Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-05-21:
Dette er en gledens dag for det frivillige Norge, for idrettsliv og for kulturliv over hele landet. Det vedtaket Odelstinget kommer til å gjøre i dag, innebærer historiens største løft for tilskudd til idrettsanlegg, ulike kulturaktiviteter og idrettsaktiviteter. Det har vel neppe vært et tilsvarende løft – kanskje bortsett fra den gangen dette med tippemidler ble innført. Spørsmålet om fordeling av tippemidlene har en lang historie. Helt tilbake i 1985 diskuterte man i denne salen endringer i lov om pengespill, hvor det ble diskutert å lage en annen fordelingsnøkkel for tippemidlene i tippeloven. Den gangen var det idretten som skulle få en større andel. Det ble stoppet ved et kabinettsspørsmål ved den daværende regjeringen Willoch. I årene etter har det vært diskutert flere ganger å endre fordelingen av tippemidlene. Bekymringen har hele tiden vært at forskningen som skulle fases ut, skulle bli skadelidende. I dag har vi fått en ny kilde for penger til forskningen, nemlig Forskningsfondet. Og det er gjennom Forskningsfondet vi nå har funnet en løsning som gjør at det er forsvarlig å endre på tippenøkkelen på en slik måte at forskningen også sikres fullt ut. Ja, faktisk er det slik at forskningen gjennom den endringen som flertallet i kulturkomiteen nå går inn for ved at man endrer tippenøkkelen, samtidig som Forskningsfondet økes med 14 milliarder kr, får 400 mill. kr mer i løpet av de neste tre årene enn den ville fått om vi ikke hadde gjort noen endring overhodet. Det betyr også at forskningen er sikret en mer stabil inntektskilde. Forskningsfondets avkastning er ganske stabil. Det bygger på langsiktige renter og ikke på, som enkelte aviskommentatorer nærmest har framstilt det som, aksjekursenes opp- og nedgang på amerikanske børser. Det må være mer betryggende for forskningen å ha en slik stabil inntektskilde enn å være avhengig av hvor mange som til enhver tid spiller Lotto i Norge. Når vi i tillegg har fått et flertall i komiteen som klart slår fast at opptrappingsplanen for forskningen står fast, er jeg svært trygg på at dette kommer forskningen til gode. Noen har uttrykt bekymring for grunnforskningens andel av de totale midlene når tippingen kommer inn på denne måten. Jeg vil si at det er fullt mulig å fordele midlene slik at grunnforskningen kommer ut minst like godt som i dag. Det slår også komiteens flertall fast. Stortinget har tidligere vedtatt en opptrappingsplan for forskningen som innebærer en langt sterkere økning enn de ekstra pengene som nå kommer fra Forskningsfondet. Så gjennom en fornuftig fordeling av økningen kan grunnforskningen styrkes på en slik måte at man faktisk får en større andel av forskningsmidlene i framtida, dersom det er politisk ønskelig. Vi skal innfase endringer av tippenøkkelen over tre år. Når den er fullt ut innfaset, betyr det 430 mill. kr ekstra til idrett og 430 mill. kr ekstra til kultur. Idrettspengene skal hovedsakelig gå til anleggsinvesteringer. Det betyr en nærmest dobling av anleggsutbygginger hvert eneste år. Og det trengs. Vi hører, særlig i byområdene, ganske rystende historier om hvordan idrettslag knapt får tid i hallene. Enkelte får kanskje én time i uka, og det sier seg selv at man rett og slett ikke kan drive lagidrett med én times treningstid i uka. Særlig i hovedstaden har det vært en svært stor mangel på idrettsanlegg, og det trengs at man gjør et kjempeløft. Disse pengene betyr at enkelte fylker får 20–30 mill. kr ekstra hvert eneste år til bygging av anlegg. Pengene skal i sin helhet gå til nærmiljøanlegg for barn og unge – haller, svømmebasseng, fotballbinger osv., som gjør at barn og unge lett får tilgang til idrettsplasser og lett kan få drive sine idrettsaktiviteter. I tillegg skal en del av pengene gå ut til lagene og særforbundene, slik at man kan bruke noen kroner på trenerlønninger og på drift, slik at alle de hverdagsheltene som driver det frivillige Idretts-Norge, kan bruke litt mindre tid på