Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-10-29:
Først av alt vil jeg takke interpellanten for å ta opp en viktig, men også krevende sak for sjømatnæringen, nemlig problemstillingene knyttet til kysttorsk. Forvaltningsprinsippet i den nye havressursloven, føre-var-prinsippet og hensynet til biologisk mangfold tilsier et bedre vern i fjordsystemene. Det gjelder også for kysttorsk. Fundamentet for alle norske fiskerier er bærekraftig forvaltning og bærekraftig høsting. I dag er det vel naturlig å understreke det siste: bærekraftig høsting. Livet i havet skal forvaltes etter føre-var-prinsippet og en økosystembasert tilnærming. Disse prinsippene er grunnleggende i fiskeripolitikken. Derfor er norsk fiskeriforvaltning basert på den best tilgjengelige kunnskapen og vitenskapelige råd fra Det internasjonale råd for havforskning, ICES, og vårt eget havforskningsinstitutt. For å sikre at høstingen er bærekraftig må vi hele tiden og ut fra best tilgjengelige dokumentasjon vurdere hvilke tiltak som bør settes i verk. Disse vurderingene og beslutningene de munner ut i, krever forståelse for både biologiske, økologiske, økonomiske og samfunnsmessige faktorer. Det er også slik at det nærmest i enhver sak vil være ulike hensyn og interesser som må veies mot hverandre. Hensynet til langsiktig bærekraft vil imidlertid alltid være veldig viktig, og vi kan ikke tillate oss å gå på akkord med selve ressursgrunnlaget. Forskning og stadig ny kunnskap er helt sentralt i det norske forvaltningssystemet, og vi bruker store ressurser på forskning hvert eneste år. Samtidig er det også slik i staten at vi må prioritere innenfor de rammene vi har, og det vil alltid være problemstillinger som vi ønsker å vite mer om. Torskebestander som gyter og lever lokalt, er viktig for økosystemene langs kysten. De er grunnlaget for en stor del av kystfisket, både for yrkesfiskere og rekreasjonsfiskere. Hovedutfordringen er å få til en regulering som reduserer beskatningen av sårbare bestander, men uten at vi fjerner fundamentet for et tradisjonelt fiske langs kysten. På bakgrunn av råd fra havforskerne har vi siden 2004 innført en rekke tiltak for å avgrense yrkesfisket og fritidsfisket av kysttorsk nord for Stad. Tidligere i år fikk vi også på plass en pakke med tiltak som skal gjelde i sør, der situasjonen kanskje er aller mest kritisk. Rådet fra Det internasjonale havforskningsrådet har siden 2004 vært null fangst av kysttorsk nord for Stad, så lenge det ikke er etablert en gjenoppbyggingsplan. Dette var bakgrunnen for at vi tidligere i år fastsatte en slik plan. ICES har nylig vurdert den til å være i tråd med føre-var-prinsippet. Dersom den blir fulgt, er det forventet en betydelig gjenoppbygging av kysttorskbestanden. Gjenoppbyggingsplanen vil være styrende i forvaltningen av kysttorsken. Målet for planen er å sikre fullt reproduksjonspotensial for bestandskomplekset og vern av sårbare lokale bestander. For å nå målene er det behov for målrettede reguleringstiltak. Vi har en forholdsvis kort historie med hensyn til forskning på kysttorsk. Tidsseriene for toktene på kysttorsk går ikke så langt tilbake som for andre arter, og det er ennå mange ubesvarte spørsmål. I den videre forvaltningen av kysttorsk vil det nok være behov for større detaljkunnskap. Kunnskapsbehovet inkluderer systematisk kartlegging av viktige oppvekst- og gyteområder langs kysten, men også undersøkelser av vandringsmønster og et bedre grunnlag for å definere hva som faktisk kan regnes som lokal fjordtorsk. Videre er det også behov for – som interpellanten var inne på – å vite hvilke deler av kysttorsken som blander seg med den sterke bestanden av norsk-arktisk torsk. Fiskerinæringen har søkt om miljømerking av torsk gjennom Marine Stewardship Council, MSC. Usikkerheten knyttet til kysttorsken har så langt ført til at MSC bare har godkjent torsk fisket i området utenfor tolv nautiske mil fra kysten. Søknaden om miljømerking er det næringen selv som står bak, og de var kjent med risikoen for