trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Liv Kari Eskeland (Høyre), 2022-01-11:
Tusen takk for deltakinga her i dag. Eg synest alle dei som har hatt innlegg, har vore med på å breidda debatten. Det synest eg saka fortener, så tusen takk for det. Eg må seia eg har stor respekt for at dette er eit stort område å dekkja. Eigentleg skulle jo både kommunalministeren, næringsministeren, klima- og miljøvernministeren og finansministeren vore her i salen. No er det vår eigen statsråd i vår fraksjon, transportkomiteen, som har fått gleda av å føra denne debatten. Det set me stor pris på, men eg har stor respekt for at her er det både fylkeskommunar og næringsutvikling og energisystem og skatte- og avgiftssystem som vert drøfta. Det grip inn i hydrogenstrategi, utvikling av klyngene våre og mange tusen arbeidsplassar innan skipsnæringa. Det me no får til med hurtigbåtar og ferjer, kan konverterast til nærskipsflåten, til offshoreflåten, og til oppdrettsflåten, og teknologien kan spreiast ut i verda – utruleg spennande! Sitjande regjering har eit stort ansvar no for å vidareføra det viktige arbeidet som Solberg-regjeringa starta. Det skuldar me klimaet, og det skuldar me skipsnæringa vår. I framhaldet er det no viktig at regjeringa verkeleg viser at dei vil setja vilje bak forliket som vart gjort med SV. Eg opplever vel at det er ein viss forskjell mellom det statsråden frå Arbeidarpartiet seier her frå talarstolen, og det representanten frå Arbeidarpartiet i Stortinget seier. Eg høyrde jo statsråden seia at det ikkje berre er teknologien som skal setja avgrensingar for om me skal få til dette, det er òg økonomien. Eg er ikkje sikker på om SV hadde same oppfatninga då dei gjekk inn i forliket med sitjande regjering når det gjeld dette. Det vert sagt at fylkeskommunane får meir pengar. Me får sjå om dei vel å bruka dei på grøn skipsfart, eller om dei må bruka pengane på reverseringar og andre prioriteringar denne regjeringa har i Hurdalsplattforma. Me må snarast få den oversikta over kva ruter og innkjøp som kan verta omfatta av ordninga. Me må utfordra næringslivet på å svara på bestillinga, for dei har tidlegare vist at legg me rammene til rette, så svarar dei opp, og næringslivet svarar opp med å levera oss det me vil ha.
Olve Grotle (Høyre), 2022-01-11:
Eg har følgt debatten med interesse og vil gje eit lite augeblikksbilde frå mitt eige valdistrikt, Sogn og Fjordane, for der har det nemleg skjedd enormt mykje dei seinaste åra. Lat meg få nemne nokre få døme: I Førde har ein etablert eit skipsdesignmiljø som ligg heilt i front når det gjeld null- og lågutsleppsfartøy av nær sagt alle slag. Neste gong ein reiser med ei batteriferje, kan ein difor like gjerne tenkje seg at ho er designa av f.eks. Multi Maritime. I Florø ligg Evoy, som designar, utviklar og leverer verdsleiande kraftige heilelektriske motorsystem spesielt retta mot raske båtar mellom 20 og 50 fot. Litt lenger inn i fylket, litt lenger nord, ligg Hyen i Nordfjord. Her er Brødrene Aa, som er ei tradisjonsrik og moderne bedrift innan design og produksjon av hurtiggåande fartøy i karbonfiber. Selskapet står òg bak den nesten ikoniske «Future of The Fjords», som er heilelektrisk og heilt utsleppsfri, og som fraktar glade turistar mellom Flåm og Gudvangen. Så har vi òg fått ulike samarbeid og klynger. Her vil eg nemne Hub For Ocean, som er ein medlemsorganisasjon for aktørar i havnæringa. Hub For Ocean driftar òg den nasjonale klynga Ocean Hyway Cluster, som arbeider for å realisere hydrogenbaserte løysingar i maritim sektor. Det skjer altså mykje positivt, og det offentlege må vere med – dette sjølvsagt på mange måtar, ikkje minst når det kjem til innkjøpsmakt og fastsetjing av vilkår i kontrakt, noko som har vore omtalt frå denne talarstolen fleire gonger i dag. Igjen, for å vende tilbake til Sogn og Fjordane: Eg har sett korleis ferjer har begynt som pilot, f.eks. «Ampere» over Sognefjorden, og eg har sett at elektriske ferjer no blir rulla ut i stort omfang – vi nærmar oss vel no nesten 70–80. Eg har vidare sett at dei neste transportfartøya som står for tur, er hurtigbåtar, og stadig nye fartøygrupper vil kome. Det er bra. Det vil ikkje berre gje oss utsleppsfrie ruter i Noreg, men det vil òg opne enorme eksportmarknader for norske produsentar av slike fartøy og slik teknologi. Så til slutt: Det går bra, men vi er ikkje perfekte. Vi må strekkje oss lenger, og vi må vere meir utolmodige. Lat meg òg her gje eit eksempel: Mellom Florø og Måløy står ein no klar til å kome i gang med ein hydrogenpilot, men ting står litt i stampe. Det offentlege er her nemleg på defensiven, og tida går utan at noko skjer. Her må vi få fortgang i prosjektet.
