Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2011-06-08:
Jeg vil begynne med å rose representantene fra Kristelig Folkeparti for et godt forslag. Arbeiderpartiet deler bekymringen for vanskeligstilte på boligmarkedet, og er også opptatt av å legge til rette for at folk kan gå fra å leie til å eie egen bolig. En stabil boligsituasjon er en viktig forutsetning for et godt liv og påvirker helse, yrkesdeltakelse og andre forhold positivt. En ustabil boligsituasjon har motsatt effekt. Utgangspunktet for forslaget er en modell fra Fræna kommune som i korte trekk har bestått i at kommunen har kjøpt en bolig, finansiert med tilskudd fra Husbanken og et lån som kommunen har tatt opp. Det har så vært inngått en femårig leiekontrakt, der leien har vært satt til det beboerne vil klare å betale. Etter fem år har de så kunnet kjøpe boligen. Basert på de positive erfaringene fra Fræna ønsker forslagsstillerne å få til en nasjonal ordning. Det er noe en samlet komité, med unntak av Fremskrittspartiet, også ønsker. Det brede flertallet deler forslagsstillernes ønske om å styrke vanskeligstiltes muligheter for å etablere seg på boligmarkedet. I brev til komiteen av 10. desember varslet kommunal- og regionalministeren at hun åpner for en ny og mer hensiktsmessig leie-før-eie-ordning gjennom Husbanken. Flertallet er tilfreds med dette, og mener at det også kan bli aktuelt å vurdere andre leie-før-eie-modeller i forbindelse med den varslede stortingsmeldingen om boligpolitikk. Fra Arbeiderpartiets side er vi opptatt av å få vurdert om og hvordan borettslag kan gis mulighet til å etablere slike prosjekter. Den modellen vi drøfter i dag, er en god løsning i kommuner der en bolig er et hus. Den er ikke tilpasset behovene der flerhusholdningsbygg er normen. Fremskrittspartiet er opptatt av å advare mot detaljregulering, mener ordningen ikke vil virke og hevder den er dyr og vanskelig å administrere. Bruken av begrepet «detaljregulering» må bero på en misforståelse. Regjeringens leie-før-eie-modell er ikke et statlig pålegg, men et verktøy som tilbys kommunene. Flertallet er opptatt av at kommunene skal ha et bredt spekter av virkemidler for å bistå vanskeligstilte i boligmarkedet. Det vil være opp til den enkelte kommune å vurdere om dette og andre virkemidler er hensiktsmessige. Forslaget utvider altså det kommunale handlingsrommet, og gir samtidig vanskeligstilte større frihet til å velge om de vil leie eller eie. At det skal være et uttrykk for statlig detaljregulering, er vanskelig å forstå. I tillegg er ordningen verken dyr eller vanskelig å administrere – tvert imot. Og erfaringene fra Fræna er så positive at Fremskrittspartiets påstand om at ordningen ikke vil fungere, virker helt urimelig. Jeg fikk ordet først, president. Det er imidlertid min vararepresentant som er oppført i komitéinnstillingen og på Stortingets hjemmesider som saksordfører. Saken har ligget til behandling i kommunalkomiteen siden 6. desember i fjor. Jeg ble valgt til saksordfører på komitémøtet dagen etter og har vært sakens ordfører mens komiteen har behandlet saken, og jeg er det her i dag. Bakgrunnen for at min vararepresentant likevel betraktes som saksordfører i Stortingets administrative systemer, er at jeg hadde permisjon på grunn av et annet oppdrag for Stortinget den dagen saken ble avgitt i komiteen. At innstillingen må avgis slik, forstår jeg. Jeg synes likevel det er merkverdig at Stortingets hjemmesider og øvrige dokumenter ikke skal være riktige. Praksisen med at saksordførerskapet overalt ellers følger den som tilfeldig møter som vararepresentant når saker avgis, er ikke hjemlet i Stortingets forretningsorden og gir i beste fall et unøyaktig inntrykk, i verste fall skaper den praktiske problemer. Hvordan skulle man f.eks. håndtert det om min vararepresentant hadde møtt for en annen representant her i dag? Jeg har tatt opp denne saken med Stortingets administrasjon, uten hell, og vil derfor be presidentskapet endre denne praksisen. La meg understreke at det ikke handler om å fordele ære eller skyld, men om at formaliteter bør avspeile faktiske forhold. Det er generelt en god kjøreregel. Til slutt vil jeg nevne at denne saken er et eksempel på at opposisjonen blir hørt når det fremmes private forslag. Vi har vært igjennom mange runder i denne salen der det er blitt satt spørsmålstegn ved hvorfor ikke regjeringspartiene bare kan stemme for ting de er enig i. Denne saken er også et eksempel på hvorfor det ikke er noen god idé: Regjeringens leie-før-eie-løsning er en bedre og mer fleksibel løsning enn den Kristelig Folkeparti opprinnelig foreslo. Men vi oppnår det samme: å styrke vanskeligstiltes muligheter på boligmarkedet.