Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2010-11-26:
Jeg er bedt om å redegjøre for situasjonen i Heimevernet og betydningen for Forsvaret. Heimevernet er en av hovedpilarene i det norske forsvaret. Slik har det vært i mange år, og slik vil det forbli. Samtidig er Heimevernet av i dag noe helt annet enn Heimevernet under den kalde krigen. Forsvaret er grunnleggende omstilt til en ny tid, og Heimevernet har vært en svært viktig del av denne omstillingen. I dag har vi et heimevern som både er til stede i alle deler av landet, som kan reagere raskt, og som hver dag utfører oppgaver som er relevante i forhold til dagens utfordringer. Akkurat som vi har fått et innsatsforsvar generelt, har vi fått et innsatsheimevern spesielt. Denne omstillingen har det vært bred enighet om i Stortinget. De oppgavene som er pålagt Heimevernet, kan bli enda viktigere i årene som kommer. Grunnleggende sett har dette med dagens og framtidens sikkerhetsbilde å gjøre, med langt mer sammensatte risikoer enn tidligere. Dette er risikoer som springer ut av et endret globalt sikkerhetsbilde og nye trusler. Disse går ofte på tvers av det tradisjonelle skillet mellom militær og sivil sikkerhet. Heimevernsdistriktene ivaretar i dag lokalt territorielt landansvar under Forsvarets operative hovedkvarter. Dette innebærer at Heimevernet er gitt ansvaret for lokal planlegging og ledelse av operasjoner. Det innebærer også daglig ansvar for samarbeid med sivile partnere og lokale myndigheter. Også dagens heimevern er lokalt forankret, men det har samtidig fått evne til å reagere raskt og med moderne materiell og nye fartøyer under innfasing. Heimevernet er synlig til stede i samfunnet, binder sammen militært og sivilt beredskapsarbeid og forener land-, luft- og sjøheimevernet i felles oppdragsløsning. Heimevernets hovedoppgaver er i dag å bidra til å beskytte viktig infrastruktur og støtte nasjonal krisehåndtering. Etter behov skal Heimevernet forsterke militær tilstedeværelse i alle deler av landet. Heimevernet skal kunne ivareta bl.a. forsterket grensevakt, styrkebeskyttelse, sikring av nasjonale styrker og mottak av allierte forsterkninger. Heimevernets kompetanse og kapasiteter er dessuten de senere år blitt mye etterspurt i våre operasjoner i utlandet. Våre større bidrag til utenlandsoperasjoner er blitt avhengig av dette. I tillegg får Heimevernet også gjennom dette tilført viktig kompetanse. Heimevernet har også viktige oppgaver knyttet til å støtte arbeidet med sivil samfunnssikkerhet og til å yte bistand ved kriser i samfunnet. Denne bistanden omfatter i første rekke vakthold og sikring av viktige objekter og infrastruktur. Håndtering av trusler om terror eller terroranslag er i utgangspunktet politiets oppgave, men vil etter anmodning fra politiet kunne bli håndtert med støtte fra Forsvaret. For Heimevernets del er det kun snakk om bistand i antiterrorsammenheng – altså mer defensivt anlagte aksjoner – i hovedsak i form av vakt og sikring. Eksempelvis deltok heimevernssoldater fra områdestrukturen i sikringen av inn- og utflyvningsaksene til Oslo Lufthavn Gardermoen da USAs president besøkte Norge for å motta fredsprisen. Når det gjelder støtte til gjennomføring av kontraterroroperasjoner, dvs. offensive operasjoner mot terrorister, er dette et oppdrag for Forsvarets spesialstyrker. Ingen heimevernsstyrker har et slikt oppdrag. La meg mot dette bakteppet redegjøre for det politiske grunnlaget for det moderne heimevernet av i dag, og deretter for dagens status og til sist utfordringer mot de mål som er satt for Heimevernet