Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2020-05-26:
Man trenger ikke å være Venstre-mann her i dag for å innse at dette er vanskelige problemstillinger, men jeg må si det hjelper! Det er mange hensyn som skal veies for og imot – hensynet til det ufødte liv, hensynet til retten til selvbestemmelse, ønsket om å være føre var, samtidig som vi ønsker innovasjon og framskritt velkommen. Det skjer fantastiske ting innen dette feltet som gagner mennesket, eksempelvis genterapi, som gjør det mulig å utføre målrettede endringer i genene til mennesker, og som kan forhindre og kurere alvorlig sykdom. Forskningen rundt mitokondriedonasjon er også fascinerende. Slike framskritt er det spennende å følge med på. Venstres primære holdning er at vi i grove trekk er positive til disse fantastiske framskrittene, men vi må forsikre oss om at de er trygge både fra en medisinsk og en etisk side. Selv om det har skjedd mer innen bioteknologi med Kristelig Folkeparti i regjering enn det det gjorde med Senterpartiet i sin tid, innrømmer vi at vi kunne ønsket oss mer. At bioteknologiloven er overmoden for modernisering, er det liten tvil om. Det kom fram med tydelighet da vi behandlet evalueringen av loven i 2017. I innstillingen kan alle lese partienes primærstandpunkter, også at Venstre er for liberalisering, som er fremmet her i dag. Det burde også være kjent for alle som følger med i politikken, at det kreves samarbeid og et flertall for å få til noe. Venstre har mange gjennomslag i Granavolden i store og viktige saker, men der det er flere partier, skal alle også ha sine gjennomslag. Slik er kompromissene i politikken. Hadde vi vært enige om alt, hadde vi ikke trengt mer enn ett parti. Derfor må jeg si i dag at det er nederlag i politikken som vi sørger mindre over enn andre. Å holde avtaler handler om å stemme imot det man er for – og vice versa – av og til. Samvittighet er så mangt. I dag er min samvittighet knyttet til regjeringsprosjektet, slik det var det i andre saker som vi nettopp har behandlet her i denne salen. Vi kunne ha stemt for akutt- og fødetilbudet i Alta, f.eks. Vi er motstandere av Oslo universitetssykehus’ gigantiske planer, men vi har altså stemt for, fordi vi er en del av en plattform som på lengre sikt gir oss større uttelling. Og ikke minst kommer vi til å være insisterende på at samholdet holder den dagen vi skal behandle rusreformen. Det er mye som kan sies om denne loven, men tiden er altfor knapp. Så la meg bare dele et par betraktninger: Eggdonasjon for enslige, som er lov i nesten hele EU, er det godt at vi nå kan tillate i Norge. Vi har altfor lenge fratatt en rekke barn muligheten til å kjenne sitt genetiske opphav ved at enslige har reist til utlandet for å få assistert befruktning. Der er det lov og billigere, og med anonyme donorer. Anonyme donorer blir ikke lov i Norge, heldigvis. Selv om jeg er overbevist om at ethvert barn og deres foreldre kan være like godt, eller sterkere, tilknyttet barnet selv om de ikke deler de samme genene, anerkjenner jeg at mange har behov for å kjenne sitt opphav. Men det handler om uendelig mye mer enn gener. Genetisk tilknytning gir ingen garanti for god oppvekst. Det er nok av eksempler på det motsatte, dessverre. Det fører meg til det neste jeg vil formidle. Når det for Fremskrittspartiet er så inderlig viktig at 50 pst. av genmaterialet må tilhøre en av omsorgsforeldrene, utelukkes en rekke folk fra muligheten til å få barn. De som gjennomgår assistert befruktning, lengter etter barnet, og tilknytningen skjer gjennom svangerskapet. Det er temmelig lite logisk at en ufruktbar kvinne kun skal få hjelp til å bli gravid om hun har en partner. Er du enslig og ufruktbar, eller bærer av en alvorlig sykdom, skal du ikke få egg og sæd samtidig. Da har du valget om ikke å få barn eller ta en høy risiko for å få et sykt barn. Som et lite apropos: Det er også slike situasjoner mitokondriedonasjon kan bidra til å unngå, for enkelte alvorlige sykdommer. Så: Hvilke signaler sender vi til alle adopterte barn i verden når det er så inderlig viktig å vokse opp i kontakt med genetisk opphav? Jeg mener det holder at det ikke er mulig å være anonym donor, og at barnet dermed kan få kjennskap til sitt genetiske opphav ved 15-årsalder, som er viktig for identitet. Avslutningsvis vil jeg forsiktig si at jeg er glad for at flertallets mening vil komme til uttrykk i en ny og mer moderne bioteknologilov her i landet, og jeg er veldig glad for at Camilla, i en mye omtalt sak i Vestfold, nå kan få barn med den donerte sæden fra sin avdøde ektemann, i hvert fall muligheten for det.