Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-05-15:
Norge er mulighetenes samfunn! I langtidsprogrammet trekker Regjeringen opp en politikk for å gjøre mulighet til virkelighet. Norge står bedre rustet enn kanskje noe annet land til å møte framtidens utfordringer. Vi har lav arbeidsledighet, høy velstand og et næringsliv som går godt. Vi har en svært kompetent arbeidsstyrke. Vi har store olje- og gassinntekter, som vi i stor grad setter til side for framtiden. I tillegg har vi et samfunn preget av samhold, mangfold, engasjement og deltakelse. Men samfunnsutviklingen framover vil avhenge av de valgene vi treffer. Regjeringens hovedmål er å videreutvikle og fornye det norske velferdssamfunnet gjennom å sikre grunnlaget for verdiskaping og rettferdig fordeling i årene som kommer. Regjeringen vil ta nye løft for barn og ungdom. Vi vil bygge flere og billigere barnehager, øke kvaliteten i skolen og videreutvikle skolefritidsordningen. I tillegg vil vi gi frivillige lag og organisasjoner bedre kår. Vi vil rydde opp i helsevesenet og sikre gode helsetilbud i alle deler av landet. Vi vil fortsette utbyggingen av helse- og omsorgstjenestene, drive sykehusene bedre og redusere ventelistene. Vi vil ha et arbeidsliv med plass for alle. Vi vil tilby arbeid framfor trygd, og samtidig gjøre det enklere å kombinere arbeid og trygd. Vi vil skape nye arbeidsplasser der folk bor, utnytte mulighetene i de enkelte regionene og legge ny statlig virksomhet ut i distriktene. Velferdssamfunnet må hele tiden videreutvikles for å sikre grunnlaget for verdiskaping, velferd og rettferdig fordeling. Det stiller store krav både til å prioritere og til å forandre og fornye. Siktemålet med reformene i offentlig sektor er å få flere og bedre offentlige tjenester tilpasset brukernes behov, ved at tjenestene organiseres bedre, og ved at det blir flere hender som kan settes inn på prioriterte områder. Arbeidet er allerede godt i gang, bl.a. gjennom de initiativ vi har tatt for å styrke sykehusene, høyere utdanning, politiet og Forsvaret. Et hovedpoeng i langtidsprogrammet er at velferdsutviklingen framover først og fremst avhenger av hvordan vi utnytter arbeidskraftressursene i samfunnet. Verdien av vår menneskelige kapital er mer enn 13 ganger større enn verdien av hele petroleumsformuen. Deltakelse i arbeidslivet er samtidig noe langt mer enn å heve lønn. Arbeid sikrer inntekt for den enkelte, men gir også sosial tilknytning og mulighet til å bruke evner og ressurser. Regjeringen vil derfor styrke arbeidslinjen i sysselsettings- og trygdepolitikken. Dette forutsetter et tett samspill med partene i arbeidslivet. Regjeringen legger derfor vekt på å videreføre det inntektspolitiske samarbeidet, hvor partene i arbeidslivet gjennom moderate lønnsoppgjør skal bidra til å sikre en sterk konkurranseutsatt sektor. Norge har hatt en eventyrlig vekst og velstandsutvikling etter annen verdenskrig. Ved å legge til rette for nyskaping, omstilling og økt produktivitet vil Regjeringen legge til rette for økt verdiskaping og dermed også velferd. Norsk næringsliv må sikres konkurransedyktige rammevilkår. En økonomisk politikk som sikrer stabilitet og reduserer usikkerhet, er helt sentral i en slik sammenheng. Samtidig vil Regjeringen styrke vekstkraften i økonomien. Regjeringen vil redusere skatten på arbeid, bl.a. ved at færre skal betale toppskatt. Regjeringen vil styrke forskningsinnsatsen og styrke utbyggingen av infrastruktur. Regjeringen vil bevare hovedtrekkene i bosettingsmønsteret og skape likeverdige levekår i alle deler av landet. Da er det også nødvendig å legge til rette for lønnsom næringsutvikling i alle deler av landet ved å satse på de fortrinn som finnes i de ulike områdene, og ved å utvikle vekstkraftige regioner. I årene framover står Norge overfor betydelige langsiktige utfordringer, med avtakende oljeinntekter og økende utgifter til pensjoner, helse og omsorg som følge av aldringen av befolkningen. Oljeinntektene har gitt oss mer offentlig velferd og lavere arbeidsledighet enn vi ellers ville hatt. Samtidig har vi gjennom petroleumsfondet lagt stor vekt på at vi skal legge til side størstedelen av de store inntektene vi har nå, slik at vi kan stå bedre rustet til å møte de framtidige utfordringene. Petroleumsfondet har nå fått en betydelig størrelse. Fondet er forventet også å vokse betydelig i årene framover. Dette gjør det nødvendig med en klar handlingsregel for bruken av fondet. Dette er bakgrunnen for de nye retningslinjene for