Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2006-11-28:
Det er i gode økonomiske tider vi skal og kan investere for framtida. Norge har nå ekstremt gode tider og samtidig fantastiske muligheter til å se lenger enn ett år fram. Derfor legger vi i Høyres alternative budsjett inn en stor og veldig offensiv satsing på forskning og kunnskap. Vi styrker dette området med 1,1 milliarder kr i forhold til Regjeringas budsjettforslag. Augusto Lopez-Claros, som er sjeføkonom i World Economic Forum, sa nylig: «Våre indikatorer peker på den økende betydningen av høyere utdanning og opplæring som kilder til produktivitetsvekst. Land som investerer mye i utdanning får også økende inntektsnivå, redusert fattigdom og styrket internasjonal konkurranseevne.» Høyres forslag er bredt og variert. Vi foreslår å rette opp Regjeringas store kutt på 275 mill. kr i basisbevilgninga til universiteter og høyskoler. Det er et lite rakrygget kutt, fordi Regjeringa sjøl ikke ønsker å ta belastninga med å fortelle institusjonene hvilken del av aktivitetene det skal gå ut over. Så beskjeden til institusjonene er egentlig: Vi forventer samme aktivitet, men for 275 mill. kr mindre. Realiteten er selvfølgelig at det kommer til å bli mindre forskningsaktivitet, dårligere studie- og undervisningstilbud og et stort motivasjonstap for en sektor som har vært inne i en stor omstillingsprosess i forbindelse med Kvalitetsreformen. Kvalitetsreformen har til nå vært fullfinansiert, nå er den ikke det lenger. Høyre foreslår å bevilge penger til 350 nye stipendiater, helt i tråd med opptrappingsplanen i forskningsmeldinga. 250 av disse skal gå til universiteter og høyskoler, 100 til frie prosjekter i regi av Forskningsrådet. Regjeringa skriver sjøl i budsjettproposisjonen at det er et stort behov for å utdanne nye forskere i Norge. Men så trekker de den helt oppsiktsvekkende konklusjonen at det er best å stoppe opptrappinga, bryte planen og ikke legge inn penger til en eneste ny stipendiatstilling i 2007. Det er uklokt, det er lite framtidsrettet, og det er ikke smart politikk. For at Norge skal nå det tverrpolitisk vedtatte målet om at 3 pst. av BNP skal gå til forskningsinnsats innen 2010, må handlinger følge ord. Og for at 1 pst. av de 3 pst. skal komme fra offentlige kilder, må det være åpenbart at det er nytteløst å bruke høyere utdanning og forskning som salderingspost år etter år. Det er veldig lite troverdig av statsråd Djupedal å beklage seg over at næringslivet forsker for lite, samtidig som han helt uten forvarsel og uten utredning kutter 150 mill. kr i SkatteFUNN-ordninga, som faktisk er den ordninga som får næringslivet til å forske. I Høyres alternative budsjett legger vi inn 25 milliarder kr ekstra i Forskningsfondet. Det sikrer 1,1 milliard kr i økt avkastning til forskning i 2008, og det er penger som er øremerket til forskning. Det betyr at fondskapitalen med Høyres forslag vil være 85 milliarder kr neste år. Det er veldig viktig å sikre en stor tilgang av fondskapital, fordi det sikrer forutsigbarhet og langsiktighet, som forskninga er avhengig av. Forskning skal forberede oss på å håndtere nye utfordringer, og det er utfordringer vi ikke kjenner i dag. Høyre foreslår også å bevilge 180 mill. kr til vitenskapelig utstyr. For Høyre er det viktig å se sammenhengen i utdanningssystemet. Hva vi gjør for de minste barna, har betydning for frafallet i videregående, og det har betydning for hva slags forskere vi får. Derfor prioriterer Høyre å styrke grunnutdanninga. Vi legger inn en ekstra time i matematikk på barnetrinnet. Vi skal gjennomføre Kunnskapsløftet, som er den forrige regjeringas store reform for mer og bedre læring, og det skal gjøres med full kraft. Vi legger inn penger til leksehjelp, penger til forsøk med bedre rådgivningstjeneste og penger til sommerskole etter modell av et vellykket forsøk i Oslo i sommer. For å bedre tilgangen på lærlingplasser, som er veldig viktig for å ha god fagopplæring, foreslår Høyre å redusere, dvs. halvere, arbeidsgiveravgiften for nye lærlinger fra andre halvår i 2007. Prestene i Den norske kirke gjør en viktig jobb. For å sikre at prostereformen blir gjennomført på en god måte, må det mer penger til prestestillinger. Høyre bevilger 15 mill. kr til flere prestestillinger, og av det øremerkes det til stillinger for studentprester i Oslo og i Nord-Hålogaland. Norge skal være et kunnskapssamfunn som satser på skole, utdanning og forskning. Det er i de historisk gode tidene vi nå har, at vi har en reell sjanse til å sette avtrykk etter oss og berede grunnen for kommende generasjoner. Det er i nettopp disse tidene det blir så fullstendig ubegripelig at Regjeringa, med statsråd Djupedal i spissen, finner det fornuftig og lurt å ta et hvileskjær i forsknings- og utdanningspolitikken. Med hvileskjærretorikken