Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2003-02-20:
Først vil jeg henlede oppmerksomheten på et spørsmål fra representanten Sortevik i spørretimen i går, hvor statsråden på siste tilleggsspørsmål om fornuften og rimeligheten i forhold til ressursbruk ved å utarbeide eksamener og foreta sensur på 50 språk bl.a. svarer: «I morgen skal Odelstinget behandle et forslag vedrørende endring i opplæringsloven som dreier seg om adgang til å få dokumentert sin yrkeskompetanse og skaffe seg kompetansebevis.» Adgang til kompetansevurdering er snarere, slik vi ser det, adgang til henvisningsrett/henvisningsplikt, noe jeg kommer tilbake til. Videre sier statsråden, og det er også Fremskrittspartiets syn: «Hvis mennesker har reell kompetanse, er det effektivt å la dem få lov til å dokumentere det.» Det er først når statsråden kommer med uttalelser om en forenkling av den ordinære kvalitetsvurderingen ved å redusere eksamensavviklingen fra to til én gang i året for alle elever, at Fremskrittspartiet faller av. Dette utsagn betyr etter vårt syn en vesentlig svekkelse av et alleredesvakt kvalitetssikringssystem for den grunnleggende opplæringen, som skal gi bl.a. generell studiekompetanse. Ved behandlingen av Innst. S. nr. 78 for 1998-99 ble realkompetanse som begrep innført mot Høyres, Kristelig Folkepartis og Venstres stemmer. Realkompetanseprinsippet er at det er den faktiske kompetanse som er avgjørende, og ikke hvordan denne kompetansen er ervervet. Dette var også et av kjernepunktene for Buer-utvalget. Dette prinsippet, eller arbeidslivets egenverdi i forhold til etter- og videreutdanning, også innen akademia, har gitt den enkelte institusjon et langt større ansvar for kvalitetssikring av realkompetansen for å møte de krav institusjonene må stille for å få en forsvarlig gjennomstrømning. Det store ansvar som ble lagt på de høyere utdanningsinstitusjonene ved flertallsvedtaket om realkompetanse, kan likestilles med det ansvar arbeidsgiverne har for ansettelse og kompetansekartlegging i egen bedrift og for bedriftens arbeidsmiljø. Når nå fylkene i henhold til Regjeringen skal overta de private bedriftenes ansvar for å kontrollere om arbeidssøkende har den kompetansen bedriften har behov for og ønsker, er det i seg selv et større problem enn de konstruerte innvendingene Høyre hadde ved behandling av kompetansereformen. La meg kort minne om hva Høyre mente 19. januar 1999 om systemer for dokumentasjon av realkompetanse: «Etter Høyres oppfatning har vi allerede i dag et rimelig fleksibelt system, fordi vi har retten til å gå opp til privatisteksamen i utgangspunktet på alle nivåer i utdanningssamfunnet.» Den gang var det Høyres prinsipielle syn at med unntak av høyere utdanning var det anledning for enhver til å gå opp til prøve og dokumentere hvorvidt man har eller ikke har kompetanse. Det viktigste er at arbeidsplassene fungerer som et læringsmiljø, og at det på den måten gis den nødvendige stimulans til at alle arbeidstakere, uansett om de er yngre, middelaldrende, eldre eller innvandrere, får et ekte ønske om å lære. Om det er noe område markedsmekanismen med fordel kan slippes fri på, og kan bidra til å løse problemer på, er det nettopp på dette feltet. Det burde være plass for alle kreative og gode krefter som kan komme opp med innovative og kvalitetsfremmende løsninger. Fremskrittspartiet har ikke et så ensporet syn at dette må fylkeskommunen få lov til å drive med, slik at de også har noe å gjøre. Fremskrittspartiet vil legge ned fylkeskommunen så fort som mulig. Vi trodde dette også var Høyres uttalte politikk, men vi har åpenbart latt oss føre bak lyset. For Fremskrittspartiet er det viktig ikke å tilføre fylkeskommunen nye oppgaver som en form for livbergende førstehjelp. Meldingen gjør et skille mellom voksnes rett til videregående opplæring og dem som ikke har denne retten. Voksne uten rett skal henvises til vurdering fra en offentlig instans. Hvis vi går ut fra regjeringspartienes syn i 1999, er dette et kvantesprang. I Regjeringen ønsker de å få en ny form for dokumentasjon av arbeidserfaring og kanskje rosemalingskurs for å bli attraktive i forhold til arbeidsmarkedet. Til overmål skal det være en offentlig henvisning til en slik utredning. Hvor har det blitt av retten til privatistprøving, som man glødet så for i forrige periode? Henvisningsbegrepet kan fort oppfattes som en form for ytterligere klientifisering av arbeidsledige, for ikke å snakke om dem som får sitt daglige liv administrert av trygdekontor og kommune. Fremskrittspartiet vil at alle mennesker skal ha rett til å få prøvd eller vurdert sin samlede kompetanse, men det må ikke bygges opp et nytt byråkrati som kan oppfattes som i hovedsak å ha som oppgave å dokumentere kompetanse i forhold til arbeidsinnvandring, som Regjeringen åpenbart har som et mål. Arbeidsinnvandring kan nå oppfattes som viktigere enn å få arbeidsledige i arbeid. Det har vært Aetats ansvar å vurdere realkompetanse i forhold til arbeidsliv i deres strev med å formidle arbeid. Videre finnes alle institusjoner med eksamensrett, både offentlige og private, som kan utføre denne oppgaven. Vi har flere headhuntingsfirmaer som er meget kompetente, for ikke å snakke om de seriøse vikarbyråene. Det er ganske enkelt helt ubegripelig at dette skal og må være en offentlig oppgave, øremerket fylkeskommunen. Fremskrittspartiet viser til behandlingen i sosialkomiteen av St.meld. nr. 14 for 2002-2003 om samordning av Aetat, trygdeetaten og sosialtjenesten. Videre vises det til Ot.prp. nr. 28 for 2002-2003 om introduksjonsordning for nyankomne innvandrere, som er til behandling i kommunalkomiteen. Vi hadde forventet at Regjeringen hadde gjort et samordnende arbeid for å oppnå et helhetlig godt resultat, men vi står med en klar fornemmelse av at Regjeringen har en hang til å fremme mange små saker i håp om at Stortinget ikke vil oppdage at alle de små sakene til sammen utgjør store reformer, som krever store summer slik at man kan tvinge det gjennom i budsjettforhandlinger eller overlate finansieringsproblemet til kommende regjeringer. Fremskrittspartiet vil ha et dokumentasjonssystem som drives av markedet via gode kvalitetssikringsprogrammer og finansiert via en statlig stykkprisordning. Det er videre et krav om at dokumentasjonsretten må gjelde alle som ønsker det for egen regning. Videre ønsker Fremskrittspartiet at det må utarbeides betryggende og kvalitetssikrende ankemuligheter, slik at den enkeltes rettsfølelse ikke blir krenket. Jeg tar opp forslaget i innstillingen på vegne av Fremskrittspartiet og representanten Simonsen.