Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2000-02-03:
Tillat meg å si at jeg ikke har den helt store troen på at forslaget fra Fremskrittspartiet som vi behandler i dag, om samordning av de offentlige virkemidlene innen kultur, har som hovedmålsetting å få til en effektiv bruk av midlene. Når forslaget tar utgangspunkt i at det offentlige i dag bevilger store beløp til kultur, blir i hvert fall jeg mistenksom. Fremskrittspartiet har ingen god kulturhistorisk fortid. Når det gjelder dette med store beløp til kultur, er det slik at hvis en slår sammen det Kulturdepartementet og alle andre departementer bevilger, vil dette utgjøre et bitte lite veiprosjekt hvis pengene brukes på samferdsel. Derfor faller den påstanden fra Fremskrittspartiet på sin egen urimelighet. Hensikten med forslaget fra Fremskrittspartiet er etter min oppfatning muligheten til å slippe å behandle et for Fremskrittspartiet vrient politisk område, nemlig kultur. I budsjettet for 2000 hadde Fremskrittspartiet halvert kulturmidlene, og måtte dessverre – fordi vi har en del budsjettrutiner i Stortinget – vise fram at de brukte pengene, og dermed fikk de også vist fram sin manglende kulturpolitikk og sin mangel på helhetstenkning når det gjelder kulturpolitikk. Forslaget som vi har til behandling i dag, bygger på en markedsliberalistisk kulturoppfatning hvor den enkeltes ønsker og behov skal styre kulturtilbudet – som om man vet hva hvert enkelt menneske til enhver tid ønsker og har behov for. Men Fremskrittspartiet sier at det vet de. Allerede i St.meld. nr. 61 for 1991-92, «Kultur i tiden», slo man fast at kulturpolitikk skulle være sektorovergripende. Det betyr at mange departementer og dessuten alle kommuner og fylkeskommuner må ta et selvstendig kulturansvar – de er jo i nærheten av folk og vet mye om behovet. Naturligvis var ikke Fremskrittspartiet enig i den sektorovergripende modellen som man la opp til i «Kultur i tiden». Men når har Fremskrittspartiet noensinne vært enig i eller interessert i kulturpolitikken? Jeg synes dette er et forslag som ikke viser vilje til å få mer kultur for pengene, men vilje til å skjære ned på allerede svært få ressurser innenfor kultursektoren. Etter Arbeiderpartiets oppfatning må kulturen legge vekt på kvalitet i livsmiljøet og i skapende egenaktiviteter – dette samtidig med at de ulike forvaltningsnivåene må ta ansvar for kultur på sine områder. Det er riktig at Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet tar ansvar for musikkskolene. Det er riktig at Miljøverndepartementet tar ansvar for Riksantikvaren og kulturminnevern. Det er også riktig at de ulike departementene tar ansvar for sine fagområder for å bevare sin egen historie. Funksjonsfordelingen mellom kommuner, stat og fylker er et annet spørsmål som jeg ikke skal komme inn på her. Men jeg har litt lyst til å understreke at både fylkeskommuner og kommuner utfører viktige kulturoppgaver innenfor den nasjonale kulturpolitikken, selv om staten alltid må ha et hovedansvar. Jeg skjønner faktisk ikke hvordan Fremskrittspartiet tør – i en utvikling hvor medie- og kommunikasjonsteknologien øker, øker nettopp behovet for en nasjonal kulturpolitikk. Er ikke Fremskrittspartiet på dette området redd for at den fremmedkulturelle påvirkningen skal oversvømme vårt land når vi ikke har noen trygg grunn å stå på når det gjelder nasjonal kulturforvaltning? Kulturpolitikken må alltid være et korrektiv til den kommersielle underholdningsindustrien – gjennom den kan vi sikre kvalitet og tilgjengelighet for alle. Et kulturfiendtlig parti som Fremskrittspartiet vil gjøre et lite land som Norge, som et så lite språkområde som det vi er, åpent for all mulig påvirkning fra utlandet uten at vi har den kulturpolitiske bevisstheten som et lite land alltid må ha. Dette må stride helt imot Fremskrittspartiets program når det gjelder påvirkning fra fremmedkulturell kulturpolitikk. Men jeg tror at Fremskrittspartiet er så opphengt i å spare penger og i å slippe å vise fram sin egen dårlige kulturpolitikk at de bruker ethvert forslag for å hindre at vi har en god kulturpolitikk i dette landet. Arbeiderpartiet avviser på det sterkeste dette Dokument nr. 8-forslaget.