i langtidsplanen for 2009–2012. Jeg benytter anledningen allerede innledningsvis til å minne om at vi ennå ikke er halvveis i gjeldende langtidsperiode, så det bør ikke komme som noen overraskelse for noen at vi også har utfordringer som skal møtes på planlagt vis i årene som kommer. Så litt om utviklingen av Heimevernet fra rundt 2000. Overordnede spørsmål om Heimevernets organisering og utvikling er solid forankret gjennom forutgående behandling i Stortinget. De store omstillingene i Forsvaret startet på begynnelsen av 2000-tallet. Skiftende regjeringer har derfor gjennomført omleggingen i henhold til sentrale stortingsvedtak. Heimevernets utvikling har vært en meget viktig del av dette omstillingsarbeidet. Heimevernet er blitt utviklet fra å være en vaktstyrke for mobiliseringsforsvaret til styrker som er i stand til å reagere raskt og løse varierte oppgaver på en meget effektiv måte. Det sentrale stikkordet for dette er kvalitetsreformen i Heimevernet. Utviklingen av Heimevernet har skjedd innenfor rammen av flere langtidsplaner lagt fram av ulike regjeringer og med bred tilslutning fra Stortinget. Det første grunnlaget for omdanningen av Heimevernet ble gitt med St.prp. nr. 45 for 2000–2001, som var langtidsplanen for perioden 2002–2005, framlagt av regjeringen Stoltenberg I. I Stortingets innstilling til denne ble det slått fast at Heimevernet overtok det territorielle ansvaret. I behandlingen forutsatte komiteen at Heimevernets oppdrag, bemanningssammensetning og utrustning måtte vurderes i planperioden. Disse føringene ble fulgt opp av regjeringen Bondevik II i St.prp. nr. 55 for 2001–2002, som var en supplerende gjennomføringsproposisjon med utfyllende rammer for omleggingen av Forsvaret i perioden 2002–2005. Heimevernet hadde en sentral plass i denne proposisjonen. I behandlingen av proposisjonen ble det forventet av en samlet forsvarskomité at regjeringen skulle komme tilbake til Stortinget med en ny og kvalitetsmessig forbedret innretning av Heimevernet. Dette ble fulgt opp av Forsvarsdepartementet, og Heimevernet sto sentralt i grunnlagsarbeidet til ny langtidsplan. Da Bondevik II-regjeringen la fram sitt forslag til langtidsplan for perioden 2005–2008 i St.prp. nr. 42 for 2003–2004, inneholdt planen også et forslag om å gjennomføre en kvalitetsreform i Heimevernet basert på forsvarssjefens utredninger og anbefaling. Kvalitetsreformen innebar å etablere en ny struktur og bedre forutsetningene for Heimevernet sett opp mot et endret trusselbilde. Basert på føringene fra Stortinget ble det foreslått at Heimevernet skulle moderniseres og gis en utvidet rolle knyttet til suverenitetshevdelse, krisehåndtering og ivaretakelse av samfunnssikkerhet. Videre skulle Heimevernet ivareta oppgaver knyttet til å forsterke annen militær tilstedeværelse i utsatte områder. Endelig skulle Heimevernet etter anmodning være i stand til å yte bistand til sivile myndigheter. Særlig viktig i denne sammenheng var bistand for å forebygge og bekjempe terroranslag som politiet har primæransvaret for å håndtere. I forslaget til langtidsplan for 2005–2008 ble det understreket at slik bistand kunne være aktuelt i forbindelse med situasjoner der det iverksettes omfattende objektsikring og/eller hvor beskyttelsesbehovet kunne strekke seg over en lengre tidsperiode. Kontraterror var overhodet ikke nevnt i denne sammenhengen. Et sentralt utgangspunkt for kvalitetsreformen var at det ikke lenger ble ansett hensiktsmessig å fortsette med å binde opp alle ressurser til faste, spesifikke oppdrag over hele landet