Trond Helleland (Høyre), 2005-05-24:
Dette er en stor dag for den samiske befolkning og for Finnmark. Striden om utbyggingen av Alta-Kautokeino-vassdraget på 1980-tallet gjorde det klart at det i Norge var et stort behov for å avklare statens forhold til samisk kultur og rettsstilling. I etterkant av denne striden var det bred enighet om at det var nødvendig å finne ut hvilken plass samene skulle ha i det norske samfunn. Det var også behov for en nærmere kartlegging av hvilke særlige rettsforhold som knyttet seg til samisk kultur og virksomhet i områdene som samene tradisjonelt befolket. Som et svar på dette ble Samerettsutvalget oppnevnt i 1980, og dets første utredning forelå i 1984, NOU 1984:18 Om samenes rettsstilling. Sameloven ble vedtatt i 1987 som en direkte konsekvens av anbefalingene i nevnte utredning. Grunnloven § 110 a om statens forpliktelser overfor den samiske folkegruppen ble vedtatt i 1988, og det første sametingsvalget ble avholdt i 1989. Samerettsutvalget fortsatte etter 1984 arbeidet med å avklare samiske rettsforhold og gi Sametinget en hensiktsmessig rolle i vernet av det materielle grunnlaget for samisk kultur. Utvalgets samlede forslag til lovregulering av forholdene i Finnmark ble lagt fram i NOU 1997:4 Naturgrunnlaget for samisk kultur. I denne NOU-en tok Samerettsutvalget ikke endelig stilling til de samiske rettsforhold sør for Finnmark. Samerettsutvalget ble derfor gjenoppnevnt 1. juni 2001, med den nevnte problemstillingen som utgangspunkt for mandatet. Forslag til lov om rettsforhold og forvaltning av grunn og naturressurser i Finnmark fylke, eller finnmarksloven, som den nå populært kalles, ble framlagt av regjeringen Bondevik II den 4. april 2003. Lovforslaget var et godt utgangspunkt for en forbedret grunnforvaltning i Finnmark. Det gir Sametinget og Finnmark fylkesting en formalisert og faktisk medbestemmelse over arealer som er meget viktige som grunnlag for samisk kultur og for Finnmark som sådan. Finnmarksloven er en viktig grunnstein i arbeidet med samiske rettigheter, og identifisering av rettigheter som skal finne sted, vil være en ytterligere understreking av dette. Forslaget til finnmarkslov har skapt stor debatt. Fra flere hold, bl.a. Sametinget, ble det hevdet at lovforslaget ikke fullt ut var i samsvar med konvensjoner som Norge har forpliktet seg til å overholde. Det ble påstått brudd både på ILO-konvensjon nr. 169 om urfolk og stammefolk i selvstendige stater og på FNs konvensjon om sivile og politiske rettigheter. Som en følge av dette bad justiskomiteen den 19. juni 2003 Justisdepartementet om å skaffe til veie en kvalifisert, uavhengig vurdering av forslaget til ny finnmarkslov. Departementet engasjerte professorene Geir Ulfstein og Hans Petter Graver ved Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo for å foreta vurderingen. Deres utredning «Folkerettslig vurdering av forslaget til ny finnmarkslov» ble oversendt Stortinget den 3. november 2003. Ulfstein og Graver konkluderte med at Regjeringens forslag på viktige punkter ikke var tilstrekkelig til å oppfylle ILO-konvensjon nr. 169. Justiskomiteen bad så den 18. desember 2003 om Regjeringens vurdering av utredningen fra professorene. Departementets tilbakemelding kom ved brev av 6. april og 14. juni 2004. Regjeringen støttet sine vurderinger på en utredning fra UDs rettsavdeling som på visse punkt var uenig i Ulfstein og Gravers beskrivelse av gjeldende folkerett. Regjeringen mente at lovforslaget ikke var i strid med Norges folkerettslige forpliktelser. For i større grad å sikre en lojal oppfyllelse av ILO-konvensjonens krav om identifisering av opparbeidede kollektive og individuelle rettigheter mente imidlertid Regjeringen at det kunne være hensiktsmessig å vurdere supplerende tiltak. I brev av 14. juni 2004 skisserte Justisdepartementet noen mulige løsninger, bl.a. en kommisjon som skulle anerkjenne eksisterende rettigheter. På justiskomiteens initiativ er det gjennomført fire konsultasjoner med Sametinget og Finnmark fylkesting i løpet av 2004 og 2005. Norges folkerettslige forpliktelser om å konsultere samene er på denne måten tatt inn i Stortingets arbeid. Dette er en konstitusjonell nyvinning. Det at Stortinget under saksbehandlingen har konsultert fylkestinget og Sametinget, har vært et viktig og svært nyttig verktøy i arbeidet for å komme fram til en løsning som kan samle bredest mulig støtte. Justiskomiteen har dessuten mottatt utfyllende skriftlige innspill fra Sametinget underveis i prosessen. Det har vært viktig å finne løsninger for Finnmark som er i overensstemmelse med folkeretten, og som kan aksepteres både av Sametinget og av fylkestinget. Jeg vil nå gå nærmere inn på flertallets forslag til suppleringer i Regjeringens forslag til finnmarkslov. Det fastslås i prinsipiell form i loven at samene gjennom langvarig bruk av land og vann har opparbeidet rettigheter til grunn i Finnmark. Rettigheter til land og vann i Finnmark skal imidlertid anerkjennes uavhengig av etnisk bakgrunn. Også andre innbyggere i Finnmark kan ha opparbeidet rettigheter. Om man er av norsk, samisk, kvensk eller annen avstamning betyr altså ingen ting i forhold til å få anerkjent eksisterende rettigheter. Så vel samenes som andres eksisterende rettigheter skal kartlegges og anerkjennes. For å kartlegge rettigheter til land og vann i Finnmark opprettes en egen kommisjon – Finnmarkskommisjonen – og en særdomstol – Finnmarksdomstolen. Organiseringen er til forveksling lik Utmarkskommisjonen for Nordland og Troms. Formålsparagrafen styrkes i forhold til Finnmarks interesser, deriblant samiske interesser, ved at henvisningen til allmennheten utenfor Finnmark går ut. Dette innebærer imidlertid ikke en utestenging av allmennheten. Vi «søringer» skal fortsatt ha adgang til å jakte og fiske i Finnmark. Det følger klart av lovens § 25. Men fordi finnmarksloven først og fremst skal regulere hensynet til innbyggerne i fylket og hensynet til samiske forhold, mente regjeringspartiene og Arbeiderpartiet at det var riktig å fjerne henvisningen til allmennheten i formålsbestemmelsen, for øvrig med full støtte fra fylkestinget og Sametinget. ILO-konvensjon nr. 169 vil være en viktig tolkningsfaktor ved anvendelsen av finnmarksloven. Det følger av § 3 at loven skal gjelde «med de begrensninger» som følger av ILO-konvensjonen. Dette innebærer at den går foran finnmarksloven dersom det skulle vise seg at bestemmelser i loven står i motstrid til bestemmelser i ILO-konvensjonen. Hvis man derimot på bakgrunn av ILO-konvensjonen kommer til at loven mangler bestemmelser av et bestemt innhold, vil dette være en oppgave for lovgiverne. Domstolene skal med andre ord ikke bruke ILO-konvensjonen til å bygge ut finnmarksloven. Det fastslås at forvaltningen av fisket i Tana- og Neidenvassdragene skal være lokal og rettighetsbasert. Flertallet ber dessuten i innstillingen Regjeringen foreta en utredning av samer og andres rett til fiske i havet utenfor Finnmark. Vi ber også om at man utreder og vurderer muligheten for en minimumskvote for båter under ti meter. I saker om endret bruk av utmark skal offentlige myndigheter vurdere hvilken betydning endringen vil ha for samisk kultur, reindrift, utmarksbruk, næringsutøvelse og samfunnsliv, på bakgrunn av retningslinjer utformet av Sametinget. Justiskomiteen har skjerpet offentlige myndigheters plikt til å vurdere samiske hensyn ved endret bruk av utmark i samsvar med Sametingets retningslinjer for denne vurderingen, uten at Sametinget derved er gitt en nektingsrett i saker som gjelder endret bruk av utmark. Finnmarkseiendommens selvstendighet i forhold til andre myndigheter er videre styrket ved at staten ikke skal oppnevne noen av styremedlemmene, og ved at Finnmarkseiendommen skal ha alminnelig ekspropriasjonsvern. Adgangen til å gi bygdefolk særskilt rett til utnyttelse av utmarksressurser er dessuten utvidet noe, slik at ordningen lettere kan fange opp samiske tradisjoner. Å være saksordfører for finnmarksloven har vært en utfordring. Det har vært frustrerende, det har vært irriterende, og det har vært engasjerende, men ikke minst har det vært en stor glede. Dette er uten tvil den mest spesielle saken jeg har arbeidet med i mine to perioder på Stortinget. Saken er spesiell fordi den i bunn og grunn handler om å gjøre rett for gammel urett mot landets urbefolkning, men den er også spesiell fordi selve saksbehandlingen har vært unik – ja jeg vil si: historisk. Det er svært gledelig at en grundig og langvarig prosess gir resultat. Konsultasjoner og behandling av innstillingen i både Finnmark fylkesting og i Sametinget har gitt lovbehandlingen lokal forankring og økt legitimitet. Jeg håper og tror at når loven blir kjent blant innbyggerne i Finnmark, vil den få bred tilslutning. Nå er tiden forbi for dem som vil spre rykter og usannheter om hva finnmarksloven vil innebære for Finnmark. Det er tid for kunnskap om en lov som jeg tror vil gi vårt nordligste fylke en ny giv. Det har vært tunge stunder underveis, men også mye å glede seg over. Jeg vil takke Sametinget og Finnmark fylkesting for konstruktive og kritiske innspill, og jeg vil takke Knut Storberget og Arbeiderpartiet for ansvarlighet og vilje til å finne felles løsninger til beste for Finnmark. Jeg registrerer med glede at også Senterpartiet slutter seg til flertallsforslaget fra justiskomiteen. SV og Fremskrittspartiet har egne forslag, som de sikkert vil redegjøre for. Jeg vil også benytte anledningen til sterkt å ta avstand fra de lekkasjer og den mistenkeliggjøring arbeidet er blitt utsatt for. Det er tydelig at enkelte ikke stoler på de demokratiske prosessene. Etter min mening har ingen lovbehandlingsprosess vært mer åpen og demokratisk enn denne. Det er derfor gledelig å konstatere at begge de folkevalgte organer som har vært justiskomiteens konsultasjonspartnere, har gitt sin støtte til den foreliggende innstilling: Sametinget enstemmig og fylkestinget med mer enn 2/3 flertall. Nå er tiden inne for å se framover. Urett skal erstattes med rett: rett til land, rett til vann, bruks- og eierrettigheter, rett for alle i Finnmark som har opparbeidet rettigheter. Finnmark står overfor en spennende tid. Jeg vil oppfordre til samarbeid om løsninger til beste for alle, og ønsker ikke minst styret i Finnmarkseiendommen lykke til med et viktig arbeid. Gjør kritikernes spådommer til skamme, gi Finnmark en ny start!