Harald Victor Hove (Høyre), 1999-06-15:
Det spørsmålet Stortinget i realiteten behandler i dag i tilknytning til innstillingen om EOS-utvalgets arbeid i 1998, gjelder EOS-utvalgets innsynsrett. Dette er et vanskelig spørsmål, som det har vært arbeidet grundig med, både av forsvarsministeren og – ikke minst – her i Stortinget. Jeg konstaterer at det var så vanskelig at komiteen hadde bruk for å trekke de parlamentariske lederne inn i arbeidet, og etter å ha hørt innleggene fra henholdsvis Svein Ludvigsen og Inger Lise Husøy i dag, har jeg stor forståelse for at det var nødvendig. På bakgrunn av komiteens arbeid, inkludert bistanden, har man kommet fram til et bredt kompromiss, noe som i seg selv er et poeng i en slik sakstype som det her er tale om. Det er forståelig at saken har vært vanskelig; det er viktige hensyn å ta til Forsvaret og til rikets sikkerhet. Dette gjelder særlig informasjon fra utenlandske samarbeidspartnere og fra kilder som er meget opptatt av at identiteten skal være strengt hemmelig. I forhold til kildene er vi faktisk i den situasjonen at enkeltpersoner nok vil oppfatte sin sikkerhet som bedre ivaretatt dess færre som får vite om deres identitet, og spredning av kunnskap vil slik sett kanskje heller redusere deres trygghet. På den annen side: En slik tjeneste som dette vil nødvendigvis måtte være lukket i forhold til omverdenen, og dermed oppstår det et sterkt kontrollbehov. Lund-kommisjonens arbeid viste dette særlig i forhold til en annen hemmelig tjeneste, nemlig Politiets overvåkingstjeneste, at det der var et stort problem med lukkethet og et stort behov for kontroll og innsyn. Det er avgjørende viktig i et demokratisk samfunn at man kan stole på alle ledd i det offentliges virksomhet, også de hemmelige tjenester. Og dette innebærer at disse tjenestene må være under Stortingets kontroll. Kontrollorganet er Stortingets organ, og dersom det i denne sal er mistillit til utvalgets sammensetning og mistillit til dets arbeid, er det faktisk et problem for Stortinget primært og ikke for utvalget, fordi det er Stortinget som har valgt organet. Det har kommet uttalelser i den debatten vi har i dag, som kan gi en en viss følelse av at ikke alle har forstått dette. I likhet med Einar Steensnæs vil jeg understreke at utgangspunktet er utvalgets tilgang til informasjon, og det er det som er det sentrale utgangspunktet for utvalgets arbeid. Dette er også det helt sentrale i lov og i instruks og i de komitemerknadene som ligger i innstillingen, og det er også sentralt, etter det jeg forstår, for den nåværende forsvarsministeren. Samtidig kan det i noen tilfeller være så sterkt behov for fortrolighet at utvalget ikke bør be om all informasjon. Og ved siden av regler i lov og instruks om innsyn er det også regler om hvordan utvalget bør begrense sine anmodninger om innsyn. Man kan tenke seg ulike løsninger på det dilemma man her står overfor. Venstre står bak det kompromiss som komiteflertallet har kommet fram til, for tvisteløsning. Og det er helt avgjørende for denne tilslutningen at det er Stortinget, og ikke E-tjenesten eller for den saks skyld forsvarsministeren, som skal ha det avgjørende ord – det skal ligge i Stortinget. Denne enigheten gjelder også framover i tid, men med den viktige presisering at EOS-utvalgets virksomhet skal evalueres om ikke så veldig lenge, og at det i tilknytning til denne evalueringen vil kunne være aktuelt å finne fram til andre løsninger enn den man i dag har valgt. Så er det en del som prøver å gi inntrykk av at regjeringspartiene ikke har tillit til statsråden og statsrådens håndtering. La meg først få lov å si at det var meget uheldig at tidligere statsråd Kosmos brev fra 1997 ikke ble gjort kjent for EOS-utvalget. Det er imidlertid svært heldig at statsråd Løwer la den problemstillingen vi her står overfor, fram for Stortinget, og det skal hun ha stor honnør for. Vi er for Venstres del enig i de dilemmaer som statsråden beskriver i sine brev. Vi er enig i at et ubegrenset innsyn her vil være et problem som man er nødt til å ta seriøst og alvorlig, og å finne en løsning på. Statsråden har bedt Stortinget finne denne løsningen, og Venstre står bak den løsningen som Stortinget her har funnet.