Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2016-04-05:
Jeg vil også takke interpellanten for å ha reist et viktig handelspolitisk tema til debatt. Det er bred enighet om hovedlinjene i norsk handelspolitikk – det er nylig slått fast under Stortingets behandling av stortingsmeldingen om globalisering av handel, den første rene handelsmeldingen på ca. 30 år. For Norge er en handelsnasjon, og de siste tiårene har på mange måter vært en gullalder for norsk økonomi. Høy oljepris og høy aktivitet i petroleumssektoren har bidratt til vekst og velstand. Men fallet i oljeprisen tilsier at oljenæringen ikke lenger vil trekke opp veksten i fastlandsøkonomien, slik som vi har vært vant til de siste tiårene. Det vil kreve omstillinger for bedrifter og arbeidstakere. De nye arbeidsplassene og den nye verdiskapingen må komme i privat sektor, og det må komme i andre næringer med internasjonal konkurransekraft. I en krevende omstillingsfase trenger vi mer handel og mer internasjonalt samarbeid om rammene for handel, ikke mindre. Derfor er betydningen av regjeringens aktive handelspolitikk, de initiativ som tas i internasjonale prosesser, arbeidet med å styrke det internasjonale rammeverket i WTO, TISA-forhandlingene samt den tette oppfølgingen regjeringen har av TTIP-prosessen gjennom tilgjengelige kanaler, så vesentlig. Fortsatt mangler altså Norge handelsavtaler med seks av de største økonomiene i verden. Her hviler det en formidabel oppgave på regjeringen, som jeg er trygg på at de tar på største alvor, for det er viktig at Norge opprettholder en offensiv handelspolitikk. Gode, forutsigbare rammebetingelser for handel er avgjørende om norsk økonomi og vårt næringsliv skal lykkes i den omstillingen vi står overfor. For det er det handelsavtalene dreier seg om: å sikre vår konkurransekraft. Kjernen i Norges interesser er å sikre like og rettferdige spilleregler i dagens åpne, globale økonomi. Representanten Hansen berører viktige hensyn som åpenhet og involvering, og han sier at handelsavtaler ikke skal styres av hvordan det offentlige organiserer sin virksomhet eller redusere retten til å regulere. Dette er selve bærebjelken i den brede tverrpolitiske enigheten om norsk handelspolitikk. Som statsråden tydelig har understreket: Handelsavtaler vil ikke senke standarder. Verken TISA eller andre framtidige frihandelsavtaler vil redusere norske politikeres rett til å regulere miljø og sikkerhet, forbrukerbeskyttelse eller arbeidstakerrettigheter. Spørsmålet om å sikre statens reguleringsrett står også sentralt i regjeringens arbeid med en ny norsk modell for investeringsavtaler. Når det gjelder konsekvensene av TTIP for Norge, der vi jo står utenfor, har regjeringen bestilt en uavhengig utredning av disse. Statsråden har fastslått at denne regjeringen deler de verdiene EU står for i sin handelspolitiske strategi, og vi vil naturligvis la oss inspirere av EU videre i disse spørsmålene. Som tidligere regjeringer vil ikke denne heller forhandle bort, men opprettholde fullt politisk handlingsrom for produksjon og organisering av sykehustjenester, grunnutdanning og velferdstjenester. Regjeringen vil sikre åpenhet og involvering og ikke minst at prinsippene om handel og bærekraftig utvikling ivaretas. Langt på vei – og derfor – ivaretas altså de hensynene interpellanten etterspør, godt gjennom regjeringens politikk. Likevel vil jeg si at en handelspolitisk redegjørelse og en debatt er en god idé som vi bør se nærmere på og vurdere i denne sammenhengen.