John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-02-16:
St.meld. nr. 8 inneholder fire satsingsområder for funksjonshemmede fram til år 2001: Vi skal ha et inkluderende og tilgjengelig samfunn også for de funksjonshemmede. Det skal tas i bruk mer og sterkere brukermedvirkning i denne omsorgen, noe som er svært positivt. De funksjonshemmedes rettigheter skal styrkes og utvides, og forholdene skal bedre tilrettelegges for yrkesaktivitet for de funksjonshemmede. Den foreliggende innstilling er stort sett enstemmig fra komiteens side, noe som betyr at det er tverrpolitisk enighet om å bedre de funksjonshemmedes situasjon totalt i samfunnet. På vegne av mitt parti vil jeg særlig understreke nødvendigheten av en jevn og tilstrekkelig årlig ressurstilgang som gjør det mulig å gjennomføre de ulike forslag i planperioden. Jeg er godt fornøyd med den ekstra satsing når det gjelder ressurser som det er lagt opp til i budsjettet for 1999, en økning i forhold til foregående år på 66 mill. kr. I den foreliggende innstilling understreker Fremskrittspartiet i sine merknader det store antall eldre som blir funksjonshemmet i forbindelse med sykdommen Alzheimer, som fortrinnsvis rammer mennesker mellom 60 og 75 år. Denne sykdommen gir rask og sterk funksjonshemning med tap av livskvalitet, og disse menneskene blir meget raskt institusjonstrengende. Hele 70 pst. av pasientene i norske sykehjem er senil demente. Et nytt medikament som nå er på markedet, nemlig Aricept, kan i begynnerfasen av Alzheimer opprettholde god livskvalitet og utsette institusjonspleie fra ett til to år. Jeg vil derfor sterkt beklage at Rikstrygdeverket så langt ikke har villet tillate å forskrive medikamentet på blå resept. Det ligger et Dokument nr. 8-forslag om dette til behandling i sosialkomiteen, fremsatt av Fremskrittspartiet. Jeg vil sterkt henstille til de øvrige partiene i komiteen å støtte dette forslaget, først og fremst ut fra et menneskelig aspekt, men det er også grunn til å tro at det vil være fornuftig samfunnsøkonomisk å kunne forskrive dette medikamentet på blå resept – fremfor alt er det et rettferdighetsprinsipp som Fremskrittspartiet mener man i stor grad må ta hensyn til, slik at ikke bare de rike kan skaffe seg dette medikamentet, men også de som har dårlig økonomi. Fremskrittspartiet har ment og mener fortsatt at høreapparater må behandles på lik linje med andre tekniske hjelpemidler og dermed være fritatt for egenandeler. Jeg har aldri forstått hvorfor det skal være en forskjell når det gjelder egenbetaling for eksempelvis rullestolbrukere og hørselshemmede som trenger høreapparater. Fremskrittspartiet har i innstillingen fremmet forslag om å fjerne egenandelene på høreapparater, og jeg tar opp dette forslaget i denne sammenhengen. Jeg vil si meg glad for at departementet tar til orde for et tettere samarbeid mellom hørselssentralene og hørselskontorene som drives av organisasjonene. Jeg er likeledes glad for at departementet i form av rundskriv anmoder våre større sykehus om å anskaffe transportable teksttelefoner nettopp for hørselshemmede. Jeg mener at jeg har belegg for å si at mange klienter opplever store problemer med attføringsapparatet. En av grunnene til dette kan etter mitt skjønn være at den medisinske attføringen er blitt for kortvarig, og at den yrkesmessige attføringen på den annen side ikke er profesjonell og god nok, og at mange mennesker av disse grunner møter veggen og ender opp som sosialklienter eller uføretrygdede. Jeg finner at samarbeidet mellom den medisinske attføring, den yrkesmessige attføring og trygdesystemet er for dårlig formalisert. Jeg tror man kunne oppnå store gevinster ved en samlokalisering av disse nevnte etatene. Jeg er veldig glad for at det ble mulig å skaffe flertall i komiteen for Arbeiderpartiets forslag om videreutvikling av Petø-metoden for denne mindre gruppen pasienter, hvor man erfaringsmessig har opplevd at foreldrene har måttet bruke betydelige private midler for å få en skikkelig habilitering av disse barna.