Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 1998-12-01:
Budsjettforliket gir billigere sprit og vin, mens ølavgiften står stille. Dette har fått avholdsfolket til å reagere. Deres budskap har hele tiden vært at kutt i hetvin- og spritavgiftene kun er akseptabelt dersom avgiftene på øl går opp, og det er ingen forbehold om å sette avgiftene opp igjen dersom det viser seg at alkoholforbruket går opp, sier de i Folket nr. 48. Det er viktig å forebygge for å redusere misbruket. Da må man tenke langsiktig og ta utgangspunkt i den virkeligheten vi lever i. Folk farter vidt og bredt i dag, grensene er åpnere enn noen gang, og det illegale markedet står for en stor del av omsetningen. Vi som bor i områdene nær svenskegrensen, registrerer stor grensehandel og omsetning av hjemmebrent og smuglersprit. Her gjelder ingen aldersgrense – har man penger, så får man kjøpt. Det er tragisk når ungdommer i 14-15-årsalderen sovner i rusen ute i kulden. Dette er virkeligheten vi lever i, og den må vi forholde oss til når vi skal sette alkoholpolitiske mål. Det er viktig å understreke at Vinmonopolet er et viktig alkoholpolitisk instrument, og at vi må føre en avgiftspolitikk som gjør det mindre interessant og lønnsomt å satse på smugling og hjemmebrenning. Polet må være serviceinnstilt og kundevennlig og ha de varene som er etterspurt. For å møte grensehandelen er det et godt virkemiddel å tillate salg av øl med høyere alkoholinnhold enn det som tillates i dag. Men omsetningen må skje på Polet! Ungdom vil ut og treffe annen ungdom, og de miljøene hvor de har vennene sine, kan tilfeldigvis medføre at de kommer uheldig ut og etter hvert havner i svært belastede miljøer. Rusfrie miljøer for ungdom er særlig viktig. Jeg synes det er flott når ikke bare skolene, men også ungdomsorganisasjoner engasjerer seg i rusfrie tiltak. Mange avholdsorganisasjoner gjør en god jobb. Forebyggende arbeid som gir resultater, bør støttes, også med bevilgninger. Så litt om narkotika. Det er en tragedie når avhengigheten til narkotiske stoffer har blitt et faktum både for misbrukeren og for familien. Helsen reduseres fort, og pengebehovet gjør livet vanskelig også for de nærmeste. En rusmisbruker har ingen grensesetting, det eneste viktige er å skaffe penger til rus. Vi må aldri legalisere eller avkriminalisere, men fastholde målet om et narkotikafritt samfunn. Kontrollert salg av alkohol, vin og sterkøl, forebyggende arbeid, rusfrie miljøer og fritidstilbud som gir livet nok spenning og innhold uten rus, høres kanskje ut som store ord i en debatt som denne, men det er disse virkemidlene vi har. I tillegg er det mange gode aktive organisasjoner. Jeg vil spesielt nevne AEF og deres rusnett. De viser til gode resultater – fra avhengighet til rusfri livsstil. Å forebygge og redusere rusmiddelbruk krever langsiktighet og forutsigbarhet. Det er viktig å bygge på de erfaringer organisasjonene innen området har gjort, og styrke samhandlingen mellom viktige aktører, derfor vil jeg også nevne AKAN – Arbeidslivets Komité mot Alkoholisme og Narkomani. Det er viktig å oppdage misbruk på et tidlig tidspunkt. Noen ganger er det arbeidskamerater som fort kan lukte og se fare for utvikling til avhengighet. Da må en gripe inn. Det er feil å tro at en hjelper vedkommende ved å skjule problemet. AKAN bevisstgjør med informasjon og tiltak for å få i gang behandling og oppfølging. Det er bedre og lettere å forebygge enn å behandle. Derfor er det viktig å satse på lovlig og kontrollert omsetning av alkohol, og å ha en bevisst og klar holdning til narkotiske stoffer. Derfor må vi satse på at det er polutsalg også i Distrikts-Norge, det er et godt virkemiddel mot ulovlige utsalg.