trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-04-24:
Jeg vil gjenta det jeg har sagt tidligere: Jeg mener vi har en god ordning for hvordan Bufetat følger opp de ansatte og deres lønnsvekst på en god måte. I Norge har vi tradisjon for at det er partene i arbeidslivet som avtaler lønns- og arbeidsvilkår i virksomhetene, det er det ikke staten som skal gjøre. Jeg synes det er spesielt at det ikke skal gjelde for barnevernet.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-04-24:
Jeg vil gjenta, nok en gang, at jeg mener vi har et veldig godt system i dag, og at dagens krav og kontraktklausuler, sammen med Bufetats kontrollrutiner, er en god måte å ivareta dette på. Jeg mener at man på denne måten mer effektivt klarer å få fulgt opp de ansattes lønnsvekst og innholdet i det tilbudet, enn det som SVs forslag vil klare å gjøre, særlig hvis man også er opptatt av å bruke ressursene på dem som er viktigst, dem barnevernet er til for, nemlig barna. Det å bruke ressursene på å følge opp og gi dem et tilbud av høy kvalitet, fremfor mer byråkrati og mer systemarbeid, er det viktigste.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-04-24:
Da må jeg gjenta meg selv nok en gang. Jeg mener at det systemet vi har i dag, er bra, det at Bufetat foretar årlige kontroller av lønns- og arbeidsvilkår hos leverandørene. Jeg mener at de kontrollene som gjøres basert på en risikovurdering er med på å ivareta de ansattes lønnsvekst og innholdet i det bedre enn det forslaget som SV har lagt på bordet. Jeg mener det også gir nødvendig kunnskap om leverandørenes etterlevelse av lønns- og arbeidsvilkårene, mer enn det som forslaget som i dag blir nedstemt av Stortinget, gjør.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-04-24:
Jeg er stolt over at Senterpartiet setter denne saken på dagsordenen. Å utarbeide en handlingsplan mot rasisme og diskriminering med bred inngang mener vi det er behov for – en konkret og gjennomførbar plan, en overordnet plan som tar innover seg hvor komplekst og sammensatt rasisme og diskriminering er. Når vi avdekker flere og flere tilfeller av diskriminering og trakassering, selv i våre egne partiers rekker, må vi tørre å kalle en spade for en spade og ta skjeen i egen hånd. Dagens utfall er dessverre mer avgrenset og snevert enn det Senterpartiet hadde ønsket. Senterpartiet arrangerte nylig et seminar om dette temaet. Det ble godt besøkt, og engasjementet var stort. Der fikk vi et møte mellom alle involverte parter, både de som jobber på feltet og ulike felt, ulike grupper og aktører samt berørte parter. Det var et sterkt møte med konstruktive og nyttige innspill. Rasisme og diskriminering er sammensatt, og berørte parter som får livskvaliteten sin redusert på grunn av dette, fortjener å ikke falle igjennom i systemet, men snarere å bli møtt med varme hender, bli sett og få konkrete tiltak. Seminaret ga en konstruktiv dialog som vi må ta med oss videre, for vi er ikke i mål her i dag. Vi skal ha en nullvisjon for rasisme og diskriminering, uavhengig av hvor sammensatt det er, og på hvilke felt det er snakk om. Vi må fortsette å jobbe for et inkluderende og varmt samfunn. Det vil Senterpartiet stå på for.
Tage Pettersen (Høyre), 2018-04-24:
Forslagsstillerne viser til at det er skattepenger som finansierer offentlig velferd, enten tjenestene utføres av det offentlige selv eller av private aktører. Så langt tror jeg vi alle er helt på linje. Videre skrives det at når det offentlige betaler private aktører for å levere en tjeneste, må det offentlige stå fritt til å bestemme hvordan disse pengene skal brukes. Det vil være interessant å vite om dette gjelder ved kjøp av alle varer og tjenester – når det er venstresiden som er på handletur. Jeg vil vel tro at det primært er varenes kvalitet og pris som er utgangspunktet når vi handler – eller bestiller en vare eller tjeneste. Jeg vil tro at alle i denne salen er opptatt av at det skal sikres god kvalitet i alle velferdstjenester som finansieres av det offentlige. Denne saken handler konkret om kompensasjon for lønnsvekst i driftsavtaler i barnevernet, og da er det behov for å vise til svaret fra departementet. Statsråden påpeker at det i dag er forskrift om krav til lønns- og arbeidsvilkår i offentlige kontrakter som ved utforming av kjøpsavtale stiller krav til ansattes lønns- og arbeidsvilkår for ansatte hos private aktører. Videre tror jeg vi alle også er enige om at lønns- og avtalevilkår i barnevernet bør avgjøres av partene i arbeidslivet, slik det gjøres i andre bransjer. Jeg synes deler av opposisjonen bruker enhver anledning til å stille private tilbydere av velferdstjenester i et dårlig lys. Vi vet at flere tusen barn over hele landet dessverre er avhengige av barnevernet. Mange får et godt tilbud av høy kvalitet fra private barnevernstiltak. Dette tilbudet ønsker enkelte i denne sal å forby. Det vil åpenbart ramme barn og unge som er helt avhengige av nettopp disse tjenestene. Barnevernet er fullt og helt det offentliges ansvar, slik sykehustjenester, barnehagetjenester og alle de andre viktigste samfunnsoppgavene er. Derfor kjøper staten barnevernstjenester fra ideelle og private, slik den også kjøper tjenester for å behandle f.eks. syke barn. Det skjer ikke fordi de er private, men fordi de har nødvendig kompetanse når det offentlige trenger det. Dette gir det offentlige fleksibilitet, det gir det offentlige viktig konkurranse, og det bidrar til å skape mangfold og innovasjon i tjenestene. Bufetat foretar årlig en risikovurdering med påfølgende kontroll av lønns- og arbeidsvilkår. Disse vurderingene ble innført i fjor, og det er derfor litt tidlig å trekke konklusjoner nå. Men la oss alle ha litt is i magen før vi etablerer nye krav og rutiner overfor leverandører til barnevernet. Resultatet kan fort bli at vi gjør det vanskeligere for dem å bidra effektivt med kvalitet, mangfold, jobbskaping og innovasjon i denne viktige sektoren.
