsyne og sikre industrien på land, også være retningsgivende i årene framover. West Fish – Aarsæther AS er selv eier av så vel fiskeindustribedrifter i Finnmark som av trålere som har leveringsplikt til disse anleggene i Finnmark. Tilhørighet mellom industri og flåte er således for så vel dette selskapet som for enkelte av Nordic Sea Holding AS" trålere, knyttet til Finnmark. La meg for øvrig understreke at jeg vil gi uttrykk for at et eierskifte av trålere som er knyttet opp mot bestemte virksomheter eller regioner, ikke nødvendigvis vil endre forutsetningene for hvor fartøyene skal levere råstoff. Det er min klare ambisjon, min klare hensikt, at det ikke skal bidra til å forrykke andelen av råstofftilførselen til Nord-Norge.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-02-12:
Som jeg tidligere har gitt uttrykk for, har jeg ikke noen ambisjoner om å svekke leveringsforpliktelsene. Men derimot må vi erkjenne at det er endringer i industristrukturen, det er endringer i eierstrukturene i forhold til det som opprinnelig var. Derfor har jeg gitt uttrykk for at vi i departementet nå gjennomgår leveringsbetingelsene og ser på om det er mer egnet å knytte leveringsforpliktelsene til en region enn til bestemte anlegg. Men det er ikke truffet noen avgjørelser. I forhold til den saken som det ble referert til i spørsmålet, registrerer jeg at det selskapet som nå har fått sin søknad avgjort, og som eventuelt måtte finne grunnlag for å påklage det, har gitt klart uttrykk for at det verken vil flytte selskapet eller aktivitet fra Finnmark. Det anser det heller ikke som aktuelt å søke om at leveringsforpliktelsene blir svekket, fordi departementet så tydelig har gjort det klart at det ikke er aktuelt. Men den saken er, som sagt, avgjort, og med mindre den skulle bli påklagd, vil den ikke komme på mitt bord.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-02-12:
Jeg er enig i at det er nødvendig med en mer konsekvent håndheving av leveringsbetingelsene, for skiftende statsråder har gjennom tidene ikke håndtert dem på en like klar og tydelig måte som det jeg har signalisert at vi skal gjøre. Men vi må også erkjenne at det er endring i industristrukturen. Vi har en konkret sak i Nordland hvor det kan være problematisk å få i gang industrivirksomhet ved et anlegg som trålerne har leveringsforpliktelser til. Da er vi nødt til å erkjenne at vi kanskje må vurdere å se på det på nytt, se på om leveringsforpliktelsene til en region bedre vil kunne ivareta industriens totale behov enn å opprettholde leveringsforpliktelse til én industribedrift som ikke lenger er oppegående. Det er forhold som vi skal ta hensyn til, og min klare ambisjon, målsetting, er at leveringsforpliktelsene, slik trålerne har fått dem, er et vilkår som skal etterleves. Men igjen: Vi må ta innover oss de strukturendringer som foregår, og så får vi tilpasse det best mulig.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2003-02-12:
Jeg har gleden av å stille følgende spørsmål til næringsministeren: «Næringsministeren uttalte til TV 2 torsdag 30. januar at han ville foreta en fullstendig gjennomgang av norsk skipsfartspolitikk. Vil statsråden i den forbindelsen vurdere å innføre en ordning med nettolønn for norske sjøfolk?»
