trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2011-02-24:
Svaret på det siste er at jeg ønsker å komme raskt til Stortinget med det. Jeg skal få det fram til Stortinget, i tråd med det som er sagt i tidligere dokumenter, relativt tidlig i det nye året, som det ble sagt på slutten av det forrige. Det vil bli gjort. Stortinget skal få all mulighet til å diskutere dette på brei basis, og det mener jeg er viktig, for for meg er dette store spørsmål som handler dels om energi, dels om klima. Summen av utfordringene innenfor disse områdene er helt på toppen av lista globalt over hva som må håndteres framover. Når det gjelder det første spørsmålet, er svaret nei, jeg har ikke lav tillit til disse selskapene. Det jeg gjorde, var kun å vise til den erfaringa vi har fra de prosjektene som er utviklet. Vi ser at det er mye teknologiutvikling som foregår underveis i prosessen.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2011-02-24:
Ja, vi bruker i 2011 2,7 mrd. kr på å gjøre noe med det. Norge er verdensledende når det gjelder å få på plass teknologi for å rense utslipp fra gasskraftverk.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2011-02-24:
Når det gjelder det siste, har situasjonen så langt i 2011 vært den som representanten etterspør. Vi har hatt et prisnivå i Midt-Norge de to første månedene i 2011 som må kunne sies å være om lag på nivået med landet for øvrig. Det er betydelig bedre enn hva det har vært tidligere. Jeg vil allikevel ikke si at problemet knyttet til det som ikke er gjort i Midt-Norge over mange, mange år, med det er løst. Vi har fortsatt mye arbeid foran oss. Det var også det jeg berørte i mitt innlegg. Så er jeg glad for at representanten også refererte til det jeg sjøl sa i mitt innlegg, at det er gjort mange ulike ting, det er mange tiltak som er satt i verk. Det er og blir kombinasjonen av tiltak på nettsiden, hvor altså Statnett er den viktigste aktøren, og produksjon/energieffektivisering på forbrukssiden som må til for å løse denne situasjonen permanent.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2011-02-24:
Det er interessant, etter å ha fått en del spørsmål i Stortinget om hvorfor ikke AMS kan innføres tidligere, nå å få spørsmål om dette betyr å innføre denne ordningen for tidlig, jf. dette spørsmålet. Det som har vært historien rundt denne saken, har vært at jeg i tildelingsbrevet til NVE ba dem se på mulighetene for å finne ett område i Norge, primært et område med en utfordrende forsyningssituasjon, hvor vi innenfor de målene vi har for intelligente strømmålere, kunne sette i gang prosjektet tidligere enn i landet for øvrig. Det har jeg fått faglig gode tilbakemeldinger på er mulig å gjennomføre i Midt-Norge, og at vi får fordelene som AMS innebærer, sjøl om vi går noe raskere fram. Vi får også muligheten til å høste erfaringer fra Midt-Norge som vi kan ta med i landet for øvrig. For meg handler AMS om mye mer enn bare å kunne avlese strømmen fra nettselskapet. Vi er nødt til å få til en toveis kommunikasjon som har nettopp det intelligente ved seg.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2011-02-24:
Jeg tror kommunikasjonen mellom regjering og de involverte aktører i dette prosjektet har vært veldig tydelig, klar og skikkelig hele veien, så ingen kan være overrasket over noe knyttet til dette. Det har vært klare premisser knyttet til den konsesjonen som ble gitt, og det har ligget der hele tida. Så her har det vært en åpen linje, en åpen holdning, rundt hva som har vært innholdet i konsesjonen, og det har ikke vært noen overraskelser underveis. Men når representanten Lødemel tar opp dette med ulike regjeringer, kan jeg ikke dy meg, for det var fantastisk å høre representanten Lødemel i sitt innlegg for noen minutter siden framheve at Høyre hadde fremmet krav om en handlingsplan i 2005–2006. I det øyeblikk Høyre går ut av regjeringskontorene, kommer altså kravet om en handlingsplan.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2011-02-24:
Det siste skal jeg sørge for at representanten Hjemdal får et presist og godt svar på. Det kan vi gå gjennom tallene på. Jeg skal komme tilbake til det. Når det gjelder det med å prate ned viktigheten av å gi konsesjoner, er jeg litt overrasket. Nå har jeg i diverse runder i denne salen opp gjennom flere år fått høre at det som har skjedd de siste åra, har skyldtes konsesjoner som har blitt gitt fra regjeringer som har sittet før den rød-grønne regjeringa, underforstått: De viktige beslutningene ble tatt tidligere. Det vi nå har gjort, har bare vært å høste av konsesjoner som andre har gitt. Hvis det nå plutselig er slik at det ikke er viktig at det blir lagt til rette for at det kan bygges ut energiprosjekter videre framover, må det bety at i hvert fall deler av opposisjonen har snudd helt rundt i forhold til om det faktisk er det å legge til rette for eller om det er det å se prosjektene bli gjennomført som er det politiske håndverket. Jeg mener sjølsagt at det er en kombinasjon av dette. Hvis vi nå ikke hadde fått økt konsesjonskapasiteten i forhold til hva det var tidligere, hadde vi ikke hatt sjanse til å nå de målene vi har innenfor fornybar energi.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2011-02-24:
Det er naturlig at vi med en kraftforsyning der nær 100 pst. er basert på vannkraft, opplever at prisen på strøm varierer mellom sesonger og år. Vanligvis er prisen lav om sommeren og høyere om vinteren. Vannkraften gir oss en unik tilgang til ren fornybar energi, men temperatur, nedbør og tilsig kan variere svært mye fra år til år og dermed også vannkraftproduksjonen. Jeg er enig med representanten i at kraftsituasjonen og de kraftprisene vi har sett i vinter, er utfordrende for husholdninger og næringsliv. Det er ingen tvil om at prisene i desember var uakseptabelt høye, med variasjoner landsdelene imellom. Mitt mål er å få til en lik og forutsigbar strømpris i hele landet. Derfor må målet om en stabil kraftforsyning være sentral i energipolitikken. Statnetts reservekraftverk er en del av vår forsikring mot rasjonering av strøm. De utgjør energireserver til bruk i svært anstrengte kraftsituasjoner, hvor risikoen for rasjonering vurderes å være