Bård Ludvig Thorheim (Høyre), 2022-01-11:
Jeg vil fortsette der representanten Bjørlo slapp taket, i Nordland, mitt hjemfylke. Han har helt rett. Han har helt rett i at vi har kommet altfor kort, og det må fylkeskommunen i Nordland se på. Det jeg vil rette oppmerksomheten mot i denne debatten, er ferjesambandet mellom Bodø og Lofoten, som ikke er fylkeskommunalt. Det gir en del innsikt og lærdommer for den nasjonale politikken på det feltet vi diskuterer i salen i dag. Det var en krevende avgjørelse for Solberg-regjeringen da de til slutt valgte å sette krav om hydrogenferjer på den strekningen. Det fantes alternativer på biogass, men man så i sammenheng den teknologi- og industriutviklingen man kunne få i forlengelsen av en sånn bestemmelse. Det har gitt enorme ringvirkninger i kraft- og industrifylket Nordland. I Mosjøen er en internasjonal industrigigant, Gen2 Energy, på vei inn med enorme planer for hydrogenproduksjon. I Glomfjord i Meløy kommune er allerede spaden i jorda for en hydrogenfabrikk, og Yara ser også på muligheten for ammoniakk som et neste steg fra det de gjør på Herøya. I Narvik er Aker inne med planer til svimlende 50 mrd. kr, hvor hydrogenproduksjon vil inngå. I Narvik har også Teco 2030 etablert seg for produksjon av hydrogenbrenselsceller til den maritime skipsfarten. Vi ser at når myndigheter samarbeider med industri, får man en aktiv næringspolitikk som fungerer. Disse aktørene ser også i det fjerne muligheten for hydrogen i andre transportformer, som Nordlandsbanen og luftfarten. Hvordan møter Støre-regjeringen denne utviklingen? Jo, ved å si at vi skal ha et helstatlig hydrogenproduksjonsfirma og da skape uvisshet blant de private aktørene som vil tilby hydrogen til skipsfarten i Nordland. Heldigvis har det takket være spørreinstituttet i denne salen blitt belyst at næringsministeren innrømmer at mottakelsen har vært delt. Den type statskapitalisme hvor det helstatlige skal drive utviklingen istedenfor at de private og statlige aktører jobber sammen, som vi har en lang tradisjon for i Norge, er ikke en god modell. Jeg vil oppfordre regjeringen til å føre en aktiv og klok næringspolitikk, se på samarbeidet mellom private aktører og statlige vedtak og følge i sporene til Solberg-regjeringen og se til eksempelet i Nordland, se til eksempelet med sambandet Bodø–Lofoten, og også i neste omgang se på ammoniakk, som også er en veldig interessant energibærer.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2022-01-11:
Jeg tenkte at siden alle disse ferjefolkene har pratet, må jeg også si noe. Jeg bruker ferjer stort sett hele tiden. Det som har vært litt av utfordringen for det sambandet jeg bruker, er at da vi fikk nye ferjer i 2015, var det ferjer som ikke funket. Man hadde gjort det man hadde fått beskjed om, man skulle få sånne såkalte nullutslippsferjer, men de ferjene funket ikke for oss. Så det som da skjedde, var at vi ble satt nesten 30 år tilbake i tid, og det var helt forferdelig. Den forrige ferjen vi hadde, funket som bare det, gikk fram og tilbake, var navlestrengen vår. Vi var totalt avhengig av å ha en sånn navlestreng. Den gikk i all slags vær. Når flyene ikke gikk, så gikk ferjen. Så fikk vi denne gassferjen. Jeg pleier å si til folk at det ikke er så nøye hva ferjen går på, bare den går. Det er det viktigste. Det som er litt av poenget her, er: Hvordan kan man rette opp feil som blir gjort? Tydeligvis har ikke fylkeskommunen klart å få ut gode nok anbud når man har lagt ut dette tilbudet. Hvordan får man rettet det opp? Er det sånn at de som er totalt avhengig av ferjetilbudet, bare skal ha det sånn fram til anbudet går ut? Som regel er det ti år. Litt av problemet er at når det blir litt dårlig vær – og det er det veldig ofte der jeg bor, kanondårlig vær – er det ikke kraft nok. Det er ikke kraft nok i motorene, så man tør ikke å gå med ferjen, men legger den i ro. Jeg vet ikke om dette er noe jeg bør si i denne salen, men det har vært veldig dårlig for oss å få såkalte nullutslippsferjer. Vi skulle gjerne hatt de gamle ferjene, som vi visste gikk og hadde trøkk osv. når det var dårlig vær, og som vi var veldig tilfreds med. Så når man lager sånne anbud og sier fra om hvordan ting skal gjøres, må det kanskje følges opp, slik at ikke fylkeskommunen setter de samfunnene som får disse ferjene, i en vanvittig situasjon. Det må være en retrettmulighet, slik at man får endret på tilbudet. Infrastrukturen vi har, er for dårlig nå, og jeg ser ikke min arme råd med tanke på å få gjort noe med det før om fire år. Da er det ikke sikkert at det bor så veldig mange igjen her, for vi ser nå at når trailerne står fulle av fisk, får de ikke avgang, og hvis avgangen blir utsatt kanskje et døgn, er fisken kanskje ødelagt. Så her må man kanskje se på hva slags muligheter man har for å rette opp feil som blir gjort. Det er kanskje mitt budskap i denne debatten.
Margret Hagerup (Høyre), 2022-01-11:
Takk for godt svar, og det var betryggende – jeg visste det vel egentlig også – at vi deler målet om at flere skal fullføre. Jeg var spesielt glad for at statsråden trakk fram at en skal jobbe tett med næringslivet, for samhandlingen mellom fylkene som skoleeier og kommunene, næringsliv og politikere er utrolig viktig. En skal ha respekt for at næringslivet endrer seg raskt, og det krever et større samarbeid mellom utdanningsinstitusjonene og næringslivet, både i grunnskole og i videregående, for her skjer det veldig mye. En kan kanskje spørre seg om hvorvidt verkstedene på skolene skal stå tomme etter klokken tre, eller om man kan ha en større samhandling mellom industri, næringsliv og skolene og bruke dem litt mer om hverandre. Så har vi yrkesfaglærerne, som jeg vil trekke fram som viktige faktorer i dette arbeidet. Kanskje trenger vi flere fra industrien som bygger på med pedagogikk og kan bli gode yrkesfaglærere i framtiden, og kanskje skal flere lærere i yrkesfag også hospitere i næringslivet med jevne mellomrom, så en får en større samhandling mellom disse. Som politiker har jeg lagt merke til at en ofte snakker om å løfte yrkesfagenes status. Så var det noen som sa til meg at samtidig som en gjør det, sier en også at yrkesfagene har lav status. Det er litt tankevekkende. I Rogaland har en jobbet målrettet med yrkesfag gjennom flere tiår, og der har det høy status. Det er fordi de har gått i samarbeid med næringslivet og snakket med næringslivet om hvilke behov de har, og fagarbeiderutdannelsen er blitt en veldig god retning. Det er et resultat av tillit, samhandling, kompetanse og vilje til å lykkes, og de sier at dimensjoneringen har vært avgjørende. Fylkene må kanskje i større grad kartlegge behovet for lærlinger og dimensjonere tilbudet ut fra det i dialog med næringslivet. Dette var også noe Stein Lier-Hansen var ute og sa i desember, at løsningen for å få flere lærlinger ut i læreløp rett og slett er å dimensjonere tilbudet ut fra behov. Den vanskelige øvelsen blir nettopp å klare å få til at eleven samtidig skal få lov å velge mellom sine tre topprioriterte valg. Men jeg tror en skal se litt til Rogaland, som er så tydelige på at årsaken til at en har lyktes så godt i dette arbeidet, er at næringslivet må være førende. Det gir jo også jobb i den andre enden. Da er vi tilbake til at elevene kanskje må få litt mer smaken av utdannelsen og få mer praksisnær opplæring tidligere. Derfor blir ungdomsskolereformen utrolig viktig. Rådgivningstjenesten kunne jeg ha sagt veldig mye om. Kanskje trenger det ikke være lærere som er rådgivere, kanskje er det en annen type rolle som har større kjennskap til yrkeslivet, kanskje er det noen helt andre. Men at det trengs mer sammenheng mellom ungdomsskole, videregående og næringsliv, er det ingen tvil om. Jeg kunne også ha sagt utrolig mye om kjønnsbalanse og at en forteller om feminine og maskuline valg og alt dette, men det viser bare at dette temaet har veldig mange nyanser, og vi har mye å snakke om den neste timen.
