Trond Helleland (Høyre), 2004-11-30:
Høyre er glad for at det er enighet om hovedlinjene i den meldingen vi behandler. Norge skal oppleves som et trygt og sikkert land å leve i. Dette fordrer en kontinuerlig fokusering på samfunnssikkerhet. Regjeringen har i St.meld. nr. 39 for 2003–2004 pekt på hvordan dette fokuset følges opp gjennom forebyggende virksomhet, gjennom organisering av kriseberedskap samt gjennom rammer for håndtering når krisen er et faktum. Det er dratt opp tre grunnleggende prinsipper for arbeidet med samfunnssikkerhet: For det første at den som har et ansvar i normalsituasjon, også har et ansvar ved ekstraordinære hendelser, for det andre at den organisasjon man opererer til daglig, skal være mest mulig lik den man har under kriser, og for det tredje at kriser skal håndteres på et lavest mulig nivå. Regjeringen er øverste leder av statsapparatet og står ansvarlig overfor Stortinget. Derfor bør ansvaret for organiseringen av statsapparatet ligge til regjeringen. Parlamentarisk praksis har stadfestet dette. Det ligger i vår parlamentariske og konstitusjonelle sedvane at regjeringen i utgangspunktet skal stå fritt til å avgjøre hvordan statsapparatet skal organiseres. I dette ligger at Stortinget har vært svært tilbakeholdent i forhold til å gripe inn i regjeringens organisering av statsstyrelsen. Dette betyr ikke at ikke Stortinget skal kunne gi råd eller andre former for politiske føringer. Dette kan og gjør Stortinget på forskjellige måter. Som eksempel vil bevilgninger og lovverk kunne legge føringer for, eller begrense, regjeringens handlingsrom. Det Stortinget derimot bør være varsom med, er å fatte bindende instrukser på slike områder. Slike instrukser kan i sin tur igjen gjøre det vanskelig for Stortinget å skjøtte sin kontrolloppgave, ved at Stortinget kan komme i en situasjon der kritikkverdige forhold kan ledes direkte tilbake til Stortingets instrukser til regjeringen. Et flertall i komiteen ser ut til å være villig til å gå over denne varsomhetslinjen, når man i innstillingen uttaler følgende: «Flertallet mener derfor at organisatoriske uoverensstemmelser skal løses ved at det etableres en krisehåndteringsenhet som delegerer og fordeler ansvar i tråd med krisesituasjonens innhold.» Én ting er at flertallet her ser ut til å bevege seg over den nevnte varsomhetslinjen. En annen ting er at det er vanskelig å se det behovet som her forsøkes skapt. Den funksjon det her snakkes om, ivaretas allerede gjennom de ordninger som eksisterer, slik som departementsrådsgruppen som møtes ved kriser, og ved Justis- og politidepartementets samordningsansvar. De departement som er mest berørt av krisen, må ha hovedansvaret for samordningen. Er det usikkerhet, må Justis- og politidepartementet avklare samordningsansvaret med de aktuelle departement. Ved uenighet om ansvarsforhold må Justis- og politidepartementet sikre en effektiv samordning av sivil krisehåndtering på sentralt nivå inntil regjeringen har behandlet saken. I tillegg er det slik at Statsministerens kontor alltid kan ta initiativ til å fastsette en særskilt organisering av sentral krisehåndtering. Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre har valgt å legge vekt på at vi må ha et krisehåndteringssystem som er fleksibelt. Det er viktig at etablerte strukturer lett kan tilpasses forandringer. Permanente krisehåndteringsorganer kan i sterk grad bli tilpasset tidligere krisesituasjoner og er ikke fleksible nok til å håndtere det som er annerledes. Det er den organisasjonen som har ansvaret for et saksområde til daglig, som vil være best rustet til å håndtere aktuelle krisesituasjoner. Justiskomiteen har også hatt saken til uttalelse. Komiteen har sluttet seg til de foreliggende merknader, men har kommet med en presisering av definisjonen for totalforsvaret. Jeg vil også bemerke at Justisdepartementet har nedsatt et utvalg som skal levere innstilling i løpet av neste år, et utvalg for å ivareta sikring av landets kritiske infrastruktur, noe som representanten Tveiten også pekte på. Arbeiderpartiets kanskje litt harselerende tone over at dette ikke har skjedd før, faller imidlertid på sin egen urimelighet. Transport, data, telefoni etc. var vel heldigvis heller ikke i Arbeiderpartiets styringstid 100 pst. offentlig eid. Det er derfor bra at justisministeren nå har tatt dette initiativet og sørger for at den biten av samfunnssikkerheten også vil bli godt ivaretatt.