samtidig. Heimevernet måtte i stedet være bedre i stand til å konsentrere styrker der behovet måtte oppstå. Med kvalitetsreformen gikk Heimevernet fra i hovedsak å beskytte mobiliseringen av totalforsvaret til selv å være det bærende elementet i territorialforsvaret. Reformen innebar at Heimevernet skulle utvikle innsatsstyrker på inntil 5 000 soldater på høy beredskap. Disse skulle bestå av frivillige på kontrakt i hvert heimevernsdistrikt, gis fra 6 til 20 dager årlig trening, og spesielt ivareta behovet for evne til raskt å kunne kraftsamle styrker. Enkelttroppene innenfor innsatsstyrkene, eksempelvis HV-016, var ikke nærmere omtalt i langtidsproposisjonen. I innstillingen til denne var det kun Fremskrittspartiet som omtalte HV-016. Samtidig var også partiet skeptisk til selve innretningen av kvalitetsreformen. Kvalitetsreformen innebar således målrettet trening og personell med rett kompetanse. I tillegg skulle det bli slutt på at Heimevernet kun arvet gammelt materiell fra forsvarsgrenene. Fra nå av skulle også Heimevernet rustes opp vesentlig gjennom en rekke investeringsprosjekter. Da Stortinget behandlet kvalitetsreformen i 2004, anså flertallet – bestående av Arbeiderpartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti – at det framlagte forslaget knyttet til moderniseringen av Heimevernet «langt på vei» imøtekom Stortingets tidligere anmodning om å gjøre Heimevernet til et modernisert verktøy mot de trusler som den sikkerhetspolitiske situasjonen krevde. Den sittende regjering har fulgt opp kvalitetsreformen siden 2005. I de første årene ble særlig etableringen av den nye styrkestrukturen, trening av innsatsstyrkene og nytt materiell prioritert. Under behandlingen av langtidsplanen for 2009–2012 sluttet Stortinget seg enstemmig til «at den vellykkede kvalitetsreformen videreføres». Dagens heimevernsstruktur og -oppgaver er således besluttet med bred støtte fra Stortinget. Den operative status for dagens heimevern er et produkt av disse beslutningene og av samlede ressursprioriteringer fra år til år. Mye er oppnådd, men det skal likevel ikke stikkes under stol at mye også gjenstår. Når det gjelder gjenstående utfordringer, er det samtidig viktig for meg å minne om at disse i stor grad er utrykk for villete prioriteringer i det enkelte budsjettår. Prioriteringene må ses i perspektiv av hele den inneværende langtidsperiode. Både prioriteringer og langsiktige mål kommer klart fram av de framlagte proposisjoner til Stortinget. La meg så si litt mer om årlig budsjettutvikling fra 2009 til og med 2011, og la meg først si noe om treningsnivået i Heimevernet. I 2009 ble 90 pst. av innsatsstyrken godt trent. Det var ikke rom for å trene forsterknings- og oppfølgingsstyrken det året. I 2010, altså i år, er også 90 pst. av innsatsstyrken trent. Samtidig blir treningen trappet opp i områdestrukturen. Over 20 pst. av forsterknings- og oppfølgingsstyrken blir trent i henhold til prioriteringene i budsjettproposisjonen. Som forsvarsminister er det min oppgave å legge til rette for at våre soldater blir trent, og jeg er bekymret over at så få har fått gjennomført trening de siste årene. En hovedmålsetting for regjeringen er å snu utviklingen. Allerede neste år ser vi et mer positivt bilde. Regjeringen prioriterer mer trening. Derfor legger budsjettforslaget for 2011 til rette for at treningen av forsterknings- og oppfølgingsstyrkene kan øke fra 20 pst. i 2010 til 38 pst. i 2011. Samtidig ligger ambisjonen fast om raskest mulig å nå 50 pst. øving av forsterknings- og oppfølgingsstyrkene. Videre legges det opp