trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Johannes Rindal (Senterpartiet), 2011-05-23:
Jeg vokste opp i en verden uten iPad, uten Facebook og uten Wikipedia. I dag er dette både kjente merkevarer og nyttige verktøy i en digital hverdag. Utviklingen går fort, og vi ser antydninger til digitale skillelinjer i befolkningen. Derfor har skolen en nøkkelrolle i å gjøre unge til aktive og bevisste brukere av IKT, og digital kompetanse er derfor definert som en grunnleggende ferdighet. Jeg er litt forundret over forslagsstillernes ønske om en ny strategi. Partiet Høyre pleier å være kritisk til slikt. Da er det bedre med aktiv handling, og regjeringa handler. Bondevik-regjeringas Program for digital kompetanse 2004–2008 mener jeg blir videreført på flere områder, bl.a. gjennom det nye Senter for IKT i utdanningen, som ble varslet i kvalitetsmeldingen. Hvordan IKT kan brukes for å fremme læring og kunnskap er en sentral problemstilling i arbeidet til det nye senteret. Men det er ikke sånn som opposisjonen framstiller det som, at med dette senteret har vi gjort vårt når det gjelder å satse på IKT i skolen. Det skjer mye, og vi har en faglig og sunn kritisk tilnærming til IKT som verktøy i skolen. Bruk av IKT i skolen skal være kvalitetssikret pedagogisk og fremme økt læringsutbytte. Norge har brukt milliarder på IKT i skolen de siste årene, og det er viktig å evaluere erfaringene så langt. Derfor er det gledelig at statsråden i sitt svarbrev opplyser om at Norge skal delta i en internasjonal studie om IKT i skolen. IKT har endret skolehverdagen, og det er etter Senterpartiets syn viktig å høste lærdom av dette, og sikre at vi bruker IKT på en måte som fremmer læringsutbyttet og er til elevenes beste. Ungdomsskolemeldingen omhandler også IKT. Her slås det fast at god bruk av IKT innebærer at bruken skal være målrettet og styrt av læreren. Jeg opplever en stor bevissthet lokalt – i mange kommuner og på mange skoler – om bruken av IKT. For to uker siden besøkte jeg nye Trintom skole i Gran. Her har hvert trinn egne PC-stasjoner i tilknytning til hvert klasserom og klassesett med bærbare PC-er innlåst i PC-skap. Smartboardet var selvsagt også i bruk. Infrastrukturen er med andre ord på plass, og det satses i tillegg mye på kompetanseheving blant lærerne. Ansatte og skoleeier tar i fellesskap ansvar for å integrere IKT i skoledagen, med de mulighetene som et nytt skolebygg gir. Fylker og kommuner jobber også aktivt med IKT i skolen. KS har utarbeidet en strategi for lokal digital agenda i skolen, og fylkene har gått sammen om Nasjonal digital læringsarena. Noen startproblemer har det vært, men det viser at en også lokalt er opptatt av rask og god utvikling på området. I sum gjør dette, etter Senterpartiets mening, behovet for en ny nasjonal strategi overflødig.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-05-23:
Jeg skal gi honnør til statsråden for at hun er så imøtekommende. For jeg tror at det her egentlig har vært noen praktiske utfordringer som har ligget til grunn for at man ikke har fått til dette. Og jeg synes det er veldig interessante signaler at statsråden vil se på de argumentene som faktisk finnes og se om det er mulig å gå en runde til. For det gis jo eksamener lokalt i flere fag, så man får dette til. Spørsmålet er: Kan man løse opp på dem som gis sentralt? Da kan jeg jo også anbefale statsråden kanskje noen ganger å lese det dokumentet som ligger til grunn for forslaget, for hovedargumentet der er ikke at man skal kunne starte på høyere utdanning samme høst, for det er uansett praktisk umulig. Hovedargumentet der er at mange av disse ikke får eksamen i det hele tatt og får dermed ikke fullført videregående utdanning, og da er jo spørsmålet hva vi kan gjøre for å få til det. Så mitt spørsmål er om statsråden er så tydelig på dette at hun egentlig ønsker at opposisjonen skal oversende dette forslaget?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-05-23:
Selv om statsråden trøbler det lite grann til i sitt svar, er jeg innstilt på at vi i opposisjonen oversender dette forslaget. Men det jeg tenker er veldig viktig at statsråden tar med seg på veien, er at balansegangen mellom hva som skal være ekstraordinære tiltak og hva som skal være ordinære, alltid er vanskelig, men akkurat den gruppen vi snakker om nå, er de som allerede har strøket, og de har ikke hatt noen mulighet til å benytte seg av denne sikkerhetsventilen. Spørsmålet er jo da: Kan vi klare å gjøre noen ting som gjør at de får en fullføring av sin videregående skolegang, og ikke en avslutning der det står ikke bestått i vitnemålet? Så jeg oppfordrer statsråden til å ta med seg at det skal være en balansegang som går ut på at den beste og mest gjennomførbare skolen skal være i det ordinære, men at det kan hende at dette – når det likevel har gått galt – kunne være en bra sikkerhetsventil.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-05-23:
IKT er så mye mer enn skriveredskap, selv om jeg synes representanten Wickholms innlegg tydet på at det var det han mente det var. Det handler jo også om å bruke alle IKTs muligheter inn i undervisningen. Der tror jeg at Kunnskapssenteret vil være en god premissleverandør. Men i St.meld. nr. 31 for 2007–2008 annonseres dette senteret som et verktøy for erfaringsdeling, og det står der at man vil komme tilbake til oppfølgingen av Program for digital kompetanse. Det betyr at da dette senteret ble innført, mente man at man hadde behov for en strategi i bunnen, et program som kunne være en driver, og at IKT-senteret skulle få lov til å utvikle det med å bruke IKT i læringen på en annen måte. Når endret det seg – at det var behov for en slik type oppfølging av et program? Og når endret senteret sin status fra å være et verktøy til å bli hovedsatsingen for regjeringen når det gjelder IKT i skolen?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-05-23:
