Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2015-12-11:
Jeg setter pris på at Stortinget i dag vedtar det lovforslaget som er framlagt. Dette er ikke et anarkiforslag som gir veiselskapet frihet til å gjøre akkurat hva de vil. Det er et veldig klart definert område, i motsetning til det Arbeiderpartiet gir inntrykk av, nemlig at når det gjelder de veistrekningene som veiselskapet skal ha ansvar for, skal en nå kunne begynne å overføre ansvaret fra Vegvesenet til veiselskapet – ikke mer, ikke mindre. Veiselskapet får ikke gjøre hva de vil med alle andre veier. Dermed er dette veldig tydelig innrammet, i motsetning til det noen har prøvd å hevde. Så er det noen som mener at dette går veldig fort. Jeg minner om at Stortinget hadde den overordnede debatten om veireformen før sommeren. En har siden da altså hatt seks måneder til å la dette fordøyes. Det kommer ingen nye momenter inn i det som regjeringen nå foreslår. Dette er bare en gjennomføring av det som Stortinget allerede har vedtatt. Hvis noen synes det er hastverk, vil jeg heller si at det minner litt om et tempo en hadde før. Dette er mer marsjfart for dagens regjering. Vi vedtar ting, og så gjennomfører vi. Vi begynner ikke å utrede det på nytt når vi har vedtatt det og vet hvor vi skal. Jeg husker godt fra da jeg selv satt i Stortinget som opposisjonspolitiker, hvor mange debatter vi hadde om at nå måtte vi bli flinkere til å bygge en vei raskere, og vi måtte kutte planleggingstiden. Hvor mange ganger har vi ikke lest i Aftenposten, i Teknisk Ukeblad, ja, i nesten alle typer tidsskrifter og aviser i dette landet, at ting tar for lang tid? En planlegger stykkevis og delt, en bygger stykkevis og delt. Det må vi endre på. Selvsagt er det mange måter en kan gjøre det på, men dette er måten regjeringen har foreslått. Jeg opplever ikke at opposisjonen har et eneste alternativt forslag til hvordan de ville gjort det annerledes, utover å fortsette sånn som de alltid har gjort. Men det er jo litt rart at det plutselig har blitt alternativet, når vi vet at Arbeiderpartiets folk i transportkomiteen i fjor vår var ute og sa i Aftenposten at den rød-grønne regjeringen nok ble litt for forsiktig da de styrte, de utfordret ikke systemet nok, ting ble for tungrodd. Så tyr en altså til den samme politikken når en nå er i opposisjon. Det er jo nå en virkelig burde prøvd å nytenke og utfordre litt, men en velger heller det en hadde før, som en har innrømt at ikke fungerte. Det synes jeg er altfor passivt. Det hadde vært mer interessant om en hadde kommet med konstruktive forslag til hvordan en eventuelt kunne innramme det på en annen måte, utvide det, gjøre det annerledes, istedenfor bare å si nei til ethvert forslag om endring. At dette er en annen måte å jobbe på, er det ikke tvil om. Og vi ser det jo – i stort sett alle fagtidsskrifter blir denne reformen tatt imot med tommel opp, med positive forventninger, men med en forventning om at det også må gjennomføres, og ikke bare loves. At en faktisk jobber annerledes i dag, er det ikke tvil om. Det er bare å lese Stavanger Aftenblad fra for ca. halvannen måned siden, da de omtalte E39 fra Stavanger til Kristiansand, som er et av de prosjektene som skal inn i veiselskapet, og da de snakket med en av planleggerne fra Vegvesenet, som sa at nå jobber også de på en helt annen måte, nå sitter de ikke bare og planlegger en og en kort parsell, de sitter og planlegger 20 mil om gangen. Det er jo det som vi har ønsket å oppnå, og nå ser vi altså at veiplanleggerne i Vegvesenet sier at det er det som nå skjer. Og så er det noen som mener at nei, det var best før. Så peker en på hvordan en i statsbudsjettet har egen post for E6 Alta, en egen post for E16 Filefjell. Det er jo den minst fleksible måten å bygge vei på, for hvis Vegvesenet finner ut at de kunne gjort mer på dette prosjektet i løpet av året, har de altså ingen fullmakter til å omprioritere innenfor sitt eget budsjett. Da må de tilbake til Stortinget for at Stortinget skal flytte penger fra en post til en annen. Da er det heller å foretrekke at en hadde hatt en stor sekkepost for alle riksveiinvesteringer, slik at en faktisk hadde hatt fleksibilitet hos Vegvesenet. De siste grepene som den forrige regjeringen gjorde i sin såkalte endring, var jo å fjerne den fleksibiliteten på Alta-prosjektet og på Filefjell. Det vil jeg i hvert fall ikke anbefale at vi gjør mer av. Da er det bedre å sørge for at vi får én klar bestilling til veiselskapet, langsiktig finansiering og stor faglig tyngde i gjennomføringen. Så skal vi også gjøre mange av de endringene i Vegvesenet, men utfordringen her at vi ikke har flerårige budsjetter i Stortinget. Derfor har vi fått det på plass for veiselskapet gjennom en avtale, og så skal vi jobbe med Vegvesenet og forbedre dem gjennom dagens ordninger. Så her vil det skje mye, innenfor dagens Statens vegvesen og innenfor veiselskapet. Men når det gjelder det å stoppe og gjøre ingenting og synes at det har gått altfor fort, når det tross alt er seks måneder siden Stortinget gjorde forrige vedtak, klarer ikke jeg helt å henge med i svingene.