trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trine Skei Grande (Venstre), 2019-06-11:
Jeg er egentlig litt lei meg for at jeg glemte å gratulere representanten Giske i replikkvekslingen, så da kan jeg benytte anledningen nå, og også si at det er nok kanskje derfor man helt tydelig ikke har lest meldinga, som nettopp tar opp medienes rolle i demokratiet, de hvite flekkene, både geografisk og tematisk, som en av hovedprioritetene i utviklingen av mediemeldinga, som sier noe om hvor viktig lokalavisene er, og at man i den videre utviklingen prioriterer lokalavisene foran de nasjonale nummer to-avisene – som i dag tar en veldig stor andel av støtteordningene – fordi vi tror de er viktigst. Vi ønsker å prioritere lokalavisene framover. Slik går vi tematisk gjennom alle disse delene. I tillegg er det også i pipelinen et nytt lovverk knyttet til å øke tilliten til norske medier gjennom å lovfeste de prinsippene som har vært bygd over lang tid, og styrke lovdelen av det. Det kommer vi tilbake til; det varsler vi også her i meldinga. Så er det sånn at tilliten til norske medier og ytringsfrihet på andre plattformer enn dem som er redaktørstyrt, må vi ta i andre diskusjoner. Jeg merker meg at det er en debatt om en ytringsfrihetskommisjon, som jeg i og for seg syns er en klok tanke å jobbe videre med, men vi ser jo at når det gjelder de utfordringene vi står overfor internasjonalt, må vi også finne løsninger internasjonalt. Det er ikke sannsynlig at Norge kommer til å drive med støtte til Facebook eller Google, men at vi kommer til å delta i et internasjonalt regelverk for å sørge for at de også bidrar inn til fellesskapet, tror jeg er viktig. Men å kalle dem medier, som skal omtales i en mediestøttemelding, mener jeg blir feil. Vi har hatt med oss demokratiperspektivet inn i denne meldinga, og det går det lett an å lese seg til hvis man tar seg bryderiet med å se hele meldinga under ett. Så jeg tror alle svarene og grepene ligger i dokumentet; det er bare å lese det. Vi skal også sørge for at alle ungdommene på galleriet skal få gode medier framover med de støtteordningene vi har.
Trine Skei Grande (Venstre), 2019-06-11:
Med fare for å gjenta meg sjøl: Alle disse svarene står i denne meldinga. Vi ønsker oss et NRK som er sterkt og uavhengig. Vi har laget et klart rammeverk for det i meldinga. Vi er åpne for å utvikle det rammeverket sterkere når vi nå skal se på annen type lovgivning rundt det. Jeg ser ingen andre forslag i merknadene om hvordan man kunne styrket den armlengdes avstanden som vi trenger også til NRK, men det er viktig for Venstre, og det har det alltid vært. Men det er ikke sånn at å holde på de gamle ordningene og den gamle lisensordningen, som det gamle flertallet gjorde, er med på å styrke NRK. Jeg tror at et NRK som henger med i tida, er riktig. Det er for meg veldig underlig at man ikke klarer å forstå at et NRK som skal forholde seg til hvite flekker – altså steder der det ikke er aviser – da blir sett på som i konkurranse med andre aviser. Vi ønsker et NRK som ikke skal være aktivt der det er mange lokalaviser, og som skal være aktivt der det ikke er lokalaviser – det heter hvite flekker. Hvordan er dette vanskelig å forstå? Jeg føler at den argumentasjonen ikke ligger på min side. Det er mange gode svar i denne meldinga, men vi har også varslet at vi kommer med en medieansvarslov, og vi kommer med en rekke andre grep framover i mediepolitikken. Det er ikke sånn at når vi har levert en melding, er vi ferdig med det området. Når det gjelder hvordan mediestøtterådet skal fungere, kommer vi tilbake igjen til Stortinget med et lovverk, og vi får mange måter å diskutere det på videre. Men jeg finner meg ikke i at man har en debatteknikk der man sjøl ikke har noen ideer, men angriper at ideer ikke fins, når de faktisk er lagt fram i en stortingsmelding.
Michael Tetzschner (Høyre), 2019-06-11:
Jeg satt og lyttet til debatten og bestemte meg til slutt for å bidra med et lite innlegg, siden jeg ikke hørte den undertonen som man kan spore i noe av det som skrives i en merknad fra flertallet. Det er nemlig at man rettspolitisk gjør noen grep her som ikke er helt ubetenkelige. La meg begynne med å si at seksuell trakassering – de grovere tilfellene – er både moralsk og strafferettslig uakseptabelt. Det som så er spørsmålet, er om et lavterskeltilbud likevel er det som sikrer god nok rettssikkerhet overfor den som kan være utsatt for uriktige klager. Det er et motstående hensyn som lovgiverne, altså Stortinget, må drøfte når de går inn med slike virkemidler, som har til hensikt å oppfylle det som er kriteriene for vanlig straffelovgivning, nemlig adferdsregulering. Det man gjør i dette tilfellet, er at man mobiliserer en administrativ måte å straffe på som ikke er helt uproblematisk, og som også flere ganger har vært oppe for EMD. Problemet med dette er at det er andre beviskrav. Sannsynlighetsvekt vil være nok. Så kan man si at koblingen til resten av straffesystemet er åpenbar, for man kan jo da anlegge sak for domstolene. Men da har man likevel snudd det som er det vanlige, nemlig at det er den som påstår at man har brutt loven, altså påtalemyndigheten, som må føre bevis – man får den omvendte bevisbyrde. Jeg kan godt forstå at det er flertall for et lavterskeltilbud, men jeg hadde gjerne sett at man var mer bevisst på at det finnes helt aktverdige og velkomne motforestillinger mot denne måten å løse det på. Jeg må også si at jeg i dette ser en viss oppgitthet overfor det ordinære domstolsarbeidet vi har, for jeg er enig i at det arbeides for langsomt, og politiet er kanskje også i noen sammenhenger ikke så orientert mot disse sakene, men det er da vi må sette inn på at domstolsapparatet og politiet kan fungere på en bedre måte. Det finnes også andre integritetskrenkelser enn de seksuelt betonte. Så jeg er redd for at vi får et lavterskeltilbud som kan vise seg å være mer summarisk, og som egentlig ikke gir den samme rettssikkerheten. For hvem vil egentlig ansette noen som er felt administrativt? Jeg vil gjøre oppmerksom på de betenkeligheter som kan gjøres rent rettspolitisk.
