Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2012-06-15:
Enkelte prøver å framstille det at Norge så langt har klart seg godt gjennom finans- og gjeldskrisen, som bare flaks, at Norge er heldig som har olje- og gassressurser, og at det er takket være disse ressursene og den høye oljeprisen at det går så bra i Norge sammenlignet med andre land. Underforstått: Det er det samme hvem som sitter i regjering og styrer landet, resultatet hadde blitt det samme, politikk har ingenting å si. Dette er en grov feilframstilling. Norge går godt. Vi er heldige som har olje- og gassressurser – men resultatene kommer ikke av seg selv. Det er ikke likegyldig hvilke partier som styrer landet, verken sett i forhold til den gode økonomiske utviklingen for landet eller i forhold til samfunnsutviklingen generelt. Både de gode resultatene og den velferdsstaten vi kjenner i dag, er resultatet av politiske valg og prioriteringer og trygg økonomisk styring av landet. Opprettelsen av Statens pensjonsfond utland er et eksempel på et slikt politisk valg og en slik prioritering. Fram til midten av 1990-tallet ble inntektene fra oljevirksomheten brukt løpende over statsbudsjettene. For å sikre balanse i økonomien erkjente man imidlertid at det var viktig å begrense oljepengebruken. SPU ble opprettet for at vi ikke bare skulle bruke oljeinntektene kortsiktig i hvert års budsjett, men også spare noe av inntektene til kommende generasjoner – og av hensyn til konkurranseutsatt industri – et politisk valg som det er stor grad av enighet om, med unntak av Fremskrittspartiet. Innføringen av handlingsregelen er et annet eksempel på et politisk valg. Handlingsregelen ble innført for å jevne ut svingninger i økonomien, for å sikre god kapasitetsutnyttelse og lav arbeidsledighet. Petroleumsinntektene fases gradvis inn i økonomien, en innfasing om lag i takt med forventet realavkastning av petroleumsfondet, et politisk valg som det er stor grad av enighet om, med unntak av Fremskrittspartiet. Utvikling av det norske velferdssamfunnet, den norske modellen, med en sterk stat og offentlige tjenester betalt av fellesskapet, og et godt samarbeid mellom partene i arbeidslivet og staten er enda et eksempel på mange politiske valg som er gjort ut fra politiske prioriteringer og ideologi, politiske valg som det ikke er enighet om mellom partiene. Ser vi på årene som har gått siden SPU ble opprettet og handlingsregelen ble vedtatt, har denne politikken gitt oss et investeringsfond som var på over 3 300 mrd. kr ved årsskiftet, gode inntekter til statskassen til bygging av velferdssamfunnet slik vi kjenner det i dag, til sparing til framtidige generasjoner, og det har gitt oss muligheter til å sette inn massive tiltak mot finanskrisen. De politiske valgene som er gjort, har tjent landet godt. Enhver som ønsker å se det, ser også at det går godt i Norge, bedre enn i nesten alle andre land. Bruttonasjonalproduktet har nå vokst i ni kvartaler på rad. Sysselsettingen øker. Ved utgangen av 2011 var det nærmere 300 000 flere sysselsatte enn ved utgangen av 2005. Arbeidsledigheten er lav, både i internasjonal og i historisk sammenheng. Dette betyr ikke at det ikke er utfordringer igjen å løse her i landet. Vi ser at det er behov for sosialdemokratisk politikk også framover for å videreføre og utvikle det velferdssamfunnet vi har. Det er vi i gang med, og det er vi beredt til å gjøre også etter valget i 2013. Høyrepartiene vil endre på dagens samfunn. De vil ha en helt annen samfunnsretning, sier de – både Siv Jensen og Erna Solberg – og de sier de vil regjere sammen. Men de er ikke tydelig på i hvilken retning de skal gå, slik regjeringen er. Også høyrepartiene kommer imidlertid til å gjøre sine politiske valg og prioriteringer dersom de skal regjere sammen, for jeg går ut fra at de har som mål å prege samfunnsutviklingen sammen, slik dagens regjering gjør, og ikke bare administrere den med oljepenger eller satse på flaks. Eksempler på hva de vil, er å finne i alle de saker vi behandler her i Stortinget. Det som er verdt å merke seg, er at de politiske valgene til høyrepartiene er forskjellige og spriker i ulike retninger, tross deres understrekinger om at de snakker sammen. I innstillingen til revidert nasjonalbudsjett framhever Fremskrittspartiet sitt forslag til en alternativ handlingsregel, det de kaller et ankerfeste for den økonomiske politikken. De mener den «vil muliggjøre at man disponerer noen av oljefondets 3 500 mrd. kroner mer pragmatisk», som de sier i innstillingen. Høyre sier de støtter dagens handlingsregel, og at det er uaktuelt å endre den. Hva de kommer fram til sammen, er det ingen som vet. Det bidrar imidlertid til å skape betydelig usikkerhet om den økonomiske politikken. Det samme gjelder i kommunalpolitikken. Denne uken har vi behandlet kommuneproposisjonen. Fremskrittspartiet foreslår å avvikle rammefinansieringssystemet, mens Høyre vil beholde dette systemet. Det bør uroe Kommune-Norge at det er så stor sprik i politikken til disse partiene, som vil regjere sammen, og som skal bli enige om de politiske prioriteringene. De som sier at politikk ikke er viktig, at Norges gode resultater er et resultat av flaks og utenfor regjeringens kontroll, underslår at de saker jeg har nevnt her, er eksempler på politiske valg som vil gi en annen samfunnsutvikling. Fremskrittspartiets alternative økonomiske politikk vil gi en annen økonomisk utvikling, som SSB sier ikke har vært prøvd før, og som det derfor er usikkerhet om.