Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2008-01-15:
Kvaliteten i norsk opplæring har på nytt vært i søkelyset etter at den siste PISA-rapporten har gitt oss en vekker. Ikke bare er norske elevers faglige nivå lavere enn gjennomsnittet i OECD, men det vises en nedgang i faglig nivå i forhold til forrige måling. Det er naturligvis sammensatte årsaker, og det er vanskelige utfordringer som skal løses både i og utenfor denne forsamling, for å snu denne negative trenden. Fremskrittspartiet har lagt frem en rekke viktige forslag som skal bidra til å bedre kvaliteten i opplæringen. Noen er behandlet, og avvist av Regjeringen, andre ligger til behandling i komiteen i vår. Også andre opposisjonspartier har fremmet viktige forslag til forbedringer. Det vil bli en utfordring å samle alle gode krefter i en kamp for å bedre kvaliteten i skolen, fremfor en kamp om retoriske poenger i nyttårstaler og på skolebesøk. Det skal langt mer enn prat til for å bedre kvaliteten i norsk skole. Prat er imidlertid et gunstig virkemiddel for å sette fokus på konkrete forhold, og interpellasjoner har på mange måter det for øye å sette i gang prat i Stortinget om viktige politiske saker. Denne interpellasjonen er slik sett ment som et bidrag til å vekke interessen for - og praten om - hvordan vårt skolesystem kan reagere på enkelte av de beslutningene som fattes i Stortinget. Interpellasjonen handler altså ikke om de gode forsett, men om å omsette gode forsett i praksis. Regjeringen har laget en egen skryteliste over hvordan den har arbeidet for å bedre innsatsen i skolen. Som vanlig er det de 21 milliarder kronene til kommunesektoren som skal løse de fleste utfordringer - alt fra 20 000 nye hender i eldreomsorgen, bedre folkehelse, økt veivedlikehold, kulturskoler, kulturhus, fritidsklubber og barnehager til mer kirkelig aktivitet og en langt bedre skole. Kommunene og fylkene har fått 21 milliarder kr mer under denne regjeringen, men perspektivet er i grunnen ganske meningsløst og innholdsmessig nær sagt lureri. Realiteten er at kostnadsveksten i kommuner og fylker under denne regjeringen er høyere enn inntektsveksten når en tar høyde for nye pålegg, inflasjon og demografiske endringer. Det mangler penger for å gi rom for aktivitetsvekst utover kostnadsvekst. Når det økonomiske handlingsrommet reduseres, vil det ha som naturlig konsekvens at de enkelte skoleeierne blir mer kreative - ikke i den forstand at de øker det pedagogiske kreativitetsarbeid for å øke læringsutbyttet, men de blir økonomisk mer kreative for å finne nye muligheter for innsparinger. Det er i seg selv ikke negativt å ha fokus på innsparing, for det er et betydelig rom for effektivisering også innenfor skolesektoren. Utfordringen er at denne kreativiteten ofte ender med reelle kutt i tilbudet til elevene. Det er naturligvis den enkleste måten å spare penger på. Når en så får varsler fra media, elever og foreldre om at skoler utøver sin kreativitet på denne måten, er det ikke grunn til å bli veldig overrasket. Mer overrasket kan man bli over at Regjeringen frem til i vinter har vært relativt passive tilskuere til at dette har skjedd. Jeg lar meg ikke lure av påstander om at dette er en helt ny problemstilling. I en årrekke har det vært kjent at elever taper undervisningstid på mange måter. Støy og uro i klasserommet er én faktor. Fremskrittspartiet har nå til behandling i komiteen 16 konkrete punkter for å bedre den situasjonen. En annen tidstyv er vikarløse timer og skoleaktiviteter som ikke er relatert til fag og undervisning. Nå er det også avdekket at tidstyveriet er organisert av skole og skoleeier for å spare penger. Det skjer helt systematisk og helt bevisst mange steder - og det skjer mens SV har vakt i Kunnskapsdepartementet. NTB og Aftenposten anslo i november 2007 at elevene ble snytt for mellom fem og ti fagtimer i alle fag. Dette medfører naturligvis at skolen tjener penger på å redusere undervisningstiden for elevene, og det medfører samtidig at elevene selvfølgelig går glipp av viktig undervisningstid. Noen vil kanskje hevde at fem-ti fagtimer