trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-22:
La meg bare avslutte denne diskusjonen om freshman-året, for jeg mener at vi har gode argumenter for å si at det første av fire år i en bachelorutdanning egentlig tilsvarer et nivå på Vg3 i Norge. Likevel er det jo sånn at vi hele veien må vurdere de virkemidlene vi har fordi vi ønsker økt internasjonalisering når det gjelder høyere utdanning. Derfor mener regjeringen at det er viktig å se på de systemene vi har, for ønsket om å bidra til økt internasjonalisering vil være overordnet de vurderingene vi gjør av hvilke nivåer det skal være. Så om Erasmus-programmet og fornyelse av det. Vi har jo et stort antall elever og studenter som har interesse av å ta deler eller hele studiet i utlandet. Jeg tror ikke vi kommer til å ha så store utfordringer med det. Utfordringen er kanskje mer å få spredt det på litt flere land enn det som ungdommens interesser retter seg mot nå.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-22:
Nå skrev jeg så blekket sprutet. Det er fordi det er veldig lenge siden jeg har hørt en Kristelig Folkeparti-representant som har lovprist kveldsåpne barnehager – og med den grad av fleksibilitet man kan kreve i litt ulike livsfaser. Det synes jeg er veldig interessant. I andre sammenhenger hvor jeg diskuterer barnehager med representanter fra Kristelig Folkeparti, ses det nærmest på som en vederstyggelighet at barn skal ha et tilbud i barnehagen på kvelden. Det representanten Dagrun Eriksen nå tar opp, er nettopp at man i perioder kan ha noen behov hvor et tilbud fra barnehagen kan være den beste støtten for foreldrene, og ikke minst for barna som da er i et miljø hvor de er kjent. De problemstillingene som representanten Dagrun Eriksen tar opp nå, har jeg selvfølgelig også hørt fra studentsamskipnadene. Det er riktig at siden det generelle barnehagetilbudet har blitt mye bedre og mye rimeligere, har noe av behovet for en egen støtteordning for studentbarnehager blitt mindre. Jeg skal ta denne diskusjonen med samskipnadene også, for vi har jo dialog om mange utfordringer som dreier seg om velferdstilbud til studenter, og forhøre meg litt om hvordan utviklingen i studentbarnehagene er, og hva slags fleksibilitet de kan tilby innenfor de rammene de har. Så kan jeg heller på et senere tidspunkt komme tilbake til hvordan vi i tilfelle kan følge opp dette. En av utfordringene vi da fort kommer i, er at også andre yrkesgrupper gjerne vil ha den typen tilrettelegging – man kan vel ikke kalle studentene en yrkesgruppe, men dog – og har gode begrunnelser for det. Da bør kanskje Kristelig Folkeparti i mellomtiden rydde litt opp i hva de egentlig mener om kveldsåpne barnehager. Det kan jo ikke være sånn at det er et fantastisk godt kvalitetstilbud til studenter, men et overgrep mot barn som f.eks. har foreldre som jobber på Gardermoen eller andre steder i skift. Vi har vært innom mange viktige forslag, og hver for seg koster ikke de nødvendigvis all verden. Her dreier det seg om å se litt hvordan man kan gå igjennom de støtteordningene som finnes. Jeg registrerer at med unntak av studentbarnehagene, ligger det heller ikke konkrete forslag inne i Kristelig Folkepartis alternative budsjett til dette. Her tror jeg faktisk at posisjonen og opposisjonen må samarbeide litt om å få dette tema på dagsordenen for å sørge for at vi hele veien kan gjøre forbedringer.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-22:
I min kommentar om studentbarnehager er det mulig at jeg ble revet noe med, og det er fordi jeg var på en debatt om barnehager bl.a. med en representant fra Kristelig Folkeparti på Høgskolen i Oslo og Akershus i går kveld, der nettopp spørsmålet om kveldsbarnehager og nattbarnehager var oppe. Jeg tror ikke jeg går noe videre på det nå, men bare oppfordrer til å sortere argumentene litt, for det som kan være gode velferdstilbud for småbarnsforeldre som er studenter, kan ha en lignende begrunnelse for andre yrkesgrupper også. Det er barns beste som skal gjelde over alt i forhold til barnehagetilbudet. Ja, det er riktig at Kristelig Folkeparti har et engasjement i dette, men jeg tror at noe av dette engasjementet også skyldes representanten Dagrun Eriksen og hennes eget personlige engasjement for studenter med barn. Det er også viktig å framheve, for enkeltindivider kan påvirke den profilen og det engasjementet som et parti har, og i denne saken har Dagrun Eriksen personlig vært viktig. Så har jeg bare lyst til å si at det er ikke bare regjeringen som har sagt «se på» i denne saken. Når jeg ser igjennom de alternative statsbudsjettene, finner jeg økt tilskudd til studentbarnehager, mest hos Kristelig Folkeparti, litt hos Venstre, men jeg finner ikke de konkrete forslagene, som jo ikke bare er å se på regelverket, men som faktisk har bevilgningsmessig betydning også, over statsbudsjettet. Så det er en oppfordring til alle de partiene som i dag har vist engasjement og interesse rundt situasjonen for studenter med barn, at det må faktisk følges opp med helt konkrete forslag. Da handler det ikke bare om å se på noen regelverk opp mot hverandre, det handler også om å være villig til å bevilge de pengene som skal til for å justere det. Det er ikke de største kravene vi blir stilt overfor, men dette er en gruppe som ikke nødvendigvis har all verdens tid til å drive politisk påvirkningsarbeid i tillegg til å være studenter og småbarnsforeldre, selv om Norsk studentorganisasjon fører deres sak. Jeg skal gå igjennom eksemplene som har kommet opp her, både det som dreier seg om de direkte økonomiske støtteordningene og studiestedenes evne og vilje til å legge til rette for praktiske løsninger. Det er kanskje særlig det rundt de studiene som krever en praksisperiode, som vi kan understreke er viktig. Jeg vil gjerne takke representanten Dagrun Eriksen og de andre deltakerne for en viktig debatt.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-22:
Det var et par utfordringer representanten Tingelstad Wøien kom med, som jeg glemte å kvittere ut, og hvor jeg gjerne vil ta opp hansken igjen. Det ene er å skaffe seg en oversikt over hvordan ulike naturbrukstilbud rundt omkring i fylkene har laget forskjellig innhold og ulike modeller for å få til dette. Det tror jeg kan være veldig interessant. Her tror jeg kanskje fylkene ikke helt vet om hverandre heller, og at de har litt å hente når det gjelder å bli inspirert. Så vil det jo også, når vi kommer tilbake til hvordan vi skal legge opp det generelle løpet for videregående opplæring og yrkesfagene videre, kanskje være større muligheter med hensyn til fleksibilitet her, som også naturbruk kan gjøre seg nytte av. Det er også helt opplagt at et nært samarbeid mellom skolen og næring og bedrifter er veldig viktig for å vekke ungdommens interesse og engasjement for å velge å gå i denne retningen. Så jeg er veldig glad for at representanten Tingelstad Wøien bruker de mulighetene hun har i kontakt med næringene, til nettopp å oppfordre til at de også kanskje kan banke på døra. For her er det en læringsarena som er avgjørende viktig for å nå målsettingen, men også for å motivere ungdom. Så er det en problemstilling til, og det dreier seg om voksne som kanskje har en annen utdanning, som kanskje ikke tidligere har tenkt at de skulle overta noen gård, og som plutselig står der med den kunnskapen de har hatt med seg fra barndom og ungdom ved å ha hjulpet til i alt det praktiske arbeidet, men som trenger en utdanning på toppen av den de har, for å kunne gjøre en god jobb f.eks. som bonde. Da tror jeg det også er viktig at vi ser på de tilbudene som voksne har til å kunne ta den typen utdanning på en fleksibel måte, og knyttet til nye yrkesplaner.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-22:
Jeg takker for at Stortinget har diskutert disse viktige spørsmålene, at interpellanten, Tingelstad Wøien, har gitt oss anledning til det, for nå har det kommet fram interessante synspunkter og noen konkrete forslag og vurderinger som vi kan ta med oss videre når vi skal utarbeide den stortingingsmeldingen som dreier seg om hele grunnopplæringen, der veldig mye av perspektivet vil være hvordan dette henger sammen med høyere utdanning. Nå snakker vi om et område, som f.eks. representanten Marianne Aasen var innom, som er i rivende utvikling. Vi vet vi trenger ny kunnskap, vi vet vi trenger oppdatert kunnskap, og vi vet vi trenger en vesentlig kombinasjon av teoretisk og praktisk kunnskap for å løse de utfordringene som landbruksnæringen – og produksjonen av mat – står overfor. Jeg deler Anne Tingelstad Wøiens optimisme når det gjelder interessen rundt kortreist mat, kvalitet, og kvalitet når det gjelder dyrehelse. Mange flere er blitt opptatt av at man driver et landbruk som er etisk forsvarlig, der man kan være sikker på, hvis man spiser en god lammestek, at det har vært et lykkelig dyr. Den type kvalitetskrav er folk mer opptatt av nå enn før, og vi kommer til å bli enda mer opptatt av det jo mer kunnskap vi får om det. Så jeg tror at dette er et område som kommer til å ha økende interesse i årene framover, og kompetansen rundt dette er det veldig viktig å ta vare på og utvikle videre. Jeg takker for den diskusjonen vi har hatt. Her finnes det mange muligheter både gjennom det videregående skoleløpet og overgangen til høyere utdanning, og det finnes muligheter til å se på ett år innenfor fagskoleutdanningen, som jo vil være aktuelt for mange som har tenkt seg et annet løp, eller som ønsker å kombinere produksjon av mat med et annet yrke. Jeg tar med meg de forslagene og synspunktene som har kommet i debatten, i det videre arbeidet.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2012-11-22:
Forslagene er fremmet allerede. Fremskrittspartiet støtter forslag nr. 1 og 2.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2012-11-22:
I sitt fyldige svar på dette representantforslaget viste statsråden til at SIU siden 2010 har jobbet systematisk etter en intern plan i sitt arbeid med internasjonalisering i grunnopplæringen. Det vises òg til at det har vært et samarbeid mellom SIU og Utdanningsdirektoratet om et utkast til plan for internasjonalisering i grunnopplæringen, som for tiden er til behandling i departementet. Da er mitt spørsmål: Når kan vi forvente at denne planen blir ferdig og implementert i skolen?
Henning Warloe (Høyre), 2012-11-22:
Jeg tror statsråden skulle til å si noe om det såkalte freshman-året i andre land og økonomisk støtte til norske studenter som tar det som start på studiene sine. Så vidt jeg husker, la regjeringen i statsbudsjettet for 2012 inn midler til et visst antall studenter i de såkalte BRIC-landene. Det var vel nærmest å betrakte som en håndfull studenter som får økonomisk støtte til å gjennomføre studier i disse landene, som selvfølgelig er viktige for Norge fordi det er de store viktige økonomiene som vokser frem nå. Men jeg har heller ikke sett at det er fulgt opp med flere midler til flere studenter. Er det slik at statsråden er stolt og fornøyd – eller i alle fall en av delene – når det gjelder de 17 studentene, eller hva det var, som det var bevilget penger til i inneværende års budsjett?
