Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2014-06-17:
Er det noe jeg har lært meg når det gjelder landbrukspolitikk og landbruksdebatter i Norge, så er det at det er mange myter, misforståelser, skyttergravsdebatt – og litt mange bønder og bondeorganisasjoner som snakker ned yrket sitt. Det jeg savner, er ambisjoner, visjoner og tro på framtidens bønder, fra bøndene selv, men også fra oss folkevalgte. For er det et ord jeg nesten ikke hører, og som jeg kanskje ikke har hørt eller lest i det hele tatt så langt når vi diskuterer denne næringen, så er det «eksport». I valgkampen i fjor var jeg på en del debattmøter om landbrukspolitikk, og da jeg pratet om min tro på – og visjon om – markedsmulighetene for norsk mateksport, og for den saks skyld også eksport av norske drikkevarer, så lo nesten alle bøndene i salen hånlig og ristet på hodet, selv om de samme bøndene bare et par minutter tidligere hardnakket hadde sagt at norsk mat var ren og sunn mat, bra kvalitet, best i verden, og at andre lands landbrukspolitikk hadde ødelagt maten og medført at den var dårlig og til dels farlig. Så jeg måtte smile litt for meg selv da jeg i vinter, for noen måneder siden, så førstesiden av Dagens Næringsliv. De hadde et stort oppslag om at representanter fra dagligvarebransjen i Kina var i Norge for å begynne å importere kvalitetsmat fra Norge. Det var altså et initiativ fra kinesisk næringsliv som kom til Norge – ikke norsk næringsliv eller matprodusenter som hadde promotert seg selv i Kina. Dette var bare ett eksempel. Det er heller ikke så lenge siden jeg leste at det nye gullet for bønder i New Zealand og Australia var eksport av melk – gjerne tørrmelk – til bl.a. Kina, der prisene var skyhøye, fordi de ønsket seg kvalitetsprodukter. Mulighetene er der, og vi har nok en del å lære av land som f.eks. New Zealand, Australia og Sveits, der mat og landbruksprodukter har blitt en eksportnæring. Nå skal jeg passe meg for å sammenligne mat med møbler, men vi kjenner vel alle sammen den norske Tripp Trapp-barnestolen, som mange av oss sikkert har sittet oppi også, og som min datter sitter i nå. Det er et norsk eksporteventyr. Den selges i Norge for ca. 1 500–1 800 kr, mens den i Kina har blitt solgt for fire til fem ganger så mye, selv om den helt sikkert kunne vært kopiert, produsert og solgt i Kina for noen hundrelapper. Tenk dere de mulighetene: eksport av norsk mat og norsk drikke. Tenk om man kunne kopiert den samme eksportsuksessen Norge har hatt innen f.eks. fiskeindustrien. Men da må landbrukspolitikken endres, og bondeorganisasjonene må slutte med hersketeknikkene sine og være endringsvillige. Fordi landbrukspolitikken har kommet på dagsordenen den sisten tiden, har vi fått belyst det byråkratiske, stivbeinte og gammeldagse regelverket vi har i det norske landbruket. Skal vi ha et moderne landbruk i Norge, må regelverket følge med utviklingen. At det finnes over 100 ulike statlige tilskudd, sier jo sitt. Per i dag er det mer enn 40 000 bønder som får tilskudd, selv om langt ifra alle bidrar til å produsere mat. Et lite fjøs med fem sauer og en liten jordlapp ved siden av er nok til å være en tilskuddsberettiget bonde. Men det finnes mange bønder som tenker nytt og vil satse, for de har tro på å være framtidens bonde i Norge. Som jeg nevnte tidligere i dag, var jeg for noen uker siden og åpnet et større fjøs hos en melkebonde i Sande i Vestfold, helt på grensen til Drammen. Han hadde satset over 10 mill. kr, for å satse på høyteknologi innenfor dette, for å produsere mer melk. Hans problem var at han kun har lov til å produsere melk innenfor en kvote på 400 000 liter i året, men han vil gjerne produsere over 1 million liter i året. Da mener jeg, med respekt å melde, at det er noe galt i Norge. Det er mye man kunne sagt om det, men tiden begynner å bli knapp, ser jeg. Jeg håper at vi i hvert fall i en senere debatt også kan fokusere på hestenæringen – ikke fordi jeg mener man skal begynne å spise mer hest, tvert imot: Det synes jeg man helst skal slutte med. Men jeg har faktisk tro på at det kan bli en kjempenæring i Norge, og det handler også om distriktspolitikk. Allerede i dag er det anslått at det økonomiske omfanget av hest er på 8–9 mrd. kr.