trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Stefan Heggelund (Høyre), 2018-06-15:
Til alle dem som måtte leve i den villfarelse at Rødt er et parti som er opptatt av framtidens generasjoner, er det bare å si at de med sitt alternativ slår hull på oljefondet. De har et alternativ der de mangler over 1 mrd. kr, faktisk nesten 2 mrd. kr. Det er uansvarlig å mangle så mye penger i et alternativt budsjett, men så er også mangelvare noe av det som kjennetegner kommunistiske samfunn, gjerne for befolkningen, men tydeligvis også for kommunistiske politikere. Arbeiderpartiet budsjetterer med penger som ikke finnes. Det er tydeligvis blitt en trend på venstresiden. Miljøpartiet De Grønne og Senterpartiet gjør det samme. Det er litt rart at tre partier som prøver å gjøre det samme regnestykket, kommer fram til tre totalt ulike resultater. Miljøpartiet De Grønne mener de har 400 mill. kr, Arbeiderpartiet mener de har 740 mill. kr, og Senterpartiet mener de har over 1 mrd. kr ekstra. Sannheten er at pengene ikke finnes. Det går bra i Norge. Ting kan selvfølgelig alltid gå bedre, men ledigheten er på vei ned, og veksten er på vei opp. Hvor ble det av Arbeiderpartiets retorikk om for lite, for sent? Den forsvant som dugg for solen, for den var aldri sann. Den var aldri redelig. Så registrerer jeg at klimainitiativet fortsatt ligger på borgerlig side, og det har det gjort i mange år. I løpet av denne sesjonen har SV og Senterpartiet stemt imot at vi skal samarbeide om fornybar energi i Europa, og Arbeiderpartiet, SV og Miljøpartiet De Grønne har gått bort fra tanken om at man kan få til store utslippskutt i Europa gjennom å samarbeide med andre europeiske land. Det er spesielt. Arbeiderpartiet har blitt imot å samarbeide internasjonalt om klimapolitikken i Europa. De prøvde seg med et forslag om transport og lagring innenfor CCS-tematikken. Også der viste det seg at de var på etterskudd. Ved bare å se på den gode enigheten som er mellom de fire borgerlige partiene i revidert nasjonalbudsjett, skjønner man at politikken er ivaretatt og offensiv. Jeg tror noe av problemet er at hvis man bare foreslår ting i Stortinget fordi man ønsker å få et utspill i mediene, blir ikke politikken troverdig, den blir ikke realistisk, og den blir heller ikke offensiv. Da står man igjen med skjegget i postkassen og mangler nesten 1 mrd. kr i eget alternativ.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2018-06-15:
Representanten Heggelund har gjennomgående i denne debatten, og også i går, anlagt en ganske frisk og offensiv stil. «Angrep er det beste forsvar» er åpenbart representantens tilnærming til dette. Jeg kan da bare for ordens skyld understreke at Arbeiderpartiet er en sterk tilhenger av både europeisk og annet internasjonalt samarbeid generelt, også på klimaområdet, og vi har vært med på å utvikle tenkningen om kvotepliktig sektor og samarbeid der. Der er det ingen endring, men vi har sagt at når det gjelder ikke-kvotepliktig sektor, er det viktig at vi tør å sette egne sterke, tydelige nasjonale mål, og at det er bra både for klimaet og også for å framtvinge en nødvendig omstilling av egen industri, eget næringsliv. Men mitt tema i dag er karbonfangst og -lagring. Dette hadde vi en lang runde på i går, så jeg skal ikke gjenta poengene fra det, men understreke at dette er viktig også i revidert nasjonalbudsjett-sammenheng. For det er usedvanlig viktig at man opprettholder tempoet i utviklingen av teknologi, men også i arbeidet med å få til nye, gode finansieringsmodeller, fremme godt, konkret internasjonalt samarbeid, bygge et marked og styrke og opprettholde de prosjektorganisasjonene som har vært laget på dette feltet. Det er av avgjørende betydning at vi fortsatt har med oss to prosjekter for fullskala lagring. Det er av avgjørende betydning at vi ikke ender opp med nye forsinkelser. Vi vet jo nå at det at det ble et kraftig kutt i bevilgningene i selve budsjettet for 2018, førte til både forsinkelser og økte kostnader. Det brukes da i RNB intet mindre enn 57 mill. kr på det som kalles remobilisering og ventekostnader, og det er ikke en spesielt fornuftig bruk av penger å måtte remobilisere eller vente. Det er et direkte utfall av den forsinkelsen som kom da. Vi har derfor lagt inn mer penger enn det som var foreslått i RNB. Jeg har lyst til å si – også til statsråden – at vi anerkjenner det klare motivet og det klare ønsket som vi deler, om å lykkes, og vi kommer til å støtte opp om det, men vårt budskap er at vi må bruke denne anledningen til å si at vi ikke kan ha ytterligere forsinkelser. Vi har ingen tid å miste. I går fikk vi inntrykk av at regjeringspartiene sa at dette er viktig, men vi har litt tid. Vi synes ikke vi har tid. Vi skal ha gode, effektive, ordentlige og ansvarlige prosjekter, men vi må også sørge for at det blir mulig å utvikle dem, og det er grunnen til at vi har valgt å prioritere viktige summer i vårt alternative reviderte budsjett på økte bevilgninger til utvikling av teknologi og prosjekter for karbonfangst og -lagring.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2018-06-15:
Denne regjeringas vedvarende nedprioritering av den norske hæren og Heimevernet fortsetter. Høyre–Fremskrittsparti-regjeringa presterte i 2016 å legge fram en forsinket og ufullstendig forsvarsplan. Hæren og Heimevernet ble skjøvet ut i nye utredninger. Det var så mange vanskelige valg, hevdet regjeringspartiene. Landmaktplanen kom i fjor høst – halvannet år på etterskudd – og den inneholdt egentlig ingen nye valg for Hæren, men det samme som hadde blitt foreslått før. Men i likhet med budsjettet for 2017 ble heller ikke statsbudsjettet for 2018 basert på noen vedtatt plan for hær og heimevern. I budsjettavtalen for 2018 gikk regjeringspartiene isteden inn for å kutte i både hær og heimevern. Derfor var vi i Arbeiderpartiet veldig skeptiske til å forhandle med regjeringa om landmakt. Men det ble lagt mye bra på bordet: Forslaget om å kutte flere hundre hærsoldater i Troms ble lagt til side og skulle utredes nærmere. Stridsvognene skulle komme i 2019. Det var mye bedre enn det som var opprinnelig foreslått – der sto det nemlig «tidligst 2025» – og Hæren skulle få helikoptre. Og ikke minst: Pengene skulle komme i revidert. Nå, altså! Men ingenting kom. Når det gjelder stridsvogner, går de tilbake til sitt opprinnelige forslag – «tidligst 2025». Regjeringa foreslår kun tre helikoptre til Hæren på Bardufoss, selv om redningshelikoptrene er forsinket og regjeringa ikke har avklart når Kystvakten får sine helikoptre. Og Hærens stående 2. bataljon skal ikke lenger være stående, men basert på tilkalling. Flere hundre amerikanske soldater skal trene i indre Troms – et forslag vi støtter – men når man kombinerer dette med forslaget om å ta ned 2. bataljon, blir det etter min mening ubalanse. Partiene som har forhandlet fram en budsjettavtale, innrømmer selv at regjeringa ikke har flertall for sin landmaktplan. Men løsningen for hær og heimevern blir utsettelse enda en gang – ja, for fjerde gang med denne regjeringa. Arbeiderpartiet satser på hær og heimevern. Derfor foreslår vi i dag å kjøpe inn seks Bell-helikoptre for å dekke behovene til spesialstyrkene og Hæren i Nord-Norge. Vi foreslår å modernisere Hærens stridsvogner, vi sier nei til regjeringas kraftige kutt i Hæren i indre Troms, og vi legger inn flere penger til å styrke kvaliteten i både hær og heimevern. Og vi legger inn friske penger, fordi vi faktisk er villige til å prioritere landmakten. Men med denne regjeringas politikk går BNP-andelen til forsvar ned, stikk i strid med NATO-målet om å øke til 2 pst.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-06-15:
Jeg har merket meg at noen fra regjeringspartiene har forsøkt å så tvil om legitimiteten i Arbeiderpartiets budsjettforslag ved å fjerne 350-kronersgrensen og den inndekningen vi da har satt til 770 mill. kr. Når en legger til at dette vil trygge og styrke – og ikke minst legge et grunnlag for – norske arbeidsplasser og gi økt moms og skatteinntekter i form av at flere kommer i arbeid, så er det vel sånn at 770 mill. kr kanskje er en beskjeden sum innlagt i budsjettet. En sak som har skapt mye engasjement denne våren, er den såkalte Color Line-saken. At regjeringen vil spare noen titalls millioner kroner på å sette norske sjøfolk i land, og så bruke skattebetalernes penger til å subsidiere utenlandske arbeidstakere om bord, er helt uforståelig. Det er helt uforståelig at Fremskrittspartiet, som har stått fram som sjøfolkenes varmeste forsvarere, senest på sitt landsmøte, aksepterer en slik tilnærming fra regjeringen. Det viser bare med all tydelighet at floskelen om at de er sjøfolkenes parti, er forsvunnet. Nå er de, i likhet med Høyre, redernes parti. I revidert nasjonalbudsjett og forhandlingene om dette har Kristelig Folkeparti fått gjennomslag for at en skal komme tilbake igjen til Stortinget med grunnlaget for denne saken. Det er vi veldig glad for. Det betyr at vi får et lite hvileskjær, og at vi får en mulighet til å gå opp igjen grunnlaget for denne saken i Stortinget. Vi får da også muligheten til å se om det er noe hold i det Fremskrittspartiet har sagt, at de ønsker å være med på å bidra til trygge vilkår for norske sjøfolk. Vi støtter derfor II under C. Så merket jeg meg i starten av denne debatten at representanten Henrik Asheim – og for så vidt fulgt opp av andre Høyre-representanter – snakker om at nå går det mye bedre i norsk økonomi. Noe av grunnlaget for det er selvfølgelig at oljeøkonomien igjen vokser. Det er jo hovedgrunnen til at det nå stort sett går bedre. Det er greit å minne om at et av hovedangrepene fra høyrepartiene under Stoltenbergs tid, i 2013, var at det var en todeling av økonomien, og at vi var altfor avhengige av norsk oljeøkonomi. Så vant de valget, og så kom vi i en situasjon hvor de begynte å snakke om omstilling, og nå når det går litt bedre igjen, er det omstillingsbehovet på en måte forlatt. Men utfordringen er jo ikke borte. Det blir moro å se og registrere om dette kommer tilbake igjen i forbindelse med statsbudsjettet for 2019. For det er ikke ofte nå at en hører om behovet for å omstille norsk økonomi, men behovet er i høyeste grad til stede. Det blir spennende å se hvordan regjeringspartiene vil svare ut dette i statsbudsjettet for 2019.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-06-15:
Regjeringen beskriver verden med solskinn som skinner over gull og grønne skoger, og at alt går godt. Mye går bra, men regjeringen kan ikke ta æren for verken været, bevegelsene i verdensmarkedet eller fotosyntesen. Det kunne gått mye bedre om det bare var en annen regjering. Senterpartiets inngang til budsjettet handler om et levende folkestyre, med forutsigbar forvaltning og rettferdig fordeling i hele landet. Om du spør fagfolk i kommunene, fylkene, Forsvaret, Hæren, politiet, Politihøgskolen, studieforbund, skoler, folkehøyskoler, universitet, høyskoler, fagskoler eller i barnehager, så sier nok de at det har kommet mye uforutsigbart. Jeg kunne ramset opp langt flere eksempler. Når dyktige fagfolk som er avgjørende for beredskapen i vårt land, sier opp jobbene sine, er noe riv ruskende galt med måten de blir behandlet på. Konfliktene i regjeringen og forhandlingene med hestehandel gir ikke god forvaltning. At Fremskrittspartiet ikke tar inn over seg konsekvensene av forflytting av statlig innkreving fra sosialt fordelt skatt til usosiale avgifter, sier sitt. Flere Høyre-representanter snakker om klimaforandringer, mens Senterpartiet ser alvoret som rammer flere fylker, bl.a. Oppland, med hensyn til midler til flom- og rassikring. Senterpartiet har reist rekruttering av kvalifiserte lærere som fanesak. Regjeringen har innført firerkrav for opptak til lærerutdanningen, utvidet utdanningen til fem år, og de avskilter tusenvis av lærere, samtidig som de innfører en norm som skal øke antall lærere i skolen. Regjeringen virker å jobbe imot den framforhandlede enigheten med Kristelig Folkeparti. Samtidig fikk ikke Senterpartiet Stortingets flertall med seg på å be om en stortingsmelding om lærerrekruttering. Regjeringen sikrer ikke den langsiktigheten elevene og lærerne i skolen fortjener. Et annet eksempel er bemanningsnormen i barnehagene – den minst varslede, dårligst utgreide og minst finansierte normen med fare for flest negative konsekvenser behandlet av utdannings- og forskningskomiteen siden valget. På utdanningsfeltet er det viktig for Senterpartiet å satse. Kunnskap driver samfunnet framover. Yrkesfag og utstyrskrevende fag, som å opprette en sjømatlinje ved Vardø videregående skole eller bioenergilinje ved Dokka videregående skole, satset vi på i vårt alternative budsjett. I revidert vil vi – i motsetning til regjeringen – prioritere både nye studieplasser og kvalitetstiltak hos fagskolene. I tillegg prioriterer vi nye studieplasser ved universiteter og høyskoler og IKT-sikkerhet og IT med fokus på kryptologi. Beredskap handler også om kunnskap og kompetanse for å ivareta norske interesser og arbeidsplasser, i hele landet, nær folk.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-06-15:
