Torbjørn Hansen (Høyre), 2004-10-04:
Optimismen er altså tilbake i næringslivet. Ikke siden vinteren 2001 har troen på framtiden vært så stor som nå. Halvparten av småbedriftslederne forventer økt omsetning og økt lønnsomhet de kommende tolv måneder, og en av fem bedrifter regner med å ansette flere folk. Dette viser Småbedriftsbarometeret som Bedriftsforbundet står bak. Næringslivet låner også penger igjen, og vanlige folk har omtrent aldri hatt så optimistiske forventninger angående egen økonomi som i dag, og i dag var det altså rekordnotering på Oslo Børs, et meget positivt signal for norsk økonomi. Denne gledelige situasjonen er ikke et resultat av tilfeldigheter. Da Samarbeidsregjeringen overtok etter regjeringen Stoltenberg høsten 2001, var den økonomiske situasjonen i kraftig forverring. Det var høyt rentenivå. Kronekursen hadde styrket seg. Lønnsveksten var høyere enn i våre konkurrentland. Og regjeringen Stoltenberg hadde altså på toppen av det hele påført næringslivet store ekstrabyrder i form av kraftig økte skatter. Derfor gikk næringslivet inn i en tilbakegang som fikk dramatiske konsekvenser for tusenvis av ansatte. Mange bedrifter ble flagget ut, og mer enn 100 000 personer ble arbeidsledige. Når 100 000 personer blir arbeidsledige, rammer det folks velferd og trygghet dramatisk, både direkte for den enkelte som blir arbeidsledig, og indirekte ved at det offentlige får mindre ressurser til å produsere velferdstjenester. Å rydde opp i dette har vært jobb nr. 1 for Samarbeidsregjeringen. Hva har så Regjeringen gjort for å snu den negative trenden man overtok i 2001? For det første er skatter og avgifter redusert med nesten 20 milliarder kr på tre år. Det meste har gått til bedriftene. Det er dette skatteøkningskameratene i Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet omtaler som skattelettelser til de aller rikeste. For det andre har den økonomiske politikken vært stram og ansvarlig, og Regjeringen har måttet holde igjen på en del områder for å få ned krone- og rentenivå. Denne ansvarligheten har fått betegnelsen usosiale kutt av skatteøkningspartiene. At lav rente og kronekurs har vært livsviktig for norske bedrifter, norske arbeidstakere og norske familier, har venstresiden åpenbart ikke fått med seg. For det tredje er lønnsveksten i Norge nå på linje med veksten i våre konkurrentland. Regjeringen har spilt en aktiv rolle i samarbeid med partene i arbeidslivet og bidratt til å få et ansvarlig opplegg. Dette er grunnleggende forutsetninger for å beholde arbeidsplasser i en konkurranseutsatt økonomi. For det fjerde har Regjeringen samtidig prioritert skole, forskning og modernisering, som er veldig viktig på lang sikt. Vi registrerer nå at kreftene samles på sosialistisk side, og at Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet sammen med hovedsponsoren LO vil stable på bena en ren sosialistregjering. En slik sosialistregjering, med skatteøkningspartiene bak roret, har varslet en kursendring. Uansett hvor mange ganger Stoltenberg gjentar løftet om at skattetrykket ikke skal økes, er det ingen tvil om at nettopp dette blir resultatet. Arbeiderpartiet har en konsekvent praksis med å øke skattene. Siden forrige skattereform ble vedtatt på 1990-tallet og fram til inneværende stortingsperiode har Arbeiderpartiet foreslått å øke skattene med mer enn 30 milliarder kr. I 2001 klarte Arbeiderpartiet å gi det norske folk en skattesmell på 12 milliarder kr, eller ca. 5 000 kr pr. yrkesaktiv. Arbeiderpartiet har lovet mange penger til gode formål. I august dokumenterte NRK at Stoltenbergs sommerløfter kostet 24 milliarder kr til sammen. Dette er 10 000 kr i økt skatt pr. yrkesaktiv. Signalene fra Arbeiderpartiets hovedsponsor er klinkende klare. LO-lederne står nærmest i kø for å beordre Arbeiderpartiet til å øke skattene. Kommentaren fra Morten Øye, leder i LO Stat, sier det meste: «Det er naivt å tro at vi kan beholde dagens velferdsnivå uten å øke skattene.» Og videre: «Jeg skjønner at det ikke er lett å drive valgkamp for økte skatter, men dette er en svært viktig diskusjon som vi er nødt til å ta.» Arbeiderpartiet vil styre sammen med SV og Senterpartiet, som også har egne milliardløfter. Risikoen er stor for at en slik sosialistregjering vil gi økt press i norsk økonomi med økte renter, økt kronekurs og økt lønnsvekst som resultat, akkurat som situasjonen var i 2001. I tillegg vet vi at de samme tre partiene vil føre en utdanningspolitikk med mindre fokusering på kvalitet, mangfold og kunnskap. Man vil stanse moderniseringsarbeidet og konkurranseutsetting av offentlig sektor. Man vil gi LO vetorett mot omstilling. Man vil øke statlig eierskap i næringslivet, og man vil redusere mangfoldet og valgfriheten på flere viktige velferdsområder. Derfor er jeg ikke i tvil om at sosialistalternativet kommer til å gi mindre og ikke mer velferd for innbyggerne i dette landet. En slik regjering vil redusere verdiskapingen, og man vil i tillegg få mindre ut av de verdier som blir skapt. Regjeringen har redusert skatter og avgifter og fått orden på norsk økonomi. Den positive situasjonen i dag viser at det er en klar sammenheng mellom skattelettelser, økonomisk verdiskaping og velferd. Da kommer flere folk i arbeid, næringslivet øker sin verdiskaping, og grunnlaget blir lagt for å finansiere både privat og offentlig velferd. Regjeringen har også gjort hverdagen bedre for folk flest. Men det er fortsatt viktig arbeid som gjenstår for å møte framtidens mange utfordringer. Derfor må Samarbeidsregjeringen styre i fire nye år.