trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-03-21:
Jeg hadde ikke tenkt å gå inn på det som hadde med tilbaketrekking av konsesjonene å gjøre, for der er det jo settestatsråd, så det som uttales fra Stortingets talerstol i så henseende, er vel til en annen statsråd på grunn av habilitet. Mitt spørsmål går på statsrådens brev av 19. november 2010 til komiteen. Der skriver statsråden følgende: «Foruten å vurdere ordlyden i bestemmelse om overtredelsesgebyr, vil det samtidig kunne være aktuelt å vurdere evt. andre forslag til endringer. Jeg vil derfor vurdere nærmere å fremme en Prop. L, som tidligst kan legges fram for Stortinget i vårsesjonen 2011.» Det som er vanlig i denne sal dersom man er uenig i et forslag som ligger, og ikke har som intensjon å følge det opp, er at man avviser forslaget. Dersom man vurderer ting eller kanskje har ting under arbeid, pleier man å vedlegge det protokollen – i hvert fall i de årene som jeg har vært her. Jeg har følgende spørsmål til statsråden: Hva er det i merknadene og i dette forslaget som gjør at regjeringspartiene mener at dette ikke er en vei å gå?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-03-21:
Jeg vil stille spørsmål knyttet til tildelingsrunden for nye konsesjoner. Statsråden åpnet jo opp for det gjennom at hun i sitt innlegg kommenterte det som hadde med tildelingsrunder å gjøre. Da sa statsråden bl.a. at hun var enig i at klagebehandlingstiden i den saken – det tok bortimot et år, hvis ikke det var lenger – var altfor lang. Mitt spørsmål til statsråden er da følgende: I forbindelse med denne typen klagesaker, hva anser statsråden en akseptabel behandlingstid for å være? I disse sakene dreier det seg om betydelige investeringer og bl.a. tilbaketrekking av konsesjoner. Spørsmålet mitt er konkret: Hva mener statsråden er en akseptabel behandlingstid?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-03-21:
Jeg føler behov for å si at jeg setter pris på statsrådens innlegg. Statsråden viser en annen holdning enn det det kan se ut som komiteens flertall viser i innstillingen, i hvert fall i sitt forslag til vedtak. Statsråden skriver i sitt brev av 19. november 2010 til komiteen at man vurderer å legge fram «en Prop. L, som tidligst kan legges fram for Stortinget i vårsesjonen 2011». Statsråden har både gjennom sitt brev og sitt innlegg i dag henvist til at hun er enig i mange av de problemstillingene som trekkes opp. Da hadde det vært fornuftig om også regjeringspartiene i Stortinget hadde kunnet vise det gjennom sitt forslag til vedtak. Det er fortsatt mulighet til det, for man kan støtte det forslaget som undertegnede allerede har fremmet på vegne av Høyre og Fremskrittspartiet. Men i det minste håper jeg – jeg ser nå at representanten Holmelid har tegnet seg etter meg på talerlisten – at Holmelid i hvert fall kan tilkjennegi at den positiviteten som statsråden viser i denne saken, også gjelder for regjeringspartiene i Stortinget, og at man ser litt mer positivt på det enn man kan få inntrykk av i innstillingen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-03-21:
Fiskeri- og kystministeren var lite inne på det som hadde særlig med Gullestad-utvalget og Gullestad-utvalgets innstilling å gjøre. Det er kanskje et av de områdene som det kommer til å bli mest debatt om i tiden som kommer. Den er vel allerede sendt ut på høring, vil jeg anta. Det skal bli spennende å se hva som kommer ut av det. En av problemstillingene er soneflytting, bl.a. å gjøre hele Hardangerfjorden til én sone, der man i dag helt i ytterkant har en produksjon på ca. 76 000 tonn. Den skal ned til 50 000 tonn innenfor den sonen. Spørsmålet mitt til statsråden gjelder særlig de små og mellomstore oppdretterne. Vi ser i dag et stadig oppkjøp av de små. Vi får færre og færre og større og større aktører. Spørsmålet mitt til statsråden er følgende: Vil statsråden sørge for at før man går til implementering av Gullestad-utvalget og det som ligger i deres innstilling, sørge for en konsekvensutredning nettopp med fokus på små og mellomstore aktører?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-03-21:
Det er trist at representanten Håbrekke ikke var til stede da vi debatterte denne saken den 22. februar. Da hadde han kunnet delta da vi nettopp diskuterte det overordnede perspektivet i saken, og da man gikk gjennom en rekke forskjellige tiltak. Utsagnet knyttet til rømmingen på Hitra er nok ikke mitt eget. Det er faktisk Havforskningsinstituttets utsagn i forbindelse med komiteens besøk i Bergen, der Havforskningsinstituttet nettopp viste til at denne rømmingen skjedde. Vi skal være glad for at det skjedde på det tidspunktet det skjedde, fordi det har med problemstillingen knyttet til oppvarming i elven etc. å gjøre, og at denne fisken forhåpentligvis i liten grad kan påvirke det. Enhver person i denne sal forventer at, og ønsker og vil jobbe for, at det skal være minst mulig rømming – ja, helst ingen rømming så sant det lar seg gjøre. Derfor har også undertegnede nettopp utfordret statsråden på at i situasjoner der bl.a. brønnbåter ligger inntil merder, og da det er størst sannsynlighet for at det oppstår rift i notveggen eller ødeleggelse av notveggen, bør man faktisk få pålegg om kameraovervåking av disse operasjonene, nettopp fordi man skal kunne iverksette tiltak umiddelbart dersom sånt skjer. Hvis man venter i to–tre dager og så oppdager at fisken har rømt, er det for sent. Det er helt åpenbart at ting bør gjøres. Fremskrittspartiet har også tatt til orde for at en faktisk bør se på muligheten for å etablere et gjenfangstfond nettopp for å kunne prioritere gjenfangst av rømt oppdrettslaks. Det har vi heller ikke i dag. Vi er også nødt til å se på en del andre tiltak. Det er klart at når det koster 40 kr kiloen for laks, sier det seg selv at den som er mest interessert i at laksen ikke skal rømme, er faktisk oppdretterne selv. Derfor må vi ikke si at det er oppdretterne som er kjeltringene, som en nærmest kan få inntrykk av at enkelte som står på denne talerstolen, mener. Én ting som bekymrer meg, og som jeg kunne tenke meg at en i hvert fall forsket litt mer på, er lakselus og fastsettelsen av lusetallene for næringen, enten antallet hunnlus som sitter på fisken, eller bevegelige lus. Når det gjelder de lave tallene vi har sett i perioder da vi ikke har hatt problemer knyttet til smolt, kan det skyldes at det har vært for mange avlusinger, som gjør at lusa blir resistent mot den medisinen man bruker. Man bør i hvert all se nærmere på dette fordi vi må få bukt med rømmingen og lusproblematikken. Det tror jeg alle i denne sal er enige om. Noen har ikke fasiten mer enn andre, men jeg tror man faktisk skal høre på hverandre. Det er også svært viktig det representanten Flåtten har vært inne på tidligere i dag, nemlig at det er viktig at forvaltningen taler med én stemme utad, at de ikke skaper forvirring om hva som er den rette framgangsmåten.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-03-21:
Av og til er det lurt å ha lest innstillingen som man behandler, når man uttaler seg om hva andre mener. Da vil jeg sitere fra side 3 i innstillingen, der det står følgende fra Fremskrittspartiet: «Disse medlemmer vil vente med å fremme nye og strengere miljøkrav til oppdrettsnæringen inntil en har sett … høringsuttalelsene til Gullestad-rapporten», nettopp for å se hva som kommer, før man stiller nye krav. Hvis det kommer strengere krav enn det er per i dag, trengs det en annen type regelverk og en annen type virkemidler. Vi kan ikke bare gjøre som Kristelig Folkeparti gjør, uten å ha sett nettopp hva dette utvalget kommer med, hva slags innspill som vil komme der, før vi skal ta det litt her og litt der. Derfor avventer vi det. Dessuten – det er ikke alle gangene det er så lurt å sette disse tidsfristene heller. Det tror jeg regjeringen også har lært gjennom visse ting som skjer på Mongstad.