Et av Stortingets aller viktigste oppdrag er å sikre god helse og livskvalitet til alle som bor i Norge. I løpet av neste generasjon vil det bli dobbelt så mange over 70 år. Det betyr mange flere friske år, men det betyr også flere eldre med flere sykdommer og sammensatte lidelser. Samtidig vet vi også at økningen i de såkalt ikke-smittsomme sykdommene brer seg som en epidemi. Og behovet for at pasienter får god behandling i våre sykehus, er et behov som er voksende. Dessverre viser regjeringens framlegg til revidert nasjonalbudsjett at det er veldig lav aktivitetsvekst i sykehusene våre. Tar vi høyde for demografikostnader knyttet til befolkningsvekst og vår aldrende befolkning, er veksten reelt sett negativ, og Arbeiderpartiet er bekymret, for dette skyldes en underfinansiering av våre felles sykehus. I Arbeiderpartiets alternative budsjett for 2018 foreslår vi å styrke sykehusene med 1,4 mrd. kr mer enn i regjeringens forslag. Vi foreslår også i vårt opplegg for revidert budsjett å styrke sykehusenes økonomi i inneværende år med 250 mill. kr. Jeg må si noe om selve grunnmuren i vår felles helsetjeneste, nemlig fastlegeordningen. Den vakler, og endringer må gjøres for framtiden. Regjeringen har satt fristen for evaluering av fastlegeordningen helt ut til 1. september 2019. Det er to år etter Stortingets enstemmige vedtak. Helseministeren har offentlig innrømmet at han forsto alvoret altfor sent. Det er en god egenskap å innrømme feil og mangler, men det er også en fordømt plikt å ordne opp i dem. Dagens situasjon krever oppfølging av Stortingets vedtak, og Arbeiderpartiet mener at dette bør gjennomføres raskere enn det regjeringen legger opp til. Det å styrke arbeidet med å rekruttere flere fastleger er alvorlig viktig. Derfor foreslår også Arbeiderpartiet å bevilge 20 mill. kr til dette i inneværende år. Våre forslag har et helt annet tempo i satsingen på både sykehus – som er gode, og som er fellesskapets tilbud til befolkningen – og den nære tjenesten, gjennom en forsterket fastlegeordning som er rustet for framtiden. Vi venter ikke lenger på dette. Vi legger det fram nå, og vi kan dessverre ikke se den samme ambisjonen fra regjeringspartiene. Det er det til slutt pasientene som betaler for.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-06-15:
President! Jeg stemte feil. Jeg skulle stemt for forslaget.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-15:
Me ønskjer eit samfunn der alle skal ha dei same moglegheitene, uavhengig av kven du er, eller kva familie du er fødd inn i. Men dessverre er det ikkje slik at alle veks opp med dei same moglegheitene som dei fleste andre. Sander er 16 år. Han er ei danseløve. Han likar å bada og gå på turar. Men Sander er òg autist og har ei psykisk utviklingshemming. Han bur i eit bukollektiv med personale som passar på han heile døgnet. Han må køyrast kvar hen han skal, og på skulen har han tre vaksne rundt seg til kvar tid. Det er fordi Sander manglar impulskontroll og kan vera svært utagerande. På veg til Loen for å bada i fjor vart Sander utålmodig i baksetet. Han slo først mor si og sette henne ut av spel, og deretter slo han etter faren, som var sjåfør. Då mista dei kontroll over bilen, som hamna i feil køyrefelt med bilar i motgåande retning. Dette gjekk heldigvis bra – denne gongen. Men det har sjølvsagt gjort at dei er meir forsiktige og redde for å ta Sander med på tur. Sander vert rastlaus og vil vera med på kjekke ting med familien, men familien fryktar kva som skjer om dei set seg i bilen med Sander. Sander treng ein spesialtilpassa bil med sperringar mellom han og førarsetet og med nok plass til at han kan sitja heilt i ro utan menneske tett opp til seg. I dag må familiar i denne typen situasjonar dessverre kjøpa kassebilar sjølve, som dei òg må betala for å tilpassa. Det er det ikkje alle som har råd til, og til sjuande og sist er det ungane det går ut over. Me føreslår å endra forskrift om stønad til motorkøyretøy eller anna transportmiddel, slik at Sander og andre med utviklingshemmingar eller utviklingsforstyrringar skal få støtte til stor bil, gruppe 2, slik at dei relativt få det gjeld, også skal kunna få eit best mogleg liv med kvalitet. Eg er glad for at det vert fleirtal for noko i riktig retning i denne saka, men me kunne sendt ei tydeleg bestilling til regjeringa og retta opp i det fortare med forslaget vårt.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2018-06-15:
Jeg vil henlede oppmerksomheten på et løst forslag, nr. 68, fra Rigmor Aasrud på vegne av Arbeiderpartiet, og bare knytte noen få kommentarer til det siden det ikke er kommentert på merknadsplass – denne gangen. Forslaget lyder: «Stortinget ber regjeringen legge frem en samlet gjennomgang av reglene ved konkurser for å sikre at reglene om konkurskarantene er effektive, at straffenivået er tilpasset lovbruddenes alvorlighet og at innsyn sikres både for forbruker og myndigheter.» La meg understreke, like gjerne først som sist, at norsk arbeidsliv i hovedsak er trygt, produktivt og godt organisert. Så slipper høyresidas talere å gå opp her i tur og orden, slik de har fått for vane, og argumentere mot Arbeiderpartiets mange forslag til en oppryddingsaksjon i arbeidslivet. For det er ikke til å komme forbi at arbeidslivet nå i stadig større grad utfordres av useriøse aktører. Det undergraver både den tryggheten og den produktiviteten som i årtier har vært norsk arbeidslivs kjennemerke og fremste konkurransefortrinn. Useriøsiteten og kriminaliteten antar ulike former, både som sosial dumping og som grov arbeidslivskriminalitet. Vi ser dessverre altfor mange eksempler på banditter som på ulikt vis utnytter hull i regelverket. Arbeiderpartiet mener altså at det trengs en oppryddingsaksjon i arbeidslivet, og ett av områdene vi peker på, er konkurslovgivningen. Dagbladet har over lengre tid avslørt ett av de store hullene i lov- og regelverket, der useriøse konkursryttere får boltre seg fritt