trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-05-25:
Eg veit at eg har gjeve uttrykk for at eg er uroa over tryggleiken til lagring av trafikkdata innanfor elektronisk kommunikasjon. Etter Stortinget sitt vedtak om å innføra datalagringsdirektivet, skal det i framtida lagrast ei enorm mengd data hos over 200 tilbydarar av elektronisk kommunikasjon. Mange av dei har rutinar for lagring og sletting av data, men fleire av dei har det ikkje, fordi dei til no ikkje har hatt noka plikt til å lagra data. Eg er ikkje i tvil om at alle tilbydarane vil gjera det dei kan for å oppfylla krava i lova, men bekymringa mi er at dei små tilbydarane ikkje har dei same ressursane som dei store til å oppfylla krava. Det å få på plass gode system for lagring og tryggleik for data kan bli økonomisk krevjande for dei små. Posten sine tiltak for tryggleik i samband med digitale tenester er eg derimot ikkje uroa over. Posten er ein stor aktør med ressursar til å handtera store mengder data på ein trygg måte. Digipost er eit nytt digitalt postsystem for viktig post, og gjennom løysinga skal det være mogleg å senda alle typar dokument. Løysinga er difor utvikla med eit svært høgt nivå for tryggleik. Digipost er lansert med den same tryggleiken som i nettbankane. Det er kryptert tilgang til å lesa brev, og alle brev og personoppslysningar blir lagra i tråd med krav gjevne i personopplysningsregelverket. Posten har ein god dialog med Datatilsynet, og dei rådfører seg med tilsynet ved alle større endringar knytte til tryggleik. Om den nye tenesta Digipost skal bli ein suksess for Posten, er det heilt nødvendig at dei tek tryggleiken på alvor. Det har eg stor tru på at dei gjer, og Posten seier sjølv at tryggleik er det aller viktigaste ved utvikling av Digipost.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-05-25:
Ja, alle dei søknadene som eventuelt måtte koma, må vi vurdera veldig nøye, nettopp med tanke på tryggleik. Lat meg seia at når det gjeld Posten, nyttar dei godtekne standardar gjennom heile løysinga. Digipost nyttar bl.a. følgjande kjende tryggingsmekanismar: autentisering av brukarar på tryggleiksnivå 4 ved registrering og for alle brev med sensitiv informasjon kryptering av all trafikk kryptering av alle dokument som blir lagra unike krypteringsnøklar per brukar til lagring av alle personlege dokument moglegheit for ende-til-ende-kryptering på melding frå avsendarar til Digipost moglegheit for signering av meldingar frå avsendar sine maskiner til Digipost hendingsregistrering til signerte loggar Så har Posten Norge jamleg dialog med Datatilsynet i tillegg, og dei rådfører seg ved alle større endringar.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-05-25:
Det som har vore eit dilemma så langt med datalagringsdirektivet, er at det ikkje er vedteke kva som skal krypterast. Det er ei uro mellom små og større aktørar, fordi det for dei små naturleg nok vil innebera auka kostnader. Så kan det sjølvsagt tenkjast ei endring i marknaden i retning av større aktørar – det er jo noko som eg har peika på før. Men lat meg berre understreka når det gjeld Posten, at dei i tillegg til at dei rådfører seg jamleg med Datatilsynet, nyttar velrenommerte eksterne selskap til testing av tryggleik. Siste gjennomgang gav full score – sju av sju moglege poeng – ikkje noko tryggleikshòl vart funne.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-05-25:
Eg er kjend med vurderingane frå OECD om at vi i Noreg bør auka avgiftsnivået for privatbilisme for å kunna nå måla om reduserte utslepp. Stortinget har slutta seg til den bompengepolitikken som blir ført i Noreg – både gjennom handsaming av Nasjonal transportplan og ved handsaming av dei einskilde bompengeframlegga. Bompengar kan i dag nyttast til vegføremål og investeringar og drift i kollektivtransport. Dette er bruksområde som Stortinget har gjeve si tilslutning til gjennom handsaming av ulike lovforslag dei seinare åra. Det ligg ikkje føre forslag om ytterlegare utviding av bruksområdet for bompengar utover det som i dag følgjer av veglova si føresegn om bompengar. Det er naturleg at bompengepolitikken blir omtalt i Nasjonal transportplan, så eg tek ikkje sikte på å leggja fram ei eiga melding om bruk av bompengar.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-05-25:
Følgjande to prinsipp er grunnleggjande for bompengefinansiering: Lokal forankring – prosjekt må basera seg på lokalt initiativ og på lokalpolitiske vedtak – og nytteprinsippet. Dei som betalar, skal ha nytte, samtidig som dei som har nytte, betalar. Så er det slik at det er eit trykk landet over for å få realisert fleire vegprosjekt. Nokon av dei har funne si prioritering og løysing i samband med Nasjonal transportplan. Når nokon av prosjekta, trass i ein ambisiøs plan, likevel fekk plass i ein kombinasjon av bompengar og statleg finansiering, har det basis i lokale initiativ, anten for å forsera eit prosjekt eller for i det heile å få det realisert.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-05-25:
Innkrevjing av bompengar har jo ein kostnad. Så er det viktig å ha effektive innkrevjingssystem, slik at mest mogleg av dei innsamla bompengane blir brukt til finansiering av infrastrukturprosjekt. I samband med det har eg teke eit initiativ til å samla ulike innkrevjingsselskap i maksimum eitt per fylke. Det kan bety eit noko mindre totalt beløp i forhold til innkrevjing. Det kan bety meir veg for pengane. Men kvar gong der er eit bompengeprosjekt som er klart til realisering, blir det ei drøfting i Stortinget. Så det er jo ikkje slik at ikkje Stortinget får lov til å seia sitt i forhold til bompengeprosjekt.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2011-05-25:
Dette blir bare mer og mer uklart. For det første sier nå samferdselsministeren det stikk motsatte av hva utenriksministeren sa i går. For mens samferdselsministeren nå sier at regjeringen har bestemt at man ønsker å benytte seg av reservasjonsretten, sa utenriksministeren i går at jeg vil ikke utelukke at vi kan bli enige med EU. Dernest, hvis man skal reservere seg, må det være noe å reservere seg mot. Jeg har forstått det dit hen at det man er opptatt av, er seks dagers omdeling av post, det er enhetspris, og det er gode arbeidsvilkår. Da må jeg få lov til å gjenta spørsmålet fra Øyvind Halleraker: Hvor i postdirektivet konkret er det det står at det ikke vil være mulig å opprettholde seks dagers postomdeling? Hvor er det det står at det ikke er mulig å opprettholde enhetspris? Og hva er det som tilsier at det skal gå ut over arbeidsvilkårene for omdeling av post under 50 gram(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2011-05-25:
Dette er ikke lett å forstå. Det ser ut som om reservasjonsretten brukes, men etter Fremskrittspartiets syn er det synd den ikke brukes på en sak av nasjonal betydning, nemlig i saken om personvern og datalagring. Det som gjenstår som spørsmål, er om reservasjonen vil bli borte i dialogen, om dette bare er et spill. Når utenriksministeren sier, i alle fall i noen sammenhenger, at dialogen kan føre til at direktivet faktisk blir innført, så etterlater det betydelig tvil om dette er en reservasjonsrett med reelt innhold. Hva er samferdselsministerens syn på at denne dialogen faktisk kan føre til at postdirektivet likevel blir innført?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2011-05-25:
Mitt spørsmål går også til samferdselsministeren: «Bruk av bompenger til finansiering av veier og andre samferdselstiltak har økt under den rød-grønne regjeringen. Signalene fra regjeringen er at økningen vil fortsette, og at bruken av bompenger til andre ting enn vei vil bli utvidet. Regjeringens transportskatt vil altså øke. Det kommer nå ytringer fra OECD om at Norge bør øke drivstoffpris og bompenger i hele veinettet – altså enda dyrere transport – med klimabegrunnelse. Vil statsråden vurdere å legge frem en egen melding om den omfattende bompengebruken i Norge?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2011-05-25:
Det var synd. Dessverre har bruk av bompenger etter hvert en lang historie i Norge. Det siste tiåret har Norge blitt mye rikere hvert eneste år, og samtidig har bruken av bompenger som alternativ til statlig finansiering av veier, økt kraftig. I perioden 2005–2009 – hvis vi holder Oslopakke 3 utenfor, selv om den står for 54 mrd. kr – godkjente alle partier, bortsett fra Fremskrittspartiet, prosjekter for 36 mrd. kr, der 26 mrd. kr var finansiert med bompenger, men samlet regning til bilistene ble likevel 36 mrd. kr. Hittil i denne perioden er tallene henholdsvis 19 mrd. kr i investering, bompengebidrag på 11 mrd. kr og en regning til bilistene på 18 mrd. kr. Transportskatten er stor og økende. Bør ikke Stortinget derfor foreta en samlet vurdering av bompengebruken?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2011-05-25:
Og det er jo slik at dette påståtte lokale trykket skyldes en utpressing fra sentrale politiske myndigheter. Men det er en velkjent begrunnelse, og det er en begrunnelse som brukes av alle de øvrige partiene på Stortinget for å godkjenne bruk av bompenger, at det skjer på såkalte lokale initiativ. Men det finnes ikke ett bompengeprosjekt der innbyggerne lokalt eller regionalt har vært spurt på forhånd om de ønsker bompenger. Én av flere ulemper ved bruk av bompenger som finansieringsløsning, er at det medfører store ekstrakostnader, og jeg viste til det i foregående spørsmål, og gjentar det nå. Tvangskjøp av vei på avbetaling kostet i forrige periode 10 mrd. kr, og hittil i denne perioden har det kostet 7 mrd. kr. Det er en ganske omfattende ekstraskatt. Men da forsøker jeg meg igjen med spørsmålet om ikke Stortinget av hensyn til de omfattende konsekvensene, og ikke minst av hensyn til de omfattende ekstrakostnadene, kan gjennomføre en drøftelse om bruken av bompenger.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2011-05-25:
Det er ein samla opposisjon som er noko forvirra. Eg meiner at det blir å ta ting i feil rekkjefølgje å seie at her må me leggje ned ein reservasjon. Det viktigaste er kva me i dialog med EU får til i forhold til eit godt posttilbod for heile landet, og at me sikrar gode arbeidsvilkår. Det er det viktigaste. Me hadde ein debatt om datalagringsdirektivet. Den gongen var det ei splitta regjering, og det blei antyda frå det store regjeringspartiet at dette kunne vere ein fare for EØS-avtalen. Så mitt spørsmål til fagstatsråden no er: Er det ei samla regjering som kan bekrefte at me kan bruke reservasjonsretten og likevel behalde ein god EØS-avtale?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2011-05-25:
Me har opplevd ein kommunikasjonsrevolusjon som har forenkla og effektivisert samfunna våre. Men det har òg gjort oss meir sårbare, og da tenkjer eg på telekommunikasjon. Dersom han fell saman, stoppar landet vårt meir eller mindre opp. Den 18. mai opplevde me eit fiberbrot hos Telenor på Vestlandet. 23 000 kundar mista mobil-/fasttelefonsamband. Me veit at delar av Hordaland og Rogaland blei utan samband med NetComs nettverk. 5 pst. av 2G-sendarane blei sette ut. 10 pst. av 3G-sendarane blei ramma. Den 23. mai opplevde me eit nytt fiberbrot. Det var eit ròte tre og ein litt overivrig gravemaskin som resulterte i at over ti fylke blei ramma. Me opplevde at fly blei sette på bakken – all flytrafikk nord for Trondheim blei innstilt, bl.a. på grunn av desse to relativt uskyldige hendingane. I etterkant av den dramatiske hendinga 28. november 2007, da ei kortslutning på Oslo S førte til straumbrot i over ti timar, opplevde me òg at samfunnskritisk verksemd blei ramma. Me kan aldri sikre oss mot slike alvorlege hendingar, særleg dersom grupper bevisst jobbar for å setje systemet ut av spel. Etter den typen tilfeldige hendingar som me no har hatt, som påverkar systemet, er mitt spørsmål til statsråden: Korleis jobbar regjeringa for å sikre trygge og stabile kommunikasjonssystem? Da tenkjer eg på telefon og Internett.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2011-05-25:
I etterkant av debatten i 2007 – som kom på grunn av hendinga 28. november 2007 – var det ein diskusjon om kva for departement som har det overordna ansvaret. Da blei det tydeleggjort at Samferdselsdepartementet har det overordna ansvaret for vår telekommunikasjon. Det som eg synest er alvorleg, er at me no har sett korleis denne typen tilfeldige hendingar er med på å ramme eit nettverk. Når ein får to hendingar relativt samtidig, får me ein dominoeffekt som gjer at systemet fell saman på relativt kort tid. Ti fylke blir altså ramma på grunn av to små hendingar. Mine spørsmål er: Dette er tilfeldige hendingar, men kva tenkjer statsråden dersom grupper heilt bevisst ønskjer å ramme dette nettverket? Når me ser kor sårbart dette er for tilfeldige hendingar, kva er det ikkje dersom ein jobbar bevisst for å lamme dette nettverket?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2011-05-25:
Noko av den store misnøya med det norske vegnettet trur eg kjem av at det er veldig mange som ser til Sverige, og at vi der har eit betydeleg betre vegnett. Me veit at i 2010 blei det bygd 20 km med midtdelarar i Noreg, mens det blei bygd over 200 km med midtdelarar i Sverige. Me så jo kva som skjedde i Vestfold da me fekk på plass midtdelarar der. Da gjekk dødsulykkene ned med 90 pst., samtidig som vegtrafikken auka med 40 pst. Me veit at vegdirektoratet i Sverige har ein annan standard for når det kan byggjast midtdelarar, enn den standarden me har i Noreg med omsyn til breidda på vegen. Så er det også noko med at fleire svenske vegar er breiare enn dei norske. Så mitt spørsmål er: Er det aktuelt for statsråden å sjå på kva for standardar som ligg til grunn for når me byggjer midtdelarar i Noreg?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-05-25:
Jeg hører jo at regjeringen ikke er veldig overbevisende når det gjelder krisehåndtering, men regjeringen er heller ikke veldig stødig når det gjelder den dagligdagse dekningen. Én ting er at jeg er glad for at statsråden understreker at det er viktig med sikkerhet og godt nett, men det er også viktig at alle skal ha retten til å få det. Jeg vet at statsråden har vært opptatt av og gjentatte ganger lovet at det skal komme full mobildekning i hele landet. Senest i dag var jeg i kontakt med en senterpartikollega – en glimrende ordfører i Iveland kommune, som er min nabokommune. Da jeg snakket med ham på mobilen, skurret det – det hakket. Dessverre er det nesten halvparten av befolkningen i den kommunen som ikke har god mobildekning. Statsråden har sagt gjentatte ganger at full mobildekning skal komme, og vi begge – både senterpartiordføreren og jeg – lurer veldig på: Når skal full mobildekning komme?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2011-05-25:
Det er ganske skremmende at en gravemaskin eller to kan sette halve Norge ut av spill, i hvert fall når det gjelder store, viktige samfunnsområder i Norge som både telekommunikasjon og flytrafikk. Statsrådens svar er at Post- og teletilsynet skal lage en rapport og komme tilbake, og at vi alle er opptatt av å se på denne problemstillingen. For over ti år siden leverte Sårbarhetsutvalget sin innstilling om hva som måtte gjøres for å sørge for å bedre sikkerheten i Norge. Jeg føler at det står mye igjen når det gjelder å følge opp de anbefalingene som Sårbarhetsutvalget kom med den gangen. Tror ikke statsråden at det kanskje snart er på tide med en ny sårbarhetsanalyse for å se på samfunnet vårt og på hvilke utfordringer man har? Det har jo skjedd en teknologisk revolusjon de siste ti årene som gjør at en ny sårbarhetsanalyse definitivt bør være på plass for nettopp å se på hvordan man kan sikre samfunnet vårt. To gravemaskiner eller tre kan jo ikke være det som skal slå ut hele samfunnet vårt.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2011-05-25:
Det er godt at samferdselsministeren fortsatt står på plassen, for det er selvfølgelig til samferdselsministeren jeg skal stille spørsmål. Vi har en nullvisjon for å redusere antallet ulykker på veiene våre. Jeg opplever det litt som at regjeringens nullvisjon når det gjelder vedlikehold, like mye handler om null forbedring og null fremskritt. Denne regjeringen – og spesielt regjeringspartner Senterpartiet – sier at den er opptatt av og har som motto at man skal ta hele landet i bruk. Ja, hvis man skal ta hele landet i bruk, er infrastruktur helt avgjørende for om man lykkes eller ikke. I løpet av de seks årene Senterpartiet har hatt samferdselsministeren, har vi hvert år hørt følgende: Vi har bevilget mer penger enn noen regjeringer før oss, dette budsjettet er et historisk budsjett, vi bygger ut veiene våre, vi har stoppet forfallet på veinettet, vi skal bygge ut enda mer – vi må bare vente til neste Nasjonal transportplan. Etter å ha oppsummert alle uttalelsene skulle man tro at her ville folk vært fornøyde, men den gang ei: Folk flest føler at det er langt fra innholdet i skrytet og i hyllingstalene til det de ser, nemlig realitetene. For bare to dager siden kom det en meningsmåling som viste at 70 pst. av det norske folk er misfornøyd med veiene. Og ikke nok med det: Den aller største misnøyen kommer fra folk i Distrikts-Norge og i Nord-Norge. Det er kanskje litt overraskende med Senterpartiet, som ynder å kalle seg distriktenes parti, i regjering. Dette kan ikke oppfattes som noe annet enn at regjeringen og ministeren er på fullstendig kollisjonskurs med folk flest. Og svaret fra statsråd Meltveit Kleppa er stort sett at vi bygger og utbedrer veiene, og at vi har stoppet forfallet. Spørsmålet er jo om statsråden er tilfreds med at 70 pst. av det norske folk er misfornøyd med veistandarden, og om det er greit at regjeringen fører en politikk som gjør at folk flest vil være minst like fornøyd når Stoltenberg-regjeringen går av i 2013.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2011-05-25:
Jeg skjønner at statsråden ikke var glad da jeg kom til realitetene. I Norge har vi et forvaltningstyranni i form av vernemyndigheter. Omtrent i forbindelse med hver eneste veiutbygging skaper vernemyndighetene problemer som gjør at det blir vanskelig å bygge ut, eller som gjør at kostnadene fyker i været. Vi har hekkende hubroer i Trøndelag, vi har øyestikkere på Vestlandet og biller i Finnmark, og vi har fugler og potetåkre i Hedmark, for å nevne bare noen. Alt dette gjør at veier må legges om eller gjøres mindre. I tillegg har man vedtatt at man også skal verne en rekke nye arter, noe som ytterligere forsterker utfordringene. Det er jammen ikke rart at det er dyrt å bygge vei og infrastruktur i dette landet når man må ta slike hensyn. Men som vi vet, handler politikk om kunsten å prioritere. Derfor lurer jeg på om statsråden kan si noe konkret om hvor store ekstrakostnader alle hensynene til vern og arter, rariteter og kanskje spesialiteter påfører samfunnet.