til at ca. 90 pst. av innsatsstyrkene i Heimevernet skal øves, altså tilsvarende nivået i inneværende år. Regjeringen foreslår en bevilgning til Heimevernet på 1 049 mill. kr i 2011. Forslaget innebærer en faktisk styrking av Heimevernets budsjett med 8 mill. kr og en solid opptrapping av øvingsvirksomheten. Det foreslåtte budsjettet for Heimevernet neste år ligger dermed om lag 28 mill. kr under det forutsatte budsjettnivået for Heimevernet i siste år av inneværende langtidsperiode, altså 2012. Regjeringen vil legge stor vekt på å få til en slik fortsatt opptrapping. Så litt om Heimevernet i dag. Hovedtrekkene i Heimevernets struktur og organisasjon slik den ble fastsatt i forbindelse med Stortingets behandling av langtidsplanen for perioden 2005–2008, ble videreført også i langtidsplanen for 2009–2012. Distrikts- og områdeorganiseringen utgjør her en kjerne, sammen med innsatsstyrker, forsterkningsstyrker og oppfølgingsstyrker – inkludert Luftheimevernet og Sjøheimevernet. Den differensierte innretningen av styrkestrukturen er videreført med en styrke på totalt 45 000. Den samlede styrken skal bestå av inntil 5 000 i innsatsstyrken, ca. 25 000 i forsterkningsstyrken og ca. 15 000 i oppfølgingsstyrken. Innsatsstyrkene er fortsatt Heimevernets høyest prioriterte avdelinger. Innsatsstyrkene er fordelt på heimevernsdistriktene og kan på kort varsel settes inn ved behov i alle deler av landet. Etableringen av innsatsstyrkene hadde som nevnt, og som planlagt, prioritet i den første fasen av kvalitetsreformen. En betydelig del av personellet er frivillige mannskaper på kontrakt. Bemanningen har økt over de senere år og er i dag på noe over 70 pst. av de 5 000. Forsterknings- og oppfølgingsstyrkene er 90 pst. bemannet av de 40 000. Økt trening av disse styrkene prioriteres nå meget høyt. Heimevernet har videreført en desentralisert distriktsinndeling, med tilstedeværelse i alle landsdeler og har vedlikeholdt gode forbindelser med lokale og regionale institusjoner fra øvrige samfunnssektorer. Heimevernsdistriktene ivaretar fortsatt funksjonene som regionalt ledelsesapparat under Forsvarets operative hovedkvarter. Heimevernets skole- og kompetansesenter på Dombås er videreført med en kursproduksjon tilpasset det moderniserte Heimevernet. Den gjennomgående seks måneders mannskapsutdanningen som Heimevernet tidligere gjennomførte i egen regi, på Værnes, ble avviklet sommeren 2009. Forsvarets samlede mannskapsutdanning skal årlig kunne utdanne og overføre mannskaper i et antall som vil tilfredsstille behovet for å vedlikeholde Heimevernets struktur. Dette styrker vernepliktsordningen, ved at Forsvaret benytter vernepliktige soldater også etter endt førstegangstjeneste. Egen befalsutdanning for Heimevernet er videreført på Porsangmoen. Denne utdanningen er spesielt rettet inn mot behovet tilknyttet innsatsstyrken i Heimevernet. Den fortsatte omstillingen av forsvarssektoren krever fortsatt fokus på å omdisponere midler til høyere prioritert virksomhet. Sammen med bevilgningsmessig økning vil omstillingen bidra til å opprettholde et nødvendig drifts- og investeringsnivå og å gjenskape nødvendig balanse mellom struktur, aktivitet og ressurser. Effektiviseringen av interne prosesser er således et vesentlig virkemiddel for å sikre at Forsvarets operative virksomhet drives på en best mulig måte. Forsvarssjefen har i denne sammenheng et stort ansvar. Regjering og storting setter rammer for Forsvarets virke. Tydelige rammer er avgjørende for å ivareta et operativt fagansvar på en god måte. Stortingets vedtak og regjeringens