høy, dvs. minst 50 pst. De er således ikke et virkemiddel for å oppnå lavere strømpris. For å nå vårt mål om en varig forbedring av kraftsituasjonen og en lik og forutsigbar strømpris i hele landet trenger vi mer langsiktige tiltak, som nettutbygging, mer fornybar kraftproduksjon og energieffektivisering. Det framgår av anleggskonsesjonene til reservekraftverkene at det er en forutsetning for idriftsettelse at Statnett først benytter alle andre aktuelle virkemidler for å håndtere en eventuell SAKS-situasjon. Statnett vurderer bruk av reservekraftverkene fortløpende i lys av den aktuelle situasjonen, og de er klare til å starte verkene om situasjonen skulle tilsi det. Også utslippstillatelsene til kraftverkene forutsetter at andre virkemidler benyttes først. Reservekraftverkene er forurensende, og det ligger til grunn for utslippstillatelsen at anlegget vil kunne bli tatt i bruk i om lag ett av 20 år. Å senke terskelen for igangsetting vil åpenbart gi økte utslipp! Bakgrunnen for at vi ga dispensasjon fra dette i forhold til det som tidligere er gjort, er at Midt-Norge er i en stram kraftsituasjon, og at situasjonen kan forverres utover vinteren. Også driften av kraftsystemet vil da kunne bli vanskelig. Statnett har også søkt om at samme dispensasjon innvilges for alle vintre fram til den planlagte kraftledningen mellom Ørskog og Sogndal idriftsettes. Søknad om dispensasjon for 2012 og fram til ledningen er idriftsatt er til behandling i departementet nå.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2011-02-24:
Også her velger representanten Solvik-Olsen å snu saken rundt. Problemstillingen er jo at det har vært inngått frivillige avtaler med industrivirksomheter som ut fra gitte økonomiske rammer ønsker å gå inn på avtaler for å sikre at kapasiteten og sikkerheten i nettet blir opprettholdt. Det er ikke snakk om en politikk for å stenge ned bedrifter som ikke sjøl har gått inn på avtaler. Som jeg sa i mitt innlegg, er jo dette kraftverk som står klare til bruk for å unngå rasjonering og for å unngå en kritisk situasjon i nettet. Her må vi skille mellom hva som faktisk er avtalte rammer mellom bedrifter og Statnett, og det å komme i en reell rasjoneringssituasjon.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2011-02-24:
Det å ha opsjoner på utkjøp av forbruk er jo noe som blir brukt i hele Norge, noe som er en del av Statnetts politikk. Det mener jeg er en del av en ansvarlig politikk for å sørge for styrt nedtaking av effektnivået hvis behovet er der, for å unngå at vi – som vi f.eks. nå så en time i Nord-Norge – må ta ut abonnenter som ikke er varslet om det på samme måte. At det er en del av tiltakslisten til Statnett, mener jeg er riktig. Jeg mener at det hadde vært uansvarlig å ikke ha det på listen over hva som kan gjøres. Og så har vi i tillegg sagt at situasjonen i Midt-Norge ut fra beredskaps- og forsyningstenking er så alvorlig at vi må ha ett trinn til – vi må altså ha et tiltak til å benytte oss av. Det er gjort ved at vi, om alle andre tiltak ikke virker, kan starte opp en tilleggsproduksjon basert på disse reservekraftverkene.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2011-02-24:
Jeg kan ikke i detalj gå inn på samtaler som har vært mellom Statnett og Hydro på Sunndalsøra. Det som er situasjonen, er jo at en har ulike, store forbruksenheter i Midt-Norge som gir mulighet for nettopp å sikre nettleveransen, ved at man gjennom avtaler tar ut den type produksjon. Det vi f.eks. ser på Vestlandet, er at en ikke har den type virksomhet, som da minsker fleksibiliteten. Og så er situasjonen sjølsagt den at jeg som energiminister ønsker å sørge for at vi har energi nok i Midt-Norge og i landet for øvrig som gjør at prisen er stabil og forutsigbar, og at også tilgangen på energi som sådan er til stede. At Midt-Norge er i en situasjon som vi ikke er komfortable med, tror jeg ikke vi trenger dagens debatt for å konkludere med. Jeg tror alle i denne salen er enige om at situasjonen i Midt-Norge ikke er slik som vi skulle ønske den var.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2011-02-24:
Ja, det er åpenbart at mye skulle ha vært gjort tidligere, og på min ønskeliste står jo linjekapasiteten inn til Midt-Norge som den store saken. Jeg konstaterer at Statnett opererer med ledetider på ti år på de prosjektene, og det er en realitet ikke minst knyttet til behovet for gode lokale prosesser når det gjelder disse spørsmålene. Jeg skulle virkelig ønske at vi hadde hatt på plass linjekapasiteten inn til Midt-Norge mye tidligere enn det som til dels har skjedd, og det som til dels er i ferd med å skje.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2011-02-24:
Det er ikke noen bortforklaring. Det som var mitt resonnement i stad – og det er det fortsatt – var at det som gjelder regimet Midt-Norge, er det nasjonale regimet som vi har å bruke knyttet til ulike tiltak som settes i verk når beredskapen tvinger det fram, og så har vi da et ekstratiltak i Midt-Norge. Vi har enda en skrue å skru på – vi har enda et tiltak å sette i verk. Jeg mener at det er riktig. Slik som situasjonen i Midt-Norge har vært nå, er jeg glad for at vi har muligheten til å gjøre enda mer der enn det vi gjør i landet for øvrig. Utover det mener jeg at den politikken vi har og den tiltakslista vi har, er en fornuftig framgangsmåte – en fornuftig prioritering å ta – ikke minst fordi vi har reservekraftverk i Midt-Norge som har en nødstrømsfunksjon som er der når alt annet har gått oss imot, når alt annet har sviktet, og vi har en beredskapssituasjon som er kritisk i området.
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2011-02-24:
Senterpartirepresentanten Knut Magnus Olsen var inne på at fornybar energi var veldig viktig, og det synet deler jeg fullt ut. Men det som ikke ble nevnt, så vidt jeg hørte, var vannkraft. Det må jo være den beste og den rimeligste fornybardelen, og vi har mye igjen i landet ennå som kan bygges ut. Olsen nevnte spesielt vindmøller til havs, han trodde at det kunne være en god giver av energi. Jeg deler statsrådens partifelles mening om havvindmøller. Kan man anta at vi vil få energi til konkurransemessig pris til dette landet f.eks. i løpet av 20 år?