Michael Tetzschner (Høyre), 2019-06-11:
Bare en kort merknad til slutt. Jeg tenkte det også var kledelig for debatten at man var seg bevisst at man gjør visse rettspolitiske valg ved å overlate til administrasjonen å gjennomføre det som hittil har vært domstolenes oppgave og politiets oppgave, nemlig å etterforske, iretteføre og treffe en dom. Så setter man inn administrative enheter, hvis måte å arbeide på i andre sammenhenger ikke er helt avklart. Nå snakker vi om andre tilsynsorganer som er gitt f.eks. gebyrmyndighet. Man kaller det gebyrer, så slipper man å tilfredsstille de vanlige beviskravene. Men når det gjelder den som rammes f.eks. av inndragning i hundretusenkronersklassen – så kan man jo si at det er en teoretisk forskjell om det egentlig er straff i juridisk forstand, eller om det er et gebyr – er hensikten nettopp at man skal påvirke adferden. Jeg vil bare med dette invitere til videre refleksjon over det systemet som man da gir seg inn på. For det er veldig besnærende, som flertallet fremhever, at man får et lavterskeltilbud. Men det er i virkeligheten, ser jeg det som, en indirekte erkjennelse av at det ordinære domstolsystemet arbeider for tregt – politiet er for overbelastet til at det kan mobiliseres for ganske alvorlige forhold. Jeg anser at de forholdene vi her omtaler, seksuell trakassering, ikke er noe man skal ta lett på. Det gjelder alle parter i en slik prosess. Jeg vil også avslutte med å si at jeg håper statsråd Skei Grande får rett ved å si at dette går aldeles utmerket, og at det blir fine dialoger. Men hun sa også i et tidligere innlegg at her var det ofte ord mot ord. Det er nettopp da vi ikke har de prosessreglene som skal til for å skille påstand fra realiteter, og det er det en god etterforskning og en – skal vi si – domstol som arbeider på basis av etablerte prosessregler, som kan gjøre. Dermed har jeg noe større uro om rettssikkerheten ved dette grepet, men er selvfølgelig veldig tilfreds med at man ved evalueringspunktet har sagt seg villig til å høste erfaring fra virkeligheten.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2019-06-11:
Sørlandet er et flott sted å bo, men når det gjelder likestillingen, er det litt verre. Andelen kvinner i arbeidsstyrken har gått ned fra 2015 til 2017, både i Aust-Agder og i Vest-Agder, henholdsvis fra 76,5 til 72,1 og 73,9 til 69,9. Kvinneandelen i privat og offentlig sektor og blant ledere har stått stille de siste årene. Prosjektet Likestilt arbeidsliv, som er en sertifiseringsordning, har gode resultater i privat næringsliv, men de opplever likevel at departementet ikke bruker dem godt nok. De har kontaktet departementet for å spre sin kunnskap, men har ventet veldig lenge på svar, og jeg tror ikke de har fått svar ennå. Likestillingssenteret ved UiA gjør en god jobb, men vil gjerne gjøre mer. De trenger å gjøre mer, og de trenger flere ressurser, men det har heller ikke denne regjeringa funnet viktig nok å prioritere. Det er ingen tvil om at det er politiske skillelinjer i likestillingspolitikken, både når det gjelder bevilgninger, og når det gjelder virkemiddelapparatet. Arbeiderpartiet var veldig glad for at vi fikk et anmodningsvedtak sammen med Kristelig Folkeparti som nå har resultert i denne saken, selv om vi, som det er redegjort for her, mener at forslaget er ganske svekket, fordi det ikke følger opp så kraftfullt som opposisjonen skulle ønsket. Det vi diskuterer, har også et ganske mørkt bakteppe, som handler om hat – hat mot kvinner, hat mot minoriteter. Monica Csango skriver om det, i et innlegg om hatet mot jøder i VG i mai i år. Hun skriver at de som hater jøder, hater andre minoriteter – romfolk, muslimer, homser, lesber og transseksuelle. Noen menn synes å hate at kvinner får makt, autoritet og innflytelse på lik linje med menn. Derfor har vi fått Hun bør stille-kampanjen, og derfor har vi fått tiltak mot hatprat på nett. Men den aller beste vaksinen både mot hatprat og for å fremme en tydelig likestilling er at en tror på at likestilling mellom kjønn er rett, riktig og sant. Det er bakgrunnen for Arbeiderpartiets utålmodighet. Vi tror den beste vaksinen er kraftfulle virkemidler fra statens side på dette området.
Marianne Haukland (Høyre), 2019-06-11:
Først må jeg bare takke for et godt samarbeid i komiteen og med saksordfører Sem-Jacobsen. Familie- og kulturkomiteen har behandlet denne saken uten særlig uenigheter om innholdet i loven. Det er positivt at kommunene får større makt og frihet til å velge stedsnavn og gjøre vedtak om skrivemåtene av disse. Formålet med lovendringen er å gi kommunene større frihet til å ta avgjørelser om stedsnavn og måten de skrives på. Stedsnavn er ikke bare navn på geografiske lokaliteter, men kilde til informasjon og kunnskap om vår historie og språk. Denne informasjonen er viktig og sier noe om hva man kan forvente av steder, og hvilke egenskaper de har. Jeg tenkte jeg skulle nevne et flott eksempel på et samisk stedsnavn jeg kjenner godt, Biggejávri ved Masi i Finnmark. Dette navnet betyr vindvannet, «jávri» betyr innlandsvann på samisk. Det er ofte mye vind, og vannet er stort, og da kan man tenke seg at det blir farlige bølger på vannet. Biggerahpat – på norsk betyr «rahpat» «der ikke engang gaupa går». Her er det ulendt terreng, som navnet tilsier. Det er bratt og steinete, det er juv og kløfter og nesten ikke framkommelig. Det er viktig at stedsnavnloven hjelper oss med å ta vare på disse stedsnavnene. Derfor er det bra at loven likestiller samiske, norske og kvenske stedsnavn også som immaterielle kulturminner. Også skrivemåten på reinbeitedistrikt skal tas inn i loven. Kartverket skal være vedtaksorgan for skrivemåten til navn på reinbeitedistrikt, men det er reinbeitedistriktene selv som skal velge navn. I høringssvar fra Sametinget kommer det tydelig fram at det har vært et behov for å tydeliggjøre hvem som skal fatte vedtak om skrivemåten av navn på reinbeitedistrikt. Departementet opplyser om at det heller ikke har kommet motforestillinger i høringsrunden til dette forslaget.