oppfølgende beslutninger må gi forsvarssjefen forutsigbarhet og nødvendig handlingsrom. Det bør eksistere en fornuftig arbeidsdeling. Som ledd i arbeidet med å nå hovedmålene i langtidsplanen, og i henhold til direktiver fra Forsvarsdepartementet, vurderer forsvarssjefen løpende en rekke tiltak. Der det tydelig faller innenfor hans eget ansvarsområde, treffer han nødvendige beslutninger, også tilknyttet Heimevernet. Ett tiltak dreier seg om en omorganisering av enkelte innsatsstyrker i Heimevernet. Stortingets behandling av gjeldende langtidsplan resulterte i at 13 heimevernsdistrikter ble redusert til 11. I kjølvannet av dette er det besluttet at stabene i innsatsstyrkene Varg i Agder og Delfin i Finnmark skal legges ned. Dette er justeringer som forsvarssjefen og generalinspektøren for Heimevernet gjør for å sikre bedre operativ evne og mer effektiv drift av Heimevernet. Det har vært noe oppmerksomhet rundt endringene, som kun involverer et lite antall stillinger. Også slike mindre endringer frigjør ressurser til mer trening i Heimevernet. Det er kun planleggingen for og styringen av styrkene som skal gjennomføres fra et annet sted. Rekruttering, trening og lokal forankring blir i hovedsak som i dag, som følge av denne endringen. I den sammenheng er det også viktig å huske at Forsvarets operative hovedkvarter, fra ett sted, faktisk styrer all operativ aktivitet og planlegging for hele landet. Totalt sett vil Heimevernet verken på Sørlandet eller i Finnmark komme svekket ut. Etter anbefaling fra forsvarssjefen har jeg besluttet at generalinspektøren for Heimevernet med tilhørende stabsfunksjoner skal flyttes til Terningmoen ved Elverum. Dette er i tråd med regjeringens strategi for å styrke lokale og regionale kompetansemiljøer i Forsvaret gjennom å lokalisere sentrale staber og funksjoner ved operative baser ute i landet. Det tas sikte på i størst mulig grad å utnytte eksisterende militære bygg i området, men det er samtidig sannsynlig at det vil påløpe investeringskostnader, i så fall utenfor Heimevernets budsjettkapittel. Når det gjelder driftskostnader, har forsvarssjefen lagt som forutsetning at flyttingen ikke skal føre til økt driftspress i Heimevernet. La meg understreke betydningen av at det internt i Forsvaret finnes vilje til og et engasjement for å legge til rette for best mulig utnyttelse av de ressursene som stilles til disposisjon for forsvarssektoren. Det er en forutsetning for å oppnå en best mulig effekt i utøvelsen av de oppgavene Forsvaret skal løse, enten alene eller i samarbeid med det sivile samfunnet. Det er med tilfredshet jeg konstaterer at forsvarssjefen følger opp dette ansvaret. Når det gjelder Heimevernet, har han meget god støtte fra generalinspektøren for Heimevernet i dette arbeidet. Treningen av innsats-, forsterknings- og oppfølgingsstyrkene skjer i regi av distriktene med lokalt lagret materiell og med fokus på de oppdrag distriktene til enhver tid har fått. Håndtering av kriser er prioritert, og samarbeidet med sivile myndigheter som politi, fylke og kommuner er i denne sammenheng viktig. Heimevernet mottok i september i år også det første fartøyet i Reine-klassen. Fartøyet har flere funksjoner, og jeg ser spesielt fram til å se fartøyene i bruk som desentraliserte treningsfasiliteter for Heimevernets staber og kommandoplattformer for operasjoner i kystsonen. Dette er bare ett av flere eksempler på viktig og nytt moderne materiell som Heimvernet har fått og vil få i årene som kommer. For å løse sine oppgaver tilføres Heimevernet materiell, enten gjennom