trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Tore Sanner (Høyre), 2006-12-01:
I finansdebatten på tirsdag tok representanten Lundteigen og Senterpartiets parlamentariske leder, Meltveit Kleppa, til orde for å fjerne rentefradraget. Man ønsket i det minste at det spørsmålet skulle debatteres. Senere har både SV og Arbeiderpartiet sagt at de ikke har noen plan om å fjerne rentefradraget. Det er nå en kjent sak at man har som regel én plan til man får en ny, og mitt kjennskap til Senterpartiet er at Senterpartiet ikke pleier å gi seg før de får det slik de vil. Så mitt spørsmål til Lundteigen er: Har Lundteigen nå lagt bort sitt ønske om å begrense rentefradraget, eller følger han god senterpartitradisjon – å fortsette til man får det slik man vil, nemlig å få gjennomslag i Regjeringen for en begrensning av rentefradraget?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2006-12-01:
Først: Når det gjelder private pensjonsordninger, har finansministeren ansvaret for eventuelle overgangsregler som skal lages, så hun kan ikke fraskrive seg ansvaret helt. Men det kommer jeg tilbake til i et senere innlegg. Så hevder finansministeren at Høyre kutter i bistandsbudsjettet. Høyre øker bistandsbudsjettet i forhold til 2006-nivået. Vi øker bistandsbudsjettet med 2,5 pst. Det betyr at Høyre for 2007 faktisk foreslår et høyere bistandsbudsjett enn det vi gjorde i regjering sammen med Kristelig Folkeparti. Mitt spørsmål knytter seg imidlertid til sammenhengen mellom marginalskatt og arbeidstilbud. Vi er i en situasjon hvor vi har et akutt og økende behov for arbeidskraft. I den situasjonen velger Regjeringen å øke marginalskatten for viktige grupper. I brev til Stortinget har statsråden bekreftet at skatteøkninger kan begrense arbeidstilbudet, og SSB har slått fast at reduserte marginalskattesatser øker arbeidstilbudet. Hva er statsrådens holdning til sammenhengen mellom marginalskatt og arbeidstilbud?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2006-12-01:
Det er noen problemstillinger knyttet til privat pensjonssparing som jeg ønsker å ta opp. Jeg skal ikke dra den store ideologiske debatten. Jeg skal heller ikke bruke tid på at regjeringspartiene misbruker statistikk, når de hevder at dette primært har en fordelingsmessig side. Det som er mitt anliggende, er den usikkerhet som har kommet, med bakgrunn i regjeringspartienes merknader. Jeg registrerer at flertallspartiene nå erkjenner at det må på plass en ordning med privat pensjonssparing, dersom man skal få til et bredt forlik om pensjon. Det er bra. Derimot er det usikkerhet om hva regjeringspartiene mener med sin merknad. For Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre er det viktig å understreke at når man snakker om privat individuell pensjonssparing, så betyr det at man åpner for en diskusjon knyttet til både IPA, individuell livrente og kollektiv livrente. Jeg ber om at det blir bekreftet fra regjeringspartienes side at man ikke har ekskludert en debatt om individuell og kollektiv livrente. Dernest er det slik at med regjeringspartienes merknad har det blitt fullt kaos i markedet om hvordan dette skal tolkes. For når det gjelder de kollektive livrentene, er det i veldig stor grad en avtale mellom arbeidstakere og arbeidsgivere. Kollektiv livrente er blitt benyttet i forbindelse med fusjoner mellom selskaper, og det er benyttet gjennom pensjonsforhandlinger med de ansatte. Slik merknaden nå ligger, tolkes det dit hen at disse avtalene må sies opp fra 1. januar 2007. Hvis det skjer, betyr det at det nesten er umulig å gjeninnføre en slik ordning, hvis det er det som skulle bli resultatet av forhandlingene i Stortinget om pensjonsreformen. Det er derfor helt avgjørende at de overgangsreglene som flertallet har skissert, sikrer at ikke forsikringstekniske forhold fører til unødvendig avvikling av de individuelle og de kollektive livrenteordningene og IPA. Jeg ber flertallspartiene bekrefte at det nå vil bli utarbeidet overgangsregler som innebærer at man ikke får en utilsiktet avvikling av disse individuelle og kollektive ordningene. Det er svært avgjørende. Dette berører veldig mange bedrifter, og det berører veldig mange enkeltmennesker, som nå føler stor usikkerhet med hensyn til hva som blir det endelige resultatet.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2006-12-01:
Da jeg tegnet meg på talerlisten, var det nettopp av den grunn at finansministeren og representanten Reidar Sandal hadde fått en utfordring fra både Hans Olav Syversen og Lars Sponheim som ikke var besvart. Det er veldig avgjørende at den utfordringen besvares i løpet av dette møtet, for nå er det mange hundre tusen enkeltmennesker, en rekke bedrifter og også forsikringsselskaper som er usikre på hvordan man skal håndtere situasjonen knyttet til IPA og individuell og kollektiv livrente. La meg også understreke at jeg er veldig glad for de hovedsignalene som er kommet fra flertallspartiene, for Høyre er svært opptatt av at vi skal få til et bredt forlik om pensjon, og vi er svært opptatt av at det skal være mulig med privat pensjonssparing med skattefradrag. La meg bare gjenta de to hovedutfordringene som er gitt. Det første knytter seg til at dersom det blir en bred enighet om pensjonssystemet, skal det åpnes for pensjonssparing med skattefradrag, og i den debatten skal det være mulig å gjeninnføre både IPA og individuell og kollektiv livrente med skattefradrag. Jeg forstår det også dit hen at man ikke ekskluderer noen av de ordningene i den videre diskusjon. Det andre – og det er det viktig at vi får bekreftet – er at overgangsordningene innebærer at man ikke får en stor avvikling av individuell og kollektiv livrente, av forsikringstekniske grunner. Det er disse