Tone Heimdal Brataas (Fremskrittspartiet), 2018-04-24:
De rød-grønne partiene her i salen ønsker å gripe inn i lønnsdannelsen i private virksomheter som leverer tjenester til barnevernet. Jeg burde kanskje ikke bli overrasket, for de rød-grønne, med SV i spissen, har i mange år argumentert med at staten vet best. Jeg er allikevel litt overrasket over at Senterpartiet, som forsøker å definere seg selv som et sentrumsparti, er med på dette. For det kan umulig være et gode for folk flest her i landet at det offentlige skal detaljregulere slikt. Jeg trodde faktisk at dette partiet hadde mer næringsvett enn at de vil gjennomregulere private selskaper. Det overrasker også at Arbeiderpartiet er med. Det kan da ikke være nødvendig å frata partene i arbeidslivet deres mulighet til å forhandle om lønn. Det er partene selv som kjenner hvor skoen trykker, og som bør kunne bli enige om lønnsutviklingen. Allerede i dag stilles det en rekke krav til leverandører til barnevernet. De fleste kravene stilles for at man skal sikre kvalitet på tjenestene og stabilitet i leveransene og at lover og regler overholdes. Lønnsutviklingen for ansatte i barnevernet, både offentlig og privat ansatte, er ivaretatt gjennom de kravene som stilles i forskrift om krav til lønns- og arbeidsvilkår i offentlige kontrakter og i de landsomfattende tariffavtalene. Det virker som om de rød-grønne partiene tror at dagens innkjøpskontrakter ignorerer de ansatte. Men slik er det ikke. De ansatte er den aller viktigste faktoren for å sikre kvalitet i leveransene. Derfor stilles det allerede krav. Disse kravene er begrunnet med kvalitet, ikke med et ideologisk ønske om å gripe inn i lønnsdannelsen i private virksomheter. Det er ingen grunn til å belemre de private med mest mulig administrasjon og dokumentasjon. Den sosialistiske siden har gjentatte ganger vist en ideologisk uvilje mot private tjenesteleverandører. Regjeringen arbeider for å redusere byråkrati, gjøre det lettere å skape bedrifter og arbeidsplasser samt gjøre det enklere å investere og tilrettelegge for innovasjon i barnevernssektoren – ikke mer byråkrati og statlig overstyring.
Peter Frølich (Høyre), 2018-04-24:
President! Jeg stemte feil.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-24:
Forslaget handler om å gjenopprette en klageordning i en eksakt erstatningsordning – gjenopprette en ordning som man hadde før. Det handler ikke om ordninger knyttet spesifikt til Nav eller andre, men om en spesifikk ordning knyttet til denne gruppen og gjenopprette den slik den var før. Jeg mener at det er et riktig forslag til behandlingsmåte presidentskapet har kommet med.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-05-02:
Mitt spørsmål går til likestillingsministeren. Norge har mistet plassen sin som et foregangsland i verden når det gjelder likestilling, og arven etter Gro om et likestilt samfunn er forlatt. Vi ser at likestillingsarbeidet forvitrer, og ikke minst har regjeringa fokusert lite på det regionale og lokale likestillingsarbeidet. De regionale likestillingssentrene er verksteder for å utvikle god likestillingspraksis, og de forener forskning og det praktiske hverdagslivet til folk der ute, der de bor, på en god måte. Det skjer gjennom systematisk kompetanseheving, det skjer gjennom undervisning, det skjer gjennom arbeid mot sextrakassering, f.eks., og det skjer gjennom å fokusere på LHBT-populasjonen i de forskjellige regionene. På Sørlandet har vi også studier som dreier seg om minoritetskvinner og lønnsarbeid – som et eksempel på arbeid som de regionale sentrene driver. Fra å være et foregangsland og et forbilde både for kvinner i Norge og for kvinner og stater over hele verden har denne regjeringa satt likestillingsarbeidet i revers. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvorfor mener statsråden det er viktig å kutte i de regionale likestillingssentrene, slik regjeringa har gjort hvert år, sist med 1 mill. kr?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-05-02:
Takk for svaret. Når det gjelder fedrepermen, kan vi registrere at statsråden har flyttet fra passasjersetet – eller kanskje en som holder igjen bussen som går – til førersetet, og det er bra. Vi registrerer også at regjeringa kommer med et nytt utvalg, og så hører vi statsråden skryte av at likestilling skal skje på toppen. Det er fint, det, at vi har eliter i Norge, kvinner, som får posisjoner. Det er veldig bra at vi har regjeringsmedlemmer, statsråder, som er kvinner – og stortingspresident. Det er det full enighet om. Men Arbeiderpartiet foreslo f.eks. at en for religiøse trossamfunn skulle komme med krav til 40 pst. kvinner, og det stemte regjeringa ned. Det er ett eksempel på den handlingsvegring som denne regjeringa er full av når det gjelder likestilling. Men statsråden svarte ikke på mitt spørsmål: Hvorfor er det så viktig å kutte i de regionale likestillingssentrene?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-05-02:
Vi registrerer at for denne regjeringa er det alle andre som skal gjøre jobben, mens de bare skal snakke om hvor viktig det er. Det er jo et kjent spor denne regjeringa går i. Bare for å oppklare noen misforståelser: Forslaget vårt handler ikke om å redusere trosfriheten på noen som helst måte. Forslaget vårt handler om i administrative stillinger å gi sterke signaler om at kvinner skal være en del av dette. Det samme har vi faktisk gjort når det gjelder Den norske kirke, og de har håndtert dette på en veldig god måte. Vi har riktignok ikke stilt krav om 40 pst., men det var en klar forventning da Kirken ble fristilt om at det skulle være demokratiske valg som skulle gjenspeile det norske samfunnet. Men vi kan registrere at statsråden mener det er godt nok ikke lenger å være verdensledende. Jeg prøver for tredje gang: Hvorfor er det viktig å kutte i regionale likestillingssentre?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-05-02:
I replikkvekslingen her er det blitt pekt på behovet for kompetanse. Jeg registrerer at også i denne saken sier regjeringa at mye er viktig, mens vi ser at de store pengene går til andre, f.eks. til å opprettholde skattekutt til dem som har mye fra før. Når det gjelder kompetansereformen, skryter regjeringa av at de har lagt 80 mill. kr på bordet. Når vi går nærmere inn i den, ser vi at det er 35 friske millioner, og av disse er 15 millioner tatt fra skolegang til barnevernsbarn, fra ideelle mor–barn-tiltak og fra rekruttering til fosterhjem. Alle tre er tiltak som er viktige for at barnehjemsbarn skal få gode tiltak og en god hverdag. Hva er det som er bakgrunnen for at akkurat disse tiltakene ble brukt som salderingspost i kompetansereformen?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-05-02:
Mitt spørsmål går til kulturministeren. Venstre er nå medansvarlig for kriminalomsorgen, en omsorg som regjeringa har gjort sitt beste for å rasere. Vi ser at vold- og trusselhendelser øker og programvirksomhet legges ned. Ansatte og andre melder om en svært kritikkverdig utvikling. Blant annet har kulturtiltak i fengsel fått svært semre kår. Vardeteateret og Røverradioen er eksempler på kulturtiltak i fengsel. Røverradioen har f.eks. fått sin bevilgning fra regjeringa mer enn halvert, fra 900 000 kr i 2014 til 400 000 kr i budsjettet for 2018. Det er 60 pst. kutt, til tross for at Røverradioen har fått anerkjennelse for sitt virke – Radio PRIX’ pris har de fått. Det er viktig for ytringsfriheten at Røverradioen får fortsette. Den er nå landsdekkende og sender på NRK P2. Røverradioen er også et grensesprengende tiltak, og det gjorde at den ble hyllet av en internasjonal bransje under Prison Radio Conference i London i England nylig. Mitt spørsmål til statsråden er: Hva vil statsråden gjøre for at Røverradioen får fortsette sitt viktige arbeid for ytringsfrihet og de innsatte i fengslene?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-05-02:
Takk for det, det var positive toner, og takk for at statsråden svarte, selv om hun mener det ligger utenfor hennes ansvarsområde. Saken er at Arbeiderpartiet la f.eks. inn 10 mill. kr til kultur i fengslene på vårt kulturbudsjett. Det er muligheter for å bruke kulturbudsjettet til kultur også i fengslene, og vi vet at fengslene er bygd opp ut fra et nærhetsprinsipp, altså at omverdenen skal komme inn, og at de skal ha lik tilgang til alt. Det er positivt. Jeg håper virkelig at statsråden følger opp, for Røverradioen er et viktig tiltak. Jeg vet de har sendt søknader til forskjellige departementer, bl.a. til statsrådens departement. Vi skal vurdere Venstre og den kultursatsingen de gjør i fengslene når den nye statsråden har fått sett gjennom budsjettet og ser om det er noe de skal gjøre, og vi har høye forventninger til at dette blir løst.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-05-02:
«Hvor mange årsverk brukes på anbudsbyråkrati i barnevernet, og hvor mange av disse er nødvendige stillinger for oppfølging og tilsyn med kommersielle tilbydere?»
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-05-02:
Det var et interessant svar, spesielt sett i lys av at kommersialisering er en hovedprioritering for denne regjeringa innen det statlige barnevernsområdet. Vi ser at anbudsveksten i private, kommersielle tiltak er større enn i offentlige tiltak. Stillinger og penger skal prioriteres til barna, mener Arbeiderpartiet. Det er spesielt viktig at kommunenes barnevern har nok folk til å møte alle de ungene som trenger hjelp, og forebygge. Statsråden har tidligere i denne salen kalt dette for en historisk satsing på stillinger. Det er et utsagn som jeg finner ganske underlig. Og selv om ikke statsråden nå kan si konkret hvilke stillingsårsverk som går med, er altså veksten i årsverk i kommunalt barnevern bare 90 under denne regjeringa. Hva er årsaken til at det kommunale barnevernet ikke er styrket mer?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-05-02:
Med all respekt å melde så virker det som om den historiske satsingen som regjeringa har skrytt av i salen i dag, henger i en utrolig tynn tråd. For det historiske løftet under denne regjeringa er at det aldri har kommet så mange rapporter og tilsynsutsagn som viser hvor mye som er galt med barnevernet, og regjeringa gjør altså ingenting. Og når det gjelder de stillingene: Jeg har utredningsseksjonens oversikt her. Regjeringa har ikke prioritert en eneste stilling – ikke én stilling – så lenge de har hatt budsjettansvar. Ikke én stilling er gått til kommunalt barnevern. Når statsråden nå sier at det er en «historisk satsing», og hun ikke kan vise til hvor mye av ressursene som går til anbudsbyråkrati i kommunene, så vil jeg spørre: Hva består den historiske satsingen i?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-02:
Jeg er absolutt ikke enig i beskrivelsen av at likestillingsarbeidet i Norge går i revers. Tvert imot opplever vi stor anerkjennelse for det Norge gjør, ikke minst at vi setter oss i førersetet ved å fremme en foreldrepermisjonsordning som er en av verdens beste for å fremme likestilling. Regjeringen la nylig frem en tredeling av foreldrepermisjonen – én kvote går til mor, én kvote går til far, og én kvote er det opp til familien selv å disponere. Det er fordi vi er opptatt av likestilling i hjemmet og i arbeidslivet. Regjeringen har i disse dager planer om å sette ned et utvalg som skal se på hvordan vi kan bedre likestillingen for barn og ungdom som utsettes for press fra mange hold. Vi er opptatt av å se på hvordan kjønnsrollemønstrene er i endring. Internasjonalt passer jeg på å fortelle at i Norge har vi en kvinne som statsminister, en kvinne som finansminister og en kvinne som utenriksminister, i tillegg til at vi har en kvinnelig høyesterettsjustitiarius og en kvinnelig stortingspresident. Da sitter mange rundt bordet og måper, for de tror ikke det jeg sier, er sant. I tillegg til å ha kvinner i de mektigste posisjonene har vi en regjering som driver systematisk arbeid for å fremme likestilling, løfte likestillingsarbeidet, enten det er i minoritetsmiljøer eller i arbeidslivet. Næringsministeren og jeg skal invitere til et toppmøte med lederne i næringslivet fordi vi synes det går for tregt å få flere kvinner på toppen i norsk næringsliv.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-02:
Jeg tror ikke den eneste løsningen på å lykkes i enda større grad enn det vi gjør på likestilling, handler om hvorvidt likestillingssentrene får en million mer eller mindre. Når det kommer til forslaget om å redusere trosfriheten i Norge, er jeg veldig glad for at flere partier gikk imot det, også fordi vi ser at det ikke har så stor effekt. Arbeiderpartiets forslag handler om å kvotere kvinner inn i et styre som egentlig bare tar for seg administrative spørsmål, og ikke har makten i trossamfunnene. I trossamfunnene kan man ikke foreta kvotering i selve det religiøse utvalget som faktisk praktiserer retningslinjer knyttet til troen. Jeg har mye større tro på det som gjøres på Sørlandet, der representanten Henriksen er fra, der vi har sett muslimske kvinner som har stått opp, drevet kampanje og bedt om å få komme inn i de styrene der trosutøvelsen foregår. Det har de greid, de har lyktes.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-02:
Det er viktig å gjøre veldig mye mer enn å styrke likestillingssentrene med én million. Vi er nødt til å jobbe på mange felt. Derfor er jeg glad for at kvinner ikke bare skal være gode nok til å sitte i styrer som håndterer administrative spørsmål, vi skal få kvinnene inn i styrene der makten er. Derfor håper jeg flere gjør som kvinnene fra Sørlandet og får plass i hovedstyrene. Så er jeg selvfølgelig uenig med Arbeiderpartiet, som tror det er politikere som kan løse alle problemene samfunnet vårt står overfor, at det bare er politikere som kan sørge for likestilling. Det er ikke det. Nå har vi gjort veldig mange grep ved bruk av lovverket når det kommer til likestilling i næringslivet, men hvis vi ikke får næringslivet med oss, at de er med selv og ønsker å fremstå som moderne og dynamiske, med en mangfoldig ledelse der kvinnene har plass, så får vi det ikke til. Derfor har jeg tro på det initiativet som næringsministeren og jeg skal ta nå, og få dialog med…(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-02:
Vi har skjerpet politikken – og det ser man også på likestillingsfeltet – i plattformen vår. Nå ser vi at aldri har andelen kvinner med deltid vært lavere. Vi ser at vi har 31 000 flere kvinnelige ledere nå, under vår regjeringstid. Vi vet at skal vi få flere heltidsstillinger og også endre det kjønnssegregerte arbeidsmarkedet vi har, er vi nødt til å starte med utdanningen. Vi er nødt til å starte allerede i barnehagen, og derfor har jeg et godt samarbeid med kunnskapsministeren om hvordan vi tidlig kan starte med å påvirke barns utdanningsvalg – at det ikke bare skal være slik at guttene skal bli sjefer og jentene skal inn i helsesektoren. Derfor gjør vi også landsomfattende de prosjektene som handler om jenter i teknologi og menn i helse. Vi tror vi må starte tidlig i skolen for å endre det kjønnssegregerte arbeidsmarkedet som vi har i Norge i dag.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-02:
Jeg er veldig glad for spørsmålet, for regjeringen er i gang med å utarbeide en strategi for mer likestilling for mennesker med nedsatt funksjonsevne. Det er etter en oppfordring fra Stortinget, en oppfølging av en NOU om hvordan vi kan oppnå mer likestilling på det feltet. Vi hadde nylig et møte med partene og med organisasjonene for å se på hvordan vi i fellesskap skal klare å få til mer likestilling. For oss er det viktig å involvere aktørene i dette arbeidet. Jeg vet at Kristelig Folkeparti har et veldig stort engasjement på dette feltet. Jeg gleder meg til å legge frem en strategi med konkrete tiltak for å oppnå mer likestilling for mennesker med nedsatt funksjonsevne.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-02:
Det representanten tar opp her, er alvorlige saker, og det er veldig triste saker. Først og fremst gjør det et dypt inntrykk på meg – historiene vi får skildret av barn som til og med har mistet livet under barnevernets omsorg. Jeg vil forsikre representanten om at jeg gjør alt jeg kan for å sørge for at vi går igjennom dette for å se hva vi kan lære, hva vi kan gjøre bedre, hvor det er systemet svikter. Jeg er glad for at vi nå har fått på plass en barnevernsreform, der vi gir kommunene økt økonomisk ansvar, men også økt frihet til å velge det beste tilbudet, det de mener vil være et svar på behovet det enkelte barn har. Jeg er glad for at vi har hatt en massiv satsing på barnevernet den siste tiden. Bare fra 2013 til 2016 har vi økt antall stillinger i det kommunale barnevernet med 19 pst. – nesten 1 000 stillinger. Jeg er glad for at vi nå har satt i gang et storstilt kompetanseløft, som handler om alt fra utdanningen til hvordan barnevernsansatte som er ute og møter barnet og foreldrene, settes i stand til å gi et så godt tilbud som mulig. Alt dette til sammen er jeg trygg på kommer til å gi oss et bedre barnevern, bedre hjelp til de mest sårbare barna, som vi skal hjelpe. Vi skal ha et sikkerhetsnett som fanger opp tidlig, som er med på å forebygge og sette inn hjelpetiltak, slik at alvorlige hendelser ikke skjer. Vi skal gi den hjelpen som alle disse utsatte barna trenger.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-02:
Ja, det kan jeg forsikre representanten om at jeg gjør. Derfor er jeg glad for at det er satt i verk mange tiltak og gjort store endringer som jeg er sikker på vil gi resultater under denne regjeringen. Det handler ikke bare om at vi har økt ressursene kraftig de fire siste årene; det handler også om hvordan vi øker kompetansen, hvordan vi styrker tilsynet, og hvordan vi i mye større grad går inn og kontrollerer de tjenenestene som barna får. Når det gjelder utdanningen, er vi i gang med å vurdere hvordan en eventuell mastergrad kan innrettes. Vi er sikre på at det å gi de fantastiske ansatte som jobber i barnevernet, og som går på jobb hver eneste dag for å hjelpe disse barna, grundig kunnskap og kompetanse til å gjøre en best mulig jobb, er avgjørende for å lykkes.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-02:
Jeg er selvfølgelig opptatt av at barnevernstjenesten skal være ydmyk når det gjelder hendelser, og særlig når det skjer sånne alvorlige hendelser som dette, må vi gjøre det vi kan. Vi må snu hver en stein for å se hva er det vi kan lære, og hva er det vi må endre på for at sånne ting ikke skal skje. Jeg har også respekt for at man ønsker en gjennomgang sånn at fakta i saken kommer frem. Det er viktig for de ansatte som har vært der og prøvd å gjøre sitt aller beste. Dette er barn med sammensatte og komplekse utfordringer. Jeg har stor tro på at nå å etablere to sentre som gir både psykiatrisk behandling og omsorg til disse barna på en og samme tid, er viktig, for det har for lenge vært sånn at psykisk helsevern og barnevern ikke har jobbet godt nok sammen. Jeg tror at det blir enda viktigere i fremtiden å få et tett samarbeid mellom de to sektorene.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-02:
Det er ikke en salderingspost, tvert imot er dette satt av nå fordi det er behov for et kompetanseløft. Det er fordi at gjennom mange, mange år – også under de rød-grønnes styre – var det nesten et fravær av oppmerksomhet rundt å gi våre dyktige ansatte i barnevernet muligheten til å gjøre en best mulig jobb, nemlig gjennom kompetanse, trygghet og mer kunnskap om det disse veldig vanskelige utfordringene medfører. Det har vært en sjelden satsing på barnevernet de fire siste årene. Nå er det viktig for oss at vi gjør det vi kan for å forebygge at sånne alvorlige hendelser skjer. Det er derfor viktig at vi går inn med tidlig innsats, og kommunene får nå ansvaret for å gå inn med hjelpetiltak og forebygge tidlig. Det skal føre til at flere kan få hjelp tidligere.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-02:
Nei, det kan jeg ikke innrømme. Jeg er veldig glad for at SV til stadighet tar frem sitater fra meg fra jeg satt i familiekomiteen på Stortinget, da SV styrte departementet. Det viser hvor alvorlig situasjonen i barnevernet var mens SV og de rød-grønne styrte. Nå har vi hatt noen år der vi har styrket barnevernet betraktelig. Barnevernet gir hjelp til mange flere barn enn noen gang før. Vi ser at mange av tilfellene er mer komplekse enn noen gang, og derfor må vi jobbe bredt for å klare å nå og hjelpe de familiene som ikke greier å ivareta omsorgen for sine barn. Jeg er glad for at det er satt i gang et systematisk arbeid for å bedre innsatsen med forebyggende arbeid i barnevernet, men vi skal også bli bedre på kontroll, på tilsyn og på skreddersøm for det enkelte barnet.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-02:
Det er ingen tvil om at vi har styrket barnevernet kraftig de siste årene med tanke på antall ansatte. Men vi er også opptatt av at vi skal ha et mangfold av tilbud. Det å utlyse institusjonsplasser i skjermede anbud for ideelle har vært ett av tiltakene. Regjeringen er opptatt av at vi skal ha statlige, vi skal ha ideelle, og vi skal ha kommersielle. Det er fordi vi mener at det viktigste er å gi et tilbud tilpasset det enkelte barn, og det kan vi bare klare hvis vi har et mangfold av tilbud. Jeg opplever at de ideelle aktørene har gode tiltak å tilby et bredt spekter av disse barna, og jeg er veldig opptatt av at de skal utgjøre en veldig viktig rolle i den totale barnevernstjenesten.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-02:
Først har jeg lyst til å si at jeg er veldig glad for at Kristelig Folkeparti står sammen med regjeringen om å ønske valgfrihet og fleksibilitet for familiene, for vi vet at barn er forskjellige og foreldre er forskjellige, og derfor trengs det ulike løsninger og fleksibilitet for hver enkelt. Det er ingen tvil om at det er sterk motstand mot kontantstøtten. En av grunnene til at fem års botidskrav ble foreslått, var nettopp å bidra til at flere nyankomne innvandrere kommer seg raskt i arbeid, at flere foreldre kommer seg ut i arbeid, slik at barna kommer i barnehage og får lært seg norsk. Så ser jeg at denne ordningen har noen utilsiktede konsekvenser, og jeg ser at det er enkelteksempler som er et resultat av den ordningen vi innfører, som er uheldige. Derfor støtter jeg representanten og Kristelig Folkeparti i at det er viktig å evaluere denne ordningen, og der argumentet om raskere integrering ikke er like relevant, må vi faktisk nå gå inn og se på om vi kan gjøre unntak.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-02:
Nei, det mener regjeringen absolutt ikke. Dette handler om veldig mange ting. Det er interessant å se også på grunnene til at mange kvinner og innvandrermammaer ikke kommer seg ut i arbeidslivet. Er det norskopplæringen? Er det utfordringer knyttet til å komme seg ut i arbeidslivet, eller kan det også være det at det er negativt sosialt, som hindrer det – at det i noen kulturer er kvinnens ansvar å være hjemme og ta ansvar for familien? Dette er ting som regjeringen ønsker å se mer på, særlig når vi vet at det er i innvandrerfamilier barnefattigdommen øker. Vi er opptatt av familier med vedvarende lavinntekt, at vi er nødt til å få disse foreldrene ut i arbeid. Og når mange av disse er innvandrermammaer, må vi nå se på hva vi konkret kan gjøre for å få til det.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-02:
Regjeringen er nå i gang med å innhente kunnskap om hvem kontantstøttemottakerne er. I det arbeidet legger vi særlig vekt på yrkesstatus, på utdanningsbakgrunn, på årsaker til at man benytter seg av kontantstøtteordning samt generelt levekår for denne gruppen. Det spørsmålet som representanten Bekkevold stiller, kan også være naturlig å se på i denne sammenhengen, når vi nå er i gang med å innhente kunnskap om hvem det er som bruker det, og hva behovet er.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-02:
Det er godt at Senterpartiet understreker at de er 100 pst. for integrering. Noe annet hadde kanskje vært litt oppsiktsvekkende. Da regjeringen la frem forslaget om botidskravet, var det et helt konkret tiltak for at vi skulle bedre integreringen når vi ser at mange foreldre er hjemme med barna og har vanskeligere for å komme ut i arbeidslivet. Så ser vi nå, etter at ordningen ble innført, en del utilsiktede konsekvenser. Derfor har jeg sagt at vi skal gå i gang med å evaluere dette. Vi må også se på om det er argumenter for raskere integrering som ikke er like relevante, og som ikke er med på å bidra til det. Derfor må vi se på om det skal gjøres unntak for at en ikke skal være diskriminerende.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-02:
Som kjent utøves det offentlige ansvaret i barnevernet av både staten, ved Bufetat, og kommunene. Begge forvaltningsnivåene foretar anskaffelser fra private aktører, og det anskaffes et mangfold av tjenester. Det foreligger ikke tall for årsverk brukt på dette i kommunene, og spørsmålet fra representanten må derfor avgrenses til ressursbruken i Bufetat. Bufetat bistår kommunene ved plassering utenfor hjemmet. Det ansvaret kan utøves ved kjøp fra private, så vel som plasseringer i egne tiltak, og tiltaket som velges for det enkelte barn, skal være forsvarlig. Ressursbruken i forbindelse med valg av riktig tiltak, godkjenning av tiltaket og kvalitetssikringen av tiltaket er det samme, uavhengig av om Bufetat utøver sin bistandsplikt utelukkende ved egne tiltak, eller om tiltak kjøpes fra private leverandører. En stor del av ressursbruken i Bufetat er derfor den samme, uavhengig av om private eller offentlige tiltak velges. Til sammen kan det anslås at om lag 20 årsverk er knyttet til disse funksjonene. Jeg vil imidlertid presisere at denne ressursbruken omfatter både ideelle og kommersielle aktører, da prosessen og oppgavene i hovedsak er uavhengig av hvilken type privat aktør det er snakk om. De ideelle aktørene utgjør noe under halvparten av de private målt i oppholdsdøgn. Samtidig brukes det ressurser på gjennomføring av en egen anbudskonkurranse forbeholdt ideelle aktører på institusjonsområdet, og det foreligger derfor ikke tall for hvor mange av ovennevnte årsverk som er knyttet utelukkende til arbeid med kjøp fra de kommersielle.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-02:
Det er interessant å diskutere såkalt privatisering av velferden og av barnevernet. Den såkalte privatiseringen skjøt virkelig fart under de rød-grønne – med Arbeiderpartiet og SV i ledelsen. Staten, som skal ha ansvaret for å tilby de mest sårbare barna gode og individuelt tilpassede tiltak, var ikke klar for det, fordi det var for dårlig utbygd kapasitet og tiltak. Vi så at private kom på banen og har klart å tilpasse tiltak for det enkelte barn. Det er veldig synd at Arbeiderpartiet har bestemt seg for å avskaffe alle de kommersielle aktørene, og jeg ser fram til hvordan Arbeiderpartiet skal klare å gi alle barn i Norge som trenger et spesialtilpasset tilbud, den løsningen de har krav på, når halvparten av landets(presidenten klubber) kommersielle aktører da ikke skal få lov til å komme(presidenten klubber igjen) (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-02:
Det er ikke riktig det som representanten Henriksen sier. Det er en historisk satsing. Det kommunale barnevernet økte med over 900 stillinger mellom 2013 og 2017. Det er en sjelden satsing – og en øremerket satsing – på ansatte i barnevernet i kommunene. Vi er opptatt av å ha gode tilbud og tiltak i nærheten av der barna bor. Derfor har vi aktivt gått inn og satset på et bedre barnevern i kommunene, slik at kommunene kan gå tidlig inn, de kan forebygge, gå inn med hjelpetiltak, slik at vi unngår mer alvorlige hendelser. Vi har nå satt i gang en storstilt kompetansestrategi, i tillegg til den store barnevernsreformen, som vil gi oss et bedre barnevern.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-02:
I går var det 1. mai, og på mange av markeringene gjennom landet var krav om likelønn en av parolene, bl.a. i Sarpsborg og Fredrikstad, der jeg selv gikk. Det er et viktig krav, for ennå er det ikke slik at vi har lik lønn for likt arbeid i dette landet. For hver hundrelapp en mann tjener, tjener kvinner i snitt bare 88 kr, og vi når aldri reell likestilling før kvinner blir like økonomisk uavhengige som menn. Det mangler heller ikke på forklaringer. Norge har et av Europas mest kjønnsdelte arbeidsmarkeder. 12,5 pst. av alle yrkesaktive menn jobber deltid, mot hele 36,8 pst. av kvinnene. Så det som mangler, er tydeligvis politisk vilje, for statsråd Hofstad Helleland har gjentatte ganger gått ut og bedt arbeidsgivere, kvinner og menn, om å skjerpe seg, uten å komme med tiltak selv. Hva med at heller regjeringen skal skjerpe likestillingspolitikken sin, og f.eks. innføre rett til hele stillinger?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-02:
Flere nyhetssaker den siste tiden har avdekket store utfordringer i barnevernet, om ulik behandling i de ulike kommunene og for få ansatte. Statsråd Hofstad Helleland har i sine svar lagt skylda over på små kommuner med for få ansatte. Jeg mener det er dobbeltmoralsk. Statsråden skyver skylda over på små kommuner samtidig som regjeringen har avlyst barnevernsløftet fra den rød-grønne regjeringen. Under de rød-grønne årene ble det 890 flere stillinger i det kommunale barnevernet gjennom de øremerkede midlene alene. Nå, i perioden 2015–2018, ble det bare 120 nye stillinger, et snitt på 40 stillinger per år, fra de statlige overføringene. I opposisjon tok også Helleland, statsråden, til orde for at ingen barnevernstjenester skal ha under fem ansatte. Det har vi sett lite til i posisjon. Kan statsråden innrømme at regjeringen ikke gjør nok for barnevernsbarna i dag, og gå inn for et nytt øremerket barnevernsløft for flere ansatte i både små og store kommuner?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2018-05-02:
Det hørtes nesten ut som om likestillingsministeren syntes det var helt uproblematisk at man kuttet i bevilgningene til likestillingssentrene. Jeg håper allikevel at likestillingsministeren anerkjenner det viktige arbeidet som disse sentrene faktisk gjør. Men det var ikke det som var mitt spørsmål. Mitt spørsmål gjelder at det er mange grupper som ikke opplever å være likestilt i det norske samfunnet. Én gruppe er de funksjonshemmede. Jeg har et generelt spørsmål: Hvordan arbeider regjeringen helt konkret med å sørge for mer likestilling når det gjelder funksjonshemmede?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2018-05-02:
Gjennom flere år har det vært en betydelig vekst i andelen kommersielle barnevernsaktører, samtidig som ideelle aktører i barnevernet opplever at det blir stadig vanskeligere for dem å drive gode tilbud på de vilkår som tilbys. Dette har gitt seg utslag i at den samlede andelen av barnevernstjenester som drives i ideell regi, har sunket vesentlig, og at det i dag bare er om lag 20 pst. av institusjonsplassene som drives i ideell regi. Sett over noen tiår har jo dette vært en dramatisk reduksjon, ikke minst i lys av at det var ideell sektor som var avgjørende for etableringen av de første tilbudene på dette området. Mitt spørsmål er: Hvordan vil statsråden sikre at det også skal være plass for ideell sektor innenfor dette området?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2018-05-02:
Mitt spørsmål går til barne- og likestillingsministeren. For noen dager siden snakket jeg med en mor som hadde født et prematurt barn, og det ble anbefalt at barnet burde vente med barnehagestart, ut over ett år. Hun uttrykte veldig glede over at vi har kontantstøtte som en mulighet for dem, noe som gjorde at de som foreldre da kunne være litt lenger hjemme med barnet, slik det også ble anbefalt fra helsevesenet. Det er dette det handler om, at foreldre, som kjenner sine barn, kan ha denne valgmuligheten, muligheten til å være litt lenger hjemme. Men hadde hun som jeg snakket med, levd med en som ikke har bodd i Norge i mer enn fem år, hadde ikke den familien hatt denne muligheten. Så urettferdig og så vilkårlig slår dette botidskravet på fem år, som regjeringen, med god støtte fra Arbeiderpartiet, har innført for mennesker som kommer fra utenfor EØS-området, ut. Man har gjennom botidskrav på fem år innført doble standarder som retter seg mot en liten gruppe innvandrere og deres barn, og konsekvensen er altså at en gruppe foreldre der den ene har vært medlem av norsk folketrygd i hele sitt liv, men fant kjærligheten utenfor landets grenser, blir fratatt muligheten til å motta kontantstøtte slik at de kan være litt mer hjemme sammen med barnet sitt. Mener virkelig statsråden at dette er en rettferdig ordning?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2018-05-02:
Jeg er veldig glad for at regjeringen vil se på muligheten for unntak. Det betyr at også regjeringen ser at den ordningen som er innført, har noen utilsiktede konsekvenser for noen som dette ikke var ment å skulle ramme. Så vil jeg bare understreke at kontantstøtten aldri var ment som et integrerings- eller likestillingstiltak. Den var ment som en familieordning som styrker foreldrenes valgfrihet. Slik har den fungert, og slik fungerer den veldig godt for veldig mange i dag. Det vi vet, er at det er en rekke andre faktorer som har betydning for innvandrerkvinners manglende tilknytning til arbeidsmarkedet. De fleste av disse faktorene kan samles under kategoriene «kultur» og «kompetanse». Svake språkferdigheter og lavt utdanningsnivå er blant de største utfordringene på kompetansesiden, mens kjønnsrollemønsteret og familieforståelse er en del av kulturen, som gjør at mange innvandrerkvinner tar hovedansvaret for barneomsorgen. Mener regjeringen – statsråden – at bare man fratar disse kvinnene retten til kontantstøtte, går de automatisk inn i arbeidslivet?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2018-05-02:
Når vi nå er på kontantstøttesporet, har jeg behov for å ta opp en annen ting også. Vi var veldig glad for at vi i budsjettet for inneværende år fikk på plass en fleksibel kontantstøtte. Det gir alle som velger å ha barn 20 pst., 40 pst., 60 pst. eller 80 pst. i barnehagen, rett til kontantstøtte for den tiden barnet er hjemme med foreldrene. Når proposisjonen nå kommer til Stortinget, ser vi at departementet har gjort den fleksible kontantstøtten tilgjengelig for færrest mulig ved å regne åtte og en halv time som 100 pst., når det i realiteten er slik at i de fleste barnehager varer dagen i ni og en halv time. Det innebærer at alle ettåringer som er 33 timer eller mer i barnehagen, ikke har rett på den fleksible kontantstøtten, mens reelt sett burde den øvre grensen vært 36 timer. Derfor vil jeg spørre statsråden om hun vil vurdere å gjøre om på disse beregningene, slik at den øvre grensen blir 36 timer i barnehagen, altså i tråd med det at barnehagedagen mange steder varer i ni og en halv time.
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2018-05-02:
I Dagbladets magasin den 14. april får vi historien om de tre jentene som ble rusavhengige og drev aktiv prostitusjon mens de var under barnevernets omsorg. To av jentene er allerede døde – 17 og 18 år gamle. Historiene er utålelige, men dessverre ikke unike. Gjentatte tilsynssaker avslører at grov systemsvikt skjer i norsk barnevern. Altfor mange barn under barnevernet opplever massive flyttinger, uheldige enetiltak, introduksjon til rus, unødig og gjentatt tvang, manglende helsehjelp og dokumentert uforsvarlighet i tjenesten. De siste årene har det vært flere dødsfall i saker hvor barnevernet har vært involvert. Glassjenta-saken var en vekker. Jenta ble sviktet av barnevernet, politiet, helsevesenet og tilsynsmyndighetene, og fylkesmennenes gransking viste massive lovbrudd og at barnet ikke hadde fått den hjelpen hun hadde krav på. Det samme gjelder i saken om den 15 år gamle jenta som begikk drap på Sørlandssenteret. Sårbare barn under barnevernets omsorg opplever også altfor ofte å bli flyttet langt vekk fra eget nettverk og nærmiljø. Hensynet til kapasitetsutnyttelse i institusjonene blir da oppgitt som viktigere enn barnets beste. Riksrevisjonen har nylig påvist manglende forsvarlighet ved akuttplassering av barn. Det finnes ikke nok offentlige plasser, og det er vanskelig å finne beredskapshjem i tråd med barnets behov. En kartlegging utført av VG viser også at så mange som ett av fire fosterbarn ikke får det lovpålagte antall tilsyn fire ganger i året. Arbeidsmetoden i barnevernet blir også kritisert, som barnevernets bruk av Kvello-modellen og såkalt traumebevisst omsorg. Barnevernslovens formål er å sikre at barn og unge som lever under forhold som kan skade deres helse og utvikling, får nødvendig hjelp og omsorg til rett tid, og å bidra til at barn og unge får trygge oppvekstvilkår. Altfor mange gutter og jenter opplever ikke det. Ser statsråden alvoret i situasjonen som har oppstått under de blå-blå? Tar hun ansvar for å sikre at alle barn får trygge oppvekstvilkår, også barn under barnevernets omsorg?