Svein Flåtten (Høyre), 2011-03-21:
I et annet brev til næringskomiteen skriver statsråden den 23. februar om hvem som skal ilegge overtredelsesgebyrene, og hvem som skal være klageinstans, og svarer på et spørsmål om dette at «Fiskeridirektoratet og regionkontorene er formelt og reelt å betrakte som adskilte forvaltningsorgan» – da slik at Fiskeridirektoratet kan delegere kompetansen til andre forvaltningsorganer i forhold til klagen. Jeg bestrider ikke at det formelt og reelt er riktig. Men hvordan tror statsråden at dette oppfattes av aktørene, som kanskje ikke går så inn i de formelle grunnlagene, men mer ser hvordan de blir behandlet? Oppfatter hun at det kanskje kan være et rettssikkerhetsproblem?
Svein Flåtten (Høyre), 2011-03-21:
Balansen mellom ønsket vekst og miljømessig bærekraft er jo hovedproblematikken innenfor havbruk og også ofte statsrådens problem. Vi har sett over lang tid at det har vært en åpen offentlig uenighet i forvaltningen om tiltak. Hele debatten rundt de forskjellige typer miljøtiltak, særlig innenfor lakselus, men også rømming, har vært skjemmet av en betydelig støy, som kommer fra forvaltningen. Så synes jeg at det i det senere har vært litt bedre. Føler nå den ansvarlige statsråd for havbruk at hun har mer kontroll på den interne diskusjonen om virkemidler inne i forvaltningen?
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2011-03-21:
Oppdrettsnæringen er, som flere har nevnt, en av de sterkest voksende næringene vi har i Norge, og utgjør en stor del av verdiskapningen og arbeidsplassene langs hele kysten. Bare i 2010 ble det produsert 1 mill. tonn oppdrettsfisk. Det er klart at en så stor næring, med betydelig vekst, har behov for klare retningslinjer med reaksjoner i form av f.eks. gebyrer og trekk av konsesjon dersom det begås graverende feil som fører til ulykker som f.eks. kan gi store økologiske konsekvenser. Dette gjøres i dag, med hjemmel i akvakulturloven § 30. Det er klart at det er et problem hvis det oppstår tvil om næringens rettssikkerhet ivaretas, når det gis reaksjoner med hjemmel i akvakulturloven § 30. Det bør derfor vurderes om denne paragrafen bør utformes på en annen måte. Det er derfor gledelig å se at statsråden også ser utfordringen. Hun sier i brev til næringskomiteen datert 19. november at «det kan være hensiktsmessig å vurdere om akvakulturloven § 30 bør utformes på en annen måte», og at hun vil vurdere å fremme en proposisjon for Stortinget i vårsesjonen 2011. Jeg forventer – og tror – at statsråden følger opp det hun har sagt, og regner med å se et lovforslag på bordet i løpet av de neste månedene. Jeg støtter derfor komiteens tilråding, slik det kommer fram av innstillingen.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2011-03-21:
Jeg synes det er positivt å høre om de 29 tiltakene som statsråden nevner, som er ute på en slags høring eller iverksatt på et vis. Det jeg lurer på, er: Hvorfor denne motstanden når det gjelder å sette tidsfrister for hva som er akseptabel miljøpåvirkning på de ulike bærekraftområdene? Hvorfor ikke sette mer kraft bak forslagene?