overgangsordningene som nå er veldig avgjørende, for hvis det ikke kommer på plass slike overgangsordninger, blir konsekvensen at de kollektive livrentene avvikles. Og det er problematisk, for mange av dem er kommet som en konsekvens av avtaler mellom arbeidsgivere og arbeidstakere. Da er det ikke bare for arbeidsgiver, slik representanten Sandal sier, å stoppe innbetalingen på disse, for innbetalingene er en del av en avtale mellom arbeidstaker og arbeidsgiver. Jeg håper at Sandal eller finansministeren kan bekrefte at det vil komme på plass overgangsordninger som innebærer at man ikke får en avvikling av individuelle og kollektive livrenter som en konsekvens av slike forsikringstekniske grunner. Så har jeg respekt for at regjeringspartiene ikke vil forplikte seg til ordninger uten at man vet at man får til en pensjonsavtale. Men så lenge det er en mulighet at denne pensjonsavtalen kommer på plass, og at dette kan være en del av det, tror jeg vi alle er tjent med at overgangsordningene er tilpasset, og at det kan bli en realitet.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2006-12-01:
Nå er det svært mye godvilje i Stortinget. Men det forutsetter at flertallspartiene følger opp det Reidar Sandal sier, nemlig at det vil bli lagt til rette for overgangsordninger slik at privat pensjonsordning med skattefradrag kan gjeninnføres, og at det innbefatter både IPA og individuell og kollektiv livrente. Jeg vil understreke alvoret i denne saken. De tre tidligere regjeringspartiene er veldig tydelige på dette, nemlig at vi forutsetter at de overgangsreglene er tilpasset, og at vi ikke får en storstilt oppsigelse av bl.a. de kollektive livrenteordningene av rent forsikringstekniske grunner. Dette er en viktig sak, og den er ikke avsluttet med denne diskusjonen. Vi kommer til å følge svært nøye med på de overgangsreglene som utarbeides. Jeg håper at det nå blir fulgt opp, slik at vi kan få til et helhetlig pensjonsforlik.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2006-12-01:
Som Sponheim selv har gitt uttrykk for, gjør Venstre i sitt alternative budsjett noen endringer i minstefradraget for lønnsinntekt og i toppskatten. Sammenlignet med Regjeringens opplegg skiller det vel ca. 200 kr hvis du tjener 250 000 kr, og det skiller litt over 4 000 kr hvis du tjener fra 750 000 kr og oppover. Men om du derimot er fagorganisert, gir Venstre deg sammen med Fremskrittspartiet en skatteøkning, og Venstre vil sammen med Fremskrittspartiet fjerne hele fradraget for fagforeningskontingent. Kan representanten Sponheim gi en forklaring til landets fagorganiserte knyttet til denne skatteskjerpelsen?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2006-12-01:
Fremskrittspartiet mener at det er viktig at arbeidstidsbestemmelsene ikke stenger for fleksible arbeidstidsordninger. Arbeidslivet er mangfoldig, og vi mener at det er viktig med en dispensasjonsadgang i de tilfellene der det ikke kan inngås fleksible tariffavtaler med avvikende arbeidstidsordninger. I flere sektorer vil det være nødvendig med avvikende arbeidstidsordninger, eksempelvis innen helse- og omsorgssektoren, vakt- og overvåkningssektoren samt bygg- og anleggsvirksomhet. Fremskrittspartiet støtter disposisjonsadgangen i § 10-12 sjette ledd, men med et annet innhold. Fremskrittspartiet anser at en sammenslåing av begrepene «beredskapstjeneste» og «passiv tjeneste» i begrepet «arbeid av passiv karakter» vil kunne føre til en betydelig utvidelse av grunnlaget for dispensasjon ved passiv tjeneste. En slik utvidelse vil, slik Fremskrittspartiet ser det, å bidra til vanskelig grenseoppgang og misforståelser. Flere av høringsinstansene peker på at sammenslåingen ikke vil virke klargjørende, og Fremskrittspartiet slutter seg til dette synet. Fremskrittspartiet er også enig med Landsorganisasjonen i at dagens skille mellom de to begrepene er veletablerte, og at det ikke er forhold som med styrke tilsier at de bør endres. Fremskrittspartiet vil på denne bakgrunn stemme imot forslaget til endring i § 10-4 annet og tredje ledd. Videre støtter vi forslaget til utvidet dispensasjonsadgang, men anser, i likhet med en rekke av høringsinstansene, at dispensasjonsadgangen ikke bør begrenses til de tilfellene der partene ikke har avtalekompetanse. Vi mener videre at mangfoldet i dagens arbeidsliv gjør det påkrevd med adgang til forskjellige arbeidstidsordninger. I likhet med Næringslivets Hovedorganisasjon og Kommunenes Sentralforbund anser Fremskrittspartiet at det på en rekke arbeidsområder vil være behov for ordninger med fleksibel arbeidstid, f.eks. innen helse- og omsorgssektoren, innen oljeindustrien og når det gjelder sentrale samfunnsoppgaver som anleggsvirksomhet, transport og teletjenester. Særlig innenfor områder der tidsfrister er avgjørende for virksomheten og virksomhetens økonomiske levekår, er det påkrevd med adgang til spesielle arbeidstidsordninger, og Fremskrittspartiet vil legge til rette for en utvidet dispensasjonsadgang. Det er viktig at aktuelle arbeidstidsordninger støttes av de ansatte, og vi vil begrense Arbeidstilsynets dispensasjonsadgang til de tilfeller der slik støtte kan oppnås. Dette gir arbeidstakerne et godt vern. Fremskrittspartiet støtter forslaget om en omformulering av hjemmevaktsbegrepet til «beredskap utenfor arbeidsstedet» og er enig med departementet i at den teknologiske utviklingen har gitt hjemmevaktsbegrepet et annet innhold i dagens situasjon. Fremskrittspartiet er imidlertid enig med Næringslivets Hovedorganisasjon, som i sin høringsuttalelse har gått inn for at kompensasjon for beredskapsvakt utenfor arbeidsstedet bør overlates til avtale mellom partene. Fremskrittspartiet fremmer derfor forslag om dette i en lovtekst til § 10-4 fjerde ledd. Jeg tar dermed opp våre forslag.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2006-12-01:
De tre tidligere regjeringspartiene har gjort et stort poeng av debatten omkring private pensjonsspareordninger her i dag. Da tror jeg det er viktig å presisere at det ikke er slik, som Sponheim antyder, at vi skal stenge noen forhandlingsdører. Det er faktisk slik at forhandlingsdørene er åpne og har vært det hele tida, men ingen har ennå gått inn de dørene fordi vi ikke har startet forhandlingene for å få på plass et nytt pensjonssystem. Det var de tre tidligere regjeringspartiene som koplet forslaget til nye skatteregler for IPA og livrente som ble lagt fram i statsbudsjettet, til pensjonssaken. Vi fra regjeringspartiene sa fra første stund: Det er greit, vi er innstilt på å se på det, under forutsetning av at vi får på plass et helhetlig pensjonsforlik, et nytt helhetlig pensjonsforlik. Jeg er veldig optimistisk i så måte. Jeg føler det er en stor velvilje både i de nåværende regjeringspartiene og i de tre forrige regjeringspartiene – i alle seks partiene. Fremskrittspartiet holder jeg utenfor fordi de har sitt eget opplegg. Men jeg vil igjen understreke at vi ikke har startet på de forhandlingene. Vi er godt i gang med arbeidet, og skal etter hvert over i forhandlinger. Så må vi få på plass et helhetlig forlik. Det er mange brikker som må på plass i det forliket. Får vi på plass et slikt forlik, noe jeg håper vi gjør, må vi også få på plass enighet om framtidige private pensjonsspareordninger. Vi starter dette arbeidet etter hvert og må ha på plass forliket, slik at vi kan få på plass det som i finansinnstillinga er signalisert eventuelt kommer i revidert budsjett – hvis vi får til den enigheten jeg håper på. Jeg vil bare avdramatisere dette. De tre tidligere regjeringspartiene bør ikke nå lage mer dramatikk enn nødvendig i denne saken. Hvis det er vilje, finner vi løsninger på disse spørsmålene.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2006-12-01:
Arbeidsmiljølovens bestemmelser om arbeidstid skal sikre at jobben blir en del av livet til hver enkelt arbeidstaker, men ikke selve livet. Kravene som stilles til effektivitet, fleksibilitet og innsats på arbeidsmarkedet, blir stadig større. Det er derfor viktig at lovgivningen gir gode rammer som forebygger utbrenthet, og at det legges til rette for et trygt arbeidsmiljø. Vi vet at arbeidsgivere og arbeidstakere i en del tilfeller står sammen i kampen for mer fleksible arbeidstidsbestemmelser. Arbeidstakerne kan ønske høyest mulig lønn på kort tid, og arbeidsgiverne kan ha interesse av å bruke erfaren arbeidskraft for å opprettholde drift og forventet framdrift i produksjonen. Likevel mener vi i Kristelig Folkeparti at arbeidstidsbestemmelsene må gi rammer for lovlig arbeidstid som ikke fravikes. Arbeidstidsbestemmelsene skal selvsagt både ta høyde for arbeidsgivernes behov for tilpasninger og konkurransekraft, og arbeidstakernes behov for fritid, hvile og sikkerhet. Men det skal ikke herske tvil om at arbeidsmiljøloven først og fremst er en vernelov som skal sikre oss et arbeidsliv hvor arbeidstakerne kan arbeide godt, og ikke minst lenge. Erfaringene med dagens arbeidstidsbestemmelser viser imidlertid at det i noen tilfeller ikke har vært mulig å videreføre arbeidstidsordninger som har vært praktisert, og som har fungert hensiktsmessig i flere år. Det har særlig vært et problem at mange organiserte arbeidstakere har hatt mulighet for avtalebaserte utvidelser i arbeidstiden, mens det ikke har vært samme mulighet for uorganiserte arbeidstakere og for dem som er organisert i fagforeninger uten innstillingsrett. Kristelig Folkeparti støtter Regjeringens forslag om en begrenset utvidelse av Arbeidstilsynets og Petroleumstilsynets adgang til å dispensere fra arbeidstidsreglene innenfor helse- og omsorgssektoren, vakt- og overvåkningssektoren og i tilfeller hvor det er lang avstand mellom arbeidssted og arbeidstakers bosted. Vi mener de foreslåtte lovendringene på dette punkt på en hensiktsmessig måte avveier hensynet til fleksibilitet mot hensynet til sikkerhet. Etter Kristelig Folkepartis oppfatning går forslaget fra Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre om en ny § 10-12 sjette ledd i arbeidsmiljøloven for langt. Mindretallets forslag er opprinnelig utarbeidet av arbeidsgiverforeningen Norsk Industri. Etter min mening er det svært urovekkende å lese deres begrunnelse for å gå mot forslaget i proposisjonen i et notat datert 7. november i år. Norsk Industri skriver i notatet uttrykkelig: «Det kan ikke legges ensidig vekt på sikkerhetsmessige forhold når det gjelder prosjekter som ikke kan gjennomføres uten tilreisende arbeidstakere.» Foreningen mener at hensynet til arbeidstakernes reisevei og hensynet til produksjonen bør veie like tungt som hensynet til arbeidstakernes sikkerhet, og det er her vi i Kristelig Folkeparti sier stopp! Vi kompromisser ikke med arbeidstakernes liv og helse. Derfor støtter vi altså lovforslaget i proposisjonen.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2006-12-01:
Jeg må jo benytte enhver anledning til å ha en replikk. Vi vet at virksomheter ikke sjelden overdras som ledd i rasjonaliseringsprosesser. Ofte er det med betydelig usikkerhet arbeidstakerne følger med over til ny eier og ny arbeidsgiver. Det hersker betydelig usikkerhet knyttet til i hvilken grad arbeidstakerne har rett til å velge å fortsette arbeidsforholdet hos sin gamle arbeidsgiver når virksomheten selges. Etter Kristelig Folkepartis syn er det et betydelig behov for at denne problemstillingen blir avklart gjennom lov. Vil statsråden bidra til at vi raskt får et lovforslag til Stortinget som bidrar til å avklare dette dilemmaet?