ikke er noe å lage en stor sak av i Stortinget. Sett i lys av de siste nasjonale og internasjonale undersøkelsene om faglig nivå er det åpenbart at norske elever trenger den undervisningen de har krav på. I tillegg er dette symptomer på en skolesektor som ikke tar elevenes rettigheter på tilstrekkelig alvor. I Drammens Tidende 21. november 2007 kunne man lese om fylkesrådmannens budsjettforslag. Utdanningsforbundet i Buskerud forteller i avisen at forslaget fra fylkesrådmannen vil svekke opplæringstilbudet. Hovedtillitsvalgt, Helle Christin Nyhuus, sier til Drammens Tidende at antall timer er lavere enn normen som skal legges til grunn i læreplanen av Utdanningsdirektoratet. «Eksempelvis sier direktoratet at det skal være 84 undervisningstimer i samfunnsfag og 113 timer i norsk i førsteklasse på almennfag. Dersom fylkesrådmannens forslag går gjennom, vil elevene i Buskerud bare få 78 timer i samfunnsfag og 105 timer i norsk.» I Fredriksstad Blad 22. november 2007 kunne en lese at elevene ved Frederik II videregående skole kunne miste 260 skoletimer. I Stavanger Aftenblad 8. desember 2007 står det at elevene i Rogaland kan miste 240 timer med undervisning. Kunnskapsministeren har gitt elevene beskjed om å klage dersom de opplever kutt i timetallet. Det er godt og vel. Men på den måten skyver statsråden ansvaret fra offentlige kontrollmyndigheter over på den enkelte elev, og det er den enkelte elev som får rapporteringsplikten istedenfor at statsråden legger til grunn at det er de offentlige kontrollorganer som skal avdekke dette. Han har også gitt uttrykk for at han vil bidra til at brudd på elevenes rettigheter skal avdekkes. Det er bra at statsråden har foretatt seg noe etter at Fremskrittspartiets interpellasjon ble innlevert 22. november i fjor. Det viser at det er viktig og nødvendig med en opposisjon som presser på for å øke Kunnskapsdepartementets fokus på opplæring. Men det er likevel verdt å merke seg at det måtte et massivt press til fra Utdanningsforbundet, opposisjonen og media for at statsråden skulle gi dette den rette oppmerksomheten. Det er sikkert ganske mange måter en kan regne på for å omgå de fastsatte normene for elevenes undervisningstid. Kanskje er deler av problemstillingen at de sentrale føringene for elevers rett til undervisning ikke er gode nok. Det er imidlertid uakseptabelt at skoleeiere stadig finner nye og kreative regnemetoder som i realiteten medfører undervisningskutt for elevene. Disse oppslagene kommer samtidig med at Regjeringen sier at den har satset sterkt på norsk skole, og at den vil satse enda sterkere. I går så vi at Dagsavisen hadde et oppslag om Regjeringens skolesatsing som så langt har ført til at lærertettheten har gått ned i grunnopplæringen, og at det siden regjeringsskiftet i 2005 har blitt 0,25 flere elever pr. lærer - stikk i strid med Regjeringens påstander og løfter. Mot slutten vil jeg også si at jeg har merket meg at vi tidligere i denne sal under diverse debatter har diskutert påstander knyttet til uregelmessigheter fra enkelte private skoler. Da har regjeringspartiene og statsråden vært særdeles krasse. Noen av oss har sagt at det kan være at det også i offentlig eide skoler skjer ting som ikke er helt all right, men da har vi blitt nær sagt sablet ned av statsråden og hans soldater i salen, for det var bare tøv. Nå står vi altså midt oppe i en situasjon hvor fylkeskommunen, som eier de aller, aller fleste videregående skolene i dette landet, bevisst reduserer tilbudet til elevene for å spare penger. Da forventer jeg at statsråden denne gangen tar ansvaret for det - ikke ved å skyve ansvaret ned på fylkeskommunene, men ved å si hvilke nasjonale grep han vil foreta for å løse opp i utfordringene i den offentlig eide skolen. Derfor vil jeg be om at statsråden gjør rede for hva han har foretatt seg for å sikre at elevenes rett til opplæring er blitt oppfylt før oppslagene i dagspressen, og på hvilken måte han for fremtiden vil sikre at pålagte innsparinger ikke fører til at elevene får dårligere opplæringstilbud og blir snytt for viktig undervisningstid.