Lars Myraune (Høyre), 2011-05-25:
Jeg registrerer med glede at statsråden jobber iherdig for å få mer mobildekning utover i landet, og som statsråden vet, bosetter ikke ungdommen seg på landet før de vet at det er mobildekning der. Jeg vil tilbake til hovedspørsmålet fra representanten Hareide, som går på sikkerheten. Som statsråden selv sa, har vi blitt mer sårbare i dagens samfunn. Det er helt riktig. Da er det viktig at vi tar noen grep for å sørge for at vi blir mindre sårbare. Nå er det jo slik at statsråden tidligere har sagt at aktørene selv, som bygger ut både bredbånd og mobilnett, har ansvaret for det. Det er vel greit nok. I forhold til deres inntjening vil de legge opp et system som gjør at de sier at vi trenger ikke flere linjer enn det vi kan ha dekning for økonomisk. Da er det etter min mening statsrådens ansvar å sørge for at dette ikke er så sårbart. Derfor spør jeg: Hva har statsråden gjort med hensyn til å stille krav til aktørene?
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2011-05-25:
Vi hører at statsråden prater varmt, både på ut- og innpust, om alt som skjer innenfor vedlikehold på våre veier og innenfor samferdsel. Men statsrådens eget organ, Nationen, viser til at 70 pst. av befolkningen er misfornøyd med standarden. I Nord-Norge er det 90 pst. av befolkningen som mener vi har en elendig standard på våre veier. Er det slik at 70 pst. av vår befolkning og 90 pst. av Nord-Norges befolkning tar fullstendig feil når det gjelder veistandarden i Norge? Eller er det slik at statsråden befinner seg på en helt annen planet?
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-05-25:
Det representanten Flåtten tar opp her, er, slik jeg oppfatter det, en kritikk av Direktoratet for naturforvaltning og deres åpenhet. Det er et organ som er underlagt en annen statsråd, nemlig miljøvernministeren, og miljøvernministeren er da selvfølgelig ansvarlig for meroffentligheten og forvaltningen når det gjelder Direktoratet for naturforvaltning. De etatene som jeg er ansvarlig for, praktiserer meroffentlighet. Jeg er veldig opptatt av at all den kunnskapen som mine etater har, uansett faglige spørsmål, blir gjort offentligheten til del. Men spørsmålet knyttet til Direktoratet for naturforvaltning må nesten tas opp med miljøvernministeren.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-05-25:
Det jeg har ansvaret for, er forvaltningen av havbruksnæringen og havbruksnæringens videre påvirkning på villaksen. Villlaksen og forvaltningen av den næringsmessige delen av villaksen er tillagt miljøvernministeren. Jeg og miljøvernministeren har god dialog. Vi arrangerte bl.a. et felles kunnskapsseminar for å få opp kunnskap, der våre underliggende etater selvfølgelig deltok på det området. Vi har nå sett at Havforskningsinstituttet og NINA har samarbeidet om kunnskap knyttet til villaksen og dens utfordringer. Min inngang i forhold til havbruksnæringen knyttet til disse spørsmålene, er nettopp å ha fokus på de utfordringene som havbruksnæringen påfører villaksen. Jeg er selvsagt opptatt av å få en så god og samlet kunnskapsbase som mulig for å bidra til å lykkes med de mål vi har når det gjelder en miljømessig, bærekraftig havbruksnæring.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-05-25:
Den rapporten som det er referert til, som skal presenteres i dag etter det jeg er kjent med, har jeg naturlig nok ikke lest – ikke annet enn det som står i media. Det har vært et samarbeid mellom forskerne om kunnskapsinnhenting og kunnskapsoppbygging. Det gis også ut to andre rapporter. Den ene er fra Havforskningsinstituttet, som jeg har ansvar for, og så kommer det en i tillegg, som det ble referert til. Her – som ellers – er forskerne selvsagt ikke alltid enige. Jeg tror vi skal være glad for at vi har flere forskningsmiljøer som bidrar til gode debatter og god kunnskapsinnhenting. Det styrker nok forskningen. Så er det vi som politikere som får trekke essensen ut av det, og ta de konklusjonene som forskningen må medføre i forhold til forvaltning av næringen.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-05-25:
Regjeringen snakker absolutt med samme stemme når det gjelder betydningen av havbruksnæringen. Det slår vi fast i Soria Moria. Miljøvernminister Erik Solheim er den som har gått absolutt aller lengst i å vise til betydningen av oppdrettsnæringen. Han sier sågar at oppdrettsnæringen er en diamant som må blankpusses. Så det er ingen tvil om at vi er helt enige om betydningen av den næringen. Så er det spørsmål om næringens betydning for villaksen og, i dette spørsmålet, lakselusas betydning. Vi har forskere som er uavhengige, i mange miljøer, som forsker på lakselus og lakselusens påvirkning. Det er en styrke ved den norske forskningen at vi har uavhengige forskere som kommer med sin kunnskap. Her som ellers må vi skaffe oss mer kunnskap og bredere kunnskap. Det viktigste jeg har vært opptatt av siden jeg kom inn, har vært å sikre at villaksen kan vandre ut i havet på våren. Det har den gjort de to siste årene. Det håper jeg inderlig den også gjør i år.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2011-05-25:
SINTEF Fiskeri- og havbruk mener oppdrettsanlegg sannsynligvis er positive til de ville fiskebestandene omkring anleggene, og at det ikke finnes vitenskapelige refererbare studier som kan reflektere fiskernes syn på hvordan oppdrettsnæringen påvirker villfisk rundt disse anleggene. Vitenskapelig råd for lakseforvaltning presenterer i dag sin årlige rapport, der hovedkonklusjonen skal være at flere laksebestander nå står i fare for å dø ut, og at lakselus og rømt oppdrettslaks er årsaken. Hvordan ser fiskeriministeren på de motstridende forskningsrapportene som foreligger, og vil statsråden ta grep for at forvaltningen skal bli mer samkjørt?