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2011-02-24:
Norge er en energistormakt. Ved å utnytte vannkraften til å fremstille elektrisk kraft ble vi en storprodusent av metaller og andre produkter. Innenfor flere av disse områdene er vi verdensledende, og vi har uten tvil verdens mest miljøvennlige prosessindustri. Vårt land er i den heldige situasjonen at vi har store energikilder. Vannkraft, olje og gass er modne energiformer som har gitt landet store inntekter og resultert i høy levestandard. Vindkraft, jordvarme, solenergi, bioenergi samt bølger og tidevann mfl. er alle energikilder som kan utvikles over tid. Olje og gass er de eneste energibærerne som ikke er fornybare. Miljømessig er olje og gass å foretrekke fremfor kull, selv om alle tre slipper ut CO2 ved forbrenning. Det internasjonale energibyrå, IEA, peker likevel på at Norges beste bidrag til reduksjon av CO2-utslipp de neste 20 år er å produsere så mye gass og olje som mulig. Særlig vil gass redusere bruken av kullfyrte kraftverk i Europa, og dermed redusere CO2-utslippene med opptil 70 pst. Klimaforliket fra 2008, som alle politiske partier på Stortinget, unntatt Fremskrittspartiet, var med på, krever en reduksjon i CO2-utslipp på opptil 17 mill. tonn innen 2020. Så store utslippsreduksjoner betyr at vi ikke kan benytte gass til kraftforsyning før renseteknikker foreligger. Det setter en stopper for industriutvikling av Alcoas aluminiumsverk i Finnmark og Ironmans pelletsverk i Møre og Romsdal. Fremskrittspartiet er bekymret for utviklingen av ny kraftforedlende industri. Så lenge vi opprettholder kravet om CO2-rensing fra dag én, vil bedrifter flytte ut fra Norge, og vi får hva EU beskriver som karbonlekkasje og tapte arbeidsplasser. Hydros verk i Qatar er et godt eksempel på dette. I dag brukes bare 1–2 pst. av den norske gassen i Norge. Mens EU vurderer gasskraftverk som lite forurensende, betrakter regjeringen denne type kraftverk som uønsket. En energimelding må også innbefatte forskning, utvikling og bruk av gassen i Norge. Fremskrittspartiet har flere ganger etterspurt en helhetlig energiplan fra regjeringen, slik at vi kan se sammenhengen mellom energi, industri og miljø. Svarene har vært at regjeringen ønsker å ta tak i problemene på energisektoren i stedet for å lage byråkratiske planer. Det var derfor gledelig da olje- og energiministeren 13. desember 2010 varslet en bred gjennomgang av kraft- og energibalansen i en egen energimelding. Et bredt utvalg skal se på dette. Det er for øvrig nødvendig med en annen tilnærming enn dagens fra regjeringen i energimeldingen. Hvis ikke vil store deler av den kraftforedlende industrien flytte ut av landet.
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2011-02-24:
Senterpartiets representant Knut Magnus Olsen sa bl.a. at gasskraft uten rensing er et stort tilbakeskritt for miljøet. Hvis statsråden deler Olsens syn og sier at svaret er ja, det er riktig, må jeg spørre: Hva akter statsråden å gjøre umiddelbart for at norske gasskraftverk skal stoppe å ødelegge miljøet? Det verste man kan gjøre, er å ha gasskraftverk. Det ødelegger miljøet. Kan vi gjøre noe med dagens tre–fire norske verk, så ikke miljøet blir skadelidende av dette?
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2011-02-24:
Hovedelementene i regjeringens politikk for å bedre kraftsituasjonen i Midt-Norge har vært, som statsråden sa, tiltak i regi av Statnett og satsing på fornybar energi. Statsråden nevnte svært mange tiltak i sitt innlegg. Men det han ikke sa noe om, er det som det egentlig er vanskelig å kontrollere opp mot, nemlig: Hva var behovet? Det vet vi ingenting om. Det er gjort noe, men det er tydelig at med den situasjonen som vi har hatt i år, og som vi hadde i fjor, har behovene ikke vært dekket. Så en må jo håpe at det går riktig vei, og at det blir tidsfrister for det som skal gjøres. Da vil jeg spørre statsråden: Når tenker han seg at problemene med kraftsituasjonen i Midt-Norge vil være løst, og at prisnivået nærmer seg landet for øvrig også for dette området? Når vil det være?
Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2011-02-24:
Konsesjonspolitikken for gasskraftverk ligger fast. Alle partiene på Stortinget, unntatt Fremskrittspartiet, står bak klimaforliket som stiller store krav til oss alle i å tenke klimapolitikk i sammenheng med energipolitikk samt på andre samfunnsområder. I dag ser vi at klimapolitikk og energipolitikk veves stadig mer sammen. Skal vi ha muligheten til å nå våre klimamål, må vi stille krav om rensing av gasskraftverk. Regjeringens konsesjonspolitikk for gass ligger i Soria Moria-erklæringen og hviler på klimaforliket. Det er ikke aktuelt å fravike denne politikken. Det er viktig å understreke at Arbeiderpartiet og regjeringen tar situasjonen i kraftsektoren på det største alvor. Kraft og situasjonen i kraftmarkedet er en viktig rammebetingelse for all næringsvirksomhet og industri i landet og for husholdningene. Vi har i dag for lite vann i magasinene. Da de seneste magasinfyllingstallene ble publisert på onsdag, kunne vi notere en fyllingsgrad på 29,9 pst. Dette er svært lavt. Vi ser på dette som en alvorlig situasjon. For oss er løsningen på de problemene vi nå står overfor, tredelt: Vi må produsere mer strøm. Vi må redusere forbruket av strøm gjennom ENØK. Vi må bygge ut og ruste opp kraftlinjenettet i Norge. Jeg er glad for at regjeringen viser handlekraft og gjennomfører tiltak på alle disse tre områdene. Vi har mangedoblet innsatsen for fornybar energiproduksjon, vi har økt støtten til Enova betraktelig de senere årene, og Statnett har en meget ambisiøs plan for utvikling av nettet i Norge. Det er viktig at vi får en rask løsning på de kraftoverføringssakene som diskuteres nå – Sima–Samnanger og Ørskog–Sogndal. Avtalen med Sverige om grønne sertifikater er en historisk avtale. Den legger grunnlaget for 26,3 TWh med fornybar kraft. Dette er meget imponerende. De 13 TWh som kommer i Norge, blir et stort og godt bidrag til kraftsituasjonen i Norge. Dette er kraft som ikke går på bekostning av klima, og som bidrar til at vi når våre målsettinger om økt produksjon av fornybar energi. Når det gjelder gasskraftverk, blir forslag om gasskraftverk uten rensing fremmet med jevne mellomrom her i salen. Gasskraftverk selv uten rensing er vanskelige økonomiske prosjekter i Norge i normalår. Arbeiderpartiets politikk når det gjelder gasskraftverk, er klar – det skal være rensing. Jeg opplever diskusjonen om gasskraftverk i Norge som en avsporing av debatten. Vi trenger mer kraftproduksjon i Norge – ja, det gjør vi. Men vi må klare å gjøre det innenfor rammen av klimapolitikken. Nye energiformer representerer en mulighet for en ny vekstnæring i Norge. Alle partiene på Stortinget, unntatt Fremskrittspartiet, er med i klimaforliket. Det vil være ekstremt vanskelig å nå målene i klimaforliket om vi skal bygge ut urenset gasskraft utover det som allerede finnes. Vi har sett en viss glideflukt fra Høyre i denne saken. Er det slik det skal være når Høyre og Fremskrittspartiet skal skrive seg sammen? Er det slik at Høyre fortsatt står for klimaforliket, eller skal det ofres for samarbeid med Fremskrittspartiet?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-02-24:
Både denne og neste debatt er vi nødt til å se i en sammenheng. Det skal også bli spennende å høre hva som er statsrådens svar når vi skal begynne å diskutere i neste sak. Norge hadde i fjor en nettoimport av strøm for å kunne klare seg – i overkant av 7,5 TWh, muligens mer. Når man fra norske myndigheters side reiser rundt i verden, og særlig Europa, og reklamerer for norsk gass, ja, til og med når man åpner norskeide gasskraftverk i Tyskland, skryter man nettopp av at det er miljøvennlig norsk gass som man skal bruke, og som skal komme til erstatning bl.a. for kull. Ja, det vil den faktisk også være i Norge – den vil være til erstatning for annen kraftproduksjon, gjerne fra kull og andre kilder, hvis vi i Norge tillater gasskraftverk uten rensing fra første dag. Så lenge vi har en kraftimport, en nettoimport, til Norge, vil disse bl.a. kunne komme til erstatning for denne importen. Videre, hvis vi henviser til Industrikraft Møres ønske om å starte et anlegg i Møre og Romsdal, er det der flere ting man kunne sett på. En av dem er muligens å kunne erstatte en del av den produksjonen som skjer ute på plattformene, der det spys rett ut til en lavere tilvirkningsgrad enn en ville kunne fått ved et landanlegg. Man kunne også fått et anlegg der man kunne videreutviklet renseteknologi underveis i prosessen, men på grunn av de rigide konsesjonsvilkårene som stilles fra norske myndigheters side, er nå dette prosjektet foreløpig lagt på is. Det prosjektet som er lagt på is, er faktisk et av de prosjektene en rekke miljøer i Norge har sagt bør være en prototype på den type anlegg som vi bør prøve å få i gang i Norge. Det er også helt åpenbart at det er et samsvar mellom det at vi sier nei til denne type kraftproduksjon, og det at vi faktisk ser at vannmagasinene blir svært redusert, nettopp fordi man ikke får en alternativ produksjon som gjør at man kan holde igjen fra vannmagasinene for å få den tryggheten. Det er jo det store batteriet vi snakker om, som vi kanskje skal være for Europa. Når vi faktisk har muligheten til å være det i vårt eget land, stiller vi så strenge krav til rensing av anleggene fra første dag at hele det prinsippet faller i fisk. Jeg synes det er trist det man har sett de siste dagene, at Industrikraft Møre har lagt prosjektet sitt på is. For dette burde vært realisert, slik at også næringslivet i Møre og Romsdal og i dette området hadde hatt trygghet for strøm og energi når de har behov for det.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2011-02-24:
Eg vil tilbake igjen til den pressemeldinga som kom frå Industrikraft Møre den 22. februar 2011, og viser til den gåvepakka som dette prosjektet er for regjeringa. I pressemeldinga heiter det: «Vi er åpne for å sette prosjektet på skinnene igjen dersom det kommer nye signaler fra myndighetene.» Dette seier styreleiaren i Industrikraft Møre, Sverre Devold. Det må vere pinleg for regjeringa å sjå at vi faktisk må ha ei ny regjering for å få fram eit så spennande og godt prosjekt. Mitt spørsmål til statsråden er: Ser statsråden at det kan kome nye signal som fører til at vi kan få ei ny handsaming av denne saka før vi får ei ny regjering i 2013?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-02-24:
Som sagt – bare for å svare på spørsmålet – vil vi legge oss tett opptil det EU vedtar når det gjelder CO2-kvoteordningen. Men det er en annen statsråd som håndterer det i Stortinget. EU er heller ikke ferdig med sitt regelverk. Det er også sånn at vi kommer til å holde oss til det klimaforliket som samtlige partier, bortsett fra Fremskrittspartiet, har inngått i dette hus. Det er også god næringspolitikk. Den katastrofale næringspolitikken ville vært om vi hadde sagt – i motsetning til alle andre europeiske land – at vi ikke bryr oss om klimaendringene, vi tror ikke på det engang, og så legge opp en næringspolitikk etter det. Så kommer de internasjonale reglene og de internasjonale kravene – og så er norsk industri fullstendig «på hæla». I stedet skaper vi nå tusenvis, om ikke titusenvis, av arbeidsplasser på en miljøvennlig måte, er i forkant, vinner markedsandeler – f.eks. innenfor olje- og gassnæringen, etter ulykken i Mexicogolfen. Våre sikkerhetskrav og våre miljøkrav er bedre egnet til å legge grunnlag for at våre selskaper er klare når det kommer strengere krav andre steder. Det at man på et eller annet tidspunkt må si litt ifra – tilbake til Fremskrittspartiet – er ikke bare fordi man har en interpellasjonsdebatt midt under en spennende sprintinnspurt, men også fordi jeg ser at Solvik-Olsen, i Stavanger Aftenblad 