Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2012-05-07:
I juni 2007 fremmet Stoltenberg-regjeringen en egen stortingsmelding om framtidens tannhelsetjenester. Stortinget hadde en lang og god behandling av saken fram til endelig vedtak i mars 2008, men nå over fire år senere kan vi konstatere at det ikke har skjedd noe på de viktigste feltene som meldingen tok opp, nemlig: 1. bedre rettigheter for dem som trenger det mest, og: 2. skjerming av utgifter for dem som trenger det mest. Det kan vel heller ikke sies at regjeringen har levert på det tredje punktet, nemlig bedre tilgjengelighet til tannhelsetjenester. Dette er direkte skuffende. Det manglet heller ikke på valgløfter fra de rød-grønne partiene i valgkampen i 2009. Vi fikk vel alle med oss Arbeiderpartiets landsmøte, hvor grasrota i partiet vant en seier over partiledelsen. Vi husker Rune Gerhardsens uttalelse: «Uten tenner, stanser landsmøtet.» Partiledelsen advarte mot store kostnader, men gjennom en demokratisk avgjørelse vant grasrota over partiledelsen, og velgerne fikk høre at nå var det tannhelse som skulle bli Arbeiderpartiets store satsingsområde framover. Også Senterpartiet lovet en tannhelsereform hvor det offentlige skulle ta større ansvar. SV anså seg selv for å være pådriver i tannhelsesaken og uttrykte tilfredshet med at de andre regjeringspartiene nå fulgte etter. En skulle nesten tro at en tannhelserevolusjon sto for døren, for Audun Lysbakken steg opp på barrikadene og slo fast at ingen her i landet skulle betale mer enn 2 500 kr hos tannlegen hvis de rød-grønne fikk fortsette å regjere. Mange lot seg nok lure av disse fagre løftene, og de rød-grønne fikk flest mandater i valget og kunne danne regjering. Men allerede i regjeringserklæringen var tannhelseløftene tonet ned til det ugjenkjennelige, og siden har ikke noe skjedd. Fremskrittspartiet har i en årrekke tatt til orde for at tennene må bli betraktet som en del av kroppen. Vi vet at mange pasienters sykdomsplager kan ha sin årsak i dårlig tannhelse. Likeledes er vi fullt klar over at mange sykdommer og medisinering kan ha som effekt at tannhelsen også blir dårlig. Det er derfor av vesentlig betydning for pasientene at dette blir sett i sammenheng. Fremskrittspartiet var en pådriver for å få på plass en refusjonsordning for pasienter med periodontitt, og mange pasienter som ellers ville ha mistet sine tenner og hatt store plager, kan på grunn av denne refusjonsordningen få behandling i tide, slik at betennelsen kan drives tilbake og tennene beholdes. Dessverre er det fortsatt mange som ikke har råd til å gå til tannlege regelmessig. Vi vet at regjeringspartiene er opptatt av å bekjempe rikdom, men de viser ikke samme iver etter å bekjempe fattigdom. Tall fra Statistisk sentralbyrå viser at 140 000 nordmenn ikke har råd til å gå til tannlegen. Selv om vi har en godt utbygd skoletannhelsetjeneste, er det altså en rekke nordmenn som ikke er økonomisk i stand til å fortsette å ta vare på tennene sine. Selv om tannhelsen i befolkningen har blitt mye bedre de siste 40 årene, har enkelte grupper store tannhelseproblemer, og tannhelseproblemene er størst hos folk med lav sosioøkonomisk status. Har ikke vi som samfunn da et ansvar? Fremskrittspartiet mener det. Vi ser også at 3 pst. av landets befolkning har tannhelseutgifter som overstiger 10 000 kr i året. Fremskrittspartiet mener at vi også her må se på om det ikke skal være et tak som tilsier en viss refusjon fra det offentlige når tannhelseutgiftene blir veldig høye. Så er vi selvsagt klar over at det er fri prisfastsettelse på tannhelsetjenester, og det er vi opptatt av at det fortsatt skal være. Men i våre merknader viser vi da til Sverige som har løst dette med at refusjoner for gitte behandlinger er knyttet opp mot en offentlig referanseprisliste. En undersøkelse viser at 14 pst. av de med inntekt under 200 000 kr mener at egen tannhelse er meget dårlig, mens kun 2 pst. av de med inntekt over 1 mill. kr er av samme oppfatning. Fremskrittspartiet mener at alle i Norge skal ha råd til å gå til tannlegen, mens regjeringen mener det bør forbeholdes de med tykke lommebøker. Jeg vil også rette fokus mot dem som står nederst på samfunnets stige, som har slitt med rusproblemer, og hvor tannhelsen har forfalt, men som ønsker et nytt liv og en jobb. Vi kan sikkert alle forestille oss at det kan være ganske traumatisk å stille opp til jobbintervju med et tannsett som er preget av forfall. Jeg etterlyser på ny regjeringspartienes vilje til å følge opp sine valgløfter. Audun Lysbakken er nå medlem av komiteen, og SV har her mulighet til å hjelpe dem med dårligst råd. Thomas Breen vil bruke alle egenandelene i helsevesenet til å innfri Arbeiderpartiets tannhelseløfter, noe som vil føre til enda lengre helsekøer, og det er absolutt ikke veien å gå. Jeg håper likevel på støtte for våre forslag her i dag, slik at vi kan komme et skritt videre og få på plass et løft innenfor tannhelsefeltet i Stoltenberg-regjeringens siste regjeringsår. Med dette vil jeg få ta opp forslagene fra Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti.