Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2002-11-05:
På ettermiddagen den 23. oktober avgav justiskomiteen og forsvarskomiteen innstillingen om saken vi nå behandler. Denne saken er svært omfattende og viktig, og det har vært jobbet mye med den i Stortinget. Samme kveld som vi avgav innstillingen, fikk vi en grotesk illustrasjon på hvor viktig og aktuelt dette er. Vi fikk se hvor sårbart det moderne samfunnet er. Samme kveld så vi på nyhetene at tsjetsjenske terrorister hadde tatt mange hundre gisler til fange i et teater i Moskva. Kun dager tidligere hadde det funnet sted en forferdelig bombeeksplosjon på Bali, også det en handling begått av terrorister. Begge disse episodene er eksempler på hvor sårbart det moderne samfunnet er, og hvor vilkårlig terroren rammer. Den tradisjonelle oppfatningen av totalforsvaret har vært organiseringen av det sivile samfunns oppgaver og støtte til Forsvaret i en krigssituasjon. Dette er selvsagt fremdeles en viktig del av totalforsvarskonseptet, men i dagens samfunn er Forsvarets støtte til det sivile samfunn og den sivile beredskapen en vel så viktig del av totalforsvaret. Som det uttrykkes i innstillingen: «Ved større katastrofer eller ved terrorangrep vil Forsvaret måtte være en operativ ressurs for politi, helsevesen, transport, redningsmannskaper etc.» Arbeiderpartiet mener at den gjensidige avhengigheten mellom Forsvaret og det sivile ikke kom godt nok fram i stortingsmeldingen. Regjeringen er derfor blitt bedt av Stortinget om at dette samarbeidet drøftes og legges fram for Stortinget i egnet form. Jeg vil for ordens skyld understreke at det ikke under noen omstendighet betyr at Forsvaret skal benyttes mot folket. Poenget er at Forsvaret utgjør en viktig støttefunksjon når krisen er et faktum. Arbeidet for å gjøre samfunnet vårt mindre sårbart blir viktigere og viktigere, samtidig som det også blir vanskeligere og vanskeligere. Tidligere var truslene klarere og enklere å forholde seg til. Men når vi nå får passasjerfly som brukes som bombefly, ulykker som «Kursk» eller Tsjernobyl, bilbomber som rammer sivile, tog som kunne eksplodert på Lillestrøm, eller hackere som angriper et datasystem, viser det oss at verden er alt annet enn enkel, og at samfunnet vårt er sårbart. Tidligere visste vi hvem fienden var, hva den var i stand til, og hvor den holdt til. I dag er dette langt fra selvsagt, som de nevnte eksempler illustrerer. Jeg er derfor tilfreds med at de to komiteene samlet har bedt Regjeringen om at den tar for seg et totalkonsept som omfatter forebygging, beredskap og krisehåndtering, og at Regjeringen kommer tilbake til Stortinget med en konkretisering innenfor flere områder. Arbeidet med samfunnssikkerhet er selvsagt ikke avsluttet etter at denne sak er ferdigbehandlet i denne sal. Oppgaven med å iverksette dagens vedtak og meldingens intensjoner er stor og krevende. Det er et arbeid som omfatter nesten alle departementer og alle politikkområder. Men nettopp på grunn av bredden, kompleksiteten og viktigheten er jeg glad for at det er et bredt flertall som står samlet i innstillingen, på samme måte som da gjennomføringsproposisjonen ble behandlet i vårsesjonen. I et lite land som Norge er samfunnssikkerhet et område som fortjener denne bredden. Jeg er derfor tilfreds med at vi har klart å skape denne enigheten, slik at vi kan nå det målet som meldingen omhandler: Veien til et mindre sårbart samfunn – med eller uten knekkebrødet til statsråden. I meldingen går flertallet inn for å etablere et nytt direktorat for beredskap og samfunnssikkerhet og ber Regjeringen i den kommende tilsynsmelding komme tilbake til det spørsmålet. Det vil jeg også gjøre.