trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-11-16:
Takk. Det er rett som statsråden seier, at spørsmålet baserer seg på ein fleirtalsmerknad i innstillinga til folkehelsemeldinga, der ein samla komité bad om at det vart utarbeidd ei sektorlov for vass- og avløpsetaten. Fleirtalet knytte det til den komande kommunereforma, men heile komiteen bad altså om ei sektorlov. Slik eg forstår svaret frå statsråden, vil ikkje regjeringa følgja opp denne fleirtalsmerknaden, i og med at statsråden viser til NOU-en, og at dette skal vurderast når regjeringa skal følgja opp NOU-en som er lagd fram. Stemmer det som eg seier her?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-11-16:
Takk. Eg forstår enno ikkje heilt svaret frå statsråden. For meg er merknaden frå komiteen heilt tydeleg: Komiteen understrekar at det hastar med å få på plass meir avklarte og funksjonelle føresegner i form av ei sektorlov. No har det gått eitt og eit halvt år sidan innstillinga, og eg hadde trudd at regjeringa hadde begynt arbeidet med ei sektorlov, uavhengig av den NOU-en som kom ut, fordi dette er Stortinget si meining. Kan statsråden forklare om det faktisk er slik at arbeidet med ei sektorlov ikkje har starta, og at helse- og omsorgsministeren ikkje har tatt noko sjølvstendig initiativ for å følgja opp merknaden frå ein samla komité?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
«Helsefagarbeidere er en av de viktigste yrkesgruppene i helse- og omsorgssektoren. Aldri har så mange unge valgt helsefag på videregående, men fortsatt møter de et arbeidsliv som ikke klarer å tilby fast ansettelse og aller minst 100 pst. stilling, selv om alle vet at det er stort behov for kompetansen deres. Det skjer lite på dette området til tross for mange gode intensjoner. Hva vil statsråden gjøre for å få fortgang i arbeidet med å tilby 100 pst. stillinger til nyutdannede helsefagarbeidere?»
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
Takk for svaret. Det er en god beskrivelse, men det vi opplever når vi er ute i kommunene, er at de savner et større trykk, fordi det betydde noe da vi i oppdragsdokumentet viste at vi ønsket å jobbe for å få en økning i spesialisthelsetjenesten. I kommunene har vi på ti år klart å øke andelen som jobber heltid, med bare to prosentpoeng, fra 44 pst. til 46 pst. Andelen har gått opp blant kvinner og faktisk gått ned blant menn. Hvordan klarer vi å jobbe enda mer aktivt? Jeg har også gode eksempler fra Songdalen på Sørlandet, som med intensivt arbeid over to år har klart å øke fra 66 pst. til 75 pst. Det er noe med det trykket som skal til. Vi er ikke opptatt av å overstyre kommunene, men av rollemodeller og tydeliggjøring, og at vi i denne salen sier at det er viktig at vi tar vare på ressursene og utnytter dem på best mulig måte. Hva kan vi gjøre enda bedre enn det vi har gjort fram til nå?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
Når så mange ungdommer nå velger helsefag – det er egentlig innenfor helsefag at vi har hatt den største økningen, og vi vet at behovet er størst der – ba jeg utredningsseksjonen om å gå gjennom de fem største byene for å se hvor mange av de ferdig utlærte som hadde fått 100 pst. stilling. Nesten ingen av byene var opptatt av å se sammenhengen mellom det å ta inn lærlinger og at dette er en rekrutteringskanal. Det var faktisk bare Trondheim som skulle ansette fem stykker, og Drammen én. Man gjør en jobb innenfor spesialisthelsetjenesten, men går det an å tenke litt mer aktivt overfor kommunene, være en rollemodell og framheve dette tydeligere? For det er sløsing med menneskelige ressurser. Det går an å begynne med de nye unge. De ønsker heltidsjobb, det er i hvert fall helt sikkert.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
«Høyre og Fremskrittspartiet er tydelige på at de ønsker betydelig mer privatisering i eldreomsorgen. Dessverre er det en kjensgjerning at dårligere lønns- og arbeidsvilkår er et av de sterkeste konkurransefortrinnene private omsorgstilbydere bruker. Hvorfor mener ikke statsråden dette er et problem, og hvorfor mener han det ideologiske målet om mer privatisering er viktigere enn å stoppe denne konkurransen basert på dårlige lønns- og arbeidsvilkår?»
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
Dette er et helt spesielt forsøk fra statsråden på å tildekke, men også å gå i dialog om samme tema. Han sier det ikke er privatisering, men refererer stadig til innmarsjen av private. Jeg stiller i mitt spørsmål for så vidt ikke spørsmål om privatisering eller ikke, men jeg sier at i den konkurransen som foregår når man skal bestemme hvem som skal utføre oppgavene for kommunen, er det en kjensgjerning at det som er de privates fortrinn i konkurransen med kommunens egne, er lønns- og arbeidsvilkår for de ansatte. Det er ikke hva de leverer, det er ikke kvaliteten – det er i hovedsak lønns- og arbeidsvilkår for de ansatte. Spørsmålet er da: Hvorfor vil ikke statsråden si at det er greit, dere kan konkurrere, Høyre er for det, men vi skal i hvert fall garantere anstendige lønns- og arbeidsvilkår for de ansatte? Det er spørsmålet her.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
Jeg hadde inntrykk av at spørretimen handlet om at stortingsrepresentantene stilte spørsmål til statsrådene – men det er jo et gjentakende triks fra denne regjeringen å stille spørsmål tilbake fordi man har svake argumenter selv. Statsråden sier at det skal være anstendige lønns- og arbeidsvilkår. Spørsmålet blir da: Er det anstendig når vi ser at folk som har vært ansatt i kommunale sykehjem, og som går over i nye, private, mister 40 000–50 000 kr årlig i pensjonsrettigheter, samtidig som de går ned i lønn? Er det det statsråden mener er en anstendig, ordentlig – hva skal jeg si – behandling av ansatte, av folk som har levert omsorg til eldre i Norge gjennom et helt livsløp, og som får avsluttet sin karriere med det? Hvis statsråden har lyst til å sette sin merkelapp på at det er anstendig, det er god behandling av ansatte, det er slik konkurransen skal være, for all del – men jeg skulle ønske at statsråden ville komme tilbake til Stortinget med en løsning på hvordan vi ikke konkurrerer på lønns- og arbeidsvilkår.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
Mitt spørsmål til helseministeren er dette: «Regjeringen har varslet å endre investeringstilskuddet til sykehjemsplasser som ble innført i 2008, slik at dette kun kan brukes til rehabilitering av heldøgns omsorgsplasser dersom dette også gir netto øking av plasser. Vil dette gjelde som et absolutt krav ned på enkeltkommunenivå, dvs. at også kommuner som klart kan dokumentere at de har tilstrekkelig med plasser for framtidige behov, vil få avslag på søknad om tilskudd til hardt tiltrengt rehabilitering?»