på andres bekostning, selv om de er underlagt konkurskarantene. Manglende lover, regler og innsyn gjør at vi på flere måter har et lovverk som synes å beskytte personer med konkurskarantene framfor å gi offentligheten det innsynet som er nødvendig, både for å ta vare på det seriøse arbeids- og næringslivet og for å ta vare på forbrukernes sikkerhet. Vi må forsikre oss om at de ulike lovene og reglene om konkurser og karantene bidrar til seriøse og skikkelige forhold i næringslivet – jo før, jo heller. Det mener Arbeiderpartiet, men ikke bare vi – det har faktisk et enstemmig storting ment. Stortinget gjorde for et halvt år siden, ved behandlingen av statsbudsjettet for 2018, enstemmig vedtak om det samme, også da etter forslag fra Arbeiderpartiet. I Dagbladet i dag ser vi hvordan regjeringa har fulgt opp Stortingets vedtak. Det de har gjort, er – ingenting. Dette er uakseptabelt. I beste fall vitner det om en regjering som er blottet for handlekraft, men det kan vanskelig kalles annet enn en trenering av Stortingets enstemmige vedtak – derfor dette forslaget fra Arbeiderpartiet her i dag.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2018-06-15:
Nå vil jeg henlede oppmerksomheten på Arbeiderpartiets løse forslag nr. 70. I forslaget ber vi rett og slett om at regjeringa sørger for å oppfylle Stortingets anmodningsvedtak nr. 324 for 2017–2018. Det gjelder fosterforeldre som får kutt i trygden sin fordi de mottar fosterhjemsgodtgjøring. Den 11. mai 2017 vedtok Stortinget enstemmig å be regjeringa snarest innføre en overgangsordning for fosterforeldre på trygdeytelser, for å sikre at de ikke skulle tape økonomisk på å være fosterforeldre. Et enstemmig storting sa videre at overgangsordningen skulle gjelde til et nytt regelverk for fosterhjem var på plass. Men regjeringa bare haler ut tida. En permanent ordning er ennå ikke på plass. Det gikk over et halvt år før overgangsordningen kom, enda Stortinget sa «snarest», og da den omsider kom, gjaldt den bare fosterforeldre med arbeidsavklaringspenger eller dagpenger. De med andre ytelser var rett og slett utelatt – og det er de fortsatt. I denne saken har alle partier på Stortinget vært utålmodige. Alle partier har vist til hvor viktig det er å sikre at også folk med trygdeytelser kan være fosterforeldre. Alle partier har vektlagt hvor viktig det er å beholde gode fosterhjem og sikre stabilitet og forutsigbarhet i livet til barn og ungdommer som allerede har hatt det ganske vanskelig i sine unge liv. Å være fosterforeldre er ikke bare en jobb man sier opp om man f.eks. skulle bli syk. Siden regjeringa hadde brukt så lang tid bare på å komme med en begrenset overgangsordning, vedtok Stortinget i anmodningsvedtak nr. 324 enstemmig å gi overgangsordningen tilbakevirkende kraft fra 11. mai 2017, da Stortinget fattet sitt første enstemmige vedtak i saken. Så opplever vi nå i revidert nasjonalbudsjett at regjeringa nok en gang sier at den ikke klarer å gjennomføre Stortingets vedtak fordi de ikke klarer å finne dem som har penger til gode! Det er ikke til å tro! Det er jo bare byråkratisk snikksnakk! Det er manglende respekt for Stortingets vedtak, men verre enda: Det er manglende respekt for de fosterforeldrene som har ventet på pengene Stortinget har lovt dem. Har regjeringa overhodet forsøkt å finne disse personene? Det tror jeg ikke. Fosterhjemsforeningen har ikke vært kontaktet. Jeg snakket med dem i går. De bidrar mer enn gjerne. Men Arbeiderpartiets løse forslag nr. 70 er enda enklere. Vi foreslår at Nav kort og godt sender melding til dem som har fått avkorting i arbeidsavklaringspenger eller dagpenger i det aktuelle tidsrommet, og ber dem som har hatt fosterhjemsgodtgjøring samtidig, om å ta kontakt. Verre er det ikke. Jeg forutsetter at vi får flertall for dette forslaget i dag. Innstillingens forslag til vedtak XXX, om å droppe Stortingets vedtak om tilbakevirkende kraft, kan ikke være annet enn et arbeidsuhell i komiteen som det ennå er tid til å rette opp i.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2018-06-15:
Mot bl.a. Arbeiderpartiets stemmer vil det i dag fattes vedtak om å legge ned Politihøgskolens avdeling på Sæter gård ved Kongsvinger. Det er en trist dag for min region, for min kommune. Det er en trist dag for alle som har jobbet for og lagt til rette for å videreutvikle høyskolen. Det er en trist dag for alle de unge som har søkt på studieplass der – flotte ungdommer, som er klare til å gå inn i politiets tjeneste, og som gledet seg til å starte studiene fra høsten av, men som det nå ikke blir noe av. Og det er en trist dag for de 15 ansatte som nå mister jobben. Det er uhørt at regjeringen nærmest i en bisetning i revidert nasjonalbudsjett reduserer antall bachelorstudenter i politiet årlig med over 200 elever. Det betyr over 200 færre politifolk hvert år i framtiden. En så viktig og omfattende sak hadde fortjent en langt grundigere behandling, og dessuten, som arbeidsgivere, er det uansvarlig å endre rammene for studentene og ansettelsesforholdene for de ansatte på så kort varsel. Nasjonalt handler det om så mye mer. Det handler om kapasiteten til norsk politi i årene som kommer. Vi har lenge hatt en målsetting om to stillinger per tusen innbyggere, og det målet er ikke nådd over hele landet. I Innlandet er tallet 1,47 og i Kongsvinger-regionen er den på 1,30. I tillegg har det skjedd mye som kompliserer kriminalitetsbildet, de siste årene, og det er bekymringsfullt å snakke med politifolk som rapporterer at de fortsatt må nedprioritere og/eller droppe politioppgaver med betydning for allmennheten. Jeg kan også vise til siste dagers medieoppslag om at uløste saker står i kø. Det er komplett meningsløst at Sæter ikke lenger skal være en del av framtidens norske politiutdanning. Der er det bygget opp et godt fagmiljø over mange år. Der er det skreddersydde anlegg og fasiliteter som det ikke finnes maken til i Norge. Og ikke minst viser undersøkelser at de ansatte og studentene er meget tilfredse, og at stedet er populært. Kongsvinger kommune har vist ærgjerrighet og fleksibilitet gjennom mange år. De har bidratt til gode undervisningsforhold, lagt til rette for gode utbyggingsmuligheter og vært en flott samarbeidspartner for politiet. I valgkampen i fjor understreket daværende justisminister fra Fremskrittspartiet at det ikke fantes planer om å redusere utdanningskapasiteten i politiet, og det ble sagt at politiet skulle styrkes. Men det var altså bare tomme ord. I Hedmark fikk vi garantier fra Venstre og Kristelig Folkeparti, og spesielt høylytte var Høyres og Fremskrittspartiets stortingskandidater: Politihøgskolen på Sæter skulle beholdes. Men jeg vil tippe at de i dag kommer til å stemme for at den legges ned. Den 1. juni skrev avisen Glåmdalen på lederplass at «[m]anns minne er kort», men at det ved neste valg er «grunn til å huske at Høyre og FrP sto for omfattende kutt ved politihøyskolen på Sæter». De la ned politiutdanningen.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2018-06-15:
På de fleste områder i samfunnet går tallet på ulykker og omkomne ned, men det er dessverre ikke tilfellet når det gjelder dødsulykker i forbindelse med bruk av fritidsbåt. Tallet har faktisk holdt seg stabilt på rundt 33 omkomne årlig de siste ti årene, mens i veisektoren har vi hatt en gradvis reduksjon. Arbeiderpartiet mener vi bør lære av veisektoren, som har en nullvisjon. De har etablert et bredt samarbeid med alle relevante aktører, som har gått sammen om tiltak, og det har gitt tydelige resultater. Antallet dødsfall og alvorlige ulykker på veiene har gradvis gått ned. Vi har en fantastisk kyst, som gir rikelige muligheter for rekreasjon med bruk av fritidsbåt. I år har vi hatt en forsommer i Sør-Norge som har invitert til stor sjøaktivitet. Antallet fritidsbåter øker. Det er særdeles positivt, men vi må sørge for at det skal være mest mulig trygt å ferdes på sjøen for alle. Arbeiderpartiet fremmer i dag et forslag der vi ber regjeringen innføre et mål om at bruk av fritidsbåter ikke skal føre til tap av liv eller varige skader, og ber om konkrete tiltak for å nå et slikt mål i stortingsmeldingen om sjøsikkerhet som er varslet nå til høsten. Vi er utålmodige, for tidligere fremmet Stoltenberg-regjeringen et forslag hvor det ble satt ned en arbeidsgruppe som foreslo tiltak, og rapporten ble overlevert i 2012. Høringsinstansene framhevet spesielt satsing på holdningsskapende arbeid, påbud om bruk av flåteutstyr i åpne båter og kajakker, skjerping av promillegrensen ved føring av fritidsbåt, krav til båtførernes kompetanse, styrking av kontrollapparatet, undersøkelser av ulykker, tiltak rettet mot fisketurister og spørsmål om nasjonale fartsgrenser. Alt dette er relevant å drøfte også i dag. Med unntak av kravet om redningsvest i fritidsbåt, som ble behandlet av Stortinget og lovfestet i 2015, er det lite som er fulgt opp. Arbeiderpartiet forventer derfor at regjeringen nå tar sjøsikkerheten ved bruk av fritidsbåt på alvor, og bruker erfaringene ikke minst fra veisektoren, der det brede samarbeidet mellom offentlige myndigheter, private aktører og frivillig sektor har fått ned antallet drepte. Så langt i år har 37 mennesker omkommet som følge av drukning – ikke alle i forbindelse med fritidsbåt. I fjor var det 29 i samme periode. For første gang dør det flere som følge av drukning enn i veitrafikken. Hvert dødsfall er ett for mye.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-15:
Først vil jeg gi 100 pst. støtte til innlegget fra Tone Sønsterud om nedlegging på Sæter og til Lise Christoffersen om fosterforeldre. Denne regjeringen har i sin tid brukt 220 mrd. kr mer enn noen regjering før dem. Allikevel har man altså gått løs på mange av ytelsene til dem som har det vanskeligst i samfunnet. Jeg hørte finansministeren her i stad, i replikkordskiftet, benekte det. Men lista er lang. Det verste er at det rammer unger, og det blir flere og flere av dem. Hvert år gråtes det krokodilletårer fra denne talerstolen og mange andre talerstoler om hvor fælt dette er: Dette synes man er ille, og man skal gjøre noe med det. Men hva er det regjeringen har gjort? Jo, de har kuttet i ytelser til familiene der mor eller far er syk eller ufør, f.eks. De har latt barnetrygden stå stille, slik at den ikke har løftet opp noen av de familiene som kunne vært løftet ut av fattigdom med det. De har senket nivået på bostøtten enormt i sin regjeringsperiode. Nå bruker vi like lite på bostøtte som vi gjorde i 2009. Mens boligutgiftene har økt voldsomt og inntektene for dem som er i de laveste inntektsgruppene, har gått ned, har dette skjedd. Og regjeringen sitter helt stille. Vi ser det igjen i den kommunale sosialhjelpen, men vi ser det først og fremst igjen i folk som er blitt fattige. Regjeringen har til og med kuttet i veldig sykes rett til fysioterapi. Man har for femte året på rad sørget for at de som har pensjon, får nedgang i sine pensjoner. Det er altså ikke grenser for hva man har klart å gå løs på når man har hatt så mye penger til disposisjon. Hvis man vil gjøre noe for å løfte de fattigste ungene, kan man begynne med de tre b-ene: barnetrygden, barnetillegget i uførestønaden og bostøtten. Alt dette treffer veldig godt for de familiene som har det vanskeligst, og disse barnefamiliene har høye boutgifter. Nå kommer det kanskje noen fra regjeringspartiene opp nå og sier at ja, men hver enkelt har fått litt mer. Men det hjelper ingenting at de får litt mer i kroner når de kronene de har i boutgifter, har økt enda mer. Gapet mellom hva man får i bostøtte, og hva man har i boutgifter, har økt også for de fattige barnefamiliene. Det vet regjeringen. Det er en villet politikk.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-15:
Det er mange ting man kunne snakket om her. Et av de grepene regjeringen har tatt når det gjelder eldreomsorg, er det statlige forsøket. Det har jeg sett på med forundring, for der bevilger regjeringen nå 140 mill. kr mer, med den begrunnelse at kommunene har økt aktiviteten, de har et større behov. Det er et større behov i mange kommuner, og det er grunnen til at SV øker sine budsjetter, det er et verdivalg. Vi setter altså eldre og pleietrengende foran de aller rikeste. Mens andre kommuner ikke skal få mer penger til å møte behovet hos de eldre pleietrengende, skal disse få, utvalgte kommunene få mer penger fordi de kan vise til at behovet er større. Det sier litt om de prioriteringene som gjøres. I tillegg er det en ordning med en statlig toppfinansiering for kommuner med særlig ressurskrevende tjenester. Der har regjeringen de siste fire årene kuttet 700 mill. kr. Dette må kommunene nå bekoste sjøl. Dette dreier seg om svært syke pasienter, og de blir flere og flere fordi regjeringen nå pusher på for at kommunene skal ta imot utskrivningsklare pasienter i psykiatrien. Dette har ikke kommunene kapasitet, penger og personale til. De må få mer, for dette går ikke av seg sjøl. Det kommunen sier, er at dette går ut over eldreomsorgen ellers, for det lar seg rett og slett ikke gjøre uten den kompetansen som skal til. På dette området skal det i mange tilfeller kompetanse til på linje med sykehus. Den kompetansen er dyr, og kommunene må kjøpe den. Så det er ingen prioritering av de eldre i kommunene. Et annet område som det er grunn til å se på – nå sitter justisministeren her – er tregheten i familiegjenforeningssakene i UDI og UNE. I dag har Sivilombudsmannen sagt fra om at her gjøres det feil i forvaltningen, man bryter loven. Jeg forutsetter at justisministeren nå sørger for at hans forvaltning ikke bryter loven, men behandler disse sakene etter lovens bokstav og bestemmelse. Det er også behov for å prioritere familiegjenforening mye høyere. Det vil øke og bedre integreringen, for folk sitter og er bekymret for ektefeller og unger. De strever med det, og de blir syke av det. Det bedrer ikke integreringen i det hele tatt. I tillegg har Norge nå – for hvilken gang vet jeg ikke – fått påpakning fra FNs barnekomité for at vi ikke har tilstrekkelig standard for og ivaretakelse av mindreårige asylsøkere over 15 år – på linje med hvordan vi ivaretar våre egne barn i samme aldersgruppe hvis de er uten foreldre eller foresatte. Det bør regjeringen snarest få orden på.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-15:
Min stemme ble ikke registrert.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2018-06-15:
Revidert nasjonalbudsjett bør brukes for å møte særlig viktige behov som ikke er godt nok ivaretatt i statsbudsjettet. Den muligheten velger regjeringen ikke å bruke. Jeg skal ta tre viktige eksempler fra utdanningsfeltet. Arbeiderpartiet har i mange år jobbet for en bemanningsnorm i barnehagene som sikrer nok ansatte med riktig kompetanse. Det er det viktigste for at barna skal ha et godt tilbud. Når regjeringen omsider legger fram et forslag til en norm, er den så dårlig utredet og forberedt og så uklar på viktige forhold som f.eks. åpningstid, deltid og vikarbruk, at viktige aktører i sektoren stritter imot. Til overmål legger ikke regjeringen en krone på bordet for å betale for normen, men skyver regningen over på andre. KS, flere kommuner og Private Barnehagers Landsforbund protesterer kraftig mot underfinansieringen. Utdanningsforbundet og Fagforbundet peker på klare svakheter med normen. Arbeiderpartiet vil ha en overgangsordning med ekstra midler fra høsten 2018 framfor å overlate regningen til kommunene og barnehagene. Men regjeringen viser ingen vilje til på denne måten å sikre at denne normen blir et reelt kvalitetsløft. Så til mitt andre eksempel, forskning, som er viktig for både velferd og velstand framover. Regjeringen la opp til en realnedgang i bevilgningene i statsbudsjettet. Og selv om tilstandsrapporten for høyere utdanning avdekker at bevilgningen til IKT-forskning går ned, trass i at Stortinget har vedtatt at den skal gå opp, altså en opptrapping, lar regjeringen det ligge. Dette er farlig passivt på et felt som skal drive omstillingen av Norge videre. Så til høyere utdanning. Vi så i april rekordhøy søkning, særlig innenfor IKT, og de 5 millionene til studieplasser som omsider kom i forliket, er langt fra nok. Vi har lagt inn 14,8 mill. kr mer. Regjeringen svikter her alle dem som ønsker å studere. Det er flere bransjer som etterlyser mer kompetanse. Regjeringen tar ikke den muligheten som ligger i det. Høye søkertall er et gode, et potensial for å utdanne den arbeidskraften vi trenger i årene framover, innenfor IKT og teknologi, lærere, sykepleiere osv. På den måten undergraver regjeringen den gode, kunnskapsbaserte samfunnsutviklingen. Det er lite framsynt ikke å sørge for kvalitet annet enn på papiret og ikke å opprette nye studieplasser.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-15:
Tirsdag morgen leste jeg med stor glede i VG at Høyre går til kamp mot all unødig plast her på Stortinget. «Knall», tenkte jeg, kanskje vi kan få med oss Høyre på en skikkelig innsats mot plastforsøplingen fra Norge. Derfor tok jeg kontakt via Twitter, gratulerte med forslaget og spurte om ikke Høyre kunne tenke seg å støtte et forslag om å fase ut bruken av unødig engangsplast i all statlig virksomhet. «Symbolpolitikk» var svaret fra Høyre-representanten – symbolpolitikk. Det å fjerne den unødige plasten fra kantinene til regjeringen, direktoratene og all annen statlig virksomhet var symbolpolitikk. Men det å hive ut plasten fra Stortinget ville gjøre vei i vellinga. Det symbolske svaret var kanskje skrevet i et øyeblikk av selvrefleksjon, for er det noe som har preget regjeringens miljøpolitikk, er det symboler og ord. Og ord har vi hørt også i dag. Representantene Abid Q. Raja og Stefan Heggelund kan fortelle oss at aldri har det blitt ført en bedre miljøpolitikk enn i dag. Vel, jeg må minne representantene på slagordet «actions speak louder than words». Mens klimagassutslippene gikk ned under de rød-grønne, sto de mer eller mindre på stedet hvil under de blå-blå – bortsett fra det siste året, da gikk de bitte litt ned. Men hva skyldtes den nedgangen? Jo, den skyldtes at vi fylte drivstofftankene våre med palmeolje og regnskogødeleggelse. Hva har skjedd det siste året? Jo, palmeoljebruken har eksplodert. Og så får representanten Raja seg til å si at det aldri har blitt ført en bedre miljøpolitikk enn nå. Trikset er tydeligvis å heve stemmen når argumentene og fakta mangler. Men la meg komme tilbake til plastforsøplingen. Det er det miljøproblemet nordmenn flest frykter mest. Jeg er glad for at Stortingets president var raskt ute med å forsikre om at Stortinget skal feie for egen dør. Sånn snakker #minpresident. Men vi som er stortingspolitikere, og særlig vi som sitter i energi- og miljøkomiteen, må ha litt større ambisjoner enn bare å feie for egen dør. Vi må også gjøre noe med plasten utenfor vår egen dør. Derfor fremmer SV i dag en rekke forslag for å bekjempe plastforsøplingen, og vi fremmer forslag som rydder opp i den regnskogødeleggende miljøpolitikken til regjeringen. Hadde representantene fra posisjonen ment noe med sine ord, hadde de stemt for de forslagene.
