trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-10-06:
Ja, det er nok riktig at kommunene vil oppfatte dette som et stramt opplegg, men de får en økning i sine frie inntekter på 3,75 mrd. kr og en totalvekst på 5 mrd. kr, i tillegg til de 5,6 mrd. kr som skal dekke arbeid de skal gjøre i forbindelse med Samhandlingsreformen. Slik dette er lagt til rette for primærkommuner, vil de kunne ivareta demografi og andre viktige oppgaver, inklusiv veisatsing i fylkeskommunen, og ha bitte lite å gå på. I fylkeskommunene blir det antakeligvis noe mindre i frie inntekter enn det var for inneværende år. Så det blir noe mindre handlingsrom i fylkeskommunen, for å si det på den måten. Denne regjeringen har gjort en sterk satsing på barnefamilier – om lag 27 mrd. kr til barnehager. Vi skal fortsette å utbygge kvaliteten i barnehagene. Vi skal fortsette å styrke barnehagetilbudet på den måten – støtte til læremidler, foreldrefradraget. Det er en historisk satsing på barnefamilier. Så er det uenighet mellom Kristelig Folkeparti og regjeringen når det gjelder kontantstøtten. Det vi gjør, er å fjerne kontantstøtten for toåringer, men vi øker kontantstøtten for dem mellom 13 og 18 måneder. Det må ses i sammenheng med den sterke satsingen på barnehager. Det viktigste fattigdomstiltaket i dette budsjettet og i det budsjettet som vi har i år, er å sørge for at folk har jobb. I tillegg har vi varslet at vi vil utrede en ordning med aktivitetsstøtte for unger som kommer fra familier som har dårlig råd. Det kom i fordelingsmeldingen, som ble lagt fram forrige fredag. Grunnen til at vi avvikler Forskningsfondet, er at vi mener at det blir mer forutsigbarhet for forskningen dersom vi bevilger forskningsmidler over streken, som det heter. Det som er utfordringen nå, er at renten har gått ned, og det skaper usikkerhet om forskningsbevilgningene. Vi ønsker å ta vekk den usikkerheten med det grepet vi nå gjør.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-10-06:
Som et svar på det siste spørsmålet, er det jo slik at vi formulerer et budsjett som er knyttet opp mot den rød-grønne regjeringsplattformen og det vi mener er god rød-grønn politikk. Men samtidig synes jeg det er viktig å lytte til og se hva andre partier foreslår i den prosessen. Så gode forslag fra Venstre som vi også synes er gode, skal vi aldri kaste vrak på – for å si det på den måten. Så vil jeg si at denne regjeringen satser målrettet på å bygge ut både velferd og verdiskaping. Det er jo det som er noe av hovedpoenget med dette budsjettet. Jeg ser at andre kan ha en litt annen oppfatning om det, men det er i hvert fall det som er grunnlinjen i budsjettet. Vi følger f.eks. opp det vi har sagt om eldreomsorg. Det er viktig. Vi følger opp i forhold til demens. Vi bygger trygghet gjennom bevilgninger til samfunnssikkerhet og politi. NTP trappes opp, noe mer enn jevn opptrapping på jernbane, som er bra, noe mindre på vei. Det er en historisk satsing på forskning fra denne regjeringens side. Forskningsbevilgningene har økt kraftig siden vi tok over i 2005, langt over nivået som den forrige regjeringen la igjen. Vi er det landet i OECD som bruker tilnærmet mest per innbygger på forskning. 25 mrd. kr bevilges til forskning i dette budsjettet. Så er det også slik – jeg vil bare gjenta det jeg sa om fondet – at det var usikkert hvor mye fondet kunne bidra med i avkastning når renten endret seg. Renten har gått ned. Vi mener at det skapes mer forutsigbarhet for forskningsbevilgningene at man nå bevilger dette over streken, slik at det på en måte blir en ordinær del av budsjettbehandlingen og konsekvensjusteringen i budsjetter. Det er et viktig signal til forskningsmiljøene om at vi ønsker større forutsigbarhet og større trygghet for forskningsbevilgningen i framtiden.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-10-06:
Først vil jeg takke for den runden vi nå har hatt, en foreløpig runde om statsbudsjettet. Vi kommer tilbake til det senere, regner jeg med. La meg bare til slutt gjenta følgende: Verden rundt oss er preget av usikkerhet og utsikter til lav vekst. Arbeidsledigheten internasjonalt har bitt seg fast på et høyt nivå. Det er slik at bak hvert enkelt tall i statistikken er det et menneske som har blitt fratatt muligheten til å bruke sin største verdi, nemlig sin egen arbeidskraft. Vi ser at svake statsfinanser i en del europeiske land kan slå inn i banksystemet, og man er inne i en ond sirkel der lavere statsinntekter stadig gjør det vanskeligere og mer krevende å håndtere statsgjeld. Det som er et hovedbudskap i forbindelse med budsjettet for 2012, er at Norge kan bli rammet av den uroen som vi nå ser ute. På hvilken måte Norge kan bli rammet, er usikkert, men det vi ser og vet er at det i hvert fall kan gi lavere eksport og nedgang i konkurranseutsatte næringer. Norsk bankvesen kan bli rammet. Så er det viktig at vi hele tiden har stor årvåkenhet og en beredskap i den situasjonen vi ser i internasjonal økonomi, for Norge er en del av denne internasjonale økonomien, og vi blir påvirket, som jeg har sagt tidligere i dag. Hvis situasjonen krever at det er nødvendig, har vi tidligere vist at vi raskt kan legge om kursen. Men hvilken kurs man skal velge da, er avhengig av hva slags «vær» vi kommer ut for. Det er annerledes nå enn det var i 2008. Nå er det de konkurranseutsatte bedriftene som vil være mest sårbare dersom uroen i Europa og USA tiltar. Vi har lært noe av den krisen vi ser ute. Det ene er at det er viktig å holde orden i statsfinansene. Det er viktig å styrke arbeid og vekstmuligheter i økonomien for å unngå sosial uro. Det er viktig å satse på kunnskap, noe denne regjeringen gjør ikke minst gjennom budsjettet for 2012. Det er viktig å satse på samferdsel, og det er viktig å satse på andre områder som skal underbygge verdiskapingen. Det er viktig å satse på at arbeidstakere har trygghet i arbeidslivet, som en del av det å bygge opp under konkurranseevnen. Til slutt: Det er slik at Norge har vært oppe i krevende situasjoner tidligere. Det vi da har gjort, er at vi gjennom lederskap og godt samarbeid mellom myndigheter, partene i arbeidslivet og næringslivet har funnet veien ut av kriser. Derfor er ansvarlighet og samarbeid viktig for å møte framtidige kriser og for å bygge opp under tilliten til norsk økonomi.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2011-10-06:
Finanskomiteens leder synes det hadde vært en god idé også å fravike forretningsordenen slik at finansministeren kunne kommentert undertegnedes innlegg. Jeg tror det kunne blitt en svært fruktbar samtale, både for landet og for Stortinget. Men jeg foreslår ikke det. Ta det helt med ro.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2011-10-06:
Finansministeren viste til at han har vært opposisjonspolitiker tidligere, og hvis alt går etter min plan, kommer han snart til å være det igjen. Finansministeren sier også at jeg kommer fra nord, der vi er vant til opprørt hav. Det er helt rett: Jeg kommer fra nord, der vi er vant til opprørt hav. Det er sånn at når det er opprørt hav, legger vi til rette for framtiden. Det kan vi f.eks. gjøre sånn at vi slipper å kjøre over alle de fjellovergangene vi har i nord, som koster oss og næringslivet dyrt. Vi kunne gjort investeringer for framtiden, lagt til rette for næringslivet i nord og på Vestlandet som skal frakte varene sine inn til markedene, gjort store investeringer, fått satt ut store internasjonale prosjektanbud for å få bygd nye, ordentlige veier, sånn at vi hadde fått kostnadene og dieselforbruket ned og miljøutslippene ned. Det gjør man altså ikke. Man legger seg på en linje der man ligger 1,7 mrd. kr etter Nasjonal transportplan. Så er det sånn at det sies i budsjettet at man skal overføre 5,6 mrd. kr fra sykehusene i forbindelse med Samhandlingsreformen, og så øker man kommunebudsjettet med 5 mrd. kr. Betyr det at man ikke har en økning på kommunebudsjettet, eller betyr det at man kan legge de to summene sammen? Det klarte jeg ikke å lese ut av dette, men det hadde det vært interessant å få vite.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2011-10-06:
Vi er enige om at den nordiske modellen har vist seg robust gjennom krisen, og det er riktig at det er mange land, særlig borgerlig styrte land i Nord-Europa, som har klart seg godt, og har klart å jobbe seg ut av krisen. Men svekket konkurranseevne er ikke noe som har oppstått i år. Hvert eneste år under rød-grønt styre har konkurranseevnen blitt svekket. Den holdt seg under vår regjeringstid. Den er svekket år for år etter at den rød-grønne regjeringen overtok. Ser vi på produktivitetsveksten, var den høyere i Norge enn hos mange av våre handelspartnere i vår regjeringstid. I dag ligger produktivitetsveksten lavere enn hos våre handelspartnere. Dette er viktig, for det handler om trygghet for jobbene fremover. Det handler om hvordan vi kan skape vekst slik at vi får mer velferd i årene som kommer. Det holder ikke bare å si at vi skal ha et stramt budsjett, for det er bare en del av svaret. Man må også vise vilje til å skape optimisme, skape fremtidstro, foreta investeringer, som gjør at vi legger et grunnlag for fremtidig vekst. Det handler om å satse på lærerne, gjennom mer etterutdanning. Det handler om å satse på forskning. Det handler om å satse på infrastruktur, og det dreier seg om å legge til rette for bedre rammebetingelser for bedriftene. Men når man gjør dette, må man selvsagt også være villig til å ta noen upopulære grep. Man må ha vilje til å bygge ned det overadministrerte Norge, sørge for at vi har mindre administrasjon og får mer penger til viktige investeringer. Vi må sørge for å redusere de statlige overføringene til en rekke næringer og heller legge til rette for bedre rammebetingelser for bedriftene. Det er mulig å sørge for at vi både har stramhet i budsjettet og legger et grunnlag for fremtidig vekst. Trygghet og velferd fremover skaper vi gjennom å satse på kunnskap og konkurransekraft.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-10-06:
Det er hyggelig at finansministeren blir stående. Når han ikke svarte på om det var noe handlingsrom for de rød-grønne i Stortinget, så er vel det blitt en av dydene, nemlig at det er et nei også når det gjelder muligheten til at noe kan skje i denne sal etter at mangfoldige organisasjoner og andre har presentert andre mulige konsekvenser av regjeringens opplegg enn det regjeringen selv egentlig hadde tenkt seg. Jeg håper like fullt at det skal være mulig å gjøre endringer til det bedre for det norske folk når vi kommer til desember. Tilbake til barnefamiliene: Det er et kraftfullt ideologisk signal, fordi man begrunner det med at man nå har fått en rett til barnehageplass. Det vil si at man ikke synes at foreldrene – altså ikke staten, men foreldrene – skal ha en mulighet til å velge hva som er rett omsorg for sine barn. Det gir regjeringen klar beskjed om. Og kjenner jeg denne regjeringen rett, så mener vel to av tre partier det samme også når det gjelder ettåringene. Så her er det et klart ideologisk skille mellom Kristelig Folkeparti og den rød-grønne regjeringen, og det er av en ganske dyptgående ideologisk karakter. Vi noterer oss også en del småkutt som ikke overraskende vil berøre oppgaver i det norske samfunn som Kristelig Folkeparti er opptatt av: trosopplæring kan være ett, støtte til private kirkebygg et annet. Det er altså små drypp som også må innebære et vidt signal, slik som jeg oppfatter det, om hva man vektlegger og ikke vektlegger fra denne regjeringen.