dugnadsarbeid, litt mindre tid på lotteri og tombola og litt mer tid på det som er det viktigste, nemlig idrettsaktiviteten for barn og unge. Det gjøres et kjempeløft i Norge gjennom det frivillige arbeidet. Hvis det er noe som kan ta livet av det og kvele det arbeidet, er det det at man må bruke minst like mye tid på pengeinnsamling som på aktivitetene i seg selv. Derfor vil dette bidraget ikke bare være et bidrag til driften av klubbene, men det vil også være et bidrag til å opprettholde den enorme frivillige innsatsen som vi er helt avhengig av også i årene framover. I tillegg vil friluftslivet få en del av disse anleggsmidlene – 7 pst. skal gå til friluftsanlegg. Det betyr at vi kan få flere merkede løyper, og vi kan få flere andre muligheter til å utøve friluftsliv. Som tidligere utdanningsminister er jeg spesielt glad for at den kulturelle skolesekken får et så stort løft. Kulturmidlene skal fordeles med 170 mill. kr til den kulturelle skolesekken, 130 mill. kr til Frifond-ordningen, og 130 mill. kr til bibliotek, infrastruktur, kulturbygg osv. I statsbudsjettet for 2002 var det foreslått 18 mill. kr til den kulturelle skolesekken. Det ble kuttet av den nåværende Regjeringen til 12 mill. kr. Dette innebærer en økning til 170 mill. kr. Det er en revolusjon for den kulturelle skolesekken. Det betyr at barn og unge over hele landet kan nyte godt av kultur – besøke kunstgalleri, besøke teater og orkester, utøve kulturaktiviteter selv, invitere forfattere, skuespillere og musikere inn i klasserommet, rett og slett bli kjent med alle de ulike kunstformene vi har både ved å oppleve og å utøve disse. Samtidig legger vi til grunn at dette vil komme hele kulturlivet til gode. Ved at skolene, kommunene eller andre kjøper kulturelle tjenester fra ulike aktører, vil hele bredden av kulturlivet nyte godt av disse pengene. Derfor er det ikke riktig, som det har vært sagt, at det bare kommer en del av kulturlivet til gode. Jeg registrerer at enkelte bekymrer seg over at dette skal gå ut over det øvrige kulturbudsjettet. Det kan jeg rett og slett ikke forstå, fordi det skal gå like mye penger fra tippemidlene inn på budsjettet som før. Det er bare hvis Regjeringen har et bevisst ønske om å nedprioritere kulturbudsjettet til fordel for andre deler av budsjettet, at det vil bli resultatet. Det finnes ingen sammenheng mellom det vi nå gjør på tippenøkkelen, og det øvrige kulturbudsjettet fordi pengestrømmen vil være uforandret. Så kan man si at dette spiser opp en del av handlingsregelens handlingsrom i statsbudsjettet i årene framover. Nå er det ikke lenge siden vi på Høyres landsmøte hørte finansminister Per-Kristian Foss ramse opp hvordan skattelettene nå skulle tilflyte det norske samfunnet gjennom heving av innslagspunktet for toppskatt, gjennom økning av bunnfradraget, gjennom fjerning av boligskatten, ja 30 milliarder kr er lovet i skattelette i de kommende årene. Det vi nå gjør på tippenøkkelen, til fordel for idrett og kultur og til fordel for barn og unge, utgjør 280 mill. kr, altså mindre enn en tiendedel av det som er lovet i skattelette i denne perioden. Så hvis kulturministeren får problemer med å innpasse dette i handlingsregelen, kunne det være en idé å ta én runde til i forhold til alle de skattelettelsene Regjeringen har lovet. Det er i alle fall ingen tvil om at det er rom innenfor statsbudsjettet til denne økningen. Det er merkelig at når det er snakk om alle de skattelettelsene som Regjeringen har lovet, er det ikke uansvarlig. Det er ikke uansvarlig når finansministeren ramser opp det ene etter det andre fra talerstolen på Høyres landsmøte, men når det er snakk om noen få titalls millioner til barn og unge og til idrett og kultur, er det straks uansvarlig, da er det straks svært problematisk i forhold til både budsjettbalanse og handlingsregel. Det frivillige Norge, idrett og kultur, har i ord vært Kristelig Folkepartis hjertesaker i mange år. Det er nå et flertall som viser noe i handling, og det er til syvende og sist det som teller.