Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-10:
Jeg våknet i morges av følgende nyheter: Jeg hørte at Kristelig Folkepartis leder, Valgerd Svarstad Haugland, kunne fortelle oss at opposisjonen på Stortinget bare var ute etter å skape konflikter. Og så hørte jeg at Oslo Sporveier skal legge ned 1/3 av trikkelinjene i byen. Det var – for å si det forsiktig – en dårlig start på dagen. Jeg syns ikke det er problematisk at det er konflikter i politikken – snarere tvert imot. Det kan være sunt, det kan være klargjørende. Den parlamentariske situasjonen vi har i dag, er kanskje ikke først og fremst preget av konflikter, men av krangel og av rot, og skal man følge med i norsk politikk, bør man helst ha hele dagen til rådighet og litt mer enn det. En av de tingene som gjør det vanskelig å følge med, er at man ofte opplever at det sies en ting, og så gjøres det noe helt annet. Jeg har tenkt å bruke to eksempler fra miljøpolitikken for å illustrere dette, og for å se på noen hovedtrekk. Regjeringen sier at den satser på kollektivtransporten – statsministeren gjentok det senest i dag. Samtidig som det satses på kollektivtrafikken, vil kollektivt reisende neste år oppleve et dårligere tilbud: Busslinjer skal legges ned, det skal asfalteres over trikkeskinner, og prisene på kollektivtrafikken skal øke. Ifølge lekkasjene før statsbudsjettet ble lagt fram, var kollektivtransporten budsjettvinner. 350 mill. kr skulle Oslo Sporveier få. Og da pressemeldingen kom, gjentok samferdselsministeren det samme. Problemet med de pengene var at de bare fantes i pressemeldingen og ikke i statsbudsjettet. I budsjettet stod det 100 mill. kr til Oslo Sporveier. For å få det til å høres fint ut la man på de 250 mill. kr som tas inn i bompenger, og som for lengst av Oslos egne politikere er vedtatt brukt til kollektivtrafikken. Folk i Oslo og folk i andre storbyer er avhengige av en god kollektivtransport. For miljøet i storbyen er kanskje kollektivtrafikken det aller viktigste, og det er ryggraden i vårt transportsystem. Uten en kollektivtrafikk drukner vi i forurensning her i byen. For å illustrere hvor viktig bare T-banen er: Hadde vi lagt ned T-banen mellom Tøyen og Majorstuen, måtte vi ha erstattet den trafikken med en 12-felts motorvei. Men i går vedtok Oslo Sporveier en nedskjæringspakke: 75 mill. kr skal spares inn, og det gjøres hovedsakelig ved å ta en tredjedel av trikkelinjene i byen. Samtidig innstilles også flere busslinjer, og banene skal starte senere om morgenen og slutte å kjøre tidligere om kvelden. Folk i hovedstaden vil oppleve et dårligere tilbud neste år. Oslo-folk er glad i trikken sin. Bytter en ut trikken med buss i Trondheimsveien, betyr det for oss som bor der, økt forurensning og et dårligere tilbud. Kristelig Folkeparti gikk til valg på at all kollektivtransport i landet skal bli 25 pst. billigere. Venstre har en stolt historie som et miljøparti. Jeg håper de ikke kan sitte og se på at en tredjedel av trikkelinjene i Oslo asfalteres igjen. Men kollektivtrafikken sultefôres også på landsbasis. De store byene i Europa har gjennomsnittlig en tilskuddsandel på 50 pst. i forhold til trikkebilletten. I Oslo, som har den høyeste tilskuddsandelen i Norge, er den på 30 pst. Den systematiske utsultingen av kollektivtrafikken gjør at tilbudet blir dårligere. I forslaget til statsbudsjett er det ikke en krone mer til drift av kollektivtransporten. Heller ikke jernbanen ser lyse tider i møte hvis investeringene i infrastruktur skal fortsette på det nivået vi har i dag. For 2003 er det enkelt oppsummert slik at vi har ett anlegg, og det er Skøyen–Asker. Det er ikke noe å si på den prioriteringen, det er riktig at vi skal bruke pengene der, men det skjer nesten ingenting annet. Av de 1,2 milliarder kr som skal investeres, går det 900 mill. kr dit, så mer er det ikke rom til. Jernbaneinvesteringene ligger etter to år av inneværende Nasjonal transportplan 1,2 milliarder kr etter. Det betyr at de som drømte om et dobbeltspor til Ski, må skyte en hvit pinn etter det. La oss se på hva vi har gjort i Oslo-området de siste 20 årene: Vi har bygd 25 nye kjørefelt. 