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2018-05-02:
Jeg er ikke så beroliget, jeg. Unge og barn dør nå på ministerens vakt. Og i saken om de to jentene som ruset og prostituerte seg i barnevernet, har ministeren ennå ikke vært på banen, enda vi er mange som har etterlyst det. Folk etterlyser også mye lengre utdanningsløp i barnevernet og mye mer kompetanseheving blant de ansatte enn det det faktisk legges opp til med de bevilgningene ministeren viste til. Hets og mange krevende oppgaver gjør at barnevernet også sliter med rekruttering, noe NRK senest på mandag pekte på. Studenter kvier seg nå for å skulle begynne i et yrke som stadig får stygge riper i lakken. Det er altså nærmest opplagt at fokuset på å spare penger fordi det ikke finnes nok penger, har påvirket utviklingen negativt. Forstår ministeren egentlig alvoret i den situasjonen barnevernet befinner seg i, og kommer ministeren til å sørge for at barnevernssektoren framover får de ressursene, de riktige tiltakene, den skikkelige omsorgen og den tilstrekkelige utdanningen og kompetansehevingen som den trenger?
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2018-05-02:
Det er fint å registrere at ministeren er enig med oss i at kontantstøtten er god familiepolitikk, men også at botidskravet har hatt noen utilsiktede konsekvenser. Jeg vil peke på en av dem. Botidskravet, som ble innført i fjor, gjelder innvandrere fra land utenfor EØS-området. EØS-borgere er nemlig skjermet på grunn av EØS-reglene og oppfyller slik sett botidskravet. Kravet treffer altså innvandrerkvinner fra land utenfor EØS-området. Det er i seg selv diskriminerende – man ekskluderer en viss gruppe innvandrere fra en ordning, samtidig som man tillater den for EØS-innvandrere. Jeg er 100 pst. for integrering og 100 pst. for at vi skal ha gode virkemidler for å få til en god integrering, men jeg er også 100 pst. mot diskriminering. Botidskravet er intet annet enn forskjellsbehandling. Ser ministeren, som også er likestillingsminister, at botidskravet også har et diskriminerende element i seg, og synes hun det er greit å forskjellsbehandle på dette feltet?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-05-02:
Ut frå dei sakene som har kome fram i media, er det uforståeleg at dette ikkje har fått større politisk merksemd. Vi får tilsynsmeldingar om barn som opplever altfor mange flyttingar, vert introduserte for rus, vert sette på einetiltak, får manglande helsehjelp og opplever tvangsbruk som er unødig. I den siste saka frå Dagbladet har no Bufetat bedd om at Fylkesmannen opnar tilsyn på sin eigen institusjon i Vestlundveien. Men når ein les grunngjevinga for dette, står det at det er «nødvendig for å imøtegå påstander fra anonyme kilder i Dagbladet». Det er to jenter som er døde. Synest statsråden at ein er audmjuk nok i tenestene i forhold til det alvorlege som skjer, eller vil statsråden gjera andre tiltak?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-05-02:
«Utviklingsplanen for Sykehuset Telemark HF 2014–2016 innebar klare forpliktelser til utvikling av et styrket desentralisert spesialisthelsetjenestetilbud. Nå oppleves det motsatte på Rjukan, med reduksjoner i bemanning og at antall driftsdager reduseres. Helseforetaket begrunner dette med pasientgrunnlaget. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at utviklingsplanen for Sykehuset Telemark HF blir fulgt opp med hensyn til desentraliserte helsetilbud og polikliniske tilbud?»
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-05-02:
I denne diskusjonen legg mange merke til at Sjukehuset Telemark har harde innsparingskrav og innan 2023 må fjerna 126 årsverk eller spara inn over 200 mill. kr. Mange ser jo dette kravet i samanheng med at det no vert redusert på Rjukan, altså at grunngjevinga ikkje er fagleg eller basert på pasientbehov, men at det rett og slett er ein måte å få balanse i budsjetta på. Så har denne saka ei forhistorie. Det var mange som la vekt på det som stod i utviklingsplanen om at det skulle koma eit godt desentralisert tilbod. Eg vil gjerne spørja statsråden: Synest statsråden dette er ei grei oppfølging av det som låg i utviklingsplanen frå 2014?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-05-02:
Eg får da lyst til å spørja statsråden om Sjukehuset Telemark faktisk har spart nokre pengar på å leggja ned akuttfunksjonane på Rjukan og i Kragerø. Det reknestykket hadde det vore greitt å ha sett, for eg veit at det har vore utfordringar òg ved dei andre sjukehusføretaka, og at det framleis er ein svært pressa økonomisk situasjon. Men det er interessant å høyra at statsråden seier at ein utviklingsplan ikkje er bindande, men berre eit ønske og ein ambisjon om korleis dette kan verta, og at dette heile tida må justerast. Da vert det òg vanskeleg for befolkninga å ta på alvor det som står i desse planane, som mange oppfattar som ein lovnad frå Stortinget og regjeringa, spesielt når ein mistar akuttfunksjonane. Ein sa i utviklingsplanen frå 2014 at det jamleg skal vurderast kva ein ytterlegare kan desentralisera. Ser statsråden det som ein moglegheit?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-02:
Mitt spørsmål går til Ketil Solvik-Olsen. Transportsektoren trues av liberalisering og privatisering, særlig når det gjelder jernbanen og godstransporten. Siv Jensen sa noe klokt om dette på sitt landsmøte: Vi er imot urettferdig konkurranse, som når utenlandske transportører sender underbetalte sjåfører med elendige biler og tar jobbene fra norske sjåfører. Det skaper ikke bare utfordringer, det ødelegger vår økonomi, det ødelegger vårt arbeidsliv, og det er trafikkfarlig på norske veier. Det, kjære landsmøte, skal vi stoppe, sa hun. Det er sjelden jeg er så enig med Siv Jensen. Spørsmålet er hva statsråden og regjeringen har tenkt å gjøre med dette. EU-kommisjonen har lagt fram revidering av regelverket for utenlandske transportører, noe som i praksis vil bety et totalt frislepp og forverring av dagens system med hensyn både til konkurransesituasjonen for norske sjåfører, kontrollutfordringer og sikkerhet. Det sier regjeringen og Fremskrittspartiet at de er imot. Mine spørsmål er: Kan statsråden love at Norge bruker reservasjonsretten dersom det endelige regelverket fra EU innebærer en liberalisering av dagens kabotasjeregelverk? Hvilke grep vil regjeringen ta nasjonalt for å stanse sosial dumping på veiene våre?