egne dedikerte prosjekt for investeringer til Heimevernet eller som del av fellesprosjekter med andre forsvarsgrener. Samlet for årene 2009 og 2010 vil det bli anskaffet materiell for anslagsvis 260 mill. kr til Heimevernet, og materiellplanen for perioden 2011–2015 legger opp til å tilføre materiell for om lag 630 mill. kr. Som regjeringen har informert om i budsjettproposisjonene for 2009, 2010 og 2011, er investeringsandelen i forsvarsbudsjettet likevel noe lavere enn forutsatt i langtidsplanen, til fordel for drift. Dette er også bakgrunnen for at regjeringen foreslår å styrke investeringsbudsjettet i forslaget til forsvarsbudsjett for neste år. Denne reduserte avsetningen til investeringer tidlig i perioden har også for Heimevernet medført en noe redusert framdrift i anskaffelse av materiell. Dette gjelder bl.a. forsinket tilførsel av multirolle radioer, evakueringskjøretøyer, lette flerbruksradioer og flerbruksfartøy. Heimevernet har fortsatt en del mangler i sin organisasjon. Først og fremst gjelder dette bemanning og trening. Forsvarssjefens samlede vurdering av Heimevernets operative evne er mindre positiv i år sammenlignet med i fjor. Hovedårsaken til dette var for lite trening i områdestrukturen i 2009. Jeg har stor forståelse for at manglende trening er lite motiverende for de mange som er berørt. Forsvarssjefens operative vurderinger er likevel at vesentlige deler av innsatsstyrkene og deler av forsterkningsstyrkene er godt trent og utrustet til å løse sine hovedoppgaver. Styrkene har høy beredskap. Samtidig er det noen mangler knyttet til utholdenhet. Jeg slutter meg til dette. Heimevernets trente avdelinger anses fullt operative når det gjelder å løse oppdrag til støtte for det sivile samfunnet. Den operative evnen på dette området anses som meget god. Det er viktig å understreke at Heimevernet på mer eller mindre ukentlig basis bidrar til å løse denne oppgaven, bl.a. innenfor søks- og redningsoperasjoner, vakthold og sikring og bistand ved ulykker. Heimevernets nylige bistand i forbindelse med rasulykken i Lyngen illustrerer dette til fulle. Nytten ble også demonstrert tydelig da Heimevernet i 2009 mobiliserte i rekordfart etter et større ras i Namsos. Mer enn 30 personer fra det lokale heimevernet gjorde det de skulle gjøre i en slik situasjon, nemlig å drive vakthold på stedet i samarbeid med politiet. De var raskt på plass, og de brukte sin lokalkunnskap til å løse oppgaven, og de ble møtt med stor velvilje blant befolkningen. I 2009 gjennomførte Heimevernet ikke mindre enn 11 leteaksjoner, bidro betydelig til oppryddingen etter oljeutslippet fra «Full City» på Sørlandet og støttet tre sivile arrangement. I tillegg kom 14 skarpe styrkebeskyttelsesoppdrag, hovedsakelig knyttet til vakthold i forbindelse med skipsanløp. Totalt i perioden 2005–2009 har Heimevernet gjennomført 138 slike oppdrag. Samtidig er det en forutsetning, som også Stortinget har lagt til grunn, at bistanden til sivil samfunnssikkerhet ikke skal være dimensjonerende for Forsvarets struktur og utvikling. For oppgavene suverenitetshevdelse, bidrag til episode- og krisehåndtering og bidrag til kollektivt forsvar konkluderer forsvarssjefen med at Heimevernets operative evne er tilfredsstillende. Heimevernet har tilpasset sin organisasjon for i dag raskt å kunne sette inn 20 pst. av strukturen i operasjoner hjemme og deretter følge opp og avløse med andre deler av organisasjonen. Innsatsstyrkene har trent siden 2005 for å nå fastsatte krav. Materiellet er i all hovedsak på plass, og de fleste innsatsstyrkene har gjennomført