Borghild Tenden (Venstre), 2011-10-06:
Jeg takker finansministeren for tilbakemeldingen. Når det gjelder Forskningsfondet, tror jeg vi ser veldig forskjellig på det og muligheten for forutsigbarhet. Men den debatten har vi rik mulighet til å ta senere når fagproposisjonene skal debatteres her i denne sal. Så er jo sånn at jeg ofte føler at Arbeiderpartiet ikke flørter – det er et feil ord å bruke – men gjerne vil samarbeide med Kristelig Folkeparti og Venstre. Men når det kommer til politikk, og når vi kommer i denne sal, ser vi ikke noe igjen av akkurat den biten. Vi føler ikke at de alternative budsjettene og alle de forslagene vi leverer, blir tatt på alvor. Hvis det skal være noen mening med at man ønsker samarbeid, må man faktisk vise det i reell politikk. Så Venstre vil fortsette, som vi alltid har gjort, med å lage våre alternative budsjetter, der vi prioriterer fire områder: Vi vil løse klimautfordringene, som vi mener at dette budsjettet svikter. Vi vil ha en helt annen satsing på utdanning og forskning og etterutdanning av lærere. Her også skylder man på kommunene. Det tror jeg blir feil. Vi må inn med flere statlige midler. Og så må vi tilrettelegge for det vi skal leve av i fremtiden, nemlig små og mellomstore bedrifter. Vi har kommet litt på vei med revisjonsplikt og noen aksjesubsidier, men det er det. Vi må videre – vi må ha bedre sosiale rettigheter, og vi må forenkle innenfor småbedrifter. Helt til slutt: Vi må rett og slett disponere pengene våre slik at vi har mer til de aller fattigste. Det etterlyser vi også i dette budsjettet.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-04-11:
Vi bærer posten for hånd!(Munterhet i salen) (Munterhet i salen)
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-04-11:
Jeg er enig i det. Det har vært nevnt av flere representanter, og jeg kan slutte meg til det. Iran er aktiv på flere måter, bl.a. ved å støtte grupper militært og politisk til å virke i forlengelse av deres politiske interesser. En av grunnene til at det er viktig å få til en regional politisk løsning i denne regionen, er jo å begrense den typen virkemidler, som vi ser i Irans påvirkning på grupper som Hizbollah og Hamas, men også andre grupper i regionen nærmere Iran. Også i det som skjer i Golfområdet, har Iran aktive interesser. Ja, Iran har også interesser å ivareta i forhold til andre land, men måten dette gjøres på, måten Iran søker å blande seg inn på via slike mellomledd, er en medhørende årsak til det høye spenningsnivået og noe vi tar avstand fra.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-04-11:
Også jeg ser fram til denne debatten. Vi får anledning til å komme tilbake på slutten av den. La meg bare si, til representanten Hansens spørsmål: De frivillige organisasjonene, NGO-ene, spiller en viktig rolle. De er jo mye av utgangspunktet for det norske engasjementet. Sivil samfunnskontakt mellom dette store landet i Afrika og Norge ligger det en spesiell historie i, og det bygger vi på. Veldig mye av vårt kontaktnettverk i landet har jo bygget på disse relasjonene, men det er viktig å si at vi skal fremstå her som stat, vi skal ha et forhold til nord og sør, og vi skal heller ikke bli dratt inn i de bindingene som ikke-statlige aktører har. Vi må altså ha et ryddig forhold til hvordan dialogen med dem er. Men de er viktige bidragsytere og gjennomførere av norsk utviklingspolitikk i landet og viktige for vår informasjonstilgang. Spørsmålet om olje og gass, som representanten helt riktig tar opp, er stort, krevende og sammensatt. Det berører alt – bl.a. hvem som skal ha kontrollen over infrastrukturen. Som kjent går oljen fra sør gjennom nord ut til havn og til de internasjonale markedene. Under mitt besøk sist i Sudan var diskusjonstemaet: Kan man opprettholde den infrastrukturen og få en fornuftig deling, slik at begge parter har fordeler av det? Noen i sør snakker om en egen linje som bør bygges fra sør og ut mot Kenya. Det vil være veldig kostbart, ta lang tid og åpenbart være et totalt skifte av strategi. Så disse spørsmålene er sentrale. Og når vi vet hvor viktig oljen er for inntektene og budsjettene både i nord og i sør, er det klart at potensialet for betydelig destabilisering ved sammenbrudd på dette området er stort. Det andre temaet som representanten var inne på, er korrupsjon. Og det er klart: Hvor går pengene fra denne handelen? Her mener jeg at Norge har gode erfaringer som vi ikke uten videre kan se blir kopiert. Men jeg har sett våre eksperter i aksjon på dette, og det mener jeg er det beste som kan oppbringes i verden med hensyn til hvordan slike spørsmål kan løses både administrativt og kreativt – gjennom ulike typer løsninger. Det er på dette området, tror jeg, Norge virkelig kan gjøre noe andre ikke kan. Det forsøker vi å rendyrke, og det blir respektert også av de afrikanske landene og de andre troikalandene. Olje handler om de klassiske spørsmålene som er knyttet til petroleum i andre sammenhenger, som representanten peker på. Det er helt spesifikt og kanskje mer dominerende i økonomien i nord og sør enn i noe annet land. Måten inntektene forvaltes på, vil være veldig viktig for legitimiteten til det styret som kommer i sør. Derfor er vi såpass fokusert på det, i tillegg til at vi følger prosessen bredt ellers.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-04-11:
Først vil jeg si at jeg synes at dette er en ny illustrasjon på at disse interpellasjonene er viktige for å kunne belyse konflikter, avklare holdninger og få mange gode innspill. Noen få kommentarer: Jeg slutter meg til det jeg oppfatter er den brede enigheten i salen om at Norge skal være engasjert, og bruke kontaktene våre best mulig for fred og samarbeid i regionen. Til representanten Myhre som var opptatt av at noen kilder mente at Olje for utvikling ikke hadde nok mekanismer til å håndtere korrupsjon i sør: Det vil jeg isolert sett si er riktig. Vi sitter ikke med nøklene for å hindre det. Men det jeg er helt sikker på, er at vi sitter på noen bidrag som kan gjøre sannsynligheten litt mindre, gjøre situasjonen litt mindre mørk, gi noe mer kunnskap, og med noe mer erfaring i hvordan man håndterer denne type inntektsstrømmer, som kan gjøre sannsynligheten for omfattende korrupsjon noe mindre. Her handler det om å ha et realistisk syn på hva vi kan få til, men på ingen måte snakke ned det unike Norge sitter med. Vi har ikke noen makt til å presse fram et opplegg for forvaltning av oljeinntekter i sør, men vi blir altså lyttet til, og har den litt unike posisjonen at vi nå også blir lyttet godt til i nord når det gjelder disse temaene. Så til representanten Høybråten som har vært en god pådriver i denne saken, også med det brevet han nevner, hvor han etterlyser en plan. Jeg tror vi er helt enige om hovedelementene i den planen. Vi har ikke brukt veldig mye tid på å formulere et program som er trykket opp og gitt ut, men jeg kan forsikre om at vi i Utenriksdepartementet har jevnlige samlinger på politisk nivå, både utenriks- og utviklingsmessig, for å gi støtte til de satsingsområdene vi har, og for å være fokuserte framover. For utenriksministeren har jo samarbeidet i troikaen, oppspillet mot de to hovedstedene, Den afrikanske union, vært en viktig kanal, mens utviklingsministeren jo har fokusert mye på innretningen av norsk bistand. Det handler om å kunne komplettere det andre er gode på, på de områdene hvor vi har erfaring og kompetanse. Så vil jeg si til sist: Jeg tror det er få land som har denne type engasjement for Sudan som vi har. Vi skal være glade for og se på som en ressurs at vi har dette engasjementet, men vi må ikke ledes til å tro at Norge sitter med kort her som kan avgjøre situasjonen i Sudan. Derfor er det veldig avgjørende at vi har evne til å spille med de andre som har større grad av direkte innflytelse. Vår analyse har vært at det er viktig at det er afrikansk lederskap, at Den afrikanske union er i føring, at naboland som Etiopia er i tett inngrep, og at vi holder motivasjonen oppe hos land som USA og Storbritannia. I tillegg til det Norge kan gjøre, tror jeg det handler veldig mye om hva vi kan utløse. Det er vel slik at på områder med norsk bistand er den høyest per innbygger. Men fordi vi er få innbyggere, er den ikke nødvendigvis høyest i verden, samlet sett. Så det å være katalysator og kunne bidra til at andre er med på å gjøre en innsats, er en viktig del av den strategien vi må forfølge.