Margret Hagerup (Høyre), 2022-01-11:
Jeg vil takke for gode innlegg. Her skulle vi ha snakket hele dagen, så heldigvis har vi en ungdomsskolereform vi skal jobbe videre med. Vi kunne også ha sagt mye om fagfornyelsen som har lagt til rette for litt mer praktisk læring, og jeg kunne ha stått her og kranglet og diskutert med representanten Asphjell om hvem som har gjort mest. Men jeg velger å ikke gjøre det – jeg velger å snakke om min egen hjertesak, som også handler litt om å sette representanten Asphjell på plass, på en litt annen måte. Det er rett og slett på høy tid – ja, faktisk på overtid – å sette både meg selv og andre norske mødre og fedre på plass. Onkler, tanter, besteforeldre og naboer kan også gjerne være med på den lista. For denne kollektive villfarelsen om at enkelte studieretninger er mer verd enn andre, har nå vart for lenge, og fremdeles hører vi om ungdom som gis råd basert på karakterer. Det er det samme jeg fikk høre i 1996, da jeg valgte allmennfag som retning. Det sendte meg ut i tre år på videregående hvor jeg fremdeles ikke hadde noen retning etter å ha fullført. Tysk grunnfag ble redningsplanken før en gravid hund ga meg det påskuddet jeg trengte til å hoppe av. Siden gikk jeg fra rollen som kassadame til butikksjef, og senere tok jeg høyere utdanning samtidig som jeg var i jobb – for jeg måtte jo bli til noe. Mange år senere, klokere både av erfaring og alder, ser jeg at mulighetene var mye større enn det jeg kunne fatte i den alderen. Det var et virvar av valg og kun et fåtall jeg var kjent med. Jeg trengte gode råd, og jeg trengte kunnskap om valgene. Vi må derfor ha høye ambisjoner for rådgivningstjenesten og sørge for at enda flere får smake på ulike yrker gjennom skoleløpet. Men det handler også i stor grad om holdningene våre – og vår rolle som mor og far, nabo, søster og bror. I Utdanningsnytt kunne vi lese om Lukas og moren Guri, som mente at TIP var for sånne gutter som vokste opp på verksted og ikke kom inn andre steder. Lukas hadde jo evner og ressurser, ikke minst innen samfunnsfag, og Guri var redd han ville kaste disse bort. Heldigvis ble Guris fordommer gjort til skamme, og hun endret mening. En undersøkelse fra NHO viser at seks av ti foreldre ikke er klar over at det finnes over 150 yrker å velge mellom ved å ta yrkesfag. Men synse og mene – det skal vi. Det må vi slutte med. For det handler om kloke utdanningsvalg for framtiden. Det handler om at næringslivet og industrien får den kompetansen de trenger, og at ungdommene våre utdanner seg til en jobb. I dag har vi løftet fram en liten del av mulighetene yrkesfagene gir. Vi er ikke i nærheten av å raspe på siden av det engang. Det er mange aktører som bidrar i dette samspillet, og jeg er glad for at de som har hatt ordet til nå, deler intensjonen om at vi må ha mer samhandling mellom aktørene, og vi må snakke mer for å få til de bedre løsningene. Sammen må vi løfte opp og vise mulighetene til dem som skal ta de vanskelige valgene. Med det vil jeg takke for en inspirerende og engasjerende debatt og håper vi får nye anledninger.
Tonje Brenna (Arbeiderpartiet), 2022-01-11:
Jeg er veldig glad for at eksempelet Rogaland ble trukket fram, for Rogaland er åpenbart et fylke som gjør veldig mye bra på hele dette temaet, men Rogaland er også noe så sjeldent som et litt ubeskjedent fylke som skryter av seg selv. Jeg tror det er noe flere av landets fylker bør gjøre; skryte av de bra tingene man får til innenfor fagopplæring og samarbeid med næringsliv. Jeg tror at noe av nøkkelen ligger i tidligere kontakt mellom den enkelte elev og den enkelte bedrift, at man allerede første året på videregående, gjerne så tidlig som mulig, kommer i kontakt med en potensiell arbeidsgiver. Jeg tror også det vil bidra til å løse en av de største utfordringene vi ser rent statistisk, nemlig at gutter med minoritetsbakgrunn, selv når vi kontrollerer det mot karakterer, har vanskeligere for å få læreplass enn veldig mange andre grupper. Jeg tror også det representanten Hagerup er inne på som handler om foreldre og rådgivning og de rådene våre ungdommer får i livsvalg de tar i løpet av tenårene, er noe av nøkkelen. Jeg skulle ønske vi i større grad klarte å vise fram hvilke muligheter som ligger innenfor det å ta yrkesfag, hvilken lønn man får innenfor veldig mange fag, som jo for en del fag er høyere enn det man kan få hvis man tar en enda lengre utdanning. Jeg tror vi har mye å gå på når det kommer til kontakt mellom den enkelte rådgiver og næringsliv, sånn at man i større grad forstår hvilke bransjer man veileder elevene inn i. Jeg tror også at det å vise fram hvilke muligheter man har med fagbrev for å fylle på med kompetanse senere, er viktig. Våre fagskoler gjør en enormt viktig jobb, og det å vise fram at selv om man tar yrkesfag, har man mulighet til å lære hele livet, fylle på med kompetanse, løfte seg til neste nivå og sørge for utvikling med utgangspunkt i faget sitt. Det tror jeg er viktig. Det er ikke den ting som til nå er sagt i denne debatten, som jeg er uenig i, og jeg ser fram til å jobbe tett med Stortinget i det videre for å sørge for at enda flere velger yrkesfag, og at flere blir kvalifisert til fagbrev.
Tonje Brenna (Arbeiderpartiet), 2022-01-11:
Jeg kjenner meg veldig igjen i beskrivelsene til representanten Hagerup. Selv ville jeg bli kokk, men fikk beskjed om at det burde jeg ikke bli, for jeg hadde for gode karakterer. Senere ville jeg bli politi, men jeg fikk diabetes, og så ville jeg bli lærer, men hadde for dårlig mattekarakter. På den annen side endte jeg opp her sammen med dere, så det viser jo også at det kan gå tålelig greit, selv med meg som gikk på studiespesialiserende uten at jeg egentlig burde ha gjort det. Jeg tror allikevel at det er et veldig godt poeng at de rådene veldig mange av våre ungdommer får, er basert på noen fordommer som overhodet ikke er riktige. Yrkesfag gir store muligheter til å jobbe innenfor spennende bransjer. Det gir mulighet for faglig påfyll og også god lønn, så det er ingen grunn til at våre unge ikke skal rådes til å ta fagbrev. Så er det flere som har vært inne på dette med utstyrssituasjonen på yrkesfag. Det er riktig at vi delte ut 77 mill. kr til yrkesfag forleden, og det er jo langt fra nok, fordi situasjonen mange steder er prekær. Men da ble jeg spesielt glad for å lese i Aura Avis at de på Sunndal videregående skole hadde mottatt 880 000 kr, som skulle brukes på en helt spesiell maskin. Jeg gleder meg veldig til å reise til Sunndal videregående skole og til å se på den veldig spesielle maskinen. Jeg tror et av dilemmaene vi står overfor som politikere, handler om å tenke gjennom den akademiseringen som skjer på mange nivåer i hele vår utdanningssektor. Det er godt ment, det er et ønske om å stille krav og løfte kvaliteten. Jeg tror allikevel at skolen for veldig mange av våre barn og unge blir for snever og for teoretisk. Derfor er jeg glad for at flere er inne på dette med ungdomsskolereform og praktisk læring. Jeg tror at praktisk læring vil gjøre at flere ulike typer unger vil få muligheten til å lykkes gjennom skoleløpet. Jeg tror det vil føre til at flere kan lære mer, og jeg tror også at flere vil introduseres til det å jobbe praktisk tidligere. Det er en viktig del av det å lære, at man kan lære på flere måter enn ved å sitte stille med en bok. Så er det viktig å si at fylkeskommunene gjør en formidabel jobb på området når det gjelder å utvikle de forskjellige fagene og jobbe tett med skolene og med nærings- og arbeidsliv. Det er nesten ikke grenser for hvor mange ulike varianter av prosjekter som finnes for både å rekruttere flere yrkesfagelever og sørge for å ha læreplasser til alle. Men vi må gjøre mer. Til slutt: Jeg mener at det å få flere fagarbeidere handler om – først, på skolesiden – å sørge for at skolen er et sted hvor alle våre barn og unge kan være. Men i den andre enden trenger vi en storrengjøring i arbeidslivet der demonteringen av arbeidsmiljøloven som den borgerlige regjeringen har sørget for gjennom åtte år, stanser, og der det blir mer ålreit å gå på jobb innen flere bransjer. For det å være fagarbeider og det å gå på jobb handler om mer enn veien til jobben. Det handler også om å ha anstendige forhold hver eneste dag når en gjør en innsats.
Tonje Brenna (Arbeiderpartiet), 2022-01-11:
Jeg tror dette bildet der små barnehager blir kjøpt opp av større konsern, er et bilde på at finansieringen av de små barnehagene kanskje ikke er god nok. Jeg tror representanten Jønnes er inne på noe viktig når hun sier at dagens regelverk kanskje ikke tok høyde for hvor raskt og omfattende endringen av sektoren ville være. Derfor er jeg opptatt av at vi får på plass endringer raskt, slik at vi ikke sitter igjen med bare store konsern når vi en dag får på plass en bedre finansieringsordning. Fra 2014 til 2019 sank andelen selvstendige aksjeselskaper som drev barnehage, fra 24 pst. til 13 pst. Samtidig vokser de store konsernene. Det er ikke noe mål i seg selv å si at vi skal ha en finansiering som ikke gagner de store konsernene, men det er et mål i seg selv å ha et mangfold i sektoren. Det er ikke et mål i seg selv at barnehager ikke skal være private, men det er et mål i seg selv at de private skal være mangfoldige. Derfor er jeg også opptatt av at vi får en regulering av de private barnehagene som gir legitimitet i befolkningen med tanke på bevilgning av offentlige penger, men jeg er opptatt av at vi får reguleringer som gjør at vi kan sørge for at de små og enkeltstående klarer seg. Jeg er opptatt av at vi får regler for sektoren som gjør at pengene investeres tilbake igjen i barnehager, og jeg er opptatt av at kommunene i større grad enn i dag får muligheten til å være med og påvirke hvordan et velferdstilbud som er så avgjørende, utvikler seg. I dag er det slik at de private barnehagene er godkjent for alltid når de først er godkjent, og de kan også motta støtte for alltid. Det betyr, i mange kommuner der barnekullene går ned, at det er de kommunale barnehageplassene som forsvinner når barnekullene blir mindre. Det mener jeg utfordrer oss på hvilke muligheter vi gir kommunene til å kjøpe opp private barnehageplasser, hvis det er ønskelig, og der det er fornuftig. Det utfordrer oss på hvordan kommunene kan være med og påvirke finansieringen også av de private barnehagene, fordi det opplagt har mye å si for kommunebudsjettene. Og det utfordrer oss på hele tiden å minne oss selv på at det er et mål å ha en balanse i hvem som tilbyr barnehageplasser, fordi både kommunale og private barnehageplasser skal være – og er – goder for ungene våre og skal være det også i framtiden. Jeg er helt sikker på at dette ikke er siste gangen vi diskuterer dette i denne salen, og jeg er også helt sikker på at når vi setter oss ned og begynner å jobbe med lovforslag og innretningen av finansieringssystemet, er det bred enighet i Stortinget om hvordan vi skal løse disse tingene framover. Men jeg er likevel glad for at det er flere enn meg som setter pris på at det er litt fart i debatten.
