Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2001-11-27:
Verdiene som vi bygger vår politikk på, skal ikke bare være til pynt. De skal være rettesnoren for politiske beslutninger, og ikke minst skal det være samsvar mellom det vi sier, og det vi gjør. Bondevik II-regjeringen sier mye om mangt, og mye kan vi være enig i. Eksempelvis sier spesielt Kristelig Folkeparti at de er imot økte forskjeller, men i forslagene fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre gir de først og fremst lavere skatt til dem som tjener mest. Det er dokumentert at de økte forskjellene vi har vært vitne til den senere tiden, skriver seg fra de økte aksjeutbyttene. Utjamningsmeldingen, som den første Bondevik-regjeringen la fram, viste at det nettopp var kapitalinntektene som bidrog mest til økte forskjeller i vårt samfunn. Når nå regjeringen Bondevik II, ifølge finansminister Foss’ beregninger, vil gi de hundre personer med høyest inntekt over 1,5 mill. kr i skattelettelser, mens inntekter under 300 000 kr får null i skattelettelser, går regjeringen Bondevik II i stikk motsatt retning i forhold til de analyser som utjamningsmeldingen la opp til. Arbeiderpartiet har denne budsjetthøsten tatt nye og viktige skritt for å fordele bedre og har prioritert skattelette på arbeid – vist i handling at det skal lønne seg å arbeide. Skattereglene må innrettes slik at det virker motiverende å delta i arbeidslivet. Derfor foreslår Arbeiderpartiet å øke minstefradraget til 43 000 kr samtidig som satsen økes til 24 pst. Disse to grepene vil relativt sett gi mest skattelettelse til de med de laveste inntektene. Arbeiderpartiet viderefører de samme fordelingshensyn også overfor de med lave og middels pensjonsinntekter. Arbeiderpartiet tar initiativ til en skattelettelse på 2 300 kr for en enslig pensjonist med 160 000 kr i pensjon, sammenliknet med skatteopplegget til regjeringen Bondevik II. Det er viktig at et skattesystem utformes slik at det ivaretar fordelingshensyn. Men den store overraskelsen i budsjettet er den omleggingen av næringspolitikken vi nå er blitt vitne til. Med et kutt på til sammen over 1 milliard kr i nærings- og distriktsstøtten er dette en dramatisk omlegging. Satsing på nye næringer får et alvorlig skudd for baugen i Bondevik II-regjeringens budsjettforslag. Spesielt vil reduserte muligheter for risikoavlastning til utvikling av havbruksnæringen få konsekvenser. Dette er en prioritert næring i Norge, fordi det her ligger store potensial i framtiden. Nå vil utviklingen i beste fall ta lengre tid, og i verste fall vil næringen stagnere. Utviklingsprosjekter innen petroleumssektoren vil også være avhengig av egenkapital, som i dag ikke finnes. Morgendagens næringsliv vil kun formes av etablerte bedrifter i skatteposisjon, mens gründere og personer med pågangsmot og vilje til ny satsing blir nedprioritert. Det ufødte næringsliv overlates til seg selv, og det blir vanskeligere å føre gode ideer fram til kommersialisering. Det er også et paradoks at mens Bondevik II-regjeringen prediker satsing på internasjonalisering i et globalt marked, avvikles incentivene og stimuleringstiltakene til å gå ut internasjonalt. Alle må ha lov til å mene noe om utviklingstrekk i samfunnet. Spesielt Kristelig Folkeparti og Venstre hadde sterke meninger om Forskjells-Norge. De mente at de ubemidlede også måtte tas hensyn til. Men det nytter ikke bare med formaninger og besvergelser. Regjeringen må presentere forslag til tiltak. Det er Regjeringens jobb. Forslaget i budsjettet fra Bondevik II går stikk i strid med det man sa om bedre kår for de som har minst. Det er et tilbakeskritt fordelingsmessig og distriktsmessig.