Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-03-23:
La meg først takke for at vi har fått en god rapport og en god innstilling fra Stortinget om effektiviteten i Norges humanitære bistand. Det er viktig at vi diskuterer dette. Det er store penger vi bevilger, og det er stort engasjement bak den hjelpen vi gir – og forsøker å gi. Humanitære spørsmål er en viktig del av den samlede utenriks- og utviklingspolitikken, og den gis nå en bred omtale i stortingsmeldingen om norsk utenrikspolitikk som er lagt fram. Så har vi også lagt fram en strategi for vårt arbeid på dette området, som det er blitt referert til av flere talere. Her er for øvrig mange av de hensyn Riksrevisjonen tar opp, allerede tatt opp til behandling, og vi har prøvd å stake ut en vei videre. Vi tar de kritiske merknadene på største alvor. La meg bare kort si at vi har merket oss alle de positive merknadene også, det skal jeg ikke dvele ved her, men jeg oppfatter at det er en bred enighet i denne sal om denne form for norsk engasjement. Rapporten fra Riksrevisjonen får fram de gode resultatene og områder hvor vi kan og bør bli bedre. Det tar vi på alvor, og vi har laget en egen oppfølgingsplan for å svare på dette. La meg kort kommentere noen av komiteens merknader. For det første til representanten Lånke: Det er klart at dårlig tid kommer alltid til å være et kjennetegn ved denne type arbeid, hvor det stort sett handler om å svare på veldig akutte kriser. Vi kan forberede, og vi kan forebygge, men krisene er alltid nye og sammensatte og krever en stor grad av improvisasjon. Det må vi også legge til rette for at kan skje. Det etterspørres bedre samarbeidsordninger med etablerte humanitære organisasjoner. Det er et godt poeng, og det ønsker vi å forbedre gjennom den dialogen vi har med norske og internasjonale hjelpeorganisasjoner. På resultater og måloppnåelse er jeg enig i at vi bør bli bedre til å analysere og informere om resultater og oppnåelse av mål, selv om jeg mener vi i dag har rik tilgang til informasjon om de resultatene vi oppnår. I samarbeid med Norad styrker vi arbeidet med resultatrapportering og evalueringer, inkludert internasjonalt evalueringsarbeid som vi er en del av. Det humanitære området omfattes allerede av Norads samlede resultatrapport for norsk bistand, og i tillegg vil vi lage en årlig resultatrapport for det humanitære området. Når det gjelder kapasitet og effektiv forvaltning, peker komiteen på behovet for å sikre tilstrekkelige ressurser til vurdering, kvalitetssikring osv. Jeg kan forsikre om at prioritering av de begrensede ressursene utenrikstjenesten har, er høyt på min dagsorden. Vi må se på både kapasiteten og måten vi jobber på. Vi er i ferd med å innføre bedre verktøy i tilskuddsforvaltningen og oppretter en egen forvaltningsseksjon i den avdelingen som forvalter de humanitære midlene. Vi har også skjerpet kravene til organisasjonene når det gjelder tilskuddsforvaltning, og vi har opprettet en egen sentral kontrollenhet i UD for å følge opp vår nulltoleranse for korrupsjon. Så er det også reist spørsmål om ettårige versus flerårige avtaler. Her er vi ute etter fleksibilitet. Dette området skiller seg fra den langsiktige utviklingsbistanden. Riksrevisjonen anerkjenner at vi har vært blant de mest fleksible humanitære giverne. Det må vi ta vare på. Det vil fortsatt være viktig å kunne gi enkelttilskudd med en ettårig ramme. Samtidig må ikke alle midlene være like fleksible, og vi tar poenget om å sikre forutsigbarhet og mer langsiktighet også på dette området. Vi vil nå inngå pilotprosjekter for flerårige samarbeidsavtaler med utvalgte organisasjoner innenfor sentrale land og temaer. Når det gjelder merknadene fra Høyre og Fremskrittspartiet, mener jeg at deler av dette er håndtert i den tilnærmingen vi har til flertallets kommentarer. Men la meg kort nevne noen punkter. Forslaget om å endre budsjettproposisjonen for å gi Stortinget mulighet til å få bedre kontroll tar vi oss ad notam og ser på hvordan formatet kan bli bedre. Det gjør jeg sammen med miljø- og utviklingsministeren. Økt fokusering på resultater og måloppnåelse har jeg vært inne på. Bedre sluttrapporter fra organisasjonene er viktig i dialogen med dem. Konsentrasjon om færre land er jeg ikke enig i. Denne type innsats handler om å svare på kriser der de oppstår. Det er ikke antall land som her er avgjørende, men hvor krisen er, og vår kapasitet til å kunne nå fram. Her mener jeg at sammenligningen med Sveriges reduksjon av antall bilaterale samarbeidsland for bistand – med respekt å melde – halter. Så til innlegget fra Fremskrittspartiet. Det var et merkelig innlegg, vil jeg si. Fremskrittspartiet foreslår – så vidt jeg har forstått – å øke Norges humanitære engasjement, altså bruke mer penger på det som vi diskuterer i dag, mens representanten Tybring-Gjedde brukte all sin tid på å snakke om at vi ikke får resultater av bistanden, og at vi slik sett bør korte ned på den. Det er jo et kjent fremskrittspartiargument, men det hører kanskje ikke hjemme i denne debatten – på et område hvor Fremskrittspartiet ønsker å øke innsatsen. Så her syntes jeg det var mye rart. Når det gjelder Zimbabwe, er det faktisk slik at Norge ikke gir bistand, men vi gir humanitær støtte til en katastroferammet befolkning – utenfor myndighetenes kontroll. Representanten Tybring-Gjeddes teori – som jeg mener er fantastisk i historisk sammenheng – om at ved å hjelpe de fattige gjør vi dem enda fattigere, mener jeg er en teori som ikke tåler lys. Jeg vil foreslå et bedre verk av Alf Prøysen enn det representanten her viste til, for å illustrere effekten av norsk utviklingshjelp. Til sist: Det er viktig for oss å ha en debatt både om retningen, om målene og om den langsiktige strategien for dette arbeidet – og selvfølgelig også om kontrollen med at pengene utvikles på en god måte. Derfor er det med respekt for det gode arbeidet Riksrevisjonen har gjort, at vi allerede er i gang med en grundig evaluering og et grundig forsøk på å forbedre våre arbeidsformer og våre prosedyrer.