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
Dette er litt vanskelig å forstå, men jeg ser det slik – og forstår det slik av svaret – at helseministeren mener at dette er et absolutt krav til alle kommunene. Jeg får bekymrede meldinger fra kommunene, som altså ikke ser det slik at behovet for renovering vil stoppe i 2021, for det som er nytt i dag, blir jo gammelt om noe tid og trenger løpende renovering. Det er også noen kommuner som spør om følgende: Dersom man søker tilskudd til både renovering og nybygg, får innvilget tilskudd, renoverer, og så endrer forutsetningene seg når det gjelder nybygde plasser, som gir det helseministeren kaller for nettoplasser – betyr det at den kommunen vil måtte betale tilbake det man har fått i tilskudd for å renovere, selv om man kan dokumentere en endring, f.eks. at framtidige framskrivninger når det gjelder befolkningen, har endret seg?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
Jeg skjønner nå at helseministeren vil holde på å kjøre dette investeringstilskuddet inn i en veldig smal ramme og ikke i tråd med behovene som er ute i kommunene, som er veldig ulikt. Så har jeg et tall til helseministeren, for jeg hører at han sier det feil en del ganger: Det ble altså ferdigstilt 7 700 plasser, nye og renoverte, i tidsperioden 2008 til 2015, og de fleste fikk tilsagnet sitt på rød-grønn vakt. Så har vi slått det fast. Så er spørsmålet: Hva betyr netto antall plasser hvis man får tilskudd til både renovering og nye plasser? Hvis man renoverer 50 plasser, hva er forholdstallet mellom de renoverte og de nye? For jeg har forstått det slik på helseministeren at man får til renovering hvis man også har nettoplasser. Hva vil nettoplasser innebære?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
Jeg har den glede å ta opp spørsmålet fra Stine Renate Håheim: «Regjeringen har satt av minst 180 mill. kr til forsøket med statlig finansiert eldreomsorg. 17 kommuner har trukket seg fordi de ville tape penger på ordningen, inkludert Gran og Vestre Slidre. Hva ville de 180 mill. kronene utgjort i heldøgns omsorgsplasser?»
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
Jeg registrerer at statsråden ikke tar seg bryet med å svare på spørsmålet og ikke vil regne ut hvor mange flere årsverk vi kunne fått i pleie- og omsorgsetaten med de pengene som nå brukes. Det er etter våre beregninger opp mot en kvart milliard kroner som nå brukes på seks kommuner, som gjennomfører et forsøk som statsråden selv sier han ikke har noe tro på vil bli gjennomført. Telemarksforskning mener det er umulig å måle noen effekt av forsøket, og KS anser det som verdiløst. Det er ganske sterke ord fra tunge forskningsinstitusjoner. Mitt spørsmål til statsråden er: Kan han angi ett tiltak i sin portefølje som det er mer bortkastet å bruke så mye penger på?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
Det er interessant at statsråden mener at det bare brukes 8 mill. kr på prosjektet. Da må jeg spørre: Hvor mange byråkratkroner er brukt i eget departement til å gjennomføre forsøket?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
«Ein ny Sintef-rapport viser at over halvparten av dei som søker om hjelp i siste fase av livet, ikkje får det, der det står at «personer med demens [...] er en gruppe som tilsynelatende i svært liten grad mottar noe særskilt organisert palliativt tilbud». I juni 2015 bad Stortinget regjeringa setje ned eit utval. Utvalet blei sett ned i mai 2016, og skal levere innstillinga innan utgangen av 2017. Kvifor brukar regjeringa så lang tid på dette viktige arbeidet?»
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
Med stort fokus frå første stund tok det altså regjeringa eitt år – eitt år – før dei sette ned dette utvalet. Men eg skal la det liggja. Frå Hospiceforum Norge høyrer vi at dei lindrande avdelingane no er i ferd med å verta vanlege korttidsavdelingar, og at kommunane skjer ned på bemanninga. Då vil ein faktisk ikkje vera i stand til å møta menneske i siste fase, og deira næraste, med den verdigheita vi alle ønskjer, for ein må ha fagpersonar til stades, og fagpersonar med tid. Kvifor tek ikkje statsråden dei nødvendige grepa for å sikra nok plassar og fagpersonar, slik at pasientane og deira pårørande får den verdige avsluttinga av livet som dei faktisk fortener?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
Ja, kommuneøkonomi er faktisk ein nøkkel også her, og eg vil berre minna om at Arbeidarpartiet har 2 mrd. kr meir til kommunane i sitt alternative budsjett. Eg har sjølv opplevd kor vanskeleg det er å verta dratt mellom ønsket om å gje livsforlengande behandling og at våre kjære skal få sleppa å lida meir. Det er vondt, det er vanskeleg, og ein er heilt avhengig av fagpersonar som er der, og at smertebehandling vert gjeve i tråd med pasientane og pårørande si vilje når dei treng det. Eg er oppteken av denne gruppa og vil treffa tiltak, så det er for meg heilt uforståeleg at det kan ta eitt år frå Stortinget bad om at det vart sett ned eit utval, og til regjeringa gjorde det. Og no skal ein altså bruka eitt og eit halvt år på å arbeide i tillegg. Kva kjem denne manglande handlingsviljen og dette manglande fokuset av frå regjeringa på ei så sårbar gruppe?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
«Regjeringen har endret investeringstilskuddet til Husbanken for heldøgnsplasser i pleie- og omsorgssektoren. Det har alvorlige konsekvenser for mange kommuner, deriblant Bærum. Ordfører i Bærum, Lisbeth Hammer Krog, er kritisk fordi det går ut over nødvendig oppgradering av allerede eksisterende bygg. Hun og Torbjørn Espelien fra Bærum Fremskrittsparti advarer om at eldreomsorgen vil bli dårligere som følge av dette. Hvorfor hører ikke regjeringen på sine egne i denne saken?»
