Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2007-11-22:
Jeg vil takke forsvarsministeren for en grundig og god redegjørelse om legedekningen hos og sikkerhetssituasjonen for de norske styrkene i Afghanistan. Jeg håper også at denne redegjørelsen er tilfredsstillende for Stortinget, og at vi unngår politisk spill rundt et slikt alvorlig tema. Per i dag har Norge 500 soldater i ISAF, og det er et samlet storting som står bak vårt engasjement i Afghanistan. Det er bra, for er det noe som er viktig for soldatene som sendes ut, er det å vite at vi støtter dem. Å sende norske militære styrker til utlandet er en alvorlig beslutning, kanskje den mest alvorlige beslutningen vi som nasjonalforsamling er involvert i. Å gå inn i krigs- og konfliktområder er farlig, vanskelig og tidkrevende. Vi har ingen liv å miste, men det er en reell risiko for tap av liv. Hittil i år har vi mistet to soldater i Afghanistan. Norske soldater som sendes ut for å bidra til konfliktløsning og fred, samt deres pårørende, skal vite at sikkerhet for soldatene er prioritet nr. 1. Soldatene skal ha tilgang til moderne materiell og utstyr samt ha en forsvarlig helsemessig beredskap. Dette er noe vi alle er enige om. Jeg vet i hvert fall at vår forsvarsminister er genuint opptatt av våre soldaters ve og vel. Forsvarsministeren har redegjort for at det er en prioritert oppgave å gi norske soldater som tjenestegjør i utlandet, en rask og forsvarlig behandling hvis det blir behov for medisinsk hjelp. Oppbyggingen av sanitetstjenesten i NATO-operasjoner er både et nasjonalt og et internasjonalt ansvar. Vårt PRT i Meymaneh skal være forsterket med et kirurgisk team for å kunne utgjøre en såkalt forsterket evakueringsakse. Etter at Norge trakk ut sitt feltsykehus fra Mazar-e Sharif i mars 2007, har legesituasjonen for de norske styrkene i Nord-Afghanistan blitt mer anstrengt. Men som vi har blitt orientert om, har man nå inngått en avtale som fram til april neste år sikrer at det er kirurger i Meymaneh. Behovet for kirurger er således i ferd med å bli dekket. Det er bra! Samtidig gjenstår det altså en utfordring med hensyn til å rekruttere allmennleger til Mazar-e Sharif. Jeg vil imidlertid understreke at utfordringen med hensyn til å rekruttere medisinske spesialister på ingen måte har vært en ny problemstilling for oss som sitter i forsvarskomiteen. Disse utfordringene, som kan ha ført til operative restriksjoner, har vi i komiteen lenge vært klar over, bl.a. etter besøk hos Forsvarets sanitet i januar i år og vårt relativt nylige besøk i Afghanistan. Så til et mer alvorlig spørsmål, som vi som storting også må ta inn over oss: Vil en bedret legedekning løse alle våre utfordringer i Afghanistan? Svaret på det er nei. Som vi har hørt i redegjørelsen, vil deltakelse i internasjonale operasjoner alltid innebære et element av risiko. Det kan vi ikke unngå. Vi må derfor dessverre innse at leger alene ikke er løsningen på alt. Forsøker man å se nøkternt og objektivt på våre behov for sanitet og medisinsk kompetanse, er det først og fremst soldatene ute i felt som må ha den nødvendige kompetanse til raskt å stabilisere og håndtere skadede. Dernest er det behov for en raskest mulig evakuering til nærmeste sanitetsinstallasjon, fortrinnsvis et feltsykehus, hvor det nettopp er et tilstrekkelig antall medisinsk personell med spesialistkompetanse til å takle ulike typer skader. Av den grunn er den enkelte soldats sanitetskompetanse og tilgang på god medisinsk evakueringskapasitet vel så viktig, og antakelig viktigere enn ren nasjonal, norsk, lege/kirurgdekning hos våre styrker i Afghanistan. Som forsvarsministeren har redegjort for, har våre styrker god sanitetskompetanse. Det er også besluttet å deployere tre helikoptre i Meymaneh fra våren 2008. Dette er antakelig det viktigste bidraget vi kan gi for å styrke våre soldaters sikkerhet, og det er noe jeg er godt fornøyd med.