Søren Fredrik Voie (Høyre), 2003-02-20:
Det foreliggende forslag til endringer av opplæringsloven kompletterer folks mulighet til å få prøvd og dokumentert sin realkompetanse. Fra før har vi systemer og rettigheter som gir mulighet til å søke om opptak til høyere utdanning og også mulighet til forkortet studietid med bakgrunn i vurdering av den enkelte students realkompetanse. Tilsvarende systemer finnes for videregående opplæring, knyttet til inntak og eventuell avkorting av opplæring, men bare for såkalte rettighetselever. Den lovendring vi nå behandler, har som siktemål å åpne for realkompetansevurdering ikke bare når formålet er utdanning, men også når man ønsker å dokumentere sin yrkeskompetanse med sikte på å kunne få jobb og innpass i arbeidsmarkedet. Jeg synes det er en meget god hensikt og en helt nødvendig lovendring for å kunne gi flere personer mulighet til å skaffe seg varig arbeid, men også for å få formalisert et system som gjør det mulig å få dokumentert faglige ferdigheter, enten disse er tilegnet gjennom tidligere utdanning eller ved praktisk erfaring fra tidligere arbeid. Lovendringen vil kunne gjøre det lettere for personer som av ulike grunner har vært ute av arbeidsmarkedet, å vende tilbake til aktivt yrkesliv. Personer som tidligere ikke har vært i ordinære arbeidsforhold, vil kunne få dokumentert sin kompetanse for arbeidslivet, f.eks. kompetanse ervervet gjennom deltakelse i ulike former for frivillig arbeid eller fra den såkalte tredje sektor. Dette vil bidra til at flere vil kunne bli deltakere i produktivt arbeidsliv. Sist, men ikke minst har det hittil vært et problem for mange å få godkjent utdanning og yrkeserfaring fra utlandet i det norske utdanningssystemet og i arbeidslivet. Mange har ofte måttet ta hele utdanningen på nytt i Norge eller få tilbud om jobber som ikke er i samsvar med deres reelle kvalifikasjoner. For denne gruppen arbeidssøkere tror vi den foreliggende lovendring kan bli til stor hjelp. En av de beste former for integrering vi kan iverksette, er å la innvandrere få innpass i vårt utdanningssystem og i særdeleshet i vårt arbeidsliv. Det å ha en jobb, det å kunne tjene sine egne penger og forsørge seg selv og sin familie gjennom eget arbeid, er noe av den beste livslykken vi kan gi et medmenneske. I dette perspektivet tror jeg også denne lovendringen kan være et lite bidrag. Jeg finner også – i likhet med saksordføreren – grunn til å understreke at yrkesprøving og realkompetansevurdering ikke erstatter våre nåværende etablerte og gode ordninger med yrkesutdanning og fagprøver, heller ikke fagprøver for såkalte praksiskandidater. Dette er gode, vel ansette og innarbeidede ordninger og systemer som fortsatt vil være hovedalternativene på veien mot en yrkes- og fagkompetanse. Yrkesprøving og realkompetansevurdering er et supplement til dette. Fylkeskommunene har i dag ansvaret for yrkesopplæringen i videregående skole og administrerer også i stor grad fagprøvesystemene. Da finner jeg det også naturlig at fylkeskommunene blir tillagt ansvaret for realkompetansevurdering og yrkesprøving. Dersom det i framtiden skulle bli endringer i fylkeskommunens ansvar for videregående opplæring med tilhørende arbeidsoppgaver, finner jeg det naturlig at også yrkesprøving og realkompetansevurdering følger med til den nye ansvarshavende. I denne sammenheng finner jeg ikke grunn til å gå nærmere inn på dette. I komiteen har det også vært en viss diskusjon om kostnadene forbundet med denne ordningen og eventuell kompensasjon til fylkeskommunene for kompetansevurdering og utstedelse av kompetansebevis. Proposisjonen legger opp til at kostnadene deles mellom ansvarlige myndigheter, fylkeskommunen, Aetat, trygdeetaten og kommunen. Og flertallet ber i innstillingen om at departementet vurderer de økonomiske konsekvenser nærmere i statsbudsjettet for 2004. Jeg tror det er helt nødvendig at vi vinner noe erfaring med ordningen før det eventuelt bevilges ekstra ressurser. Det har sammenheng med usikkerhet knyttet både til omfang, praktisk opplegg i den enkelte fylkeskommune og innføring av kostnadseffektive rutiner. Her bør departementet påse at det skjer læring og erfaringsutveksling både mellom de enkelte fylkeskommuner og mellom de berørte offentlige etater, slik at systemer og rutiner blir best mulig både for brukere og for myndighetene. Jeg tror det foreliggende lovendringsforslag er et lite skritt på veien for å bedre mulighetene på arbeidsmarkedet for en gruppe av personer som hittil har møtt unødvendige vansker når de har forsøkt å få mulighet til å utnytte sine evner og sin arbeidskapasitet.