trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2015-06-08:
Ut frå gjeldande straffelovsparagraf 216 er det straffbart å bortføre mindreårige frå nokon som har foreldreansvaret, eller som har omsorg etter barnevernslova. Gjeldande rett er at ein bruker definisjonen i barnevernslova på kva som ligg i å vere under omsorg av nokon. Med jamne mellomrom høyrer vi om saker der biologiske foreldre bortfører sine eigne barn som er underlagde akuttvedtak av barnevernet. Barn som er i ein svært sårbar situasjon, vert altså offer for det som etter allmenn oppfatning er ei straffbar handling. Så veit vi at rettstilstanden er slik at barn som er underlagde akuttvedtak, altså at omsorga ikkje er varig teken frå biologiske foreldre, ikkje er å sjå på som å vere under omsorg av ein annan. I praksis inneber det at dei som gjer dette, ikkje kan straffast etter § 216 i straffelova. Dei involverte i denne typen saker har ofte vore gjennom ei svært krevjande tid. Spenningsforholdet mellom foreldre og barnevern er ofte anstrengt, samtidig som barnevernet har vurdert at desse personane ikkje er skikka til å ha omsorga. Barna har ofte tette band til sine biologiske foreldre, noko som kan gjere dette vanskeleg. Desse momenta i seg sjølve tilseier at barna vert utsette for fare og traumatiske handlingar ved at biologiske foreldre bortfører dei. Ei av dei fremste oppgåvene vi har som politikarar, er å ta vare på dei som er i ein sårbar situasjon, og som er mindreårige. Då må vi ha eit regelverk som gjer dette mogleg. I brev til justiskomiteen frå statsråden viser han til internasjonale barnebortføringar, men eg finn grunn til å minne om at det også skjer innanfor våre eigne grenser, og at eksempla på det er mange. Ei ekstern arbeidsgruppe leverte i januar 2014 ein rapport til Justis- og beredskapsdepartementet med forslag til tiltak på barnebortføringsområdet. Rapporten kasta lys over viktige problemstillingar. Forslagsstillaren vil peike på viktigheita av at denne gruppa av mindreårige som er omfatta av akuttvedtak gjorde av barnevernet, har eit strafferettsleg vern både nasjonalt og internasjonalt. Som lovgjevarar må vi òg vurdere kva som har preventiv verknad. Eg trur at dersom ein innfører eit lovforbod mot denne typen handlingar, kan det i alle fall heve terskelen for at nokon vel å utføre desse handlingane. For Senterpartiet er det viktig å gje regjeringa ein klar marsjordre i denne saka. Vi kan ikkje vente altfor lenge på tidkrevjande utgreiingar, for her er rettsstilstanden avklart. Eg er difor glad for at Arbeidarpartiet og Senterpartiet i dag gjev klar ordre til regjeringa om at den nye straffelova må endrast i tråd med intensjonane i dette forslaget.
Iselin Nybø (Venstre), 2015-06-08:
Statsråden er godt kjent med at Venstre har vært kritisk til soning i Nederland, og at grunnen til at vi ikke vil stemme for det i dag, er at man i ytterste konsekvens risikerer å tvinge norske borgere til soning i utlandet. Men vi i Venstre har også vært opptatt av at vi skal få ned bruken av glattceller, og var slik sett derfor villig til å strekke oss for å få til en avtale med regjeringen om dette. Vi må jo erkjenne at det å øke kapasiteten i kriminalomsorgen kan ha en positiv effekt, med tanke på å få ned antall oversittinger. Jeg er veldig glad for at statsråden i sitt innlegg var så tydelig på at vi ikke skal ha oversittinger, for det er ikke en ønsket situasjon for noen, heller ikke for statsråden, som har ansvaret når staten begår menneskerettighetsbrudd gjennom disse oversittingene. Mitt spørsmål til statsråden er: Hva kan vi forvente oss når det gjelder nedgang i antall oversittinger som følge av plassene i Nederland?
Iselin Nybø (Venstre), 2015-06-08:
Hvis det er noe denne prosessen rundt dette Dokument 8-forslaget har vist oss, er det at dette er et forslag som burde vært sendt over til regjeringen for å få – som Marit Arnstad nettopp sa – en ordinær behandling, med en ordentlig utredning og høring. I Venstre ser vi nå at det ikke er et flertall for en sånn prosess, og at flertallet ønsker å gå direkte på et vedtak i dag. Jeg vil da bare opplyse om at Venstre kommer til å stemme imot det forslaget.
Iselin Nybø (Venstre), 2015-06-08:
Det er en historisk dag i dag med dette vedtaket. Men det er ingen gledens dag for det. Juryordningen, som ble innført i 1887, ble innført for å sikre at vi dømmes av likemenn og ikke av embetsmenn. Det var et viktig ledd i demokratiseringen av Norge, og det har vært en kampsak for Venstre siden den gang. I dag er det kun i de mest alvorlige sakene, ca. 300 saker i året, at vi bruker juryordningen. Men det betyr ikke at juryordningen ikke har en viktig funksjon i rettssystemet vårt. Tvert imot representerer juryordningen et viktig prinsipp, som i dag får et kraftig skudd for baugen. Juryen sikrer fullstendig kontroll til legfolk, mens ved meddomsretten vil juristene være involvert i alle ledd, alltid. Selv om det er sånn, og fortsatt vil være sånn, at det er legfolk som skal ha flertall i en meddomsrett, synes jeg det er god grunn til å være bekymret for hvordan forholdet mellom legfolk og fagdommerne skal utvikle seg. For vi kjenner alle det slagordet at kunnskap er makt. Kunnskap gir makt. Etter fem eller seks år på jusen er det klart at man har et helt annet utgangspunkt når man sitter der som fagdommer i møte med legfolkene når man skal dømme. Det er en bekymring som vi synes har vært en viktig begrunnelse for å beholde juryordningen. Selv om den kun gjelder et fåtall saker, er det noe med å opprettholde et prinsipp der det er legfolk som bestemmer og ikke bare embetsfolk. Så er det sånn at vi allerede i dag har en viktig sikkerhetsventil gjennom at fagfolk kan sette til side en beslutning fattet av juryen hvis man mener den er feil, og da vil man få en ny behandling i lagmannsretten med meddomsrett. Så rettssikkerheten er ivaretatt selv om man ønsker seg en meddomsrett. Jeg vil også vise til Advokatforeningens Frode Sulland, forsvarergruppen, som er helt tydelig på at den beste rettssikkerhetsgarantien faktisk er juryordningen og ikke meddomsretten. Men vi skal selvfølgelig erkjenne at juryordningen ikke er perfekt. Det er problematisk at man ikke får en begrunnelse av en jury. Spesielt problematisk er det i de tilfellene hvor man er frikjent i tingretten med en begrunnelse, for så å bli dømt i lagmannsretten uten en begrunnelse. Det erkjenner vi, og det gir grunnlag for å se nærmere på juryordningen for å se hva vi kan gjøre for å rette opp det problemet. Men det betyr ikke at man er nødt til å skrote hele juryordningen for å ta tak i en konkret problemstilling. Tvert imot kan man få juryen til å begrunne sine standpunkter, sånn at den som blir kjent skyldig, vet hvorfor man er kjent skyldig. Venstre ønsker ikke et embetsmannsvelde i rettssalene. Vi ønsker at prinsippet om legmannselementet skal bestå. Vi ønsker fortsatt en juryordning, og vi kommer til å stemme mot det forslaget som ligger her.