og bestått taktisk evaluering av operativ evne. Hvilken formidabel ressurs samtrente heimevernsstyrker er, ble grundig demonstrert under øvelse Gjallarhorn i Aust-Agder for en drøy måned siden. Over 1 600 menn og kvinner fra Heimevernet deltok. Øvelsen involverte innsatsstyrkene og deler av områdestrukturen i regionen, inkludert fartøyer. Øvelsen viste at Heimevernet i samarbeid med sivile myndigheter utgjør en betydelig ressurs når det gjelder å beskytte viktig infrastruktur i kystsonen. Evalueringene har vært svært gode, og de viser at Heimevernet både er riktig innrettet for å løse de nye oppgavene, og at styrkene løser oppgavene på en fremragende måte. Samtidig viste øvelsen at styrkene ble ledet effektivt av den nye distriktsledelsen i Rogaland relativt kort tid etter omleggingen av distriktsstrukturen på sørvestlandet. Øvelse Gjallarhorn viser at man har lyktes i arbeidet med å endre innretning for å tilpasse seg nye utfordringer i en ny virkelighet, og viser resultatene av øving med HVs avdelinger. Regjeringen legger gjennom forslaget til budsjett for 2011 opp til å styrke både budsjettet til materiellinvesteringer og Heimvernets budsjett for drift. For å nå de mål som er satt for Heimevernet i perioden 2009–2012, er det særlig behov for å få den nye strukturen tilpasset og etablert. Som jeg alt har sagt, legger vi opp til å øke treningen av forsterknings- og oppfølgingsstyrkene. Bemanningen i innsatsstyrkene må økes ytterligere, og vi må fortsette tilføringen av materiell til Heimevernet. Forsvarssjefens beslutning om å ta ut strukturelementet HV-016-tropper fra Heimevernets innsatsstyrker står fast. Jeg vil minne om at enhver etat i staten har plikt til å anvende sine ressurser på en mest mulig rasjonell måte. Dette gjelder selvfølgelig også Forsvaret. Forsvarssjefen skal i henhold til sin instruks sørge for å «føre kontroll med at tildelte midler blir effektivt utnyttet». Forsvarssjefen skal løpende vurdere sine kapasiteter, struktur og samlede operative evne for til enhver tid å oppnå størst mulig effekt av sine ressurser. Jeg anser derfor at det ikke bare er naturlig, men også påkrevd at han iverksetter tiltak for å sikre fornuftig ressursbruk. Selvfølgelig skal dette – som jeg allerede har sagt – skje innenfor de rammene som er gitt ham. Jeg har full tiltro til at forsvarssjefen gjør denne jobben innenfor sin instruks, departementets føringer og i henhold til sitt delegerte ansvar. Jeg er trygg på at de justeringer som nå gjøres i Heimevernet, gir en mer slagkraftig heimevernstyrke i forhold til de ressursrammene som stilles til rådighet. Jeg vil understreke at forsvarssjefen, godt støttet av generalinspektøren for Heimevernet, legger ned et betydelig arbeid for at resultatene i Heimevernet skal bli så gode som mulig. Fire av Heimevernets elleve distrikter har hatt en 016-avdeling i sine innsatsstyrker. De fem troppene som utgjorde HV-016, har vært på ca. 180 personell og har vært en del av innsatsstyrkene. I tillegg til de oppgaver alle innsatsstyrkene har, har HV-016 også hatt oppgaver knyttet til militær livvakt- og eskortekapasitet. Dette er oppgaver som ble etablert under den kalde krigen for å sikre nøkkelpersonell ved en mobilisering. Trusselbildet inneholdt en vurdering av at fremmede lands spesialstyrker ville utgjøre en fare for norske militære ledere forut for et militært angrep på Norge. Forsvarssjefen anser at det ikke lenger er behov for livvakt- og eskorteoppdraget til Heimevernet. Han har derfor besluttet ikke å videreføre oppdraget. Med dette vil HV-016 som egne