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2006-12-01:
Dagens sak er bare én i rekken hvor Regjeringen gjennomgår arbeidsmiljøloven. Behovet for å stå vakt om arbeidsmiljøloven som en vernelov for arbeidstakerne øker i det globaliserte arbeidslivet vi nå står midt inne i. Forskjellen mellom flertallet og mindretallet er ikke svært stor i denne saken. Heldigvis har vi ved behandlingen av flere saker knyttet til endringer i arbeidsmiljøloven her i Stortinget i det siste sett hvordan viljen til å stille opp for å verne arbeidstakerrettigheter synes å bli mer utviklet enn hva jeg synes vi kanskje så da vi hadde den store gjennomgangen med reversering av endringene i arbeidsmiljøloven fra den forrige regjeringen, i det forrige stortinget, i 2005. Flertallet legger i sin innstilling vekt på at dispensasjoner fra arbeidstidsordningen som er hjemlet i arbeidsmiljøloven, ikke skal kunne foretas uten at arbeidstaker ønsker å følge ordningene det søkes om. Flertallet presiserer dessuten at dispensasjonen skal ha sikkerhetsmessig begrunnelse, og vi tar dette inn i lovteksten. Det er viktig, både ut fra et sikkerhetshensyn og ut fra hensynet til arbeidstakeres situasjon, at dispensasjonsordninger ikke blir så åpne at det utvikler seg en kultur hvor avtaler om avvik fra lovverket blir mer regelen enn unntaket. Jeg slutter meg til de betraktninger representanten Woie Duesund gjorde seg om begrunnelsen for denne justeringen. Flertallet ivaretar gjennom en strengere fortolkning av dispensasjonsreglene hensynet til en arbeidervernlov på en bedre måte, synes jeg, enn det mindretallet gjør i sine forslag. Jeg er glad for at vi får et så vidt bredt flertall for denne gjennomgangen av arbeidsmiljøloven, og håper det også fortsetter til senere gjennomganger.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-12-01:
De forslag til endringer i arbeidsmiljøloven og diskrimineringsloven som Odelstinget skal ta stilling til i dag, dreier seg hovedsakelig om mindre, tekniske justeringer. På enkelte områder er det foreslått en viss utvidelse av Arbeidstilsynets dispensasjonsadgang. Dette har sin bakgrunn i innspill departementet har fått om behov for noe mer fleksible arbeidstidsordninger innenfor enkelte sektorer. Hovedformålet med regulering av arbeidstid er å sikre at arbeidstakerne har en arbeidstid som ikke påfører dem og deres nærmeste familie unødvendige helsemessige og sosiale belastninger. Samtidig må arbeidstidsreguleringen ta hensyn til at arbeidslivet er mangfoldig, og at det derfor er nødvendig med mange forskjellige arbeidstidsordninger. Et viktig redskap for å ivareta dette er adgangen til å inngå tariffavtaler om avvikende arbeidstidsordninger. Det har imidlertid vist seg å være noen situasjoner hvor det er et saklig behov for avvikende arbeidstidsordninger, hvor partene ønsker slike ordninger, men ikke har den tilstrekkelige kompetanse til å inngå tariffavtaler om dette. Det er Regjeringens syn at Arbeidstilsynet i slike tilfeller bør gis en mulighet til å gi dispensasjon fra enkelte av arbeidstidsbestemmelsene, når det foreligger særlige forhold som begrunner dette. Et slikt særlig forhold mener jeg foreligger bl.a. innenfor helse- og omsorgssektoren når arbeidet deler av tiden er passivt, og derfor gir arbeidstakerne mulighet for perioder med hvile og avkobling. Et annet området hvor det er pekt på et behov for en utvidet dispensasjonsadgang, er arbeid på anleggsvirksomhet, og da for å muliggjøre en helhetlig arbeidstidsordning på arbeidsplasser der det er flere arbeidsgivere som opererer. Fordi det her ikke dreier seg om passivt arbeid, er det i proposisjonen vist til at dispensasjonsadgangen bør begrenses til tilfeller hvor det er av sikkerhetsmessig betydning å gi dispensasjon. At komiteens flertall går inn for at denne begrensningen i dispensasjonsadgangen skal framgå uttykkelig av lovteksten, innebærer for så vidt bare en presisering av Regjeringens forslag.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-12-01:
Dette ble vel mer spørretime enn replikkordskifte. Men allikevel tror jeg bare jeg velger å svare på den måten at vi jobber kontinuerlig med arbeidsmiljøloven. Det temaet som representanten tar opp, er jeg enig i er viktig. Jeg tør ikke her og nå si på hvilken måte og når vi vil nærme oss Stortinget med temaet. Men jeg er enig i at vi deler et gjensidig engasjement for at dette er et viktig tema, og jeg skal selvfølgelig ta med meg det Woie Duesund nå sier, og se på det når vi konkret jobber videre med denne loven.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2006-12-01:
President! Jeg stemte feil.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2006-01-10:
Som det er referert til i interpellasjonen, vedtok Stortinget i 2003 en kvinnehelsestrategi. Fra Arbeiderpartiets side er vi veldig opptatt av hvordan samfunnet påvirker kvinnehelse, og hvordan det prioriteres tiltak innen forskning og utdanning og i arbeidslivet. Forskningen viser at mange kvinner med såkalte ubestemte helseplager opplever å bli møtt med skepsis. Vi vet også at man ofte blir behandlet som om man skulle være mann, fordi den medisinske forskningen er utført på menn. Som det framgår av interpellasjonen, kom det nylig fram opplysninger om at kvinner får f.eks. dårligere hjertemedisin enn menn, selv om de har samme diagnose. Vi ønsker fra vår side å få det svaret fra helseministeren at det skal finnes en kvinnehelsestrategi. Det er derfor jeg har bedt statsråden om det. Jeg har registrert, selvfølgelig, at vi endelig har fått en kvinnelig helseminister, som jeg håper vil prioritere kvinnehelse som et eget satsingsområde – det er også nedfelt i Regjeringens uttalte mål fra Soria Moria – fordi vi trenger å øke kunnskapene om og ikke minst forståelsen av årsakene til og behandlingsbehovene for en rekke sykdommer og plager som rammer kvinner. Livmorhalskreft er et viktig område. Jeg håper at statsråden i sitt