Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-01-29:
Det er på mange måter en litt merkverdig debatt her i dag. Det er jo sjølsagt hyggelig for Senterpartiet og SV at det er så mange i denne salen som er så opptatt av oss og også har sterke synspunkter på det Senterpartiet og SV mener. Jeg regner med at vi kommer til å se mer av det i tida framover, og det er det ingen av oss som har noe imot. Men det er klart at det er en ganske merkelig og ganske utrolig debatt. Alle de forsikringene vi fikk fra dem i denne salen som stemte for EØS-avtalen i 1992 – om hvordan EØS-avtalen var begrenset, om hvordan rekkevidden av avtalen ikke skulle utvides, om hvordan distriktspolitikken ikke skulle berøres, om hvordan skatter og avgifter ikke skulle berøres, om hvordan differensiert arbeidsgiveravgift fortsatt skulle kunne opprettholdes – er gjort til skamme i løpet av den perioden avtalen har eksistert. Når det er situasjonen, og når de samme partiene i dag forsikrer oss om at vi skal få innflytelse, medvirkning, ved et EU-medlemskap, hvorfor skal vi tro at fiskeriene skal klare seg, og at den økonomiske situasjonen skal bli grei? Hvorfor skal vi kunne stole på det, når alt det disse partiene har sagt om EØS-avtalen i løpet av de ti siste årene – alle forsikringer som er gitt oss om begrensningen av virkningene av avtalen – har blitt brutt? Det er ikke mye tillit igjen i forhold til det Gunnar Berge, statsminister Gro Harlem Brundtland og andre av regjeringens og Stortingets medlemmer sa i 1992. Det framstilles fortsatt som om vår innflytelse i ethvert forhold til EU utenom medlemskap skal være som en mus’, mens enhver innflytelse innenfor EU sjølsagt skal være som en elefants. Litt mindre europeisme og litt mer nøkternhet i det spørsmålet kunne kanskje vært på sin plass. Det er også en merkverdig form for åpenhet i denne salen. Man vil ikke utrede noen sveitsisk modell, men snakker tvert imot som om man allerede har bestemt seg for at den muligheten ikke er til stede, og at det eneste alternativet er medlemskap. Så langt spørsmålet om åpenhet i debatten. Jeg la merke til at representanten Lønning kritiserte Senterpartiet for å ha bestemt seg angående sveitsisk modell. Jeg tror neppe vi har bestemt oss mer for den sveitsiske modellen enn det Lønning har bestemt seg for med hensyn til at han er EU-tilhenger. Spørsmålet om man her har bestemt seg for hvor nøkternt og åpent sinn man har hatt, kan kanskje gå begge veger. Norge har hatt og har et åpent forhold til verden omkring. Det har vi bestandig hatt, uavhengig av vårt forhold til Den europeiske union. Europabevegelsens leders påstander om isolasjon som alternativ til EU-medlemskap er derfor helt feil, som de bestandig har vært. Når det så gjelder det indre markedet, som representanten Jagland var opptatt av, og som Norge så nødvendig må være medlem av, må jeg si at enhver som har betraktet EØS-avtalen de siste årene, ser jo at her har vi å gjøre med et lovverk som av og til beveger seg ut i parodien. Det er snart ikke den bagatell som ESA og EØS ikke blander seg inn i. Jeg tror ikke lenger det er grunn til å håpe på Island som en medspiller. Det er bare et par dager siden den islandske fiskeriministeren fullstendig avskrev at Island var en aktuell søkerkandidat til EU.