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2011-04-11:
På vegne av representantene Ketil Solvik-Olsen, Oskar J. Grimstad, Ib Thomsen og meg selv har jeg den glede å sette fram et representantforslag om en gjennomgang av kulturminnepolitikken. Og dette er under 20 gram!
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-04-11:
På vegne av representantene Kari Kjønaas Kjos, Jon Jæger Gåsvatn og meg selv vil jeg få lov å fremme forslag om å innføre såkalt «pakkeforløp» innen kreftomsorgen og deler av iskemisk hjertesykdom, etter dansk modell.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2011-04-11:
Som saksordfører har jeg gleden av å legge fram innstillingen som følger av Prop. 67 S for 2010–2011, som omhandler en frihandelsavtale mellom EFTA-statene og Albania som ble undertegnet under EFTAs ministermøte i Genève 17. desember 2009, samtidig som avtalen med Serbia, som vi har behandlet her tidligere, ble undertegnet. Utgangspunktet for avtalen er å sikre norske bedrifter like gode vilkår som det konkurrentene fra EU-statene har, og bidra til prosesser av mer politisk karakter, som Barcelona-prosessen og stabiliseringsarbeidet i Vest-Balkan. Gjennom frihandelsavtalen med Albania ønsket EFTA å bidra til økt stabilitet i regionene og styrke den økonomiske utviklingen i Albania. Denne frihandelsavtalen omfatter handel med industrivarer, herunder fisk og andre marine produkter, bearbeidede landbruksvarer, konkurransespørsmål og immaterielle rettigheter. Avtalen inneholder også basisbestemmelser for investeringer og offentlige anskaffelser og tjenester. Det er også inngått egne avtaler mellom hver av EFTA-statene og Albania om handel med landbruksprodukter. Disse inngår som en del av frihandelsavtalen. Gjennom avtalen har Norge fått forbedret markedsadgang for industrivarer, landbruksvarer og fisk. Dette innebærer bl.a. bedret markedsadgang for norsk eksport ved at Albania skal fjerne all toll for industrivarer, inkludert fisk, ved avtalens ikrafttredelse. Næringskomiteens utkast til innstilling ble 15. mars oversendt utenriks- og forsvarskomiteen til uttalelse. Den har sluttet seg til en samlet næringskomité, som samtykker i ratifikasjon av denne frihandelsavtalen.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2011-04-11:
Som saksordføreren helt riktig var inne på, er vi nok helt enige om målene og beskrivelsen av det iranske regimet – enten det dreier seg om grove menneskerettighetsbrudd, bølgen av henrettelser vi har sett ikke minst de siste månedene, fengsling og tortur av politisk opposisjonelle eller et atomprogram som på mange måter er uten kontroll, iallfall uten internasjonal kontroll. Det er et regime som ikke bare skremmer egne innbyggere, men som skremmer store deler av regionen. Det er jo ganske interessant å merke at når man møter både palestinere og israelere, kan begge sider være enige om at Iran er en utfordring, for ikke å si et problem. Sist ute var Libanons nå avgåtte statsminister, Hariri, som advarer mot Iran, og sier at Iran blander seg inn i arabiske spørsmål. Det er heller ikke noe nytt. Men måten Iran gjør dette på, gjør at man må si tydelig fra. Nå brukes det ulike ord fra saksordføreren, som at vi oppfordrer til «boikott», osv., og at vi vil isolere oss totalt fra enhver kontakt og dialog med det iranske regimet. Det er å trekke forslaget vårt veldig langt. Vi foreslår helt korrekt å stramme skruen ytterligere når det gjelder de sanksjoner som allerede iverksatt, og vi er glad for at Norge har sluttet seg til EUs tiltak i så måte, i tillegg til at vi selvfølgelig overholder FNs sanksjoner. Vi ber om et særlig søkelys rettet mot det politiske. Et regime som det iranske ønsker anerkjennelse og trenger anerkjennelse. De opptrer på en måte internasjonalt som om de er et alternativ til andre staters hegemoni, og ønsker å være en ledende aktør på den internasjonale arena. En av mine opplevelser da jeg var i FN i fjor høst, var at Iran ønsket å kjempe hardt for en plass i styret i FNs kvinneorganisasjon, UN Women. Da var jeg stolt over at Norge aktivt kjempet mot det iranske kandidaturet, og at vi sammen med likesinnede klarte å forhindre at Iran fikk en plass der. Så det nytter å stå opp mot Iran. Det nytter å se på alternativer. Vi overlater med vårt forslag til regjeringen å se på de enkelte tiltak. Vi ønsker ikke å detaljbeskrive hvordan regjeringen skal foreta en slik innstramming, men vi peker på noen muligheter. Vi er også klar over at ethvert land må behandles individuelt. Det er ikke slik at én oppskrift, f.eks. oppskriften på hvordan vi har hatt sanksjoner overfor Burma, eller tidligere overfor Sør-Afrika, nødvendigvis passer for et land som Iran. Men vi tror og mener at et land som Iran må møtes offensivt. En måte å gjøre det på er å si at politisk boikott er ett mulig virkemiddel. Men vi er også åpne for andre. Vi finner i det siste avsnittet i brevet fra Utenriksdepartementet om ikke trøst, så i hvert fall støtte for vårt forslag, der man sier at Iran-politikken «kontinuerlig vurderes». Vi håper at vi kan ha en aktiv dialog knyttet til hva som til enhver tid er riktige virkemidler. Jeg tar opp Fremskrittspartiet forslag.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2011-04-11:
Jeg vil først få si at jeg er glad for den klare reaksjonen fra utenriksministeren når det gjelder situasjonen i Camp Ashraf. Utenriksministeren nevnte ikke Irans rolle i – for så vidt – Irak, men også i resten av Midtøsten. Er utenriksministeren enig i at Iran her spiller en rolle som langt fra kan kalles konstruktiv?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2011-04-11:
Jeg vil bare kommentere noen få forhold. Det sies av representanten Gustavsen at vårt forslag er en slags ansvarsfraskrivelse. Det vi gjør, er å gi en retning og så overlate til regjeringen å komme med de aktuelle tiltakene, i respekt for at det er regjeringen som utøver norsk utenrikspolitikk. Vi ønsket en debatt om typer virkemidler. Hvis det var interesse for det, kunne man jo fremme andre typer virkemidler enn dem vi skisserer. Vi har aldri snakket om nedleggelse av den norske ambassaden. Når det nevnes det å ta hjem ambassadøren: Iran var uten ambassadør i Oslo i lang tid inntil den nåværende ambassadøren kom på plass for noen måneder siden. Om det var en bevisst politisk handling eller bare de facto skjedde, kan man diskutere, men det er ikke helt ukjent at det skjer også mellom land som har diplomatiske forbindelser, og mellom land som har dialog. Så til påstanden om at vi ønsker generelt mindre dialog. Jeg tar avstand fra det, men vi vil se på hva vi bruker dialogen til. På slutten av 1990-tallet var det en generell åpning overfor Iran. Man ønsket å imøtekomme den reformiveren man mente å se i Iran. Det var kanskje riktig den gangen, men siden 1997–98 har særlig menneskerettighetssituasjonen ikke beveget seg i den retningen man håpet og trodde. De siste årene er skruen blitt strammet til av regimet. Så har vi prøvd å søke råd. Utenrikskomiteen hadde for en stund siden møte med Shirin Ebadi om disse spørsmålene. Jeg møtte også fredsprisvinner Ebadi i New York. Hun er en av dem som nettopp har snakket om politisk boikott. For de ønsker ikke en boikott som i utgangspunktet rammer befolkningen, men en boikott som rammer regimet, og det er vi helt enig i. Vi har respekt for at her er vi nå, dette er situasjonen, men vi kommer til å forfølge spørsmålet, være årvåkne og se til at Norge holder en høy fane når det gjelder å bekjempe dette regimet, som vi mener trenger avløsning.
Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2011-04-11:
La meg starte med å takke saksordføreren for en svært god gjennomgang og en god begrunnelse for hvorfor flertallet har sagt tydelig fra at en politisk boikott nå av regimet i Iran ikke er en farbar vei. Jeg er enig i hvert eneste ord både av beskrivelsen til saksordføreren og av de vurderingene som er gjort der. Vi har et felles utgangspunkt, at vi er bekymret for utviklingen i Iran. Bakgrunnen for det er for så vidt godt begrunnet både fra Skovholt Gitmarks og fra Slagsvold Vedums side; det er brudd på menneskerettigheter og opposisjonens rolle. Og den bekymringen vi har, er tverrpolitisk. Men jeg har lyst til å knytte et par kommentarer til dette. For det som representanten Høglund her sier, er at jo, vi fremmer et forslag, men det er opp til regjeringen å håndtere, eller følge opp, det forslaget og hvilke tiltak som liksom da skal stramme skruen. Jeg mener at det er litt ansvarsfraskrivelse fra Fremskrittspartiets side. For det å drive politikk er jo å synliggjøre hva man egentlig vil. Jeg registrerer at Fremskrittspartiet i denne saken føyer seg inn i en tradisjon – i hvert fall nå i denne stortingsperioden – der de sier at dialog og diplomatiske forbindelser er noe de vil ha mindre av, ikke mer av. På den måten isolerer Fremskrittspartiet seg i utenrikspolitikken i denne salen. Jeg synes det er ganske interessant, også i forhold til samarbeidet med Høyre og for så vidt den politiske situasjonen spesielt i Norge. Jeg er uenig med Fremskrittspartiet i en slik linje. Jeg tror på diplomatiske forbindelser. Det er det verktøyet man har i utenrikspolitikken, og verden trenger – også overfor regimet i Iran – mer dialog, ikke mindre dialog. Jeg er også veldig skeptisk til Fremskrittspartiets tilnærming der man sier at ensidige norske tiltak er greit. Jeg tror at verden også her må stå sammen, og at ensidige norske tiltak definitivt ikke ville hatt noen sterk gjennomslagskraft. Det grunnleggende spørsmålet er: Hva er det som tjener saken? Hvis vi skulle trekke tilbake vår ambassadør fra Iran, hvilket svar gir da Iran? Jo, de ville sannsynligvis trekke tilbake sin ambassadør til Norge. Dermed ville vi fått mindre muligheter til å protestere mot de systematiske bruddene på menneskerettighetene som vi ser, og jeg mener at det definitivt ikke tjener saken.
Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-04-11:
Først har jeg lyst til å takke utenriksministeren for svaret og for de interessante betraktningene han har rundt utviklingen og hva Norge kan bidra med. Jeg vil si meg enig i viktigheten av at så mange som mulig av de utestående spørsmålene mellom partene i nord og sør er håndtert før løsrivelsen, det er veldig viktig. Men da har man jo bare tiden og veien. Det er ikke lenge til 9. juli, og det haster med å få på plass gode løsninger. Men det kommer også en hverdag etter 9. juli. Å bygge opp en stat nesten fra scratch er ikke enkelt. Jeg synes det er fornuftig at Norge bidrar med den kompetansen hvor vi kan utgjøre en forskjell, og hvor vi kan bidra på best mulig måte, slik som på utvikling av institusjoner, utvikling av lovgiving, forvaltning av naturressurser og det å bidra til å bygge opp sikkerhet. Et annet element jeg har lyst til å bringe inn, er arbeidet mot korrupsjon, som utenriksministeren så vidt nevnte. En stat som er skjør, vil alltid ha utfordringer når det gjelder korrupsjon. Transparency International plasserer Sudan som verdens sjuende mest antatt korrupte land i 2010. Derfor mener jeg det er viktig at det internasjonale samfunnet bidrar til å bygge opp systemer som kan forhindre det i størst mulig grad. Jeg mener også at NGO-ene spiller en viktig rolle for å bygge opp sivilsamfunn – få på plass demokrati og en stat som fungerer. Jeg ønsker at utenriksministeren kunne si litt mer om hvilken rolle han mener disse kan spille i tiden framover. Jeg mener det er viktig at vi bruker alle de kanalene vi har for å bidra til en varig fred, og her mener jeg disse er veldig sentrale. Utenriksministeren legger vekt på at det er gjennom samarbeid – økonomisk, politisk og sikkerhetsmessig – man kan sikre en varig fred. Det er jeg enig i. En politisk varig løsning på konflikten får vi ikke før partene reelt stoler på hverandre og opplever gjensidighet. At Norge er tungt inne i oljeforvaltningen, er bra og viktig. At Norge er inne i det strategiske oljesamarbeidet og den avtalen som miljø- og utviklingsministeren gjorde med regjeringen i sør om et langsiktig samarbeid, kan bidra til at vår kompetanse innenfor petroleumsfeltet blir brukt. At Statistisk sentralbyrå og Olje for utvikling er inne, nevnte jeg i hovedinnlegget mitt også er viktig. Jeg vil gjerne høre utenriksministerens betraktninger rundt mulige utfordringer knyttet til olje- og gassvirksomheten. Der det er store naturressurser, er det også store økonomiske interesser. Det finnes eksempler på land med svake institusjoner og svak lovgiving som har blitt hardt rammet fordi store internasjonale selskaper har tatt for seg der. Skal Sør-Sudan få en god økonomisk utvikling, må naturressursene forvaltes på en måte som kommer folket til gode. Til slutt: Jeg håper vi kan få en god debatt her i dag. Jeg så det var mange som hadde tegnet seg på talerlisten – jeg gleder meg til å høre de ulike synspunktene. Og jeg vil nok en gang takke utenriksministeren for svaret.
Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-04-11:
Jeg synes dette har vært en veldig interessant debatt. Debatten har vist at det er et stort engasjement på tvers av partiene for viktigheten av en fredelig løsning mellom nord og sør og av en positiv utvikling i Sør-Sudan. Jeg kan tenke meg å kommentere noen innlegg, for jeg synes at det kom fram veldig mye bra i denne debatten. Først til representanten Sverre Myrli, som snakket veldig varmt om Norsk Folkehjelps rolle i Sør-Sudan: Det vil jeg bare si meg veldig enig i. Norsk Folkehjelp har gjort en fantastisk jobb og har vært der i veldig mange år. De fortjener honnør for den jobben de har gjort, og for den tilstedeværelsen de har hatt. Så tok representanten Myrli også opp Sudan People's Liberation Movement, og at det er viktig at man støtter SPLM i tiden framover. Det er jeg også helt enig i. Representanten Skovholt Gitmark tok opp at flerpartistyre er viktig, og det er vanskelig å si seg uenig i det. Men nå er det SPLM som på en måte er den store kraften i samfunnet. Det er viktig med støtte fra utsiden, slik at man får en demokratisk utvikling hvor partiene kan gro fram i tiden framover. Jeg mener at Sør-Sudan er inne i en tung periode, men at det fortsatt er viktig å støtte opp om de gode kreftene for å få en positiv utvikling. Både Myhre, Skovholt Gitmark og også Høybråten var inne på korrupsjon. Jeg tror kampen mot korrupsjon er helt avgjørende hvis man skal få en positiv utvikling, fordi korrupsjon er så ødeleggende med hensyn til hvordan et land får det framover. Utenriksministeren tok opp at Norge faktisk gjør en innsats, og at vi vil følge den nøye. Representanten Myhre mente at det var viktig at man hele tiden får tilbakemeldinger på hvordan det går, og det er jeg for så vidt enig i. Det er alltid viktig at man har fokus på anti-korrupsjon. Bård Vegar Solhjell tok opp at det er få steder Norge betyr så mye, og kjernen i det engasjementet som bl.a. er i denne salen, er at det er et stort engasjement i Norge for Sør-Sudan og for Sudan som helhet – altså for fred i hele landet – og at det er viktig at man har kontakter både i nord og sør for å få en positiv utvikling. Til slutt til Dagfinn Høybråten som etterlyser en mer offensiv politikk og større oppmerksomhet: Jeg tror debatten i dag vitner om at man ønsker større oppmerksomhet om Sør-Sudan også fra Stortingets side, og det var nettopp derfor jeg tok opp denne interpellasjonen. Jeg mener også at utenriksministerens svar viser at Norge faktisk følger opp det man har gjort over mange år, nemlig å gi en sterk støtte til folket i Sør-Sudan. Vi har «en stolt og lang historie», som Sverre Myrli så godt sa det. Det er et enormt engasjement for saken, og det blir spennende å følge utviklingen i tiden framover. Det er viktig at Norge er til stede når hverdagen starter 9. juli.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-11:
Takk til interpellanten, Eva Kristin Hansen, for å ta opp ei viktig og veldig aktuell sak og takk til utanriksministeren for eit godt svar, som eg i all hovudsak er einig i. Eg deler òg det eg les som hovudbodskapen, for det første at utfordringane er enorme, at ein må ha eit veldig langsiktig perspektiv i forhold til Sør-Sudan, men òg at Noreg har vore spesielt sentralt her, og at vi ikkje må glippe på oppløpet, som han formulerte det, men framleis behalde det som ei tung satsing, som det er brei einigheit om i norsk utanrikspolitikk. Noreg har ei spesiell rolle på to måtar – eller dimensjonar – den eine er at det er eit land som vi har omfattande kunnskap og kompetanse bygd opp rundt i det offentlege Noreg, i Organisasjons-Noreg, det vere seg Norsk Folkehjelp, Kirkens Nødhjelp eller andre, men òg i form av forskingskapasitet og kunnskap utanom det. For det andre er det få stader i verda der Noreg betyr så mykje som i Sør-Sudan, og det er få internasjonale konfliktar og spørsmål som leiarane, dei sentrale aktørane i verda, er så interesserte i å snakke med Noreg om, som Sør-Sudan, så slik sett har det òg – meiner eg – eit interesseperspektiv for oss å bevare ei sentral og tung satsing i forhold til Sør-Sudan. Veldig kort: Det må vere nokre sentrale element i det. Det eine er å halde fram med den tunge bistandsinnsatsen vi har i landet, og å ha eit langsiktig perspektiv på det. Det er det alle moglege gode grunnar til når det gjeld Sør-Sudan, men òg å halde fram i forhold til Nord-Sudan. For det andre må ein halde fram med å vere aktiv når det gjeld sikkerheitssektoren. Eg er glad for at vi skal vidareføre det engasjementet vi no har der. Dersom det vert ein ny FN-operasjon i sør og det er interesse for norsk deltaking, legg eg til grunn at regjeringa førebur seg på å delta i han. For det tredje er eg veldig einig når det gjeld spørsmåla knytte til olje, som er så sentrale og vanskelege, at vi skal vere tungt involverte i tida som kjem. Eg trur det er svært gode grunnar til å seie at vi har viktig kompetanse, som speler ei rolle. Det siste, trur eg, er eigenleg samarbeidsrelasjonane mellom nord og sør, for der har vi ved våre kontaktar over tid i nord og sør noko å tilføre. For eksempel i spørsmålet om olje – det er eit godt eksempel – er det umogleg å sjå for seg noka løysing for Sør-Sudan og Nord-Sudan, ei fredeleg utvikling, utan at ein på ein eller annan måte vert einige i heile spørsmålet om olje, og korleis Sør-Sudan skal forvalte sine ressursar. Men òg samarbeidsspørsmåla og tillitsspørsmåla rundt ein avtale mellom nord og sør er veldig sentrale. Eg vil igjen gi ros til interpellanten og til utanriksministeren.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2011-04-11:
Saken ble behørig og grundig debattert i Stortinget den 4. april. Det gjelder selvfølgelig implementering av DLD – datalagringsdirektivet. På vegne av partiene Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti. Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre vil jeg fremme følgende forslag: «Lovvedtaket bifalles ikke.» Anmerkning: «Lovforslaget bør henlegges.»
Borghild Tenden (Venstre), 2011-04-11:
Beklager, jeg stemte feil.
Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-17:
La meg starte med å takke komiteen for samarbeidet, slik at vi kunne behandle denne saken forholdsvis raskt. Det er ingen tvil om at det er en veldig alvorlig situasjon på Afrikas Horn. 13 millioner mennesker er rammet av tørke, i tillegg til den vanskelige situasjonen som har vært der gjennom flere år. Verst er det sør i Somalia der det har vært en væpnet konflikt over veldig lang tid. Al Shabaabs politikk i sør, der de i flere år har nektet FN og andre humanitære aktører matutdeling, helsehjelp, skolegang og landbruksassistanse, gjør jo at situasjonen er veldig vanskelig, spesielt i Sør-Somalia. Det har også drevet folk på flukt på Afrikas Horn. Høye matvarepriser forverrer situasjonen. Jeg har lyst til å si at det er veldig viktig at vi klarer å gjøre hva vi kan for å beskytte kvinner og barn på flukt, slik Norge gjøre, og slik også UNHCR legger opp til. Selv om det er veldig mange land som har bidratt, er det fortsatt et stort gap opp til FNs appell om 2,4 mrd. USD. Norsk støtte og opptrapping med ytterligere økonomisk støtte til Afrikas Horn er i tråd med vår tradisjon for å yte nødhjelp, og det er i tråd med våre utenrikspolitiske fotavtrykk i verden. Jeg har lyst til å legge til at denne saken illustrerer også at klimaendringer forverrer allerede vanskelige situasjoner i verden. Det er en enstemmig komité som står bak vedtaket i saken og også innretningen på den norske støtten. Med dette takker jeg komiteen for samarbeidet og anbefaler selvfølgelig forslaget til vedtak.
Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-17:
Jeg vil gjerne takke kommunal- og regionalministeren for et godt og fyldig svar, og for så vidt for en offensiv holdning som drar opp et bredt bilde for denne debatten. Jeg har lyst til å kommentere et par ting. Det ene er det som statsråden sier om tilrettelegging av valglokaler og universell utforming. Der har det vært gjort et godt arbeid de siste årene. Det skulle egentlig også bare mangle, men denne regjeringen har satset betydelig på et lovverk som forhindrer diskriminering av funksjonshemmede, og som også gir rett til universell utforming, og det gir også resultater i form av bedre tilrettelagte valglokaler og at det blir enklere for funksjonshemmede å stemme. Det er veldig, veldig viktig, og jeg synes det er gledelig det arbeidet som har vært gjort. Så var statsråden inne på det med informasjon: Der har det også vært gjort veldig mye bra arbeid, og «valg.no» er en god nettside jeg selv har brukt mye, og et enkelt sted å skaffe seg oversikt over valget. Samtidig tror jeg at vi fortsatt har et stort potensial i det å lære opp både innvandrergrupper og førstegangsvelgere i hvordan man faktisk skal gjennomføre et valg. Det har blitt enklere og enklere å gå og stemme, men jeg tror det er en myte hos mange at det fortsatt er ganske vanskelig. Der har vi en jobb å gjøre, og jeg tror skolen kunne ha hatt en rolle i det, spesielt når det gjelder førstegangsvelgere. Så har jeg lyst til å introdusere et par ting. Når det gjelder det å mobilisere og engasjere, har vi bak oss en valgkamp der sosiale medier, Internett, har hatt en mye større betydning enn tidligere. Både sosiale nettsteder som Twitter, bindeleddet mellom mange politikere og journalister og organisasjoner, har vært viktig, og kanskje til og med Facebook har spilt en rolle i denne lokalvalgkampen. Og da kan jeg ta på meg arbeiderpartihatten, som jeg alltid har på: Min erfaring er at de kanalene er veldig, veldig viktig for å nå ut, spesielt til unge mennesker, men de kan aldri erstatte det personlige møtet. Noe av det som vi har bygd mye av vår valgkamp på i Arbeiderpartiet, er å banke på dører og treffe folk og mobilisere gjennom det, altså gjennom å møte våre egne ute i gata. Det setter veldig mange pris på, det personlige møtet med en politiker. Mange har kanskje aldri møtt en politiker eller snakket skikkelig med en politiker. Vi må aldri glemme i forhold til teknologi at det er ikke enten det ene eller det andre, det er begge deler. Så ser jeg fram til debatten og kan kommentere litt mer mot slutten.
Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-17:
Tusen takk for en fin debatt. Jeg har lyst til å kommentere noe av det som har vært framme, og la meg starte med Michael Tetzschners poenger. Han sa at velgerne er overhuset, og refererte til Grunnloven. Det er jeg hjertens enig i. Samtidig er det da viktig for underhuset å diskutere hvordan vi skal få overhuset til å delta og diskutere. Jeg synes at svarene fra Michael Tetzschner er, på en måte, den destruktive veien – å tillate strykninger, å gjeninnføre adgangen til det. Jeg er uenig i det. Jeg mener at den valgordningen vi har nå, der du kumulerer, er den rette veien å gå, men jeg er helt enig i at hvordan velgerne kan påvirke sammensetningen av et kommunestyre, er en viktig debatt. Jeg tror også at ordningen med direkte ordførervalg er en debatt som ikke nødvendigvis er landet for godt. Det er viktig å ha en kontinuerlig diskusjon om hvordan man kan gjøre det enklere for velgere å delta og å påvirke sammensetningen av kommunestyret. Så er jeg opptatt av sakene. Jeg tror at det som gjør at førstegangsvelgere ikke går til valgurnene, til dels er fravær av ungdomssaker i valgkampen. Det er ikke alltid at ungdomssakene slår igjennom. De får liten plass. Det er en utfordring til oss, men også til mediene, å prøve å sette ungdomssaker høyere opp på agendaen. Jeg synes representanten Håkon Haugli hadde noen gode poenger. Han snakket om kulturell og sosioøkonomisk avstand. Ja, det er jeg enig i, men jeg tror ikke at alle de 40 prosentene – eller nå 35 prosentene – opplever det slik. Jeg tror heller det er de én av ti som aldri går og stemmer, som kanskje opplever en slik type avstand. Da snakker vi om snitt-tall. Min tese er at de andre kan mobiliseres, og det er en tese jeg absolutt ikke har lyst til å gi slipp på, i hvert fall ikke før den er motbevist gjennom forskning. Det er da jeg kommer inn på dette med borgerplikt kontra borgerlyst. Jeg tror at flere og flere befinner seg i den delen av skalaen der de må mobiliseres og forstå hvorfor i all verden de skal delta, eller synes det er viktig å bli mobilisert gjennom saker. Dét en utfordring som er bredere enn bare valgdeltakelse i seg selv, men det var utgangspunktet for at jeg reiste denne debatten. Tusen takk for at dere har deltatt!
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2011-11-17:
Tørkekatastrofen på Afrikas Horn som vi har vært vitne til dette siste året, er et eksempel på den tragiske effekten av krevende klimatiske forhold, dårlig styresett og, i Somalias tilfelle, væpnet konflikt. Som så mange andre steder går katastrofen mest ut over dem som allerede er svakest i samfunnet – kvinner og barn, eldre og diskriminerte etniske grupper. Jeg er stolt over å tilhøre en regjering som tar slike katastrofer på alvor og bidrar når krisen er akutt. Jeg støtter derfor helhjertet opp om bidraget som er gitt i forbindelse med sultkatastrofen. Enda viktigere enn nødhjelpen er den innsatsen som kontinuerlig gjøres for å forebygge slike katastrofer som den vi har sett på Afrikas Horn. Som denne katastrofen viser, må det jobbes på flere fronter parallelt. Det er nå på den ene siden behov for å skape et robust landbruk i hele regionen, som gjør den mindre sårbar for svingninger i klima og avlinger fra år til år. Samtidig er det behov for å jobbe med styresettet i landene i regionen for å hindre diskriminering av ulike grupper, for å forhindre konflikter som gjør matvarekrisen verre, og for å sørge for at hjelpen når fram dersom krisen skulle bli akutt. Landene på Afrikas Horn mottok i 2010 norsk bistand som svarte på flere av disse utfordringene. 37 pst. av den norske bistanden til Somalia i fjor gikk til bedre styresett. I Kenya gikk 68 pst. av bistanden i fjor til samme formål. Landbruksbistanden på Afrikas Horn fordelte seg med 4,3 mill. kr til Etiopia og 2 mill. kr til Somalia. Jeg er glad for at årets budsjett medfører en solid økning av landbruksbistanden – nesten 160 mill. kr økning i forhold til i år. Dette er en stor økning når vi vet at den samlede landbruksbistanden i 2010 var på 300 mill. kr. Årets økning vil først og fremst gå til utviklingen av et klimarobust landbruk, noe denne katastrofen smertelig illustrerer behovet for. 100 mill. kr av økningen vil gå til Afrika, som har et stort behov for utvikling på dette feltet. Norges mål er at 1 pst. av BNP skal gå til bistand. Vi i Senterpartiet mener at en stor del av veksten i bistand skal være landbruksbistand, og at mer må gå til klimatilpasning av landbruk i sør, fordi landbruksbistand er en effektiv form for bistand. Landbruket skaper sysselsetting og økonomiske ringvirkninger for verdens fattigste som ingen andre næringer er i nærheten av. I tillegg er de fleste bønder i fattige land kvinner, noe som gjør at landbruksbistand også bidrar til å styrke kvinners stilling i land i sør. Vi håper at også flere får øynene opp for hvor viktig det er å sikre et solid landbruk for å trygge verdens matsikkerhet.