tropper ikke bli videreført. Det er i praksis kun snakk om å ta ut den spesifikke militære livvakt- og eskortekapasiteten i Heimevernet, intet annet. Det er derfor ikke snakk om oppsigelser eller en reduksjon i det vedtatte volumet på innsatsstyrkene. Det er mitt sterke ønske at det meget kompetente personellet fortsetter sitt virke i Heimevernets innsatsstyrker. Dette er også forsvarssjefen og generalinspektøren for Heimvernet opptatt av. Heimevernet skal på anmodning fra politiet kunne støtte i mer defensivt anlagte anti-terroraksjoner, i hovedsak i form av vakt og sikring. Det har vært hevdet i debatten at det å ta HV-016 ut av strukturen vil gi en svekket anti-terrorberedskap. Dette er ikke riktig. Bistand til politiet i forbindelse med anti-terror er et stående oppdrag til Heimevernet generelt. Alle Heimevernets innsatsstyrker er pålagt dette. Det er således ikke et oppdrag som har vært spesielt for HV-016. Forsvarssjefens mål med å ta HV-016 ut av strukturen er altså å sikre optimal og mest mulig effektiv drift i Heimevernet og Forsvaret samlet sett. Organisasjonsjusteringen er ikke drevet av ensidig behov for innsparinger, og generalinspektøren for Heimevernet er derfor klar på at hun ikke ville opprettholdt militær livvakt- og eskortekapasitet innenfor Heimevernet selv med økte budsjetter. I så fall ville hun prioritert å rette opp mangler bl.a. i områdestrukturen som jeg har redegjort for. Forsterknings- og oppfølgingsstyrkene i Heimevernet er selve grunnfjellet i folkeforsvaret og dermed for innsatsstyrkene i Heimevernet. Dette kan sammenlignes med betydningen av masseidretten som grunnlaget for å sikre toppidrettsnivået. Disse nivåene er gjensidig avhengige av hverandre. Når vi derfor i første fase av gjennomføringen av kvalitetsreformen i Heimevernet fokuserte så sterkt på innsatsstyrkene, er tiden nå kommet til også å opprioritere områdestrukturen og de delene av Heimevernet som er nærmest lokalsamfunnene rundt om i landet. Jeg vil igjen understreke at veien videre ikke er enkel. Vi har betydelige utfordringer. Ingen er tjent med skjønnmaling av situasjonen. Samtidig vil jeg understreke at vi er kjent med disse utfordringene, og at vi har gode planer for å møte dem. I tillegg har vi gode og realistiske mål som skal nås, mål som det står et bredt politisk flertall bak. Dette utgjør et solid fundament for alle som skal arbeide videre med oppfyllelsen av Heimevernets kvalitetsreform. De senere årene er Forsvaret lagt om til et moderne innsatsforsvar og Heimevernet til et moderne innsatsheimevern. Det er med dette lagt et fundament som åpner for at den videre utviklingen kan foregå gjennom mer gradvise justeringer. Det er nettopp dette regjeringen legger opp til med den langtidsplanen som skal gjelde fra 2013, og som vi er i gang med å forberede. Generalinspektøren for Heimevernet er tungt inne i dette, ikke minst ved medvirkning i arbeidet med forsvarssjefens militærfaglige utredning. Den samme generalinspektøren legger betydelig vekt på at Heimevernets videre utvikling må utredes og planlegges som integrert del av helheten av kommende langtidsplan for Forsvaret. Gradvise justeringer og tilpasninger vil fortsatt være helt nødvendig for at også Forsvaret og Heimevernet skal forbli egnet til å møte nye utfordringer. Enhver levedyktig organisasjon må fokusere på fortsatt modernisering og nødvendige tilpasninger. Ikke minst gjelder dette organisasjoner som er viktige for hele samfunnet, slik nettopp Heimevernet er. Bare på denne måten kan Heimevernet fortsatt verne, vokte og virke for landet vårt.