svar vil si noe om dette området, fordi det rammer så mange. Det er kjent bl.a. gjennom mediene at det er mye som skjer på forskningssiden med f.eks. enkle metoder, som vaksinasjon. Jeg håper at statsråden i sitt svar vil si noe om det, og om hvordan man fra departementets side vil satse på dette området. Når det gjelder brystkreft, håper jeg at det skal bli slutt på den tida da brystkreftoperasjoner er venstrehåndskirurgi. Det har vi sett mange tilfeller av opp gjennom årene. Flere steder i landet, bl.a. ved sykehuset i Telemark, har man utviklet gode operasjonsteknikker ved brystkreft. De fleste vil jo ønske seg brystbevarende kirurgi dersom kreften rammer, men dersom brystet likevel må fjernes, er det viktig at de fysiske plagene blir minst mulige i ettertid. De aller fleste som får brystkreft, overlever faktisk, og skal ha et så godt, normalt liv som mulig også i ettertid. Jeg håper at statsråden har et godt tak på helseforetakene også når det gjelder kvinnehelse. Vi vet at det er mange psykiske lidelser også blant kvinner. Vi vet at det er mange rusmiddelmisbrukere blant kvinner. Vi vet at kvinner drikker mer enn de gjorde før. Vi vet at mange kvinner i det hele tatt har kroniske lidelser og stort behov for både rehabilitering og habilitering. Mange sliter med psykiske plager, og mange sliter med rusproblemer. Jeg vil være veldig glad for å få et svar fra statsråden som går i retning av at vi skal styrke forskningen på flere felt når det gjelder kvinnehelse spesielt. Vi vet jo, som vi snakket veldig mye om i det kvinnehelsedokumentet som det er vist til i interpellasjonen, at en av de hyppigste årsaker til sykmelding og uførhet hos kvinner er muskel- og skjelettlidelser. Vi vil vite mer om årsakene til dette. Jeg er veldig spent på å høre statsrådens svar på min interpellasjon.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2006-01-10:
Jeg er godt fornøyd med statsrådens svar. Jeg synes hun var innom de aller fleste områder som jeg hadde tatt opp i mitt innlegg, og vel så det. Det som er bra, er at statsråden nå slår fast at kvinnehelse skal være et eget satsingsområde. Det er et godt utgangspunkt for den videre debatten om kvinnehelse. Jeg ønsker kompetansesenteret på Rikshospitalet veldig velkommen. Det tror jeg er et kjempeviktig bidrag, som setter kvinnehelse i fokus. Jeg føler også at jeg kan regne med, etter statsrådens svar, at screening når det gjelder både brystkreft og livmorhalskreft, skal fortsette. Vi vet at det er mange som kvier seg for å ta kontakt med legen. En innkalling kan være det første viktige skritt for å få oversikt over egen helse. Statsråden sier at det kan være grunn til en viss sentralisering ved behandling av brystkreft. Jeg er opptatt av at kvinner som får brystkreft, skal få det beste tilbudet. Det er sjelden man er døende sjøl om en får brystkreft, slik at nærheten til sykehuset er kanskje ikke så viktig. Men jeg vil be statsråden om å se til de sykehusene som virkelig har utarbeidet og behersker disse behandlingsmetodene for brystkreft spesielt. Det som er viktig med denne interpellasjonen, føler jeg, er å sette kvinnehelse på den politiske dagsordenen. Det vil kanskje også gi kvinnehelse mer status i fagmiljøene.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2006-01-10:
Jeg er veldig takknemlig for at dette ble en god debatt, og at alle de politiske partier som har deltatt, ser verdien av å sette kvinnehelse på dagsordenen. Det har blitt løftet inn temaer i Stortinget under denne debatten som det ofte er litt vanskelig å snakke om, det være seg kreft eller alkoholmisbruk. Jeg var også veldig opptatt av kvinnehelse under statsråd Høybråtens tid. Og jeg er glad for det Høybråten sa i sitt innlegg, at han fortsatt ønsker å fokusere sterkt på kvinnehelse og følge opp de tiltakene som hans regjering satte i verk. Jeg er spesielt glad for det Høybråten sa om forskning og medisiner i forhold til mannskroppen, og at dette er ting som må brytes. Der synes jeg han var meget klar. Jeg tror at det bare er å slå fast at det er en bred politisk enighet i denne salen om fortsatt å satse på kvinnehelse og med jevne mellomrom ha det som et tema i helse- og omsorgskomiteen. Til lederen av helsekomiteen må jeg jo si at god helse og god forebygging hos befolkningen generelt er god helse også for kvinner.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-01-10:
Kvinnehelse blir et eget satsingsområde. Jeg kan også bekrefte at vi selvfølgelig har til hensikt å fortsette med screening for å avdekke brystkreft og livmorhalskreft. Jeg ser også, som sagt, med stor interesse på mulige vaksiner når det gjelder livmorhalskreft, og avventer her de faglige tilrådingene. Jeg vil også bekrefte at de sjukehusa som er gode på å behandle f.eks. brystkreft, selvfølgelig skal få anledning til å fortsette med det, enten de ligger i distrikter eller sentralt. Poenget er ikke å sentralisere for sentraliseringas skyld. Poenget er at alle, enten de har brystkreft eller andre sjukdommer, må være trygge på at den behandlinga de får, er av best mulig kvalitet. Der tror jeg, for noens vedkommende, at det er noe å gå på når det gjelder brystkreft.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2006-01-10:
Menn og kvinner er enno ulike, heldigvis, men, som vi har hørt mykje om i dag, dei rammast av ulike sjukdomar i ulik grad. Noko som er typisk her, som vi også har hørt i dag, er dei strukturelle utviklingstrekka i vårt samfunn, f.eks. at kvinner blir eldre og eldre. Vi veit at etter at dei er over f.eks. 85 år, treng dei mykje meir helsehjelp. Og, som også representanten Lønning var inne på, dette er ei stor gruppe, det er ei stor utfordring. Vi har hørt at kvinner lir av muskel- og skjelettsjukdomar i langt større grad enn menn, og at typiske mannssjukdomar, som nokon kallar det, sånn som hjarteinfarkt, no også har blitt ein kvinnesjukdom. Det er mange strukturelle utviklingstrekk som vi må ta innover oss når vi skal planleggje korleis vi skal løyse helsetenesta for kvinner. Men enno er det nokre sjukdomar og plager som berre kvinner får, og eg skal prøve å fokusere litt på det. Det er sjukdomar som er knytte til underliv, og slike plager har framleis ikkje nokon medisinsk høgstatus i norsk helsevesen. Vi veit av eksempel frå norske sjukehus at det blir prioritert utbygging av ei tredje hjarteavdeling i staden for å prioritere typiske kvinnesjukdomar, f.eks. knytt nettopp til underlivsplager, og vi har hørt at det er menn som styrer mykje, iallfall på overlegenivå, og kanskje i forskingsmiljøa. Slike prioriteringar blir ofte påskunda og applauderte av desse fagfolka, spesielt kanskje av legestanden. Som eg nemnde, er hjartesjukdomar som kjent ein høgstatussjukdom innanfor det medisinske forskingsmiljøet, legestanden og media, ikkje minst – og også blant pasientane og folk flest trur eg det finst ei slik merkeleg oppfatning. Eg skal fokusere på eit område som ikkje har vore framme her i dag, men som er ein typisk kvinnesjukdom, ei kvinneplage – inkontinens. Inkontinens blant middelaldrande og ikkje minst blant eldre kvinner er eit stort sjukdomsvolum, og desse plagene lever altså kvinnene med i – kan nesten seie – «øredøvende stillhet». Eg meiner at dei eksempla som eg prøvde å trekkje fram, viser at det må ei total haldningsendring til i samfunnet vårt for at desse typiske kvinnesjukdomane skal få den merksemda og den prioriteringa innanfor helsetenesta som dei verkeleg fortener. Det kunne ha vore interessant å få høre synspunkt frå statsråden om korleis situasjonen kan bli betre for desse titusenvis av kvinner som er ramma av inkontinens.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2006-06-09:
Jeg takker for spørsmålet. Som jeg redegjorde for i mitt innlegg, er det knyttet stor usikkerhet til om EU faktisk kommer til å gjennomføre denne dereguleringen av postmarkedet. Som jeg sa, vil det være meget uklokt av Norge å sette seg i en situasjon hvor vi får ulike konkurransevilkår for Posten Norge sammenliknet med postselskapene i de andre EU-landene. Så mener jeg videre at Fremskrittspartiet ikke bare kan hevde at de er for ting uten å synliggjøre på hvilken måte de skal følge opp forslagene. Jeg synes det er en klok ordning at vi bruker overskuddet fra de pengene Posten tjener på de store utsendingene, til å finansiere brevporto for vanlige folk. Jeg synes også det er en dårlig idé at vi skal ta penger fra f.eks. barnehager og sykehus for å subsidiere brevporto i Norge.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2006-06-09:
Jeg takker representanten Helleland for et utmerket spørsmål. Det er helt klart andre ting enn ideologi som gjør at vi velger å gjøre det vi nå gjør. Høyre er i likhet med Arbeiderpartiet i en situasjon der vi har begrensede midler å bruke på statsbudsjettet. Vi mener derfor at det ikke vil være særlig heldig om vi skulle finansiere postomdeling seks dager i uken og enhetsporto ved å ta penger fra eventuelt barnehager eller sykehus. Jeg regner med at representanten Helleland kan være enig i det. Vi synes derfor at det er mye bedre at de sterke kommersielle aktørene i Norge som sender mye post, er med på å subsidiere brevportoen for folk flest her i landet. På den måten oppnår vi det beste i sosialdemokratiet og noe som denne regjeringen står for også, en god blandingsøkonomi.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2006-06-09:
Jeg takker representanten for spørsmålet. Som Sahl sa, er det all grunn til å gi stor ros til Posten for det omstillingsarbeidet de har vært gjennom. Stortingsflertallet prøver heller ikke å underslå det som Posten Norge har fått til, og den bedringen i tilbudet som har skjedd for veldig mange folk. Det er også slik at denne regjeringen ikke ser på Posten Norge som en ren kommersiell aktør i markedet. Vi mener at Posten er der for å ivareta svært viktige samfunnsoppgaver og skal være et infrastrukturnett for hele landet. Da er det bekymringsfullt når noen kommuner melder inn at de er redd for å miste sine posttjenester hvis Posten Norge skulle få lov til å bestemme selv. Her må politikerne ta et overordnet ansvar og se på hva som er best for hele landet, ikke bare for Posten.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2006-06-09:
Jeg vil gjerne stille representanten Hoksrud et spørsmål. Fremskrittspartiet hevder jo at de er for folk flest. Men i denne saken, som i så mange andre saker, er det grunn til å sette et stort spørsmålstegn ved dette. For i denne saken er partiet for storbedrifter flest. En liberalisering som Fremskrittspartiet er tilhenger av, vil i beste fall føre til at industriell massepost vil få en reduksjon i portoutgiftene, og portoøkningen for folk flest er det som vil finansiere dette. Er representanten komfortabel med å sende regningen for liberaliseringen til vanlige folk, eller skal Fremskrittspartiet også på dette området sende sjekker rundt til folk, kanskje med billig porto, for at markedet skal shoppe frimerker hos sine egne favoritter?
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2006-06-09:
Det er jo lett å skjønne at et parti som Høyre, som har programfestet troen på at den usynlige hånds gode, hjelpende tiltak i markedet til enhver tid skal redde oss alle, mener det de mener. Men Kristelig Folkeparti har, etter det jeg oppfatter, ikke denne ideologien, og man hevder jo også at man er for et godt tilbud i hele landet, det skal være postomdeling seks dager i uka. Vi ser jo at Posten Sverige nå vurderer å gå ned til fire dager. Jeg vil utfordre representanten Sahl til å si hvor han skal kutte for å få de 310 mill. kr som skal til for å opprettholde seks dagers ombæring og enhetsporto i hele landet. Er det fra sykehjem han skal ta det, eller er det fra barnehagene? Er det ikke bedre at vi lar det markedet som faktisk har penger, være med og subsidiere denne delen av Posten?