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-03-21:
Som jeg også sa i mitt innlegg, skal jo ikke jeg som statsråd blande meg borti de vedtak som fattes i denne salen. Bakgrunnen for de forslag og de vedtak som fattes her, er en diskusjon som jeg ikke har deltatt i. Men med bakgrunn i at jeg sterkt vurderer å legge fram en sak for Stortinget der vi skal gå gjennom sakskomplekset, vil det jo gis anledning til å debattere det spørsmålet igjen.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-03-21:
Jeg oppfatter vel ikke at det er nivåene som er det som debatteres – hvilket nivå som fatter de forskjellige beslutningene. Men det som helt klart debatteres, er likebehandlingen på samme nivå i de forskjellige regionkontorene, det at man har samme praksis i de forskjellige regionkontorene. Jeg oppfatter at man blir likebehandlet der. Det er absolutt mitt inntrykk av de innspill jeg har fått fra næringen. Fra min tid i næringen også må jeg si at man er opptatt av å følge med på om det er forskjell på om man holder til i regioner i nord eller i sør. Derfor er det viktig at vi legger opp til en håndtering som gjør at de forskjellige regionkontorene vet hvilke – skal vi si – kokebøker man skal bruke i utstedelse av overtredelsesgebyr. Det er naturlig at regionkontorene gjør det, og at Fiskeridirektoratet er ankeinstans.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-03-21:
Bare for at vi er helt sikre på hva jeg sa meg enig i: Som representanten var inne på, er habilitetsdiskusjonen knyttet til deler av den tildelingsrunden. Det jeg sa meg enig i, er at den ordinære tildelingsrunden i 2009 tok for lang tid. Det siste avsnittet i mitt innlegg gikk på tildelingene til de fire omtalte søkerne og hva regjeringen hadde gjort, og jeg sa meg verken enig eller uenig i det – slik at vi har det helt klart. Når det gjelder akseptabel behandlingstid, må det selvfølgelig variere med antallet saker. De vi så i tildelingsrunden i 2009, var et stort antall saker og ikke minst et stort antall klager. Da tar selvfølgelig ting lengre tid. Vi kan ikke ha et fiskeridirektorat som er rigget for å ta sånt på strak arm på veldig kort tid. Når det er sagt, må jeg fortsette med at ett år – den tiden det tok der – er absolutt for lang tid. Så skal jeg ta meg vel i vare for å sette dato- og tidsfrister på dette, men at vi får ned saksbehandlingstiden, er absolutt et mål.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-03-21:
Som representanten Nesvik korrekt beskriver, er Gullestad-utvalgets innstilling sendt på høring. Den har jeg satt seks måneders høringstid på, og det er nettopp for å få et godt og bredt tilfang av høringssvar. Det er et omfattende utvalgsarbeid som ligger ute nå, og som jeg håper å få veldig mange gode og brede tilbakemeldinger på. Når det gjelder forholdet til de små, var det nettopp det jeg sa sist var sendt på høring i Hardangerfjord-forskriften. Det var jo å ivareta de små oppdretterne bedre enn i det som var sendt på høring tidligere. Jeg ser at det fortsatt er en debatt, men jeg registrerer også at FHL har fått avklart en del av de tingene som de var opptatt av, i et møte i departementet forrige uke. Når det gjelder beveggrunnene for hvorfor de små selger, tror jeg nok at de er flere. Jeg har merket meg at byråkrati var én grunn. Jeg skal ikke omtale enkeltsalg, men jeg ser ikke bort fra at prisen kan være forlokkende for noen også for tiden.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-03-21:
Jeg registrerer også at flere snakker bedre med hverandre enn de har gjort tidligere. Jeg og miljøvernministeren hadde et seminar der vi nettopp tok opp de utfordringene som havbruksnæringen står overfor når det gjelder villaksen – et kunnskapsseminar for å slå fast den kunnskapen som det er enighet om. Så er det selvsagt sånn at i alle forskningsmiljø vil det være uenighet. Det tror jeg er bra for forskningen. Det driver forskningen og kunnskapsutviklingen framover. Det ville vært urovekkende om forskerne var 100 pst. enige med hverandre. Jeg har ansvar for min del av forvaltningen, og de vet absolutt på hvilke arenaer de skal være. De skal være tydelige på fag, og så skal vi politikere ta oss av politikken. Det gjør vi i denne salen stadig vekk, noe jeg setter stor pris på.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-03-21:
Jeg har vel for så vidt svart på det spørsmålet gjennom innlegget mitt. For det første mener jeg at den utviklingen som skjer gjennom forskningsmiljø, det at forskningsmiljø og næring møtes og utvikler teknologi, er bra. Jeg kommer ikke til å sette tidsfrister for verken forskere eller gründere når det gjelder god miljømessig teknologisk utvikling. Det tror jeg er et arbeid som må få gå sin gang. Så bruker jeg de virkemidlene jeg har til å påvirke. Som jeg sa, både Norges forskningsråd og Innovasjon Norge er bedt om å prioritere midler til den type forskning. Så tror jeg vel at jeg er en av dem som setter de tydeligste tidsfristene av alle. For det jeg har sagt til næringen, er at før næringen har kontroll, spesielt med lus, som har vært det store, store problemet, blir det ingen vekst. Det er et språk næringen forstår, og som jeg opplever at næringen absolutt har tatt inn over seg.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-03-21:
Det har de siste årene vært mange viktige debatter i denne salen om miljøutfordringene og mulighetene i oppdrettsnæringen, som flere har vært inne på i den forrige saken og i denne saken. Sist gang var debatten etter fiskeriministerens havbrukspolitiske redegjørelse i Stortinget for bare litt siden. Så det er ikke tvil om at det er stor interesse for denne næringen, og det er bra og helt på sin plass. Det er da også naturlig at hvilke vilkår som skal legges til grunn for den videre utviklingen, i økende grad er gjenstand for offentlig debatt. Fiskeriministeren redegjorde godt for hva som er regjeringens politikk for denne viktige næringen, miljøutfordringene og generelt tiltak i havbruksnæringen. Jeg har registrert at det er tverrpolitisk vilje til å få denne næringen så robust og bærekraftig som mulig, som igjen skal gi bærekraftig vekst. Jeg er glad for at vi har en fiskeriminister som er svært opptatt av disse utfordringene, som i tillegg vet hva dette dreier seg om og hva som står på spill om vi ikke har en god politikk på dette området. Det er viktig å ha et våkent øye på utviklingen, og at det iverksettes tiltak om nødvendig. Bærekraftstrategien skal ligge til grunn for at norsk havbruksnæring skal drives på en bærekraftig måte. Dette er nedfelt i Soria Moria-erklæringen. Det er fem hovedområder som er viktige: genetisk påvirkning hos villfisk på grunn av rømming, forurensing og utslipp, sykdom medregnet parasitter, arealbruk og fôrressurser. De forskjellige tiltakene er ulike i form og karakter. Noen følges opp på kort sikt, mens andre har en mer langsiktig karakter. Flere er allerede iverksatt eller startet opp. La det være helt klart: Denne regjeringen er svært opptatt av miljøutfordringene i næringen. Oppfølging av bærekraftstrategien er derfor viktig, nå og i tiden som kommer. Som fiskeriministeren sier i sitt brev angående saken: Miljøtilpasset drift er en forutsetning for langsiktig vekst og utvikling i havbruksnæringen. Det er derfor bra at det nå er på høring forslag til skjerpede tekniske krav til matfiskanlegg. I tillegg er det knyttet stor spenning til hvilke innspill som kommer til den såkalte Gullestad-rappporten som nå er ute på høring. Mandatet til dette utvalget var å komme med forslag til ny overordnet arealstruktur, som skal bidra til at akvakulturnæringen utnytter arealene på en bærekraftig og effektiv måte med minst mulig miljøpåvirkning og smitterisiko. I tillegg har regjeringen foreslått en økning i bevilgningene til utvikling av miljøteknologi i 2012. Om denne næringen blir skjøttet på en god måte av næringen selv og myndighetene, er jeg sikker på at den har livets rett. Den spiller allerede nå en viktig rolle. Sett i forhold til at verdens befolkning vil øke enormt i årene som kommer, vil denne næringen spille en betydelig rolle i verdens matproduksjon. Jeg vil avslutte på samme måte som jeg gjorde i debatten etter fiskeriministerens redegjørelse. Havbruksnæringen har gode muligheter til å kunne fortsette sin positive produksjonsutvikling, men må samtidig være forberedt på at myndighetene vil sette foten ned dersom det blir nødvendig.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-03-21:
Den 13. mars 2009 ble strømmen skrudd av i Søderberghallen i Hydros anlegg på Karmøy. Dermed opphørte produksjonen i den aller siste elektrolysecellen med gammel Søderberg-teknologi hos Hydro. Dermed skjedde det et teknologiskifte innenfor en aluminiumsindustri som har en lang historie med en sterk utvikling mot stadig mer miljøvennlige løsninger i Norge. Den utviklingen og den endringen som skjedde den dagen, var et resultat av en tidsfrist. Det var et resultat av en aktiv næringspolitikk og en aktiv miljøpolitikk. Aluminiumsindustrien, på linje med prosessindustrien – jeg kan nevne oljeindustrien som et annet eksempel – er et resultat av en dynamikk mellom næringen på den ene siden og myndighetene på den andre siden, der vi faktisk stiller krav, forteller hvor lista skal ligge for at dette skal være bærekraftig, for at dette skal være akseptabelt. Så er det opp til næringen å vise at man klarer å hoppe over lista som myndighetene har satt. Tilstanden for villaksen i norske farvann og norske vassdrag er alvorlig. Vi vet at mange av bestandene vi har, går en usikker framtid i møte. Er oppdrettsnæringen ene og alene årsaken til det? Nei, det er den ikke. Det er mange årsaker til at vi står i den situasjonen. Men en av de faktorene som vi faktisk har kontroll over, er reguleringen av oppdrettsnæringen. Det forplikter oss, det forplikter næringen, men det forplikter også Det norske storting. Vi skal stå til ansvar overfor det biologiske mangfoldet og overfor internasjonale konvensjoner. Vi skal stå til ansvar overfor kommende generasjoner. Den eneste gangen fiskeriministeren kan vise til at hun har satt en frist – stiller krav knyttet til tidsfrister – er knyttet til næringens videre vekst, ikke til faktisk miljøpåvirkning slik næringen drives i dag. Så hører vi at Fremskrittspartiet nærmest fnyser av de forslagene som Kristelig Folkeparti har til behandling i dag. Men når Fremskrittspartiet og Harald T. Nesvik selv skal referere til villaksens tilstand, bruker han uttrykk som «takker Vårherre», «krysser fingrene», osv. Det viser vel kanskje hvor langt unna føre-var-prinsippet man er i det partiet. Oppdrettsnæringen er faktisk nødt til også for å være bærekraftig i et langsiktig perspektiv å oppleve en dynamikk mellom næringens egen utvikling og myndighetenes evne til å stille krav og tidsfrister som gir utvikling, og som gir teknologskifte, og som peker i retning av neste generasjons oppdrettsnæring. Det fortjener Kyst-Norge, det fortjener norsk oppdrettsnæring, og det fortjener villaksen og kommende generasjoner.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-03-21:
Det er greit at de ordene som ble brukt av representanten Nesvik tidligere i debatten knyttet til rømming. var et sitat, men når man i kombinasjon med så kontant å avvise Kristelig Folkepartis forslag til videre utvikling av miljøstandarden i oppdrettsnæringen bruker den typen sitater om rømming, inviterte det til en replikk fra undertegnede. Så må jeg si at engasjementet fra Fremskrittspartiet knyttet til miljøutfordringene i oppdrettsnæringen har steget utover i debatten, og det er jeg for så vidt glad for. Men Kristelig Folkeparti venter fortsatt på de konkrete tiltakene fra Fremskrittspartiet som faktisk er tilstrekkelige for å avhjelpe problemet. Gjenfangstfond er vel og bra, men her mangler det konkrete tiltak som faktisk står i forhold til behovet. Jeg vil også understreke det som ble sagt om at noen mener at de som er i næringen, nærmest blir framstilt som kjeltringer. Det har i hvert fall ikke jeg oppfattet i debatten. Kristelig Folkeparti har det helt motsatte utgangspunktet, som det også framgår av forslaget. Det er faktisk vår intensjon at nettopp gjennom å stille krav og vise vei for en videre utvikling av hva som er bærekraftig standard for oppdrett langs kysten vår, viser vi hva som er ansvarlig næringspolitikk for oppdrettsnæringen. Det er det som viser veien videre. Jeg viste til eksempelet