Iselin Nybø (Venstre), 2015-06-08:
Statsråden sier i sitt innlegg at det i dag er mindre forskjell på lek og lærd enn det var i 1887 da juryordningen ble innført, og det har han helt sikkert rett i, men nå er det sånn at juryordning brukes kun i de mest alvorlige sakene, ca. 300 saker i året. Det er vel kanskje også de sakene hvor det er viktigst at man dømmes av sine likemenn, hvis vi ønsker å fortsette med det viktige prinsippet. Så mitt spørsmål til statsråden er: Hva tror statsråden vil skje med forholdet mellom fagdommer og lekfolk når vi ikke lenger har lekfolk til å styre den prosessen alene? Ser statsråden at det er noen utfordringer med det med tanke på at fagdommeren har såpass mye lengre utdannelse på det som man her skal foreta seg.
Iselin Nybø (Venstre), 2015-06-08:
En av begrunnelsene for å avvikle juryordningen som den er i dag, er jo at det ikke blir gitt noen begrunnelse, og at det er problematisk. Jeg er enig i at det er problematisk, ikke bare for den som er offer for den aktuelle kriminaliteten, men også for den som blir dømt, at en ikke har en begrunnelse for hvorfor vedkommende er dømt. Ser statsråden for seg at man – istedenfor nå å kvitte seg med hele juryordningen – kunne ha forbedret den ordningen vi har i dag ved å pålegge juryen å komme med en begrunnelse, slik at vi retter opp i det som kanskje er dagens juryordnings største utfordring?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-08:
Det første året under den raud-grøne regjeringa vart soningskøen bygd betydeleg ned, og så vaks det fram igjen dei siste åra ein ny kø, og han auka. Derfor er det positivt at regjeringa og eit samla storting no føler eit ansvar for igjen å byggje ut kapasiteten og redusere soningskøane. Det vi diskuterer no, er korleis vi best og mest framtidsretta kan gjere det. Eg er heilt klar over at det er eit stort behov for å byggje opp og sørgje for kapasiteten innan lukka plassar, og det stiller vi oss bak, men vi må finne fram til varige investeringar som gjev gode løysingar. Det synest vi at det å inngå ein avtale med Nederland, ikkje gjev.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-08:
Vi kjem til å stemme for dei forslaga som er lagde fram av fleire av dei andre partia her no om korleis vi kan gjere det i Noreg. Vi må bruke ulike verkemiddel, byggje ut kapasiteten innanfor eksisterande fengsel, byggje ut det nye Agder fengsel og sørgje for fleire plassar – vurdere ulike tiltak som i sum kan auke kapasiteten. Eg forstår ønsket om raskt å auke kapasiteten og gjennom det t.d. sjå på ei løysing med Nederland, men etter den sterke kritikken som er komen fram og med dei betydelege etiske utfordringane som det er peika på, i tillegg til dei praktiske utfordringane og problema knytte til pårørande, bør vi etter mitt skjønn heller velje løysingar som kan betre kapasiteten i Noreg i åra framover.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-08:
Eg er klar over at det fengslet som det er snakk om i Nederland, er eit godt fengsel som har høg kvalitet isolert sett. Men det at ein er langt unna heimlandet sitt, gjer t.d. at det vil vere vanskelegare å ha kontakt med pårørande, vanskelegare å ha kontakt med velferdstenester og dei tenestene utanfor fengslet som skal førebu situasjonen etter lauslating. Det kan innebere eit brot på normalitetsprinsippet, etter mitt syn.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-08:
Eg har merka meg at ordet «historisk» har sete litt laust i dag. Eg er litt i tvil om det ordet er riktig, men at det vert ei markant endring, er eg einig i. Det andre eg har merka meg i dag, er at å vedta Dokument 8-forslag, sit laust. Det burde jo eigentleg glede opposisjonen, men det er eit eller anna som ikkje stemmer likevel, for SV kjem til å stemme imot forslaget her, i tråd med det som står i vårt program. Men lat meg kome med nokre merknader, for dette er ei sak der eg meiner det reelt sett er argument begge vegar, og det er ei sak som er kompleks. Og det er jo ikkje slik at vi har eit enten–eller-system, vi har eit blandingssystem i det meste av rettspleia i dag. Det er ingen tvil om, etter mitt syn, at det at ikkje juryen grunngjev si avgjerd, er eit reelt argument mot juryordninga slik ho fungerer i dag, òg fordi det er i dei mest alvorlege sakene vi har jury, saker der det ofte kan vere viktig, ikkje minst for offeret, at det kjem ei grunngjeving. Eg er òg einig med representanten Nybø i at i saker der ein først har fått ei rettsavgjerd som er grunngjeven, og så ikkje får det – det kan nok verke spesielt problematisk dersom ho vert omgjord, og eg merkar meg òg at høyringsinstansane har ei veldig klar slagside i si innstilling her. Så vil eg likevel seie at på den andre sida er det fundamentalt – eg veit ikkje om ordet «prinsipp» er det mest beskrivande heller, men eg vil seie ein fundamental idé – i vårt folkestyre at ein skal kunne dømmast av sine likemenn og -kvinner. Det er nært knytt saman med framveksten av det moderne demokratiet og folkestyret og den sjølvoppfatninga vi har av korleis Noreg skal styrast. Og det at vi forlèt det, eller går vekk frå det i dei mest alvorlege sakene, meiner eg er djupt problematisk, og at det er sterke argument mot. Så har vi òg eit visst belegg for at i saker med jury set lekfolk beviskrava enda høgare enn det fagdommarar gjer, bl.a. i at juryar jamleg vert tilsidesette, og eg trur det kan stemme å seie at det like gjerne kan argumenterast for at rettssikkerheita knytt til å ha jury i dei mest alvorlege sakene vert auka. Så har eg òg merka meg det Senterpartiet skriv i sine merknader, og eg synest det er interessant, dersom vi skulle vidareføre juryordninga, å sjå på måtar der det kan krevjast at juryen kjem med ei grunngjeving for sitt syn, for å møte den beste kritikken av jurysystemet som vi har. No oppfattar eg at det kjem til å verte fleirtal for forslaget, slik at det ikkje vert aktuelt, men SV kjem altså til å følgje det som står i vårt program, og stemme imot komiteen si fleirtalsinnstilling.
