Saera Khan (Arbeiderpartiet), 2007-02-01:
Jeg vil gjerne berømme André Oktay Dahl fra Høyre for ikke bare å lage en interpellasjon om dette, men også være modig nok til å tørre å ta denne debatten. Det er mange som har takket Oktay Dahl i dag for å fremme interpellasjonen, men jeg synes også han skal takkes for å ta en debatt som har vært vanskelig for veldig mange å ta offentlig, for et av de største problemene i denne debatten er at det har vært lite offentlighet rundt problemet. Og så synes jeg at det er kjempepositivt med de svarene likestillingsministeren kommer med i forhold til ambisjonene hun har om å gjøre noe for å løse disse problemene. Dette med migrasjon, integrering og den nye likestillingskampen er en av det moderne samfunnets største verdidebatter. Vi vet at det er sånn i dag at folk forflytter seg. Folk blir født i land A, de bor i land B, studerer i land C, kan finne en kjæreste i land D, og så ender man opp med å bo i land E eller F med den man gifter seg med. Så det at migrasjon og integrering er et tema i alle europeiske land, er et faktum og en realitet. Og i den debatten dukker det opp vanskelige, ubehagelige verdidebatter. Vi har hatt debatter om tvangsekteskap og omskjæring som har vært vanskelige i Norge. Vi har hatt debatter om kvinner som opplever brutale overgrep som norske kvinner opplevde i Norge for 150 år siden, og nå har vi også en veldig viktig minoritetsdebatt som går på de homofiles rettigheter i majoritetssamfunnet. Men så vil jeg også understreke at det er veldig viktig ikke å gjøre dette til et slags religiøst problem, fordi vi vet at dette har vært et kjempestort problem i kristenkonservative miljøer, dette har vært et problem i andre minoritetsmiljøer. Vi vet at katolske vietnamesere som er homofile, sliter like mye som muslimske homofile og lesbiske, så dette er på en måte ikke bare et islamsk problem. Det er utrolig viktig, når vi snakker om islams rolle i det moderne samfunn, å nevne ut fra et historisk perspektiv at islam ikke har hatt den nødvendige, moderne reformprosessen som er tvingende nødvendig for å kunne ta opp disse verdidebattene i den islamske konteksten. Men det at vi har muslimske homofile og lesbiske som står fram, men som står fram anonymt, bekrefter bare hvor stort dette problemet er. Hvis man har en annen hudfarge, har et annet navn enn Ola eller Kari, og i tillegg er homofil eller lesbisk, har man alle de doble diskrimineringsaspektene i bagasjen som gjør at man ikke bare blir undertrykt, men også usynlig og isolert. Vi vet at veldig mange homofile i etniske norske miljøer har stått fram og går i tog. Vi har Skeive dager. Vi har festtaler om det inkluderende samfunn. Men problemet med innvandrerungdom som er homofile eller lesbiske, er at de ikke bare blir utstøtt av majoritetssamfunnet, men de blir også utstøtt av sine egne. Vi snakker mye om imamer og autoritære lederskikkelser i innvandrermiljøene, men jeg er helt enig i det Bent Høie var inne på – vi tillegger dem altfor mye makt. De vi må prøve å påvirke, er foreldregenerasjonen i innvandrermiljøene. Hvorfor snakker vi så lite om dem? Det er jo sånn at hvis f.eks. Fatima skal tvangsgiftes, ringer ikke mamma imamen i Oslo. Da ringer hun en tante eller bestemor i Pakistan: Kan du finne ti aktuelle ekteskapskandidater? Vi kommer på sommerferie, og da skal vi vurdere en av dem. Det kan gjerne være leger eller advokater. Imamen blir involvert først etterpå, i bryllupsseremonien. Men det er kjempeviktig å få imamene til å si de riktige tingene og påvirke dem også, for imamene blir oppfattet som trendsettere for hva viktige samfunnsmennesker bør mene. Men vi må ikke glemme de viktigste menneskene mellom ungdomsgenerasjonen og imamene, nemlig foreldrene. Derfor tror jeg det er veldig viktig å få lærerne, helsetjenesten, PP-tjenesten, sosionomene – alle som er i kontakt med minoritetsungdom – til å ta denne debatten og fange opp disse problemene når de har en mistanke.