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
Investeringstilskuddet fra Husbanken skal legges fram, det blir en ny politikk, og det er for å sikre netto tilvekst. Lisbeth Hammer Krog er ganske tydelig når hun snakker om framtiden. Det de trenger, er penger både til nye bygg og til renovering, ikke minst med tanke på å sikre bærekraftige omsorgstjenester når antallet eldre stiger om noen år. Byggene skal vedlikeholdes fortløpende. Fremskrittspartiets leder av hovedutvalget for bistand og omsorg, Torbjørn Espelien, er like klar. Hvis Husbanken ikke lenger skal gi tilskudd til renovering, blir kommunene tvunget til å drifte eldre, uhensiktsmessige boliger. Da blir eldreomsorgen dårligere. Dette står fortsatt ved lag selv om perioden er noe utsatt. Mener virkelig statsråden at disse to politikerne, som representerer regjeringspartiene i en av Norges største kommuner, ikke vet hva som er best for sin egen eldreomsorg?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
Jeg takker for svaret. Jeg vil minne statsråden om at angrep på Arbeiderpartiet egentlig burde gjøres i andre debatter enn i spørretimen. Det er vi som sitter i opposisjon, som stiller spørsmål til statsråden, og da bør han svare på sin politikk. Det jeg likevel ikke forstår, er hvorfor Høie ikke er mer lydhør overfor kommunene. Hvorfor mener han at man framover ikke skal drive med renovering i det hele tatt, og vil avvikle denne ordningen, når så mange er kritiske? Det er ikke bare disse to representantene fra Kommune-Norge som har vært kritiske, det er mange andre også. Det er fristende å tenke at det å kunne skryte av nye plasser i eldreomsorgen gjør seg mye bedre i tv-debatter når valg skal vinnes. Er det det som er hovedårsaken, eller hva er det egentlig som ligger til grunn for at man ikke vil være med på å bidra til renovering?
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
«Ifølge Helse- og omsorgsdepartementet vil det være behov for til sammen 9 200 dagaktivitetsplasser for hjemmeboende personer med demens innen 2020. Helse- og omsorgsdepartementet anslår av man ved utgangen av 2016 vil mangle 6 120 plasser for å nå det anslåtte behovet. Hvordan kan statsråden si seg fornøyd med dette i denne regjeringens siste budsjett?»
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
Jeg hører at statsråden kanskje ikke er like fornøyd han heller, så vi kan jo håpe det er det siste budsjettet han legger fram. Flere demente krever kompetanse, og kommunene har sakket akterut når det gjelder årsverk innenfor pleie og omsorg. På vår vakt kom det over 22 000 nye kommunale årsverk, dvs. 2 800 per år. Utfra svar som Helse- og omsorgsdepartementet selv har gitt, er det tallet nå mye lavere, ca. 1 370 per år. Også tallet på kommunalt ansatte helsearbeidere som har tatt videreutdanning, er skuffende lavt. Kan helseministeren forklare hvorfor det har blitt slik?
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
Vi er nok uenige om kommuneøkonomi og økning. Forskning viser at demente har stor nytte og glede av kognitiv og fysisk trening, både som en positiv opplevelse og med tanke på å bremse sykdomsutviklingen. Kan helseministeren forklare meg hva han så langt har gjort overfor denne sårbare gruppen for å forebygge?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-11-16:
Jeg håper statsrådens blodsukker holder til et spørsmål til etter at han har stått her i snart to timer: «Å regulere blodsukkeret er avgjørende for å leve godt med diabetes. Likevel er det belastende – særlig for barn og unge – å stikke seg til blods opp mot 15 ganger i døgnet. Det nye glukosemålesystemet Freestyle Libre har gjort hverdagen til mange mye lettere, da det måler ved hjelp av en skanner og sensor på armen. Vil statsråden sørge for en refusjonsordning for Freestyle Libre som sikrer at diabetikere får tilgang til et nytt og bedre hjelpemiddel for å håndtere sin alvorlige og kroniske sykdom?»
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-11-16:
Jeg takker for svaret – det er vel omtrent det samme som jeg fikk i et skriftlig spørsmål som statsråden svarte på 13. oktober. Jeg har regnet litt. Fra juni til nå anslår jeg at det har gått 150 dager, så vi er snart på de 180 dagene som Kunnskapssenteret maksimalt skal bruke på å gjøre vurderingen og skaffe dokumentasjon. Det ene spørsmålet er om dette blir en så hurtig leveranse at man får svaret innenfor de 180 dagene som nå snart har gått. Det andre spørsmålet er om hele oppdraget ikke er overflødig, for det er mange andre land i Europa som har gjort denne vurderingen og kommet til at dette er godkjent. Kunnskapssenteret har avtale med 77 andre institusjoner i Europa om at de ikke skal gjøre dobbeltarbeid. Da er det to spørsmål: Kommer svaret innen 180 dager? Og er det egentlig nødvendig for Norge å gjøre dette?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-11-16:
Takk for det svaret. Et spørsmål i så henseende er om Kunnskapssenteret og Bestillerforum er riktig adresse her, all den tid de fleste av dem som skal ta i bruk dette, forholder seg til HELFO og primærhelsetjenesten, og om det ikke er HELFO, som har kvalitetssikret blodsukkermålerutstyr gjennom ti år, som kunne stått for den metodevurderingen. De har et fagråd hvor brukerne også er med. Så er det sånn at vi får mange henvendelser om denne formen for blodsukkermåling, særlig fra foreldre som ser at deres barn og unge har god nytte av dette hjelpemiddelet. Det er mindre stikk, men ikke minst bruker de mindre insulin – dette er vinn-vinn. Selv om det kan høres dyrt ut å betale 20 000 kr, og at staten skal bidra, brukes det mye penger på det utstyret allerede. Spørsmålet er egentlig da om ikke HELFO kan få oppdraget, hvis Kunnskapssenteret kanskje ikke har spurt engang.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
Jeg har følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Arbeiderpartiet mener det er svært viktig at ikke eldreomsorgen blir salderingspost i de kommunale prioriteringene. Vi er bekymret for at de oppgavene som kommunene nå skal løse innenfor sine stramme budsjetter, vil ramme de svakeste eldre. Vi ser ut fra foreliggende tall at veksten i antall årsverk i pleie- og omsorgstjenestene er lavere under denne regjeringen enn under den forrige, samtidig som behovene har økt. Hvordan kan statsråden forsvare at det prioriteres 25 mrd. kroner i skattekutt framfor bedre eldreomsorg?»