Tage Pettersen (Høyre), 2019-06-11:
Som saksordfører skal jeg forsøke å holde et innlegg som bidrar til at dette blir en forholdsvis effektiv debatt. La meg starte med å takke komiteen for en god behandling av saken. Saken er primært en opprydding i lovteksten som en følge av tidligere behandlede saker og anmodningsvedtak. Det som berøres, er endringer i kringkastingslovens regler om Kringkastingsrådet, der det foreslås en mer balansert og representativ sammensetning av rådet, videre at det fastsettes nærmere regler i forskriften om at Kringkastingsrådet skal vike i saker som er klaget inn for Pressens Faglige Utvalg. Det foreslås også at vedtakskompetansen for godkjenning av nye NRK-tjenester overføres fra Kongen i statsråd til Medietilsynet. Når det gjelder tilgjengelighet for mennesker med nedsatt funksjonsevne, foreslås det flere viktige og gode tiltak. Proposisjonen stiller mer omfattende krav til kringkasterne ved at tilgjengeliggjøringen utvides til å omfatte nye grupper av personer med nedsatt funksjonsevne, gjennom krav til synstolking, tegnspråktolking og lydtekst. Videre skal kringkastingsloven heretter inneholde en overordnet bestemmelse som slår fast kringkasternes plikt til å gjøre innhold tilgjengelig, og at de konkrete kvantitative kravene fastsettes i forskrift. Komiteen har hørt flere høringsinstanser og merket seg at enkelte mener at Kringkastingsrådet ikke lar seg forene med prinsippene som er nedfelt i Redaktørplakaten og lov om redaksjonell fridom i media. Andre har gitt uttrykk for at regjeringen som eier ikke bør oppnevne medlemmer til Kringkastingsrådet. Dette er ikke nye momenter, da motforestillingene også ble reist da Stortinget sist behandlet et representantforslag om temaet. Jeg skylder også å gjøre oppmerksom på at SV viser til Innst. 254 S for 2018–2019, der de fremmet eget forslag om å legge ned Kringkastingsrådet. Komiteen er av den oppfatning at endringene som foreslås, alle sammen er endringer som bidrar til et tydeligere og bedre regelverk. En samlet komité stiller seg derfor bak tilrådingen og slutter seg til regjeringens foreslåtte endringer i kringkastingsloven.
Tage Pettersen (Høyre), 2019-06-11:
Uansett hva man velger å kalle meldingen, må man ha lest den fryktelig dårlig hvis man mener at det ikke står noe der som bidrar til et stort, bredt og godt mediemangfold, og debatten i dag har vel belyst det på en god måte. Men jeg har behov for å si litt om den delen av meldingen – og ikke minst representantforslaget – som handler om forlengelse av FM-konsesjonene for lokalradioene utenfor storbyene. Her er det små forskjeller mellom partiene, det er vel strengt tatt lengden på konsesjonene som er den materielle ulikheten. La meg med en gang si at der Senterpartiet og SV slår fast at 2031 er riktig årstall for en forlengelse, støtter flertallet seg på de faglige rådene som er gitt. Vi ser at departementet skriver at det kan være ønskelig å åpne for at lokalradioene utenfor storbyene kan fortsette på FM noen år utover 2021, men at det må innhentes mer fakta om økonomiske og regulatoriske rammevilkår. Videre ønsker de en oppdatert status for digitalisering av lokalradioene før Stortinget tar stilling til spørsmålet. Det stiller vi oss bak. Medietilsynet la i begynnelsen av mai fram sine anbefalinger om at eksisterende FM-konsesjoner for lokalradio forlenges både i og utenfor slukkeområdene i fem år, til og med 31. desember 2026. Videre ba de om en vurdering av en midlertidig utvidelse av tilskuddsordningen til lokale lyd- og bildemedier, slik at ordningen også omfatter driftsstøtte til digitaliseringen. Norsk Lokalradioforbund sa i høringen komiteen avholdt i mai, at de ønsker en forlengelse av eksisterende konsesjoner og ikke en nyutlysning. De uttalte videre at de er villig til å akseptere en kortere forlengelse enn til 2031 dersom dette kan bidra til at man slipper en full, ny konsesjonsrunde. Da Medietilsynet la fram sine anbefalinger, var både Norsk Lokalradioforbund og representanter fra de riksdekkende kommersielle radiokanalene til stede i Bergen, og alle uttrykte glede over de anbefalingene som der ble presentert. Med bakgrunn i dette anbefaler flertallet i merknads form at departementet tar hensyn til anbefalingene fra Medietilsynet når de kommer tilbake til Stortinget med en sak om forlengelse av FM-konsesjonene. Høyre vil understreke at lokalradioene utgjør en viktig del av mediemangfoldet i Norge. Med sitt innholds- og aktørmangfold og store eiermessige spredning tilfører lokalradioene medietilbudet i Norge bredde, variasjon og valgmuligheter. Derfor er det gledelig at et samlet storting støtter opp om gode rammebetingelser for lokalradioene.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2019-06-11:
Ny teknologi, fjerning av grenser og åpne markeder krever store endringer i mange bransjer. Vi ser dette slå ut i industrien, vi ser det slå ut i tjenesteytende sektor, og vi ser det definitivt i mediesektoren – enorme endringer, kanskje de største siden trykkekunsten ble oppfunnet. Digitalisering fører til helt nye forretningsmodeller, nye betalingsmodeller, pengestrømmer som går helt andre veier. Bare i løpet av noen få år har norske medier mistet mer i annonseinntekter enn den samlede norske pressestøtten. Sosiale medier utfordrer presseetikk, øker tempoet og endrer rammebetingelsene. Dette er et utrolig viktig samfunnsområde, for dette er den demokratiske infrastrukturen for et land, både for debatt, for kulturformidling, for samfunnsbygging, for maktkritikk og for politiske prosesser. Derfor er det svært skuffende at den framlagte mediemeldingen bare ser på de små endringene i mediestøtten i stedet for å gå dypere inn i de store megatrendene. I utgangspunktet tenker vi at denne meldingen burde vært sendt tilbake med oppgave om å legge fram en skikkelig mediemelding som går dypere inn i de store trendene, f.eks. å se på hvordan nye forretningsmodeller kunne sørge for at hele befolkningen får mer tilgang til kvalitetsinnhold, se på hvordan vilkårene for gravende journalistikk kan endres, sørge for at mediestøtten vår på en mye dypere måte kan bidra til det mangfoldet som hele komiteen er enig om. Når vi likevel har kommet til at det er riktig å behandle meldingen, er det fordi den inneholder noen endringer som er viktig å få vedtatt, slik at det er forutsigbare rammer for mediebedriftene. For det første støtter vi omleggingen av lisensen. Vi hadde ønsket oss en utredning av en husstandsavgift, men dette har ikke regjeringen gjennomført, og i mangel på dette mener vi at det framlagte systemet over statsbudsjettet er bedre enn dagens lisensordning. Vi er likevel skuffet over at man ikke har gått dypere inn for å se på muligheten for å sikre større uavhengighet og økonomisk forutsigbarhet og komme tilbake til Stortinget med dette på egnet måte. Vi er også skuffet over at man ikke gjør mer for de ansatte i Mo i Rana, og fremmer forslag om det. Så stusser vi over at man skal styrke lokalavisene ved å ta fra riksavisene.(Presidenten klubber.) Unnskyld, president, jeg mener jeg har 5 minutter. (Presidenten klubber.)
