Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-05-24:
Det er noen debatter som er veldig spennende, og da er det gøy å komme inn fra andre komiteer, men det er ikke alltid like lett å kombinere med komitémøter. Så mitt innlegg ble litt senere enn ventet. Problemet med korrupsjon er en svøpe for mange land – ikke minst i fattige deler av verden. Dette er ikke bare noe som angår bistanden, det angår både statsforvaltningen, næringsliv, media og det sivile samfunn. Korrupsjonsproblemene gjennomsyrer mange områder. Når ellers ressursrike land er låst inne i vedvarende fattigdom, henger det ofte sammen med at disse landene har et dårlig styresett og mangelfullt utviklet demokrati. Det er en rekke forhold som gjør at korrupsjon kan bre seg som en samfunnssvulst. Korrupsjon blomstrer lettere når samfunn ikke har en fri presse, og når det ikke er åpenhet om forvaltningen av naturressurser og statsfinanser. Korrupsjon griper om seg når det mangler et levende sivilt samfunn som er reelt uavhengig og kan være en kritisk røst overfor makthaverne. Korrupsjon brer seg lettere når samfunn mangler en effektiv riksrevisjon og heller ikke domstoler er kompetente og uavhengige av regimet. Det er ikke nok med noen snevre kontrolltiltak. Det er viktig å styrke flere samfunnskrefter som kan bidra til maktbalanse og til en uredd og uavhengig kontroll av maktutøvelsen til myndighetene og forvaltningen av penger og andre verdier i næringslivet og i samfunnslivet for øvrig. Kampen mot korrupsjon er en viktig del av kampen mot fattigdom. Og den kampen må vi legge opp bredt, for den er ikke bare noe som angår bistand via frivillige organisasjoner. Fra Kristelig Folkepartis side har vi derfor tatt til orde ikke bare for rapportering om tilfeller av korrupsjon som oppdages i frivillige organisasjoners prosjekter, men også en tilsvarende rapportering av tilfeller som oppdages i prosjekter som privat næringsliv har i utviklingsland. Vi er glad for at en enstemmig komité nå ber regjeringen vurdere dette. Nettopp fordi vi arbeider for effektiv bistand, har vi fra Kristelig Folkepartis side jobbet lenge for en sterkere innsats mot korrupsjon. Tidligere utviklingsminister Hilde Frafjord Johnson gjorde dette til en av sine hjertesaker – både i sin direkte kontakt med utviklingsland og i internasjonale fora som FN og Verdensbanken. Utenriksdepartementet har etter hvert en bred skala av tiltak for å bekjempe korrupsjon. Departementet fører nå en oversikt over alle saker der det varsles om økonomiske misligheter. Det er bra. Vi ser fram til offentliggjøring av den første rapporten om de avsluttende sakene i 2011. Vi mener også at Utenriksdepartementet bør avklare hjemmelsgrunnlaget for å kunne pålegge organisasjonene å offentliggjøre årlige rapporter om misligheter som angår offentlig mottatte midler fra departementet og Norad. Flere tiltak er på gang. Vi forventer derfor at intensjonen i representantforslaget blir ivaretatt. Både kommersielle investeringer, handelssamkvem og bistand blir misbrukt av korrupte personer. Derfor må vi bekjempe korrupsjon på alle disse arenaene. Gjennom bistanden har vi derfor programmer for bedre styresett, for å styrke riksrevisjonen, for å utvikle sivilt samfunn og rettsvesenet. De rene antikorrupsjonstiltakene er bare en bit av den nødvendige, brede satsingen. Statsråd Solheim uttalte for et par år siden at Norge har vært naiv, og at vår bistand har vært med på å gjøre korrupsjon mulig. Det er lettere å si slikt enn å forhindre korrupsjon. Statsråd Solheim har samtidig erkjent at den pågående satsingen på klima- og skogprosjekter også kan lede til misbruk og korrupsjon. Om det er naivt å foreta store verdioverføringer når en ikke har noen garanti mot misligheter, er vel et spill om ord. Ingen har noen garanti mot korrupsjonsforsøk, heller ikke her i Norge, og selvsagt ikke i prosjekter ute i verdens fattigste land. Poenget er at vi konsekvent må ha en høy bevissthet om faren for slike misligheter, og vi må ha en effektiv strategi for å bekjempe korrupsjon på bred front.