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
Hvis noen i denne post-Trump-tiden leter etter et sted for å se etter avstand mellom virkelighetens verden og politikerelitens verden, kan svaret fra helse- og omsorgsministeren fungere som et veldig godt eksempel, for i regjeringens virkelighet finnes det ikke arbeidsløshet, der finnes det ikke økende forskjeller, og der finnes det ikke mangler i eldreomsorgen. Men ute i virkeligheten forteller Høyres egen Kåre Reiten i Stavanger, som Høyre har styrt i 21 år, at nå tåler vi ikke flere nedskjæringer og reduksjoner i sykehjemmene. Sykehjemmenes driftsbudsjetter er så anstrengt at det tåles ikke flere reduksjoner, sier han. Vi kan ikke kutte mer i kvaliteten, sier han, sykehjemmene har måttet spare ganske mye de siste årene, noe som har ført til færre ansatte, færre nattevakter. Spørsmålet er: Tror statsråd Bent Høie at dette hjelpes av mer penger til kommunene eller enda flere milliarder i skattekutt til de absolutt rikeste i Norge?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
Jeg registrerer at svaret til Bent Høies partifeller i Stavanger er at det ikke er mer penger som trengs, det er bedre styring av eldreomsorgen – i en by man altså har styrt i 21 år. La oss flytte oss til Bærum, som ikke på samme måte er rammet av arbeidsløshetskrisen under denne regjeringen, hvor sykehjem ifølge Aftenposten beskrives slik: «angrepet av råte», «små rom med «skaptoalett»» og «beboernes rom er så små at det er vanskelig å bruke tilgjengelige hjelpemidler på dem». I denne situasjonen velger regjeringen å svekke investeringstilskuddene. Statsråden klarer ikke engang å følge sitt eget løfte for sykehusbudsjettet. # mrd. kr i året var det soleklare løftet før valget – 12 mrd. kr i løpet av fire år. Man er milevis unna. Allikevel har man altså 25 mrd. kr i året til de rikeste for å skape flere arbeidsplasser, som ikke dukker opp – tidenes største ledighet. Hvorfor er det viktigere å bruke penger på dette enn å sette noen av de milliardene, i hvert fall 10 pst. av skattekuttene, inn i eldreomsorgen? Bare det ville vært et stort løft. Hvorfor settes ikke dette først?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
«Undersøkelser viser at ca. 60 pst. av eldre er underernært. Hvorfor har regjeringen sagt nei til Arbeiderpartiets forslag om en nasjonal strategi om ernæring?»
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
Av svaret kan man jo få inntrykk av at her er alt såre vel. Men det som er realiteten, er at da det var høring i komiteen om dette representantforslaget som jeg viser til, ga samtlige som deltok, uttrykk for at her er det behov for en langt sterkere innsats når det gjelder eldre og ernæring enn det vi ser i dag. Det er både fordi vi ønsker handling og også fordi vi ønsker en raskere framdrift at man har etterlyst en sånn strategi for relativt lenge siden. Nå får vi nok en gang høre at det skal komme noe en gang i framtiden, og at statsråden egentlig er mer enn godt fornøyd med sånn som det er i dag, men faktum er at så mange som 60 pst. av brukerne i eldreomsorgen kan være rammet av feilernæring, eller stå i fare for å bli rammet av det. Er en måltidskonkurranse mellom sykehjem det viktigste tiltaket som regjeringen har på dette området?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
Jeg takker for svaret. Uansett handlingsplan eller strategi, så er det en faktor som er helt avgjørende for om man lykkes på dette området, og det er om man har nok ansatte som kan ta den jobben ut til hver enkelt institusjon opp mot hver enkelt bruker. Sykepleierforbundet skriver bl.a. at det er travle hverdager i sykehjemmene og i hjemmetjenestene rundt i landet, og det å hjelpe noen med å spise er tidkrevende – å mate en person med svelgeproblemer tar lang tid. Det er et godt eksempel på ting det kan være vanskelig å få tid til i en travel hverdag. Jeg viser også til forrige spørsmål fra representanten Trond Giske, som tydelig får fram forskjellen mellom regjeringens politikk, som prioriterer skattekutt, og vår politikk, som handler om å gi kommunene mulighet til å ansette flere innenfor denne viktige tjenesten. Mener statsråden at ansatte i dag har nok tid til å ivareta de eldres behov ved måltidene?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2016-11-16:
Jeg tillater meg å stille et spørsmål til helse- og omsorgsminister Bent Høie: «Vi har sett et press på sentralisering av barneavdelinger flere steder i landet. Hedmark er et fylke med svært lange avstander. Likevel foreligger det forslag om å fjerne nyfødt-intensiv- og barne- og ungdomsavdelingene ved Elverum sjukehus, slik at Hedmark vil stå uten disse viktige funksjonene. Er det fra statsrådens side en villet nasjonal politikk at sykehustilbud som spesielt berører barn og unge, blir sentralisert?»
