Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2008-11-13:
Jeg vil takke for interpellasjonen. Det er viktig at næringspolitikk drøftes i et skarpere ordskifte. Bakgrunnen for interpellanten er finanskrisa og konjunkturnedgangen. Jeg er helt enig i at dette blir en viktigere debatt framover. Interpellasjonen er et forsøk på å få til en nyorientering, og jeg syns ikke det er særlig konstruktivt at interpellanten kommer med karakteristikker som at dagens politikk er «misunnelsespropaganda», det er å undergrave den private eiendomsretten, og det er en utjevningspolitikk hvor ingen får det bedre. Det er en svak analyse, og hadde dette vært på skytebanen, hadde skuddet i hvert fall gått på naboskiva. Vi i Senterpartiet kjenner oss ikke igjen. Det er en historisk reallønnsvekst vi har vært igjennom, og det har vært en enorm vekst i privat konsum. Jeg kan ikke se at det er noen konstruktiv inngang for å få en langsiktig ansvarlig politikk. Det er rett og slett en for billig analyse. En god næringspolitikk er samspill mellom privat initiativ og offentlig tilrettelegging, det er utdanning, det er sjukelønn, det er kommunikasjoner. Det koster penger. Senterpartiets linje er samfunnskontrakt mellom det private og det offentlige, eiendomsrett og eiendomsplikter, skatt etter evne og det gamle hedersutsagnet: Gjør din plikt, krev din rett. Høyre satser sterkt på å få vekk formuesskatten. De forteller ikke om hva søsterpartiene rundt i Europa har som alternativ til formuesskatten, nemlig eiendomsskatt, den skatteformen som er mest uavhengig av evne. Høyre har i denne stortingsperioden lagt vekt på å få mer gass i privat konsum, gjennom skattelette og en lavrentepolitikk hvor en noen ganger nærmest skulle tru at det skulle lønne seg å låne penger. Partiet har altså veldig lite å skilte med. Det verdikonservative produksjons-Høyre, frontet av folk med lang arbeidslivserfaring, syns knapt i det offentlige ordskiftet. I dag er det det nye Høyre, representert ved representanten Hansen, som sverger til teorien om næringsnøytralitet og såkalt vekstskapende skatteletter til dem som har størst skatteevne, som råder grunnen. Tilbake til interpellasjonen. NHO-direktør Brubakk sier: «Vi har ikke brukt de gode tidene, de fete årene, på å forberede oss på de dårlige.» I all hovedsak er jeg enig i det utsagnet. Jeg er enig i det utsagnet sett i et internasjonalt og historisk perspektiv. Men der har vi et felles politisk ansvar, og jeg må si at NHO ikke er eller har vært noen spydspiss for en målrettet næringspolitikk basert på f.eks. våre komparative økonomiske fortrinn, hvor realøkonomien var poenget og finanssektoren skulle være stillas og ikke sjølve byggverket. Det som må være det sentrale, er å stille spørsmålet: Hva vil vi med Norge? Hva slags næringspolitikk vil vi ha framover? Etter Senterpartiets syn må det være produksjonsarbeidsplasser med lange verdikjeder og foredling av enorme naturressurser – altså å utvikle våre såkalt komparative fortrinn – som må stå i sentrum. Energi blir da et sentralt stikkord – foredling av gass, eksempelvis, i Nord-Norge og ilandføring av gassen istedenfor rørledninger, slik at vi kan sikre en utvikling av fabrikker på land, og kan få fram de mange, mange produkter basert på gass som vi har store muligheter til. Videre er det havvindmøller og bygging av kjemifabrikker basert på tømmer, sånn at vi kan få biodrivstoff som ett av produktene, andre kjemiprodukter som andre produkter eller ny teknologi for fornybar energi, slik som vi nå ser i Kongsberg, gjennom Kongsberg Innovasjon, som setter i gang et svært arbeid knyttet til jordvarmeteknologi. Alt dette er gode eksempler på en bevisst og målrettet næringspolitikk. Men det krever en blandingsøkonomi hvor du har en kombinasjon av privat initiativ og en aktiv stat. Det er et system som er helt overlegent. Derfor trengs altså forskning, utvikling, utdanning, finansiering, eierskap, kommunikasjoner og skatt etter evne. Sett dette sammen sånn at du får finansieringa fra det offentlige, som da understøtter det private initiativ. Det er den store utfordringa. Vi gleder oss til den videre debatten, men da må en ikke ha en så billig inngang at en karakteriserer dagens politikk på en måte som er langt utenfor skiva.