Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2009-06-08:
Det nærmer seg valg, og opposisjonens oppgave er vel først og fremst nå å komme fram med egen politikk og kritisere Regjeringen, slik at de kan få oppslutning om sine partiers meninger fram mot valget. Men vi ser vel nå i mer enn denne debatten – faktisk i alle debatter – at det blir mer og mer sprik også mellom opposisjonspartiene på Stortinget. Fremskrittspartiet vil f.eks. ha et norsk kapitalforvaltermiljø, men de vil ikke ha aktiv forvaltning. Fremskrittspartiet vil ha etiske retningslinjer, men de tar avstand fra visjonen om etiske retningslinjer. I stedet sier representanten Tybring-Gjedde her i dag at de vil bruke internasjonale organisasjoner til å utføre det arbeidet, men de kutter altså også når det gjelder dem. Høyre vil samarbeide med Fremskrittspartiet, som mener at handlingsregelen er irrelevant. De vil utrede dagens organisasjonsmodell i Statens pensjonsfond – Utland, men de har allerede konkludert med at det må skilles ut fra styret i Norges Bank. Her skal altså Venstre og Kristelig Folkeparti halte etter så godt de kan. Norge er blitt et rikt land på grunn av petroleumsformuen og god politisk styring. Det er viktig å huske på at å forvalte rikdommen er vel så viktig som å hente den opp, og Pensjonsfondet, med sine etiske retningslinjer, er den beste måten vi i dag har for å forvalte denne rikdommen. Den økonomiske krisen vi internasjonalt er inne i, viser også fornuften i å drive en motkonjunkturpolitikk ved å spare i gode tider, slik at man har noe å bruke i dårlige tider. For et år siden opplevde vi den sterkeste veksten siden 1960-tallet. Det er vel omtrent like lenge siden som den forrige flertallsregjeringen. Norge hadde dobbelt så høy vekst som euroområdet. Vi hadde 200 000 flere i arbeid enn da Regjeringen overtok, og vi hadde 50 000 færre arbeidsledige. Reallønnsveksten var unik, og et for høyt rentenivå bekymret politikerne. Så fort kan det snu. I løpet av det siste året er den politiske debatten snudd på hodet. I dag diskuterer vi saker som nærmest var utenkelige for et år siden. Pensjonsfondet taper penger, ledigheten stiger, renten er rekordlav, Regjeringen har kommet med stadig nye virkemidler mot økt ledighet, og finanspolitikerne har fulgt opp. Det eneste som egentlig fortsatt ligger fast i norsk politikk, er at Samferdselsdepartementet ikke makter å følge opp Stortingets vedtak om sovevogn til Kristiansand. Det har vært mye debatt om Pensjonsfondets avkastning i det siste, og det er forståelig. I 2008 hadde Statens pensjonsfond en avkastning på over minus 23 pst., der den aktive forvaltningen i Norges Bank stod for 3–4 pst. I 1. kvartal 2009 var tallene minus nesten 5 pst. og 0,4 pst. i aktiv forvaltning. Utviklingen hittil i 2. kvartal tyder på en vesentlig bedre avkastning for fondet samlet. Ut fra den generelle markedsutviklingen er det grunn til å tro at referanseporteføljen i april og mai har hatt en positiv avkastning på nær 10 pst. I tillegg kan vi forvente at den aktive forvaltningen er positiv i 2. kvartal. Den positive markedsutviklingen fra mars har fortsatt gjennom 2. kvartal. Slik er det vel, og slik har vel markedet alltid vært. Når Statens pensjonsfond – Utland investerer i utlandet, ville det vel vært temmelig sensasjonelt om de gikk med store overskudd når resten av verden var på konkursens rand. Pensjonsformuen vår skal i all hovedsak sikre to ting: framtidige pensjoner, selvsagt. Men det viktigste, etter mitt syn, er å sikre at våre etterkommere skal kunne ha en tilsvarende levestandard som oss. Jeg er stolt av at jeg har fått være med og bidra til det gjennom handlingsregelen og en fornuftig politikk. Hvis framtidige politikere forvalter sitt verv rett, kan det også være at de kan legge seg i en sovevogn fra Kristiansand i framtiden.