14. februar, sier følgende: «Ap forstår ikke hvilke betingelser industrien og offshorenæringen trenger for å kunne utvikles.» Det er mange man skal belæres av, men ikke av Fremskrittspartiet. Jeg mener at Fremskrittspartiet svikter Vestlandet. Man har sviktet Vestlandet – og man har gjort det hele tiden. Man sviktet den gangen man foreslo at SDØE skulle privatiseres, og man sviktet den gangen man mente at Statoil skulle selges. Det er feil det interpellanten sier – det står ikke at det ikke skal være forskjellsbehandling innenfor næringen. Det står: «Bedrifter og næringsvirksomhet skal behandles likt» – punktum, ikke «innenfor næringen». Man svikter de pilarene som hele Vestlandet står på – den marine næringen, olje- og gassnæringen, og den kraftkrevende industrien. Man må gjerne argumentere for privatisering og at industrien skal beholde hjemfall, men det kan like godt være utenlands industri. Hvis man privatiserte Statkraft, er det antagelig ikke kapitalmiljøer i Norge til å kjøpe det. Det betyr at man selger det ut av landet, og da svikter man igjen Vestlandet – og Norge. Det er en aktiv næringspolitikk, en deltagende stat, statlig eierskap, satsing på Innovasjon Norge, satsing på SIVA, satsing på forskning og utdanning – arbeide sammen, offentlig og privat – som har bygd Norge, og det er det som har bygd den norske modellen. Den amerikanske, den liberalistiske og Thatcher-modellen har faktisk skapt dårligere næringsutvikling, og det tror jeg også at velgerne som er opptatt av industri, har sett i mange, mange tiår.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-02-24:
La meg først si at det er helt korrekt: Ski-VM gleder meg mer enn Fremskrittspartiets industripolitikk. Særlig når vi har fått et trøndersk gull og et trøndersk sølv i løpet av den siste timen, er det aldeles strålende. For å være litt alvorlig: Det eksemplifiserer også at Fremskrittspartiet tar feil på et annet område, nemlig at det i Norge ikke er lov til å lykkes, ikke lov til å yte ekstra og ikke lov til å bli hyllet og æret for å ha vunnet norske eller internasjonale mesterskap. Tvert imot er disse idrettsstjernene noen av de største forbildene våre, noen vi ser opp til, noen som inspirerer oss. Slik er det også i næringslivet. Det er lov å lykkes. Det er lov å stå på ekstra. Det er lov å få til ting. Og vi skal hylle dem som skaper de gode bedriftene, ikke bare dem som gjør de store bedriftene. Jeg ønsker Alcoa velkommen til å investere både i Finnmark og andre steder. Jeg ønsker norsk metallindustri en lysende framtid. Og vi skal legge til rette for det, men det må skje innenfor det klimaforliket som Stortinget har vedtatt. Derfor skjønner jeg godt at Fremskrittspartiet kan stå her og si: kjør på, bygg gasskraftverk, slipp ut, bruk ressursene uten hensyn til klimaet. Men at Høyre kan stå her og si det, uten å ta inn over seg det klimaforliket som Høyre den gang til og med sa at regjeringen var for defensiv på før vi kom fram til en enighet, har jeg verre for å forstå. Jeg er optimist. Jeg tror at teknologien vil hjelpe oss. Jeg tror menneskers innovasjon og evne til å utvikle nye løsninger vil føre til at vi kan bygge en industri som kombinerer bruk av naturressurser som gass og malmressurser, som vi har mye av, og som vi har doblet letingen etter – igjen en ikkenæringsnøytral politikk, men tvert imot en satsing på et bestemt næringsområde med CO2-rensing og oppbevaring. Men det må altså skje innenfor de rammene som norsk klimapolitikk setter, og etter hvert innenfor de europeiske reglene som kommer. Vi kan ikke svare Alcoa på hva som blir EUs regelverk ett, to elle tre år før det er ferdigtegnet. Det er det ingen norsk regjering som rår over. Vi må avvente det til det regimet er ferdigtegnet. Så skal vi fortsette å legge til rette for at industrien får lange kraftkontrakter. Det er for så vidt riktig at ESA fortsatt har mulighet til å gripe inn, men kraftkontraktsgarantiordningen gjelder. Det er norsk lov, den er vedtatt. Det kan bli juridiske prosesser i EØS- og EU-systemet dersom ESA griper inn, men så lenge de ikke gjør det, er den loven gjeldende. Og jeg er nok ganske sikker på at Statkraft, Finnfjord og Norske Skog også hadde den for øye da den første langsiktige kontrakten på svært lenge – en tolv års kontrakt, tenk på det, som sikret Norske Skog og Finnfjord – ble inngått. Det viser at det nytter med politikk, at det nytter å gripe inn og legge litt til rette og ikke bare slippe næringskreftene til.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-02-24:
Jeg har ingen planer om å overta helseministerens ansvar. Derimot kan jeg svare på mer generelt grunnlag at vi har en veldig sterk kultur i Norge med medarbeiderdrevet innovasjon. Nå snakker vi nok om litt forskjellige ting her. Den mest avanserte forskningen rundt nye legemidler tror jeg vi skal overlate til høyt kvalifiserte farmasøyter, kjemikere og andre. Det tror jeg ikke vi skal utprøve på sykehjem eller helseinstitusjoner lokalt, i hvert fall ikke uten god veiledning fra eksperter. Derimot foregår det mye innovasjon i hvordan tjenestene utføres, hvordan man legger til rette arbeidsdagen, hvordan man bruker teknologiske hjelpemidler. Det er jo ikke bare medisin det er et stort behov eller potensial for. Bare tenk på hva moderne senger gjør for det slitet det tidligere var å løfte, bære og legge til rette. Det er veldig mange innenfor helse og telemedisin som har lyktes med å skape gode produkter som har internasjonal nytte. Det er mange områder som kunne nevnes innenfor hele den næringen som vi nå snakker om. Det er veldig vanskelig for politikere å si hva vi skal leve av i framtiden. Det er mange som har gått ordentlig på trynet og bommet stygt. Samtidig tror jeg det er ganske forutsigbart at vi kommer til å trenge å leve av å ta vare på helsen til hverandre. Vi kommer til å leve av å ta vare på hverandre når vi blir gamle og pleietrengende. Dette kommer til å bli et voksende marked fordi vi blir flere, fordi vi blir eldre, og fordi vi – heldigvis – lever mye lenger. Vi lever også lenger med sykdom. Så det er ganske trygt å si at dette kommer det til å være et stort behov for, på samme måte som mange av de andre satsingsområdene til regjeringen, som den maritime næringen, den marine næringen – hele sjømatseventyret. Vi kommer til å trenge mye proteiner – og energi, selvsagt, som vekst i både forbruk og antall mennesker gjør at vi trenger mer av. Dette er etter mitt syn en god – hva heter det – «runner up» i bildet av satsingsområder, og jeg tror vi skal løfte dette området enda sterkere i årene som kommer, akkurat slik interpellanten etterspør.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-02-24:
Jeg er ganske sikker på at dette ikke er siste gangen vi diskuterer akkurat dette temaet, verken i næringssammenheng eller i helsesammenheng. Jeg tror dette er, som denne debatten også har fått fram, et område som har stor betydning for evnen vår til å gi gode helsetjenester, men også muligheten vår til å skape nye, lønnsomme arbeidsplasser. Så det å klare å bruke de aktive næringspolitiske virkemidlene vi har, det å bruke tilrettelegging innenfor forskning og utvikling, det å få en god innovativ kraft i bedriftene, det å sikre risikovillig kapital, det å få samspillet mellom forskningsinstitusjoner og utdanningsinstitusjoner og næringslivet til å fungere godt, det også å sørge for patentrettigheter og muligheter på et internasjonalt marked – ja, alle de områdene som en aktiv næringspolitikk egentlig består av – kommer til fulle inn som viktige premisser for at vi skal lykkes på dette området. Vi skal følge utviklingen i næringen tett. Vi skal se på om vi skal styrke virkemidlene. Vi skal se på hvordan vi kan sikre kapitaltilgang til næringslivet generelt. Men jeg mener også at denne næringen spesielt er en god kandidat for ytterligere oppmerksomhet. Vi kommer enda sterkere tilbake. Jeg har stor tro på de gode kompetansemiljøene som Norge har på dette området, vil være i full stand til å gjøre dette til i hvert fall ett av de områdene som vi skal leve av – om ikke etter, så samtidig med oljen.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2011-02-24:
Representanten Solvik-Olsen tar opp sentrale spørsmål i sin interpellasjon. Det er ingen tvil om at den kraftintensive industrien er en viktig del av norsk næringsliv. Dette er viktige hjørnesteinsbedrifter i mange distriktssamfunn. Senterpartiet er opptatt av å legge til rette for kraftintensiv industri, og vi vil understreke viktigheten av at regjeringen nå gjennomfører tiltak for å styrke krafttilgangen til industrien. Senterpartiet er tilfreds med at det nå er etablert en garantiordning med en ramme på 20 mrd. kr for å understøtte den kraftintensive industriens kraftkjøp. Den rød-grønne regjeringen har også fått på plass en tilskuddsordning til industribedrifter som etablerer konsortier for felles innkjøp av kraft, og det er vist betydelig interesse for denne ordningen. Rett før jul ble det inngått langsiktige kontrakter mellom Statkraft og norske industriselskaper. Det er svært viktig for videre utvikling av Norske Skog og Finnfjord. Investeringer i den kraftintensive industrien har gjerne en horisont på 20–40 år, og langsiktige kraftavtaler vil være avgjørende for nye investeringer. Jeg vil også vise til at regjeringen har satt i gang en rekke tiltak for å styrke kraftbalansen og for å bygge ut ny kraftproduksjon. Dette har stor betydning for den kraftintensive industrien. Det er også planer om videre utbygging og styrking av kraftnettet. Det er inngått avtale med Sverige om etablering av et felles elsertifikatmarked med oppstart fra 2012, som vil føre til utbygging av ny fornybar energi. Samtidig planlegger Statnett store investeringer i nettet de kommende årene. Dette vil bety mye for den kraftintensive industrien. Senterpartiet er opptatt av å beholde den kraftintensive industrien i Norge parallelt med utviklingen av klimavirkemidlene. Vi må også påse at klimareguleringer bidrar til reelle utslippsreduksjoner globalt. Senterpartiet er opptatt av klima og klimautfordringene. Samtidig er vi helt klare på at vi ikke er tjent med et system som kan medføre at norsk industri flytter til land uten utslippsforpliktelser. Derfor må vi finne fram til en innretning som ivaretar norsk klimapolitikk på en best mulig måte, samtidig som vi sikrer industrien konkurransedyktige rammevilkår.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2011-02-24:
Det er viktig å ha en aktiv næringspolitikk som bidrar til å trygge arbeidsplasser og utvikle nye, og det er en sammensatt oppgave. Ser man på sysselsettingen i våre naboland, kan vi vel si at vi i stor grad har lyktes med dette, spesielt etter å ha stått oss så godt som vi har gjort i forhold til finanskrisen. Det viktigste er å holde stabilitet i økonomien. Stabil kronekurs og lav rente er kanskje den viktigste grunnmuren for vår eksportrettede næring. Med Fremskrittspartiets økonomiske politikk, med økt pengebruk, hvor pengesekken til alle gode formål skal hentes i oljefondet, ville usikkerheten blitt stor i industrien vår, og tusenvis av industriarbeidere ville ha fått den regningen. Regjeringen har lagt sten på sten av rammevilkår overfor industrien. Jeg synes det er helt utrolig at representanten Solvik-Olsen kan stå og si at en svekket konkurransesituasjon skyldes regjeringens politikk. Han nevner ikke en eneste gang finanskrisen og den krevende markedssituasjonen som industrien har stått oppe i, så jeg takker og lovpriser at landet ikke styres av Fremskrittspartiets økonomiske politikk. Så har jeg lyst til å si én ting, for jeg merket meg at både Fremskrittspartiets representanter og Høyres representanter kjører hardt på med at regjeringen har all skyld i at Industrikraft Møres prosjekt er lagt på is. Konsesjonskravet til Industrikraft Møre er helt tydelig på rensekravet, og det er klart det er krevende å finne dette prosjektet økonomisk lønnsomt. Det er også krevende å være trygg på at de økonomiske utgiftene man berammer ved å bygge et slikt anlegg, vil stå seg. Ser vi til Mongstad og prosjektet der, viser erfaringene at kostnadstallene og de tekniske utfordringene til rensing mange ganger spiller prosjektet et puss. Det er trist at slike gode prosjekt skrinlegges, men jeg synes det er utrolig at man skylder kun på regjeringen når det gjelder dette. Det er å gå altfor langt, og jeg synes at det er litt for lettvint med tanke på et prosjekt som vi alle sammen skulle ønske hadde blitt realisert.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-02-24:
Jeg bruker å si at hvis man spør tre stortingsrepresentanter hva vi skal leve av i framtiden, kan man være sikker på to ting: Det ene er at man får tre forskjellige svar, og det andre er at alle tre kommer til å ta feil. Med det mener jeg å si at man kanskje burde ha valgt å være litt mer generell i forhold til hvilken næringsgruppe staten ønsker å gi mest støtte til, og hvem som ikke skal få den støtten. Men nå er det en gang slik at regjeringen har valgt en god del felt. Bioteknologi har i veldig liten grad fått fokus, mens andre ting har fått mer fokus. Jeg synes at statsråden var inne på det. Vi skal satse der vi har kompetanse – det er jeg helt enig i – eller behov. Da kan det noen ganger virke slik at de behovene i større grad er distriktspolitiske behov enn industriell utvikling og samfunnsmessige behov. Derfor mener jeg at det kanskje er legitimt å ha en debatt om vi nå skal sette mer fokus på og mer midler inn mot næringslivs- og bioteknologiutvikling. Så synes jeg statsråden sier mye bra. Vi har fremragende forskningsmiljøer, det er vi enige om, vi har industriell kompetanse – og ja, det er fryktelig dyrt å utvikle disse produktene til ferdige produkter. Derfor har jeg lyst til å understreke at det er ikke sånn at alt som kommer ut fra norske universiteter og medisinske forskningsmiljøer, på noe som helst tidspunkt kan bli norske produkter. Det lar seg rett og slett ikke gjøre. Men det er bra at vi holder på med det likevel, for det vil hjelpe norske pasienter når det i sin tur kommer tilbake til Norge som ferdigutviklede produkter. Jeg har bare lyst til å utfordre statsråden på én ting til. Det er litt utenfor statsrådens konstitusjonelle felt, men det er nå en gang sånn at de som utøver og produserer helsetjenester i Norge, driver med forskning. Det gjør de veldig bra. Så utfører de også pasientbehandling, og det gjør de vel for så vidt også i all hovedsak ganske bra, men det er ikke veldig mye innovasjon og krav om innovasjon i pasientbehandlingen, verken i primærhelsetjenesten eller på de norske sykehusene. Bør det offentlige som produsent og leverandør av helsetjenester også begynne å stille noen krav til innovasjon i de behandlingsmetodene som blir valgt? Selv om det ikke er statsrådens konstitusjonelle ansvar, håper jeg at han kan mene noe også om det.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-02-24:
Det er ofte sånn når vi har disse debattene, at jeg først hører et godt innlegg fra en statsråd, og så kommer det en stortingsrepresentant og nedsabler det hans egen statsråd har sagt. Derfor må jeg si det var meget gledelig å høre representanten Ingrid Heggø, som deler mange av mine og jeg oppfattet også statsrådens synspunkter. Det er sånn at Norge er et lite land, det har representanten Heggø helt rett i. Derfor kan vi ikke lykkes med alt og kommersialisere alle de gode ideene. Det er en grei erkjennelse å ha med seg. Så sier representanten Heggø at vi må ha mer spissing. Det er jeg helt enig i. Vi må ha mer fokus på ting som faktisk fungerer. Og da var representanten Holmelid inne på noe annet viktig. Han sier vi har mange ordninger. Spørsmålet er om det er antall ordninger som er utslagsgivende, eller om det på en måte er den kraften som legges bak de ordningene vi har. Jeg er også veldig glad for at representanten Holmelid er opptatt av kommersialisering av forskningen. Det er ikke alltid de signalene som har kommet fra SV tidligere, men som sagt et veldig godt signal å ha med seg i den videre debatten, også for statsråden, vil jeg tro. Jeg forventer ikke at statsråden svarer på det her i dag, men jeg håper at statsråden tar det med seg inn i det videre arbeid med dette: Det er sånn at vi er sene til å ta i bruk nye legemidler, også legemidler som er utviklet i Norge. Vi er ikke veldig aggressive på utprøvende behandling selv for pasienter i palliativ fase, som på en måte ikke har noe tilbud i det norske helsevesenet i dag. Å ta noen grep for både å implementere nye behandlingsmetoder og nye medisiner tidligere, og ikke minst gå lenger når det gjelder utprøvende behandling i palliativ fase, vil kunne styrke dette arbeidet også fra staten og det offentlige som kunde i denne sammenhengen. Så er jeg veldig glad for at statsråden sier at dette feltet er, jeg tror han brukte begrepet, en god «runner up». Jeg er ikke helt enig med representanten Bakke-Jensen i at det akkurat på dette feltet er den offentlig finansierte forskningen som er problemet, for der leverer vi gode resultater. Problemet er å få det over den broen, over det gapet, over den kløften som er der. Der er det vel egentlig slik at den statsråden som i størst grad kan påvirke det og bygge en bro over den kløften, er næringsministeren. Forskningen har vi, det er kommersialiseringen vi trenger. Jeg er ikke i tvil om at skal vi klare å bygge denne broen, må i hvert fall TTO-ene rundt på de norske universitetene og universitetssykehusene styrkes. Jeg tror også at det må inkludere og i større grad innlemme bioteknologi og biomedisin i det store virkemiddelapparatet som regjeringen og Stortinget besitter. For øvrig vil jeg takke både statsråden og representantene som har holdt innlegg, for en god debatt.
Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2011-12-19:
Nå er ikke debatten slutt, så jeg skal ikke påta meg rollen å konkludere med noe som helst, men jeg synes uansett at det har vært en god debatt som har vist at det i all hovedsak er bred enighet om meldingen. Men det er et par ting som jeg ønsker å kommentere. Innledningsvis i debatten ble det laget et poeng av at regjeringspartiene hadde korte merknader i meldingen, og at det liksom skulle indikere en eller annen form for intern uenighet mellom regjeringspartiene. Da synes jeg det er viktig bare å påpeke og slå fast at den politikken som ligger i meldingen, er den politikken som også de rød-grønne partiene i Stortinget står bak. Vi er jo veldig enig med regjeringen i meldingen og opplever at vi finner igjen vår politikk. Når en melding blir laget, er det heller ikke unaturlig at den blir laget i nært samarbeid med de rød-grønne partiene på Stortinget, som gjør at vi har en rød-grønn regjering. Så det er ikke en intern uenighet, men det er en samling om politikken. I debatten er det flere som har nevnt, og bl.a. jeg i mitt eget innlegg, at det er bra at ulike miljøer i nord har gått i sammen om å ha en formening om et senter for petroleumsvirksomhet i arktiske strøk. Representanten Rommetveit viser også til miljøer i Bergen som er sterke på økt utvinning. Jeg tenker at det kan være til etterfølgelse at man sørpå gjør som man har gjort nordpå, at gode krefter går sammen og synliggjør at det er et ønske om dette – kanskje ikke hvor, men at en har kunnskapen der, for å si det sånn. Jeg er så redd for at vi lager dette til et kretsmesterskap, for jeg vil si at det er et nasjonalt mesterskap, og utover det, til og med et internasjonalt mesterskap, slik at vi iallfall klarer å holde de tankene i hodet samtidig. Så må jeg bare kommentere det som gjelder Lofoten og Vesterålen. Høyre og Fremskrittspartiet har her i salen i dag prøvd å pirke borti både SV og andre, eller Arbeiderpartiet for den saks skyld, for at en ikke har gått langt nok. Men det var jo ingen som gikk til valg i 2009, som ikke visste hva SV og Senterpartiet mente om Lofoten og Vesterålen. Jeg synes statsråden svarer veldig bra når han påpeker at hva en skal mene om Lofoten og Vesterålen etter 2013, også er avhengig av hva de ulike partiene gjør i sine programdebatter. Men jeg klarer ikke dy meg for å påpeke at det i opposisjonen heller ikke er en rørende enighet om Lofoten og Vesterålen. Slik jeg iallfall har oppfattet det, vil Høyre og Fremskrittspartiet åpne opp uansett, mens Kristelig Folkeparti og Venstre ikke ønsker det. Så når de prøver å lage det til at opposisjonen ønsker noe samstemmig, som de mener vi ikke gjør, vil jeg bare påpeke at det ikke er riktig.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2011-12-19:
I meldingen fremkommer det ganske klart og tydelig at CO2-utslippene i 2020 vil øke med 23 pst. sammenlignet med Klimakur-beregningen i 2007. Statssekretær Per Rune Henriksen har uttalt at man kanskje må fravike to tredjedelsmålet. LO har vel antydet det samme, hvis man skal forstå det riktig, og det er veldig vanskelig å forstå at det som er en positiv tone i petroleumsmeldingen, lar seg forene med særlig SVs klimaretorikk. Dette henger rett og slett ikke sammen. Mitt spørsmål er: Mener statsråden at to tredjedels-målet om kutt i CO2 er forenlig med en fornuftig, rasjonell, forvaltning av våre naturressurser, hydrokarboner? Og er det forenlig med å ivareta norske arbeidsplasser?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2011-12-19:
Da jeg hørte på representanten Holmelid, ble jeg minnet om den gamle, kjente merknaden: Har man dårlige argumenter, hever man røsten. Det er jo det man kommer med fra den kanten. Insinueringen og påstandene er direkte feil. For Fremskrittspartiet i 2004 var det marginale felt som ellers ikke ville blitt utviklet, vi snakket om skattelettelse på, så det blir helt feil historiefremstilling. Igjen, 1970-tallet begynner å bli en stund siden, og jeg mener vår representant Ketil Solvik-Olsen har gjort greit rede for det. Så prøver den samme Holmelid å fremstille det som om petroleumsnæringen liksom stjeler arbeidskraft som vi trenger i annen type industri i Norge. Det er, med respekt å melde, å snu hele problemstillingen på hodet. Vi kan gjerne snakke om utdanning. Litt av utfordringen til det norske utdanningssystemet er at vi utdanner for få realister, vi utdanner for få teknologer. Det er et generelt problem, og det har ikke hjulpet at folk langt utpå venstresiden, eller ganske langt inn mot sentrum, har flydd rundt gjennom flere år og sagt at petroleumsnæringen er en solnedgangsnæring, noe som er direkte feil, og som denne petroleumsmeldingen handler om. Men man har altså skapt et inntrykk som har gjort at folk ikke har tatt den utdanningen som de burde ta, hvis de skulle være sikret jobb i fremtiden. Beskjeden fra dette storting må i hvert fall være at skal ungdommen ta utdannelse og være sikret jobb i fremtiden, er altså realfagene, teknologifagene, ikke minst petroleumsrelaterte sådanne, absolutt veien å gå. Men SV og andre har altså bidratt til å underminere tilliten til den utdanningen. Så til representanten Snorre Serigstad Valen fra SV: Det er ganske interessant å lytte til det han sier, men vi skjønner jo alle at det ikke stemmer. Det er komplett uforenlig det SV sier om klimakutt – om to tredjedeler innenlands – og det som er konsekvensen av denne petroleumsmeldingen. Det er mulig at SV tror på det selv, men det står altså ikke til troende. SV har endret standpunkt på en rekke områder. SV har gått fra å mene at man skulle redusere utvinningstempoet, og at det var god klimapolitikk, til i dag å stille seg bak denne petroleumsmeldingen, som handler om det motsatte. SV var i sin tid også imot pilotanlegg for CO2-rensing på Snøhvit, i dag høres det ut som om man mener noe annet. Hvis man skal gå gjennom historien, har i hvert fall SV veldig lite å vise til når det gjelder troverdighet i sammenhengen mellom petroleumspolitikken på den ene siden og klimapolitikken på den andre siden.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2011-12-19:
Jeg er selv født på 1970-tallet. Når man roter i gamle debatter fra Stortinget på den tid, kan jeg kanskje minne om at det også gikk en debatt her det samme tiåret om hvorvidt man skulle innføre farge-tv eller ikke i dette landet, og det var visstnok noen partier her i denne salen som var mot det – bare sånn at vi har det in mente når vi tar tak i gamle debatter som i dag er relativt uinteressante. Så må jeg si, når jeg oppsummerer litt av debatten, at selv om Fremskrittspartiet og Høyre har et litt annet standpunkt enn Kristelig Folkeparti og Venstre, så er i hvert fall Kristelig Folkeparti og Venstre ærlige. De ser at petroleumspolitikken og klimapolitikken ikke så enkelt lar seg forene. Der er jo SV på en helt annen planet, for de later som at den petroleumspolitikken de står bak i denne meldingen, er forenlig med den politikken det samme partiet står for på klimasiden. Det står ikke til troende. Kristelig Folkeparti og Venstre er i det minste ærlige.