To poeng: Det ene er at jeg er glad for at jeg misforsto representanten Wickholm – jeg hørte kanskje ikke etter i hele hans innlegg – og at han her understreker at holocaustdagen selvfølgelig skal være en markering av det som skjedde under annen verdenskrig. Det er vi helt enige i. Men så er det også litt behov for å kommentere Tord Liens innlegg. Jeg kan ikke snakke for de andre partienes argumenter, men Kristelig Folkepartis syn er at man velger den internasjonale holocaustdagen, nettopp for å understreke poenget som Tord Lien har, nemlig at vår egentlige historie ikke er en isolert, liten historie, men må settes inn i den store konteksten som gjør at vi som hverdagsmennesker, vi som nasjon, var med på og bidro til noe som det høres helt uvirkelig ut kunne skje i Europa. Det er for å trekke det store bildet inn til det nære. Jeg tror egentlig at vi er veldig enige om at det er det viktigste å få til, og så velger vi lite grann forskjellige løsninger – om det er best å sette den internasjonale konteksten først, eller om en skal ha en egen markeringsdag. Det jeg i hvert fall er veldig glad for, er at det er veldig stor enstemmighet her i Stortinget om at både fakta om antisemittisme og det å reise seg opp når menneskeverdet trues, er noe som er viktig å lære den oppvoksende generasjonen – gjennom skole, gjennom holdninger og gjennom det vi som politikere står for. Det er det viktigste.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2011-05-23:
Jeg vil bare benytte anledningen til å klare opp i et spørsmål som ble stilt av Dagrun Eriksen. Jeg tror det skal komme klart fram hvis man leser referatet av innlegget, men jeg redegjorde for bakgrunnen til at 27. januar er valgt som holocaustdagen, nemlig frigjøringen av Auschwitz, og jeg nevnte også de grupper mennesker som var fanger der. Så var mitt poeng videre at til tross for den helt utrolig forferdelige hendelsen, og det som representanten Lien beskriver som en industrialisert utryddelse av et folkeslag, lærte altså ikke verden; det var mulig å gjennomføre folkemord i Kambodsja og også i Rwanda. Jeg tror noe av lærdommen av denne dagen nettopp må være: Hvordan kunne en sånn forferdelig ting skje? Og også det som beskrives, at venner, bekjente og naboer gang på gang i disse konfliktene bidrar til utryddelse: Hva er det i et samfunn som gjør at disse tingene kan skje? På hjemmesidene til holocaustdagen.no skriver man at holocaustdagen er en «god anledning til å knytte historisk kunnskap om forbrytelser mot menneskeheten til skolenes arbeid mot rasisme og diskriminering her og nå.» Det synes jeg er en veldig god tilnærming. For hvis vi skal lære noe av historien, må vi endre samfunnet vårt i en retning hvor sånne ting blir en umulighet i framtiden.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-23:
Som representantene Wickholm og Rindal undrer jeg meg også over at det nettopp er opposisjonen og høyrepartiene som etterlyser mer nasjonal planlegging og flere nasjonale strategier. Det skurrer veldig, som jeg har sagt før fra denne talerstolen – for de som vil høre på oss utenfor Stortinget, lurer liksom på hva vi driver på med å debattere inne her – at det er høyrepartiene i Norge som ber om mer nasjonal styring, særlig når vi nå snakker om et område der vi har et nylig etablert senter som nettopp, slik som det har kommet fram i gode innlegg her tidligere, har fått klare oppgaver på dette området, som i veldig stor grad fanger opp det som mange av innleggene fra opposisjonen har pekt på som spørsmål som må besvares framover. For meg er dette typisk et felt der vi har planer nok. Ikke minst på grunn av at skoleeierne våre, som Johannes Rindal var inne på, har laget sitt eget planverk, er nettopp dette et område der vi trenger god praksisutvikling. Det er veldig fint at vi da har fått et kompetansemiljø sentralt som vil hjelpe alle ivrige skoleeiere rundt omkring til å få fart på denne praksisutviklingen. Partiet Høyre er f.eks. veldig bevisst på – ikke minst i landsmøtesammenheng – at de er det partiet som virkelig er interessert i å sette kommunene fri og slik sett lar dem slippe unna dette rød-grønne litt sånn klamme styringsgrepet. Når de samme kommunene da lager sin egen politikk, sin egen strategi på dette området, der de ikke sier at det er et problem at nasjonal stat ikke er mer klar med hensyn til styringssignaler, er det pussig at det nettopp da er Høyre som klart går inn for at her er det et såkalt tomrom som må fylles med nasjonal strategi. Nei, la oss nå følge enda nøyere med på alt det spennende utviklingsarbeidet som foregår der ute. La oss virkelig vise tillit til det senteret som nå er i gang, og så får vi eventuelt komme tilbake til det. Ikke minst hvis de som driver det utviklingsarbeidet, etterlyser mer nasjonal politikk, kan vi komme tilbake til det og diskutere om det trengs slik politikk, og hva slags politikk som trengs.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-23:
Det er mulig at vi ikke blir enige, men det er artig å ta et innlegg til allikevel. Det er jo en anerkjent hersketeknikk å vise til egen kompetanse. Det skal jeg også gjøre. Jeg er førsteamanuensis i strategisk planlegging. Elisabeth Aspaker sa veldig klart at målene er «tydelig plantet i Kunnskapsløftet». Ja vel, da har vi målene på plass. Så sier Elisabeth Aspaker videre at vi har en likegyldighet når det gjelder å følge opp de målene. Er det likegyldighet når man har fått på plass et senter med et tungt, innholdsrikt tildelingsbrev, som viser hva vi forventer å få av senteret? Er det likegyldighet at skoleeierne i Norge, kommuner og fylkeskommuner, har laget en god og skikkelig plan for nettopp å ta tak i dette området på en ordentlig måte? Dette er jo absolutt ikke likegyldighet! Som stortingsrepresentant setter jeg så pris på at nettopp kommuner og fylkeskommuner som skoleeiere har skjønt noe av budskapet i en stortingsmelding og fulgt det opp på den prisverdige, gode måten. Tord Lien sier at det er veldig viktig at vi må utvikle oss og finne ut hva som er rett bruk av IKT, osv. Ja, det er jo nettopp det senteret skal jobbe med, sammen med skoleeierne. Det foregår allerede mye spennende ute i virkeligheten. Kan vi ikke la denne praksisutviklinga få fortsette? Vi har alle sammen tverrpolitisk innrømmet at målene er på plass. La da praktikere få lov til å jobbe med dette, og så får vi eventuelt komme tilbake til det når vi har høstet erfaringer, om det er behov for at staten går inn med noen tydeligere styringssignaler.
