Bent Høie (Høyre), 2016-05-18:
Da Stortinget behandlet Nasjonal helse- og sykehusplan, ble følgende flertallsforslag vedtatt: «Stortinget ber regjeringen gjennom foretaksmøtet og/eller styringsdokumenter sørge for at stedlig ledelse blir hovedregelen ved norske sykehus.» Representanten Toppe reiser spørsmålet om hva jeg vil gjøre for å sikre ny og bedre ledelse av norske sykehus, og hvordan jeg vil følge opp Stortingets vedtak. I tråd med Stortingets anmodningsvedtak har jeg stilt krav til de regionale helseforetakene om at de skal legge planen og innstillingen til grunn i sitt arbeid med planer og drift av spesialisthelsetjenesten. Dette skjedde i foretaksmøtet 4. mai. Uavhengig av organisering skal det sikres god kommunikasjon og nærhet til nærmeste leder. Omstillingsprosesser og endringer av organisasjonsmodell skal skje i samarbeid og i god dialog med ansatte og deres organisasjoner. I foretaksmøtet viste jeg også til at hensiktsmessig oppgavedeling og krav til helthetlige pasientforløp forutsetter tett samarbeid og faglige og organisatoriske nettverksfunksjoner mellom sykehus, og at organiseringen bør understøtte dette. Jeg mener at disse rammene ivaretar Stortingets forutsetning om at det skal være både stedlig ledelse ved sykehusene og et sterkt, gjennomgående ledelsessystem på tvers av sykehusgrenser i et helseforetak. Ledere må være til stede og kjenne sine ansatte for å kunne utvikle fagmiljøene og gi best mulig pasientbehandling. Et sterkt, gjennomgående ledelsessystem på tvers av sykehusgrenser skal sikre helhetlige og gode pasientforløp på tvers av profesjoner, avdelinger, institusjoner og nivåer i helsetjenesten. Sykehusene skal jobbe i team. Det er viktig for kvalitet, for pasientsikkerhet og for å standardisere behandlingstilbudene ved alle sykehusene i helseforetaket. Det er også lovfestet at sykehus «skal organiseres slik at det er en ansvarlig leder på alle nivåer». Med enhetlig ledelse på alle nivåer sikrer vi klare ansvarsforhold og at medarbeiderne kun har én leder å forholde seg til på hvert nivå. Sykehusene i Norge har ulik kompleksitet og størrelse. Det må tas hensyn til dette når det skal etableres stedlig ledelse, og løsningen må tilpasses de lokale forholdene. Styret og daglig leder har ansvar for at organiseringen er hensiktsmessig og ivaretar kravet til faglig forsvarlig virksomhet. Jeg skal nevne noen eksempler på organisering som synliggjør noen utfordringer: Helse Møre og Romsdal HF har besluttet å videreføre en modell med tverrgående klinikker i en første fase og utvide den til også å omfatte kirurgisk virksomhet. I neste fase skal de beslutte hvordan stedlig ledelse skal organiseres. En evaluering av Deloitte viser at de tverrgående klinikkene i større grad enn de geografiske klinikkene bidrar til å fremme samhandling på tvers av sykehusgrenser, mer likeverdige helsetjenester, kontinuitet i fagutviklingen og bedre ressursutnyttelse. En svakhet ved tverrgående klinikker var opplevelsen av at det var et manglende helhetsansvar for de ulike geografiske lokasjonene, og det ble uttrykt behov for stedlig ledelse og koordinering. Nordlandssykehuset HF ble i 2009 organisert etter en klinikkmodell med gjennomgående faglig ledelse på alle områder, på tvers av lokasjoner. De har stedlig ledelse på lavere nivå i organisasjonen med ansvar for eget fagområde på en geografisk lokasjon. En ny fullmaktsstruktur skal legge til rette for desentralisering av ansvar og myndighet. En evaluering i 2013 anbefaler at sammenslåingen til felles klinikker på tvers av geografi opprettholdes og utvikles videre. Det pekes på at sykehusene i Lofoten og Vesterålen ville ha stått svakere uten et større fagmiljø ved sykehuset i Bodø. Som forbedringspunkter vises det til at gjennomgående, faglig ledelse må på plass i alle klinikker, og at klinikklederne må være jevnlig til stede på alle lokasjoner. Helse- og omsorgskomiteen viser til Vestre Viken HF og støtter hvordan stedlig ledelse er organisert der. Ved sykehusene i Kongsberg, Drammen, Ringerike og Bærum har stedlig leder ansvaret for de somatiske avdelingene. Psykisk helsevern, rusbehandling, laboratoriemedisin, radiologi, prehospitale