fra aluminiumsindustrien, som har opplevd det samme, og derfor i dag kan reise verden rundt og si at vi har verdens reneste aluminiumsindustri. Jeg kan nevne norsk oljeindustri, som på begynnelsen av 1990-tallet ble pålagt en CO2-avgift, som ble møtt med ramaskrik fra næringen, men som førte til at man noen år senere da man skulle ta opp Sleipner-gassen, skilte ut CO2-en og deponerte CO2-en som følge av den CO2-avgiften. Nå reiser man verden rundt og markedsfører det prosjektet som et ledende prosjekt internasjonalt. Det er dynamikken mellom næring og myndighet sånn som det skal være. Den ser vi ikke tilstrekkelig av i oppdrettsnæringen. Det mener jeg debatten her har vist ganske godt. Det er en redsel for å sette tidsfrister. Det er en redsel for å stille tøffe krav, men man håper at det går bra med villaksen. Man videreutvikler noen forskrifter og tekniske krav, men man har ingen krav til når vi skal ha på plass neste generasjons oppdrettsnæring, som er framtidsrettet, og som kan drives uten den støyen, det bråket og de miljøproblemene man har i dag, men som er en trygg og sikker næring. Det krever en aktiv miljøpolitikk, og det krever en aktiv næringspolitikk. Akkurat på dette området går faktisk det hånd i hånd ved at vi stiller de kravene vi har gjort. Så vil jeg til slutt også presisere at Kristelig Folkeparti ikke har stilt teknologispesifikke krav – vi har sagt lukkede anlegg eller tilsvarende sikkerhetsnivå. Vi ønsker ikke å peke ut vinneren i den teknologiske utviklingen som skal skje, men vi vil stille krav.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2011-03-21:
Forslagsstillarane foreslår fem ulike tiltak for å fremje havbruksnæringa og betre omdømmet til ei næring som etter kvart har blitt ein av dei store bidragsytarane når det gjeld både matforsyning og økonomi. Distrikt og land nyt godt av store inntekter, og eksportverdien er formidabel. Næringa bidreg med andre ord sterkt til det velferdssamfunnet vi alle er opptekne av å vidareutvikle. Næringa har hatt sine opp- og nedturar gjennom åra, og nett no har ho ein oppgangskonjunktur som gir rekordinntekter. Men næringa har også hatt sine tunge år der mange har bukka under av ulike årsaker. Men økonomiske utfordringar i form av offentlege krav og låge produktprisar er særmerkt for dei fleste konkursar. Derfor er det umåteleg viktig at denne viktige næringa ikkje får pålegg som verken fremjar miljøet eller betrar berekrafta til havbruksnæringa. Som eksempel på eit misforstått tiltak har fleire teke til orde for å flytte denne næringa på land for på denne måten å fjerne problemet med røming og lakselusoppblomstring. Dette er både ei dyr løysing og ei dårleg løysing. Arealbehovet vil vere nærmast uhandterleg, og energiforbruket ved pumping av vatn vil gjere denne næringa ulønnsam mange stader. Men det fritek ikkje næringa for ansvaret for å sørgje for at den ukontrollerte røminga som vi nyleg opplevde, og som mange her har referert til tidligare, er uakseptabel. Svært ofte ser vi at slike skadar, med påfølgjande røming, skjer ved servicebåtar eller brønnbåtar sine aktivitetar ved eller nær mærene. Det synest underleg at næringa ikkje klarer å få på plass rutinar rundt denne typen aktivitet som forhindrar røming. Altfor ofte har vi sett skadar, med påfølgjande røming, som resultat, og det er fullstendig uakseptabelt. Når det gjeld andre utfordringar, som lakselus, ser vi at det blir sett inn store ressursar på å løyse dette problemet, og viljen innan næringa til å ta dette på alvor er tydeleg. Så får vi forvente at forskingsmiljøet og myndigheitene, i lag med havbruksnæringa, klarer å handtere også dette problemet slik at villaksstamma også har ei framtid. For ingen, og slett ikkje Framstegspartiet, ønskjer å setje denne delen av naturmangfaldet og rekreasjonsmoglegheita som villaksstamma representerer, ut av spel. Så nokre ord til slutt om havbotnen under nokre av anlegga. Inga næring av nokon størrelse går føre seg utan at det set spor i naturen. Landbruksnæringa er eit eksempel på det. Også utslepp, ureinsa slike, frå byar og tettstader finst det mykje av utan at det får like stor merksemd. DN, Direktoratet for naturforvaltning, er slett ikkje like tydeleg der. Så får målet vere å gjere miljøpåverknadene minst mogleg også for havbruksnæringa, gjennom berekraftige tiltak som alle er tente med.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2011-03-21:
I sitt tilsvar til komiteen seier miljø- og utviklingsminister Erik Solheim i brev 12. november at han vil ta initiativ til ei vurdering av alternative verkemiddel utover dei vi har i dag, med mål om å auke innsamlinga av småelektronikk. Då er det slik at komiteen legg til grunn at statsråden si vurdering også vil inkludere forslagsstillarane sitt forslag om å innføre ei merke- og panteordning for produkt som blir klassifiserte som farleg avfall. Underteikna var nyleg på besøk hos Nokia i Finland, og der hadde vi ein diskusjonsrunde rundt dette med å resirkulere mobiltelefonar. Dette er eit produkt som blir skifta ut med korte intervall. At det kunne vere praktiske utfordringar knytte til ei slik ordning, blei det ikkje lagt skjul på, og det var nok også årsaka til ein viss reservasjon med å anbefale ei slik ordning av produsenten. Men moglegheita for resirkulering av mobiltelefonar er god, og resirkuleringsgraden ville vere stor om slike tiltak skulle bli innførte. Framstegspartiet er oppteke av at ressursar blir utnytta optimalt, og derfor er vi ikkje uvillige til å sjå på tiltak som kan gi ein miljøgevinst, men då må det også gi ein reell gevinst og ikkje framstå som symbolpolitikk, som kostar meir enn det smaker. Det finst dessverre eksempel på dette også i kampen for eit betre miljø.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2011-03-21:
I ei rekkje saker no ser vi at regjeringa har lovt å kome til Stortinget, utan at det blir effektuert i konkrete saker som burde bli lagde fram. Ting tek tid, jf. rovdyr, energimelding, osv. Dei føregåande talarane var inne på dette med tidspunkt. Så seier ministeren når det gjeld informasjon, at ein får vurdere om informasjon er god nok. Spørsmålet blir då: Korleis då vurdere om produsentane sine alternativ er gode nok?