Hårek Elvenes (Høyre), 2015-06-08:
Representanten Solhjell sa at det var myndighetenes ansvar å sørge for at man hadde nok soningsplasser på norsk jord. Det er det egentlig ikke vanskelig å si seg enig i, men da lurer jeg på hvorfor de rød-grønne gjennom åtte år kun klarte å fremskaffe 100 nye lukkede soningsplasser. Har man da tatt dette ansvaret på alvor, mon tro?
Hårek Elvenes (Høyre), 2015-06-08:
Jeg følger opp den tanken fra representanten Solhjell, som er ganske besnærende. Kostnadene ved en soningsplass i Nederland vil være ca. 990 000 kr. Hvilken alternativ anvendelse av disse pengene ser SV for seg for å få en tilsvarende effekt, nemlig en momentan nedgang i soningskøen?
Hårek Elvenes (Høyre), 2015-06-08:
Representanten Solhjell var innom normalitetsprinsippet. Det er en del bærende prinsipp i kriminalomsorgen, bl.a. normalitetsprinsippet. Det tilsier at de innsatte skal ha de samme tilbud i fengslet som de normalt ville hatt utenfor. Det er selve frihetsberøvelsen som er straffen. Hva er det som ikke vil bli oppfylt med hensyn til normalitetsprinsippet i Nederland, altså tilbudet innenfor fengselsmurene, som ville blitt det i Norge? Hva er forskjellen?
Hårek Elvenes (Høyre), 2015-06-08:
Foregående talers innlegg var nesten som skreddersydd for den ærverdige avisen Dølen. Jeg må gjenta det jeg sa i replikkordskiftet med Bård Vegar Solhjell: Arbeiderpartiet og Senterpartiet presiserer i sine merknader at det er statens oppgave å sørge for at vi har nok lukkede soningsplasser. Hvorfor klarte da ikke de rød-grønne å framskaffe mer enn 100 lukkede soningsplasser i løpet av åtte år? Manglende utbygging av lukkede fengselsplasser og mangelfullt vedlikehold i perioden 2005–2013 er hovedårsaken til unntakstilstanden i kriminalomsorgen. Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen har i løpet av ett og et halvt år frigjort hele 130 lukkede fengselsplasser. 242 plasser i Nederland og netto 500 nye plasser innen 2020 forteller at de nye kostene i Justisdepartementet feier langt bedre enn de gamle. Det er i de straffedømtes interesse og i samfunnets interesse at man kan starte soning raskt. Det er nettopp på denne bakgrunn at regjeringen intensiverer arbeidet med å få ned soningskøen, uten å svekke straffens allmennpreventive virkning og uten å gå på akkord med samfunnssikkerheten. Her går det et politisk skille mellom regjeringen og Arbeiderpartiet. Arbeiderpartiet har lagt seg i det kriminalliberale sporet og vil følge dette nokså langt. Flere åpne soningsplasser er ikke svaret på situasjonen hva gjelder soningskøen. Arbeiderpartiet har introdusert nye soningsformer. Må vite hva det måtte innebære. Er det kanskje å slippe fangene fri? Det er jo vår. «Slipp fangene fri, det er vår», som man sang i den svenske filmen om liberalisering av det svenske fengselsvesenet på 1970-tallet. Den bygningstekniske standarden i mange av fengslene er rett og slett mistrøstig. Et vedlikeholdsetterslep på 4 mrd. kr er bare et annet uttrykk for direkte forfall. Det er en arv fra de rød-grønne som er tung å bære for denne regjeringen. Regjeringen bevilget i statsbudsjettet for 2014–2015 50 mill. kr ekstra som en start for å ta igjen vedlikeholdsetterslepet i fengslene. Det er ikke nok, men det er i hvert fall en god begynnelse. Og lytt på dette, hentet fra merknadene: Arbeiderpartiet og Senterpartiet forventer at regjeringen kommer raskt i gang med å bygge nye fengsler i Agder, Ålesund, Mosjøen og Østlandsområdet. Tydeligere kan ikke egen avmakt uttrykkes. Man forventer altså langt mer av den sittende regjering enn det en selv var i nærheten av å levere. Dette oppfatter vi som en direkte tillitserklæring til den sittende regjering, og vi skuffer ikke: 370 lukkede fengselsplasser på to år mot den rød-grønne regjerings 100 på åtte år. Det lar seg høre!
Hårek Elvenes (Høyre), 2015-06-08:
Jeg kan forsikre representanten Tajik om at når hun er på talerstolen, sover ikke posisjonen i sitt lune hi. Til det er det for meget å ta fatt i generelt, og også denne gangen. Tiden vil begrense hva jeg kan gå inn på, men jeg har et par ting som jeg absolutt må presisere her. Nei, stortingsrepresentant, vi fengsler oss ikke til et tryggere samfunn, men fengsel er nødvendig av hensyn til samfunnsvernet. Det er ikke tilstrekkelig, men det er absolutt nødvendig, sammen med andre virkemidler. For det andre: Vi sender jo ikke penger ut av landet. Dette er ikke et prosjekt i regi av Eksportfinans. Vi betaler for fengselsplasser, fengselsplasser som vi ikke er i stand til å skaffe oss like raskt som vi kan få dem i Nederland. En ting som ikke har vært oppe i debatten, er at faktisk en tredjedel av de innsatte i norske fengsler er utlendinger, personer som ikke har norsk statsborgerskap. De har ikke krav på det samme rehabiliteringsopplegget og tilbakeføringsopplegget som norske innsatte har. Mange av dem som er tenkt skal sone i Nederland, skal ikke tilbake til Norge og har heller ikke krav på de samme tilbudene i fengslet som norske innsatte har, bl.a. videreutdanning. Det står tydelig i proposisjonen at straffedømte som står i et utdanningsløp, ikke skal sone i Nederland. Jeg vil tro at mange av dem som må sone i Nederland, får soningsforhold som er langt bedre enn de soningsforholdene som de måtte ha funnet seg i i sitt eget hjemland.