Henning Warloe (Høyre), 2012-11-22:
Jeg hadde egentlig et nytt tema, men jeg skal forsøke å kombinere dette, for det hadde vært interessant å høre statsråden si noe om hvilke fremtidsperspektiver hun har når det gjelder norske studenter i utlandet, først og fremst da kanskje i disse BRIC-landene, som er en konkret øremerket bevilgning som allerede er satt i gang, og som vil kreve oppfølging dersom man virkelig ønsker at flere norske studenter skal velge utdanning der. Så kort om det neste temaet: EUs nye program – «Erasmus for alle» vil sannsynligvis bli det norske navnet – har ganske ambisiøse fremtidsplaner når det nå debatteres og kanskje vedtas allerede i slutten av denne måneden. Budsjettet øker med 70 pst., og antall utvekslingsstudenter/-elever – ungdommer – blir sannsynligvis doblet, til hele 800 000. Vil Norge klare å henge med i den voldsomme veksten som det legges opp til i EU?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2012-11-22:
Kunnskapsbygging er en forutsetning for at vi i Norge i fremtiden skal kunne være mer innovative, jobbe smartere og opprettholde vår konkurranseevne. Derfor er kunnskapsbygging også helt avgjørende for at Norge skal kunne opprettholde sin velferd. Samtidig erfarer vi at Norge i stigende grad er avhengig av import av ulike typer arbeidskraft. Det er vanskelig å forestille seg hvor norsk byggenæring ville vært i dag uten polske bygningsarbeidere, eller hvor olje- og gassnæringen og leverandørindustrien ville vært uten utenlandske ingeniører. Global kunnskapsdeling er et faktum, og kunnskap utmerker seg på den måten at jo mer vi deler, jo mer kunnskap kommer det ut av dette. For et lite land som Norge, og med en verdiskaping som i aller høyeste grad er kunnskapsdrevet, er det av største betydning at vi har en offensiv tilnærming til internasjonalisering – fordi vi har alt å tjene på det. Det er bakgrunnen for at Høyre ønsker sak om status for de internasjonaliseringstiltakene som ble skissert i St.meld. nr.14 for 2008–2009, og det er også begrunnelsen for at vi mener Norge trenger en oppdatert strategi for internasjonalisering av utdanning og arbeidsliv. Et mer grenseløst arbeidsmarked har åpnet nye muligheter også for oss nordmenn. Det norske utdanningssystemet må legge til rette for at unge mennesker finner det attraktivt å søke jobb utenlands. Det innebærer at vi må tilby relevant språkopplæring, og vi må stimulere til at enda flere norske elever og studenter deltar i utvekslingsprogrammer. Høyre er her opptatt av at elever på yrkesfag i større grad inkluderes i slik utveksling. Høyre mener også at det er viktig med tiltak for mer forutsigbare godkjenningsordninger for utenlands skoleår og bedre støtteordninger fra Lånekassen for elever i videregående skole som ønsker å ta et semester ute. Det er noe puslete over regjeringens ambisjoner for utenlandsstudenter. Høyre finner det helt uforståelig at regjeringen i 2013-budsjettet ikke følger opp og innfører studiestøtte for førsteårsstudenter på bachelorprogrammer i alle ikke-vestlige land og USA. Det ville vært en viktig investering for fremtiden, men Høyre konstaterer at her svikter regjeringen igjen – det til tross for avtaler med USA, der vi skal samarbeide mer om både forskning og utdanning. Internasjonalisering av utdanning står høyt på EUs dagsorden, som det har vært sagt her, bl.a. i replikkordskiftet. Vi kjenner ikke det økonomiske omfanget av den europeiske satsingen – hva det til syvende og sist blir – men vi vet at EU har skyhøye ambisjoner for det foreslåtte programmet for utdanning, ungdom og sport. De norske ambisjonene kan ikke være dårligere. Vår økonomisk gunstige situasjon skulle tvert imot tilsi at vi satser enda mer på internasjonalisering på utdanningsområdet for å gjøre norsk ungdom enda mer attraktiv i møte med et arbeidsliv som etterspør høyt kvalifisert arbeidskraft.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2012-11-22:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Jeg tror diskusjoner som dette – der vi får lov til å se de forskjellige ordningene, se hullene og diskutere oss litt sammen til hvor det er vi må sette inn støtet – kan føre til noe bra. Hvis denne statsråden tar utfordringen like godt som sin forgjenger Tora Aasland, har jeg også håp om at vi vil se resultater – ikke bare gode ønsker – når det gjelder dette. La meg ta opp et poeng som jeg ikke tok opp i min innledning, og som heller ikke statsråden berørte, nemlig forholdet til barnehager. Barnehagene lå tidligere under Familiedepartementet, mens studentbarnehagene fikk et ekstra tilskudd fra Kunnskapsdepartementet. Etter at barnehageforliket kom og man senket foreldrebetalingen i de ordinære barnehagene, så Kunnskapsdepartementet ikke like stort behov for å beholde det ekstra tilskuddet man hadde til studentbarnehagene. Vi har i tillegg nå lagt barnehagene inn i kommunerammene. Da ser man at en del av de studentbarnehagene som har overlevd, og som samskipnadene har hatt ansvaret for, har fått økonomiske utfordringer med å kunne fortsette det spesielle tilbudet som studentbarnehagene har. SiO har f.eks. sett seg nødt til å legge ned 95 barnehageplasser. Dette er ganske alvorlig for de studentene som er avhengig av det tilbudet som studentbarnehagene gir, for studentbarnehagene er annerledes enn andre barnehager. De tar hensyn til studentforeldrenes særskilte situasjon, med tilbud om kvelds- og lørdagsbarnehage til alle studenter som har barn i barnehagealder, uavhengig av om barnet har sitt ordinære dagtilbud i en studentbarnehage. Tilbudet skal sikre at studenter kan delta i kollokviegrupper, studere i eksamensperioder og få praksis, som kan være forskjellig. Barnehagene gir også eksamensgaranti ved å gi tilbud om at syke barn blir ivaretatt i barnehagen eller i hjemmet i eksamensperioder og på eksamensdagene. Barnehagene legger også til rette for nettverksbygging mellom studentfamilier med små barn, noe som kan være avgjørende nettopp i den perioden. Det legges til rette for sosiale sammenkomster på ettermiddags- og kveldstid, der det er ansatte i barnehagene til stede som kan være sammen med barna. Jeg tror det er ganske avgjørende at vi får til et fleksibelt barnehagetilbud. Derfor har jeg lyst til å utfordre statsråden på om det er tanker og refleksjoner i Kunnskapsdepartementet om å gjeninnføre et spesielt tilskudd til studentbarnehagene. Nå er jo barnehagene flyttet over til Kunnskapsdepartementet, så man har kanskje en større mulighet til å kunne se den sammenhengen. Det tror jeg hadde vært en god hjelp. Samskipnadene har ofte tatt dette opp med komiteen. Jeg tror det hadde gitt en ekstra hjelp til studentforeldrene.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2012-11-22:
La meg takke for at vi har hatt denne debatten. Jeg har også lyst til å gi honnør til studentorganisasjonen NSO, Samskipnadsrådet og ikke minst til den jentegjengen som har samlet seg på Velferdstinget i Oslo og laget gruppe av studenter med barn. Jeg er ikke sikker på om de vil gi en så stor honnør til den muligheten for fleksibilitet som er blitt framhevet i salen her i dag fra flere av talerne, for det er ganske utfordrende. Svein Harberg sa i sitt innlegg at jeg brukte «mange og innviklede eksempler». Ja, og vi skal bare prøve å sette oss inn i det, uten at vår økonomiske situasjon og studieprogresjon avhenger av det, så da kan en tenke seg hvor kavete dette kan være for studentforeldre i studietiden. Jeg må vel si at jeg er litt sjokkert over statsrådens begrepsbruk i forbindelse med Kristelig Folkeparti og studentbarnehager. Hvis man ikke har fått med seg at Kristelig Folkeparti har hatt tilskudd inne til studentbarnehager i våre alternative budsjetter under hele denne regjeringens periode, tilsier det at man ikke har brukt tid på å lese andres alternative budsjetter. Diskusjonen som har vært oppe i det siste, har handlet om nattåpne barnehager. Det er en vesentlig forskjell i forhold til kveldsåpne, og der har man også snakket om en makstid. Men det jeg kanskje reagerte mest på hos statsråden, var at hun hevdet at Kristelig Folkeparti brukte et begrep som «overgrep» i denne sammenheng. Det mener jeg er et altfor alvorlig ord å bruke i en litt lettvinn retorikk. Vi mener studentbarnehager er gode, det har vi vist i alle våre alternative budsjetter, så la meg komme med den refsen. Så utfordret Trine Skei Grande, at en må bli lei av at folk skal «se på» ting. Sist resulterte dette i handling, og jeg har alltid et håp – et utrettelig håp – om at slike ting som dette skal resultere i handling. Hvis ikke vil jeg love at om ikke jeg blir i denne salen, kommer det til å være andre KrF-ere som kommer til å mase om denne saken. Det jeg tror er det viktigste som er kommet fram av dette, er mulighetene for at en regjering nå ser på overgangene mellom regelverkene, noe jeg opplevde at statsråden var veldig positiv til. Det tror jeg hadde vært med og hjulpet for å få en trygghet inn i dette. Særlig det å se på seksmånedersregelen, noe som ble framhevet også av representanten Hanekamhaug, hadde vært veldig bra. Så det er mye igjen å gjøre på dette området. Jeg kommer til å bli lei meg hvis dette bare blir en «se på»-sak. Det gir ikke «peeng» i kassa, heller ikke trygghet i det som skal være en god tid for studentforeldre.
Bent Høie (Høyre), 2012-11-22:
Det er tydelig at de klare skillelinjene mellom Høyre og Arbeiderpartiet på dette området står ved lag. Der Høyre taler den enkelte pasients sak – forsvarer den enkelte pasients rettigheter – forsvarer Arbeiderpartiet det til enhver tid gjeldende system. Det gjorde de også i 1999, da Høyre fikk gjennomslag for fritt sykehusvalg, og da Arbeiderpartiet påpekte, med nøyaktig de samme argumentene som Støre bruker i dag: «Flertallet vil spesielt påpeke at en generell og landsdekkende rett til fritt valg av sykehus vil kunne føre til et redusert lokalt helsetjenestetilbud.» Eller som Arbeiderpartiets talsperson Asmund Kristoffersen sa da Høyre kjempet for individuelle medisinske tidsfrister, som Arbeiderpartiet i dag forsvarer: «Det vil over ganske kort tid utarme det helsevesenet som nettopp skal ivareta de pasientgruppene som ikke har så sterke rettigheter i dag.» For hver gang Høyre har fått utvidet den enkelte pasients rettigheter i det norske helsevesen, har Arbeiderpartiet brukt nøyaktig det samme skremselsbildet som de i dag bruker mot fritt sykehusvalg. De tok feil da, og de kommer til å ta feil denne gangen også. Den reduksjonen i ventetid som har vært siden ansvarsreformen i 2001, var fra 2001 til 2005, da Høyre satt i regjering. Så økte den igjen da det kom en rød-grønn regjering. Nå har den riktignok gått tilbake den siste tiden, og er tilbake på det nivået den var da denne regjeringen overtok. Det er faktisk mulig å redusere ventetiden. Det er presidenten et godt eksempel på. På presidentens tid som helseminister ble helsekøene redusert med 70 000 pasienter. Men ingen tror at det ikke i den tiden også kom nye tilbud, så helseministerens tese om at årsaken til at så mange står i kø, er at det er kommet nye tilbud, er en tese som må forkastes hvis ikke helseministeren kan bevise at det er tilfellet. Det er i alle fall andre helseministre som har klart å få til det denne helseministeren og den forrige helseministeren fra Arbeiderpartiet ikke har fått til. Jeg forstår også at helseministeren er nødt til å reise til fantasiens verden for å finne de beste argumentene mot vårt tilbud. Vi har aldri foreslått stykkprisfinansiering, og vi har ikke foreslått forsikringsbaserte løsninger. Tvert imot – jeg var i mitt innlegg veldig tydelig på at det offentlige skal prioritere mellom pasientene etter prioriteringsforskriften, på samme måte som i dag. Det kan bare være én grunn til at helseministeren og Arbeiderpartiet mener at dette vil ha en dramatisk betydning for ressurssituasjonen for helsevesenet. Det må være at de mener at pasienter som det offentlige gir den rette behandlingen, skal måtte vente lenge på behandlingen fordi samfunnet vil spare penger på det. Det har jeg ingen tro på. I så fall gir denne regjeringen flere rett til behandling enn de har tenkt å innfri, og det er ganske alvorlig.