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2016-11-16:
Som statsråd er man faglig og politisk ansvarlig for hvilket helsetilbud og hvilket sykehustilbud vi skal ha rundt omkring i Norge. Det er et offentlig finansiert tilbud, som det til sjuende og sist er det politiske Norge som har ansvaret for. Hedmark er et veldig langstrakt fylke. Fra de nordligste delene av Hedmark til Elverum sykehus er det over 20 mil. Hvis man da skal legge til 9 mil, er det nesten 30 mil i reiseavstand for dem som skal reise lengst, hvis de skal til barne- og ungdomsavdelingen, eller til nyfødtintensivavdelingen, hvis det trengs. Synes statsråd Høie det er forsvarlig at man skal ha så store avstander, og at man i Hedmark ikke skal ha et slikt tilbud, når man vet hvilke distriktsutfordringer Hedmark fylke står overfor?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2016-11-16:
Statsråden er selvfølgelig ansvarlig for at det sykehustilbudet vi har i Norge, holder en tilstrekkelig faglig standard. Noe av det som har vært viktig i Norge, er at vi skal ha nærhet til tilbudene. Hedmark er et av de fylkene i landet med størst areal, det er veldig store avstander. Vi har i dag et tungt kompetansemiljø ved Elverum sykehus, som har høy lokal tillit. Ser statsråd Høie at det kan være et problem at det nå kan bli en reiseavstand på flere titalls mil for dem som skal til en barne- og ungdomsavdeling, hvis barne- og ungdomsavdelingen og nyfødtintensivavdelingen på Elverum legges ned?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-16:
Lånekassen er et eksempel på en offentlig virksomhet som har lykkes godt med å ta i bruk ny teknologi for å tilby kundene brukervennlige og effektive tjenester med høy kvalitet. Det er en ønsket utvikling i tråd med regjeringens mål om en effektiv offentlig sektor. En konsekvens av digitalisering og økt automatisering av saksbehandlingen er at det blir behov for færre ansatte som jobber med manuell behandling av saker i Lånekassen. Det er også en ønsket utvikling som vil fortsette i fremtiden, uavhengig av hvor mange kontorsteder Lånekassen har. Jeg mottok i slutten av august et forslag fra Lånekassens styre om å avvikle distriktskontorene i Ørsta, Bergen og Tromsø. Hovedbegrunnelsen er at Lånekassens styre mener at en samling av manuell saksbehandling på færre steder enn i dag best vil sikre gode fagmiljøer som kan ivareta den kvaliteten og effektiviteten på saksbehandlingen som trengs i fremtiden. Jeg er derfor uenig i representanten Knag Fylkesnes’ beskrivelse av forslaget som et sentraliseringstiltak, fordi færre kontorer ikke er et mål i seg selv, men et virkemiddel for å sikre at kvaliteten og effektiviteten på Lånekassens tjenester ivaretas best mulig i fremtiden. Lånekassen har foretatt en grundig utredning og konkludert med at disse hensynene best ivaretas dersom Lånekassens virksomhet samles på tre steder. Jeg vil også minne om at den største nedbemanningen av ansatte som jobber med manuell saksbehandling, er foreslått ved kontoret i Oslo, med en reduksjon på 30–35 årsverk. Lånekassens forslag har, dersom det gjennomføres, konsekvenser for arbeidsplasser i berørte regioner og for enkeltansatte ved kontorene i Ørsta, Bergen, Tromsø og Oslo. Regjeringen har som mål å sikre en fordeling av statlige arbeidsplasser som bidrar til å utvikle gode arbeidsmarkeder over hele landet. Arbeidet med å lokalisere nye og eksisterende arbeidsplasser utenfor Oslo skal forsterkes. Regjeringen skal i samarbeid med Venstre legge frem en plan for lokalisering av statlige arbeidsplasser. Min beslutning i denne saken må baseres på en avveining av hensynet til en effektiv drift av Lånekassen på den ene siden og konsekvenser for berørte regioner på den andre. Ørsta er – sammenlignet med Bergen, Tromsø og Oslo – et begrenset arbeidsmarked i en region med relativt få statlige arbeidsplasser. Jeg ønsker derfor å få et bedre beslutningsgrunnlag ved å få en nærmere vurdering av konsekvensene for Lånekassens måloppnåelse av enten å videreføre kontoret på Ørsta eller å avvikle det på en annen måte enn det som er foreslått. Men jeg vil samtidig understreke at selv om vi nå ber Lånekassen om mer informasjon om bestemte lokalkontorer, betyr ikke det at vi har trukket noen konklusjoner om Lånekassens forslag om å avvikle kontorene, verken i Ørsta, Bergen eller i Tromsø.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-16:
Når representanten Knag Fylkesnes tar opp denne saken, så er det selvfølgelig ikke bare på sin plass, men helt riktig. Men når han beskriver prosessen som ikke redelig og åpen, må det jo oppfattes som en grov mistillitserklæring til styret i Lånekassen. Den beskrivelsen deler ikke jeg. Jeg mener at dette har vært en god prosess, og jeg har full tillit til at styret i Lånekassen har håndtert dette på en god og skikkelig måte. Så er det altså en grunn til at man har holdt Oslo og Trondheim utenfor nedleggelse – men ikke nedbemanning. Oslo er der det skal nedbemannes mest i forslaget til Lånekassen. Grunnen til det er at veldig mye av driften til Lånekassen fremover handler om utvikling av enda noen nye teknologiske digitaliseringsløsninger. Det er veldig mye man kan spre rundt i hele verden, men akkurat de utviklermiljøene må ligge i nærheten av store, tunge IKT-miljøer, og de store, tunge IKT-miljøene har man bl.a. rundt Lånekassens kontorer i Oslo og Trondheim. Så vil jeg til slutt understreke at ingen konklusjoner er trukket i denne saken.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-16:
Jeg vurderer alle argumenter, og har også hatt møter og fått flere innspill om dette – selvfølgelig, det skulle bare mangle. Jeg har ikke satt noen sluttdato. Lånekassen er selvfølgelig interessert i å få dette avgjort så fort som mulig. Jeg vil jo tro at også de ansatte ønsker både en grundig prosess og at man ikke skal dra ut prosessen så lenge at det skaper større usikkerhet enn nødvendig. Så er det én ting jeg mener er helt sikkert: En av grunnene til at vi skal ha digitalisering og modernisering av offentlig sektor, er for å bruke ressursene bedre, så det er et uaktuelt alternativ å opprettholde dagens struktur utelukkende av hensyn til flere distriktskontorer. Vi er altså nødt til å ta ut gevinsten av modernisering og effektivisering – når vi trenger mindre manuell saksbehandling, må vi ta konsekvensene av det. Det betyr at Lånekassen kommer til å få færre regionkontorer enn i dag. Men det er mange diskusjoner som gjenstår, fortsatt, om hvilke kontorer som skal nedbemannes, og hvordan.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kulturministeren: «Skammelig, sa Lønn-Arnesen da regjeringen foreslo å kutte ut Den kulturelle spaserstokken. Engasjementet var stort blant folket, og ordningen ble reddet av Stortinget. På spørsmål 473 fra 10. oktober 2016, hvor det etterspørres status for ordningen, svarer kulturministeren at i og med at det ikke er rapporteringsplikt på midlene, kan statsråden ikke si noe om hvordan midlene er brukt. Mener statsråden at Stortinget ikke har krav på å kjenne til status for ordningen?»