tjenester og intern service er organisert i tverrgående klinikker. Oslo universitetssykehus HF har tverrgående klinikker, hvor de aller fleste enheter har stedlig ledelse der pasientbehandlingen foregår. Ved noen mindre enheter vil oppgavene best kunne løses med ledelse på tvers av lokalitet, konkluderte en intern gjennomgang. Helse Førde HF har tverrgående klinikker, med unntak av Nordfjord sjukehus. Der har stedlig leder hovedsakelig ansvaret for kommunikasjon og samhandling lokalt og rapporterer til administrerende direktør. Som jeg har vist, har helseforetakene på ulike måter tilpasset organiseringen av sykehusene til stedlig ledelse og tverrgående klinikker. Spørsmålet er om rammene for stedlig ledelse bør defineres nærmere enn Stortinget har vedtatt. Etter min vurdering er det viktig at helseforetakene har anledning til å utforme ledelsesmodeller tilpasset lokale behov, kompleksitet og størrelse innenfor de rammene som Stortinget setter. Det er behov for bedre samspill og samhandling mellom sykehus, og det er behov for nærhet til stedlig leder ved de geografiske lokasjonene. Spørsmålet om på hvilket nivå det skal være stedlig leder, er sentralt. I dagens organisering er det ulike varianter av tverrgående og geografiske klinikker, avdelinger og enheter. Det normale er likevel fire ledelsesnivåer i helseforetak: administrerende direktør, klinikkleder eller sykehusleder, avdelingsleder og seksjons- eller enhetsleder. Helse- og omsorgskomiteen har uttrykt at førstelinjelederne nær pasientbehandlingen bør løftes fram. Kravet til stedlig ledelse er spesielt viktig for ansatte som driver med pasientbehandling. I de fleste helseforetakene vil dette være ledernivå 4 – seksjon eller enhet. Lederne på dette nivået har mange ansatte under seg, og det er derfor viktig at lederen er til stede. De fleste sykehusenheter har stedlig ledelse på nivå 4. På nivået over, nivå 3, er det bare ledere som rapporterer, og det er ikke like avgjørende at lederen er til stede til enhver tid. På generelt grunnlag vil stedlig ledelse høyere oppe i organisasjonen være gunstig for samordning lokalt og at det tas et helhetsansvar, mens tverrgående ledelse kombinert med stedlig ledelse lavere i organisasjonen vil være gunstig for samordning mellom sykehus, mer likeverdige helsetjenester, kontinuitet i fagutviklingen og bedre ressursutnyttelse. Behovene vil variere mellom helseforetakene, og de vil også variere over tid. Alt trekker i retning av at det bør være fleksibilitet for den øverste ledelsen i helseforetaket til å organisere virksomheten på den måten som oppfattes som best mulig for å få gode resultater. Styret og daglig leder har ansvar for at styringssystemet er forsvarlig og fungerer på alle nivåer. Det er også opp til toppledelsen hvordan styringssystemet og virksomheten skal organiseres innenfor de lovpålagte kravene. Det er viktig at den som har ansvaret for virksomheten, har mulighet til å tilpasse styringssystemet til virksomhetens størrelse og behovet for samarbeid med og avhengighet av andre sykehus. Det gjelder både for øyeblikkelig hjelp og for planlagte helsetjenester. Det er vanskelig å se for seg at man ved å stille detaljerte krav til en bestemt modell vil kunne favne alle lokale forhold. Som nevnt har jeg stilt krav i foretaksmøtet om at de regionale helseforetakene skal følge opp Stortingets vedtak om at stedlig ledelse blir hovedregelen ved norske sykehus. Det bør være opp til helseforetakets styre og daglig leder, i samarbeid med de tillitsvalgte og ansatte, å finne gode løsninger på hvordan virksomhetene best kan organiseres. Jeg presiserte også at kravet om stedlig ledelse ikke er til hinder for bruk av tverrgående klinikker. I en tverrgående klinikkstruktur må klinikklederen påse at det finnes ledere på de ulike geografiske lokasjonene som er gitt fullmakter til å utøve stedlig ledelse. Helseforetakene må derfor gjennomgå sin fullmaktsstruktur i forbindelse med oppfølgingen av Stortingets anmodningsvedtak. Det må tas stilling til hvordan de ulike ledelsesnivåene skal fatte beslutninger, bl.a. om ressursspørsmål og arbeidets organisering, og hvordan fullmakter på vei til førstelinjen bør utformes.