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2003-02-12:
Da kan man vel si at svaret så langt var gledelig. Det er slik at en rekke EU-land har etablert innretninger på skatte-, trygde- og avgiftssiden for å stimulere sysselsettingen av sjøfolk som er utsatt for internasjonal konkurranse. Land som Danmark, Sverige, Finland, Nederland og Storbritannia har forskjellige løsninger, som har det til felles at sjøfolk i Europa langt på vei er skattefrie. Det er man ikke i Norge. Jeg er derfor glad for at dette blir vurdert grundig. Spørsmålet er naturligvis også hvor raskt dette kan skje, og i hvilken form dette vil komme tilbake til Stortinget, slik at Stortinget kan ha en samlet debatt om norsk skipsfartspolitikk. Dette er det veldig mange sjøfolk og veldig mange innenfor skipsfartsnæringen og maritime næringer som venter en avklaring på.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2003-02-12:
Jeg er glad for presiseringen av at det er fullt mulig å gjennomføre ordninger, eksempelvis en nettolønnsordning, før denne skipsfartsmeldingen er ferdig behandlet. Nå kommer det et statsbudsjett igjen ganske snart. Det er forhåpentligvis mulig å få gjort noe i den anledning. Hvis ikke, risikerer man altså at denne skipsfartsmeldingen, når den er ferdig, blir en beskrivelse av hvordan Norge ble avviklet som en stor skipsfartsnasjon, og hvordan de maritime næringene ble lagt i grus av en handlingslammet regjering. Derfor håper jeg at Regjeringen tar et tak i dette lenge før man er ferdig med skipsfartsmeldingen.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2003-02-12:
Det er en glede for meg å få stille dette spørsmålet til nærings- og handelsministeren: «Miljøbil Grenland AS har utvikla et konsept på elbiler. Batteritypen de benytter, har unntak fra EUs regelverk fram til 2005. Utvikling av nytt, forurensningsfritt batteri er mulig hos SINTEF i Trondheim, men det koster 10 mill. kr. Firmaet har skaffa 7 mill. kr fra private aktører. Søknad til Forskningsrådet rett før jul gav negativt resultat. Å skrinlegge dette nasjonale miljøtiltaket ville være ille. Hva kan statsråden gjøre for at Miljøbil Grenland AS ikke skal møte veggen rett før mål?»
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2003-02-12:
Jeg takker for svaret så langt. Spørsmålet er som kjent opprinnelig stilt til miljøvernministeren, siden jeg iallfall hadde trodd at dette skulle gå inn under det som gjelder miljøforskning, som også ministeren var inne på. Vi vet jo at denne forskningspotten ble redusert i budsjettforliket, men jeg hadde håpet at næringsministeren hadde hatt flere virkemidler i ermet og hadde kunnet riste litt løs på det i dag. Miljøbil Grenland har en unik mulighet til å utvikle en miljøvennlig bybil. I 2002 var det 250 slike biler i drift, og nå har Oslo bestilt 180 nye. Det er helt riktig som ministeren sier, at det gis mange gode virkemidler når det gjelder årsavgift, parkeringsavgift osv., men det trengs også penger til å utvikle et nytt batteri, for ellers stopper dette opp i 2005. Det er her problematikken ligger nå. Det trengs 3 mill. kr – kun, vil jeg si – for å få dette til. Dette blir en mellomløsning fram til vi får hydrogen/brenselceller. Man regner med at det kan være ferdig utviklet i 2015.(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2003-02-12:
Jeg har for så vidt forståelse for det som ministeren nå sier. Jeg syns det er interessant å vise til en brosjyre på glanset papir hvor nærings- og handelsministeren gratulerer Grenlands-miljøet med ti års god innsats. Vi vet jo at Grenlands-miljøet har gjennomlevd ganske store omveltninger de siste årene. Jeg skjønner dette med å riste i ermet, men det går likevel an å gi gaver noen ganger. Det er ti år siden dette begynte – det var i 1993 – og det kunne jo være fristende å spørre om ikke ministeren vil gi 3 mill. kr i tiårsgave til Grenlands-miljøet for miljøets skyld.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2003-02-12:
Jeg har følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Det har hele tiden vært en forutsetning at E12/tunnel Umskaret skulle bygges for midlene som ble bevilget som kompensasjon for at enkelte bransjer fikk forhøyet arbeidsgiveravgift som følge av krav fra EU. Dette gikk spesielt ut over Fundia og Rautaruukki i Rana. Etter en ny gjennomgang av prosjektet er kostnadene økt med 30 mill. kr. Statsråden har uttalt at prosjektet skal gjennomføres. Hvordan har statsråden tenkt å fullfinansiere prosjektet slik at det kan gjennomføres som planlagt uten forsinkelser?»
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2003-02-12:
Jeg takker for svaret. Situasjonen og utviklingen i dette prosjektet nå er at det stadig har blitt forsinkelser, og at prosjektet ved stadige forsinkelser i hvert fall ser ut til også å bli dyrere. Tidligere i spørretimen i dag var man inne på at industrien sliter. Dette var midler som var satt av som kompensasjon for økning av arbeidsgiveravgiften. Man har hele tiden trodd at i hvert fall den posten stod der, og at man skulle få løst problemene ved å gjøre en oppstart. Stortinget har vedtatt en bevilgning på 57,4 mill. kr for å starte opp prosjektet. Det står også i merknadene at et enstemmig storting har vedtatt at man skal følge opp dette med midler. Det som skjer nå, er at det ser ut til at prosjektet blir dratt ut i tid. Jeg ville ikke bli forbauset hvis denne prisen i tillegg også blir forhøyet, i og med at prosjektet er forsinket. Har statsråden tenkt på, og har hun eventuelt muligheter for og midler til det eventuelt å starte prosjektet, slik at man kommer i gang, så usikkerheten rundt industrien, som sliter nok fra før, slipper å spre seg?
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2003-02-12:
Statsråden nevnte at det var uenighet mellom Vegvesenet og lokale politiske representanter. Men det er da vitterlig gjort et politisk vedtak om at det skal bygges tunnel. Da kan man ikke komme tilbake og si at det har vært uenighet. Da må man prøve å gjennomføre det som er politisk vedtatt, for det er vedtatt både av fylkestinget og også av Stortinget at man skal gå inn for den tunnelløsningen som alle sammen har vært enige om. Jeg synes statsråden bør følge opp dette så fort som mulig, slik at man ikke får forsinkelser. Man bør få satt i gang dette prosjektet, som industrien vil ha stor nytte av, ikke bare landindustrien, men også annen industri. Jeg tenker på fiskeindustrien og på det som skjer av utvikling mot Sverige, Finland og Russland. Dette er et meget bra prosjekt, som man bør komme i gang med. Derfor er utålmodigheten stor hos industrien i dette området.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2003-02-12:
Eg har følgjande spørsmål til samferdselsministeren: «Dei siste åra har fartsgrensene blitt sett ned ei rekkje stader i landet. Dette gjeld m.a. strekninga Flatøy–Bergen, der fartsgrensene store deler av denne strekninga er sett ned med 10 km/t. Dette har også medført at enkelte bilistar no vel å kjøre om tettstaden Salhus for å komme raskare fram. Grunngjevinga for å senke fartsgrensene var at dette ville gi færre trafikkulykker. Kan statsråden dokumentere at trafikkulykkene faktisk har gått ned etter at fartsgrensene blei reduserte?»
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2003-02-12:
Eg vil takke for svaret. Eg konstaterer at statsråden seier at reduserte fartsgrenser har medført at farten er redusert. No synest ikkje eg at det er så veldig oppsiktsvekkjande. Ein viser til at det på denne strekninga har vore færre trafikkulykker. Ein føretek her ei samanlikning mellom dei fem åra før fartsgrensene blei reduserte, og frå 2001 fram til i dag, så det er vel neppe noko godt samanlikningsgrunnlag. No er det slik at reduserte fartsgrenser også medfører auka transportkostnader for næringslivet og for offentleg sektor. Auka veginvesteringar vil vanlegvis derimot redusere trafikkostnadene, også trafikkulykkene. Synest ikkje statsråden det ville ha vore meir fornuftig heller å satse på auka vegutbetring, auka vegvedlikehald, for å få ned trafikkulykkene?