Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-06-10:
La meg starte med å takke saksordføreren, som har gjort en god jobb med saken og dessuten redegjort veldig greit for sakens innhold her i dag. Den gjelder dels oppfølging av tidligere stortingsvedtak om justeringer i pensjonsnivået, dels forslag til nye lovbestemmelser, dels utvidelse av eksisterende ordninger og dels tydeliggjøring av gjeldende regler. Arbeiderpartiet kommer til å stemme for regjeringas ulike forslag. Det betyr ikke at vi er enig i alt, men der vi er uenige, har Stortinget allerede gjort de reelle vedtakene i forbindelse med budsjettet for inneværende år. Siden vi må leve med dagens stortingsflertall, i hvert fall litt over et år til, ser vi derfor ingen grunn til å ta omkamp på vedtak som allerede er fattet. I våre merknader til dagens sak har vi imidlertid vist til det som var Arbeiderpartiets standpunkt under budsjettbehandlingen. Når det gjelder justeringer i pensjonsnivå, var – og er – det Arbeiderpartiets oppfatning at å bruke 2,7 mrd. kr til å heve pensjonen for pensjonistpar, uansett inntektsnivå, er feil pengebruk i dagens situasjon med lavere oljeinntekter og økende arbeidsledighet. Vårt alternativ var å bruke mindre og målrette pengebruken mer. Vi ville heller prioritere enslige med minsteytelser, som Høyre og Fremskrittspartiet ikke var innstilt på å tilgodese med noe som helst. Det er de som har det vanskeligst. Heldigvis kom Venstre og Kristelig Folkeparti de enslige alderspensjonistene med minste pensjonsnivå til unnsetning under forhandlingene i Stortinget. Arbeiderpartiet er glad for det, men andre enslige med minsteytelser ble dessverre glemt. De får ingenting. Jeg vil også knytte en kommentar til forslaget som gjelder dem som bytter fra en stilling med 70 års aldergrense til en stilling med f.eks. 60 års aldersgrense kort tid før vedkommende fyller 60 år. Det foreslås å innføre et krav om å ha stått i den nye stillingen i tre år for å hindre pensjonsmotiverte tilpasninger seint i yrkeslivet. Arbeiderpartiet støtter det. Den lavere aldersgrensa er ment for dem som har hatt en belastende jobb gjennom store deler av sitt yrkesliv. Men som det framgår av saken, har vi stilt spørsmål om en slik innstramming ikke samtidig burde vært fulgt opp med en tilsvarende rettighet for dem som ufrivillig må gå den motsatte veien kort før pensjonsalder. Det kan handle om noe så enkelt som skifte av stillingskode, uten at selve arbeidets art endres i særlig grad. Statsråden sier at dette er umulig uten å foreta en total gjennomgang av hele systemet med særaldersgrenser. Det skjønner vi ikke. Når man kan stramme inn uten å gjennomgå hele systemet, må man også kunne la noen beholde en særaldersgrense uten å måtte gjennomgå hele systemet. Vi har derfor fremmet et forslag, som vi står sammen med SV om, der vi ber regjeringa ikke innføre dette, men vurdere dette spørsmålet. Sykepleiere skal heretter kunne jobbe på pensjonistvilkår. Egentlig er det litt uforståelig at de ikke har kunnet det før, på linje med andre offentlig ansatte. Vi forutsetter samtidig at dette ikke er noe krav, men en mulighet, da det for noen, avhengig av den enkeltes opptjeningsprofil, kan være en fordel å beholde opptjening i den tida man faktisk jobber. Helt til slutt en kommentar, ikke til den tekniske justeringen av lovteksten når det gjelder supplerende stønad, for den er for så vidt grei, men det er rett og slett grusomt å se den enorme kontrasten det er mellom 2,7 mrd. kr i pensjonsløft og 2,2 mrd. kr i skattekutt til pensjonister, uansett inntektsnivå, og det usolidariske og rett og slett diskriminerende vedtaket om å ta hele den lille stønaden fra dem som har kommet hit på familiegjenforening. Det gjaldt ikke mange, bare 500 personer. Desto mer uforståelig. Motivet kan jo ikke ha vært å spare penger. Her er ett eksempel på hvordan dette usosiale kuttet rammer, hentet fra Hamar Arbeiderblad om en mann, som heter Parviz og er 86 år. Han har bodd i Norge i 23 år. Han er norsk statsborger, og han har altså hatt supplerende stønad i ti år, 14 000 kr per måned – tilsvarende minstepensjon. Over natta ble det kuttet fra 14 000 kr til 1 500 kr i måneden. Det er uverdig for velferdsstaten Norge. Det er diskriminerende, hjerterått og uverdig, og det er blå-blå politikk på sitt verste. Jeg skulle ønske det var mulig å få noen i denne salen til å tenke seg om, slik at vi kunne få gjort om det vedtaket. Til slutt vil jeg ta opp vårt forslag, som vi står sammen med SV om.