Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-11-05:
Fra ordningen med pasientbroen til utlandet ble opprettet, har det i noen tilfelle oppstått problemer med å få gjort den nødvendige oppfølgingen av pasienter ved norske sykehus. Dette gjelder pasienter med ulike sykdommer og diagnoser, men særlig i tilfeller der det har vært faglige diskusjoner om behandlingen som er blitt utført. Det har særlig blitt aktuelt når ordningen nå avvikles i sin nåværende form, men videreføres som et ansvar for de regionale helseforetakene. I St.prp. nr. 74 for 2002-2003, jf. Innst. S. nr. 285 for 2002-2003, er det lagt til grunn at det ikke kommer nye pasienter i de kompetanseprosjektene Rikstrygdeverket har drevet, utover dem som har mottatt tilbud om behandling pr. 15. juni 2003. De regionale helseforetakene ble informert om dette i brev 22. juli i år. Alle pasienter som har fått brev fra Rikstrygdeverket med henvisning til vurdering og/eller behandling i utlandet før denne dato, skal gjennomføre den. Eventuelle nye henvisninger til behandling i utlandet etter denne dato må finansieres av det enkelte regionale helseforetak. I prosjektet har det vært en forutsetning at henviste pasienter ikke skulle strykes av ventelister ved norske sykehus før de var ferdigbehandlet. Departementet bad de regionale helseforetakene i samarbeid med Rikstrygdeverket sikre at tilbakeføringen av pasienter ble planlagt på en måte som både ivaretar behovet for kontinuitet i behandlingen av den enkelte pasient og samtidig bidrar til kompetanseoppbygging i Norge. Departementet har også bedt Rikstrygdeverket om å underrette de regionale helseforetak om de praktiske sidene ved tilbakeføring av pasienter. Regjeringen har som kjent foreslått utvidelse av pasientrettighetsloven, slik at også behandling i utlandet vil være aktuelt. Dette forslaget ligger nå til behandling i Stortinget. Her har Regjeringen lagt opp til at de regionale helseforetakene får et klarere sørge for-ansvar, uansett hvor behandlingen utføres. Lov om pasientrettigheter foreslås utvidet til å omfatte pasienter som i dag vil kunne bli behandlet i utlandet under ordninger regulert under folketrygdloven § 5 22 eller dekkes over pasientbroen. Det er foreslått at de samme prioriteringer og den samme rett til nødvendig helsehjelp vil gjelde, uansett hvor pasienter behandles. Dette vil klargjøre at den behandling som gis i slik sammenheng i utlandet, ikke kan betraktes på annen måte når det gjelder etterbehandling, enn hvis den skulle vært utført ved et annet norsk sykehus. For meg har det vært viktig at vi gjennom denne endringen vil få til at ansvaret blir entydig plassert, og det vil heller ikke være noen gråsone mellom hva som er Rikstrygdeverkets oppgave, og hva som er foretakenes. Samtidig innser vi at Norge, med vårt beskjedne folketall, verken kan eller skal ha absolutt alle høyspesialiserte medisinske tilbud – vi skal fortsatt benytte kompetanse i andre land, og gjennom dette også bygge opp våre egne fagmiljøer. La meg avslutningsvis få framholde at de sykehusene som henviste pasienter til behandling i utlandet, også har et ansvar for det videre behandlingsopplegget når dette nå skal skje i regi av helseforetakene. Dette forutsetter et godt samarbeid, der sykehusene må kjenne et særlig ansvar for å få dette til, og jeg vet at de regionale helseforetakene vil medvirke på en positiv måte og ivareta den intensjon som ligger i spørsmålet fra representanten John I. Alvheim.