budsjettpolitikken som ble lagt fram sammen med langtidsprogrammet. Ut fra de nye retningslinjene skal statens bruk av oljeinntekter baseres på den forventede realavkastningen av de oljeinntektene vi har spart opp i petroleumsfondet. Det gir en jevn og forsvarlig bruk av oljeinntektene i årene framover, slik at vi unngår for raske omstillinger i økonomien. På denne måten sikrer vi en sterk konkurranseutsatt sektor, samtidig som vi sikrer at det offentlige velferdstilbudet ikke bygges ut i et omfang som senere gjør at det må bygges ned igjen. Den nye handlingsregelen tar samtidig hensyn til at utgiftsbehovet øker på lengre sikt, ved at petroleumsfondet bygges videre opp etter hvert som staten mottar nye oljeinntekter. Det er som en god forvaltning av skogen – vi hugger bare tilveksten. På denne måten bidrar petroleumsfondet til å sikre velferden og pensjoner for framtiden, og gir samtidig rom for forsvarlig bruk til beste for dagens generasjoner. Budsjettpolitikken må fortsatt ha et hovedansvar for å stabilisere utviklingen i norsk økonomi. Regelen for bruk av oljeinntekter over statsbudsjettet tar utgangspunkt i en normal konjunktursituasjon. I en situasjon med høy aktivitet bør en holde tilbake i budsjettpolitikken, mens det i nedgangstider kan være behov for større bruk av oljeinntekter for å sikre full sysselsetting. Samtidig som Regjeringen foreslår nye retningslinjer for budsjettpolitikken, var det etter Regjeringens syn behov for en klarere forankring av pengepolitikken for å støtte opp om en stabil økonomisk utvikling. Den nye forskriften for pengepolitikken fastsetter at pengepolitikken skal sikte mot stabilitet i den norske krones verdi, nasjonalt og i forhold til våre handelspartnere. Den skal samtidig understøtte budsjettpolitikken ved å bidra til å stabilisere utviklingen i produksjon og sysselsetting. Den operative gjennomføringen av pengepolitikken skal i samsvar med dette rettes inn mot lav og stabil inflasjon, definert som en årsvekst i konsumprisene som over tid er nær 2,5 pst. Retningslinjene innebærer kontinuitet i utøvelsen av pengepolitikken. De nye retningslinjene for pengepolitikken, sammen med de retningslinjene for budsjettpolitikken som nå trekkes opp, vil legge et godt grunnlag for fortsatt stabilitet i valutakursen. Jeg er glad for at det er bred politisk enighet om de nye retningslinjene for budsjett- og pengepolitikken. Det er svært viktig for å sikre en stabil ramme for den økonomiske politikken. Det framstår nå to klare alternativ i norsk politikk – det ene med basis i Arbeiderpartiet, det andre med tyngdepunkt i høyrepartiene. Innstillingen til langtidsprogrammet viser dype verdimessige forskjeller mellom disse tyngdepunktene. Arbeiderpartiet vil styrke og fornye de offentlige velferdsordningene slik at alle skal sikres likeverdig tilgang til velferdstjenester med bedre kvalitet. Høyrepartiene vil svekke de offentlige velferdsordningene. Arbeiderpartiet vil sikre rettferdig fordeling mellom dem som har mye, og dem som har lite. Høyrepartiene vil øke forskjellene. Arbeiderpartiet vil føre en aktiv distriktspolitikk. Høyrepartiene vil svekke distriktspolitikken. Arbeiderpartiet vil styrke det internasjonale bistandsarbeidet. Høyrepartiene vil svekke det. Dette gir klare verdimessige valg for velgerne når de til høsten skal velge nytt storting. Og det gir klare verdimessige valg for de partiene som ligger mellom disse tyngdepunktene, og som skal avgjøre hvilket tyngdepunkt som får gjennomslag for sine verdier. Høyre har nylig gått inn for å redusere statens inntekter med 40 milliarder kr. Det er like mye som vi i dag bruker på sykehusdrift. En slik skattelette vil måtte medføre en dramatisk endring av det norske velferdssamfunnet. De enorme skattelettelsene til de rikeste vil høyrepartiene finansiere med bl.a. å kutte i sykelønn, distrikts- og næringspolitikk og i bistanden til de aller fattigste i verden. Samtidig foreslås det ikke minst betydelige kutt når det gjelder sykelønnsordningen for ganske alminnelige arbeidstakere. De som tjener på høyrepartienes opplegg, er de som tjener mye, og som alltid er friske. De som taper, er de som er syke i samfunnet. Det er forskjeller på partiene i norsk politikk. Det er grunnleggende verdimessige skiller mellom Arbeiderpartiet og høyrepartiene i spørsmål som dreier seg om velferd, om solidaritet og om rettferdig fordeling. Velgerne står derfor overfor noe mer enn et regjeringsvalg – det er et verdivalg. Det er det også for partiene i Stortinget.