Ingjerd Schou (Høyre), 2011-05-25:
«Statsråden var svært bekymret over sikkerheten rundt lagring av trafikkdata. Imidlertid har Stortinget vedtatt en innstramming av lagring og sletting av trafikkdata som er noe av det strengeste i Europa. Nå skal det bli mulig å få brev og annet i den elektroniske postkassen som alternativ til den mer aldrende, ordinære postkassen. Hvordan vil statsråden organisere sikkerheten rundt Postens digitale tjenester?»
Ingjerd Schou (Høyre), 2011-05-25:
Jeg vil takke statsråden for svaret og kort knytte noen kommentarer til det som statsråden brukte mest tid på. På tross av statsråden fikk altså Stortinget til en lovgivning som vi ikke hadde før, for sikring av trafikkdata. Vi fikk også en innramming og en sikring av personvernet på en helt annen måte enn det vi har i dag, og som ligger an til å være noe av det strengeste vi har i Europa. Så til Posten og Digipost: Jeg må si at jeg er godt fornøyd med statsrådens intensjon og hensikt om å sikre at vi i større grad skal få oppbevart det som er innholdet i brev som skal bli sendt oss via denne digitale postkassen, og at man bruker banken, banktjenester og nettjenester i bank som utgangspunkt. Jeg vil allikevel følge opp, for selv om vi har Posten i dag, kan det komme andre aktører til. Er statsråden opptatt av å tenke konsesjon, autorisasjon osv.?
Ingjerd Schou (Høyre), 2011-05-25:
Da viser i hvert fall statsråden at det er mulig å kryptere, og at det gjøres i stor stil. Men jeg vil allikevel følge opp, for i fremtiden kan det være at vi får slikt som man hadde på New Zealand, Jimmy's Post, som tok postombæring på landsbygda, og det kan komme flere aktører enn bare en monopolisert aktør som leverer post. Er det slik at statsråden vil sørge for at man får konsesjonsregler hvis det skulle være aktuelt, og at det er autorisasjon for det personellet som skal kunne gå inn og lagre denne typen post, slik at jeg kan få det i min postkasse? Vil det sette spor, slik at jeg kan vite hvem det er som har håndtert min post, i form av at man også har loggingssystemer, på samme måte som vi fikk til i den sikkerheten som ble strammet inn for trafikkdata? Helt avslutningsvis: 200 aktører med elektronisk kommunikasjon når det gjelder trafikkdata, kan altså samarbeide og gjøre systemene enklere og billigere ved å gå sammen med større aktører.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2011-05-25:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til landbruks- og matministeren: «Statskog SF kjøpte i 2010 bl.a. Borregaard Skoger m.m. for 1,725 mrd. kr. Det hugges nå uforsvarlig mye i den delen av eiendommen som ligger i Hedmark. Uttaket nå, samt varslet uttak i kommende periode, er i forhold til forrige eier fordoblet. Er statsråden enig i at dette kan være uforsvarlig mengde kubikk tømmer som tas ut?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2011-05-25:
Jeg takker statsråden for svaret, som var et svar, men jeg er vel ikke helt fornøyd med det. Det er mange i Hedmark som ser med uro på den huggingen som nå foregår i eiendommene til forhenværende Borregaard Skoger. Det hugges uforsvarlig mye, og varaordføreren i Elverum, partikollegaen til ministeren, sier at han frykter statlig rovdrift. Det sier altså varaordføreren som er partikollega av statsråden. Når man kjøper en eiendom til en høy pris, i dette tilfellet til en pris som de fleste som har rede på skog, mente var for høy, og man samtidig har et avkastningskrav på 7 pst., vil kravet om å få inn penger tilsi at man må hugge mye tømmer. Det er av den grunn mange nå er redde for at skoger skal bli uthugd og miste sin verdi. De mister også verdi på mange andre måter. Så det er det som ligger i dette spørsmålet: at man frykter statlig rovdrift på grunn av høy pris og 7 pst. avkastning.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2011-05-25:
Jeg takker nok en gang for svaret. Hva som er forsvarlig eller ikke, kan selvfølgelig diskuteres, men når ny eier i inneværende år hugger det dobbelte av det forrige eier gjorde – og forrige eier, Borregaard Skoger, var en meget dyktig skogeier som drev gården og skogen på en meget forsvarlig og god måte – og samtidig varsler at det skal man gjøre i mange år framover, sier det seg selv at da vil det bli lite tømmer igjen etter noen år. Og da er det mange, bl.a. varaordføreren i Elverum, som sier at det er uforsvarlig rovdrift på denne type skog. Når vi også prater om skog, håper jeg det snart blir reaksjon på at man skal videreselge en del av den eiendommen man allerede har i Statskog. Det er en annen sak, men det er også nevnt i forbindelse med denne saken at man må få en fortgang i det.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-02-10:
Jeg vil på vegne av Borghild Tenden og meg sjøl fremme et forslag om hurtigbehandling av kriminelle asylsøkere.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-02-10:
Jeg har den store glede på vegne av representantene Laila Dåvøy, Dagrun Eriksen, Line Henriette Hjemdal og meg selv å legge fram representantforslag om oppholdstid og åpningstider i barnehagen.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2011-02-10:
Jeg takker statsråden for svaret. Mye av svaret går på saksbehandlingen i Nav, og det er flott at man setter inn tiltak der. Det som forundrer meg litt, er resten av innlegget til statsråden, som jeg egentlig er veldig skuffet over, i og med at man sier at dette tar veldig, veldig lang tid. Det jeg også kanskje forundrer meg litt over, er hva det er som er så feil ved yrkesmedisinerne våre, yrkesmedisinere som er spesialister på kvikksølveksponering, og som har påvist hos svært mange av tannhelsesekretærene at de faktisk har fått helseskader av å ha blitt utsatt for kvikksølveksponering. Til dels vil man kunne finne de samme symptomene. Så snakker statsråden om at man kanskje skal gå over til å gjøre avtaler med RHF-ene og kompetansepersonell der. Det er mulig det er riktig, og det er mulig at det kan korte saksbehandlingstiden – jeg skal ikke ha svart på det – men statsråden sa ingenting om hvorvidt hun faktisk trodde på yrkesmedisinerne, og at Trygderettens kjennelse i så måte var riktig. Jeg er ikke noen jurist, og det kan godt hende at dette er en juridisk vanskelig sak. Samtidig slår Trygderetten helt klart fast at her er det feil lovanvendelse, og så vet vi at yrkesmedisinerne som har kompetanse, faktisk har sagt at det kommer av kvikksølveksponering. Jeg har lyst til å minne om Bjarne Håkon Hanssen, som også etter 2005 tok saken. Det er riktig at det var en del prosjekter. Han tok også saken da han var statsråd, og han ga inntrykk av at dette skal vi nå ordne opp i. Han laget nye retningslinjer for Nav. Han sa også at nå skulle dette bli gjort på individuelt grunnlag – underforstått, håpet og trodde mange, at da ville det bli en orden på dette, nå ville de bli trodd dersom det kunne påvises at dette hadde med kvikksølv å gjøre. Så opplever de det stikk motsatte, at ingen blir trodd i Nav-systemet. Det er uforståelig for meg. Trygderetten har gjort en fantastisk jobb. Jeg har kjempet meg igjennom de to kjennelsene, og det er klart at jusen i det må man se på, realiteten i det skjønner jeg at man må se på, men det må ikke gå vinter og vår. Jeg har lyst til å spørre statsråden: Tror ikke statsråden på det som fremkommer fra yrkesmedisinere? Og er det ikke viktig og alvorlig at Trygderetten påpeker feilaktig lovanvendelse? Er det så mye å snakke om?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2011-02-10:
Jeg er egentlig veldig takknemlig for det engasjementet som alle har vist i saken, og jeg er oppløftet av denne diskusjonen. Det er jo vi her i Stortinget, som lovgivere, som faktisk står her og snakker varmt om at dette er en gruppe som ikke passer helt inn i regelverket hva gjelder loven og det vi ønsker skal skje. Statsråden sa at det kunne kanskje være andre grupper som også ville kunne få erstatning hvis disse dommene står. Ja, det kan hende – det få vi jo se – men det skal selvfølgelig ikke være til hinder for at rettighetene til tannhelsesekretærene skal gjennomføres. Statsråden sa også at etter dagens regelverk vurderer Nav at årsakssammenhengen – jeg vil si med mine ord – ikke er til tannhelsesekretærenes gunst. Det betyr også at vi må ha en klargjøring, og vi må ha en klargjøring både politisk og juridisk. Den politiske vurderingen kan ende opp med at en endrer regelverket. Vi sitter faktisk med to dommer fra Trygderetten, som sier at lovanvendelsen er feil. De sier også en del andre ting. Men det som kanskje er noe av det viktigste, er at hvis vi som politikere mener at tannhelsesekretærene, som er en relativt stor kvinnedominert yrkesgruppe, som flere har vært inne på – kanskje ikke så mange har vært utsatt i den store sammenhengen – skal få mulighet til å få erstatning, kan vi altså endre regelverket politisk. Jeg synes mange innlegg her i dag har gått i den retning at det ønsker vi politisk. Bjarne Håkon Hanssen ønsket det. Han sa helt klart at det var det han ønsket. Derfor endret han regelverket – sannsynligvis ikke godt nok. I hvert fall sier Nav at de ikke har fått et regelverk som gjør at de vil endre dette. Ingen har betvilt at yrkesmedisinerne har påvist sammenhengen mellom eksponering og sykdom. Det er viktig – heller ikke statsråden. Men det er altså regelverket som kolliderer. Så igjen: Jeg håper at Nav ikke går til anke. Men jeg utfordrer statsråden, for statsråden kan gå tilbake og ordne opp i systemet. Hun kan lage nye regelverk. Hun kan til og med komme til Stortinget for å endre loven hvis det skulle være feil i forhold til loven. Jeg mener, etter så mange som har talt her fra ulike partier, at vi vil at dette skal skje for tannhelsesekretærene. Ikke bruk tiden til å gå for mye inn i jusen, endre det heller slik at vi får det til, at vi får gjort det, og at de får erstatning.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2011-02-10:
Jeg vil følge opp dette siste, for det må jo også ha kommet statsråden for øre at brukerne, de som har opplevd dette, nettopp har hatt store problemer med at det er Helsetilsynet som ikke har gjort en god nok jobb. Og brukerne i dagens Norge, som har brukermedvirkning, kommer ofte med sterke ord og har sterke holdninger, så statsråden må jo også ha fått høre at det er en havarikommisjon de som har opplevd dette, ønsker. Så sier statsråden at grunnen er tidsaspektet. Ja, men vi vil jo ha en havarikommisjon parallelt med denne undersøkelseskommisjonen. Om det tar litt lengre tid å opprette den, er jo det helt greit. Men hvorfor ikke kjøre to parallelle løp når brukerne selv kanskje ikke vil føle god nok trygghet med den ordningen som statsråden har satt i gang?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2011-02-10:
I likhet med representanten Høie vil jeg også berømme statsråden for det arbeidet som er satt i gang. Det er flere tiltak som er satt i gang når det gjelder pasientsikkerhet, og vi får også en stortingsmelding. Det er gledelig, og det ser vi alle veldig sterkt fram til. Representanten Helseth sier at de bør også lytte til opposisjonen. Jeg vil legge til at vi skal lytte enda mer til dem som har vært midt oppe i dette, til dem som jeg i sted kalte brukerne, eller pårørende. Det forundrer også meg at man på en måte ikke ser den store forskjellen mellom denne utrykningsenheten som det er flott at statsråden har satt ned – hvis det var det raskeste som kunne gjøres – og en havarikommisjon som vil være helt uavhengig av Helsetilsynet. Etter vår mening skal alle meldingene selvfølgelig også gå til Helsetilsynet, slik at de får gjøre sin oppgave. Men denne uavhengigheten utgjør altså en vesensforskjell. Jeg må nesten si det sånn at jeg føler at statsråden og regjeringen gjør litt, men de går bare halve veien. Jeg har lyst til å trekke en parallell til en annen sak som vi har hatt i denne sal, og som jeg var inne på i mitt innlegg, nemlig at det dessverre er en god del barn under 18 år som dør uventet. Mange av dem dør fordi de er utsatt for vold når de er bitte små, kanskje hjemme i familien eller andre steder, og det er dramatisk. I den forbindelse har opposisjonen ønsket obligatorisk etterforskning av alle saker der barn under 18 år dør, og det fikk vi ikke. Høyre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet har vært meget opptatt av dette, men det man fikk, var en type frivillig undersøkelse. Jeg mener at det ikke er godt nok, og jeg tror det vil vise seg at det ikke er godt nok. Så får vi nå høre at Helsetilsynet i en høringsuttalelse om dette har sagt at de ønsker å gjøre denne obligatorisk. Det er veldig sterkt, og det er veldig viktig. Der også gikk man bare halve veien. Det hadde vært så kjekt og så utrolig viktig for pårørende at vi kunne ha kjørt to parallelle forsøk – for det er forsøk vi snakker om. Og vi kan godt vente én måned, eller to eller tre, bare det kommer i gang et forsøk med en uavhengig havarikommisjon.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2011-02-10:
Jeg hører hva statsråden sier. Men statsråden ser da bort fra at en av de største anklagene fra pårørende etter disse uventede dødsfallene går mot Statens helsetilsyn – og mangel på oppfølging fra dem. Det er det samme helsetilsynet som nå har fått ansvaret for utrykningsgruppen. Det er jo poenget i at vi ønsker en uavhengig havarikommisjon. Så ber jeg om at statsråden svarer på representanten Høies siste spørsmål, for det har hun faktisk ikke gjort – og det er viktig.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2011-02-10:
Psykisk sykdom er en sykdom på linje med andre sykdommer. Opptrappingsplanen for psykisk helse 1999–2008 hadde som et viktig mål å skape mer åpenhet om psykiske lidelser. At politiet kommer og henter psykisk syke, virker dessverre stigmatiserende. Vi i Kristelig Folkeparti støtter forslaget om å innføre et tilbud om psykiatrisk ambulansetjeneste etter modell fra Helse Vest hvor det har vært meget vellykket. Avgjørende for at vi støtter dette forslaget, er de positive resultatene også i evalueringen, da særlig reduksjonen i bruk av makt og avlastning av politiet samt høringsuttalelsene fra både Legeforeningen og Mental Helse. Psykiatriambulansene ser ut som en vanlig, men litt større ambulanse med plass til både pasient, helsepersonell og pårørende. Etter to års drift fikk ambulansene samme farge som ordinære ambulanser, etter å ha vært gråfarget og anonyme. Tilsvarende ble arbeidsantrekket til de ansatte også likt ordinært ambulansepersonell. Hensikten var nettopp å signalisere klart og tydelig at det var helsearbeidere, og dermed likestille fysisk og psykisk sykdom. Målet med den psykiatriske ambulansetjenesten har vært å sørge for at psykisk syke får et tilbud om transport til behandling som er preget av respekt og likeverd. Det siste som jeg sa her, er utrolig viktig: At det er en ambulanse, at det er helsepersonell som kommer. Jeg er utdannet sykepleier, og jeg har jobbet i psykiatrien. Jeg kommer aldri til å glemme en gang jeg tok imot en pasient som i perioder ble psykotisk. Hun var svært vanskelig å få med til sykehuset. En dag hun kom, så hun på meg, og så sa hun: «Hei, Laila, nå er jeg her, nå er jeg trygg. Du, hvorfor kan ikke de ta på seg noen hvite frakker, de som kommer og henter meg? Du skjønner, jeg blir så redd, jeg aner ikke hvem de er. Jeg tror de er kommet for å angripe meg.» Derfor er det viktig at det er helsearbeidere som kommer, når det er en psykiatrisk pasient som kanskje av og til kan være psykotisk. I alle fall er det da av og til noe som likevel er på plass: En hvit frakk, en ambulansesjåfør med en frakk eller en gjenkjennelig påkledning. Psykiatriambulansen har på mange måter bevisstgjort helsetjenesten om det ansvaret de har for transport av psykisk syke. Det er et tverrpolitisk mål å redusere bruken av tvang i psykiatrien, og det er utrolig bra når denne type tiltak kan bidra til det. Det bidrar også til å forklare hvorfor det er geografiske forskjeller knyttet til tvangsbruk. Å organisere tjenestene på nye måter, legge om måten man arbeider på, og ikke minst jobbe med holdninger til tvang kan også få tvangsbruken ned, hvilket er uhyre viktig. Så til slutt: Kristelig Folkeparti imøteser arbeidet til det utvalget regjeringen har oppnevnt, som skal klargjøre regelverket for bruk av tvang.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-02-10:
La meg med en gang fastslå – som jeg også slo fast i innlegget mitt – at det er ikke tvil om at det å være eksponert for kvikksølv kan medføre helseskader. Jeg har ikke noe grunnlag for å si at jeg ikke tror på de kvinnene som sier at de har helseskader. La det være helt klinkende klart. Så skal ikke jeg stå her og saksbehandle de forskjellige sakene – det tror jeg vi er enige om. Jeg registrerer også utover i innlegget til interpellanten at også interpellanten er enig i at det er noen juridiske vurderinger her som jeg også må ta med i totaliteten – bare for å ha sagt det. Jeg kan forsikre om at jeg er opptatt av rettssikkerheten, både for disse tannlegeassistentene og for andre grupper som vil fremme krav om hvorvidt en yrkespåkjenning de har hatt, kan godkjennes som yrkessykdom. Jeg brukte mye tid på saksbehandling, fordi rettssikkerhet er mye saksbehandling, og saksbehandling henger veldig mye sammen med resultat. Har man en god og trygg saksbehandling som opplyser saken på en god måte, har man også de største mulighetene for å få et godt og rimelig resultat. Så den første biten i saksbehandlingen er helt grunnleggende i denne saken, og det å få saken godt opplyst i forhold til helse er viktig. Det jeg har lyst til å si, som jeg startet med, er at jeg ikke er i tvil om at kvinner som har vært utsatt for dette, er dårlige. Spørsmålet er om det etter dagens regelverk er en tilstrekkelig årsakssammenheng – jeg vil ikke bruke for mye tid på jusen her – mellom dette og det som er karakteristisk for denne påvirkningen. Det er en juridisk vurdering. Trygderetten har, som også interpellanten sier, sagt at tolkningen tidligere har vært feil. Dette er én kjennelse fra Trygderetten, hvor Trygderetten var satt med tre dommere, og det er en dissens fra den