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2006-06-09:
Det kunne være et poeng å understreke for opposisjonen at vi i dag reverserer et vedtak – vi reverserer ikke virkeligheten. Vi viderefører den situasjonen som Norge har i dag, hvor Posten har vokst og utviklet seg til å bli en god bedrift. Å hevde at vi nå reverserer utviklingen, blir derfor litt spesielt. Posten Norge har monopol på en liten, men lønnsom del av dagens marked. Men Posten har også krav og forpliktelser knyttet til seg som konkurrentene ikke har. Det blir derfor helt feil å hevde det som representanten Tenden gjør, nemlig at en opphevelse av monopol på brev under 50 gram vil gi alle like konkurransevilkår. I Sverige har Posten Sverige mistet inntekter og markedsandeler. På grunn av dette ønsker de å slippe kravet om omdeling fem dager i uken, altså én dag mindre enn i Norge. Jeg tror at opposisjonen, i en situasjon hvor de hadde blitt tvunget til å prioritere mellom å bevilge 300 mill. kr til statlig kjøp av posttjenester og å bevilge 300 mill. kr til skole, sykehus eller eldre, ikke ville ha valgt posttjenestene. Taperne ville være vanlige folk – og særlig folk i distriktene. De rød-grønne ønsker en politikk for hele landet, ikke bare for de store byene. Vi har en realpolitikk der vi sikrer dette. Vi har ennå ikke fått svar på hvor opposisjonen skal hente de 300 mill. kr det ville koste å finansiere det statlige kjøpet. Jeg velger derfor å tolke de flotte ordene om seks dagers postomdeling og enhetsporto for hele landet som ren retorikk fra opposisjonens side.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2006-06-09:
Jeg registrerer at representanten Wickholm i dagens Dagbladet har skrevet at «det for Frp er viktigere med billigere post for storbedriftene enn at folk flest skal få post levert 6 dager i uken og benytte samme porto over hele landet». La meg stille spørsmål om representanten Wickholm har lest innstillingen og det Fremskrittspartiet har sagt, og vil representanten beklage de feilaktige påstandene om de synspunktene han hevder at Fremskrittspartiet har i denne saken? Har representanten Wickholm mistillit til Posten og alle de ansatte som sier de er klare til å møte konkurransen og ønsker å forberede seg på det som sannsynligvis kommer til å skje i 2009, når EU velger å liberalisere og åpne for full konkurranse innenfor postmarkedet?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2006-06-09:
Jeg takker representanten for spørsmålet. Dette er den typiske argumentasjonen til dem som er imot konkurranse og som ønsker monopol. Jeg har tro på konkurranse. Telenor, som tidligere var en monopolbedrift, og hvor det nå er åpnet for full konkurranse, har vist at den er en dyktig bedrift, som klarer å konkurrere, gi rimeligere priser til kundene og bedre kvalitet på tjenestene sine. Det viser at når man tar bort monopolet og åpner for konkurranse, blir det bedre for alle, også for privatkundene. Jeg er overbevist om at Posten fortsatt vil kunne klare å levere veldig gode tjenester til kundene – til privatpersoner like godt som til bedriftene.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2006-06-09:
Jeg har lyst til å følge opp spørsmålet fra representanten Per Sandberg. Statsråden sier at Posten Norge bare konkurrerer på de samme postområdene i Sverige som man gjør i Norge. Betyr det da at Posten Norge ikke konkurrerer i Sverige på områder som Posten har enerett på i Norge i dag? Dersom man ikke gjør det, lurer jeg på: Hva med postkontorene i Distrikts-Sverige, og de ansatte i det statlige postvesenet i Sverige? Hvor er solidariteten til statsråden for disse? Stopper den ved svenskegrensen, eller mener man at Posten skal trekke seg ut av den aktiviteten man har i Sverige, hvor det er full konkurranse? Man sier at man ikke ønsker å åpne for full liberalisering i Norge, nettopp fordi Posten ikke slipper til på de andre landenes hjemmemarked. Men faktisk i Sverige og Danmark gjør man jo det fra Postens side. Da burde man være åpen for å åpne for konkurranse også i Norge.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2006-06-09:
President, hvis jeg kan få lov til å presisere …
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2006-06-09:
OK.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2006-06-09:
I en tidligere sak forstod ikke statsråden spørsmålet mitt, så jeg skal prøve å være klar og tydelig nå. Jeg registrerer i proposisjonen at statsråden nå har stoppet endringer i takstsystemet. Spørsmålet mitt er: Vil statsråden gå bort fra det som lå til grunn med provenynøytralitet, slik at det med kjøp av riksveiferjer blir borte, slik at riksveiferjene skal bli gratis, slik Regjeringen egentlig ønsker? Kan statsråden bekrefte at hun vil ta hensyn til det når hun jobber videre med denne problematikken?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2006-06-09:
Jeg lurer på om statsråden kjenner til pakken som den forrige regjeringen innførte når det gjelder vedlikehold av skolebygg. Kommunene stod i kø på grunn av de store behovene de hadde, til tross for at dette bare var et lån over fem år, og uten at man fikk pengene av staten. Man fikk bare rente- og avdragsfritt lån i fem år. Dette viser jo at kommunene står i kø for å komme inn på den typen ordninger. Statsråden var også inne på at Regjeringen ønsker å sikre kommunale veier med de pengene man bevilger til kommunal sektor. Man skal sikre eldreomsorg. Man skal sikre 10 000 nye hender i omsorgsyrkene, man skal sikre veier – det er ikke måte på hva man skal sikre med de bevilgningene Regjeringen har kommet med så langt. Men kjenner statsråden også til at fylkene Buskerud, Telemark og Vestfold nå låner penger for å gjøre noe med de dårlige fylkesveiene? Hva vil statsråden gjøre for å følge opp det?
Trond Helleland (Høyre), 2006-06-09:
Jeg vil takke representanten for et engasjert innlegg, et varmt forsvar for en ideologi som sier nei til konkurranse og ja til monopol. Det som representanten ikke nevnte i sitt innlegg, er jo at alle posttjenester som vedrører brev over 50 gram, er konkurranseutsatt. Posten Norge klarer seg veldig godt i den konkurransen. I sosialdemokratiets høyborg, Sverige, har postmonopolet vært opphevet i over ti år. Representanten viste stadig til at det er de store bedriftene som har tjent på dette. Men han sier ingenting om hvem som har tapt, eller om noen har tapt. Det er slik at opposisjonen her i huset ønsker at det skal være seks dagers postombæring, og vi ønsker at det skal være enhetsporto. Hva er da faren ved å åpne den siste delen av postmarkedet for konkurranse? Er det noe annet enn ideologiske skylapper som hindrer det?