at kysttorsken kunne bli et problem. Fiskerisektoren i andre land, bl.a. på Island, har valgt andre løsninger enn MSC og har, så vidt jeg har registrert, ikke opplevd noen særlige markedsproblemer av den grunn. For meg er det imidlertid et poeng at ethvert norsk fiskeri skal kunne la seg miljømerke så lenge kriteriene er basert på anerkjente internasjonale prinsipper for ansvarlig høsting. Selve miljømerkingsprosessen må likevel næringen selv vurdere og håndtere utfallet av. Det at vi nå har fått på plass en gjenoppbyggingsplan for kysttorsk bør likevel være et element som gjør at også torsk fanget innenfor tolvmila snart kan miljømerkes. Det vi ser, er at interessen for miljømerking har økt i de siste årene, først og fremst blant innkjøperne i de største varehusene, men også i stadig økende grad blant forbrukerne. Miljømerking utgjør en liten del når det gjelder marked og omsetning av sjømat, men det er i alle tilfelle viktig at forbrukerne kan stole på at norsk sjømat kommer fra bærekraftig forvaltede bestander. Norge eksporterte torskefisk inklusiv klippfisk, saltfisk og tørrfisk for 1,02 mrd. kr i september. Det utgjør en økning på 10 pst., eller 95,8 mill. kr, sammenlignet med tilsvarende måned i 2009. Hittil i år er det eksportert torskefisk for 7,9 mrd. kr, og det er den nest største verdien noensinne. Total eksport av pelagisk fisk var på 4,6 mrd. kr i de første ni månedene i 2010, noe som tilsvarer en oppgang på 13 pst. fra året før. For å opprettholde og om mulig øke slike eksporttall er det viktig å kunne vise til bærekraftig forvaltede bestander. Og en forutsetning for det er at bestandene faktisk blir forvaltet bærekraftig. For å vende tilbake til kysttorsken har vi antakelig ikke funnet den endelige formen på reguleringene, til tross for at vi nylig fikk på plass den tidligere omtalte gjenoppbyggingsplanen. Et sentralt spørsmål er hva kysttorsk egentlig er. Det er som kjent en rekke komponenter og lokale bestander langs kysten. Interpellanten var innom det. Fjordtorsk, vandrende kysttorsk, banktorsk eller oppsigstorsk er noen av begrepene som brukes. Det er påvist genetiske forskjeller ikke bare mellom kysttorsk og norsk-arktisk torsk, men også mellom de ulike kysttorskbestandene. Et viktig spørsmål er hvor stor vekt vi skal legge på disse forskjellene, og hvilken betydning de skal ha for den praktiske forvaltningen. Et annet spørsmål er om det går an å etablere et system der fjordene skilles fra de mer åpne havområdene, og at all torsk utenfor fjordene kan reguleres som en bestand, og da naturlig nok de innenfor på en annen måte. Det vil i hvert fall innebære en betydelig forenkling. Interpellanten stiller to konkrete spørsmål i interpellasjonen, nemlig hva jeg vil gjøre for å få fram en pålitelig status for kysttorskens situasjon, og hvilke ekstraordinære tiltak jeg vil sette inn for å løse den problematiske markedssituasjonen for kystflåte og industri. Når det gjelder det første, vil jeg påpeke at det har vært en betydelig forskningsinnsats på kysttorsk i de siste årene, og det er lite som tyder på at dagens statusbeskrivelse – basert på toktinformasjon og fangstopplysninger – ikke er pålitelig. Det er imidlertid usikkert om dagens metodikk fanger opp dynamikken som ligger i at kysttorsk består av mange forskjellige komponenter, og om dagens inndeling mellom kysttorsk og norsk-arktisk torsk også er den rette på sikt. Det er spørsmål som Havforskningsinstituttet allerede er i full gang med å vurdere, men det er for tidlig å trekke klare konklusjoner. Når det gjelder det andre spørsmålet, har jeg ikke registrert noen store markedsmessige problemer knyttet til at torsk som er fanget innenfor tolv nautiske mil, så langt ikke har kunnet bli merket med et privat miljømerke. Og jeg håper at den problemstillingen forsvinner helt nå som vi har fått på plass en gjenoppbyggingsplan. Det var store markedsproblemer for all torsk vinteren 2009, men inntrykket så langt i år er at eksporten går godt, og at prisene heldigvis bedrer seg.