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2019-06-11:
Da får jeg komme tilbake med et nytt 3-minutters innlegg.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2019-06-11:
Det er en interessant historiebeskrivelse fra kulturministeren, som sier at opposisjonen sa nei til å inngå brede forlik. Nei, det gjorde vi ikke, men vi sa nei til å ha et gruppearbeid for å lage stortingsmeldingen, slik ministeren inviterte til. Det må være en statsråds ansvar å legge fram en stortingsmelding, bruke sitt utmerkede embetsverk og andre ressurser til å gi gode analyser, men først og fremst strategier for å møte de store trendene. Mitt første spørsmål til statsråden er: Med de enorme endringene som skjer i medieverdenen, med internasjonal konkurranse fra Facebook og Google, med digitale plattformer som gir helt andre forretningsmodeller, hvorfor har ikke statsråden beskrevet overordnede strategier for folkeopplysning, kultur, demokrati og gravende journalistikk i en ny digital tidsalder? Dette mangler i meldingen. I stedet har det blitt en mediestøttemelding med noen små endringer på mediestøtteområdet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2019-06-11:
Når man ser meldingen, skjønner man veldig godt at statsråden veldig gjerne skulle hatt hjelp fra Arbeiderpartiet til å skrive en melding. Det fine med å være statsråd er jo at man når som helst kan slutte å være statsråd og overlate det til andre hvis man synes det er fryktelig vanskelig å skrive en melding på egen hånd. Her er det ingen svar på hvorfor man ikke går inn i disse store megatrendene. Jeg tror at om bare et par år vil denne meldingen bli sett på som en parentes i den store debatten. Apropos armlengdes avstand: Det ene store grepet i meldingen, nemlig omleggingen av lisensen til statsstøtte via statsbudsjettet, er jo virkelig ikke å øke den armlengdes avstanden, tvert imot. Opposisjonen reiser det store spørsmålet om hvordan NRKs uavhengighet skal sikres, uten at vi får noe svar fra verken statsråden eller regjeringspartiene. En av de tingene som statsråden skriver i meldingen, er at NRK også skal dekke «geografiske blindsoner», samtidig som NRK ikke skal gå inn i en konkurransesituasjon med lokalavisene. Da har jeg lyst til å spørre statsråden: Hvordan i all verden ser man for seg at det skal skje? Geografiske blindsoner må jo være der det ikke er mediedekning, eller hvor det er kanskje én lokalavis. Dette henger ikke på greip.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2019-06-11:
Nå sa statsråden rett ut at dette ikke er en mediemelding. Det er en mediestøttemelding. Det forklarer hvorfor man ikke har gått inn i de ulike tiltakene og de store trendene. Men selv en mediestøttemelding må jo ta utgangspunkt i det landskapet mediestøtten skal virke i. En av disse trendene er plattformøkonomien, som gjør at det ikke bare er bra å være størst, men det er helt avgjørende å være størst. Det finnes i grunnen bare én søkemotor folk bruker: Google. Det heter «å google». Det finnes egentlig bare én stor sosial medieplattform folk bruker: Facebook for innlegg, Instagram for bilder. Nummer to blir utkonkurrert. Det finnes bare ett Finn, for det er umulig å opprette alternative plattformer fordi fordelen ved å være størst er så enorm. Dette slår nå for fullt inn i mediebransjen. Statsråden og regjeringen har ingen svar på det, ingen analyser av det og ingen drøftinger av det. Hva skjer når annonsekronene forsvinner? Hva skjer når antallet journalister har gått ned med en fjerdedel i løpet av kort tid? Hva skjer når ressursene til graving blir færre? Hva skjer når «fake news» lettere kan produseres og spres? Hva skjer når pressen utfordres av klokken, av klikkanalyser, av markedsavdelinger og av sosiale medier som ikke er redaktørstyrt? Ingenting av dette drøftes. Når statsråden da innrømmer at dette er en mediestøttemelding og ikke en mediemangfoldsmelding, blir spørsmålet ganske åpenbart: Kan statsråden tenke seg å lage en mediemangfoldsmelding og legge den fram for Stortinget, sånn at vi kan få en hel og bred debatt om hvordan støtteordningene faktisk fungerer i et landskap som endrer seg dramatisk; hvordan folkeopplysningsprosjektet som Venstre en gang sto for, kan videreføres i en digital tid – hvor også fordelene ved den digitale teknologien kan brukes til å spre god og kvalitetssikret informasjon, debatt, analyser og granskninger; hvordan man kan utvikle presseetikken, utdanningen; hvordan folks medievaner og -bruk kan tilrettelegges – sånn at vi fortsetter dette? En gang var Venstre et parlamentarisk parti. Da var man opptatt av at det skulle være politisk kontroll over kongen, over regjeringen og over embetsfolk. Nå skal man altså flytte viktige politiske beslutninger – for jeg antar at statsråden mener det er en politisk beslutning hvor mye penger vi skal bruke på lokalaviser kontra nummer to-aviser kontra riksaviser – til en gruppe oppnevnte embetsfolk. Det er så mange ubesvarte spørsmål, og det er så mange uferdiggjorte analyser og strategier at vi er nødt til å få en mediemelding, og vi fremmer altså forslag om det.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2019-06-11:
Jeg takker for gratulasjonen og kan forsikre om at bryllupet ikke har lagt noen som helst demper på lesingen av mediemeldingen. Nå sier statsråden at her er alle svarene. Det bekymrer meg dypt, for dette er svært utilstrekkelige svar. Jeg er glad for at statsråden sier at hun skal følge opp det med annonsekronene og skattlegging av Facebook og Google, men det er jo ikke noen tvil om at dette er mediepolitikk. Veldig mange får etter hvert sine medievaner, medieinformasjon og treff gjennom f.eks. Facebook. Kommer hun til å lage en mediemelding? Vi vet ikke. Kommer hun til å sørge for større uavhengighet for NRK? Vi vet ikke. Kommer hun til å ligge unna NRKs redaksjonelle valg eller mene at de ikke skal konkurrere med lokalavisene – eller ikke sitere, som det står i flertallsmerknadene? Vi vet ikke. Kommer hun til å bidra til forsterkede tiltak rundt presseetikken? Vi vet ikke. Kommer hun til å sørge for at politiske beslutninger fortsatt vedtas av politikere? Vi vet ikke. Kommer hun til å ta de store personvernspørsmålene som lagring av informasjon innebærer, alvorlig? Vi vet ikke. Dette etterlater enormt mange ubesvarte spørsmål.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2019-06-11:
Noen av oss har hatt gleden av å følge digitaliseringsbølgen i norske medier helt fra starten av. Noen av oss var mindre utviklingsoptimister enn andre på demokratiets vegne. Noen av oss registrerer at noen av oss hadde grunn til det. Ansvaret for i hvert fall noen av de etiske utfordringene som ligger i dette problemfeltet, dreier seg om økonomi. Jeg registrerer at presseetikk er nevnt bare én gang i innstillingen fra komiteen. Jeg tror kanskje det dreier seg om at dette først og fremst er en mediestøttemelding. Men i realiteten gjennomsyrer presseetikk og medieetikk hele denne meldingen. Det dreier seg om redaktørstyrte medier, som er selve grunnstammen i vår presseetikk. Det dreier seg om en finansieringsordning. Mediestøtterådet bygger opp under forutsigbarhet, som igjen er en forutsetning for god medieetikk i tiden framover. Lokale medier har fått en bedre hverdag, og jeg mener det er helt nødvendig fordi – jeg tør våge den påstanden – det først og fremst er i de lokale mediene de etiske utfordringene virkelig melder seg. For 20 år siden opplevde vi en enorm optimisme knyttet til kommentar- og debattfeltene i avisene. Det var det jeg kaller overoptimisme og kanskje en litt naiv holdning til det. For å nevne et annet punkt: Kommentatoren Anki Gerhardsen nevner i dag en sammenblanding av PR-bransjen og journalistikken som en utfordring for medieetikken i Norge. Jeg vil tro at begge disse feltene, både kommentarfelt og debattfelt og sammenblandingen av kommunikasjonsbransjen og politikken, dreier seg om profesjonalitet og etisk standard i pressen. Det dreier seg om forsvar av medieforbrukeren, og i så måte er det grunn til å si at selvjustisapparatet i pressen, som i og for seg denne salen ikke har noen ting med, må vi hegne om. Det dreier seg igjen om mangfold. Det dreier seg om å hegne om organisasjonene i pressen, Norsk Journalistlag og Norsk Redaktørforening. Denne meldingen bygger opp under egenkapitalen til mediene i Norge. I realiteten dreier det seg om tillit og integritet – den eneste grunnstammen som mediene bygger på. Så legger jeg merke til at Norge har ansvar som strekker seg langt utover den nasjonale mediepolitikken(presidenten klubber)(presidenten klubber igjen) (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Ove Trellevik (Høyre), 2019-06-11:
Den 22. juni i fjor vedtok me ny kommunelov. Saka me i dag behandlar, er av meir teknisk karakter, med retting av små inkuriar og for å sikra god samanheng med anna regelverk. Det er ein samla komité som står bak innstillinga. Eg vil takka komiteen for raskt å få på plass dei nødvendige endringane. Me set dermed punktum for eit langt lovarbeid både i departementet og her i Stortinget. Til hausten vil den nye kommunelova tre i kraft i samband med konstitueringa av dei nye kommunestyra. Det står att for meg på vegner av komiteen å få ønskja Kommune-Noreg lykke til med ny kommunelov.
Ingunn Foss (Høyre), 2019-06-11:
Komiteen har hatt til behandling representantforslaget fra SV om å gi staten plikt til å dekke økonomisk tap som vergen har påført person under vergemål. En samlet komité er enig med forslagsstillerne i at slike saker kan føre til urimelige resultater, der vergehaveren lider tap på grunn av vergens kriminelle handling, eller der vergen har opptrådt klanderverdig. Er en satt under vergemål, skal en få hjelp til å styre økonomien, ikke ødelegge den, som det står i forslaget. Det er alle enig i. Ny lov om vergemål ble vedtatt i 2010 og trådte i kraft 1. juli 2013. En av de viktigste endringene som ble innført, var ordningen med faste verger. Her var hensikten å få en nødvendig profesjonalisering av vergemålsordningen samt å sikre kompetente verger. Landets fylkesmenn har også et overordnet oppsyn med større økonomiske disposisjoner, og vergenes handlingsrom er begrenset. Det kan likevel tenkes et større skadepotensial både for tredjemenn, for vergehaveren og for vergen selv. Eksempelvis kan det i tillegg til kriminelle handlinger være tilfellet at en verge glemmer å tegne nødvendige forsikringer, overfører penger til feil mottaker, oversitter frister, eller glemmer å søke om tilskudd. Tapet for både vergen og vergehaveren kan potensielt bli betydelig. Staten er ansvarlig etter alminnelig erstatningsrettslige regler i de tilfellene det foreligger ansvarsgrunnlag fra det offentlige og tilsynet med vergen har sviktet. Forslaget om å pålegge staten en plikt til å dekke økonomisk tap som er påført personer under vergemål, også i de tilfeller hvor staten har håndtert saken forsvarlig, krever nærmere utredning da det reiser en del spørsmål rundt både virkeområde og tilbakevirkning. Justis- og beredskapsdepartementet er allerede i gang med å vurdere ulike løsninger for å sikre at vergehavere ikke blir påført økonomiske tap som følge av vergers handlinger. Medlemmene fra regjeringspartiene viser til at departementet allerede er i gang med å utrede mulige løsninger og støtter statsrådens vurdering av at det er viktig å finne ut hvilke tiltak som er best egnet for å løse det aktuelle problemet, og samtidig unngå uønskede virkninger. Vi er også enig i at det nå ikke vil være forsvarlig å konkludere med at det skal opprettes en ny statlig erstatningsordning i tråd med representantforslaget fra SV, og vil stemme imot dette.
