Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-02-09:
Når barnevernet blir trukket inn, er det etter min erfaring i en situasjon som har vært bekymringsfull over lang tid. Det er mange som ser på situasjoner, og som ser at ikke alt er som det skal, men det skal mye til før barnevernet blir trukket inn. Likevel blir barnevernets rolle stadig mer omfattende, og den blir stadig viktigere. Det er stadig flere mennesker som blir berørt av barnevernet, og den informasjonen jeg har fra dem som arbeider med barnevernet, sier at det også er en sterk økning i barnevernssaker fra våre innvandrermiljøer. Dette er en sak som vekker stor oppmerksomhet i Norge, men som også vekker stor oppmerksomhet internasjonalt. Dette er veldig, veldig krevende, og det er avgjørende viktig å få til gode løsninger. Riksrevisjonens rapport har påpekt det som flere har vært inne på, at det ikke har blitt vesentlig bedre. Det er økende saksbehandlingstid, og styringsinformasjonen som kan belyse helheten i saksbehandlingen i fylkesnemndene, er ikke tillitvekkende. En har fokusert på sentralenheten for fylkesnemndene, og i sum er vi altså i en situasjon hvor mange her påpeker at dette ikke går lenger. Rapporten er innrettet mot fylkesnemndene og samspillet mellom fylkesnemndene og departementet. Men jeg vil rette oppmerksomheten i en annen retning, og det er mot kommunene. Etter min vurdering er årsaken til den situasjonen som vi er i, primært å finne i at kommunene har et for dårlig barnevern. Når kommunene har et for dårlig barnevern, fører det til så mange feil, så dårlig arbeid, og så mange saker at det blir veldig krevende for fylkesnemndene å fylle sin rolle. Så hører jeg at det er store forskjeller mellom kommunene – og det er riktig. Men det er noen fellestrekk, i hvert fall etter min erfaring, når det gjelder små og store kommuner, og det er at i små kommuner har en bedre oversikt. På godt og vondt har en bedre oversikt over forholdene. Og når en har oversikt, er det også lettere å få til et samarbeid. Hvis en ikke har oversikt, hvis en ikke har dette samarbeidet, blir det lett til at en ikke har folk som er nok ute blant de ungdommene det gjelder. Dermed er det vanskelig å holde tidsfrister, det blir mye proforma behandling, det blir feil, og det blir konflikter, som innebærer at en trenger mer tid for å gjøre en god jobb. Jeg vil si at oppmerksomheten i større grad må rettes inn mot et bedre tverrfaglig samarbeid mellom de fagpersonene som kommer i kontakt med de menneskene som sliter. Det er alt fra jordmora, helsesøsteren og barnehagepedagogen, til læreren og legen – den helhetlige gruppen som kommer i kontakt med mennesker, og dermed på et tidlig tidspunkt ser hva som er situasjonen, og hva som kan gjøres. Og om det ikke kan rettes uten at barnevernet må inn, ja vel, så er det et team som har en oversikt over feltet, som fører til at det kan bli et raskt og bedre resultat. Vi må altså gjøre noe med saken på et tidligere tidspunkt, og da vil de sakene som kommer til fylkesnemndene, kunne bli bedre forberedt. En god forberedelse vil kunne innebære at advokatene som representerer partene, snakker sammen, at advokatene da kommer fram til fornuftige løsninger på vegne av sine oppdragsgivere – og at vi altså gjennom det i større grad kan bruke en forenklet fylkesnemnd. Jeg synes at rapporten fra Riksrevisjonen er prisverdig. Men det vi framover bør fokusere på, er i mye større grad det kommunale barnevernet, og å få det til å fungere gjennom et tverrfaglig samarbeid. Det er også ganske spesielt, det som står i Riksrevisjonens rapport: «Undersøkelsen viser at det er en uenighet mellom departementet og fylkesnemndene om hvorvidt lovens krav til at forhandlingsmøte skal avholdes snarest og hvis mulig innen 28 dager etter at saken ble mottatt i nemnda, er realistisk eller ikke.» Så lenge det er et slikt krav, er jo det et krav som de underliggende etater skal holde. Jeg blir veldig overrasket over at det er en uenighet på det punktet. Det går ikke an å fortsette med at det er en uenighet mellom departementet og fylkesnemndene om dette. Fra Senterpartiets side ønsker vi å holde fast ved de tidskravene som er, ut fra det alvoret som er i saken. Men altså: Det som er vesentlig, er å få oppmerksomheten over på barnevernet i kommunesektoren og å få til tverrfagligheten der – fokusere på det, slik at vi altså kan gripe inn på et tidligere tidspunkt og på en grundigere måte. Dermed blir arbeidet for fylkesnemndene lettere, i den forstand at partene ser at når det er gått så langt, er det løsninger som i mye større grad bør kunne tas i en forenklet fylkesnemnd.