Michael Tetzschner (Høyre), 2015-05-12:
Dette er en enstemmig innstilling fra komiteen, og det er utmerket, også fordi vi har fått frem bredden i premissgrunnlaget for hvordan en slik granskingskommisjon, som vi støtter opprettelsen av, skal fungere i samspill med den mer ordinære etterforskingsvirksomheten som også skjer i saken. Jeg har ikke så mye å bemerke til den saklige fremstillingen fra komitélederen, som jeg slutter meg til, men på ett lite punkt vil jeg anmelde en uenighet, og det gjelder vurderingen av at denne granskingskommisjonen ikke ville blitt noe av uten et ytre press fra organiserte. Det er ikke jeg så sikker på, for denne granskingen har en historikk, også i Stortingets egen granskingshistorie. Jeg kan minne om fra denne plass at siden 1827 har vi hatt 70 granskinger, og over 90 pst. har vært av kommisjoner oppnevnt av andre enn Stortinget, altså regjeringen, i noen tilfeller også fylkesmenn. Ved syv anledninger er det Stortinget som har tatt dette skrittet, og i fem av disse tilfellene var man også utstyrt med egne lovhjemler, først og fremst for å kunne frita fra lovbestemt taushetsplikt. Da er selvfølgelig regelen den at det er det bare Stortinget gjennom lov som kan gjøre. Men en av de granskingskommisjonene vi har hatt før, gjelder jo nettopp Scandinavian Star. Det er derfor jeg vil si at hvis denne politiutredningen som nå pågår, hadde konkludert med at det var større feil i den granskingsrapporten som Stortinget tidligere har fått i form av en NOU, skulle det bare mangle at ikke det ble rettet opp i Stortingets egne dokumenter. Det forsto jeg da vi hadde disse møtene som komitéleder viste til, at var et gjennomgående ønske også hos de pårørende og de etterlatte. Ellers, for dem som er interessert i granskingskommisjonenes plass i vår forvaltning, kan jeg vise til NOU: 2009 nr. 9. Vi vil også forutsette at granskingskommisjonen har en arbeidsmetodikk, og at den følger de beste prinsippene i vår forvaltningsskikk. Så er det riktig at vi også har vært inne på grenseflaten mot den pågående politiutredningen. Det mener jeg er tatt vel vare på med de samstemte merknadene som nå ligger i saken, og som også vil være førende for presidentskapets videre utforming av mandatet. Jeg vil imidlertid slutte med en påminning om at Stortinget allerede kanskje har gitt det største bidraget til at vi kan få frem det som er mulig med menneskelige krefter å få belyst om denne sterkt tragiske ulykken. Det jeg sikter til, er at Stortinget gjorde en endring tidligere i sesjonen. Stortinget vedtok 17. mars i år en endring i straffeloven § 66 tredje ledd, der foreldelsesfristen for brudd på straffeloven § 148, også kalt mordbrannparagrafen, ble fjernet. Denne lovendringen trådte i kraft 27. mars i år og innebærer at et eventuelt straffbart forhold knyttet til Scandinavian Star-brannen ikke lenger vil være foreldet etter 25 år, noe som ellers ville vært regelen, og som i dette tilfellet også kunne ha stengt for en effektiv straffeforfølgelse, hvis politiutredningen gir grunnlag for det. Da mener jeg at Stortinget har fulgt opp ånden fra tidligere granskingskommisjoner. Jeg vil ikke snakke ned det arbeidet som er gjort, men vi er interessert i å se om alle de opplysningene som Stortinget den gangen fikk seg forelagt og satte et godkjentstempel på i sin behandling, fortsatt står seg i lys av ettertidens nye opplysninger og etterforskningsmetoder og ved den avgjørende og endelige politiutredningen som Riksadvokaten meget fortjenstfullt besluttet å iverksette 27. juni 2014.