Hårek Elvenes (Høyre), 2015-06-08:
Grunnen til at jeg tar ordet, er Arbeiderpartiets hang til å skulle framstille soningsopplegget i Nederland som «uverdig». Det er nesten uverdig i seg selv. Vi vet jo at soningsforhold i Nederland, og i Norge, utvikles i et internasjonalt samspill basert på internasjonale konvensjoner og standarder med et humanistisk menneskesyn i bunnen. Det vil man møte i Nederland så vel som i Norge. Vi må også huske på at Nederland faktisk har vært et kriminalpolitisk foregangsland, også innenfor fengselsvesenet.
Hårek Elvenes (Høyre), 2015-06-08:
En rekke voldsutsatte personer opplever truende og farlig atferd fra sine tidligere partnere. Mange lever i vedvarende frykt og har behov for beskyttelsestiltak etter at soningen er avsluttet for gjerningspersonen. Det er uutholdelig for dem som rammes. Økt innsats mot vold i nære relasjoner har medført lovendringer som gir bedre muligheter for å straffeforfølge gjerningspersonene og beskytte ofrene. I tillegg legges det i dag mer vekt på å beskytte offeret der de er bosatt, framfor å omplassere eller skjule ofrene. Besøksforbud er ett av få virkemidler politiet har for å beskytte personer som utsettes for fredskrenkelser av andre, og er hjemlet i straffeprosessloven kapittel 17, § 222 a. Besøksforbud kan også ilegges personer som utsetter andre for personforfølgelse/stalking. Riksadvokaten har i flere sammenhenger, senest i mål- og prioriteringsskrivet for straffebehandlingen i 2015, minnet om at brudd på pådømmelse av besøksforbud skal følges opp, jf. straffeloven § 342. Fra 1. februar 2013 har det vært mulig å dømme voldsutøvere til kontaktforbud med elektronisk merking, en såkalt omvendt voldsalarm. Det er retten som treffer beslutningen om at den domfelte personen ikke har adgang til et bestemt geografisk område rundt den voldsutsatte personen. En elektronisk fotlenke på domfelte varsler politiet dersom vedkommende beveger seg inn i det forbudte området. Omvendt voldsalarm er et virkemiddel i satsingen på å bekjempe vold i nære relasjoner, og det gir politiet et nytt verktøy i arbeidet med å beskytte voldsutsatte personer. Omvendt voldsalarm kommer i tillegg til – og ikke som en erstatning for – allerede eksisterende tiltak for å beskytte personer som utsettes for vold eller trusler om vold. Hittil har det vært avsagt to dommer der det er ilagt bruk av omvendt voldsalarm. Begge dommene er fra Sør-Trøndelag tingrett, pålenkingen ble gjennomført i 2014 og 2015. Komiteen vil også vise til at Riksadvokaten i mål- og prioriteringsrundskrivet for straffesaksbehandlingen i 2015 på nytt minnet om muligheten til å idømme omvendt voldsalarm ved siden av eller i stedet for annen straff med kontaktforbud. Når et kontaktforbud, eller andre virkemidler, ikke respekteres, skal omvendt voldsalarm etter komiteens mening benyttes i større grad enn i dag. Komiteens flertall, bestående av Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Høyre, mener at det er et behov for oppdatering av straffebestemmelsene om personforfølgelse. Slike handlinger har svært alvorlige konsekvenser for den som rammes, og det er viktig at handlingens karakter og alvor kommer tydelig fram i de aktuelle straffebudene. Flertallet har også merket seg at enkelte av forslagene allerede er fulgt opp. Departementet arbeider for tiden med en proposisjon som skal følge opp høringsnotatet av 8. februar 2013. Proposisjonen vil bli fremmet for Stortinget så raskt som mulig, det vil si i løpet av høsten 2015. I proposisjonen vil også flere spørsmål knyttet til vold i nære relasjoner og seksuelle overgrep omtales, der spørsmålene med fordel vil bli behandlet samlet. For øvrig viser jeg til forslagene til vedtak fra innstillingen.
Hårek Elvenes (Høyre), 2015-06-08:
Det gjelder forslaget fra SV. Hvis det kan være en farbar vei for SV at dette oversendes til regjeringen, kan Høyre og – ja, nå må jeg nesten forskuttere – jeg vil anta også Fremskrittspartiet støtte det. Det er uansett et forslag som må utredes nærmere.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-08:
For det første: Personer som skal sone i Nederland, vil bli gjennomgått individuelt. Det vil være en helt individuell screening av hver enkelt for å se at alle de krav og forventninger som vi som samfunn kan stille, blir oppfylt også ved soning i Nederland. Det skal ikke være noen forskjell på det å sone i en avdeling av et norsk fengsel i Nederland og det å sone i det samme fengselet i Norge. Derfor er det ikke nødvendigvis slik at det er behov for en egen hjemmel for å sikre at bestemte personer ikke overføres. Dette er en oppfølging som kriminalomsorgen vil foreta i hvert enkelt tilfelle og veie de ulike hensynene mot hverandre. I stort vil det også være helt avgjørende i forhold til de spørsmålene om menneskerettigheter som også har vært løftet i denne saken.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-08:
Det var vel mer en konstatering enn et spørsmål, men jeg kan gjerne kommentere konstateringen. Som representanten er kjent med, gjøres det nå et stort arbeid for f.eks. å ha mentorordninger i norske fengsler. Det blir bevilget penger til det i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett, nettopp for å følge opp den typen innsatte som representanten er opptatt av. Det er helt åpenbart at det ikke er aktuelt å overføre personer som trenger en sånn type oppfølging i et norsk fengsel, til soning i et norsk fengsel med en avdeling i utlandet. Så jeg tror nok at PSTs bekymringer vil bli tilfredsstillende ivaretatt, og jeg er glad for at Stortinget er så tydelig i sine vurderinger knyttet til hvilke målgrupper som de mener bør prioriteres for soning under slike forhold. Så tror jeg vi alle bør være glad for, selv om man ikke er enig i metodebruken, at vi nå fra 1. september får 242 nye lukkede plasser, hvis alt går etter planen.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-08:
Jeg synes egentlig det er litt trist at representanten Henriksen fokuserer på det hun mener er mangler og utilstrekkeligheter ved stortingsmeldingen. Stortingsmeldingen er en nyvinning. Den inviterer Stortinget til – på overordnet plan – å diskutere kapasitetsbehovet innen kriminalomsorgen for mange tiår fremover. Det har aldri vært gjort før. Jeg mener den diskusjonen vi nå har, i seg selv er en styrke. Den innstillingen komiteen har gitt, som på veldig mange områder er veldig god, mener jeg reflekterer at det absolutt var behov for at vi skulle legge frem en melding, med det presisjonsnivået meldingen har. Jeg er ikke enig i at meldingen ikke er bred. Jeg er ikke enig i at meldingen ikke tar inn over seg det en kapasitetsmelding skal gjøre. Jeg mener den gjør det – hvis ikke hadde jeg ikke lagt den frem. Så er jeg innforstått med at Arbeiderpartiet mener den skulle inneholdt enda mer, vært enda mer konkret. Det er fundamentet for det vi skal gjøre fremover, som ligger i meldingen. Konkrete oppstartstidspunkter, bevilgninger osv. kommer regjeringen selvfølgelig tilbake til.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-08:
Jeg er veldig enig i det representanten Nybø tar opp som begrunnelse og bakgrunn for spørsmålet. Samtidig håper jeg på forståelse for at jeg ikke kan gi noe konkret anslag for dette, for det vil avhenge av veldig mange ulike ting, bl.a. av hvor mange nye dommer vi får. Vi effektiviserer nå straffesakskjeden. Vi får flere politijurister og flere statsadvokater. Vi får en styrket domstol. Kjeden vil sannsynligvis bidra til at en får pådømt flere kriminelle. Vi har jo sett den siste tiden at vi, på tross av at vi har økt kapasiteten, ikke har fått den forventede nedgangen i soningskøen. Så det er mange ulike forhold som påpeker dette. Det jeg er helt sikker på, er at det å kunne bruke 242 flere plasser vil bidra til en betydelig oljing av hele dette maskineriet. Formålet må være at dette også skal ha effekt når det gjelder varetektsplasser – det igjen som en konsekvens av at en får færre oversittinger. I tillegg gjøres det mye annet arbeid for å sikre reduksjon i antall oversittinger, bl.a. gjennom Riksadvokaten, som nå har kommet med nye retningslinjer. Vi skal også følge opp den dommen som foreligger fra Oslo tingrett.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-08:
Jeg har lyst til å si at det er særlig én ting som komitéleder Tajik sa fra talerstolen som jeg er veldig enig i, og som jeg tror det er veldig bred støtte for i hele Stortinget: «Det er ikkje mogleg å fengsla seg til eit tryggare samfunn.» Det er derfor både regjeringen og denne sal er veldig opptatt av at en skal sikre en bredde i tilnærmingen til kampen mot kriminalitet generelt. Det betyr heller ikke at man kan la være å fokusere på hva slags behov en har for soningskapasitet i fremtiden. Soningskapasitet og den sammenhengen det er mellom å begå kriminalitet, bli pådømt og komme til soning, er helt avgjørende for at det skal ha en forebyggende effekt. Jeg tror også, selv om det ikke kom helt tydelig frem i representanten Tajiks innlegg, at det er stor enighet om at det er en sammenheng også mellom kapasitet og kvalitet. Utfordringen nå er at kapasiteten er så lav at det utfordrer kvaliteten i for stor grad. Det tror jeg er viktige premisser å ha med seg. Representanten Vågslid var også inne på forskjellen mellom lukkede og åpne soningsplasser. Andre har også vært inne på det. Vi opplever i dag at det er et press på de åpne soningsplassene, nettopp fordi presset på de lukkede soningsplassene er for høyt. Det betyr at en kanskje får en utilsiktet, i hvert fall en uhensiktsmessig, forflytning av ulike kategorier innsatte som vi egentlig ikke ønsker. Å sone i en åpen anstalt er noe helt annet enn å sone i et lukket fengsel. Vi er nødt til å ha en balansert kapasitet, som gjør at en kan sikre den nødvendige progresjonen i soning, samtidig som en har tilgang på de gruppene av fengselsplasser som det er nødvendig å ha for å sikre at en ikke presser personer som egentlig bør være i lukket anstalt, for tidlig ut av en slik lukket anstalt. Derfor er denne kapasitetsplanen så viktig og bred, fordi den fokuserer på hvor problemene er størst. Og jeg er veldig glad for at Stortinget er veldig tydelig på at der det legges ned åpne plasser, må en også sikre at en har en kapasitetsvekst for tilsvarende type plasser, for at den kapasitetsbalansen skal være god også fremover. Utnyttelsen av elektronisk kontroll er et viktig poeng. I 2014 var det 77 pst. kapasitetsutnyttelse, mens i lukkede fengsel var det omtrent 98 pst. I år, etter at vi har bedt om at det skal gjennomføres tiltak for å bedre kapasitetsutnyttelsen også på EK, ser det ut som om det første kvartal 2015 er en kapasitetsutnyttelse på om lag 92,6 pst. Så også der har regjeringen tatt grep. Når det gjelder antallet plasser, som representanten Tajik går inn i, har jeg bare sett på innstillingen. Hvis jeg forholder meg til den, er det elektronisk kontroll, domstolstyrt narkotikaprogram, konfliktråd, bøtetjeneste og prosjekteringspenger pluss 4 mill. kr til stillinger. Jeg kan klare å oppsummere det til null lukkede fengselsplasser i 2015, men det er mulig at det er noe som ikke fremgår av innstillingen.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-08:
Som representanten Werp var inne på, og som jeg også var inne på tidligere, er det veldig mye enighet i denne innstillingen, og det synes jeg er veldig positivt og bra. Derfor er jeg også litt overrasket over denne voldsomme aggresjonen fra komiteens leder. Da jeg kommenterte at Arbeiderpartiets oppskrift i innstillingen resulterte i null nye lukkede plasser i Norge i 2015, var det altså Arbeiderpartiets utgangspunkt jeg tok – ikke regjeringens. Regjeringens politikk fører til at det bygges 41 nye plasser i Norge i 2015, og Arbeiderpartiet har ikke i sitt alternative budsjett foreslått en eneste krone til flere lukkede fengselsplasser i Norge. Jeg synes det egentlig blir en litt underlig skinndebatt, som egentlig ikke tar grep om det som er hovedutfordringen, selv om jeg skjønner at Arbeiderpartiet er uenig i Nederland-løsningen. Det er et politisk valg, og det har jeg respekt for, men jeg kan ikke forstå at det skulle fordre en slik aggresjon som det komiteens leder gir uttrykk for her. Jeg har lyst til å presisere en vesentlig forskjell til: De pengene som nå brukes i Nederland, brukes til drift av 242 fengselsplasser. Det å bruke de samme pengene på investeringer