Trond Helleland (Høyre), 2006-06-09:
Det forsøkes nå framstilt fra det største regjeringspartiet som at dersom man flytter regningen et annet sted, så vil det gå ut over noe. Det som er realiteten, er at det er en ordning i dag som gjør at Posten kan subsidiere enhetsportoen over hele landet og også bidra til seks dagers postombæring. Dette har Posten klart veldig godt fordi de også har fått mulighet til å konkurrere på andre markeder. Komiteen var hos Posten før – eller var det etter – jul og fikk veldig tydelig illustrert hva Posten nå egentlig tjente penger på. Det var en lang rekke andre virksomheter enn det som går på de minste brevene på under 50 gram. Jeg kan nevne Nor-Cargo, og jeg kan nevne utenlandske selskap som Posten nå driver. Dette har regjeringen Bondevik og stortingsflertallet i forrige periode lagt til rette for. Man har gitt Posten mulighet til å konkurrere og bli en slagkraftig bedrift. Da kan Posten også klare dette med å få konkurranse på de minste brevene.
Trond Helleland (Høyre), 2006-06-09:
Jeg registrerer at den nye regjeringen på flere områder – vi hadde nylig en annen sak også – viser til EU og på en måte klynger seg til et håp om at EU skal endre sin politikk for at Norge og den rød-grønne regjeringen skal bli tilfredsstilt. Det er vel fortsatt sånn at postdirektivet som EU har vedtatt, står fast. Det er vel fortsatt sånn at det er satt en tid – 2009 – for å åpne postmarkedet. Statsråden viste som eksempel til Estland og Nederland. Kan statsråden gi Stortinget et svar på – muligens også skriftlig – på hvilke måter Norge arbeider aktivt overfor EU? Hvem er det vi arbeider mot? Hva slags forventninger har statsråden til at arbeidet skal føre fram? Og hva vil Regjeringen gjøre dersom EU gjennomfører postdirektivet? Vil den da legge ned veto?
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2006-06-09:
Representanten Truls Wickholm innledet sitt innlegg med å si at vi i dag sikrer Postens framtid i Norge. Med all respekt for det som skjer i dag – det er to Bondevik-regjeringer som har vært med på å forme utviklingen av Posten Norge. Det er en suksesshistorie, til tross for at dagens regjeringspartier har strittet imot hele veien. Nå vet vi at det ikke bare er opposisjonspartiene som ønsker en utvikling av Posten à la det den tidligere regjering la opp til, men det ønsker også Posten Norge AS selv. Jeg synes selskapet fortjener utrolig ros for den jobben de har gjort i en omstillingsprosess der de har hatt med seg fagforeningene på veien, og de har levert resultater som er glitrende. Mitt spørsmål er: Hva er det Arbeiderpartiet vet som skal telle mer enn det Posten selv vet, om sin utvikling framover?
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2006-06-09:
Vi har vært med i to regjeringer og bidratt til en suksesshistorie for Posten – som jeg også oppfatter at dagens regjeringspartier er helt enig i. Posten har hatt en utvikling i Norge som har vært bemerkelsesverdig, og det har vært en trend i retning av større liberalisering. For Kristelig Folkeparti er det uomtvistelig at Postens eierskap ligger fast. Det er ikke det det er spørsmål om her. Det spørsmålet går på, er om Posten skal få lov til å bli fullt ut liberalisert, et ønske som Posten selv har, og som vi i Kristelig Folkeparti tror vil være med på å styrke Postens posisjon i framtiden når de skal ut i en knalltøff konkurranse med et liberalisert postmarked i hele Europa.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2006-06-09:
Hvis det blir nødvendig å bruke penger på å subsidiere markedet, har Kristelig Folkeparti i tidligere saker vist at vi er villige til å være med på det. Men vi tror nettopp at den utviklingen som Posten nå er inne i, og det tøffe markedet som Posten kommer til å møte med et liberalisert Europa, krever at Posten i større grad får frie hender til å delta og forberede seg på denne konkurransen, og at det totalt sett vil være positivt for det totale postmarkedet i Norge. Jeg kan jo replisere tilbake: Posten Norge er jo allerede i dag ute og konkurrerer i Europa gjennom CityMail, noe som vi ser på som positivt. Posten henter inntekter på andre områder, som også kan brukes til å styrke postmarkedet i Norge. Det er denne konkurransen de forbereder seg på og ønsker å gå inn i, for å møte det som kommer om to år, og det støtter Kristelig Folkeparti.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2006-06-09:
Statsråden skryter av utviklingen i Posten Norge over tid. Det gjør Kristelig Folkeparti også. Men denne utviklingen har faktisk Senterpartiet vært konsekvent kritisk til. I så måte følger ministeren opp en kjent linje. Selskapet ønsker fortsatt å få lov til å utvikle seg og styrke sin posisjon i påvente av den konkurransen som kommer. Ministeren vil stanse dette. Vi har i dag en postomdeling som når hele landet seks dager i uken. Vi har hatt en kraftig forbedring av oppfølgingsmålene. Hva er det ministeren kjenner til som selskapet Posten Norge AS ikke kjenner til, og som gjør at man nå vil stanse en utvikling som er så positiv som den vi har hatt?
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2006-06-09:
Jeg har forståelse for at Regjeringen ikke forholder seg til mindretallsforslag fra Stortinget, men av og til kan det jo ligge noen godbiter i mindretallsforslagene, og det kan jo også være slik at en flertallsregjering av og til kan ha behov for et mindretall. Når det gjelder Finnfast, fremmet altså et mindretall et forslag i tre punkter, som kunne ha ført til at vi kanskje hadde kommet betydelig ned i den tiden vi hadde trengt å ha bommen oppe på Sokn. Jeg har tidligere gitt uttrykk for at jeg er glad for det som er gjort der. Jeg bare repeterer de tre punktene i forslaget, og så ber jeg om ministerens kommentarer til dem: å overføre rentefritt lån fra Rennfast på 16,7 mill. kr til Finnfastat drifts- og vedlikeholdskostnader på vegnettet ikke skal finansieres i nedbetalingstiden ved hjelp av ferjeutløsningsmidler fra fylke og kommune, men finansieres over ordinært budsjettpå vanlig måte å legge til grunn trafikkgrunnlaget som er anbefalt av Vegdirektoratet