Sheida Sangtarash (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-15:
I tiårene framover vil andelen eldre i befolkningen øke kraftig. Derfor må det igangsettes et forpliktende og langsiktig arbeid for at de eldre skal kunne ha en verdig alderdom. En god eldreomsorg handler om valgfrihet for de eldre, dagaktivitet og selvfølgelig nok ansatte i eldreomsorgen. Er det politisk vilje til det, kan vi gjennomføre det med forpliktende og langsiktig planlegging. SV så fram til det som ifølge regjeringen skulle være en reform. Vi var entusiastiske, men jeg må si at vi ble skuffet. I dokumentet «Leve hele livet» er det mange gode ideer, men det er ingen nye rettigheter for de eldre og ingen omorganisering for valgfrihet og aktivitet. På side 175 i reformen, om økonomiske og administrative konsekvenser, lister man ikke opp alle de nye pengene som skal komme, selv om kommuner står overfor tøffe prioriteringer mellom mange ulike tiltak. Når eldreministeren likevel har høye forventninger til kommunene, må disse følges opp med krav og tiltak. Men krav og forpliktende tiltak vil kun gi mening dersom kommunene får større handlingsrom, noe de ville fått med SVs alternative budsjett. Krav, tiltak og penger – det er slik man gjennomfører en reform. Dokumentet «Leve hele livet» er en ønskedrøm heller enn en reform.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2018-06-15:
Jeg ønsker å knytte noen kommentarer til det som gjelder Stortingets byggeprosjekt, Prinsens gate 26, inkludert nytt post- og varemottak og ny innkjøringstunnel. Finanskomiteens flertall har i sin innstilling foreslått en tilleggsbevilgning på 379,7 mill. kr for 2018 til byggeprosjektet, og en ny total kostnadsramme på 2,321 mrd. kr. Den nye kostnadsrammen er i tråd med det som ble foreslått av presidentskapet til revidert nasjonalbudsjett. Presidentskapets forslag er som kjent fremmet etter nye beregninger fra prosjektet og administrasjonen. Det er deretter foretatt en grundig ekstern kvalitetssikring av Dovre Group Consulting. Mye er sagt og kan sies om bakgrunnen for den siste økningen i kostnadsrammen. Det som nå har presidentskapets oppmerksomhet, er å fullføre prosjektet innenfor kostnadsrammen. Det er gjennomført flere tiltak de siste månedene for å styrke styringen i byggeprosjektet. Det er innført en tydelig styringsstruktur under ny direktør. Videre er det hentet inn en ny leder av prosjektrådet som er ekstern. I tillegg er byggherredirektøren i Statsbygg nå også medlem i prosjektrådet. Prosjektet er pålagt krav om utvidet rapportering om både fremdrift og økonomi. Nye rapporteringskrav innebærer også at det utarbeides et periodisert produksjonsbudsjett med tilhørende kontantstrøm som oppdateres månedlig. Dette gir bedre økonomistyring i prosjektet og bedre budsjettstyring. Fremdriften i prosjektet er god, og det er all grunn til å tro at prosjektet nå vil fullføres innenfor kostnadsrammen, selv om historien har lært oss at det ikke kan gis noen garantier i prosjekter av denne størrelse og kompleksitet. Etter planen skal både Prinsens gate 26 og nytt post- og varemottak stå ferdig innen utgangen av året. Det vil da kun gjenstå tiltak knyttet til ibruktagelse og avslutning av denne delen av prosjektet. Innkjøringstunnelen er også planlagt ferdigstilt innen utgangen av året. I første del av 2019 sluttføres arbeidet med omleggingen av ledningsnettet i Rådhusgaten. I 2019 vil det også bli foretatt en opparbeiding av Wessels plass, som del av et eget sikringsprosjekt. Tidligst i 2019 vil det nye bygget og tunnelen kunne tas i bruk. I tillegg til at det er et moderne og funksjonelt bygg, er det viktig å understreke at prosjektet øker Stortingets grunnsikring vesentlig. Det gjelder alle de tre hovedelementene i prosjektet – nye Prinsens gate 26, nytt post- og varemottak og ny innkjøringstunnel samt opparbeidingen av Wessels plass. Presidentskapets hovedprioritering nå er som nevnt å fullføre prosjektet. Det vil, slik Stortinget har bedt om, bli gjennomført en omfattende evaluering av prosjektet etter ferdigstillelse. Arbeidet med å gjennomføre forbedringer er likevel i gang. Jeg vil i denne sammenheng nevne Stortingets behandling i går av rapporten fra arbeidsgruppen som har vurdert hvordan fremtidige byggeprosjekter i Stortinget bør organiseres.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2018-06-15:
President! Jeg stemte feil.
Ove Trellevik (Høyre), 2018-06-07:
Ja, det må eg vel gjera – ta opp det som skal takast opp!