Henning Warloe (Høyre), 2011-05-23:
IKT-guruen Bill Gates har skrevet at det ikke er datateknologien selv og dens resultater som er viktigst, men de endringer i organisering av arbeidsmåter den fremtvinger. Det er utvilsomt at bruken av IKT har forandret mye i vårt samfunn i løpet av bare én generasjon, men det er også sannsynlig at vi bare har sett begynnelsen på de enda større samfunnsmessige endringene IKT vil føre til. At bruken av sosiale medier på Internett skulle kunne styrte diktatoriske regimer, ville neppe noen tenkt på for bare fem–seks år siden, ikke minst fordi de sosiale mediene selv knapt nok var påtenkt for bare fem–seks år siden. Opprørernes digitale kompetanse var åpenbart større enn diktatorenes. Det viser hvor viktig digital kompetanse er. Vi debatterer her i dag et representantforslag fra Høyre om en ny nasjonal strategi for IKT i opplæringen. Som en av forslagsstillerne mener jeg forslaget burde vært unødvendig å fremme. En slik strategi skulle automatisk ha blitt fremlagt av regjeringen til erstatning for den forrige strategien, som ble avsluttet i 2008. Det er nærmest oppsiktsvekkende at verken regjeringen eller regjeringspartiene her i Stortinget innser dette. Både i debatten i dag og i regjeringspartienes merknader gjøres den klassiske sammenblandingen av begreper og forhold som er vel kjent fra strategidebatter i andre fora. Ettersom strategi var mitt favorittfag på Norges Handelshøyskole, skal jeg ta en ultrakort definisjon på begrepet «strategi». Strategi er veien til målet. Med andre ord starter det med et definert mål, i dette tilfellet f.eks. digital kompetanse for alle elever. Så vil strategien gi en beskrivelse av hvordan man skal nå dette målet, hvilke virkemidler som skal brukes, hvilke ressurser som kreves, hvor lang tid det skal ta, osv. Virkemidler er altså en del av strategien. Veldig ofte opplever man i strategiske diskusjoner at virkemidler forveksles med mål eller strategi. Det skjer etter min mening også i denne debatten. Et sentralt virkemiddel for IKT i opplæringen er utvilsomt opprettelsen av et eget senter for IKT i utdanningen, men senteret i seg selv er verken en strategi eller et mål. Da blir det forvirrende når regjeringspartiene i sin merknad skriver: «Flertallet mener at opprettelsen av et eget senter for IKT i utdanningen(…) imøtekommer det formulerte behovet for en ny strategi for IKT i opplæringen som representantforslaget tar opp.» (…) Nei, et virkemiddel gjør ikke behovet for en strategi overflødig. Det er to helt forskjellige ting. Og virkemidlene fungerer best når de er forankret i en strategi, altså som en del av en større helhet. Vårt – Høyres – representantforslag burde vært unødvendig, men det er dessverre ikke det.
Henning Warloe (Høyre), 2011-05-23:
Jeg må si at jeg reagerer på statsrådens ordbruk i siste innlegg, som tydeligvis var en reaksjon på Elisabeth Aspakers ordbruk. Men jeg synes jo kanskje at en statsråd som karakteriserer et innlegg fra denne talerstolen som helt «hinsides» og «helt på jordet», bør tenke seg om, spesielt når den angjeldende representanten ikke har taletid igjen, og ikke kan forsvare seg. Til innleggets innhold: Statsråden sier at hun naturligvis ikke oppretter et senter for IKT i utdanningen uten å ha en plan for det. Det får vi jo håpe. Det er relativt selvsagt. Men poenget er jo at Høyre i sitt representantforslag etterlyser en nasjonal strategi som skal være mer enn en plan for Senter for IKT i utdanningen. Vi ønsker oss en nasjonal strategi, hvor man har et større overblikk og ser på ulike virkemidler, samlet ressursinnsats, tidsplan mv. Så det at Senter for IKT blir et helt sentralt virkemiddel i en slik plan, er helt åpenbart. Men det er altså ikke det eneste virkemidlet. Og jeg er helt sikker på at statsråden selv også umiddelbart kan tenke på en rekke andre virkemidler som det er naturlig å se i sammenheng med dette. Det er jo nettopp sammenhengen i satsingen på bred samfunnsmessig basis og i regi av flere aktører, f.eks. de ulike forvaltningsnivåene, som det er naturlig å se samlet i en slik nasjonal strategi. Det å argumentere for en slik strategi bør kunne møtes av helt andre argumenter fra statsrådens side enn at det er «helt på jordet», og at språkbruken er «hinsides».
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-05-23:
Under replikkordskiftet ble det snakk om noe så konservativt og kjedelig som tavler. Det ble sagt at det er ikke all tavleundervisning som er bra. Det er sikkert rett. Men det vi vet etter mange års mer og mer målrettet forskning, er at tavleundervisning – ingen av oss kommer til å vinne valget på å si det – faktisk er en forholdsvis «brukandes» pedagogisk plattform. Denne debatten handler jo ikke bare – sånn som det noen ganger kan høres ut som – om mest mulig bruk av IKT, for det er viktig å implementere IKT og gi alle mulighet til å bruke IKT. Det handler det også om, men det handler også om rett bruk av IKT, å bruke digitale virkemidler i skolen riktig. Jeg tror vi må si at på alle nivåer, fra barneskolen til høyere utdanning, har man vært inne på noen prosjekter som kanskje ikke har vært forskningsmessig basert, men som kanskje burde ha vært evaluert. Jeg ser også denne debatten i det lyset. Vi må også sette inn ressurser for å finne ut om vi bruker digitale virkemidler i skolen på en riktig måte, ikke bare at vi bruker det mest mulig. Men det handler selvfølgelig også, som representanten Aspaker sa, om å sørge for at alle barn får muligheten til det. Da kommer vi til det faktum at det handler ikke bare om maskiner og digitale hjelpemidler. Det handler også om å gi lærerne kompetanse i å bruke disse hjelpemidlene og virkemidlene i den pedagogiske undervisningen i skolen. Jeg hadde bare lyst til å understreke de poengene.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-05-23:
Feiringen av holocaustdagen 27. januar er viktig. Derfor kommer vi subsidiært til å støtte Kristelig Folkepartis forslag i dag, dersom vårt forslag skulle falle. Holocaustdagen er en internasjonal markering av internasjonal jødeforfølgelse – «jødeforfølgelse» er et ord man ofte bruker i tysk regi, og fokuset er ofte på Tyskland og Øst-Europa. For så vidt er begrepet «jødeforfølgelse» noe feil – dette er den eneste gangen i verdenshistorien at man har sett det som har vært forsøk på en industrialisert utryddelse av et folkeslag. Så å kalle det forfølgelse er kanskje ikke et sterkt nok ord. Til tross for de utfordringer man ser i mange land i dag, også i Norge, er dette en helt unik og selvfølgelig tragisk hendelse i verdenshistorien. Representanten Truls Wickholm var inne på det som er sentralt: Dette var ikke noe tysk fenomen, det var også et norsk fenomen. Politi, lensmenn, byråkrater, norske soldater i tysk tjeneste, og naboer, bidro til at jødeforfølgelsen i noen byer i Norge var nesten like effektiv som i Tyskland. Dette er et norsk fenomen, og det kan forklares bl.a. om man ser tilbake på debatter i denne sal, når Stortinget våren 1934 vedtar rasehygieneloven. Arbeiderpartiets talsmann står da på denne talerstolen og er stolt av at Norge går lenger enn Tyskland – i 1934. Så skal jeg være forsiktig med å spekulere i motivene til de andre partiene for å mene at det er best å diskutere jødeforfølgelse som et internasjonalt fenomen, men det kan nevnes at Karl Evang var en av arkitektene bak rasehygieneloven. Jeg har bare lyst til å avslutte med å sitere representanten Eriksen: «Har vi ikke et bevisst forhold til dette, kan det skje igjen.» Derfor er det viktig at vi markerer at dette ikke bare var noe som Tyskland holdt på med i Øst-Europa, men dette var noe som skjedde i Norge også – og mange nordmenn bidro til dels aktivt.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-05-23:
Jeg anbefaler Fremskrittspartiet å stemme subsidiært for forslag nr. 2, og da er det kanskje en fordel om vi først voterer over forslag nr. 1.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2011-05-23:
Vi må vokte oss vel for å bagatellisere våre egne handlinger og la dem drukne i internasjonale handlinger. Med bakgrunn i det har jeg følgende spørsmål til kunnskapsministeren: Hvilke tiltak vil hun konkret sette inn for at lærerne skal bli tryggere i å håndtere trakassering og mobbing av jødiske elever i den norske skolen? Og ser ministeren at en egen markering av 26. november som Norges egen holocaustdag, der det tydelig tas avstand fra historien og dagens behandling av mange jøder, vil vise at vi ikke vil unndra oss vår plikt, at dette ikke skal skje igjen?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2011-02-02:
På vegne av representantene Jan-Henrik Fredriksen, Ingebjørg Godskesen, Arne Sortevik, Åge Starheim, Gjermund Hagesæter og meg selv har jeg gleden av å sette fram forslag om snarest å sette i gang arbeid med heving av ubåten U-864 og fjerning av kvikksølvlasten på 67 tonn.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2011-02-02:
Spørsmålet mitt går til samferdselsminister Magnhild Meltveit Kleppa. I 1970 var vi Nordens beste på trafikksikkerhet. I 1995 føk Sverige forbi oss, og etter det har Sverige bare fortsatt å fyke langt forbi. Nå er veiene i Sverige faktisk 40 pst. mer trafikksikre enn veiene i Norge. I 2010 mistet 210 personer livet i trafikken, det vil si passasjerkapasiteten i over halvannet fly av typen Boeing 737. Hvis så mange mennesker hadde omkommet i luftfarten, ville dette aldri blitt akseptert. Men dessverre er det tydeligvis andre kriterier som gjelder på veinettet i Norge. Der setter man ned kommisjoner og lager rapporter, men legger rapporten i skuffen når den er ferdig. I Sverige har man allerede bygd over 2 000 km med motorvei og 2 000 km midtdelere, mens man i Norge har bygd ca. 350 km motorvei og omtrent det samme når det gjelder midtdelere. Det hjelper ikke å skylde på at vi tidligere har bygd så smale veier at det har gjort at det er vanskelig å få på plass midtdelere, så lenge 210 mennesker dør. Det er 210 skjebner. Det er 210 barn, mødre og fedre som omkommer tragisk. Og er det ikke da tid for handling og ikke prat? Hvorfor vil ikke statsråden være med på å øke bevilgningene til midtdelere og motorveier når vi sitter med dokumentasjon som klart og tydelig viser at fysisk atskilling av kjørebanene reduserer front-mot-front-ulykkene, og dermed en mengde dødsulykker, med 70–80 pst?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2011-02-02:
Når det gjelder å bruke bilbelte, er jeg helt enig med statsråden, og det tok jeg med statsministeren i forrige spørretime. Men jeg opplever en statsråd som blir en ansvarsfraskrivelsesstatsråd. Det hjelper ikke med knapper og glansbilder. Sist uke var transportkomiteen i Vest-Agder og Rogaland. Det mangler 20 mill. kr for å få på plass midtdeler i Flekkefjord på en strekning på noen få hundre meter. Statsråden og regjeringen klarer ikke å finne de 20 millionene. Det er knapper og glansbilder. Vi må klare å se lenger. Vi må se hva de gjør i naboland som Sverige. Der er veiene 40 pst. mindre ulykkesrisikoutsatt enn de er i Norge. En annen ting: Nå skal man bygge ny E39 i Møre og Romsdal, og da er det altså sånn at fordi årsdøgntrafikken er på under 8 000, så skal man ikke engang diskutere om man skal sette opp midtdelere. Jeg vil utfordre statsråden på følgende: Er det sånn at et liv på en vei med under 8 000 ÅDT er mindre viktig enn et liv på en vei hvor det er over 8 000 ÅDT?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-02-02:
210 trafikkdrepne i 2010 er 210 for mange. Det er grunn til å gleda seg over, trass i alt, at vi må heilt tilbake til 1954 for å finna tilsvarande tal, og det trass i at trafikken er mangedobla. Så er det tid for handling. Vi er midt inne i ei historisk opprusting av det norske vegnettet. Det er langt ifrå slik at vi brukar tida til prat. Vi byggjer dobbelt så mykje motorveg som det vart gjort før vi overtok regjeringa. Vi har teke mål av oss til å stoppa forfallet på vedlikehald som vi òg veit betyr mykje for vegnettet. Vi veit av ulykkesrapportar at både møteulykker og utforkøyringsulykker, altså tilhøve ved vegane, er viktige. Men det er behov for ei langt breiare tilnærming, og spørsmålet går tilbake til Framstegspartiet. Ja, vi skal byggja veg, men vi må faktisk òg satsa på tilhøve hos føraren, når ulykkesanalysane for 2009 viser at tilhøve ved føraren er medverkande årsak i meir enn halvparten av ulykkene. Vil Framstegspartiet f.eks. vera med på strekningsvis ATK – automatisk trafikkontroll – eit tiltak som no er prøvt ut på tre strekningar, og som viser at når farten blir redusert, blir ulykkesrisikoen redusert? Det er altså slik at viss alle førarar køyrer rusfritt, held fartsgrensene og brukar bilbelte, vil vi kunna halvera dagens tal på 210 personar.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-02-02:
Svaret på det siste er nei. Men det er samtidig slik at når vi set inn tiltak, ikkje minst òg ut frå faglege råd, vurderer vi kvar dei passar best. I Nasjonal transportplan er det vedteke 750 km med ulike midttiltak. Vi er i rute i forhold til det. Av dei er det varsla 250 km med midtdelarar, og så er det varsla andre midttiltak i tillegg – vi byggjer 25 per år. Så meiner eg at vi bør sjå på kriteria når det gjeld årsdøgntrafikk, om 8 000 er det rette talet. Men eg fråskriv meg ikkje ansvar. Eg sørgjer for, og eg er veldig glad for, at vi har ein nasjonal transportplan som no skal følgjast opp til punkt og prikke. Men Framstegspartiet fokuserer enkelt og tydeleg på midtdelarar og fornektar andre rapportar som viser at vi må ha ei brei tilnærming.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-02-02:
Det er altså eit historisk faktum at Sverige 30 år tilbake bygde breiare vegar, og at det difor er lettare for dei å rulla ut midtdelarar. Det er slik at der vi no byggjer midtdelarar, er anten på nye vegar eller så må vi faktisk i tillegg utvida vegen. Trygg Trafikk gjer ein utmerkt innsats. Dei er med i den gruppa som har førebudd ein handlingsplan for Samferdselsdepartementet som består av 152 tiltak, der tre av dei viktigaste nettopp er tiltak i forhold til fart, rus og beltebruk. Eg vil seia at det for meg er ei svær politisk belastning ikkje å ta omsyn nettopp til dei råda og dei tiltaka som der er føreslåtte, m.a. strekningsvis automatisk trafikkontroll, som funkar.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-02-02:
Når det gjeld Nasjonal transportplan, har vi varsla ei opptrapping. Det held vi. Vi skal opp når det gjeld rammer. Detaljane er nemnde i budsjettet for 2011. Så er det spørsmål om dei tiltaka som står akkurat på posten trafikktryggleik, er isolerte, eller om det er dei totale grepa vi no gjer på vegsektoren, som har betyding for trafikktryggleiken. Ta rassikring t.d., som har ein formidabel auke – 1 mrd. kr per år. Det er heilt openbert at det har stor betyding for trafikktryggleiken. Eg trøstar meg ikkje med noko. Eg er oppteken av at vi skal ha ein intensiv innsats for trafikktryggleik. 210 er 210 for mange, men vi må ha ei brei tilnærming. Vi kan aldri fråskriva oss eit ansvar for veg og køyretøy, eller at i over halvparten av dei alvorlege ulykkene er føraren medverkande årsak.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-02-02:
Eg deler Hareide si uro for den prosentvise fordelinga av dei trafikkdrepne – 210 er 210 for mykje, men det er klart at det er heilt spesielt urovekkjande at delen av unge drepne er så stor. Difor har vi òg ein eigen handlingsplan som fokuserer nettopp på tiltak overfor ungdom. Det er tre forskjellige kategoriar. Det eine er sjølve trafikkopplæringa. Det andre er ulike haldningskampanjar. Der er ungdomen sjølv sterkt inne, seier frå og godtek ikkje høg fart, for fart er eit eige tema der. Det tredje er nettopp tiltak i høve til førarkortet, altså skjerpa prikkbelasting. Du skal mista førarkortet dersom du overskrir fartsgrensene og har førarkort på prøve.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-02-02:
Vi fekk i går overlevert fase 1 i arbeidet med ny Nasjonal transportplan, som skal munna ut i ei stortingsmelding i 2013. Vi skal no ha møte med alle fylkeskommunane i løpet av februar–mars. Eg har sjølv varsla at kollektivsatsing i byområda våre må lyftast sterkare fram. I det ligg òg at staten for å få det til må stilla med sterkare økonomisk medverknad. Så er det enno ei stund fram til dei konkrete tiltaka. Det må vi få koma tilbake til. Vi veit at vi har ei belønningsordning. Vi kjøper lokale tog i Oslo, og vi veit at det er planar om ei bybane fleire plassar. Det vil heilt klart òg bidra i høve til trafikktryggleik og miljø.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-02-02:
Eg er glad for at det er eit tverrpolitisk sterkt engasjement for større trafikktryggleik. Så er det mi meining når det gjeld dette spørsmålet om forlik, fyrst: Vi har eit forlik, vi har ein nasjonal transportplan som vi no følgjer opp år for år som inkluderer betre vegar og styrkt vegvedlikehald, som inneheld ei varsling om rassikring – 1 mrd. kr per år – og som i tillegg inneber spesielle målretta tiltak for trafikktryggleik spesielt. Lat meg seia at for det fyrste løyver vi langt meir midlar totalt i dag enn tidlegare på vegsektoren – det trur eg Jan Tore Sanner og eg er einige om. Det som ikkje har kome fram så langt, er at vi òg løyver meir til trafikktryggleik enn dei gjer i Sverige. Og når vi samanliknar oss med andre land, må vi for all del seia at Noreg er eit trafikksikkert land å ferdast i samanlikna med dei aller fleste andre, og vi må ha ei tilnærming som går på veg, på køyretøy og på tiltak overfor føraren. Når det gjeld Sverige, og årsaka til reduksjonen der, så peikte dei sjølve på to forhold. Det eine er midtdelarar på vegane. Det andre er ei gigantisk opprydding i forhold til fart. Dei har f.eks. tre gonger så mange automatiske fotoboksar som oss, og dei har tredobla kontrollane dei siste åra.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-02-02:
Trafikktryggleik er prioritet nr. 1 for regjeringa når det gjeld samferdsel. Difor er det òg slik at vi viser ikkje trafikktryggleik til eitt kapittel og éin post. Men vi har ei brei tilnærming som går på andre tiltak på veg – som blir førte på andre postar – som går på ulike tiltak når det gjeld køyretøy, men òg særleg i høve til føraren. Det har relevans for Noreg å samanlikna seg med andre land. Men eg er heilt einig i at punkt nr. 1 for oss er å forsterka vår eigen innsats kvart år. Det meiner eg vi gjer, og eg meiner at «resultata» så langt – altså at talet på alvorlege ulykker går ned – viser at det nyttar. Så til forlik: Det kjem nye moglegheiter ved kvart budsjett når det gjeld dette.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-02-02:
Eg forstår det då slik at Høgre ikkje meiner at ei mangedobling av innsatsen på rassikring, ei gigantisk satsing for å få opp vedlikehaldet på det vegnettet vi har, og bygging av nye vegar er trafikktryggleik – heller ikkje 1 mrd. kr ekstra til fylkesvegane. For vår del må vi sjå annleis på det. Så til dei 750 km. Det som er nemnt i Nasjonal transportplan, er 750 km med midttiltak. Det betyr midttiltak. Midttiltaka er då sorterte ut med 250 km med midtdelarar, og så er det ulike andre midttiltak. Det er rumlefelt, det er ulike andre tiltak som gjev skilje. Det eg då kan bekrefta, er at vi er i rute når det gjeld bygging av midtdelarar etter dei måla som er sette i Nasjonal transportplan. Det eg òg kan bekrefta, er at vi stadig ser på moglegheiter her til andre midttiltak i tillegg.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-02-02:
Regjeringa byggjer midtdelarar, regjeringa satsar på sikrare vegar, men har altså ei breiare tilnærming. Det er kort og godt fordi vi ser det som uansvarleg ikkje å ta på alvor òg dei rapportane som viser at eit av dei enklaste tiltaka er det ansvaret den enkelte av oss har som førar – altså fart drep. For eksempel reduserer strekningsvis ATK – automatisk trafikkontroll – i seg sjølv ulykkesrisikoen tre gonger i forhold til om ein ikkje har slik varsling. Så vil eg seia når det gjeld E18 på Sørlandet, når det gjeld Flekkefjord og andre område der, at det har føregått ein trafikksikkerheitsinspeksjon frå Statens vegvesen, og oppfølging kjem.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-02-02:
Statsråden har teke initiativ. Vi fekk før jul vedteke i Stortinget ei lovendring som inneber innskjerping i forhold til det å kjøra i ruspåverka tilstand – altså nulltoleranse. Vi hadde eit lovverk frå før når det galdt alkohol. Vi har no fått det på plass òg når det gjeld påverknad av andre stoff, og det blir skjerpa spesielt for dei som har førarkort på prøve. Så er eg einig i at her trengst det både endringar i lovverk, her trengst haldningskampanjar, og her trengst bevisstgjering gjennom opplæring – både i skulen og i kjøreopplæringa. Vi jobbar på alle desse felta og er glade for alle vi har med på laget i denne samanhengen, for her trengst eit breitt engasjement. Rus og bilkjøring høyrer ikkje saman.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2011-02-02:
Trygg Trafikks svenske søsterorganisasjon uttaler i en pressemelding 7. januar 2008: «75 procent av dödsfallen hade sannolikt kunnat undvikas om vägtransportsystemet varit så förlåtande som Nollvisjonen forutsätter.» Dette er i Sverige. Når man hører på bortforklaringen fra statsråden og hennes beskyldninger overfor Fremskrittspartiet, og hun selv ikke har svaret på våre utfordringer, minner det meg faktisk om en veldig kjent reklamefilm, hvor mor står og prater og kommer med mange velmenende forklaringer overfor sin sønn og en akvariefisk. Men det var altså slik at Doffen var daud. Sverige har forstått det, vårt naboland er et av verdens mest trafikksikre land, og vi vet at det er over 40 pst. større risiko for å kunne bli drept i Norge enn i Sverige.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2011-02-02:
Det er et alvorlig tema vi nå drøfter, trafikksikkerhet, trafikkdød. Jeg tror ikke det imponerer veldig mange at statsråden går til angrep på opposisjonen i denne saken. Jeg tror at folk er langt mer interessert i å høre hva regjeringen gjør. Statsråden viste til at man må helt tilbake til 1954 for å finne et like lavt antall trafikkdøde. Sannheten er at det var under Bondevik II-regjeringen at man fikk antall trafikkdøde kraftig ned, og så har det holdt seg omtrent på det nivået. Men det er langt fra godt nok. Vi er nødt til å iverksette nye tiltak. Statsråden trøster seg med Nasjonal transportplan. Men sannheten er at regjeringen ligger 500 mill. kr under Nasjonal transportplan når det gjelder tiltak for trafikksikkerhet. Da er mitt enkle spørsmål til statsråden, når hun sier at hun er opptatt av trafikksikkerhet: Hvorfor har regjeringen trappet ned bevilgningene til trafikksikkerhet i forhold til Nasjonal transportplan?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2011-02-02:
Jeg skal tilbake til trafikksikkerheten, og mitt spørsmål går da til Magnhild Meltveit Kleppa. Det skyldes at jeg ikke er fornøyd med de svarene vi fikk i forrige runde. Når det er sagt, så betviler jeg ikke at statsråden blir fortvilet når ungdom drepes i trafikken eller når småbarnsfamilier blir hardt skadd eller drept i møteulykker. Jeg tror at statsråden har et like sterkt engasjement for dette som oss andre. Men samtidig må vi som politikere også markere at noen ting er viktigere enn andre. Og når det gjelder trafikksikkerhet, er det en realitet at regjeringen har trappet ned bevilgningene til trafikksikkerhet i forhold til Nasjonal transportplan. I forrige spontanspørretime utfordret Høyre statsministeren til å være med på en nasjonal dugnad hvor vi i opposisjonen og regjeringspartiene kunne gå sammen og si at tiltak mot trafikkdøden, tiltak for trafikksikkerhet, er faktisk viktigere enn andre ting. Det er årsaken til at vi av og til inngår brede forlik i Stortinget. Statsministeren avfeide det ved å vise til at man jo kunne stemme på Arbeiderpartiet hvis man var for flere og bedre veier. Vi er også opptatt av at folk skal komme trygt hjem, og da er det ikke tilstrekkelig at man trapper ned bevilgningene til trafikksikkerhet. Da må vi trappe opp tiltakene til trafikksikkerhet. Mitt spørsmål til statsråden er: Når statsministeren har avvist et bredt forlik i Stortinget om en nasjonal dugnad og en forpliktende handlingsplan, vil statsråden ta initiativ til at det legges frem en forpliktende opptrappingsplan for trafikksikkerhet i Stortinget i løpet av 2011?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2011-02-02:
Jeg oppfattet ikke dette som et svar på mitt spørsmål. Jeg spurte ikke om Sverige, jeg spurte ikke om andre land. Jeg kan gjerne vise til at den europeiske trafikksikkerhetsorganisasjonen har påpekt at Norge siden 2001 har sakket akterut når det gjelder dødsulykker. Men det var ikke det som var mitt hovedpoeng. Mitt hovedpoeng er: Hva gjør vi i Norge? Og det statsråden konsekvent gjør, er å vise til Nasjonal transportplan. La meg også gjøre det, da. I Nasjonal transportplan ble det sagt at det skulle brukes 860 mill. kr til trafikksikkerhetstiltak hvert år. I 2010 ble det bevilget 682 mill. kr og i 2011 kun 545 mill. kr. Med andre ord: Det er en nedtrappingsplan. Regjeringen ligger allerede under med ½ mrd. kr i forhold til trafikksikkerhet. Hvis regjeringen mener at trafikksikkerhet er viktigere enn andre ting innenfor samferdselspolitikken, må man også vise det i praktisk handling.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2011-02-02:
I går kveld kunne me sjå på NRK at 67 personar mellom 15 og 25 år har omkome i trafikken i Oslo og i Akershus dei siste ti åra. Det som er spesielt, er nettopp denne gruppa med unge, og ikkje minst unge menn. Det kom òg ei OECD-undersøking i 2010 som var relativt knusande for Noreg. Ingen andre stader er trafikkdøden større blant 18-, 19-, og 20-åringar enn i Noreg. Det er eit stort problem. Relativt sett er jo Noreg faktisk langt framme når det gjeld trafikktryggleik. Men det er veldig mykje som tyder på at me har ei spesiell utfordring blant dei yngste, og da tenkjer eg på ungdom mellom 18–20 og 18–25 år. Kva for tiltak tenkjer statsråden for denne gruppa?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2011-02-02:
Eg vil stille mitt spørsmål til arbeidsministeren. Talet på fattige barn i Noreg har auka med 50 000 dei siste fem åra, og 100 000 barn lever no under fattigdomsgrensa, ifølgje Fafo. Det står 4 000 personar i kø for å få rusbehandling, mens regjeringa samtidig legg ned behandlingsplassar hos Frelsesarmeen og andre frivillige organisasjonar. Det står over 277 000 personar i helsekø – ein auke på 14 000 personar berre det siste året. Talet på bustadlause har auka dei siste åra. Køen innan psykiatri har auka dei siste åra. Og talet på funksjonshemma utan jobb har dessverre også auka dei siste åra. Oppsummert kan me seie at svært mange av oss har fått det mykje betre, men den delen som fell utanfor, aukar òg. Mens regjeringa somlar med å innføre viktige tiltak, blir det endå fleire fattige i landet vårt. Det er svært alvorleg at det er stadig fleire barn som veks opp utan å ha same moglegheiter som andre barn. Det er barn som ikkje kan gå i bursdag fordi dei ikkje har råd til gåve, eller som ikkje kan delta på skidag fordi dei ikkje har ski. Fattigdom er jobb nr. 1, Arbeidarpartiet skal bli tydelegare i kampen mot fattigdom og halde fast ved målet om å utrydde fattigdomen i Noreg, sa Helga Pedersen til Dagsavisen i 2008. Kristeleg Folkeparti har teke til orde for ein nasjonal dugnad mot fattigdom. Me har foreslått elleve konkrete og målretta tiltak. Det er statleg minstenorm, det er fleire arbeidsmarknadstiltak, det er stans i anbodsutsetjinga når det gjeld rusmisbrukarar og eldre, og det er auka eingangsstønad til unge mødrer. Mitt spørsmål til statsråden er: Vil Arbeidarpartiet og regjeringa bli med på denne dugnaden, eller opplever dei at me er inne i ein god stim når det gjeld å kjempe mot fattigdomen i Noreg?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2011-02-02:
Eg takkar for svaret og er glad for at ein har den holdninga at her må det større innsats til i framtida, for me må vel vere einige om at utviklinga er ikkje god. Eg har lyst til å stille eit spørsmål til statsråden. Ja, arbeid er viktig, men kvifor kuttar ein da i arbeidsmarknadstiltaka, når det er løysing nr. 1 for å kome ut av fattigdomsproblemet? I den tida me har hatt no, har jo arbeidsløysa gått ned, mens fattigdomsproblemet i Noreg har auka. Så tek statsråden opp òg det som gjeld rusbehandling. Men da er det veldig vanskeleg å forstå at regjeringa, når det står 4 000 i kø for å få eit rusbehandlingstilbod, samtidig legg ned dei institusjonane som gir eit tilbod når det gjeld dette. Me har jo opplevd no at på grunn av anbodsrundane er det mange frivillige institusjonar som har måtta leggje ned, på grunn av regjeringas politikk. Vil statsråden gjere noko med det?
Borghild Tenden (Venstre), 2011-02-02:
For Venstre vil trafikksikkerhet alltid ha førsteprioritet. Derfor har vi vært en pådriver for fysiske midtdelere – i Bondevik II – vi har vært en pådriver for uavhengig veitilsyn, og i alle våre alternative budsjetter har vi satset tungt på jernbane og kollektivtrafikk, nettopp fordi trafikktettheten har stor betydning for trafikksikkerheten. I etterkant av en fagrapport som ble overlevert i går, og som samferdselsministeren helt sikkert kjenner til, merket jeg meg at samferdselsministeren sa at en i den kommende NTP ville foreslå tøffere prioriteringer. Da er mitt spørsmål til statsråden: Betyr det at statsråden vil støtte Venstre i etableringen av høyverdige kollektivtilbud i de største byene, som f.eks. bybaner, som definitivt kan gjøre noe med både trafikktettheten og trafikksikkerheten?