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
Jeg takker for svaret, om det enn var noe uklart. En verdig alderdom handler bl.a. om tilgang til kulturelle opplevelser, og kultur- og kunstopplevelser for alle eldre i landet er kulturministerens ansvar. Engasjementet som ble utløst – og som fremdeles finnes i Stortinget – av regjeringens uvilje mot ordningen, overrasket muligens Høyre og Fremskrittspartiet, men støttepartiene forsto det, og det ble framforhandlet et kompromiss. Jeg er noe usikker ut fra statsrådens forrige svar om hun mener at Den kulturelle spaserstokken ble lagt ned i 2015, eller om hun kan orientere Stortinget om hvorvidt vi fortsatt har et tilbud til eldre som heter Den kulturelle spaserstokken.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2016-11-16:
Det er i hvert fall ingen som helst tvil om at spørretimen og dens funksjon er for at bl.a. vi som parti kan stille statsråden spørsmål, og det er den veien det skal gå. Jeg takker for svaret – som nok en gang var ganske ullent. Det er et stort engasjement i denne sal for hvordan Den kulturelle spaserstokken fungerer ute i landet. Arbeiderpartiet legger opp til en økning i ordningen. Vi legger opp til en ordning som fungerer direkte fra statsbudsjettet og ikke i kommunerammen. Jeg vil nok en gang utfordre kulturministeren: Regjeringen tapte kampen om å legge ordningen ned, men har i dag samtidig sagt fra seg ansvaret med å redegjøre for Stortinget for hvordan denne ordningen, disse bevilgningene, fungerer ute i landet. Jeg må si at det er overraskende overfor et storting som tydelig har gitt beskjed om hva de mener om ordningen.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-11-16:
Den kulturelle spaserstokken var tidligere en enhetlig tilskuddsordning for kommunesektoren, øremerket kultur for eldre, som var finansiert med budsjettmidler fra Helse- og omsorgsdepartementet og spillemidler fra Kulturdepartementet i fellesskap. Fordelingen av spillemidler fastsettes ved kongelig resolusjon, og midlene skulle hovedsakelig benyttes til profesjonell kunst- og kulturformidling av høy kvalitet. Det var kommunene som søkte om tilskudd til ordningen. Så ble ordningen regionalisert fra og med 2014 ved at midlene på til sammen 30,8 mill. kr ble gitt som tilskudd til alle fylkeskommunene for videre fordeling til kommunene. Deretter ble Kulturdepartementets andel av ordningen, som representanten Haukeland Liadal sikkert kjenner til, helt avviklet i 2015. Samtidig ble Helse- og omsorgsdepartementets bidrag til ordningen overført til Kommunal- og moderniseringsdepartementets budsjett for 2015 og lagt inn som øremerket tilskudd til fylkeskommunene og deretter videreført som frie inntekter i 2016. Frie inntekter er som Stortinget kjenner godt til, midler som kommunene og fylkeskommunene fritt disponerer uten andre føringer fra staten enn gjeldende lover og regler. Stortingets bevilgning til Den kulturelle spaserstokken i 2015 har dermed verken Kulturdepartementet eller Helse- og omsorgsdepartementet myndighet til å be kommunene om rapportering for.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-11-16:
Det blir litt vanskelig å svare på dette spørsmålet når representanten Haukeland Liadal hevder det er uklart. Da lurer jeg på hva som er uklart. Er det sånn at Arbeiderpartiet nå har endret praksis, at Arbeiderpartiet på Stortinget ønsker at kommunene skal rapportere om hva de bruker de frie midlene til? I så fall er det noe som er helt nytt, og som jeg ikke kjenner til. Kan representanten redegjøre for om Arbeiderpartiet nå mener noe annet enn at vi skal ha tillit til at våre lokalpolitikere vil det beste for sine eldre, slik at våre eldre på sykehjem og andre får oppleve Den kulturelle spaserstokken – at vi stoler på at de gjør gode disponeringer? Og så er det fint om man gjør klart rede for om man har endret den praksisen, for da er det i så fall noe helt nytt som jeg aldri har hørt om.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-11-16:
Da har jeg lyst til å gjenta det jeg svarte, og så håper jeg at representanten ønsker å lytte til det jeg sier. Jeg forholder meg til det som er gjeldende regelverk, og som Stortinget har sagt om bruk av frie midler. Statens frie midler til kommuner og fylkeskommuner kan fritt disponeres av de politikerne uten at vi som storting og myndigheter ber om rapportering. Hvis Arbeiderpartiet ønsker en endring i hvordan det gjøres, og ikke stoler på at våre lokalpolitikere vil at våre eldre skal få oppleve Den kulturelle spaserstokken og god kultur, må Arbeiderpartiet nesten gi beskjed om det, for da må vi endre systemet slik at politikerne skal rapportere bruken av de frie midlene som de disponerer og støtter kommunene med. Men det er noe helt nytt for meg, fra Arbeiderpartiet, som aldri har vært gjort før.