Tonje Brenna (Arbeiderpartiet), 2022-01-11:
Det er riktig at jeg i Klassekampen i går sa at SV og Rødt slår inn åpne dører, og at jeg står med åpne armer på innsiden. Det gjør jeg også hvis Høyre velger å slå inn åpne dører og være med på å diskutere det jeg opplever at vi er enige om, nemlig at vi trenger noen innstramminger eller – hvis det passer bedre for enkelte partier å kalle det det – oppdateringer av et regelverk som er laget for en sektor som så helt annerledes ut den gangen reglene ble laget. I Finansavisen 20. desember i fjor kunne vi lese at Norlandia, Læringsverkstedet og Trygge Barnehager til sammen har solgt barnehageeiendom til utlandet for litt over 14 mrd. kr de siste 18 månedene. Jeg tror heller ikke barnehagesektoren og de som driver private barnehager, er tjent med at det er fokuset på debatten om private barnehager. Mitt mål er at barnehagene skal være en fullverdig del av utdanningsløpet. Derfor skal vi stille tydelige krav til kvalitet, vi skal stille tydelige krav til arbeidsvilkår, og vi skal ha stor respekt for pedagogisk frihet og utvikling. Og nettopp derfor, fordi kvaliteten skal være i fokus, fordi foreldrene skal være trygge, fordi vi alle skal vite at uavhengig av hva det står på logoen til den bygningen vi leverer ungene våre i, har ungene våre det godt, og at de som driver barnehager, har gode vilkår, trenger vi å endre reglene. For det er ikke bra for legitimiteten til de politiske rammene rundt barnehagene at vi diskuterer dette i det uendelige, og det er heller ikke bra for det jeg opplever at vi i Stortinget har et ønske om å fokusere på, nemlig på kvalitet i alle barnehager. Dermed mener jeg det er riktig at vi gjør de endringene så raskt vi kan for å komme videre i en veldig viktig debatt om hvordan det skal være å gå i barnehage i Norge. Vi har mange ideelle enkeltstående konsernbarnehager, vi har ideelle konsernbarnehager, vi har mange ulike varianter av barnehager som gjør en stor jobb hver eneste dag. Mitt mål og Stortingets mål, sånn jeg oppfatter denne debatten, er at det må være barnehager som driver med rimelig overskudd og margin, for la oss heller ikke være naive: Man må kunne ta ut lønn hvis man driver en privat barnehage, hvis det er det man jobber med. Noe av utfordringen er nettopp dette med innovatører, som jeg opplever at flere av representantene her er opptatt av. Det å drive innovasjon, det å etablere en barnehage i dag, er nærmest umulig, både fordi konsernene har blitt så store, og fordi det allerede er sånn at det ikke er behov for flere plasser. Det betyr at de barnehagene som ender opp med å ha for få barn, strever med å få det til å gå rundt og blir kjøpt opp av de store konsernene. Jeg setter pris på en god debatt. Jeg gleder meg til å legge fram forslag for Stortinget og ser fram til felles innsats for økt kvalitet for alle barn i alle barnehager.
Tonje Brenna (Arbeiderpartiet), 2022-01-11:
Jeg takker for spørsmålet og igjen for engasjementet. Jeg er helt enig i det representanten Jønnes sier om at det er mange ildsjeler der ute som gjør alt for å gjøre kultur tilgjengelig for våre barn og unge. Kulturskolen er et nasjonalt rammeverk som alle kommuner skal tilby i en eller annen variant til landets barn og unge. Allikevel er det noen dilemmaer knyttet til å styre dette fra nasjonalt hold, men med store lokale variasjoner. Et av dilemmaene, som også handler mye om tilgjengelighet, er dette med pris. Det er krevende å skulle si f.eks. at prisen skal ned, at vi skal ha en makspris, hvis maksprisen bidrar til at et tilbud som noen steder allerede er rimelig, kan bli dyrere. Det er krevende å ha en nasjonal tilnærming til moderasjonsordninger, for moderasjonsordninger slår ikke nødvendigvis riktig ut alle steder. Det er også krevende å skulle ha en tilnærming der man både styrer tydeligere basert på at man legger inn flere krav, f.eks. til samarbeid, og samtidig sier at det skal være lokal variasjon. Når det er sagt, mener jeg det er en veldig god idé representanten Jønnes peker på, nemlig at kulturskolen kan være både bindeledd og brekkstang og forsterke innsats som andre både offentlige og private aktører gjør i møte med våre barn og unge. Her gjøres det utrolig mye bra, spennende og variert arbeid over hele landet fra før. Jeg tror vi helt sikkert kan gjøre mer for å forsterke den innsatsen, men jeg tror samtidig vi skal holde fast ved at kulturskolen skal være rammeverket, og at det er den lokale variasjonen og kreativiteten som både målbærer og formidler de ulike lokale kulturuttrykkene som finnes der ute, som er kjernen i kulturskolens oppdrag. Jeg er glad for at teamet kommer på dagsordenen, at vi kan diskutere videre, og at det også kan komme opp andre forslag til hvordan vi kan følge opp det gode og grundige arbeidet som allerede er gjort på området, og hvordan vi kan styrke kommunenes innsats for å sørge for enda mer kultur og flere tilbud til våre barn og unge.
Tonje Brenna (Arbeiderpartiet), 2022-01-11:
På vei opp på talerstolen fikk jeg et hint fra representanten Jønnes om at det var på tide å si takk for i dag, og det er jeg enig i. Før det vil jeg gjerne si takk for en veldig god debatt. Jeg tror det representanten Jønnes er inne på, med følelsen av å være god nok, er noe av kjernen i det vi ønsker å bidra til gjennom å tilby et rikt og godt kulturtilbud til alle landets barn og unge. Og kanskje nettopp derfor er det denne lokale variasjonen er så viktig, der vi bygger videre på tilhørighet, på samhold, og på det som er spesielt for nettopp det lokalsamfunnet som tilbyr kulturskole til den enkelte. Så registrerer jeg representanten Pettersens bekymring over manglende formuleringer i Hurdalsplattformen. Jeg tror vel egentlig ikke at det er noen grunn til bekymring, men det bidrar til en spennende debatt, for jeg er helt sikker på at det skal være kvalitet på kulturskoletilbudet. Det er bra og en ambisjon vi deler, og jeg er helt sikker på at det er et felles mål for denne salen å inkludere flere i kulturskolen. Det er likevel sånn at representanten Pettersen er bekymret, og til det kan jeg framlegge et slags enkelt regnestykke, for etter åtte år med borgerlig regjering er det altså 13 pst. av våre barn og unge som deltar i kulturskolen. Det betyr at det vil ta om lag 60 år å komme fram til målet om at alle skal kunne delta, med det tempoet vi har hatt til nå i dag. Og da kan jeg garantere én ting og utfordre på en annen ting: Jeg garanterer at jeg ikke kommer til å sitte hele den perioden hvis det tar denne tiden, men jeg lover å utfordre meg selv og dere på hvordan vi raskere kan nå målet om at flere skal inkluderes i kulturskolen landet over. Det at kommunene har økonomiske muskler til å prioritere lokal kultur, er helt avgjørende for at flere skal kunne inkluderes. Det er åpenbart at kommuneøkonomien både preger hvilken pris den enkelte må betale for å delta, den preger hvor mangfoldig tilbudet blir, og den preger selvfølgelig også hvor raskt man kan omstille seg dersom noen skulle få en god idé til noe det kan være relevant å tilby barn og unge. Derfor er jeg stolt av å være del av en regjering som styrker kommuneøkonomien og dermed bidrar til at kultur kan nå ut til flere, for det er de universelle ordningene som bidrar til at kulturskolen skal være nettopp noe større enn bare en møteplass for kultur. Den skal også være en møteplass mellom ulike mennesker som uavhengig av bakgrunn og lommebok har mulighet til å utfolde seg sammen, til å bli kjent med hverandre, til å lære av andre, til å finne ankerfeste, finne holdepunkter og utvikle seg kreativt sammen med andre barn og unge, uansett hvem de er. Jeg takker for en veldig god og spennende debatt og gleder meg til å diskutere videre med dere alle de grepene vi kan gjøre i fellesskap for å sørge for at enda flere får være del av det fantastiske kulturskolen har å tilby.
