Leif Frode Onarheim (Høyre), 2004-05-18:
Stortingsmeldingen om forsyningssikkerhet er en meget viktig melding, særlig sett i lys av den situasjon vi fikk på kraftmarkedet vinteren 2002–2003, og som skyldes manglende beslutninger fra mange regjeringer. Norge er et land med rike energiressurser: vannkraft, bio, vind, bølge, tidevann, olje og gass. Det er knapt noe land i verden som har en bedre situasjon når det gjelder energiressurser. Likevel må vi konstatere at vi er meget sårbare for svingninger i nedbør, på grunn av at vi ikke i noen særlig grad har tatt i bruk andre energikilder enn vannkraften. Det har vært en sterk utvikling i forbruket av elektrisitet de seneste tiår. Tradisjonelt har vi hatt et stort forbruk i vår miljøvennlige og lønnsomme energiforedlende industri. Forbruket i industrien har imidlertid holdt seg ganske konstant, selv med sterkt økt produksjon. Det er derfor forbruket i tjenesteytende bransjer og i privathusholdningene som har bidratt til forbruksøkningen. Norge var et av de første land som deregulerte sin energiproduksjon. Det var etter min mening en meget fornuftig politisk beslutning. Men det er slik at markedet ikke fungerer godt dersom det ikke er tilnærmet balanse mellom tilbud og etterspørsel. Vi har i Norge hatt svært liten utbygging av ny kraft i de senere år, samtidig som vi har hatt sterk forbruksvekst. Selv om vi i dag har et nordisk marked som bør kunne utjevne det enkelte lands varierende produksjon, er også Norden for avhengig av nedbør i sin elektrisitetsforsyning. Det er på denne bakgrunn vi må se St.meld. nr. 18. Regjeringen foreslår flere gode tiltak, bl.a. en såkalt tipunktsliste. Flertallet i komiteen slutter seg til disse tiltakene, men det synes klart at det for mange tiltaks vedkommende tar lang tid før de gir full effekt, og spørsmålet er om de er tilstrekkelige til å løse utfordringene i et tørrår. Det aller viktigste i meldingen og i flertallets merknader er enigheten om at Norge skal ha som mål å få balanse mellom forbruk og produksjon i et normalår. En slik målsetting vil kreve bred satsing for flere energibærere, og det vil også kreve at vi tar en større del av gassen i bruk innenlands. Gasskraftverk vil gjøre oss mindre avhengig av nedbør, og vil representere et mer miljøvennlig alternativ enn import av kullkraft. Regjeringens kraftige opptrapping av forskning på CO2-rensing av gasskraftverk og etableringen av et innovasjonsselskap i Grenland vil forhåpentligvis føre til gjennombrudd både teknologisk og økonomisk for slik teknologi parallelt med normal utbyggingsfase for gasskraftverk. Hvis vi lykkes, vil det bety at vi kan få betydelig tilførsel av ny kraft med CO2-håndtering og samtidig en ny internasjonal teknologisk plattform for vår leverandørindustri. Et lite hjertesukk: Det er enkelte spennende prosjekter for CO2-rensing og deponering av CO2 hvor teknologien ønskes bekreftet i pilotanlegg. Med betydelig privat kapital søkes det om begrenset økonomisk bistand fra staten. Den svært teoretiske måten slike prosjekter blir vurdert på, og et snev av «not invented here»-syndromet, hindrer slike pilotprosjekter i å bli realisert. Heldigvis har verken Hammerfest Strøm eller Skagerak Energi gitt opp å forfølge slike prosjekter. Et av de forslag i meldingen som også kan gi oss et løft i vår vannkraftproduksjon, er lempning i konsesjonskrav til småkraftverk. Det må være god energipolitikk og god distriktspolitikk å gi mulighet for utbygging av småkraftverk opp til 4 000 naturhestekrefter uten omfattende konsesjonsbehandling. At disse da blir unntatt våre generelle hjemfallsregler, kan umulig være en nasjonal katastrofe, slik SV forsøker å fremstille det. Selv om vi har et behov for å tilføre mer elektrisk kraft til markedet, er det også viktig å forfølge de sparetiltak som kan bedre energibalansen. Ikke minst når det gjelder oppvarming av store bygg, industrilokaler og store bokonsentrasjoner, vil vannbåren varme kombinert med bioenergi eller kogen-anlegg basert på naturgass kunne gi svært gode resultater. Det er bare i et samspill mellom økt kraftproduksjon i Norge, utvidelse av kabelnettet til kontinentet og effektive sparetiltak at vi kan sikre morgendagens strømforsyning også i tørrår. Men det er viktig at vi handler raskt og målrettet. En ny situasjon som den vi hadde i 2002–2003, vil bli vanskelig å forklare dersom vi ikke kan vise til at det er satt i verk omfattende tiltak både på kort og lang sikt. Jeg viser for øvrig til merknader og romertallsforslag som dekker både stortingsmeldingen og de fire Dokument nr. 8-forslagene.