Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2010-11-16:
Kashmir-konflikten er på mange måter en glemt konflikt. Verdens TV-seere og lesere vet at den finnes, men bryr seg lite, og journalistene sliter med å finne nye vinkler på konflikten. Det er imidlertid en veldig viktig konflikt. Uten at Kashmir-konflikten blir løst, blir det ikke fred mellom India og Pakistan, som begge er atommakter. De to nabolandene har kjempet to kriger, en minikrig og flere nesten-kriger over området, og begge gjør i dag krav på området. Viktigheten av fred mellom India og Pakistan kan neppe overdrives. Uten fred vil det bli vanskelig å fjerne krigsfaren mellom India og Pakistan. Uten fred vil lidelsene for sivilbefolkningen i Kashmir trolig fortsette. Og uten fred vil det dessuten bli vrient å finne en fredelig løsning i Afghanistan. Kashmir-konflikten handler om noe mer enn India og Pakistan. Den handler om kasjmirerne, deriblant trolig et flertall som ønsker selvstyre eller å bli en del av Pakistan. Det handler om deres menneskerettigheter, som stadig brytes av militante grupper, eller – i større grad – av indiske sikkerhetsstyrker. Disse representantene for verdens største demokrati er raske på avtrekkeren og overivrige etter å slå ned på den minste form for motstand i sin kamp mot militante tilhengere av Kashmirs selvstendighet. Det er derfor ekstra hyggelig at det er et bredt politisk engasjement på Stortinget for Kashmir og for å løse konflikten. Jeg har gleden av å lede den tverrpolitiske Kashmir-komiteen på Stortinget, med deltakelse fra alle partiene. Med i ledelsen har jeg Snorre Valen fra Sosialistisk Venstreparti, noe som er et klart uttrykk for den brede oppslutningen Kashmir-komiteen har. For komiteen er det en oppgave å styrke kunnskapen om Kashmir i det norske politiske miljøet og være en pådriver for en rettferdig og varig løsning på konflikten i Kashmir. Norge må aktivt bidra til at det internasjonale samfunnet gjør det som det kan gjøre for å løse konflikten. Derfor ser jeg fram til denne diskusjonen her i Stortinget. Jeg håper debatten kan fokusere på hva vi kan gjøre nå. La meg gjenta mitt kjernebudskap: «Konflikten om kontrollen over Kashmir har siden 1989 ført til at 80 000–100 000 mennesker har mistet livet. Lokale ledere i Kashmir har uttrykt at konflikten i regionen ikke lenger kan løses gjennom bilaterale samtaler mellom India og Pakistan, og de har anmodet verdenssamfunnet om å spille en mer aktiv rolle. Stadig flere observatører peker også på sammenhengen mellom situasjonen i Kashmir og i Afghanistan. Mange hevder at det vil være umulig å skape stabilitet i Afghanistan før man har løst spørsmålet om Kashmirs framtid.» Mitt spørsmål er således hva utenriksministerens vurdering er av konflikten, og Norges og Nordens muligheter til å bidra for å få en løsning. Jeg vil understreke vårt utgangspunkt. Vi kjenner FNs resolusjoner fra 1948 om Kashmir, og den betydning de legger i å få slutt på væpnede stridigheter og i stedet få avgjort tvisten om Jammu og Kashmir gjennom en fri folkeavstemning. FN understreket fra første stund at en fortsettelse av konflikten kunne true den internasjonale fred og sikkerhet. Vi legger dette til grunn og beklager at denne fredsoppskriften fra FN ikke er fulgt opp på en slik måte at konflikten i dag er løst. Jeg ser gjerne en mer aktiv rolle fra FNs side i dette arbeidet framover. Men vi tror også på at stormaktene – og andre land – kan bidra positivt utover det å støtte FNs arbeid. For noen dager siden var USAs president, Obama, på offisielt besøk i India. Det knyttet seg stor spenning til om han da ville skape en bevegelse i Kashmir-prosessen. Ut fra det som er offentlig kjent, synes det ikke som om USA tok initiativ til det. Et klart ønske fra partene kunne gjort dette mulig, men en slik situasjon forelå dessverre ikke. Vi tror det er i både Indias og Pakistans interesse å få løst Kashmir-konflikten. Det vil styrke disse landenes muligheter for å få løst andre store utfordringer de står overfor. For India – som har ambisjoner om å bli medlem av FNs sikkerhetsråd – vil løsning av Kashmir-konflikten være en stor fordel. India er verdens største demokrati og vil få kreditt for en løsning som åpner grensene og sikrer menneskerettighetene for det kasjmirske folk. For Pakistan – som har store utfordringer internt og i de store grenseområdene mot Afghanistan – vil løsning av Kashmir-konflikten bety at landet i mye større grad kan sette inn ressurser på økonomisk og sosial utvikling som gagner pakistanerne flest og fremmer politisk stabilitet og økt sikkerhet i grenseflaten mot Afghanistan. Også for det internasjonale samfunn er det viktig å løse Kashmir-konflikten. Ikke minst kan det gi bedre vilkår for omforent innsats i kampen mot terror. Tidligere president Bill Clinton kalte en gang Kashmir-konflikten for verdens farligste konflikt. Det gjorde han med god grunn. Millioner av mennesker i Kashmir lider på grunn av den uløste konflikten. Mange er døde. Liv går stadig tapt. Vi må vise solidaritet med Kashmirs folk. Den uløste konflikten truer også freden i regionen. Både India og Pakistan er store land med betydelig militær kapasitet. Risikoen er ekstra stor fordi utbrudd av en ny krig i verste fall kan utløse bruk av atomvåpen. Dessuten er den uløste konflikten en bremsekloss i arbeidet for å bekjempe terror. Kashmir-konflikten er et svært ømtålig tema både i India og i Pakistan. Kashmir var aldri en integrert del av India, sa den indiske forfatteren Arundhati Roy. Dette resulterte bl.a. i at opposisjonspartiet Bharatiya Janata Party gikk så langt som å kreve at forfatteren skulle bli kastet i fengsel for oppvigleri. Forfatterens kritikk gikk også på de indiske myndighetenes opptreden i en delstat der over 100 mennesker har mistet livet i anti-India-protester bare siden juni i år. Denne uka sa Indias innenriksminister riktignok at Roy ikke kommer til å bli arrestert, men bare kravet i seg selv sier sitt. Det er ikke nok å henstille til USA og president Obama om å ta opp Kashmir-konflikten når han har kontakt med Pakistans og Indias ledere. Også andre må kartlegge hva de kan gjøre. Og det er vår plikt og vår oppgave å spørre oss hva Norge og Norden kan gjøre. Jeg hadde i forrige uke møte med Pakistans nye ambassadør her i Norge. Han pekte på Norge som en fredsskapende nasjon som har bidratt veldig positivt inn i mange konflikter. Hva kan Norge gjøre inn i Kashmir-konflikten for å løse den? Til slutt vil jeg understreke et poeng som lett kan bli glemt. Kashmir-konflikten må ikke bli forsøkt løst over hodet på folket i Kashmir, uten deres deltakelse. Også de må involveres i en prosess som skal lede til en rettferdig og varig fredsløsning. Vi fordømmer all vold, tortur og terror som går ut over uskyldige mennesker i Kashmir. Vi er utålmodige, og vi ønsker fart i arbeidet for å gi dem en bedre framtid. De har ventet altfor lenge på en løsning.