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2019-06-11:
Det er ikkje vanskeleg å forstå at det kan opplevast urettferdig når ein verjehavar ikkje får tilbake dei verdiane som verjen har underslått. Forslaget vi behandlar i dag, har kome på bakgrunn av konkrete saker der verjen har underslått store beløp, men der det av ulike årsaker ikkje er mogleg for verjehavaren å få kravet om tilbakebetaling av desse pengane oppfylt. Saka er likevel prinsipiell og handlar om kven som skal sitje igjen med tapet i desse tilfella. I dag er staten berre ansvarleg for tap dersom staten har gjort feil. Det bør framleis vere hovudregelen. Men i nokre spesielle tilfelle er det nødvendig å supplere denne regelen om at staten bør dekkje eit tap dersom det ikkje er mogleg for verjehavaren å få tilbake dette tapet frå verjen. Dersom ein verjehavar vert utsett for kriminell eller aktlaus handling som påfører vedkomande eit økonomisk tap, må vi forhindre at verjehavaren vert sitjande igjen med tapet. Det er viktig at verjehavaren vert halden skadelaus, og ei ordning for desse situasjonane har vi ikkje på plass i dag. Eg vil understreke at Senterpartiet meiner at prinsippet om at det er skadevaldaren som skal haldast ansvarleg for økonomisk tap som følgje av straffbare eller andre skadevaldande handlingar, må liggje fast. Dette skal i utgangspunktet ikkje liggje til staten. Her er det berre snakk om å flytte ansvaret til staten dersom kravet mot verjen ikkje kan innfriast, f.eks. dersom verjen døyr og kravet frå verjehavaren får så låg prioritet i buet at det ikkje kjem til utbetaling. Senterpartiet støttar difor forslaget om raskt å etablere ei ordning som sikrar at verjehavaren i desse tilfella vert halden skadelaus, for å forhindre at slik urett skal skje i framtida.
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2019-06-11:
Ja.
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2019-06-11:
NIM viser til utstrekt bruk av isolasjon i norske fengsel som i mange tilfelle er i strid med menneskerettane. NIM legg fram svært alvorlege tal frå årsrapporten sin, som at 92 pst. av innsette i Noreg har teikn på personlegdomsforstyrringar, at 12 pst. har suicidale tendensar, og at 848 innsette har behov for behandling for psykiske lidingar som fengselstilsette ikkje har kompetanse til å behandle. Noreg har fått internasjonal kritikk for behandlinga av psykisk sjuke i norske fengsel. Korleis vil statsråden forbetre helsetilbodet i norske fengsel og sikre at psykisk sjuke innsette får nødvendig helsehjelp?
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2019-06-11:
Når ein ikkje fekk stilt spørsmålet i replikkrunden, ønskjer eg å kunne ta det fram no, og eg håpar at ministeren ønskjer å gje eit svar på det. Det gjeld domstolane. Domstolane har over tid vore i ein svært krevjande ressurssituasjon. NIM understrekar at finansieringa av domstolane heng saman med sjølvstendet til domstolane. Domstolane vert nedbemanna på grunn av økonomi trass i at saksbehandlingstida mange plassar er lang. Det vert òg teke avgjerder om sentralisering gjennom felles leiing og samanslåing av domstolane med argument om at det vil gje innsparing. Dette svekkjer rettssikkerheita og folks tilgang til domstolane. Kva er statsråden sitt syn på den kritiske økonomiske situasjonen til domstolane? Det er det eg lurer på. I tillegg ønskjer eg å nemne eit viktig moment i NIMs årsrapport der det kjem fram at Noregs oppfølging av folkeretten i samband med eksport av våpen og ammunisjon til statar som krigar i Jemen, kan vere mangelfull. NIM påpeiker at eksporten av forsvarsmateriell til land i denne konflikten svekkjer Noregs menneskerettslege omdøme. Difor er Senterpartiet med på eit forslag der me ber regjeringa kome tilbake til Stortinget med eit forslag om korleis norsk regelverk om eksport av våpen skal praktiserast, slik at ein unngår brot på folkeretten og humanitærretten.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2019-06-11:
Det er opplagt lett å forstå at det oppleves svært urettferdig ikke å få igjen penger som er blitt stjålet fra en. Enda mer forståelig er det når pengene som er stjålet, er fra den personen som er satt til å sørge for å forvalte ens interesser. Det er denne urettferdigheten som oppstår når vergehaver ikke har fått tilbake de verdier en verge har underslått. Det er bra at departementet nå går gjennom flere sider av vergemålsordningen. Det er bra at departementet opplyser om at det i forbindelse med dette kan være aktuelt å se nærmere på om det bør etableres en ordning som kan dekke denne typen tap – det skulle bare mangle! Eksemplet som er trukket fram i denne saken, omhandler en verge som stjal 200 000 kr fra et brødrepar og 40 000 kr fra tre andre. Kort tid etter at underslaget ble oppdaget, døde vergen. Kravet som ble rettet mot dødsboet, fikk lav prioritet, og brødreparet led et tap på 130 000 kr. Grunnen er at staten kun er ansvarlig for dette tapet om staten har gjort feil, noe det ikke er grunn til å tro at staten gjorde i dette tilfellet. Det fører til et helt urimelig resultat, der vergehaver kan miste store beløp. Denne saken understreker behovet for at det etableres ordninger som sikrer at den som er under vergemål, holdes skadesløs i slike situasjoner som jeg nettopp nevnte. Å bli satt under vergemål skal sikre hjelp til å håndtere økonomien. Dersom man blir utsatt for kriminelle handlinger fra vergen som staten har oppnevnt, tilsier folks rettsfølelse at staten også må dekke dette tapet. Staten må ta oppgjøret og rydde opp, slik at vergehaver faktisk holdes skadesløs. Dette betyr ikke at den som er ansvarlig for kriminaliteten, skal fritas fra ansvaret, kun at staten, som i utgangspunktet har oppnevnt vergen, også følger opp saken og sørger for tapet dersom kravet ikke innfris, slik som i denne situasjonen, slik at vergehaver ikke lider tap. Det er åpenbart et behov for å sikre at også saker som fram til nå er kjent, løses på en måte som forhindrer at vergehaver blir påført skade. Derfor fremmer flertallet i komiteen, Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti, følgende forslag til vedtak: «Stortinget ber regjeringen raskt etablere en ordning for saker som skyldes handlinger minst tre år tilbake i tid, der staten sikrer at vergehavere som er påført økonomisk tap på grunn av kriminelle eller uaktsomme handlinger fra vergen, holdes skadesløse.» Jeg anbefaler med dette komiteens innstilling.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2019-06-11:
Jeg har nå fått igjen pusten etter en litt hurtig adkomst til salen. Bare for å ha det helt klart: Er det slik at statsråden er enig med komiteens flertall i at det opplagt er urimelig at vergehaver lider varig skade og økonomisk tap ved kriminelle handlinger utført av egen verge?
