Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2014-06-12:
Representanten Hansson reflekterer en utålmodighet som vi også møter mange andre steder utenfor det politiske miljø, spesielt i de miljøene som jobber prisverdig for å få fram gode teknologier for energiproduksjon, enten det er vindkraft generelt, havvind eller andre teknologier som det jobbes med. Det er åpenbart et stort teknisk potensial i norske farvann for vindkraft til havs. Globalt er det stort potensial for dette, og det blir sett på som en stor og viktig energiressurs for framtiden. Problemet ligger selvfølgelig i kostnadene. Det er en av de aller dyreste fornybarteknologier per i dag. Det er faktisk også en teknologi som har blitt dyrere de siste årene, i motsetning til all annen teknologi som blir billigere. Så er spørsmålet: Hvorfor får vi ikke gjort noe med det, og hva kan vi gjøre med det? Jeg synes statsråden har redegjort glimrende for hva vi gjør med det. Jeg mener det norske politiske miljøet, og som statsråden selv poengterte, er det tverrpolitisk vilje bak dette, har satset på grønne sertifikater, på havvindloven og det arbeidet som ble gjort i den retningen, og det har blitt gitt betydelig forskningsstøtte til utviklingen av denne teknologien. Det er ikke noe hjemmemarked for denne teknologien i Norge – nei, det er ikke det. Vi er i den situasjonen at vi har nær 100 pst. av vår kraftproduksjon basert på fornybare kilder. Vi styrer mot et kraftoverskudd i Norden. Det er ikke sånn at vi har et desperat behov for denne fornybare energien for å konvertere fra fossil til fornybar. Det har andre land, og andre land satser også mer på havvind – i den enkleste formen foreløpig. Jeg vil også tro at det etter hvert vil komme flytende havvindanlegg på kommersiell basis andre steder, betalt med feed-in derfra. Da synes jeg det er viktig at norsk teknologi også blir brukt der. Vi ser i dag at norsk teknologi blir brukt i andre europeiske land. Norske selskaper er inne og produserer deler til havvind. Norske selskaper er inne og eier og driver – Statoil og Statkraft er inne på Sheringham Shoal i England. Man skal også fatte investeringsbeslutning når det gjelder Doggerbank, som kan blir Europas største havvindanlegg i framtiden. Det er bra, for da bruker man den teknologien og den kompetansen som man har fra norsk offshore-, olje- og gassvirksomhet, og man tjener penger på det. Det er også en vesentlig sak i det. Men når disse landene bruker penger på havvind, er ikke det først og fremst ut fra en teknologisk betraktning. Det er ut fra at man må ha fornybar energi inn for å erstatte fossil energi. Det er veldig bra. Totalt sett mener jeg at klimapolitikken både nasjonalt og globalt er best tjent med at vi går for de rimeligste løsningene så langt som det går, for å oppnå det som er målet, nemlig å få ned klimagassutslippene. Dersom vi i Norge skal bruke masse penger på å produsere en energi som vi allerede har overskudd av, og så selge den videre til Europa, hvilket det ikke er noen automatikk i at vi får til heller, er det dårlig bruk av ressurser som vi heller kunne satt inn på langt mer givende prosjekter som gir større klimagevinst. Vi skal ha forskning og utvikling på dette, og jeg hører med interesse på de planene som har vært om demoparker for å teste ut ny teknologi. Jeg er enig med representanten Hansson i at det kan være et godt utstillingsvindu for norsk teknologi, men at havvind i overskuelig framtid vil spille noen rolle i norsk energiforsyning, har jeg veldig liten tro på. Men jeg har tro på at norske selskaper kan spille en stor rolle i teknologiutviklingen og styring, drift og eierskap i denne typen prosjekter andre steder, hvor det er behov for den energien. Jeg tror at det er den beste måten å tenke på denne typen teknologi på i framtiden fra Norges side.