Sylvi Graham (Høyre), 2011-02-02:
Jeg vil stille mitt hovedspørsmål til arbeidsministeren. Siden 2006 har vi hatt en felles arbeids- og velferdsetat, Nav, som skal følge opp sykmeldte og sørge for at mennesker får rask og riktig behandling, slik at vi skal få flere fra trygd til arbeid. Siden 2006 har også antall mennesker som ikke kommer tilbake til arbeid, økt. Tendensen fra 2010–2011 er at det særlig er langtidssykmeldte som havner på trygd. Dette var nettopp noe av det Nav og partene i arbeidslivet skulle forhindre gjennom IA-samarbeidet. Riksrevisjonen har nå for andre året på rad ikke villet godkjenne regnskapet til Nav. Med tanke på at etaten disponerer rundt regnet en tredel av vårt samlede statsbudsjett, er dette noe nær en skandale. Men enda mer alvorlig er det kanskje at rapporten som kom nå i januar, viser at Navs innsats overfor langtidssykmeldte også sterkt kritiseres av Riksrevisjonen – på et av etatens aller viktigste områder mener altså Riksrevisjonen at en av våre viktigste samfunnsinstitusjoner svikter brukerne. Riksrevisjonens rapport for 2009 viser at kun så få som en tredel av de langtidssykmeldte får dialogmøte 2. Legene deltar i for liten grad i dialogmøtene, og kun 10 pst. får en aktivitetsplan innen tolv uker. Dette er alvorlig, fordi det først og fremst er mange skjebner, mennesker som på den måten får veien tilbake til arbeidslivet forlenget, eller til og med avbrutt. Jeg regner med at statsråden vil gjøre noe for at vi ikke om et år igjen skal stå her med underkjent regnskap og slakt av etatens viktigste arbeid. Jeg spør derfor: Hva er statsrådens konkrete tallfestede mål for Nav? Og hvor mange av de langtidssykmeldte skal følges opp i 2011?
Sylvi Graham (Høyre), 2011-02-02:
Vi er klar over, som statsråden sier, at etter 2009 har vi fått en ny IA-avtale, men det er også et faktum at det ennå ikke er slik at alle de tiltakene man har blitt enige om, er igangsatt og kan ha fått virkning. I 2010 var det en stor overgang av mennesker til arbeidsavklaringspenger. Regjeringen budsjetterer med nullutvikling i sykefraværet og økning i arbeidsavklaringspenger i 2011. Betyr det at statsråden ikke tror på egen politikk, eller betyr det at hun mener at dialogmøtene ikke fungerer etter hensikten?
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-02-02:
Det er riktig at vi har mottatt denne rapporten fra Riksrevisjonen, og jeg tar den veldig alvorlig. Så er det viktig å understreke at de tallene Riksrevisjonen opererer med, er fra juni 2009 til august 2010. I den perioden har altså partene i arbeidslivet inngått en ny IA-avtale hvor vi nettopp er opptatt av de problemstillingene som representanten tar opp, særlig knyttet til hvordan man foretar en tidlig oppfølging av de sykmeldte, fordi man vet at desto tidligere man kommer inn, desto større sannsynlighet er det for at man egentlig ikke trenger dialogmøte 2, og ikke får et langtidssykefravær som videre kan føre over til uførhet. Det man har lagt til grunn i IA-avtalen, og som jeg også legger til grunn i det dokumentet som jeg snarlig skal legge fram for Stortinget, er at man skal flytte dialogmøte 1 fram til åtte uker og på den måten komme i gang tidligere. Det andre som man har vært veldig opptatt av, og som riksrevisoren er opptatt av, er samarbeidet mellom Nav, lege og arbeidsgiver. Jeg har nå utstrakt kontakt med Legeforeningen og legene nettopp for hele tiden å jobbe for å forbedre det samarbeidet. Noe av det som ligger i IA-avtalen, er også hvordan legene skal trekkes bedre inn, opplæring av legene – i det hele tatt slik at legene blir bedre på sykefraværsarbeidet. Vi er inne i en veldig god stim i det arbeidet. Sykefraværet går også veldig ned. Det er i seg selv en god ting i forhold til dette, for når sykefraværet går ned, vil vi også på sikt se mindre overgang til uførhet. Det vet man f.eks. fra Sverige. Der man har fått ned sykefraværet, får man også ned uførheten på sikt. Når det gjelder måltall med hensyn til hvor mange dialogmøter Nav skal ha, er dette hele tiden knyttet til en vurdering av hva som er hensiktsmessig. Det er en del dialogmøter man ikke har, fordi det har å gjøre med pasienter der det overhodet ikke er hensiktsmessig. Ligger du inne for en kreftoperasjon, er det ikke noe poeng i å ha et dialogmøte. Men jeg er oppatt av problemstillingen. Jeg følger den opp hele tiden i forhold til etaten.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-02-02:
Jeg mener absolutt at dialogmøtene fungerer etter hensikten, men vi skal være klar over at det er vanskelige ting man holder på med. Det er folk som er syke. Vi er avhengige av et godt samarbeid mellom arbeidsgiverne, legene, arbeidstakerne, ikke minst, og Nav. Det første og viktigste er egentlig trekanten arbeidsgiver–arbeidstaker–lege. Nav kommer egentlig ikke inn før på et noe senere tidspunkt. Noe av det viktigste vi også holder på med, er å få en god aktivitetsplan for den sykmeldte på et tidligst mulig tidspunkt, sånn at man raskest mulig kan få vedkommende over i arbeid. Der vil jeg nevne gradert sykmelding som noe av det viktigste. Det ser vi øker. Gradert sykmelding gjør at man ikke mister fotfestet i jobben – også et av de viktigste poengene for å få ned sykefraværet. Det er riktig at ikke alt er på plass, men det har vi også sagt. Vi skal bl.a. ha lovendringer – og dem kommer jeg til Stortinget med i løpet av våren – sanksjonssystemer overfor legene, sanksjonssystemer overfor arbeidsgiver og arbeidstaker for nettopp å skjerpe dette systemet sånn at det fungerer bedre.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-02-02:
Det jeg mener med god stim, for å forklare det, hvis det var et uparlamentarisk og uklart uttrykk, er at vi er i ferd med å få sykefraværet drastisk ned. Det har faktisk blitt redusert – fra 2002 og 20 pst. – og vi har klart målsettingen på 10 pst. Det er krevende, og vi må fortsette å jobbe med det for å klare å holde det og også få det nedover. Så har vi dialogmøtene, som det er viktig at Nav er inne i. Jeg er enig i at Nav de foregående årene ikke fullt ut har klart å komme på det nivået man bør ha. Det konkrete måltallet skal jeg eventuelt komme tilbake til senere. Det jeg er opptatt av nå, er at dette ikke er ett tall. Dette må gjøres på bakgrunn av behov. Jeg kan godt si at det er så og så mange – og det er målet – men det vil også variere veldig i forhold til hvem man har med å gjøre og om man lykkes i å komme inn tidlig, for desto tidligere man kommer inn, desto mindre behov er det for dialogmøte 2. Men jeg kan gi representanten rett i at vi har en utfordring når det gjelder å få Nav til å være gode inn i dialogmøte 2(presidenten klubber) (presidenten klubber)