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2011-03-21:
Avfallspolitikken blei i full breidd sist behandla i St.meld. nr. 8 for 1999–2000. Det er altså elleve år sidan, og mangt er endra på alle desse åra. Avfall blir i større grad i dag sett på som ein ressurs, og godt er det. Avfallsmengda aukar monaleg år for år, og er det eitt tiltak regjeringa skal få kreditt for, er det fjerninga av avfallsavgifta, noko som bidrog til stor eksport av avfall. No er det også slik at mange kontraktar blei inngåtte mens avgifta framleis var aktiv. Desse vil bidra til at eksporten vil vare i mange år enno. Det viser at avgifta blei fjerna altfor seint. Biogass er også ein viktig ressurs som biprodukt. Der har svenskane kome mykje lenger enn vi har. Offentlege transportmiddel som går på biogass, er gode eksempel på det. Dette viser at det er på høg tid å ta fatt på ei ny avfallsmelding der tiltak og verkemiddel blir synleggjorde med det målet å få til ei avfallshandtering der både ressursane blir tekne vare på og problemavfall får ei god og tidsriktig behandling. Takk også til interpellanten for bidraget hennar til dette ved å ta opp denne interpellasjonen.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2011-03-21:
Mitt tema gjelder også det samme – Bradbenken. Statsråden gir her inntrykk av at dette var noe han oppdaget helt nylig. Men det har han ikke gjort. Han ble kjent med dette i 2009, og mitt spørsmål da er: Hva gjorde statsråden, etter at han som næringsminister ble kjent med dette, for å undersøke mulighetene for å omgjøre avtalen? Han må jo ha gjort betydelige undersøkelser siden han i februar i år – altså en god tid etterpå – til VG uttalte seg slik at han ble oppfattet som om dette var en avtale han ville gjøre om. De brukte uttrykket «fillerister eget selskap». Mitt spørsmål var: Hva har statsråden gjort fra han første gang oppdaget dette til han til VG filleristet selskapet og til i dag – i de årene fra han oppdaget dette?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2011-03-21:
Ja, fordi jeg ikke fikk svar på mitt spørsmål. Det er i grunnen derfor vi har sånne replikkordskifter, for at vi skal få avklart noe. Så derfor gjentar jeg det rett og slett: Jeg har betydelig sans for statsrådens følelsesliv, både i forhold til VG og uten VG, men hva har statsråden gjort som politiker og statsråd for å undersøke mulighetene for å gjøre noe med det han har mislikt, og hva er resultatet av det arbeidet?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2011-03-21:
Vi kommer et stykke videre. Men eierdialogen, har den altså begynt nå? Det må jo lenge ha vært eierdialog med selskapet. Jeg er klar over hva som ble sagt under høringen, jeg husker det faktisk ganske godt. Grunnen til at jeg spør om igjen, er at jeg ikke fikk noe svar den gang. Har eierdialogen hittil ikke innebåret at man har prøvd å undersøke mulighetene for at en avtale som er inngått i strid med Stortingets vedtak, kan opphøre? Er det noe man ikke har tatt opp i eierdialogen så langt? For nå sier statsråden at han vil ta det opp i den dialogen, men det har vel vært eierdialog i de årene statsråden har sittet i departementet, og hvorfor er det ikke gjort noe i den perioden? Som et tilleggsspørsmål kunne det vært interessant å få statsrådens vurdering av om den foregående statsråd, som har godtatt denne avtalen, også var bundet av retningslinjer for statlig eierskap, herunder lederlønninger, som han mener at denne avtalen er i strid med. Det er ikke nødvendig å svare på det, men det kunne vært interessant.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2011-03-21:
Ja, jeg stiller igjen spørsmålet: Hva har statsråden gjort i den eierdialog som har vært med Argentum hittil, for å sørge for å undersøke mulighetene for å bringe en avtale til opphør? Det er ikke uvanlig – selv i privatrettslige sammenhenger – at avtaler kan bringes til opphør. Kompensasjonsspørsmålet er vel et spørsmål om man ønsker å beholde de folkene man har, men dette er et marked hvor folk skifter jobb ganske hyppig. Så det at man ikke er ansatt til evig tid, er ikke nødvendigvis en svakhet i dette marked iallfall. Så mitt spørsmål er igjen: Hva har statsråden gjort i eierdialogen for å kunne iverksette et vedtak som bringer selskapet i pakt med hva Stortinget mener?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2011-03-21:
Det er unødvendig i forhold til Riksrevisjonen, men i forhold til noen tilstedeværende vil jeg minne om at Stortinget også uttrykker seg gjennom romertallsvedtak.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2011-03-21:
Jeg tar primært ordet for å kommentere komitélederens utsagn om Arbeiderpartiet og standpunkt i forhold til Riksrevisjonens rolle når det gjelder forvaltningen av statens interesser i de selskapene som er underlagt Finansdepartementet, dvs. Norges Bank og Statens pensjonsfond utland. Jeg vil, som foregående taler, altså saksordføreren, sa her akkurat nå, også vise til at dette ble avklart våren 2009. Det ble avklart i en innstilling fra finanskomiteen, der det var et bredt flertall – med unntak av Fremskrittspartiet og Venstre. Jeg vil også understreke at det naturligvis er slik at Finansdepartementet skal sende beretning om Norges Bank til Riksrevisjonen, men Norges Banks representantskap har altså oppnevnt en ekstern revisor for å ivareta revisjonen av bankens anliggende. Dette ble også klart i den samme innstillingen fra finanskomiteen våren 2009. På denne bakgrunn mener et bredt flertall i kontroll- og konstitusjonskomiteen at det ikke er nødvendig at Riksrevisjonen foretar kontroll av Norges Bank og Statens pensjonsfond utland. Så har jeg bare en kommentar til det representanten Per-Kristian Foss sa om helseforetak og lederlønninger. Jeg mener nok at det som skjer også i helseforetakene, er at ledersjiktet befinner seg i en eller annen lønnsmessig boble, at man ser på lederlønninger som en del av et veldig snevert marked, et nisjemarked om man vil. Man ser ikke sin egen lønn i forhold til den generelle lønnsutviklingen i samfunnet, og man ser den slett ikke i forhold til egne ansatte. Det er bare å se på hva de tjener, enten de er sykepleiere på Aker sykehus eller har andre stillinger i Helse-Norge. Jeg mener at det absolutt er på tide – det var andre som sa det her før meg – at man kanskje i Dokument nr. 1 neste år ser på akkurat dette med lederlønnsutviklingen i helseforetakene.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2011-03-21:
Det er en enstemmig komité som legger fram innstillingen om Riksrevisjonens undersøkelse av Navs oppfølging av sykmeldte. Utgangspunktet for denne undersøkelsen er for det første at personer med langvarig sykefravær har økt sannsynlighet for å bli permanent utstøtt fra arbeidslivet, for det andre at den politiske begrunnelsen for å opprette Nav var å få flere i arbeid og færre på trygd. Hva slags virkemiddel har så Nav for å få sykmeldte i jobb, enten det er heltid eller deltid, eventuelt aktiv sykmelding? Det er selvfølgelig å stimulere arbeidsgivere til å tilrettelegge for sykmeldte, slik Riksrevisjonen understreker. Det er også stille krav til de sykmeldte om å være i aktivitet, og å iverksette arbeidsrettede tiltak. Men det er også å stille tøffe krav til leger og andre sykmeldere om å endre holdninger og praksis, og å stille krav til seg selv om det samme. Etter min oppfatning må både Nav og legene i mye større grad være opptatt av at det eventuelt også er mulig å pendle mellom jobb og sykmelding, og at det gjøres i altfor liten grad. Aktiv sykmelding og gradert sykmelding er viktige tiltak. Ja, det er faktisk også slik at det av og til kan være bedre å gå på jobb enn å bli sittende hjemme. Jeg har ett eksempel fra en frisørsalong ikke så langt fra Stortinget. Lise og Lotte, for å kalle dem det, er frisører. Begge ble sykmeldt, på ulike tidspunkter, av samme grunn, vondt i nakke eller skuldre, fordi det er belastende for nettopp nakke og skuldre å drive med frisørarbeid. Lise sa: Jeg vil ha aktiv sykmelding. Det fikk hun ikke av Nav. Men hun gikk på jobb likevel, og hva gjorde hun? Jo, hun gjorde selvfølgelig resepsjonsarbeid. Hun tok telefonen, hun drev med data – alt kontorarbeidet. Lotte, derimot, ble sykmeldt og var hjemme – og hun er ikke kommet tilbake på jobb, etter to år. Personer med langvarig sykefravær kan fort bli permanent utstøtt fra arbeidslivet. Komiteen mener derfor det er nødvendig å ta initiativ overfor leger og andre sykmeldere, slik at både gradert sykmelding og aktiv sykmelding blir et reelt alternativ, og at sykmeldte ikke mister fellesskapet som de er en del av. Komiteen understreker også behovet for å bevisstgjøre de organisasjonene som organiserer leger osv., f.eks. Legeforeningen, og at dette følges opp av Helsedepartementet overfor fastleger eventuelt ved tillegg i fastlegeavtalen. Dette er helt nødvendig når bare 18 pst. har gradert sykmelding, og bare 15 pst. av Nav-kontorene har lagt fram statistikk om legenes bruk av gradert sykmelding. Det er for dårlig informasjon fra legene og for dårlig kartlegging av informasjon fra Navs side. Departementet har i sitt svar til Riksrevisjonen gjort det klart at det i løpet av våren blir fremmet en lovproposisjon med forslag til endringer i arbeidsmiljøloven og i folketrygdloven om nettopp oppfølging av sykmeldte, som ventes å tre i kraft 1. juli i år. Det synes jeg er et veldig viktig skritt på veien.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2011-03-21:
Jeg er glad for at statsråden signaliserer at Argentum-avtalen skal være i samsvar med det som er Stortingets vedtak. Det som imidlertid ikke er helt klart, er om statsråden er enig med regjeringspartiene, Kristelig Folkeparti og Venstre, som sto bak flertallsmerknaden, i at den Bradbenken-avtalen faktisk er i strid med Stortingets vedtak. Jeg vil utfordre statsråden på et konkret svar på dette: Deler statsråden flertallets syn på at denne Bradbenken-avtalen er i strid med vedtak fattet av Stortinget?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2011-03-21:
Jeg takker for et godt svar, men det skulle nær sagt bare mangle at ikke statsråden ville sørge for at Stortingets vedtak ble oppfylt, og nå har jeg fått klarhet i at statsråden også mener at den ordningen som Bradbenken er i Argentum-selskapet, er i strid med Stortingets vedtak. I høringen da statsråden ble utfordret på dette, sa statsråden at dette ikke er godkjent av departementet, men han sier følgende: «Jeg vil vel heller si at vi har levd med at Argentum har hatt en slik ordning, og ikke tatt initiativ til å gjøre noe.» Er statsråden enig i at han har vært altfor passiv i dette spørsmålet?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2011-03-21:
Bare noen korte merknader til den aller siste runden på Riksrevisjonens revisjonsansvar og eventuelle begrensninger av det. Nå er det slik at lover vedtas gjennom lovvedtak. Det at finanskomiteen tidligere, og nå denne komité, har ment noe om at virksomheten til Riksrevisjonen skal innskrenkes i forhold til det loven fastsetter, er altså ikke tilstrekkelig til å faktisk innskrenke Riksrevisjonens arbeidsområde. Jeg tok egentlig ordet bare for å presisere at Riksrevisjonen skal fortsette sin praksis på samme måte som den har gjort til i dag, inntil disse holdningene som både representanten Foss og representanten Nybakk har gitt uttrykk for, og som Stortinget i merknadsform har gitt uttrykk for, blir fremmet som lovforslag og eventuelt vedtatt som det.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-03-21:
Jeg ante en sterk utålmodighet etter ytterligere økt statlig styring fra forrige taler. Da vil jeg komme med et testspørsmål til statsråden. Som saksordføreren var inne på, er det en ganske sterk merknad knyttet til Argentum. Kristelig Folkeparti er med i dette flertallet, fordi vi mener at den ordningen de har, hvor man går inn i et slags eget selskap hvor Argentum selv står for storparten av kapitalinnskuddet mens de ansatte står for et lite beløp, men hvor det er en høy avkastning som de ansatte i fullt monn får del i, rimer lite med de vedtak og signaler om lederlønninger i offentlige selskaper og bedrifter med statlig eierskap som flertallet i dette hus har nedfelt. Jeg imøteser å høre hvordan regjeringen vil forholde seg til denne flertallsmerknaden. Jeg har ikke så mye å tilføye til saksordførerens innlegg. Det ivaretok det aller meste – kun et par enkle ord knyttet til dette med lederlønnsutviklingen. Dobbelt så høy lederlønnsutvikling i de statlige selskapene som i privat sektor er fasiten etter Riksrevisjonens utmerkede arbeid. Det er et tankekors når Stortinget har gitt så klare meldinger som man har gjort, akkurat når det gjelder dette. Jeg er glad for – som det ble sagt i høringen fra statsrådens side – at man i sin dialog med