Stine Renate Håheim (Arbeiderpartiet), 2016-05-30:
På vegne av stortingsrepresentantene Martin Henriksen, Torgeir Knag Fylkesnes, Kirsti Bergstø, Tove Karoline Knutsen, Hege Haukeland Liadal og meg selv har jeg gleden av å fremme et forslag om et nasjonalt kompetansesenter for ungdomsarbeid, ungdomsmedvirkning og ungdomsinformasjon.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2016-05-30:
Jeg har lyst til å takke for en god debatt, og særlig for at vi har fått satt et spesielt søkelys på barn mellom 12 og 16 år og deres rettigheter. Der er jeg sikker på at departementet vil følge nøye med og se på hvordan praktisering av loven gir seg i vei. Så har jeg lyst til å takke dem som har stått på for denne lovendringen, og si at selv om vi endrer en lov, har vi ikke automatisk endret holdningene i samfunnet. Det må det jobbes for. Så jeg vil bare oppmuntre til å jobbe videre for at lov og holdninger går hånd i hånd. Jeg vil også takke vår framsynte minister, som kom med lovforslaget. Kristelig Folkeparti tok til orde for verdighet, det å sikre en bedre prosess ved skifte av juridisk kjønn og det å ta disse på alvor. Ja, det er nettopp det vi ønsker. De refererte også til både Barneombudet og Likestillings- og diskrimineringsombudet. De er også for denne loven, så jeg vil oppfordre Kristelig Folkeparti til å stemme for lovforslaget – om ikke annet, så subsidiært. Så har jeg lyst til å nevne at Europarådets ministerkomité i 2010 anbefalte at skifte av juridisk kjønn skal være raskt, oversiktlig og lett tilgjengelig. Og ikke minst var man opptatt av at man skulle slippe å gjennomgå store kirurgiske inngrep, prosedyrer og hormonelle behandlinger. Det er det vi faktisk snakker om her i dag. Jeg er veldig glad for – og veldig stolt over – at Norge kan være et foregangsland i så måte. Derfor synes jeg det er en stor dag for Stortinget.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2016-05-30:
Et bredt flertall vil i dag gå inn for en endring i lovverk om juridisk kjønn. Endringen innebærer at dagens krav om medisinsk diagnose og behandling for å få lov til å leve som den man er, med hele seg, faller ut av norsk lov. Det betyr at Mathea kan få være Mathea i passet sitt, og ikke Mats. Det betyr at Stina får være Stina i folkeregisteret, og ikke Stian, og at Luca får være den mannen han føler seg som, uten å måtte sterilisere seg for at det offentlige Norge skal se ham som den han er. Vi lukker i dag et kapittel i Norges historie som har vært vondt og vanskelig for flere i vårt store fellesskap. Det mener vi i Arbeiderpartiet er veldig bra. Samtidig er vi ydmyke overfor det faktum at for flere så kommer endringen litt for sent. Vi ønsker alle å få lov til å være den vi er – få være oss selv. Det å være seg selv – som et logisk imperativ, som et grunnleggende utgangspunkt for det å være menneske – kaller på to verdier. Det kaller på frihet og verdighet. Du må ha makt og mulighet til å bevege deg mot egne mål – det er frihet, og du må ha selvrespekt og bli sett og godtatt som den du er – det er verdighet. Med denne lovendringen løftes byrder som det offentlige har lagt på enkeltmennesket, bort, og mange flere får lov til å være seg selv fullt og helt. Jeg vil slutte meg til saksordfører Kristin Ørmen Johnsen, som i sitt innlegg gjorde godt rede for hva denne lovendringen konkret innebærer, og de praktiske konsekvensene av den. Dagens praksis er ifølge Likestillings- og diskrimineringsombudet i strid med diskrimineringsloven. Den er også i strid med Europarådets anbefaling. Den forrige regjeringen tok initiativ til å sette ned en ekspertgruppe til å utrede hvilke kriterier som skal gjelde for endring av kjønn i Norge, og vurdere om dagens krav til sterilisering skal fjernes. Ekspertgruppen ga i sin delrapport i desember 2014 råd til departementet og kom med en anbefaling om at juridisk kjønn gjøres til en lovbestemt rettighet adskilt fra medisinske og behandlingsmessige forhold, at endring av juridisk kjønn skal baseres på den enkeltes subjektive opplevelse av eget kjønn, og at ordningen skal bygge på en egenerklæringsmodell. Flere land har ganske nylig endret sine kriterier for endring av juridisk kjønn, bl.a. Sverige, Danmark, Nederland og New Zealand. Når det gjelder spørsmålet om en nedre aldersgrense, er vi i Arbeiderpartiet enige med regjeringen om en nedre aldersgrense, som regjeringen etter høringsrunden endret fra sju til seks år, etter råd fra Barneombudet. Det er mange som har kjempet hardt og lenge for denne lovendringen. Jeg har lyst til å takke dem som har kjempet denne kampen for seg selv og for alle dem som kommer etter. De burde selvsagt ha sluppet å kjempe så hardt, men det ville nok ikke ha skjedd akkurat nå om det ikke hadde vært for deres innsats, så takk!
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2016-05-30:
Sektortenkningen er en tung arv i norsk politikk. Den hindrer oss i å koble en del opplagte sammenhenger. I høringen til ny postlov og endringene som da kom, med bortfall av lørdagsombringing for Posten, skrev Helsedirektoratet i sin høringsuttalelse at alternativ distribusjon var hovedregelen når det gjelder forsendelse av biologiske prøver til laboratoriemedisinske klinikker for analyse. Nå melder laboratorieklinikker over hele landet at dette ikke stemmer. Noen steder er det faktisk motsatt. Det er Posten som er hovedregelen i valg av distribusjon. Laboratoriemedisinsk klinikk ved St. Olavs Hospital i Trondheim fortalte at i desember 2015 var gjennomsnittet for antall prøver til analyse på lørdager på over 500. Det er jo ikke lite. Arbeiderpartiet forventer at helseministeren følger opp dette slik han sier at han skal gjøre, på en måte som sikrer pasientene og helsetjenestens utfordringer. Vi står bak mindretallets forslag i innstillingen, altså forslagene nr. 1–3, som jeg herved tar opp. Dette handler ikke om at man ikke ønsker å være med på framtiden, som representanten og saksordfører Hoksrud sa i sitt innlegg. Dette handler om en manglende koordinering, en manglende samordning, som har gitt uheldige konsekvenser for helsetjenesten, og det forventer vi at regjeringen ordner opp i.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2016-05-30:
I debatten og i saken viser en til land som New Zealand, Danmark, snart Sverige og Nederland. Jeg ønsker å spørre statsråden om han har kunnskap om andre land som vi også sammenligner oss med, som Tyskland, England og USA, som så vidt jeg vet ikke har gjort den lovendringen som vi gjør i dag. Med hvilken begrunnelse har de ikke gjort det? Vet statsråden noe om det?