Bent Høie (Høyre), 2012-11-22:
Det er interessant at i en sak der det åpenbart er så ulikt syn på virkemiddelbruken hos Høyre og Arbeiderpartiet, klarer ikke Arbeiderpartiet å føre en saklig debatt om uenighet i virkemiddelbruken, men er nødt til å skape et skremmebilde av den politiske motstanderens alternativ for i det hele tatt å være i stand til å argumentere imot det. Vi setter spørsmålstegn ved motivene. Jeg er ikke i tvil om at Arbeiderpartiet, på samme måte som Høyre, ønsker et helsevesen med lik tilgang for alle, uavhengig av økonomi, og ønsker at helsevesenet skal være finansiert av det offentlige Norge. Det er det tverrpolitisk enighet om i Norge. Det vi er uenige om, er med hvilke virkemidler en best når de målene. Så mener jeg at det er ganske interessant at Arbeiderpartiet ikke i det hele tatt virker bekymret for at syv år med deres virkemidler har beveget oss i en annen retning enn det som er det felles politiske målet, for de prøver å skape et inntrykk av at salget av private helseforsikringer ikke har noen betydning. Vel, 27 pst. av Storebrands kunder innen privat helseforsikring har siden 2011 brukt helseforsikringen for å få nødvendig helsehjelp – 27 pst. Den største private aktøren innen helse i Norge sier at innen nødvendig helsehjelp er det nå et større marked som betaler av egen lomme enn det de til sammen selger i forhold til de offentlige sykehusene og til forsikringsbransjen, og økningen har vært radikal de siste årene. Hadde jeg vært politiker fra Arbeiderpartiet, hadde jeg vært veldig bekymret for den utviklingen, for dette er en utvikling som fører mot at de menneskene som har god økonomi – som også er dem som i all hovedsak finansierer velferden vår ved å betale skatter og avgifter – i større og større grad nå betaler for helsetjenesten privat. Da er det grunn til å stille seg spørsmålet: Hvor lenge er denne delen av befolkningen villig til å betale både for helsetjenesten over skatteseddelen og over lommeboken og forsikringen? Jeg tror det er ekstremt viktig at vi som folkevalgte tar på alvor denne utviklingen, og sørger for at en beholder en solidarisk modell i Norge der en betaler skatt etter evne, men får helsetjenester etter behov, definert av det offentlige. Derfor ønsker Høyre at det er det offentlige som skal prioritere hvilke pasienter som skal få rett til behandling. Men når en er gitt rett til behandling, burde det være sånn at en kunne fått velge mellom de offentlige og de private tilbudene. Representanten Tendens historie er en veldig god illustrasjon på hvordan dette gradvis undergraves gjennom at folk opplever dette i hverdagen. Når de fleste av oss etter hvert har en ganske god privatøkonomi, er veien veldig kort til å betale dette selv. Høyre har nye løsninger. Vi har andre ideer om hvordan en skal ivareta disse viktige verdiene, som jeg mener det er tverrpolitisk enighet om. Men jeg registrerer at Arbeiderpartiet bruker tiden på å angripe våre løsninger istedenfor å presentere alternative løsninger.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-11-22:
Nå har kanskje representanten Høie lengre fartstid i politikken enn jeg, men så vidt jeg husker, var det Stoltenberg I-regjeringen som innførte fritt sykehusvalg, og som brakte det fram til vedtak i denne sal. Og det mener jeg har tjent landet godt. Når det gjelder pasientrettigheter, har vi nå på høring et forslag som skal rydde opp og gi veldig klare rettigheter til pasientene. Enten har pasientene en rettighet, eller så har de ikke en rettighet, og da har de heller ikke behov. Med Høyres forslag vil det bety at hvis man har fått fastlagt en rettighet, kan man gå rett ut i et fritt sykehusvalg på det nærmeste private stedet, få tjenesten og få utgiftene refundert av det offentlige. Vi har også foreslått at hvis det innen utgangen av fristen ser ut til at fristen ikke blir holdt, har Helfo et ansvar for å sikre at man får et tilbud, enten det er privat eller offentlig, innenfor rammen av fritt sykehusvalg. Så påstanden om at vi ikke legger vekt på pasientenes rettigheter, er ikke riktig. Det er det vi arbeider for hele tiden. Det er ikke systemet først, det er pasienten først. Men da må jo systemet virke slik at det kommer til pasientens interesse. Det er også sånn at ventetidene går tilbake. Representanten Høie bruker konsekvent argumentet at det er 70 000 flere i kø siden 2005. Jeg sier ikke at det er et irrelevant argument, men det er et mangelfullt resonnement, for en er nødt til å se på hvor mange som blir behandlet, og hvor lenge de venter på behandlingen. Ser man på forholdet mellom dem som venter, og behandlingstiden, går den samlede behandlingstiden ned. Det er 1,7 millioner flere behandlinger i norsk helsevesen i dag enn i 2005. Det perspektivet må tas med. Jeg har ikke behov for å kalle representanten Høies forslag for noe som tilhører fantasiens verden. Jeg beskriver et helsevesen som tilhører virkelighetens verden, og som leverer tjenester i verdensklasse. Jeg mener også at i representantens spørsmål etterlyses det samarbeid mellom de private ideelle og det offentlige. Det er denne regjeringen veldig for. Jeg mener at med godt samarbeid får man vekk flaskehalser, man kan rydde opp, og man kan sikre langsiktige pasientforløp. Men det er grunn til på vegne av styring i denne sektoren å si følgende: Forslaget til representanten Høie etterlater, som jeg sa i mitt innlegg, det inntrykk at bare man bruker den såkalte ledige kapasiteten i privat kommersiell sektor, vil køene og ventetidene forsvinne. Det tror jeg er en illusjon i denne sektoren, med de behovene som ligger der. Og, som jeg sa: Dette er ikke en kapasitet som bare er der ubrukt, den kommer fra et sted. I representantens egen region, Stavanger, møtte jeg plastikkirurgene på sykehuset. Det er to på sykehuset, det er flere ute i det private. Det viser hvor sårbart det offentlige helsevesenet er for private tilbud, som lokker viktig fagpersonell ut. Det er vi ikke tjent med.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-11-22:
La meg si tilbake til representanten Høie: Jeg tviler ikke på at Høyre vil vel for norsk helsevesen og norske pasienter. Men Høyre er veldig tydelig på rollen private, kommersielle aktører skal ha i det. Der er vi uenig. Det er feil at ikke Arbeiderpartiet fremmer nye forslag. Vi gjør det hele tiden. Blant annet vil 500 000 nå få rettigheter til behandling med de reformene vi har foreslått i pasientrettighetsloven. Det vil føre til at HELFO kommer til å bidra til å avskaffe fristbrudd fordi de innen fristen nå skal fremme et tilbud aktivt overfor pasientene, enten det er mot privat eller mot offentlig. Vi fremmer forslag til forbedringer hele tiden. Jeg tror at flere kommer til å bruke mer penger – egne penger – på helse i tiden som kommer, enten det handler om trening, andre tilbud – ting som går på muligheten til å kjøpe det ute i et marked. Det er ikke ting samfunnet kan forby. Spørsmålet er hvordan samfunnet hegner om det å ha et sterkt offentlig helsevesen. Der er det altså en saklig uenighet mellom partiene i denne sal, så vidt jeg har hørt, og Høyre og Fremskrittspartiet, hvor det nye er at Høyre har sluttet seg til Fremskrittspartiets tenkning om et fritt brukervalg i det øyeblikket behovet er identifisert. Jeg kan ikke se, hvis det er automatikk i det, at det skal kunne gjennomføres uten at det får konsekvenser for budsjettene, at de da nærmest går ut av kontroll. Representanten Høie sa at den ene institusjonen som ikke fikk anbud hos Helse Sør-Øst etter at Helse Sør-Øst bruker 100 mill. kr mer på å inngå avtaler med 19 institusjoner, kunne bare ha fortsatt under Høyres modell, og det offentlige ville betalt dersom noen ville bruke den tjenesten. Enten vil det få en stor økonomisk konsekvens, som vi ser det over hele fjøla når det gjelder etterspørsel etter helsetjenester, eller så må det bety at pengene må flyttes fra det offentlige over til det private. Der ligger det en saklig uenighet om konsekvensene av dette tilbudet. Jeg er urolig for at et norsk fagmiljø med små miljøer som vi må hegne om, hvor det offentlige alltid vil ha utfordringer for å ivareta forskning, utredning, de tunge og kompliserte oppgavene, da vil bli lidende. Representanten Olsen sa det ganske godt. Vi er enige om at det offentlige har ansvaret for å prioritere. Så trekker han slutningen ved å si at det ivaretar vi ved at det offentlige har ansvaret for å finansiere. Men der ligger forskjellen, for det er ikke bare det at det offentlige har ansvaret for å finansiere, det offentlige har også ansvaret for å prioritere bruken av ressursene, sørge for at fagmiljøer holdes på plass, sørge for at det er likeverdige tilbud over hele landet, og ikke det jeg vil kalle en subsidiert etablering av et privat marked, hvor det neste trinnet, som mine meddebattanter har pekt på, vil være at det kommer tilbud hvor lommeboka virkelig får den tellende rollen. Jeg mistror ikke representanten Høies motiv for forslaget, som jeg er helt sikker på er motivert av ønsket om at det er bra for helsevesenet og pasientene. Jeg tror bare det er en dårlig løsning, og jeg tror det er et brudd med en tradisjon i norsk helsepolitikk.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-11-22:
Jeg vil takke representanten Bent Høie for å ta opp dette temaet. Bakgrunnen for at jeg tar ordet i denne debatten, er at jeg senest for et par dager siden ble kontaktet av en mor som hadde en datter med store ryggsmerter. Datteren hadde problemer med å gå og må ta smertestillende for å klare skolehverdagen. Moren fortalte at datteren ble henvist til MR-undersøkelse, men ventelistene til de offentlige sykehusene var lange: Ahus 14 uker, Ullevål universitetssykehus 25 uker, Diakonhjemmet 10 uker, Lovisenberg 10 uker osv. Det var derfor nødvendig å oppsøke private som kunne tilby MR, men den tidligste timen der var i januar 2013. Beskjeden fra mange av de private tilbyderne var den samme: «For 2012 er den offentlige avtalen brukt opp på MR, CT og ultralydundersøkelser. Disse undersøkelsene utføres allikevel fortsatt, men kun ved at pasienten betaler for undersøkelsen selv.» Moren kunne altså få time til sin datter dagen etter, men bare ved selv å betale denne behandlingen. MR av rygg koster over 4 000 kr, ifølge moren – jeg har ikke sjekket det. Dette er penger vi ikke kan forvente at alle kan bruke for å få nødvendig helseoppfølging. Dette er ett eksempel på at helsetjenester privatiseres, og at helsetilbudet klassedeles. Mor står da med valget om å kjøpe tjenesten til datteren sin eller å la datteren gå med smerter i flere uker. I en slik situasjon, og kanskje spesielt når det gjelder barn, vil de fleste velge å betale selv – men bare dersom de har råd. Jeg må innrømme at jeg ble litt overrasket over denne historien. Det offentliges rasjonering av timekjøp hos private fører til at mange kjøper nødvendige helsetjenester med egne midler. Det skaper en utvikling mot en klassedeling av helsevesenet, som også interpellanten skriver i sin interpellasjon, en klassedeling hvor de med mest midler kan få time på dagen, mens de uten slike muligheter må vente. For å sette det på spissen, så opphører det offentlige helsetilbudet i oktober–november, men mindre private helseinstitusjoner har rasjonert de offentlig tildelte timene jevnt utover året. Avslutningsvis: Jeg er av den oppfatning at vi har et godt helsevesen i dette landet. Likevel må det være lov å ta opp ting som ikke fungerer, og som definitivt kan bli bedre.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-11-22:
Mye er sagt allerede i denne interpellasjonsdebatten. Jeg ønsker ikke å bruke mitt innlegg på selektiv historiebeskrivelse, men å se fremover. Men jeg må si at jeg ble litt overrasket over akkurat representanten Hallgeir Langeland, som ønsker å komme inn på historien – et SV som ble rundlurt av Arbeiderpartiet i sin tid: Det ble tunnel på Opseth, men ikke Ringeriksbane på SV. Jeg vil også takke interpellanten, Halleraker, for å sette fokus på nettopp Ringeriksbanen, men som det har vært sagt av flere, skulle denne vært bygget for 20 år siden. Ringeriksbanen er etter min mening på mange måter et Kinderegg: Den vil, som mange har sagt, forkorte reisetiden på Bergensbanen med en time, som også representanten Øyvind Halleraker skriver i sin interpellasjon. Den vil utvikle det siste nærområdet til hovedstaden som har hatt liten eller ingen tilflytting de seneste årene. Og den vil avlaste tilflyttingen til Asker og Bærum og ikke minst prisgaloppen på boliger. Paradokset er at Ringeriksregionen med byen Hønefoss venter på nye innbyggere, mens Oslo, Asker og Bærum diskuterer markagrensen, nedbygging av dyrket jord og fortetting, i tillegg til stadig høyere boligpriser, som gjør det vanskelig for unge å etablere seg i den regionen som bl.a. jeg bor i. Ringeriksregionen er faktisk den eneste regionen rundt Oslo som ikke har betydelig vekst i folketallet. Dette betyr også at regionen kan lokke med halve boligpriser av det som er tilfellet i Oslo, Asker og Bærum. Årsaken til denne situasjonen er først og fremst det som oppfattes som – og er – for dårlige samferdselsløsninger, som gjør at reisen til hovedstaden tar unødvendig lang tid. Hovedveien mellom Østlandet og Vestlandet går gjennom Ringerike og holder langt fra 2012-standard, og jernbanen til Oslo går via Hokksund og Drammen. Jeg har vært på mange åpne politiske møter på Ringerike om jernbanens bidrag i klima-, bosettings- og samferdselspolitikken. Hovedvekten blir alltid lagt på hvordan Ringeriksbanen kan bidra positivt til avlastning for Oslo og vestregionen og å utvikle Ringeriksregionen. Det er som sagt 20 år siden stortingsvedtaket om bygging av Ringeriksbanen ble fattet, men så langt har ikke én meter med ny skinnegang blitt bygget. Noe av bakgrunnen er, som også flere har sagt, selvfølgelig manglende prioritering i NTP. Venstre ønsker at Ringeriksbanen etableres som en fjerde arm på intercityprosjektet, med alternativ finansiering og organisering. Dette har Venstre foreslått i Stortinget, dessverre uten å få tilslutning så langt.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2012-11-22:
Bergensbanen treng opprusting. Forkorting av Bergensbanen må bli eit prioritert prosjekt i NTP. Det betyr at Ringeriksbanen må realiserast, og Vossebanen – eller intercity Bergen–Voss, som vi pleier kalla det – må moderniserast i same satsinga, og gjennomførast i løpet av neste NTP-periode. Dette vil vera Hadeland Senterparti sine krav inn mot NTP. Etter at det no blei kjent at reisetida mellom Oslo og Bergen ville auka med ein halvtime, har reaksjonane vore sterke. Realiteten er at vi for 30 år sidan køyrde Bergen–Oslo ein halvtime fortare enn i dag. For 103 år sidan var Bergensbanen ein jernbanerevolusjon. No går det stadig saktare. Vossebanen, som er ei veldig viktig pendlarstrekning, slit med dårlege togsett, og ein får av og til assosiasjonar til svart-kvitt-filmar frå 1960-talet når vi sit i dei og veit at vi ikkje kan snakka i telefonen – det må vi gjera før vi reiser heimanfrå. Eg føler at det no er stor vilje til å kjempa fram ei styrking og forkorting av Bergensbanen på Vestlandet. Jernbanesatsinga i Noreg kan ikkje berre gå føre seg på intercitystrekningar i Oslo-området, også langdistansetoga må få sin del av pakken. Stadig fleire står opp for geografisk rettferdig fordeling av jernbanemidlane. Forum Nye Bergensbanen har foreslått at intercitysatsinga må komma etter at Bergensbanen er utbetra og Ringeriksbanen er bygd. Høgres Øyvind Halleraker uttalte til Bergens Tidende den 19. november at Høgre går inn for å halvera intercitysatsinga til fordel for Ringeriksbanen. Det positive med dette er at alle er med og snakkar opp Bergensbanen. Dette vil uansett styrkja prosjektet inn mot NTP. Ringeriksbanen vil forkorta reisetida mellom Bergen og Oslo med ein time. Forkorting av Bergensbanen er òg viktig når det gjeld godstrafikk og reiseliv, men forkorting av Bergensbanen er jo òg viktig fordi det då kan bli eit meir reelt alternativ til fly med omsyn til persontrafikken. Ein times forkorting vil bety at reisetida vil komma ned mot 4 timar. Dersom ein samtidig innfører like få stopp på reisa som i lyntogplanlegginga, vil reisetida kunne komma ned til 3 timar og 40 minutt. Då meiner eg at ingen kan seia at Bergensbanen ikkje vil bli eit reelt alternativ til fly. Eg meiner at det svekkjer argumenta for ei stor satsing på lyntog mellom dei same plassane. Bergen–Oslo er – har iallfall vore – den mest trafikkerte flystrekninga i Europa. Potensialet for å flytta arbeidsreiser frå fly til bane er derfor stort. Ei togreise på 3 timar og 40 minutt vil òg bety effektiv arbeidstid, og vil som regel vera eit attraktivt alternativ for dei mange arbeidspendlarane mellom dei største byane. Eg snakkar litt av erfaring. Eg trur eg må ha eit mykje betre sovehjarte enn Bård Hoksrud. Eg har altså sove to av dei tre siste nettene i denne veka på Bergensbanen, og eg sov utruleg godt. Eg tar det som eit teikn på at eg har stor tru på at vi vil bli samla politisk for ei forkorting av Bergensbanen – vi er ferdige med skyldfordelinga – at vi får eit forpliktande vedtak med omsyn til både finansiering og realisering, på same måten som intercitysatsinga på Austlandet har fått det.
Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2012-11-22:
Eg takkar for engasjementet og debatten og vil berre avslutningsvis presisera at i denne saka er det ikkje snakk om lånopptak – her er det sånn at dei innsamla midlane går direkte og udelte til dei som er trengande, og til tiltaket for å betra vegen. Og viss nokon skulle vera redde for at ein med dette tyner bilistane voldsamt, har eg med meg ei kvittering frå den siste gangen eg reiste med denne ferja, Fjord1, Halhjem–Sandvikvåg, og her står det på kvitteringa at 14 kr av ferjebilletten gjekk til dette føremålet. Og det vil eg gjerne betala med glede i to år til.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2012-11-22:
Til foregående taler: Det vil vi, og det gjør vi nå. Det er nødvendig med oppgradering av fv. 545 på Stord i Hordaland. De fire delprosjektene som beskrives i saken, gjør veien mer trafikksikker og lettere fremkommelig. Begge deler er ekstra nødvendig, fordi fv. 545 som ligger på vestsiden av Stord, er eneste omkjøringsvei dersom E39 Kyststamveien på østsiden av Stord må stenge. Som saksordføreren nettopp nevnte, har vi hatt et ferskt eksempel på at det dessverre skjer, og det skjer dessverre også litt for hyppig. Derfor er Fremskrittspartiet for prosjektet, og stemmer for gjennomføring. Men Fremskrittspartiet er – ikke uventet – imot finansiering med bompenger, akkurat som vi har vært imot å finansiere med bompenger den opprustingen av E39 som man er i ferd med å gjøre – som man altså finansierer med bompenger. Særlig med bakgrunn i at dette prosjektet er en avlastningsvei og et sikkerhetsalternativ ved stenging av E39 Kyststamveien, er Fremskrittspartiet imot bompengefinansiering. E39 er en av Norges viktigste europaveier, og det er jo hovedveinettet i Norge. For Fremskrittspartiet blir det urimelig at et slikt tiltak skal finansieres med bompenger, til og med gjennom forlenget bompengeinnkreving på ferjesambandet Halhjem–Sandvikvåg. Fremskrittspartiet stemmer for finansiering i fellesskap mellom fylkeskommunen og staten, men Fremskrittspartiet vil at staten skal dekke hele regningen for statens andel, ikke at deler av statens ansvar og andel skal dekkes gjennom påtvunget kjøp av vei på avbetaling. Jeg konstaterer at Fremskrittspartiet er alene om sitt syn på finansiering, og at finansiering med bompenger vedtas med stemmene fra regjeringspartiene Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV samt stemmene fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre. Det er noe smålåtent over dette. Selv om det er en viktig sak for dem det gjelder, er det på mange måter en liten sak. Det er en slags politisk styrt fattigdom. I forbindelse med et prosjekt som totalt er kostnadsberegnet til 59 mill. kr, må bilistene altså bidra med 41 mill. kr, og en må til Stortinget for å få dette vedtatt og behandlet. 41 mill. kr er i veisammenheng – europaveisammenheng og fylkesveisammenheng – et lite beløp. Oljefondet var ved utgangen av oktober 3 723 mrd. kr. Summen av bilrelaterte avgifter – engangsavgift, årsavgift, vektårsavgift, omregistreringsavgift, veibruksavgift på bensin, veibruksavgift på autodiesel, avgift på smøreolje og CO2-avgift – er i statsbudsjettet som vi nå skal til å behandle, statsbudsjettet for 2013, budsjettert til 55 609 mill. kr, altså mer enn 55 mrd. kr totalt. Derfor har vi god råd – god råd som gjør det mulig for staten å finansiere sin del av dette prosjektet: hoveddelen av prosjektet på fv. 545 på Stord, og fordi det er et trafikksikringstiltak: den eneste omkjøringsveien for E39. For å slutte med noe av det samme som saksordføreren sluttet med: Nå er det «pay-back time» – nå er det tid for å betale tilbake, og det er staten som etter Fremskrittspartiets mening skal betale. Jeg tar opp Fremskrittspartiets forslag i innstillingen.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2012-11-22:
Jeg skal ikke bruke 3 minutter, jeg skal bare konstatere at fortsatt er det en bompengefinansiert løsning. Det er gledelig at man ikke skal ha låneopptak, men fortsatt er det slik at bilistene må betale dette, istedenfor at staten betaler regningen. Så har jeg lyst til å minne om at fv. 545 ikke alltid har vært en fylkesvei; den har faktisk vært en riksvei. Det ligger jo inne i betraktningene rundt forvaltningsreformen hvem som bør ha det egentlige ansvaret for at en dårlig vei som tidligere var en riksvei, nå er blitt en fylkesvei, som bilistene tvinges til å betale opprustningen av.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2012-11-22:
Eg vil takke saksordføraren både for ei god utgreiing og for ein god jobb med denne saka i komiteen. Representanten Arne Sortevik tar opp om denne typen saker bør behandlast i Stortinget. Det synest eg er eit godt spørsmål, for det er klart at kanskje bør vi modernisere òg den behandlingsforma vi har i Stortinget. Dette er jo ikkje av dei store sakene – kanskje bør vi få fleire saker samla i ein større plan – men i seg sjølv er dette ei svært god sak. Det er gjort greie for frå saksordføraren si sida at fv. 545 er ein veg som er i sterk bruk, som blir nytta mykje, men som i dag er i dårleg forfatning. Dei tiltaka som kjem her, er svært gode, og denne vegen er òg ein viktig omkøyringsveg for E39 når den ved enkelte tilfelle er stengt. Derfor er dette eit godt tiltak. Så blir det òg sagt at bompengane vil her bli tatt inn via ferjesambandet Halhjem–Sandvikvåg. På mange måtar synest eg det er heilt riktig som saksordføraren seier, det er eigentleg rettferdas tid for dei mange som har brukt fv. 545 og som har betalt bompengar nå snart i ti år. Dei får nå glede av at ein tar inn bompengar som kan bli nytta til fv. 545. Dette viser òg korleis lokale initiativ kan få sin gjennomføringskraft og føre til forbetringar. I si tid var det tidlegare ordførar Harald Rydland i Fitjar kommune som såg tydeleg dette behovet. Han fekk med seg kommunestyret i Fitjar, og òg Stord kommunestyre slutta seg til dette. Hordaland fylkeskommune har òg støtta opp om dette gode prosjektet. Så er det sånn at ei bru som i dag forsvinner, er den lokale brua som ein kallar helsebrua. Det kan berre køyre ein bil av gangen, og derfor er det alltid tid til å helse når ein kjem til den brua. Men på mange måtar er det òg ei glede at den tida er forbi, og helsebrua tar vi altså farvel med med denne saka her i dag.