25 kjørefelt for bil inn til byen har vi bygd på 20 år, mens farten inn til byen ikke har økt. Trafikken går i akkurat samme fart. Vi har altså ikke oppnådd å gjøre køene kortere, vi har bare oppnådd å lage køene bredere enn det de var for 20 år siden. Skal vi løse rushtidstrafikken slik at også næringslivstransporten har mulighet i Oslo, må vi satse kollektivt på en helt annen måte enn det vi ser. Da må det ikke være slik at vi skal vente til 2015 på et dobbeltspor til Ski. Ikke engang en enkel opprusting av Ski stasjon har vi råd til neste år. De som drømte om dobbeltspor på Vestfoldbanen, må kanskje tenke 2020. Eidangertunnelen, som er høyt ønsket i Telemark, kan man bare drømme om, og når det gjelder SVs gamle drøm om Ringeriksbanen, kan man kanskje tenke 2030, eller en gang etter det. Fortsetter dagens investeringsnivå, er ikke Nasjonal transportplan verdt det papiret den er skrevet på i forhold til satsing på jernbanen, og forfallet skjer altså samtidig med at resten av Europa satser. Men vi har brukt store penger på denne sektoren i de siste to årene. Da vi kuttet bensinavgiften med 2 kr, kostet det 3 milliarder kr over statsbudsjettet. 6 milliarder kr på to år har vi altså forbedret bilens konkurranseevne med i forhold til kollektivtrafikken. Det er den store pengebruken. Vi er nødt til å innse at de 100 mill. kr ekstra til kollektivtrafikk ikke er i nærheten av å veie opp den konkurransesituasjonen som bilen har blitt tilgodesett med de siste to år. Regjeringen sier at man satser på nye fornybare energikilder. På tross av at den sier det, er det ikke en krone mer i budsjettet til nye fornybare energikilder denne gangen, mens det som har skjedd, er at vi har redusert elavgiften. På to år har altså strøm, oppvarming ved panelovner, bedret sin konkurranseposisjon overfor bioenergi og andre nye fornybare energikilder med 2 milliarder kr. Det koster det. Vi må satse i fire år på nye fornybare energikilder før vi kommer opp på det samme nivået. På nytt ser vi at man sier at man satser på en ting, mens de store pengene flyttes i en helt annen retning. Og hvis det er noe Regjeringen virkelig har brukt penger på i siste periode, er det utbygging av Snøhvit-feltet. Over 40 milliarder kr investerer vi der. 2 milliarder kr er skattesubsidier – bare det alene er mer enn hva vi skal satse på nye fornybare energikilder i hele denne perioden. Kan vi ikke da heller si det slik når vi oppsummerer hva som har skjedd: Vi har satset på billig bensin, vi har satset på billigere strøm. Det vil gi et riktigere bilde av hva Regjeringen og flertallet i denne salen har satset på de siste to årene, enn det vi hører, at vi skal satse på kollektivtrafikk, og at vi skal satse på nye fornybare energikilder. Jeg tror at det største problemet som oppstår, er at vi skaper forakt for politikere ved at vi ikke kan være i nærheten av å stå inne for disse løftene, med det spriket som er mellom det som sies og det folk som tar trikken, som ønsker et bedre kollektivtilbud, som prøver å skape seg bedrifter innen nye fornybare energikilder, opplever i hverdagen. Man kan gjenta til man blir blå i trynet at man satser kollektivt. Men når trikkelinjene asfalteres i Oslo, er det vanskelig å se at dette er en satsing, og den satsingen vil folk heller ikke oppleve.