i Norge vil, i tillegg, føre til driftskostnader. Så jeg ser frem til at Arbeiderpartiet i sine alternative statsbudsjetter fremover prioriterer opp kriminalomsorgen på et helt nytt nivå sammenlignet med det de har gjort så langt i denne perioden. For det de har gjort, er å støtte opp om de bevilgningsforslagene som regjeringen har lagt frem – med noen bitte små justeringer knyttet til barnekontakter ved fengslene i dag. Det er viktig å se på at det vi nå får til, ikke skal gå på bekostning av det vi får til i Norge, men det opplegget i Nederland sikrer at vi får om lag de samme driftskostnadene som tilsvarende drift av tilsvarende antall plasser i Norge ville gitt. Det løser en akuttutfordring i 2015, som vi ellers ville måtte vente i mange, mange, mange år før ble løst. Det ville betydd at den akutte situasjonen som vi nå befinner oss i, ville vedvart – og det er jo der jeg mener at Arbeiderpartiet ikke har forklart hvordan de skal løse det innenfor de rammene som de selv har lagt i innstillingen. Men som jeg nevnte, kan det jo være andre ting, som ikke står i innstillingen, som i tillegg må tillegges vekt. Det har ikke jeg fått med meg fra talerstolen heller. Jeg må si at det er nok sånn at vi definerer «handlekraft» annerledes i regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti enn det en gjør i Arbeiderpartiet, når en mener at null plasser i 2015 – mot 242, pluss 41 – skulle være mer handlekraftig. Den handlekraften Arbeiderpartiet utviste under Stoltenberg I, var fremskutt løslatelse og åpning av Odd Einar Dørums fengsel i Halden. Så jeg tror det er bedre å fokusere på hva vi kan få til for fremtiden, enn å forsøke å la noen sitte igjen som svarteper. Dette er en utfordring. Vi står i et fellesskap og må finne de beste løsningene, og det er ulike politiske vinklinger på de løsningene.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-08:
Dette er noe jeg følger opp i styringsdialogen med underliggende etater og i dialog med Riksadvokaten. Som jeg nevnte, har Riksadvokaten i sitt prioriteringsskriv både i 2014 og 2015 tatt dette opp. Så er det en utfordring at dette er et tiltak som pådømmes. Det er ikke utfordrende at domstolene har en helt uavhengig rolle, det skal de ha, men det er altså domstolene som også velger hvilke virkemidler en skal benytte i domsslutningen, og hva som er bakgrunnen for det. Jeg tror nok at i tillegg til god informasjon vil de to sakene som vi har nå, og de sakene som Politidirektoratet har varslet er under oppseiling, bidra til å styrke fokuset i domstolene på at dette er et reelt og godt alternativ. Jeg tror innsatsen i første omgang nå må være at domstolene selv tar inn over seg at dette er noe som er politisk ønsket skal benyttes, og at det i seg selv vil føre til at domstolene bruker dette i større utstrekning enn det vi har sett så langt.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-08:
Jeg er litt usikker på hva forslaget til SV i realiteten omfatter, men etter hva jeg har forstått, ønsker de at en skal kunne benytte omvendt voldsalarm i saker hvor det ilegges et straffeprosessuelt besøksforbud. Det har vært vurdert tidligere – under den forrige regjeringen, jeg mener det var i 2008–2009 – som problematisk i forhold til menneskerettighetene. Jeg mener at dette er tanker som utvikler seg over tid, dette er vurderinger som utvikler seg over tid. Jeg har ingen motforestillinger mot at en foretar en fornyet vurdering av en slik type forslag opp mot menneskerettighetenes skranker, og jeg registrerer at det i den politiske debatten også i andre land, eksempelvis i Sverige, hvor de har et noenlunde tilsvarende system som det vi har, er en diskusjon om hvorvidt det er mulig å bruke omvendt voldsalarm også i tilfeller med straffeprosessuelt besøksforbud. Men det kan også være noen utfordringer med det, så veien er nok ikke uten humper.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-08:
Utfordringen med formuleringen i forslaget er at en ber om en konklusjon før en vurdering. Hvis en skal konkludere med at vi skal legge frem et forslag som betyr at en skal bruke omvendt voldsalarm også for tilfeller med straffeprosessuelt besøksforbud – med den kunnskap man har om at det tidligere har vært ansett for å kunne være i strid med menneskerettighetene – mener jeg formuleringene i forslaget er av en slik karakter at Stortinget ikke bør vedta den formuleringen. Samtidig er jeg opptatt av at vi skal sikre bruken av omvendt voldsalarm innenfor det regimet vi har i dag, og gjerne vurdere hvordan vi kan utvikle og utvide denne bruken. Men jeg mener det er nødvendig å ha en grundig vurdering også opp mot menneskerettighetene før Stortinget skulle konkludere med at et arbeid med en proposisjon med en gitt konklusjon skal igangsettes. Jeg mener det er en viktig forskjell.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-08:
Jeg skal ikke blande meg inn i Stortingets behandling her, men jeg kan i hvert fall bekrefte at dersom dette gjøres om til et oversendelsesforslag, vil regjeringen forholde seg til det og ta det med seg inn i de vurderingene som den skal gjøre videre.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-08:
Til det siste kan jeg si at saksordførerens oppsummering i flere innlegg i dag oppsummerer også det som har vært regjeringens utgangspunkt i denne saken. Stortinget står fritt til å behandle også denne typen lovendringsforslag på den måten Stortinget har behandlet dette lovendringsforslaget. Jeg respekterer at det er stor uenighet om disse spørsmålene i Stortinget, naturligvis, men jeg tør minne om at vi for relativt kort tid siden, etter et representantforslag fra Senterpartiet, endret foreldelsesbestemmelsene for mordbrann uten forutgående behandling, høring eller lignende fra regjeringens side. Det var et initiativ fra Senterpartiet om å endre straffeloven, som Stortinget sluttet seg – så vidt jeg husker – nesten enstemmig til. Så den formen for prosess er altså ikke spesielt utfordrende for denne sal, heller ikke for Senterpartiet, i andre saker. Jeg forstår at det kan være forskjell på saker og sakers politiske engasjement og uenighet, men jeg mener at Stortinget er godt innenfor den rammen i denne saken, naturligvis. Det står Stortinget fritt til å være, og det er naturligvis slik at regjeringen stiller seg bak sine egne stortingspartier.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-08:
Om dagen er historisk eller ikke, får ettertiden si noe om, men jeg tror i hvert fall oppfølging av vedtaket til slutt vil ende i noe som må kunne anses som historisk. Jeg vil takke komiteen og saksordføreren for et godt stykke arbeid, og jeg har også lyst til å understreke at det har vært veldig mange gode, gjennomtenkte og reflekterte innlegg, enten man er for eller imot juryordningen. Dette er en krevende sak. Det er mye engasjement – og har vært det over mange, mange år – og regjeringen har i sin regjeringsplattform skrevet at vi skal fornye juryordningen. Det kan vel gjøres på mange måter, bl.a. ved å innlemme juryen i en stor meddomsrett f.eks., men det er ingen tvil om at de tiårene vi har bak oss med diskusjoner om juryordningen, også har ført til at en del av utfordringene med juryordningen har kommet klarere frem – eksempelvis fravær av begrunnelse. Målet med juryordningen er å sikre at en har et lekmannsinnslag som er så sterkt at en faktisk dømmes av sine likemenn. Det er en snart 130 års rettstradisjon en diskuterer i dag, hvor det blir fattet vedtak om at en etter hvert skal gå bort fra den rettstradisjonen. Noen vil nok finne grunn til å heve flagget i dag, andre vil nok fortsatt vente med det eller holde det nede. Det er også et perspektiv som noen har vært så vidt inne på knyttet til forskjellen på debatten om lekmannsinnslag og juryordning i dag i forhold til tidligere, nemlig at avstanden mellom lekfolk og «lærd» er mindre i dag enn det den var for 130 år siden. Vi har en befolkning som har et langt høyere utdanningsnivå, og det betyr også at den «klasseforskjellen» som på en måte var en viktig begrunnelse for juryordningen, at man ikke skulle la seg styre av en embetsmannsstat, men i denne typen saker skulle dømmes av sine likemenn, har en litt annen fasong iallfall enn det den hadde for 130 år siden. Jeg mener det er regjeringens oppgave nå å følge opp dette vedtaket gjennom å sikre at vi tar med oss det aller beste fra juryordningen inn i en ny ordning med meddomsrett. Det blir et omfattende arbeid. Som Stortinget er kjent med, jobber vi også med en revisjon av straffeprosessloven, men arbeidet med juryordningen er tatt ut av den prosessordningen, fordi dette er utredet lenge. Dette forslaget gir klare føringer, og Stortinget har på mange måter sagt sitt om hva de ønsker som sluttresultat. Men vurderingen av innretningen av hvordan dette skal være, er det nødvendig å ha en grundig og skikkelig gjennomgang av, slik at en ivaretar det som også er de aller beste sidene ved juryordningen.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-08:
Jeg forskutterer naturligvis ikke budsjettbehandlingen, det vet representanten Vågslid veldig godt. Men jeg har lyst til å si at innsparingspotensialet ikke er en god begrunnelse for å endre prosessform. Når en diskuterer spørsmålet om juryordning eller meddomsrett, er det de prinsipielle, vektige argumentene som må styre beslutningen, og derfor mener jeg også det er altfor tidlig å si noe om hva et eventuelt innsparingspotensial kan være. En kan jo faktisk risikere det motsatte, altså at man ved en ny meddomsrett vil ha et lekmannsperspektiv som bidrar til at man vil få økte kostnader i forhold til det som er dagens praksis. Så jeg synes det er litt tidlig å konkludere om dette blir billigere eller dyrere, og jeg mener også at det egentlig ikke er så viktig i en diskusjon om de virkelig store spørsmålene i norsk strafferettspleie, om hvem som skal dømme dem som skal dømmes.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-08:
Jeg har ingen problemer med å se potensielle utfordringer i det. Det er derfor det er så viktig nå at vi i den jobben som skal gjøres, klarer å ivareta det som er den beste siden ved juryordningen, nemlig at juryen i veldig stor grad har kompetanse selv til å avgjøre straffespørsmålet, men at man nå med en utvidet meddomsrett vil ha et felles ansvar med fagdommerne. Så er jeg litt i tvil om rollen som fagdommerne har i dag, er like sterk i en domstolsammenheng med en stor meddomsrett som den kan ha vært tidligere. Og så er jeg litt i tvil om om en på en måte kan angripe meddomsretten som institusjon eller som måte å fungere på som et forsvar for juryordningen, rett og slett fordi de aller fleste straffesaker, som representanten selv er inne på, jo blir ført for en meddomsrett, og det må bety at vi mener at det er et forsvarlig og godt system i alle andre straffesaker. Da er det heller et spørsmål om, etter min oppfatning, at man også i de mest alvorlige sakene skal ivareta et kanskje enda sterkere lekmannsperspektiv enn det som gjøres i dagens meddomsrett.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-08:
Det er ikke noen tvil om at det er alternative måter å løse dette på. Det går an å innføre ordninger som gjør at juryen også begrunner sine avgjørelser. Så vil det alltid være et spørsmål om den begrunnelsen ville gitt en nødvendig merverdi, om det ville være mer ressurskrevende i forhold til den økte rettssikkerheten som vil være en konsekvens av det. Det er et helt legitimt standpunkt å ha, å mene at en kunne innført en begrunnelsesplikt for juryen. Nå registrerer jeg at Stortinget er ganske tydelig på hva de ønsker, og så har jeg vært veldig tydelig fra Stortingets talerstol på at det er viktig å ivareta lekmannsperspektivet, og jeg opplever også at alle som har hatt ordet i dag, er opptatt av at det skal ivaretas om mulig enda sterkere enn det som gjøres i dag. Så jeg tror nok at det er viktig å finne en løsning som både ivaretar hensynet til rettssikkerheten på en skikkelig måte, får med en begrunnelse og har et lekmannsinnslag som er veldig sterkt.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-08:
Jeg vil først oppklare det som fremstår som en slags misforståelse – at jeg skulle mene at juryen er en mindre klok ordning, eller at de som sitter i juryen, nødvendigvis er mindre kloke i dag enn det de var tidligere. Det mener jeg ikke. Jeg mener det har vært veldig gode grunner for juryordningen i løpet av den tiden juryen har fungert, men jeg mener samtidig at en må ta høyde for at samfunnet endrer seg. Vi har en befolkningssammensetning i dag hvor andelen med høyere utdanning er langt høyere – uten at det betyr at de som satt i juryene tidligere, var mindre kloke. Jeg vil rett og slett ikke ha det på meg. Når det gjelder spørsmålet om ombudsmenn og juryordningen, er jeg ikke helt sikker på om jeg forstår sammenligningen godt nok. Men det som jeg har vært veldig opptatt av i innlegget – som regjeringen er opptatt av, og som jeg opplever at alle her har vært opptatt av – er at en skal sikre lekmannsperspektivet godt inn i en ny ordning også. Så vil regjeringen utrede ulike modeller for hvordan det kan ivaretas på en best mulig måte. Jeg mener at det perspektivet Lundteigen er opptatt av, også vil kunne ivaretas på en god måte med en ny ordning.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-08:
Det kan godt være at det er de fremste av de fremste av likemenn som velges til juryen, men det er de samme som vil bli valgt ut til meddomsrett. Jeg må si at jeg har stor tillit til lekmenn i dagens samfunn. Det har jeg hatt bestandig og mener det har vært godt ivaretatt gjennom juryordningen. Men jeg er ikke overbevist om at en lenger kan si at lekfolk som deltar i en meddomsrett, automatisk lar seg overkjøre av fagdommerne. Jeg tror ikke det er en så stor utfordring som det det kan ha vært tidligere. Så er lekmannsinnslaget helt avgjørende å sikre. Alle her har vært opptatt av at lekmenn skal være i flertall. Alle har vært opptatt av at lekmannsinnslaget ikke skal svekkes. Da blir det opp til regjeringen å gjennomgå disse føringene, legge frem et forslag til en modell med en utvidet meddomsrett som ivaretar de utfordringene en nå vil løse, og samtidig hensyntar de fordelene som juryen har hatt ved seg.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-08:
Jeg synes det var gode refleksjoner fra saksordføreren på slutten her. Samtidig forstår jeg også representanten Lundteigens engasjement for lekmannens styrke og stilling i norsk rettsvesen. Men det er heller ikke sånn at man kan si at det kan plasseres inn på en helt klar og tydelig skala, at en juryordning vil gi 100 pst. innflytelse, mens en meddomsrett vil gi 50 pst. eller 0. Jeg synes det engasjementet blir litt underlig, for det må vurderes opp mot hvilken modell som da faktisk blir lagt frem fra regjeringen, hvilke ulike modeller som blir vurdert, og hvilken modell som Stortinget til slutt lander på. En kan jo f.eks. si at lekmannsinnslaget får større innflytelse gjennom at det er flere som vil delta i straffeutmålingen. I dag er det bare et utvalg av juryens medlemmer som sammen med fagdommerne deltar i straffeutmålingen. Så jeg synes kanskje vi trekker konklusjonene litt for tidlig med hensyn til at lekmannsinnslaget blir så forsvinnende lite hvis en endrer juryordningen til en meddomsrett, som vi ennå ikke vet sammensetningen av. Så er jeg litt skeptisk, må jeg innrømme, når jeg hører representanten Lundteigen mer eller mindre si at det er fagdommerne i en meddomsrett som sitter med all makt. For det skulle indikere at lekmannsinnslaget i dagens meddomsretter er uten betydning. Det vil jeg veldig sterkt avvise. Lekmannsinnslaget i dagens meddomsretter er overhodet ikke bortkastet. De utgjør en svært viktig del for at retten skal ha den legitimiteten som vi er avhengig av at domstolene skal ha. Så kan man godt ønske at lekmannsinnslaget var enda sterkere. Og det er disse vurderingene vi skal komme til nå, når vi skal følge opp dette stortingsvedtaket, for det vil da kunne være aktuelt å sette meddomsretten på en helt ny og annen måte. Det ligger innenfor rammen, slik jeg leser Stortingets vedtak i dag.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-08:
Som representanten Vågslid nevner, er barnehusene nå i revidert blitt styrket ytterligere. Det er positivt. Det er behov for å se nærmere på hvordan den ressursen skal utnyttes fremover. Hvis den økningen fortsetter, er det ingen tvil om at kapasiteten på barnehusene vil bli veldig sterkt utfordret. Det er også adressert i forbindelse med behandlingen av nærpolitireformen på en veldig god måte. Når det gjelder kuttet til barnehus i ett enkelt politidistrikt, har jeg lyst til å generalisere det svaret litt: Det er en klar forventning fra min side til at hvert enkelt politidistrikt som har ansvaret for barnehusene, gir dem tilgang til de ressursene som er nødvendig for at barnehusene skal løse de oppgavene som de er satt til å løse. Dette er en type kriminalitet som er veldig klart politisk prioritert – jeg hadde nær sagt – fra øverste til nederste engasjement, og det er veldig tydelig formidlet. Det er derfor viktig at alle politimestrene sikrer at barnehusene har tilgang til de ressursene de har. Så er jeg også opptatt av at øremerking ikke skal bli en slags hvilepute. Det er ikke nødvendigvis slik at det at man øremerker penger, sikrer at ressursene er forvaltet på en tilfredsstillende og god måte.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-08:
Jeg er mest opptatt av at barnehusene får anledning til å levere den kvaliteten de skal, innenfor de tidsfristene de skal, og det ansvaret er veldig tydelig plassert. Det er jeg som har det øverste politiske ansvaret, det er hver enkelt politimester som skal levere det på barnehusnivå. Så kan man godt si at det å øremerke en bestemt pott til det arbeidet vil ivareta det perspektivet – kanskje. Men det kan også få den motsatte effekten, for da kan politimesteren si at nå har de fått de øremerkede midlene – jeg ser at de trenger mer, men de har tross alt fått det som Stortinget har sagt at de skal ha, ergo får de ikke mer fra politimesteren. Så det er ikke sikkert at øremerking er den optimale løsningen på dette, men det kan godt være et virkemiddel som kan brukes, jeg avviser ikke det. Det aller viktigste tror jeg er å være helt tydelig i forventningen til hva slags kvalitet som skal leveres, og at ressursene skal følge den økningen som vi nå ser, og at det er nødvendig, også fra politisk hold, å vurdere hva det betyr for bevilgningsnivået fremover til politidistriktene.