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2019-06-11:
Er det slik at statsråden mener, som regjeringspartiene i komiteen ser ut til å mene, at det framover bør vurderes om alle som påtar seg ansvar med å være verge, også bør bli pålagt å investere i en egen forsikring? Mener i så fall statsråden at dette vil styrke vanlige folks mulighet til å påta seg vergeansvar? Mener statsråden det er rimelig å forvente at helt vanlige folk som påtar seg ansvaret med å være verge, for f.eks. en slektning, skal måtte pålegges dyre forsikringer for å kunne utøve denne gjerningen?
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2019-06-11:
Hvor raskt ser statsråden for seg at vi kan få på plass en god ordning som sikrer at vergehaver ikke står overfor slike tap som vi har sett i denne saken som det er referert til fra talerstolen?
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2019-06-11:
Som flere har nevnt i sine innlegg, påpeker NIM situasjonen til psykisk syke som isoleres i fengsel, og det er de ikke alene om. Sivilombudsmannen har ved flere anledninger påpekt problemstillingen ved flere av våre fengsler. Fra Stortingets side, fra opposisjonen, har vi ved flere anledninger tatt opp temaet alvorlig psykisk syke i fengsel, og vi har kommet med konkrete forslag som kunne avhjulpet situasjonen. Regjeringen svarte på en liten del av denne utfordringen i statsbudsjettet for 2019 ved å bevilge 18,3 mill. kr for å etablere en nasjonal forsterket fellesskapsavdeling ved Ila fengsel og forvaringsanstalt. Dette er et tegn på at regjeringen tar situasjonen på alvor. Og som representanten fra Høyre her i salen hevder, holdes det fokus på dette. Jeg besøkte i forrige måned Ila. Det er ikke satt i gang noe arbeid der. Det er ikke slått inn en spiker, det er ikke slått ned en vegg, det er faktisk heller ikke lagt fram en eneste tegning som viser hvordan den nye avdelingen skal komme på plass. Det er svært vanskelig å se for seg at denne nye avdelingen står klar innen utgangen av året, så helsepersonellet kan komme på plass og begynne arbeidet, slik intensjonen fra regjeringen var. På bakgrunn av tilbakemeldingene jeg fikk under besøket, ser det ikke ut til at noe av arbeidet med den nye avdelingen er i gang. Med tanke på at både statsråden og representantene for regjeringspartiene her i salen har trukket fram arbeidet med alvorlig psykisk syke i fengsel, ville det nå gjøre svært godt om en fra regjeringspartiene eller statsråden selv kunne bekrefte at jo, vi er i gang med arbeidet på Ila, det vil bli fulgt opp i tråd med statsbudsjettet, den nye avdelingen skal være på plass innen utgangen av 2019, så helsepersonell og ansatte kan komme i gang med arbeidet med å forhindre at alvorlig psykisk syke i norske fengsler isoleres, slik de blir i dag.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2019-06-11:
Jeg ga i mitt forrige innlegg en slags lissepasning til regjeringspartiene – og statsråden, gjerne – slik at de kunne benytte anledningen til å skryte av at de vil følge opp i det minste ett av punktene som NIM er opptatt av i sin rapport, nemlig hvordan det står til med de alvorlig psykisk syke i fengslene, og hva man ønsker å gjøre med dette – hvordan en fra regjeringspartienes eller statsrådens side ser for seg at man vil følge opp framdriften ved Ila og den nye avdelingen der. At ingen har kommentert det, kan kanskje tyde på at jeg traff spikeren på hodet. Kanskje har jeg rett i mine antagelser om at det slett ikke skjer noe med den nye avdelingen på Ila. Og om noen av mine kollegaer fra regjeringspartiene – eller kanskje statsråden – visste noe om dette og ønsket å gi en redegjørelse, hadde jeg kanskje forventet at de ville forte seg opp på denne talerstolen for å berolige en nokså bekymret representant. I det minste håpet jeg på at statsråden ville kunne gi en bitte liten redegjørelse for hvordan man så for seg framdriftsplanen på Ila.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2019-06-11:
Jeg vil bare oppklare at jeg ikke spurte om bevilgningene i statsbudsjettet som kommer for 2020. Jeg ba om en redegjørelse for hvordan bevilgningene som ble gitt for 2019 for den forsterkede fellesskapsavdelingen på Ila, er blitt brukt, og hva statsråden eventuelt tenker om framdriften ved Ila. Om statsråden ikke kan svare nå, kan jeg berolige ham med at jeg sendte et skriftlig spørsmål i slutten av forrige uke, slik at statsråden vil ha god tid til å kunne formulere og gi opposisjonen et svar.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-11:
Jeg er glad for å høre at justisministeren sier klart og tydelig at han er enig i intensjonen, men at det i hovedsak handler om hvordan de skal gjøre dette. Dette er veldig fint. Samtidig ber han Stortinget om å tenke seg om, tenke helhetlig og prinsipielt. Det er jeg også 100 pst. enig i. Det er vel ingenting i vårt forslag som hindrer oss i å tenke helhetlig og prinsipielt, så jeg forstår egentlig ikke at disse tingene skulle kollidere med hverandre. Der jeg derimot er uenig, er når justisministeren sier at det er ingen grunn til hast. Hva om det dukker opp en ny sak i morgen, enda en sak om tre dager og én om fem dager, saker tilsvarende dem som vi har sett her? Jeg må spørre justisministeren: Hva vil han gjøre for at vi skal få en rask avklaring av dette, slik at denne situasjonen ikke oppstår igjen?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-11:
Selvfølgelig ønsker vi at vi skal få til en god ordning, men da ber jeg justisministeren om å presisere: Hva i dette forslaget, i den teksten som er formulert her, hindrer oss i å tenke helhetlig og prinsipielt? Det vi ber om i dette forslaget, er at regjeringen skal komme tilbake med en god ordning. Definitivt er det en invitasjon til regjeringen til å utrede, som du selv sier. Forslagsstillerne har ikke låst seg til en løsning, vi ber regjeringen komme tilbake med en løsning som kan finne en god vei ut av dette. Så jeg ber deg: Hva i dette forslaget er det som skulle hindre oss i å tenke helhetlig og prinsipielt?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-11:
Vi har gjennom denne rapporten og også tidligere blitt kjent med en rekke områder i Norge der menneskerettighetene ikke er tilfredsstillende. Så mitt spørsmål er veldig konkret: Hvilke menneskerettighetsområder – justisministeren kan nevne ett eller to – mener justisministeren selv er de aller mest alvorlige? Et tilleggsspørsmål: Hvilke konkrete instrukser har justisministeren gitt for å gjøre noe med akkurat det ene eller de to forholdene justisministeren selv mener er de mest alvorlige?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-11:
Jeg fastholder min kritikk av at regjeringspartiene har en postkassetilnærming til dette. Jeg har ikke sett skrevet noen konkrete forslag fra representanten Gulati eller andre om hva man mener at regjeringen bør ta videre. De stiller ingen krav til regjeringen rundt dette, og de legger ikke fram noen konkrete forslag til hva regjeringen bør prioritere. Jeg registrerer at representanter fra Høyre og Fremskrittspartiet tar denne rapporten til orientering, men uten å komme med noen konkrete forslag til hva som skal prioriteres. Det er ansvarsfraskrivende. Stortinget er øverste ansvarlige for menneskerettighetene i Norge, og det er – på tross av den maktdelingen som Gulati nevner – ingen ting i veien for at Stortinget tar et selvstendig ansvar for hva Stortinget mener må prioriteres. SV har tatt opp tre konkrete ting som vi mener regjeringen bør ha marsjordre på når det gjelder å forbedre menneskerettighetene, med utgangspunkt i denne rapporten. Jeg skal ikke bruke så mye tid på den første, for det handler om psykisk syke, som er en gjenganger i denne salen, og som vi har diskutert mye. Vi har diskutert hvordan de ansatte i kriminalomsorgen må fritas fra ansvaret for dem som er så syke at de ikke har noe i fengsel å gjøre. Det kommer også tilbake i NIMs rapport med anbefalinger derfra. Så tar vi denne gangen opp en variant av vold, overgrep og voldtekt. Det handler om vold og overgrep i urbefolkningsmiljøer, spesielt i samiske miljøer. Vi ser at det er en langt mer omfattende voldsproblematikk i de miljøene enn det er i den etnisk norske befolkningen. Dette er for så vidt et bilde vi ser i urbefolkninger rundt omkring i hele verden, men vi har for lite kunnskap om hvorfor det er slik i Norge. Vi ber her om en handlingsplan for å finne ut av dette på en bedre måte, slik at vi kan komme med treffsikre tiltak for å gjøre noe med akkurat dette. Det siste vi er opptatt av, som er litt nytt og kanskje overraskende for mange at NIM tar opp, er hvordan eksport av våpen fra Norge faktisk kan vikle Norge inn i menneskerettighetsbrudd og brudd på humanitærretten. NIM har vært opptatt av å minne oss på intensjonen i norsk våpenlovgivning fra 1959, som skal sikre at våpen og forsvarsmateriell fra Norge ikke går til land som er i krig eller truer med krig, eller hvor det er menneskerettighetsbrudd. Vi er kjent med at dette handler veldig mye om konflikten i Jemen, og vi følger opp NIM i dette og ber regjeringen komme tilbake og klargjøre det norske regelverket, slik at det blir tydeligere at norsk eksport av våpen og forsvarsmateriell ikke bidrar til brudd på menneskerettighetene og humanitærretten.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-11:
SV er tilhenger av internasjonalt samarbeid. Vi er tilhengere av internasjonalt forsvarssamarbeid i Norden, og vi er også tilhengere av internasjonalt politisamarbeid. Så det er fint, og jeg er helt enig med representanten Gulati i at det spesielt er i krisesituasjoner dette er viktig. Når jeg tar ordet, er det fordi jeg ønsker at vi i en situasjon med økt politisamarbeid skal være årvåkne når det gjelder bevæpning. Vi har sett at det både i Norge og Sverige har vært en utglidning av politiets bruk av våpen. Jeg kan jo nevne at politiet i Sverige, etter statistikk, bruker våpen på hofta og også skyter fire ganger mer enn det norsk politi gjør. Jeg ønsker ikke å komme i en situasjon der samarbeid med politi fra et annet land bidrar til å senke terskelen for bruk av våpen. Situasjoner som norsk politi vanligvis håndterer uten våpen, skal ikke ved en fellesoperativ håndtering som dette føre til mer bruk av våpen. Grunnen til at dette er spesielt sårbart når vi inngår i en felles kommando med politistyrker fra et annet land, er nettopp at det her er to ulike politikulturer som møter hverandre. Det kan være ulike kommandolinjer man ikke er kjent med, og det betyr at det er en risiko for at vi får en økt utglidning av våpenbruk ved denne typen operasjoner. Derfor er jeg veldig glad for det regjeringen faktisk presiserer – at innlånt tjenestepersonell som inngår i innsats i vertsstaten, altså i Norge, skal operere i overensstemmelse med lover og regler i Norge, i samsvar med sine fullmakter i Norge. Tilsvarende skal svensk politi som måtte være i Norge, ikke følge svenske våpeninstrukser, de skal følge norske våpeninstrukser. Det betyr at denne ordningen legger opp til at det er de norske våpeninstruksene, som er strengere enn de svenske, som skal brukes av norsk politi når de er i Sverige, og også for svensk politi når de er i Norge. Det er veldig bra, og det er veldig viktig. Med utgangspunkt i det har vi lagt opp til en bitte liten kontrollmekanisme for dette, og det er at vi ønsker at regjeringen kommer tilbake til Stortinget med en årlig rapport om hvordan våpenbruk og bevæpningstillatelser håndteres for både innlånt og utlånt personell som et resultat av akkurat denne avtalen. Med det legger jeg fram SVs forslag.