Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2002-06-18:
Debatten synes jeg har vært preget av «øynene som ser». Regjeringspartiene mener de har vunnet alle slag, og jeg lurer av og til på hvordan man leser merknader. Jeg synes den beste beskrivelsen av resultatet av behandlingen av denne meldingen, er den tittelen som representanten Inge Ryan satte på meldingen etter at avstemningen vil bli ferdig i dag. Størst forskjeller i beskrivelsen har det vært når det gjelder det såkalte strukturfondet, og her har det svirret både beløp og andre påstander om hvordan et slikt strukturfond vil virke og se ut. Og derfor har jeg lyst til å referere det forslaget som flertallet fremmer når det gjelder dette fondet: «Stortinget ber Regjeringen utrede behovet for og organiseringen av et statlig strukturfond av betydelig størrelse som på kommersielle vilkår kan bidra når norske bedrifter trenger økt kapitalstyrke, jf. komiteens merknader i Innst. S. nr. 264(2001-2002) (2001-2002) Det er altså en slik utredning som regjeringspartiene og SV er så veldig engstelige for at vi skal få vite resultatet av. Representanten Olav Akselsen har redegjort for Arbeiderpartiets syn i denne saken samt omtalt noen av de selskapene hvor vi er uenige med Regjeringen. Jeg har lyst til å konsentrere meg litt om Kommunalbanken, hvor staten har 80 pst. av aksjene. Kommunalbankens oppgaver, kort fortalt, er å yte lån til kommuner, fylkeskommuner, interkommunale selskaper og andre selskaper som utfører kommunale oppgaver. Banken skjøtter sine oppgaver på en utmerket måte, og har den aller høyeste «ratingen» for internasjonale låneopptak, nettopp fordi det offentlige er eier. Dette gjør at banken oppnår svært gode lånevilkår på det internasjonale lånemarkedet, noe som igjen kan overføres til norske kommuner. Kommunalbanken har faktisk like god «rating» som den norske stat, og en slik «rating» kan ikke selges. Hvis det offentlige selger seg ned, vil dette kunne virke direkte inn på bankens lånevilkår og dermed på prisen på kommuners lån. Igjen vil dette kunne gå ut over de små og mellomstore kommuner, som er avhengig av Kommunalbanken. Det er også slik at Kommunalbanken ikke koster det offentlige noen ting. Staten har snarere fått god avkastning på sine aksjer i Kommunalbanken. Et av argumentene til Regjeringen for å redusere statens eierandeler i de bedriftene vi behandler i dag, er at statlig eierskap i et så stort omfang som vi har i Norge, er et særnorsk fenomen. Slik er det ikke med Kommunalbanken. Det finnes faktisk offentlig eide kommunalbanker i alle de nordiske land, i de fleste land i Vest-Europa og i et stort antall stater i USA og Canada. Skiftende regjeringer i disse landene har faktisk funnet det lønnsomt å overføre fellesskapets kredittverdighet til kommunale låntakere. Statsråd Gabrielsen er kjent for å være en politiker som har et spesielt forhold til Høyres ideologi, og dette gjennomsyrer ofte hans politiske uttalelser og handlinger. Han gikk høyt ut på banen da han startet arbeidet med denne meldingen, men har nok landet relativt hardt etter hvert. Det er for så vidt greit nok at en Høyre-politiker har Høyre-ideologi, men av og til har man et inntrykk av at ideologien overskygger det rasjonelle og fornuftige – så synes også å ha skjedd i forhold til Kommunalbanken og noen av de andre bedriftene som det i dag handler om. Vi er derfor overrasket over at han har fått gjennomslag for dette i Regjeringen, spesielt med Kristelig Folkepartis velsignelse. Kommunalbanken drives effektivt. Ved utgangen av 2001 var det bare 29 ansatte. Driftskostnadene i forhold til forvaltningskapitalen ligger godt under nivået i storbankene, og jeg tror neppe at noen private banker i Norge har et så godt kostnadstall. Derfor: Hvorfor i all verden skal staten selge seg ut av en slik bank?