Kari-Anne Jønnes (Høyre), 2022-01-11:
Takk til statsråden for et godt og engasjert innlegg. Jeg skulle nok ønske vi var mer enige, men debatten har vist at vi er enige om at pengene vi bevilger til barnehagesektoren, skal gå til barnas beste, mens vi er uenige om hva vi legger i barnas beste når det kommer til en mangfoldig barnehagesektor med god kvalitet. Samtidig er jeg veldig glad for å høre statsråden si at regjeringen vil bidra til fortsatt mangfold i barnehagesektoren, og da legger jeg til grunn at regjeringen vil bidra til å finne gode løsninger for å ivareta enkeltstående barnehager. Men jeg vil peke på at vi trenger også kjedene. Vi trenger kjedene som drivere for kvalitet og også som en del av det store mangfoldet. Vi må ikke glemme at det er kjedene som nå har kjøpt mange av de små enkeltstående barnehagene som har ønsket å selge. Så kjedene er en viktig del av barnehagemangfoldet i Norge. Det er lenge siden barnehageforliket, og det er åpenbart at samfunnet har endret seg mye siden den gang. Da er det også åpenbart, og det er vi enige om, at finansieringssystemet for barnehagesektoren må gjennomgås. Men det at de rød-grønne partiene den gang, da barnehageforliket ble inngått, ikke forutså verdistigningen på eiendommene og sørget for et regelverk for håndteringen av det, kan vi ikke straffe dagens barnehageeiere for. For veldig mye av verdiene i barnehagesektoren ligger i eiendommene. Når det blir uro i sektoren, så er det slik at ja, endringer skaper uro og usikkerhet. Det er naturlig, men jeg vil minne om at regjeringsavtalen inngått mellom Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV, som peker på utfasing – kombinert med stor støtte til Storberget-utvalgets ganske mange radikale forslag – bygger opp under en uro som vi er bekymret for at skader barnehagesektoren. Vi er opptatt av å finne gode løsninger for en mangfoldig barnehagesektor ganske fort, slik at vi slipper den situasjonen vi fort kan ende i nå, nemlig konkurser og enkeltstående barnehager som ønsker å selge, men der det ikke er noen som vil kjøpe, fordi forutsetningen for drift er usikker, og vi vet ikke hvilken framtid vi møter.
Kari-Anne Jønnes (Høyre), 2022-01-11:
Jeg vil takke for en god debatt. Takk til statsråden for gode innlegg, og takk til alle andre som har bidratt i debatten med stort engasjement. Jeg er veldig glad for at denne debatten om barnehager vekker engasjement, for det fortjener den. Barnehagene er veldig viktige i vårt samfunn. Løsningen er ikke å gjøre det nærmest umulig å drive private barnehager i kommune etter kommune. Løsningen er å sikre bedre rammevilkår for enkeltstående private barnehager. Det hører jeg at vi er ganske enige om, i hvert fall prøvde jeg å høre det da statsråden snakket. Klarer vi det, tar vi vare på mangfoldet og valgfriheten for barn og foreldre, samtidig som vi bidrar til at det offentlige får konkurranse på kvalitet og utvikling, og det er positivt. Det er også positivt at vi opprettholder viktige arbeidsplasser i hele landet. Så lenge vi har strenge krav til kvalitet og har et godt tilsyn, er det ikke noe problem at folk som tar risiko, har mulighet til å tjene penger dersom de lykkes. Alternativet er dårligere tjenester og mindre mangfold og kapasitet over tid. Det viktigste for Høyre er ikke hvem som eier og driver barnehagen. Det er at alle barn kan gå i barnehagen, at de foreldrene og barna som bruker barnehagene, er fornøyd, at kvaliteten er god, at barna er trygge, og at det offentlige tar regningen. Samtidig er vi opptatt av å stille krav om at private aktører er åpne om økonomi og eierskap, god kvalitet og gode arbeidsvilkår. I 2021 brukte Oslo og Bergen kommuner til sammen omtrent én milliard kroner på å kjøpe opp private barnehager til kommunalt bruk. Dette er penger som kunne gått til nye lekeapparater, flere pedagoger eller økt kvalitet. Det er penger som kunne gått til at flere ettåringer hadde barnehageplassen klar eller til billigere barnehager for lavinntektsfamilier. Isteden gikk pengene til å binde opp eiendomsinvesteringer i kommunen. Jeg spør meg om det er god bruk av offentlige midler, og jeg er ganske sikker på at svaret er nei. Den kampen som foregår nå, er en ideologisk kamp som barna taper på, og som reduserer folks valgfrihet. Men takk for en god debatt.
