Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 1999-06-09:
Innledningsvis vil jeg få lov til å berømme saksordføreren for et meget godt stykke håndverk når det gjelder arbeidet med denne meldingen. Saksordføreren har hele tiden sørget for at komiteen har vært oppdatert når det gjelder framdrift og innhold i det som har blitt framlagt fra hans side. Dette har gjort komiteens arbeid oversiktlig og sørget for en fornuftig framdrift i saken. Jeg vil si at mye av det som er omtalt i St.meld. nr. 21, er meget bra med tanke på det arbeid som vi har foran oss når det gjelder å få til en helhetlig rehabiliteringspolitikk. Men det er ikke alt som står i denne meldingen, som er like bra. Skal en få til en helhetlig rehabiliteringspolitikk, er det viktig at en først definerer hva dette er. Det aller viktigste prinsippet er at det alltid er brukeren som må settes i sentrum, særlig hvis en skal få til et godt rehabiliteringstilbud tilpasset den enkelte. Det er viktig at en sørger for å få til en politikk som gjør at flest mulig kan komme tilbake til en ønsket livssituasjon, og arbeid er bl.a. et av de mange kriterier som må til på veien. Skal en kunne få til at flest mulig får en mulighet til å komme tilbake i jobb, er det viktig at en får til fleksible ordninger både for arbeidstaker og for en eventuell arbeidsgiver. På bakgrunn av dette har Fremskrittspartiet sammen med Arbeiderpartiet og SV fremmet et forslag om å be Regjeringen legge fram en sak for Stortinget om «en ordning med økonomisk kompensasjon til arbeidsgivere som ansetter uføre eller personer med redusert arbeidsevne, basert på at kombinasjonen av arbeid og trygd kan foregå ned til 20 pst. uførhetsgrad». Det er også viktig for Fremskrittspartiet i denne situasjonen å påpeke det som partiet tidligere har påpekt, at det er viktig å få til en samlokalisering av arbeidskontor, sosialkontor og trygdekontor, slik at man kan få en helhetlig politikk når det gjelder å få folk tilbake i arbeid. Når en ser det antall unge funksjonshemmede som i dag har sitt tilhold på landets sykehjem, og det tilbudet disse får der, finner Fremskrittspartiet det nødvendig å påpeke at dette er en uakseptabel situasjon. Det er derfor gledelig at Regjeringen nå legger fram et forslag i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett om en økning på 1 mill. kr i tilskuddet til utskriving av unge funksjonshemmede fra sykehjem. Dette er positivt, og vi håper virkelig at dette vil kunne medføre at flere blir utskrevet fra sykehjem, for det er en uverdig tilværelse for disse unge å være der. Fremskrittspartiet vil peke på at bruk av sykehjem som rehabiliteringsinstitusjon i dagens situasjon ikke er aktuelt. Slik Fremskrittspartiet ser det, er antallet sykehjem altfor lavt på landsbasis, og belegget i de somatiske sykehjemmene består av pasienter som stort sett er over 80 år, som er tungt pleietrengende og lite egnet for rehabilitering. Komiteen er gjort kjent med at en del opptreningsinstitusjoner mangler godkjenning for en del av sin reelle kapasitet, samtidig som etterspørselen etter tilbudene er meget stor. Jeg kan her nevne et eksempel fra mitt eget hjemfylke Møre og Romsdal, nemlig opptreningsinstitusjonen Muritunet, som ikke får fullt ut utnyttet sin kapasitet. Flertallet, alle unntatt regjeringspartiene, har heldigvis forståelse for denne situasjonen, og disse partiene ber om at opptreningsinstitusjoner som fyller kriteriene for godkjenning, og som har etterspørsel etter sine rehabiliteringstilbud, snarest får godkjenning, slik at de kan få utnyttet sine lokaler, sitt utstyr og sin kapasitet maksimalt. Det er viktig og nødvendig for at flest mulig skal kunne få et etterlengtet tilbud ved en opptreningsinstitusjon at vi også får et samspill mellom private og offentlige rehabiliterings- og opptreningsinstitusjoner, Derfor er det viktig å legge merke til det som står på side 9 i innstillingen. Grunnen til at jeg minner om det som står der, er en situasjon som oppstod da vi behandlet en annen sak i denne sal, som dreide seg om mammografiscreening og samspillet mellom offentlige og private institusjoner. Det står følgende: «Komiteen finner det naturlig at fylkeskommuner og kommuner tar hensyn til opptreningsinstitusjonenes behandlingstilbud ved planlegging og dimensjonering av egne rehabiliteringstilbud, og komiteen ser det som viktig at pasienter som behandles ved private opptreningsinstitusjoner, tas med i de fylkeskommunale statistikker for rehabilitering.» Det er som sagt viktig at vi får et samspill mellom offentlige og private institusjoner. Fremskrittspartiet er bekymret for de store ekstrautgiftene som mange kronisk syke og rehabiliteringsavhengige pasienter har. Det kan være ekstrautgifter til medisiner, legekonsultasjoner og ulike former for helsehjelp. Disse utgiftene overstiger som regel egenandelstaket, og det kan dreie seg om opp til 40 000 kr i året. Fremskrittspartiet fremmer derfor forslag om at det innføres et tak 2 i forbindelse med egenbetaling for kronisk syke. Fremskrittspartiet ser det som viktig at finansieringsordningen for opptreningsinstitusjoner blir den samme som den som er gjort gjeldende for offentlige sykehus, når pasienten er henvist fra lege eller sykehus. Fremskrittspartiet er videre glad for at det skisserte forslaget til hvordan rehabiliterings- og opptreningsinstitusjoner skal finansieres, slik det fremkommer i meldingen, ikke har fått støtte. Jeg er meget glad for forslaget om å be Regjeringen legge fram et nytt forslag til finansiering av disse institusjonene som sikrer framtidig drift og god kvalitet. Fremskrittspartiet vil påpeke at i de fylkeskommunene der det er mulig å kjøpe rehabiliteringstjenester fra private senter, bør dette gjøres, jf. det jeg sa tidligere. Det er derfor ikke ønskelig å styre de økonomiske ressursene gjennom fylkeskommunen. Helt avslutningsvis vil jeg ta opp de mindretallsforslagene hvor Fremskrittspartiet står alene eller sammen med andre, og som er gjengitt i innstillingen.