styrene vil forfølge dette ytterligere, også når det gjelder pensjon. Jeg må si at når det gjelder enkelte bransjer, og da snakker jeg også om Argentum, synes jeg egentlig det var befriende å høre statsråden. Statsråd Giske sa i høringen at han synes «det er noe fundamentalt rart med at folk først skal ha betaling for å gjøre jobben sin, og så skal de ha ekstrabetaling for å gjøre jobben sin ordentlig. Men sånn er det, det aksepterer jeg, og det må vi leve med. I finansbransjen er det helt særegne systemer. Der må man ha ekstra mye betalt for å gjøre jobben sin ordentlig.» Jeg er helt enig, og jeg spør meg hvordan staten som eier og som aktør også i disse finansmarkedene vil opptre for å få bukt med en kultur som jeg tror folk flest kjenner seg helt fremmed for. Det skulle jeg også ønske å høre statsråden si noen ord om, all den tid han representerer en stat som med sine eiendeler – sine økende eiendeler sågar – faktisk kan ha en markedsmakt til å gjøre noe med akkurat dette. Så til dette som flere av talerne – Nybakk og nå Langeland – har vært innom: helseforetakene. Det er jeg sikker på at vi kommer tilbake til. Det ligger jo ikke til oss å gi råd til Riksrevisjonen, men en oppfordring kan jo Riksrevisjonen få. Når de skal avgi sin rapport for inneværende år, skulle jeg meget vel sett at Riksrevisjonen hadde tatt en gjennomgang av lederlønningene i de statlige helseforetakene for å se om de er i tråd med Stortingets intensjoner.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-03-21:
Som del av flertallet tar jeg iallfall for gitt, også med det som statsråden nå sier, at man vil ta tak i saken og se hva man eventuelt kan få gjort. Styreleder i Argentum Tom Knoff uttrykte jo i høringen at de hadde merket seg synspunktet. Så de er nok forberedt på en eventuell henvendelse, for å si det sånn. Så får vi se hva nedsiden eventuelt skulle være for å annullere denne avtalen. Jeg hadde imidlertid lyst til å komme inn på selve nøkkelbegrepet, «konkurransedyktig lederlønn, men ikke lønnsledende». Som det ble henvist til i høringen, var det ingen styreledere som kunne henvise til noen problemer med rekruttering av ledere på grunn av denne regelen. Det kan jo bety at ledere ikke er så opptatt av penger som man tror av og til, eller det kan bety at denne regelen er så fleksibel at det i grunnen ikke spiller noen rolle. Hvilken tolkning tror statsråden er rett?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-03-21:
Jeg synes det også var fortjenstfullt at statsråden varslet en tettere dialog og klarere retningslinjer når det gjelder pensjon. Så mitt spørsmål er da: Ser statsråden for seg at det er det samme prinsipp som skal gjelde for pensjon, som en retningslinje for selskapene, nemlig at man skal ha konkurransedyktige pensjonsvilkår, men ikke lønnsledende, eller pensjonsledende, for å omtolke det?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-03-21:
Når Stortinget selv sier at et fenomen er i strid med Stortingets eget vedtak, tror jeg en statsråd ganske raskt vil være i usedvanlig store problemer hvis han skal overprøve det. Jeg tar til etterretning at flertallet i komiteen mener at denne ordningen er i strid med de intensjonene Stortinget har hatt med tidligere vedtak om lederlønn og bonusordninger. Samtidig er dette nå en avtale som er inngått, og som de ansatte har oppnådd i sine forhandlinger med selskapet og ledelsen, og som er vedtatt i styret. Derfor kan det være privatrettslige ordninger rundt dette, som også vi må forholde oss til når vi skal følge opp Stortingets merknader. Men at vi skal ta dette opp med selskapet og i størst mulig grad prøve å få ordningen i tråd med det som regjeringen ønsker, kan Stortinget føle seg trygg på.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-03-21:
Det er jo alltid et dilemma når vi stadig skjerper kravene. Mange av disse kravene kom i kjølvannet av eierskapsmeldingen fra 2006. Denne ordningen var etablert før den tid. Vi vil også oppleve når vi legger fram eierskapsmelding i vår, at vi kommer med ytterligere innstramminger, bl.a. i pensjonsordningen, som antakelig fører til at enkelte av dagens ordninger ikke lenger er i tråd med de nye retningslinjene. Så langt som mulig bør vi da prøve å få reforhandlet og finne gode løsninger i selskapene, som ivaretar de nye retningslinjene. Men samtidig er det begrenset i hvor stor grad vi kan gi det tilbakevirkende kraft, i og med at dette da også berører privatrettslige rettigheter, som jeg sa i mitt første svar.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-03-21:
Ordet «fillerister» er vel ikke mitt. Det tror jeg er VGs ord, og med mindre representanten Foss har en annen erfaring med VG enn meg, så vet han at jeg har svært liten innflytelse over hvilke ord VG bruker i ulike sammenhenger. Jeg tror heller ikke det er noe i artikkelen i VG som innebærer at jeg sier at dette var en nylig oppdaget ordning. Men jeg misliker den. Jeg hadde ikke kommet til å si ja til den hvis Argentum hadde spurt om å få innføre en slik ordning i min tid som statsråd. Jeg tror ikke mine forgjengere hadde gjort det heller. Men det er altså en vesentlig forskjell på hva man liker og ikke liker, og hva man faktisk kan gripe inn i. Det er også uriktig, som representanten Foss ga inntrykk av i sitt saksordførerinnlegg, at vi har politisk behandlet og godkjent denne ordningen. Vi har ved flere anledninger vurdert legaliteten i denne ordningen, og det er noe helt annet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-03-21:
Jeg er veldig usikker på om hensikten med replikkveksling alltid er å frambringe ny kunnskap, for dette spørsmålet stilte også representanten Foss under høringen da vi hadde den. Så den kunnskapen er allerede kjent – nemlig at vi ikke har bedt Argentum om å gjøre om ordningen, nettopp fordi det var en ordning vi hadde arvet, som formodentlig innebærer privatrettslige rettigheter for dem som har oppnådd denne ordningen, og at vi antakelig måtte stå overfor et krav om kompensasjon hvis den skulle bli omgjort. Derimot sa vi nei da Investinor spurte om å få en tilsvarende ordning, og vi hadde sagt nei dersom Argentum hadde kommet med en slik ordning i dag. Men på bakgrunn av det Stortinget nå sier, kommer vi selvsagt til å ta en slik samtale med Argentum i vår eierdialog og se på mulighetene for å få gjort om ordningen, og hva slags kostnader det eventuelt ville medføre.