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2018-06-07:
Representanten Holm Lønseth entrer talerstolen med en lengre belæring overfor oss andre om å lytte til lokaldemokratiet, om å lytte til lokale folkevalgte – i dette tilfellet regionale folkevalgte. Jeg må bare slå det fast: Representanten Holm Lønseth og Høyre er nok ikke i noen særlig god posisjon til å drive med den form for belæring – om å lytte til lokale og regionale folkevalgte. Tvert imot, partiet Høyre har i kommune- og regionreformen stort sett kjørt med ganske store skylapper for øynene og relativt godt med bomull i ørene – for å uttrykke det på den måten. Høyre har i hvert fall ikke vært noen representant for å drive med aktiv lytting til regionale folkevalgte. Hadde partiet Høyre og representanten Holm Lønseth vært i nærheten av å gjøre det, hadde de neppe stemt for disse tvangssammenslåingene. Hadde representanten Holm Lønseth og hennes parti lyttet, som de belærer andre om å gjøre, hadde de hørt at f.eks. Østfold, som nå skal inn i den fantastiske konstruksjonen Viken, som ingen egentlig vil ha – selv ikke Høyres representanter har vist noen eksaltert glede over det vedtaket – sa nei takk til den konstruksjonen. Det samme gjorde Akershus. Det samme gjorde Buskerud. Så kan man spørre: Hvor var representanten Holm Lønseth? Hadde hun ikke fått ut bomullen av ørene – eller hva var det som foregikk? Det er ingen grunn til å ta imot belæring fra regjeringspartiene – nå inkludert Venstre– om å lytte til det regionale og lokale folkevalgte nivået, for er det noe disse tre partiene grundig har bevist gjennom behandlingen av kommune- og regionreformen, er det at de gjør det stikk motsatte. Disse partiene lytter ikke. De kjører fram tvangssammenslåinger som om ingenting har skjedd. De har ikke hørt på lokaldemokratiet overhodet.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2018-06-07:
Navn er viktig for å bygge ny kultur og samle de nye fylkeskommunene. Å utsette valg av navn vil kunne utsette deler av kulturbyggingen. Mange bruker allerede det nye navnet de selv har vedtatt. Jeg har personlig tatt kontakt med våre gruppeledere i berørte fylker. Tilbakemeldingene har vært klare: Prosessene oppleves stort sett som gode. Navnene oppleves som fra helt greit til veldig bra. Alle har stemt for, og alle ønsker at Fremskrittspartiet her på Stortinget skal stemme for. Å lytte til våre egne har vært det aller viktigste for oss i denne saken, og vi finner ikke at motargumentene som kom under høringen, forsvarer verken en utsettelse eller en total overkjøring av dem som berøres aller mest av disse nye navnene.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2018-06-07:
Det er positivt at den nye kommuneloven også skal omfatte internkontrollbestemmelser som i dag ligger i særlovgivningen. Det er vanskeligere å forstå at det skal gjøres unntak for helse- og omsorgssektoren. Kravet til internkontroll vil jo ikke med dette svekkes, men det blir enklere og mer oversiktlig for kommunesektoren å følge opp, og dessuten vil tilsynsmyndighetenes rolle være den samme som tidligere. Kommunenes Sentralforbund la i høringen stor vekt på at prosessene med å innarbeide internkontrollbestemmelser i kommuneloven må skje parallelt med at de tas ut av sektorlovgivningen, og dessuten at dette arbeidet bør være gjennomført når den nye kommuneloven trer i kraft fra 2020. Kan statsråden love alle kommunene i Norge, som egentlig har bedt om dette, at så vil skje?
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2018-06-07:
Kommuneloven er en viktig lov. Det er den loven som angir hvordan kommunene skal kunne utvikle gode lokalsamfunn, og hvordan innbyggerne skal ha sitt eget selvstyre og folkestyre. I den sammenhengen er det nesten forbløffende å se at vi i dag bruker mesteparten av tiden på å diskutere hvorvidt man skal lovfeste noe som i utgangspunktet er praksis i de aller, aller fleste kommuner, nemlig at man skal ha et medvirkningsorgan for ungdom. Jeg tror vel ungdommen, hvis de hadde hørt denne diskusjonen her i dag, ville ha sagt: Serr – hvor er vi kommet i dag? For Senterpartiet handler dette om at man ønsker å ha et sterkt lokaldemokrati, og jeg er veldig glad for at flertallet i denne salen ser dette og faktisk går inn for at vi nå skal få lovfestet noe som i utgangspunktet er praksis. Og dersom det er sånn at regjeringen er usedvanlig bekymret for at det vil være 422 forskjellige måter å organisere medvirkningsorgan for ungdom på, har de adgang til å regulere dette i forskrift. I tillegg kan regjeringspartiene stemme for anmodningsforslaget om å få utarbeidet nasjonale retningslinjer som skal sikre at ungdom blir hørt, og hvordan man skal fremme disses syn. Noen av representantene var inne på diskusjonen om etterlønn. Jeg tror jeg skal si så mye som at for Senterpartiet handler det om at man ønsker å advare mot at noen skal ordne seg ekstraordinære, gode ordninger. Det var for så vidt en debatt vi var inne på da vi snakket om statlig lederlønnspolitikk, og det er nok en debatt som kommer igjen senere. Men når man nå sørger for at ettergodtgjørelse blir en mulighet for dem som har hatt politikk som heltidsverv, legger man jo opp til at det skal være en viss sikring dersom man må gå av og ikke har annen jobb å gå til. Det er egentlig på lik linje med det å ha oppsigelsestid og er etter komiteens flertall noe som kan aksepteres og anses rimelig – mens regjeringspartienes forslag om å gå til seks måneder, etter Senterpartiets syn uten tvil må anses som urimelig, når man ser hva andre arbeidstakere må forholde seg til. Det var flere som var innom at det er viktig at de ansatte i administrasjonen og de folkevalgte samarbeider. Er det noe denne regjeringen har vært opptatt av, så er det trepartssamarbeidet. Statsministeren har jo stått i denne salen og skrytt av det. Det er derfor forunderlig at regjeringen ikke ønsker å være med på å få utredet hvordan ansattes representasjon i oppgavefellesskap skal løses. Man skulle jo tro at hvis man ønsket et oppgavefellesskap for å løse større utfordringer på tvers av kommunene, skulle også ansattes rettigheter ønskes ivaretatt. Det registrerer jeg at regjeringspartiene ikke gjør.