medisinsk sakkyndige i saken, mens man har en lang praksis som – hva jeg får opplyst – viser noe annet. Det betyr ikke at jeg sier at jeg av den grunn ikke skal se på hva Trygderetten har sagt nå, men det betyr at det vil være uansvarlig av meg som statsråd ikke å vurdere helheten i dette – både å se på hva tidligere praksis bygger på, og se på hva som er bakgrunnen for at lovgiver har satt den grensen tidligere. Lovgiver har jo også vært med på å sette denne grensen. Jeg mener at uansett får vi en veldig uryddig rettslig situasjon hvis vi ikke får en klargjøring knyttet til hva som skal være den rettslige faktiske situasjonen for denne gruppen – ikke for denne gruppen, men for yrkessykdommer generelt framover. Jeg mener bare man må være veldig tydelig på å skille mellom eksisterende rett og hva som bør være rett. Jeg har sagt at jeg nå ser på begge deler, og det skal skje fort. En skal ikke vente til fristen for å bringe saken inn for lagmannsretten nærmer seg. Det skal jeg være tydelig på.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-02-10:
Jeg vil starte med å takke interpellanten, men ikke for at hun satte denne saken på dagsorden, for jeg har lyst til å understreke at denne saken er på min dagsorden hele tiden, og at den er veldig viktig for meg. Politikken i denne saken er at det har vært for dårlig saksbehandling i disse sakene. Det er mange årsaker til det, men jeg er den første til å underskrive på at denne saken – og disse sakene generelt – har vært for dårlig behandlet. Det er nettopp derfor jeg har gått gjennom hva vi nå skal gjøre for å gjøre det bedre. Jusen i dette, representant Røe Isaksen, er at det er min fordømte plikt som statsråd å forholde meg til det regelverket som Stortinget har gitt, og som en lang rettspraksis har fulgt opp. Det må jeg forholde meg til. Det er derfor jeg må be om tid til å kunne forholde meg til dette på en ordentlig måte. Det som er situasjonen, er at det er to saker vi hadde før jul, og i den ene var det ingen tvil. Den ene kvinnen fikk yrkessykdom. Det var greit, for da var man innenfor den lista som loven legger, og som praksis har stadfestet. Den andre er utfordringen, for da er man enten utenfor eller innenfor. Det er det som er spørsmålet. Det samme gjelder løsemiddelskader. Der er det også noen som faller utenfor de kriteriene som lovgivningen og praksis setter opp, og noen som ikke faller utenfor. Jeg sier bare her at jeg må se på helheten før jeg konkluderer i denne saken. Hva gjør jeg med det regelverket vi har – jeg kan bruke tid på historien bak det – før jeg konkluderer i den saken? Et mulig punkt i den konklusjonen kunne vært at vi brakte saken inn for lagmannsretten for å få den prøvd der. Jeg vil gå ganske langt i å si at det akter ikke jeg å gjøre. Men jeg må understreke, fordi jeg nettopp tar den juridiske rollen min som statsråd veldig alvorlig, at det betyr ikke at jeg nå har sagt at vi legger om praksis. Det må jeg ha en vurdering av. Men den kvinnen som har kjempet den kampen og kommet dit i Trygderetten, skal slippe å møte staten i Borgarting lagmannsrett. Det er klart fra min side. Men så forbeholder jeg meg også retten til, som jeg også har plikt til, å foreta en vurdering av totaliteten av regelverket før jeg på egnet måte kommer tilbake med hvordan vi skal behandle disse sakene videre. Jeg har lyst til å si at i min progressive ungdom var det ikke noen forskjell på jus og politikk. Vi mente faktisk at jusen var veldig politisk, og det vil jeg fortsette å mene.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2011-02-10:
Jeg har registrert at et par Høyre-ordførere i Vestfold ikke synes det er noen grunn til å markere at Stortinget i dag vedtar utbyggingen av Gulli–Langåker. Men vi andre gleder oss over at vi nå ser slutten på E18-utbyggingen i Vestfold. Når anleggsmaskinene slippes løs på denne veistrekningen til sommeren, med sluttføring i 2014, gjenstår kun strekningen mellom Bommestad og Sky i Larvik kommune før E18 er fullført i fire felt gjennom hele Vestfold. Men det har tatt sin tid. Innen vi er ferdig, har vi mer eller mindre sammenhengende bygd vei gjennom Vestfold i over 20 år. Sånn sett er E18-utbyggingen helt i tråd med norsk veihistorisk tradisjon, oppsummert i boka «Stykkevis og delt?», som altså skildrer norsk veibygging fra 1960-årene og fram til i dag. Følgelig kan det være grunn til å reflektere litt over både planprosesser og utbyggingsmåte. Det siste er nemlig et produkt av det første. God planlegging gir rasjonell utbygging. Urasjonell planlegging gir gjerne urasjonell utbygging. Det er en skjebnens ironi at første del av E18-utbyggingen, den 35 km lange firefeltsstrekningen gjennom nordfylket, ble planlagt etter veiloven, altså før vi midt på 1990-tallet bestemte oss for at all infrastrukturutbygging skulle følge plan- og bygningsloven. I Vestfold var det en direkte følge av at Holmestrand og Sande kommuner ikke ble enige om veilinjen. Jeg vet ikke om det er gjort noen analyse av planprosessene etter overgangen til plan- og bygningsloven, men det er hevet over tvil at planleggingen av nye veianlegg i dag er mer krevende og komplisert, koster mer og tar lengre tid enn noen gang. En oppholdende strid mellom Høyre-ordførerne i Sandefjord og Larvik om plasseringen av en bomstasjon som teknologien senere har gjort overflødig, bidro til å forsinke planleggingen med inntil to år. Rett nok har vi i dag adgang til å bruke statlig plan ved gjennomføringen av større infrastrukturanlegg, og i enkeltstående tilfeller er det gjort. Særlig når vi skal planlegge lengre og sammenhengende vei- og banestrekninger gjennom flere kommuner, bør det etter min oppfatning være regelen, uten at vi på noen måte skal overkjøre lokale interesser. Med bakgrunn i de erfaringer vi bl.a. har høstet i Vestfold, bør vi i det minste vurdere om planprosessene kan forenkles og kortes inn, for når det går åtte–ti år fra ingeniørene setter seg ved tegnebrettet til spaden stikkes i jorda, er det etter min oppfatning all grunn til å se nærmere på ressursbruken.