Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2000-11-17:
Over hele verden stiger etterspørselen etter ren, sunn mat, produsert på bærekraftig vis av fornybare ressurser. Norge har verdens beste naturgitte forutsetninger for å levere slik mat. Vi eksporterte i fjor sjømat til utrolige 150 land, og ingenting tyder på at vi har nådd toppen. Det er et verdiskapingspotensial i de marine næringer i de neste tiårene som er kolossalt, sannsynligvis på flere hundre milliarder kroner. Det spørsmålet vi da må stille oss, er hvordan dette verdiskapingspotensial best kan utløses. Jeg registrerer at flertallet i denne saken mener at omfattende statlig eier-skap og statlig kapital til å drive oppkjøp i eksisterende bedrifter er en nødvendig og hensiktsmessig veg å gå. Venstre deler ikke det synet. Jeg tillater meg å minne om at heller ikke Kristelig Folkeparti og Senterpartiet gjorde det da Stortinget for halvannet år siden diskuterte eierskapspolitikk ut fra eierskapsmeldingen. Da pekte sentrum sammen med Høyre på at mange statlige selskap er tidligere monopolbedrifter for produksjon av visse tjenester, at disse monopolene i stor grad er avviklet, og at de statlige selskapene nå opptrer i et vanlig konkurransemarked. Vår felles konklusjon var at dette svekket behovet for statlig eierskap. Det prinsippet Venstre stod for den gang, legger vi også til grunn for statens eierskap i Statkorn Holding, særlig fordi dette er et eksempel tatt ut av læreboken om mulige rollekonflikter mellom staten som eier og staten som regulator. Dersom ikke den prinsipielle holdning til statlig eierskap har noen verdi, er det vanskelig å se at den har noen verdi overhodet. Jeg deler videre de gode synspunkter som representanten Gabrielsen har i denne forbindelse. Havbruksnæringen er ikke skapt av den norske stat. Den er skapt av et mangfold av store og små private eiere som har gjort en glimrende jobb i å utvikle næringen til det den er i dag. Jeg kan ikke se hva som skulle tyde på at de ikke vil fortsette med det også i årene framover. At staten pr. definisjon skal være en mer høyverdig eier enn alle disse store og små aktørene, tror jeg er feil innfallsvinkel. Hvorfor er det så avgjørende å pumpe inn 1,2 milliarder statlige kroner til én av de mange aktørene på den banen, har for meg vært en gåte, og jeg har ikke hørt noe godt svar på det i denne debatten heller. Jeg ventet også i spenning på en fornuftig forklaring på skillet mellom å kjøpe opp norske selskaper, som flertallet åpner for, og raiding av de samme selskapene, som flertallet ikke ønsker. Venstre mener at det er på helt andre områder staten har en rolle å spille. Vi ønsker at statlig kapital ikke skal brukes til oppkjøp, men til å satse stort og langsiktig på forskning, utvikling og kommersialisering også innenfor nye næringer. Staten skal bidra til mer mangfold, ikke til mindre. Jeg synes i den forbindelse det er urovekkende at Arbeiderpartiets budsjettforslag ikke følger opp forskningsmeldingens mål om opptrapping av forskningsinnsatsen. For Venstre og de andre sentrumspartiene er dette en helt sentral prioritering. Venstres konklusjon er at staten ikke bør delta i den planlagte kapitalutvidelsen i Statkorn Holding, men sørge for at emisjonen skjer ved privat kapital. Vi deler imidlertid flertallets oppfatning om at det er riktig å opprettholde en langsiktig statlig eierandel på over 33 pst. for å ivareta stabilitet og langsiktighet på eiersiden, og sikre at funksjoner knyttet til ledelse og strategi, blir i Norge. Til slutt vil jeg kommentere et viktig punkt i merknadene, hvor Venstre står sammen med Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti. Det gjelder vrakingen av fiskeriministerens forslag om å auksjonere bort nye oppdrettskonsesjoner og i stedet legge til grunn kriterier som tilgodeser gründere og de små aktørene i næringen. Dette er positivt, og jeg er glad for at Arbeiderpartiets komitemedlemmer her har lyttet mer til signaler fra partifeller langs kysten enn til sin egen fiskeriminister. Kombinasjonen av et auksjonsprinsipp som favoriserer de store, kapitalsterke aktørene og massiv statlig drahjelp til Statkorn Holding, ville ha vært det verst tenkelige scenariet for strukturen i oppdrettsnæringen. For Venstre er det særlig gledelig at stortingsflertallet nå åpner for at skoler som er avhengig av et oppdrettsanlegg, kan få egne konsesjoner. Det kan gi et helt nødvendig løft for rekrutteringen til de maritime næringer og bør være et politisk signal om viktigheten av å ha attraktive utdanningstilbud innenfor fiskeri og havbruk. Så registrerte jeg den visitten som Rita Tveiten hadde til meg og Venstre. Jeg synes det var en litt flåsete bemerkning og et forsøk på å skaffe seg et billig poeng.(Presidenten klubber.) Rita Tveiten kan ikke ha forstått den flertallsinnstillingen hun er med på, for i svaret til Hedstrøm etterpå begrunnet hun jo nettopp hvorfor det var viktig å ha 34 pst. eierskap i selskapet. (Presidenten klubber.)