May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-01-17:
St.meld. nr. 24 for 2004-2005 omhandler en tragisk side av norsk barnevernshistorie. Mange har fått sin barndom og sitt voksne liv ødelagt. Kartleggingsutvalget, som ble oppnevnt i 2003, slo fast at det foregikk omsorgssvikt og alvorlige fysiske, psykiske og seksuelle krenkinger på barnehjem og spesialskoler. Eksemplene er mange og grove. Når det gjelder seksuelle overgrep, foregikk krenkingene fra både ansatte og eldre barn på institusjonene, og det er grunn til å tro at omsorgssvikten fant sted på de fleste barnehjem og spesialskoler. Kartleggingsutvalget konkluderte med at det i perioden 1945-1980 var en betydelig forekomst av seksuelle overgrep i barnevernsinstitusjoner, og at det var de ansatte som stod for de fleste overgrepene. Ved behandlingen av St.meld. nr. 24 slo en samlet komite fast at mange tidligere barnehjemsbarn og barn fra spesialskoler har vært utsatt for omsorgssvikt og overgrep av alvorlig karakter. Det er det ingen tvil om. Utvalget pekte på at det kunne være vanskelig å oppnå erstatning etter de alminnelige erstatningsreglene - på grunn av bl.a. manglende ansvarsgrunnlag, manglende dokumentasjon og, ikke minst, foreldelse. På bakgrunn av dette vedtok Stortinget særlige tilpasninger når det gjaldt Stortingets billighetserstatning. Kravene til bevis ble senket, og det skulle legges avgjørende vekt på en egenerklæring og en bekreftelse på barnehjemsoppholdet. Erstatningsbeløpet er på inntil 300 000 kr. Dette gjelder kun for denne gruppa. Vi vet at arkiver og papirer fra institusjonene er mangelfulle. Det var derfor viktig for komiteen å presisere at det skulle gjøres tilpasninger når det gjaldt både beviskrav og erstatningsutmålinger for denne gruppa. Det ble også presisert at erstatningen etter en tilpasset erstatningsordning ikke vil avskjære muligheten for personer fra denne gruppa til å gå til erstatningsrettslig søksmål på bakgrunn av de samme forhold. Det er et stort ansvar når det offentlige går inn og overtar ansvaret for barn som er utsatt for omsorgssvikt. I St.meld. nr. 24 pekes det på at staten hadde et ansvar som overtilsyn gjennom Sosialdepartementet ved barnevernsinspektørene og etter hvert gjennom fylkesmennene ved barnvernssekretærene. De politiske styresmaktene hadde også ansvaret for lov- og regelverk i tillegg til det overordnede ansvaret for de aktuelle fagområdene. Det er derfor ikke mulig å peke på en klar ansvarsfordeling mellom staten, kommunene og det private. Ansvarsforholdet må vurderes konkret i enkeltsaker. SV har etter behandlingen av meldingen vært opptatt av at erstatningsordningen skal fungere fleksibelt og tilpasset. Det er viktig at saksbehandlingstida går ned, slik at de det gjelder, ikke må vente på dette svaret i flere år. Dette oppleves av mange som et nytt overgrep. SV står selvsagt bak den merknaden vi i sin tid var med på. Vi forutsetter at komiteens merknad om foreldelse legges til grunn i disse sakene, og vil vise til at det i St.meld. nr. 24 henvises til Innst. O. nr. 18 for 1995-1996, hvor det står: «Komiteen viser til at staten har anledning til å frafalle en foreldelsesinnsigelse, og at dette også nesten uten unntak gjøres i praksis der skadelidte ellers ville lide uforskyldt tap. Komiteen vil understreke viktigheten av at denne praksis konsekvent følges opp, ikke minst i saker der det reises krav mot det offentlige for feil eller forsømmelser mot barn og unge. Komiteen mener det ville være klart urimelig om skadelidte ble møtt med en påstand om foreldelse i slike tilfeller, og ber departementet påse at reglene om frafallelse av foreldelse praktiseres i henhold til forutsetningene.» Til slutt: SV er opptatt av at vi framover må sikre oss mot at det skjer overgrep og omsorgssvikt i barnevernet. Det er derfor helt nødvendig med kvalitetssikring og et kontroll- og tilsynsapparat som fungerer. Disse grusomme hendelsene må ikke skje framover i vår tid. Dette må vi samarbeide om, og vi må påse at det ikke skjer framover.