Heidi Greni (Senterpartiet), 2020-06-17:
Jeg vil først få takke komiteen for godt samarbeid under arbeidet med denne kommuneproposisjonen. Kommuneproposisjonen legger viktige føringer for statsbudsjettet til høsten og gir kommunene og fylkeskommunene nødvendige signaler om hvilke rammer de kan legge til grunn for arbeidet med egne budsjetter i tida framover. Den viktigste forutsetningen for kommuneøkonomien neste år er at kommuner og fylkeskommuner i år kompenseres for tapte inntekter og økte utgifter i forbindelse med koronasituasjonen. Årets kompensasjon og eventuelle motkonjunkturtiltak behandles i revidert budsjett og tiltakspakker og er ikke en del av kommuneproposisjonen for neste år som sådan, utover at det som skjer i år, er en helt avgjørende forutsetning for neste års kommunebudsjetter. Det er stor usikkerhet knyttet til de økonomiske konsekvensene av covid-19-viruset for kommunesektoren i både 2020 og 2021. Det er forståelig at ikke alle tall er klare ennå, men Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV har i komiteen ment at det må komme en delkompensasjon til både kommuner og fylkeskommuner i forbindelse med behandlingen av revidert nasjonalbudsjett 2020, samt en betydelig forsikring om at alle utgifter vil bli kompensert. Videre må det komme en ny sak til Stortinget senest i forbindelse med statsbudsjettet for 2021, en runde til i nysalderingen for de tall som ikke er klare i oktober, og til sist en endelig kompensasjon innen revidert nasjonalbudsjett 2021. La meg samtidig understreke at det er helt avgjørende at Kommune-Norge nå får en tydelig forsikring om at de får 100 pst. dekning for tapte inntekter og økte utgifter i forbindelse med korona. Det er avgjørende for å sikre at kommunene ikke drar i nødbremsen nå, stanser planlagte prosjekter eller kutter i tjenestetilbudet. En samlet komité har merket seg fleksibiliteten og handlekraften ansatte i norske kommuner har utvist i håndteringen av koronasituasjonen, og vi er imponert over hvordan utfordringene har blitt håndtert. En stor takk til alle som har stått på i Kommune-Norge nå i forbindelse med koronasituasjonen. I Kommuneproposisjonen 2021 signaliserer regjeringen at det legges opp til en realvekst i frie inntekter for kommunesektoren på mellom 2 mrd. kr og 2,4 mrd. kr i 2021. Regjeringen legger opp til at inntektsveksten i henhold til vanlig praksis skal regnes fra anslått inntektsnivå i 2020 i revidert nasjonalbudsjett, men skal i tillegg korrigeres for virkningene av virusutbruddet. Det som avviker fra normal praksis, er at regjeringen legger til grunn at det i år skal gis et særskilt tillegg som sikrer at kommunesektoren kompenseres for den reelle skattesvikten. Det er altså en reell skattesvikt sammenlignet med det som ble lagt til grunn i forbindelse med saldert budsjett. Regjeringen viser til at hensikten er å unngå at utgangspunktet for beregningen av realvekst i frie inntekter for 2021 blir lavere på grunn av noe som antas å være en midlertidig effekt på inntektsnivået i 2020. Dette tillegget anslås å være 1 875 mill. kr av Finansdepartementet per 2. juni 2020. I praksis betyr dette at regjeringen legger til grunn at kommunesektoren i 2021 tilføres knapt 1,9 mrd. kr utover den signaliserte veksten på 2–2,4 mrd. kr. Senterpartiet mener regjeringens økonomiske opplegg for kommunesektoren for neste år nok en gang er for dårlig, uavhengig av anslagene knyttet til covid-19. En viktig indikator for god kommuneøkonomi er netto driftsresultat. Det er store forskjeller mellom kommunene, men i 2019 er kommunene samlet sett under anbefalingene fra teknisk beregningsutvalg for kommuneøkonomi. Ekstraordinære skatteinntekter utover forutsetningene i statsbudsjettene, bl.a. som følge av skattetilpasninger og lavere pensjons- og demografikostnader, er hovedårsaken til at de økonomiske resultatene ikke har vært så aller verst de siste årene. Det er ikke på grunn av regjeringens opplegg at resultatene i sektoren er berget, det er på tross av. 44 pst. av kommunene hadde et negativt driftsresultat i 2019. Det er dramatisk. Gjeldsveksten har økt fra gjennomsnittlig 21 pst. av driftsinntektene i perioden 2002–2008 til 48 pst. i 2019. Jeg er svært bekymret for denne utviklingen, den kan åpenbart ikke fortsette. Innstillingen viser at partiene har felles mål for kommunesektoren på mange områder, men det er klare forskjeller som viser at det har betydning hvem som styrer landet. Dette gjelder både de økonomiske rammene kommunesektoren må arbeide innenfor, og også de styringsrammene som settes mellom staten