Kari-Anne Jønnes (Høyre), 2022-01-11:
Statsråden sa mye pent om kulturskolen, men hun glemte én ting. Hun glemte at for noen barn er kulturskolen alt. Jeg har lyst til å fortelle om Audhild, som da pandemien traff som hardest, reiste rundt til unger med instrumenter for at de skulle få lov til å oppleve kulturskolen hjemme hos seg selv hver dag hele uken, eller når de måtte ha behov for det. Og jeg vil fortelle om Ingrid-Marie og Rosamund, som endret sine digitale kulturskoletimer og tilpasset dem familiesituasjoner, noe som gjorde at unger og ungdom i alle aldre fortsatt kunne få lov til å oppleve kulturskolen. Det sier ganske mye om engasjementet hos dem som jobber i kulturskolen. Ikke bare har de veldig høy kunnskap og kompetanse, de er også veldig opptatt av å bidra til at alle barn og unge som deltar i kulturskolen, får gode opplevelser. Jeg er spesielt glad for det statsråden sa om at kulturskolen bør tenkes inn i SFO i alle kommuner. Regjeringen har jo satt av penger til tolv gratis SFO-timer i uken for førsteklassinger. Kanskje kan kulturskolen være en del av de timene, slik at vi kan sikre at alle barn kan få delta i kulturskolens aktiviteter. Så sa hun noe annet jeg synes var veldig bra, nemlig om å se kulturskolen i sammenheng med det øvrige utdanningssystemet på alle nivåer. Det er veldig viktig for utvikling av kulturskolen og for samfunnet som sådan. Jeg har et spørsmål til, for i stortingsmeldingen står det at det hovedsakelig er to måter å forstå kulturskolen som ressurssenter på. Den første og mest utbredte forståelsen og praksisen er at kulturskolen skal være et ressurssenter for lokalt kulturliv. Den andre varianten er mindre utbredt og omfatter kulturskolen som en samfunnsutviklingsaktør i bredere forstand, f.eks. gjennom samarbeid med Nav, PPT, skolehelsetjenesten, barnevernet, helse- og omsorgstjenesten osv. Er det sånn at statsråden er åpen for, eller ønsker, å se kulturskolen som et ressurssenter i en litt bredere forstand og også kan tenke seg å se kulturskolen som en viktig aktør inn mot andre kommunale og offentlige tjenester, som i den utvidede forstanden i meldingen?
Kari-Anne Jønnes (Høyre), 2022-01-11:
Jeg vil takke statsråden for gode innlegg, takke for en god debatt og takke alle andre som har deltatt i debatten. Jeg vil gjøre mitt for å holde liv i den også framover. Nils A. Røhne var en klok mann. Kulturen og kulturskolen bidrar til et mer åpent og inkluderende samfunn, og heldige er vi som har hatt ham i Innlandet. Representanten Grøthe snakket varmt om kvalitet. Da vil jeg få lov til å minne om at det ikke blir mer kvalitet av å omfatte flere mens budsjettene kuttes. Det er kuttet 400 mill. kr i fritidskortet. Det rammer faktisk ganske mange. Kulturskolene er en helt unik inkluderingsarena for barn og unge. Ingenting er så fint som å se barn og unge uttrykke seg gjennom kunst og kultur. Vi er glad i idrett i Norge, og det er bra, for idretten er en svært viktig inkluderingsarena for veldig mange, men kulturskolen fortjener samme fokus, for hva er vel egentlig mer åpent og inkluderende enn kulturen? Kulturen er mangfoldig og har plass til alle. En er god nok som man er, og det er rom for å være annerledes. Jeg vet ikke om alle har kjent på den følelsen av ikke å være god nok, men mange har det. Det er ikke noe stas å være den siste som velges til laget som skal kjempe om seieren. Det fantastiske med kulturskolen er at ingen behøver å kjenne på den følelsen, en er god nok som man er. Det er en følelse alle fortjener å kjenne på, og som vi trenger mer av i dagens samfunn. Det er rom for å være annerledes, ta mye plass eller ta lite plass, og det er rom for ulike perspektiver. Det er fantastisk å se hvordan hen som ikke kom med på fotballaget, spiller Csárdás så tårene triller hos publikum, og det beveger selv de tøffeste å se hen som sliter med det skolefaglige, men som med stor selvfølgelighet mestrer teaterscenen. Det er helt nødvendig å ta inn over seg hvordan noen barn og unge trenger blanke ark og fargestifter for å fortelle sin historie, finne seg selv eller akseptere hvem de er. Kulturskolen er så mye mer enn en arena for barn og unge. Det er en av de viktige hjørnesteinene i samfunnsgrunnmuren. Jeg vil benytte anledningen til å takke alle engasjerte i kulturskolen landet over for den innsatsen de gjør hver dag. Gjennom pandemien har de strukket seg langt. Jeg vet om mange barn og unge som har hatt kulturskolen som sin trygge havn og sitt ankerfeste de siste to årene. Det er takket være engasjerte og dedikerte lærere med stor kunnskap og kompetanse. En ekstra takk til alle dere som har oppsøkt elever med instrumenter, ark og fargestifter – dere er viktige for samfunnet.
Maren Grøthe (Senterpartiet), 2022-01-11:
I dag går halvparten av ungene i Norge i kommunale barnehager, mens den andre halvparten går i de private. Faktum er at det er nettopp denne kombinasjonen, som kom fram gjennom barnehageforliket, som har sikret at vi i dag har full barnehagedekning. Vi jobber alle for at vi skal ha gode barnehager, til beste for ungene som skal være der. For nettopp disse ungene er vi ikke tjent med å ha en debatt hvor vi bruker skarpere skyts enn nødvendig. Det er nettopp det som ligger til grunn for at vi i Senterpartiet ønsker en konstruktiv og god debatt for å få forbedret finansieringssystemet for de private barnehagene, istedenfor at vi skal grave oss ned i skyttergravene. Barnehagene våre er en viktig arena for å gi våre barn og unge en god start på livet. Der kan vi som samfunn ta ansvar for inkludering, integrering og utvikling. Det er der grunnlaget legges. Men i dag er finansieringssystemet en enorm utfordring, både for kommunene og for den enkelte barnehage. Forskjellen i tilskudd er fortsatt 100 000 kr fra høyest til lavest. Én av tre private barnehager går i underskudd, mens vi på den andre siden ser tall på store overskudd og utbytter. Dette skaper debatt, det skaper diskusjon, og det skaper forståelig nok frustrasjon. Vi er alle enige om at det må gjøres endringer. Vi i Senterpartiet er særlig bekymret for de små, enkeltstående private barnehagene, som opplever økonomisk uforutsigbarhet og økonomisk press, der flere og flere ender opp med å bli kjøpt opp av kommersielle kjeder. Det er viktig at barnehagene reelt er en del av lokalsamfunnet, slik at foreldre og folkevalgte kan kjenne barnehagens ledelse, styret og driften. Vi ønsker ikke en utvikling hvor en stadig større andel av barnehagene kjøpes og eies av kommersielle konsern uten lokal tilknytning. Derfor er det viktig at vi nå framover legger til rette for de små, enkeltstående private barnehagene, så de kan opprettholde sin aktivitet. Samtidig må vi erkjenne at det er krevende at det spekuleres i at barnehagesektoren blir et investeringsobjekt med mål om profitt, for vi vil jo alle at pengene som går til barnehage, skal brukes på ungene, og at tilskuddene skal komme dem til gode. De siste årene har denne sektoren vært en gjenstand for debatt, og mange ulike forslag i den ene og den andre retningen. Framover er det viktig for oss at vi finner løsninger som faktisk vil fungere over tid, og som legger til rette for at det skal gå an å opprettholde og drive barnehagene, som utgjør et viktig tilbud over hele landet, uten at dette skal være en gjenstand for å skape store overskudd som ikke kommer barna til gode. Om vi får et barnehageforlik 2.0 eller ei, vil vi i Senterpartiet stå på for å skape et regelverk og et finansieringssystem som fungerer i praksis, som gir forutsigbarhet for kommunene, for driverne, for de ansatte og ikke minst for ungene og familiene over hele landet.