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2016-05-30:
Helseteknologi er ikke noe nytt, men nå går det «jysla» fort, så det som var nytt for noen år siden, er gammelt i dag. Jeg tenker at dette er en så viktig sak at vi i denne salen må være enige om at dette må vi bygge stein på stein. Samhandling handler om kommunikasjon. Før var vi avhengige av å komme til sykehuset tidsnok. Nå kommer sykehuset til oss. Luftambulansen kommer med CT-maskinen. Luftambulansen kommer med EKG-apparatet, og de har det til og med i Nordsjøen, for å se om det er rett å sende vedkommende inn. Vi er veldig gode i akuttfasen. Vi er av de beste i verden når det kommer til å nå folk i akuttfasen, og til å bruke teknologi og medisinskteknisk utstyr. Men i den andre enden, når vi har fått behandling, har kommet hjem og skal leve med de sykdommene og de livsstilssykdommene som mange av oss har, har vi ikke vært så gode til å klare å implementere dette. Utstyret er der, men vi har ikke vært gode nok i Kommune-Norge til faktisk å ta det i bruk, slik at kronikerne kan bruke iPad-en og finne ut om blodsukkeret er for høyt. Har jeg gått nok i dag, eller har jeg gått for lite i dag? Hva må jeg gjøre med kostholdet? Dette kan man da gjøre istedenfor å ha en time på poliklinikken eller hos fastlegen. Det å bruke ny teknologi vil spare den enkelte, men det vil også spare samfunnet vårt. Vi vil kunne leve med sykdommen på en helt annen måte. Velferdsteknologi og helseteknologi er kommet for å bli. Men den største utfordringen er, tror jeg og Kristelig Folkeparti, at når vi har fått til dette – vi sitter med maskinen, vi sitter med iPad-en – hvem skal hjelpe brukerne til å følge opp dette? Jeg har utfordret statsråden noen ganger før. Jeg skulle ønske vi hadde tenkt kreativt med ungdommen som utdanner seg, og blandet fag som helsefagarbeider og elektronikk. Da kunne en være med og hjelpe den enkelte i hjemmet og samtidig observere de gangene det medisinsktekniske utstyret eller velferdsteknologien ikke fungerer. Vi er nødt til å hjelpe kommunene våre til å ha en innkjøpsordning som gjør at de tør å satse på velferdsteknologien og kan ta en sjanse. Slik som ordningen er i dag, kan kommunene nesten ikke ta en økonomisk sjanse for å prøve ut ting. Så prosjekter og piloter blir viktige, slik at vi får den gode historien å fortelle. For til sjuende og sist er vi like alle sammen. Vi ønsker å bo hjemme lengst mulig. Vi ønsker å leve med sykdommen uavhengig av helsevesenet hvis vi kan. Da må vi bruke den teknologien som er, og så må vi faktisk gjøre oss i stand til å ta den i bruk. Det tror jeg er mulig hvis vi ikke jobber som opposisjon og posisjon og heller jobber sammen i denne sal.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2016-05-30:
Nå har vi til diskusjon og debatt at Posten ikke lenger leverer varer og henter post på lørdager. Begrunnelsen er at vi ikke sender så mange brev lenger. Men det er jo noen ting som vi ikke kan sende med brev. Det er noen ting som vi heller ikke kan sende med e-post, og det er blodprøver og annet biologisk materiale. Det må faktisk transporteres, og det er ferskvare. Skal vi få de gode blodprøvene, de gode svarene og den rette diagnosen, må det transporteres innen en gitt tidsramme. Vi kan ikke vedta når folk skal ta prøver. Vi vet at sykdom kommer uventet, og vi vet at pasienter med kroniske sykdommer kan få tilbakefall som gjør at en må ta prøver også på en fredag. Utfordringen i det som har skjedd, er at de som er lengst fra sykehus, de som har dårligst dekning av fastlege, og de som har størst avstander, er de som per i dag også har dårligst dekning når det gjelder å innhente prøver som skal sendes før helg: Telemark, Hedmark, Finnmark har dårlig dekning også når det gjelder transport av biologisk materiale. Dette er en helseutfordring som vi er nødt til å ta ansvaret for. Vi er nødt til å finne en ordning som gjør at pasienter får levert det materialet de trenger, for å få den diagnosen de har behov for, og den hjelpen de skal ha.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-05-30:
I saka står det at «det juridiske kjønnet skal legges til grunn dersom kjønn er av betydning ved anvendelse av andre lover og forskrifter», bl.a. «for regler om kjønnskvotering», men at fødselskjønnet skal leggjast «til grunn dersom det er nødvendig for å kunne etablere foreldreskap og foreldreansvar etter reglene i barneloven», og at «regler som gjelder kvinner som føder barn, skal gjelde tilsvarende for menn som føder barn». «Inntil videre», står det i proposisjonen, skal likevel juridisk kjønn leggjast til grunn «ved anvendelse av bioteknologilovens regler». Når det gjeld assistert befruktning, står det i proposisjonen at departementet vil koma tilbake til dette spørsmålet ved evaluering av bioteknologilova. Kan statsråden seia noko meir om korleis han synest retten til assistert befruktning skal vera for dei personane som har skifta kjønn?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-05-30:
Det var dette forslaget frå Senterpartiet om ei konsekvensutgreiing, der vi seier at ein i denne konsekvensutgreiinga må leggja tilrådinga frå ekspertgruppa til grunn. Så er det sitert frå ho, og det er her dette kommaet ikkje er kome med, i setninga «at personer mellom 16 og 18 år skal kunne få endra juridisk kjønn dersom ingen av foreldra motset seg det, eventuelt at Fylkesmannen avgjer(…) (…)