har Djupedal tatt i bruk en metafor som tilhører skøytesporten for ca. 20 år siden. Et hvileskjær er som regel et varsel om dårligere rundetider, og at løperne har disponert kreftene feil. Med dette budsjettet skrur Regjeringa tida tilbake for forskning og utdanning med mange år. Det er ganske meningsløst å ta et hvileskjær i en tid da vi trenger å gi full fart. For å holde oss til bildene fra skøytesporten: Da 1960-tallets skøytepublikum på Bislett visste at neste par ut ikke kom til å bli så veldig interessant, kalte man det gjerne et buljongpar. I buljongparet var det veldig mange hvileskjær, og sluttida ble deretter. Det er fristende å kalle statsråd Djupedal og statsminister Stoltenberg for forskningspolitikkens buljongpar. En samlet universitets- og høyskolesektor er med rette sterkt kritisk til det budsjettforslaget som nå ligger foran oss. Det kuttes i midler til universiteter og høyskoler, det kuttes i bevilgninger til studentvelferd, det kuttes i SkatteFUNN, og det legges ikke inn penger til en eneste ny stipendiatstilling. Og utenfor Regjeringas aller innerste sirkler er det knapt mulig å oppdrive noen som mener at forslaget til forskningsbudsjett ikke er begredelig lesning, og at det er langt unna løftene fra Soria Moria-erklæringa og forskningsmeldinga i 2005. I den ene kronikken etter den andre har artikkelforfattere som er nestorer i norsk forsknings- og utdanningsliv, vært meget krasse i sine beskrivelser. Når statsråd Djupedal i tillegg da mener at dette budsjettet er uttrykk for en offensiv politikk og store ambisjoner, må det være lov til å spørre om statsråden ikke har fulgt med og fått med seg hva et samlet forsknings- og universitetsmiljø har prøvd å fortelle ham. Kolbjørn Hagen, som er leder i Forskerforbundet, kalte budsjettframleggelsen en svart dag for norsk forskning. Men til disse kritiske røstene svarer statssekretær Maurseth i en replikk i Aftenposten den 27. november: «Leser man budsjettforslaget for 2007, kan det ikke herske noen tvil om Regjeringens vilje til forskning.» For egen del er det fristende å tillegge at det etter dette budsjettforslaget ikke kan herske noen tvil om Regjeringas manglende vilje til forskning. For sannheten er jo at det over Kunnskapsdepartementets budsjett er et kutt på 159 mill. kr i rene forskningsbevilgninger. De nåværende regjeringspartiene var så sent som i juni i fjor med på forpliktende vedtak om langt høyere forskningssatsing enn det vi ser nå. De var Høyres allierte i forsknings- og utdanningspolitikken, men så forsvant løftene og ambisjonene i tåka oppe på Soria Moria. Regjeringas budsjett betyr tapte muligheter for Norge. Å kutte i kunnskap og forskning er å kutte i morgendagens velferd. Gode tider er åpenbart ikke nok for å få denne regjeringa til å satse på forskning og kunnskap. Men Regjeringa følger for så vidt opp sitt første budsjett. Det er ubegripelig for enhver som er oppriktig engasjert i forskning og utdanning, i framtidsinvesteringer, at denne regjeringa som et av de første politiske grep den tok, frasa seg muligheten til å videreføre Bondevik-regjeringas foreslåtte økning i Forskningsfondet på 39 milliarder kr. Det ville ha garantert mellom 800 og 900 mill. kr til forskning i 2007. Det er en gåte at ikke den muligheten ble grepet begjærlig. Den eneste forklaringen må være at Regjeringa ønsket handlefrihet til å bruke pengene på noe annet enn forskning. For følgende fakta kan Øystein Djupedal vanskelig vri seg unna: Da han tiltrådte som statsråd, lå det et budsjettforslag som ville gitt 1,4 milliarder kr i økning i direkte forskningsbevilgninger i 2006, og et forslag om 39 milliarder kr mer i fondskapital i Forskningsfondet. Etter at den rød-grønne regjeringa hadde gjort sine omprioriteringer, var økninga redusert fra 1,4 til 1,3 milliarder kr, og i tillegg var Forskningsfondets kapitaløkning redusert fra 39 til 25 milliarder kr. Og det skjer i et budsjett der Regjeringa til alt overmål øker de offentlige utgiftene med 8 milliarder kr. De 14 milliarder kr i økning var jo også bare en oppfølging av hva den forrige regjeringa varslet allerede i mars 2005, altså et drøyt halvår før Djupedal ble statsråd. Så det eneste statsråden egentlig kan skryte av, er at han ikke tok omkamp med et enstemmig storting i innstillingen. Politikk er prioritering. Statsråd Øystein Djupedal sa til Aftenposten den 23. september i fjor at «det vi vil få til, får vi til». Statsminister Stoltenberg sa ved budsjettframleggelsen at dette budsjettet var uttrykk for en reell politisk prioritering. Da kan jeg ikke forstå annet enn at dette budsjettet for forskning og høyere utdanning er et uttrykk for denne regjeringas vilje og evne. Der Regjeringa foretar de store kuttene på de store oppgavene, velger Høyre å prioritere de store pengene til de store oppgavene.