Maren Grøthe (Senterpartiet), 2022-01-11:
Kulturen bidrar til å skape både levende lokalsamfunn og et godt liv for den enkelte. Kulturskolene utgjør en viktig del av grunnmuren i den landsomfattende kulturelle aktiviteten, for kulturskolene er mange barn og unges første møte med kulturlivet – noen ved at de lærer å spille et instrument eller å bruke stemmen sin, andre ved at de gjør noe helt annet gjennom sirkuskurs, drama eller f.eks. visuelle kunstfag. Mangfoldet i dette tilbudet skaper en god arena for at flere barn og unge skal få muligheten til å utvikle sine ferdigheter og oppleve mestring, samtidig som det bidrar til å styrke kompetansen om og gleden av kultur hos barn og unge. Senterpartiet og Arbeiderpartiet ser derfor på kulturskolen som et viktig tilbud for våre barn og unge, som også kan være en betydelig ressurs for både grunnopplæringen, kulturlivet og næringslivet i kommunen. For oss i Senterpartiet har det også alltid vært viktig å belyse koblingen kulturskolene har mot utdanningsfeltet. Kulturskolen blir en forlengelse av grunnskolens allmenne opplæringstilbud innen praktisk-estetiske fag og vil fortsatt være forankret i opplæringsloven framover. Samtidig er det viktig at kommunene får rom til å utvikle tilbudet og legge til rette for et godt samarbeid mellom kulturskole, skole og SFO. Framover ønsker vi at kulturskolene skal være en arena hvor alle barn og unge kan ta del i tilbudet. Målet er at vi skal ha et tilbud av god kvalitet, med god kapasitet og til en rimelig pris. Hurdalsplattformen staker ut en tydelig retning i denne politikken, hvor det slås fast at Arbeiderpartiet og Senterpartiet ønsker å gjennomføre et nytt kulturløft som skal komme hele landet til gode, og særlig satse på den lokale og regionale kulturen. Samtidig skal kommuneøkonomien fortsatt styrkes, og kultur skal på nytt utgjøre 1 pst. av budsjettet. Det har det ikke gjort de siste åtte årene, så jeg kan berolige representanten Pettersen med at det er kun i Høyre man tenker at å gi tilbudet til flere, vil gå på bekostning av kvalitet. Vårt mål er at flere skal ha tilgang til kunst og kultur uavhengig av hvem de er og hvor de bor, og å satse enda mer på kulturskolene vil være en viktig del av akkurat det.
Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2022-01-11:
Takk til representanten, som reiser en viktig debatt. For Arbeiderpartiet er det viktig å sikre at våre skattepenger og foreldrebetalingene nettopp går til et best mulig barnehagetilbud. Jeg er helt enig med min medrepresentant og tidligere kunnskapsminister Jan Tore Sanner, som i mai 2018 sa at overskuddene i de private barnehagene gjør at vi må se på regelverket på nytt. Det ble sagt at regelverket er utdatert. De tilbakemeldingene og de utredningene som vi nå har, viser det samme. Regelverket er ikke tilpasset situasjonen som vi står i i dag, og vi er ikke sikre på – og regelverket bygger ikke opp under – at pengene går til nettopp barna. Regelverket ble laget i en tid da sektoren var under utbygging, nå står vi i en helt annen situasjon. Tallene taler for seg selv. Private kjeder blir stadig større på bekostning av mangfoldet. De fire største kommersielle barnehagekjedene driver nå hver tredje private barnehageplass. I 2013 drev de hver femte private barnehageplass. De vokser og vokser. Når det gjelder verbalvedtaket som løftes fram i debatten, om at vi vil utrede en egen nullprofittsmodell, tenker jeg at høringen som komiteen har hatt i dag om finansiering av private barnehager, underbygger dette. De tilbakemeldingene som vi får, er nettopp at stiftelse kanskje ikke egner seg som organisasjonsform for ideelle barnehager – at vi er nødt til å se på hvordan det er mulig å organisere barnehager opp mot tilskuddsformene vi har. Jeg tenker at dette skal man ta helt med ro – at vi utreder for å se hvordan vi kan gjøre dette bedre og enklere for private og ideelle barnehager, er til beste for alle. Barnehagene utgjør store gevinster for noen private. I løpet av 2019 og 2020 kjøpte utenlandske investeringsfond minst 238 barnehagebygg. På den måten finansierer det offentlige milliardgevinster til private. Regelverket er utdatert. Det har i lang tid vært behov for å gjøre noe med regelverket. Jeg mener det er kritikkverdig at Solberg-regjeringen på tross av gjentatte vedtak i Stortinget og en rekke utredninger og klare anbefalinger om behov for et oppdatert regelverk, likevel ikke fremmet lovforslag for Stortinget for å sikre et tydeligere og mer vanntett regelverk som sørger for at pengene går til det de skal, nemlig kvalitet for barna. Det er store variasjoner i sektoren. Noen har store driftsmarginer, mens andre går så vidt rundt. Regelverket og finansieringen må ta høyde for at vi skal ha gode barnehager, enten det er enkeltstående, private, ideelle, kjeder eller offentlige. Vårt utgangspunkt er at vi skal ha gode barnehager for barna uansett hvordan de er organisert. Vi i Arbeiderpartiet ønsker private barnehager, vi ønsker ideelle barnehager og vi ønsker offentlige barnehager, men vi skal sikre at pengene kommer barna til gode og ikke i privat lomme. Vi skal sikre at vi stiller høye krav til kvalitet, og også at finansieringen følger med. Jeg er glad for at statsråden er såpass tydelig på at det er behov for endringer i regelverket, og at regjeringen allerede er i gang med arbeidet som Solberg-regjeringen sluntret unna, på tross av at de fikk rapporter på rapporter om at behovet var der ute.