May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-14:
Jeg har ikke tenkt å gå inn i en lang, retorisk debatt rundt dette private forslaget om en prøveordning med politisk reklame i lokalfjernsyn under kommune- og fylkestingsvalgkampen 2003. Denne problemstillingen har vært debattert gjentatte ganger i Stortinget, og ble nylig drøftet gjennom behandlingen av Ot.prp. nr. 58 for 1998-99. Jeg vil få poengtere at SV står fast i sitt grunnsyn og vil ikke åpne opp for politisk reklame i kringkasting. Det inkluderer selvsagt også lokalfjernsyn og lokal valgkamp. Det blir ofte brukt store ord i debatten for å åpne opp for politisk reklame. Det er et brudd på ytringsfriheten, sies det – en av grunnpilarene i demokratiet vårt. Ytringsfrihet og demokrati er det livsviktig å forsvare for SV. Nettopp derfor sier vi nei til politisk reklame. Forbud mot politisk reklame er nettopp med på å fremme den reelle ytringsfriheten. Et forbud hindrer at kapitalsterke partier og organisasjoner får et fortrinn til å fremme sine synspunkter ved å kjøpe dyr reklameplass i kringkasting, på bekostning av andre som ikke har råd til å komme til orde, eller som kapitalkreftene ikke er interessert i. Også medias rolle i demokratiet vil svekkes dersom politisk reklame skulle bli tillatt. Media har en sentral rolle i å forsvare enkeltmennesket og samfunnet mot makten, enten den er politisk, næringsbasert eller annet. Dersom media skulle bli økonomisk knyttet til partier som vil fremme sitt politiske syn, blir medias selvstendige rolle truet og demokratiet svekket. Kravet om upartiskhet og en saklig fremstilling av et politisk parti vil bli ødelagt. Det vil skje en svært uheldig sammenblanding av redaksjonelt materiale og betalt reklameplass. I valgstudioer blir alle politiske partier «grillet», og standpunkter blir utprøvd gjennom debatt. I reklamen vil det politiske budskapet få «henge i lufta» – uberørt, ensidig og uimotsagt. Fjernsyn har en særlig sterk påvirkningskraft på mottakerne. Et politisk budskap som skal tilpasses visse produksjonskriterier for TV, vil måtte, på lik linje med annen reklame, finne sin form, hvor budskapet blir meget komprimert og tilspisset positivt eller negativt for å få til en ønsket effekt. Når målet er at mottakeren skal huske ett budskap bedre enn andre, er det nødvendig med kraftige virkemidler. Jeg mener at det kan føre til et skjevt bilde av den politiske virkeligheten. Det er ikke det politiske innhold som blir avgjørende, men hvem som klarer å finne fram til det reklamebyrået som kommer opp med den beste ideen når det gjelder gjennomslagskraft. Og vi vet alle at det ikke er gratis. Hvis det politiske budskap skal få lov til å bli betalt av annonser og reklame, vil mindre pengesterke partier ikke komme til orde. Dermed er den reelle ytringsfriheten truet. Under den siste behandlingen av dette temaet ble forholdet til Grunnloven § 100 – dvs. vernet om ytringsfriheten – nøye debattert. Jeg vil bare friske på hukommelsen til Stortinget ved å referere en av mange uttalelser som Justisdepartementet hadde: «Når et kringkastingsforetak sender et innslag som en annen har betalt for og bestemmer innholdet av, er det lite naturlig å se dette som en ytring fra kringkastingsforetakets side. Innslaget har mer preg av næringsvirksomhet fra foretakets side. I forhold til kringkastingsforetaket kan da § 100 annet og tredje punktum neppe gi noe vern mot et forbud mot å sende et slikt innslag mot vederlag. Men foretaket står fortsatt fritt til å sende budskapet som et redaksjonelt, vederlagsfritt innslag.» Jeg mener denne uttalelsen poengterer viktigheten av å ikke på noen måte blande sammen rollene til en uavhengig redaksjon på den ene siden, som skal jobbe etter prinsippet om redaksjonell frihet, og på den andre siden det å kjøpe seg til en redaksjonell plass med ukjente aktører med økonomiske eller andre interesser bak, hvor selve budskapet kan få en innpakning som gir inntrykk av å være en redaksjonelt uavhengig og upartisk informasjon. Dette er et kraftig brudd på ytringsfriheten. Mange land kjemper i dag en intens kamp nettopp for å oppnå det vi har klart i Norge, nemlig å ikke la politiske retninger eller partier styre innholdet og kjøpe budskapet, men bevare en fri og upartisk presse. Politikere skal ikke bli en inntektskilde for den frie presse, og samtidig være en aktør som skal regulere hvordan et politisk budskap skal formidles, og også regulere kringkastingen, gjennom konsesjoner og bestemmelser. Det ville gjøre muligheten til å utøve kritisk journalistikk vanskelig og ikke være troverdig overfor mottakerne. Mottakerne kan bli forvirret og opparbeide seg usikkerhet med hensyn til når en mening er betalt for, og når en mening er et resultat av et godt journalistisk håndverk. Det blir trukket fram hvor positivt det har vært å få bruke politisk reklame i radio under stortingsvalget i 2001. Jeg vil poengtere at SV mener også her at det er prinsipielt galt å skille mellom reklame for livssyn og politisk budskap og radio og TV. Det er viktig at man fremmer den faktiske ytringsfriheten ved at kapitalsterke partier og organisasjoner ikke får et fortrinn til å fremme sine synspunkter ved kjøp av reklameplass i radio og kringkasting. Avslutningsvis vil jeg nevne noe medieforsker Jo Bech-Karlsen har skrevet. Han peker på at vi har en sterk nordisk opplysningstradisjon som bygger på dialog og respekt for mottakernes verdier. Mens den klassiske europeiske tradisjon ser på mottakerne som et «tomt kar», som skal fylles opp med kunnskap fra eksperter eller embetsmenn som skal overføre kunnskap til folket. I den nordiske opplysningstradisjonen står opplyseren i et dialogforhold til mottakeren. Her snakker jeg om toveis- og enveiskommunikasjon og om informasjon på like vilkår ovenfra. Jeg vil benytte anledningen til å poengtere at SV vil jobbe for en fortsatt sterk nordisk opplysningstradisjon, der det skjer en toveiskommunikasjon på like vilkår mellom sender og mottaker. Jeg mener at politisk reklame, finansiert av aktører med klare egeninteresser, er et brudd på ytringsfriheten, og det er det motsatte av å ivareta informasjons- og opplysningsplikt overfor seere og velgere.