og kommunesektoren. Jeg vil først trekke fram noen enigheter som jeg er glad for at komiteen har samlet seg om. For det første: Toppfinansieringsordningen for ressurskrevende tjenester er en sak som mange kommuner er opptatt av. Ordningen kan slå grundig skjevt ut for noen kommuner som har en veldig stor andel, så stor at det må kuttes i tjenester og innføres eiendomsskatt for å kunne finansiere egenandelen til ressurskrevende tjenester. Slik kan vi ikke ha det. Jeg er derfor glad for at komiteen nå vil at ordningen skal sikre mottakerne av tjenesten et godt tjenestetilbud uavhengig av hvor de bor, og mener det er uheldig at den økonomiske belastningen i enkelte kommuner er blitt så stor at det påvirker tjenestetilbudet til øvrige innbyggere. Komiteen har også etterlyst endringer i ordningen for å ivareta kommuner som har særlig store utgifter til dette formålet. Det er noe Senterpartiet lenge har ivret for å få på plass. Jeg håper derfor partiene vil stemme for Senterpartiets forslag, som ivaretar de kommuner som har enormt store egenandelskostnader fordelt per innbygger. Frivilligsentraler er et annet tema vi i Senterpartiet har vært veldig opptatt av. Regjeringen har tidligere varslet at finansieringsordningen skal endres, noe som ville betydd at frivilligsentraler i kommuner med færre enn ca. 12 000 innbyggere ville få mindre penger å rutte med til driften, mens de store kommunene ville få mer. Nå har imidlertid regjeringen utsatt endringen av finansieringen. Regjeringspartiene, med støttepartiet Fremskrittspartiet, skriver at de er tilfreds med at den utilsiktede virkningen av innlemming av tilskuddet til frivilligsentraler er rettet opp i denne proposisjonen. Videre ber de samme partiene regjeringen ivareta dette framover. Det er vi grundig glad for. På andre områder er det store ulikheter mellom partiene, og jeg regner med at de andre partiene selv vil gjøre rede for sine synspunkter og forslag som ligger i innstillingen. Senterpartiet vil bygge samfunnet nedenfra og vil derfor spre makt, bosetting, arbeidsplasser, kapital og kompetanse. Vi ønsker at folk skal ha mulighet til bosette seg der de selv ønsker. Vi ønsker en tillitsreform med myndighet og ansvar nær folk og hvor man lytter til lærere, helsepersonell og politifolk. De vet best hvordan oppgavene kan løses lokalt. Ved å legge om offentlig sektor i retning av mer tillitsbasert styring får vi bedre løsninger, vi desentraliserer oppgaver og forenkler og slanker byråkratiet. Utviklingen av kommunesektoren er viktig for å opprettholde spredt bosetting og variert næringsliv over hele landet. Dessverre deler ikke regjeringen disse målene, og deres politikk fører utviklingen i feil retning. Senterpartiet foreslår å øke kommunesektorens rammer med 4 mrd. kr utover regjeringens forslag. Innenfor denne økningen vil vi finne penger til et løft som gir fylkene en mulighet til å ta igjen noe av vedlikeholdsetterslepet på fylkesveiene. I Kommuneproposisjonen 2021 signaliserer regjeringen at det legges på 2–2,4 mrd. kr. Det tekniske beregningsutvalget har foretatt en beregning som viser at kommunesektoren får merutgifter på om lag 2 mrd. kr knyttet til den demografiske utviklingen. Hele veksten etes altså opp av demografiutviklingen. Stortinget og regjeringen har de siste årene gitt kommunene flere oppgaver og normer, bl.a. makstall elever per lærer, en pedagognorm for barnehagen osv. Dette er ikke fullfinansiert, og det binder opp betydelige midler, som må spares inn på andre områder. Økende sosialutgifter er en annen post kommunene har opplevd har skutt i været. Dette skyldes bl.a. endringer i arbeidsavklaringspenger, der flere nå havner over på sosialhjelp. Kostnadene veltes over på kommunene uten at det tas høyde for det ved de statlige overføringene. Realiteten er at regjeringen legger opp til at kommunene skal løse flere oppgaver innenfor reduserte rammer. Senterpartiet mener det er feil politikk å sultefôre kommunesektoren. Det betyr rett og slett dårligere tjenester til innbyggerne. Når nye krav til kommunene, som bemannings- og pedagognormer, skal dekkes innenfor eksisterende rammer, går det ut over andre sektorer. Siden omsorgssektoren er den største i kommunene, er det de eldre som må betale regningen gjennom et dårligere tilbud. Stortinget gjorde høsten 2017 to tydelige vedtak der regjeringen pålegges å legge til grunn at eventuelle kommunesammenslåinger skal være frivillige. Jeg forventer nå at dette følges opp i det videre arbeidet. Til slutt vil jeg ta opp de forslag som Senterpartiet fremmer i innstillingen.