trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-05-25:
Når det gjelder målene for opptrappingen av velferden i kommunesektoren, vil jeg for det første si: en kraftig satsing på psykiatrien. Det er den gruppen som virkelig trenger det aller mest. Det skjer. Vi følger nå handlingsplanen for opptrappingen av psykiatrien, også når det gjelder kommunenes andel. Et annet mål for velferden i kommunene er valgfrihet for småbarnsforeldrene, valget mellom barnehageplass og kontantstøtte. Det velferdstiltaket vil en rød regjering ta bort, fordi de vil ta bort kontantstøtten. For det tredje er målet at alle som har behov for omsorgsbolig og sykehjemsplass, skal få det, og de som ønsker et enerom, skal få det. Det siste målet er vi i ferd med å nå. Det er nå over 90 pst. dekning når det gjelder enerom på sykehjem, så vi er i ferd med å nå målet om at de som ønsker et enerom, skal få det. For å få dette til må kommuneøkonomien ytterligere trappes opp. Det er Regjeringen innstilt på innenfor totalt forsvarlige rammer, så ikke økonomien kommer ut av kontroll. Derfor foreslår vi en vekst i samlede inntekter på mellom 2 milliarder kr og 3 milliarder kr i 2006.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-05-25:
Det siste tror jeg Schjøtt-Pedersen skal tenke igjennom. Jeg tror ikke at de tallene jeg nå har oppgitt, gir noe galt bilde. Jeg tror kanskje andre skal tenke seg litt mer om med hensyn til hvilke tall man slynger ut. Jeg har ikke til hensikt å prate bort problemene. Jeg reiser nok rundt i Kommune-Norge til å vite at det fortsatt er store problemer, både i eldreomsorgssektoren og på andre velferdsområder innenfor kommunesektoren. Det har jeg ikke tenkt å prate bort. Jeg har tvert imot tenkt å jobbe videre for å løse disse problemene. Mantraet til Arbeiderpartiet om at alle ting blir løst hvis vi ikke gir skattelette, holder selvsagt ikke. Arbeiderpartiet har stemt for mesteparten av skattelettene. Det har vært viktig for å trygge arbeidsplasser. Å skape nye arbeidsplasser er også det viktigste i kampen mot fattigdom og for velferd. Når det gjelder antall ansatte, er det ikke riktig som Schjøtt-Pedersen sier, at antallet i pleie- og omsorgssektoren har gått ned. Det har faktisk økt med 13 000. Men akkurat i eldreomsorgssektoren er tallet, hvis en tar hensyn til endring i sykefraværet, omtrent stabilt når det gjelder antall årsverk.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-05-25:
Jeg er helt enig med Magnhild Meltveit Kleppa i at velferd ikke først og fremst er et spørsmål om statistikk. Det er for meg et spørsmål om enkeltmennesker som skal få den velferden de har krav på. Av helt naturlige familiære grunner er jeg faktisk rundt på en del aldersinstitusjoner for tiden, og jeg blir stadig selv minnet om – det er det sikkert også mange andre som blir – at dette dreier seg om enkeltmenneskers behov for omsorg og velferd. Jeg er helt enig i at det ikke kan tildekkes av milliarder eller av statistikk. Det er fortsatt mange både eldre og andre pleietrengende som ikke får den hjelpen de har krav på. Men så må det også være lov til å trekke fram at det faktisk er flere som har fått det, og som har fått det bedre. Det er mange eldre som sier at de er fornøyd med det. Så er det en del som ikke har fått det. Vi skal nå jobbe sammen for å gi dem et bedre tilbud. Det må vi gjøre både ved å effektivisere tjenestene og også ved å øke overføringene til kommunesektoren. Så får vi holde orden på økonomien, slik at dette ikke blir spist opp av en økende prisstigning.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-05-25:
Det er i hvert fall ikke det siste! Med partier som skal bruke så mye penger at vi får prisstigning og rentestigning, og dårligere kommuneøkonomi, er det mye bedre at Samarbeidsregjeringen fortsetter for å bygge eldreomsorgen videre ut. Når jeg reiser rundt, både ser jeg og hører jeg – jeg tror like godt som Kristin Halvorsen, jeg tror ikke hun skal ta patent på å være den eneste som gjør det – om store mangler, og jeg ser at noe er blitt bedre. Jeg tar med meg begge deler. Vi lærer av det siste, altså av det som går bedre, for å hjelpe dem som fortsatt har klare mangler i omsorgen. Det har vært tverrpolitisk enighet om dette i Stortinget. Thorbjørn Jagland skal ha honnør for at han la fram forslag til en opptrapping innenfor eldreomsorgen, med utbygging av institusjonsplasser, først og fremst omsorgsboliger, for der var mangelen størst. Der har vi fått, så vidt jeg husker i farten, over 20 000 nye. Det er en forbedring for mange mennesker. Vi har fått noen flere sykehjemsplasser, men ikke mange nok. Utbyggingen må fortsette.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-05-25:
Det er fordi at uansett hvem som har ansvaret, staten eller kommunene, må det til syvende og sist prioriteres. Vi har ingen sareptakrukke. Etter Fremskrittspartiets resonnement om å statliggjøre omsorgstjenester og velferdsordninger i det hele tatt, burde vi også kunne legge barnehagesektoren fullt ut over på staten, og vi kunne legge skolesektoren fullt ut på staten. Pengene skal følge barna, pengene skal følge de eldre – og så tror en at en kommer unna prioriteringene. Det gjør en selvsagt ikke. Enten det er kommunen eller det er staten, må en faktisk prioritere, selv om Fremskrittspartiet åpenbart har et helt annet budsjett å forholde seg til enn de andre partiene. Når vi også i tillegg mener det er fornuftig at kommunene har hovedansvaret her, er det fordi det er de som er nærmest mulig innbyggerne. Det er de som er nærmest de eldre. Det er de som vet hvor skoen trykker, og de bør foreta prioriteringene. Å tro at penger kan følge alle borgere i det norske samfunn uansett hvilke velferdsordninger de skal nyte godt av, vil selvsagt bringe økonomien fullstendig ut av kontroll. Slik styring kan vi ikke ha. Da spises det opp av pris- og renteøkning.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-05-25:
Ja, det er en klar sammenheng mellom arbeidsledighet og fattigdom. Det sa jeg også i mine svar på spørsmålet om fattigdomsbekjempelse. Det viktigste tiltaket mot fattigdom er å bringe flere over i arbeid. Nå øker sysselsettingen. Vi regner med at antall sysselsatte personer vil øke med 18 000 fra 2004 til 2005. Når ledigheten ikke går like mye ned, er grunnen, som Hill-Marta Solberg utmerket godt vet, at flere melder seg på arbeidsmarkedet. Men sysselsettingen øker. Jeg er ikke fornøyd med dagens ledighetsnivå. Jeg vil at det skal lenger ned. Nå kan gjerne Hill-Marta Solberg gå tilbake og snakke om statistikken da vi begynte. Da kan vi selvsagt gå tilbake til den arbeiderpartiregjeringen hvor Hill-Marta Solberg satt, som hadde langt høyere ledighetstall enn det har vært under vår regjering. Toppen hadde vi da Arbeiderpartiets leder var næringsminister. Da hadde vi rekord i ledighet i moderne tid. Men en slik diskusjon synes jeg ikke det er så veldig interessant at Hill-Marta Solberg trekker fram. Jeg synes det er mye mer interessant å se framover. Hva gjør vi for å få ledigheten ytterligere ned? Da satser vi på nyskaping og på innovasjon, slik denne regjeringen har gjort. Da satser vi på at bedriftene blir konkurransedyktige, dvs. at kostnadsnivået holdes i sjakk, med lave priser, med lave renter, med moderate inntektsoppgjør. Det har det lyktes denne regjeringen å bidra med, og jeg vil også gi honnør til partene i arbeidslivet som har bidratt når det gjelder inntektspolitikken. Så lever vi ikke isolert i Norge. Vi lever i et Europa og med en verden rundt oss. Det kan være litt interessant å se at vi har en mye gunstigere utvikling nå når det gjelder sysselsetting enn det en har i andre land i Europa. Siden Hill-Marta Solberg er sosialdemokrat, får hun tåle å høre at i de sosialdemokratisk styrte landene Sverige og spesielt i Tyskland stiger arbeidsledigheten til dels kraftig. Det er ikke sikkert at sosialdemokratisk medisin er den beste – tvert om.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-05-25:
Nei, det er det selvsagt ikke. Og jeg fryder meg heller ikke over at ledigheten var så høy under Stoltenberg og Solberg. Jeg beklager det sterkt …
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-05-25:
Jeg beklager sterkt at det da var så høy ledighet. Men Hill-Marta Solberg må tåle å høre dette uten å bli veldig irritert, når hun selv trekker fram hvordan ledigheten var i 2001. Hun går tilbake i historien, og da må hun tåle at noen av oss også har sett på statistikken under arbeiderpartiregjeringen. Men som jeg sa i mitt første svar, jeg synes ikke dette er det mest interessante, jeg synes det er mye mer interessant å se framover. Derfor snakker jeg ikke med de arbeidsledige om gammel statistikk, som Solberg ynder å trekke fram. Da snakker jeg om hva vi kan gjøre for å få dem ut igjen i jobb. I tillegg til de tiltakene som jeg nevnte, har vi også styrket Aetat for å øke deres mulighet til å bringe folk fra passiv trygd og ut i arbeid. Vi har spesielt økt tiltakene når det gjelder yrkeshemmede arbeidssøkere, som er noen av de svakeste på arbeidsmarkedet. Dette er konkret.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2005-05-25:
Når det gjelder fattigdom, for å ta opp igjen den debatten, er det viktigste for meg at de fattigste får det bedre. Det synes jeg faktisk er mer interessant enn statistikk og medianinntektene. Dette har vi gått igjennom tidligere. Antall studenter har også økt med 6 000 i den perioden som denne undersøkelsen gjaldt. Det slår faktisk ut på den såkalte fattigdomsstatistikken, men jeg tror ingen synes det er beklagelig at vi får flere studenter. Så jeg ber Schjøtt-Pedersen holde seg til hva vi skal gjøre for de fattigste. Det kjenner vi ikke resultatet av ennå, og når det gjelder resultatet av vår fattigdomsplan, vil vi få vite mer om de totale virkningene av denne ved utgangen av denne perioden. Den statistikken Schjøtt-Pedersen viste til, gikk fram til 2003. Det er derfor ikke riktig å si at vår handlingsplan har vært mislykket. Når det gjelder arbeidsledigheten, er den på vei ned. Vi er ikke fornøyd. Den skal ytterligere ned. Arbeiderpartiet må, når de trekker fram tall fra tidligere under denne regjering, tåle å få høre hvordan det f.eks. var under Schjøtt-Pedersens regjeringstid. Når det gjelder overtid, er den samlede overtidsmuligheten ikke økt. Den er faktisk på en bestemt måte redusert; vi har skapt større fleksibilitet når man kan ta ut overtid.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2005-05-25:
Det som i så fall er nytt, er jo at de rød-grønne partiene har samlet seg som et regjeringsalternativ, hvilket antakeligvis vil gjøre det vanskeligere for den sittende regjering å ha dette sak til sak-samarbeidet som de snakker om. Det betyr jo de facto at skal man ha en regjering utgått av ikke-sosialistiske partier, så avhenger det av et samarbeid mellom de partiene som utgjør et flertall. Jeg trodde at hele hovedpoenget med valg var at velgerne skulle få avgjørende og demokratisk innflytelse over styringen av Norge. Slik jeg tolker statsministeren nå, kan det høres ut som om nær sagt uansatt hva velgerne vil, så vil statsministeren være fast bestemt på ikke å hensynta det, hvis det skulle være slik at det er et stort fremskrittsparti som vil være avgjørende for hvorvidt det vil være et ikke-sosialistisk flertall i denne sal etter valget. Det vil jeg gjerne be statsministeren bekrefte eller avkrefte om han mener.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-25:
Dette replikkordskiftet var ganske interessant: det at Hagen logrer for å komme inn i varmen for enhver pris, og den måten det er mulig for statsministeren å avvise Fremskrittspartiet på. Hvis en ser på det som har skjedd i denne perioden, har jo denne regjeringen sittet med støtte fra Fremskrittspartiet, og Fremskrittspartiet har egentlig vært en veldig lojal støtte for regjeringen Bondevik. Det betyr at alle de som har stemt på Hagen i denne perioden, har fått Bondevik og Høybråten, og det kommer de da også til å få i neste periode. Det er interessant å se at statsministeren kan avvise Fremskrittspartiet og ta dem for gitt. Og det er all mulig grunn til å ta Fremskrittspartiet for gitt, for på tross av at Fremskrittspartiet lover i øst og vest og har landsmøter der man går inn for gratis ferjer og gratis skolemat, er de, og har de vært, når det kommer til virkeligheten, lojale, billige støttespillere for Regjeringen. Det er interessant å se dette, for det gir perspektiv på valget. Det betyr at alle de som ønsker å stemme Fremskrittspartiet til høsten, de vet med sikkerhet at de får Bondevik på kjøpet, og det var kanskje ikke det de hadde tenkt.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-25:
Jeg har et spørsmål til statsministeren. Først en liten kommentar: Det skal ikke koste SV mange kalorier å bli grønnere enn denne regjeringen her. Men vi har større ambisjoner enn som så. Det jeg hadde tenkt å spørre statsministeren om, er fattigdom i Norge. Det har kommet nye tall fra Statistisk sentralbyrå som viser at det blir flere fattige med Bondevik, og at fattigdommen har økt med 24 pst., i et av verdens rikeste land, fra 2001 til 2003. På landsmøtet i Kristelig Folkeparti i 2003 sa Kjell Magne Bondevik: Ja, vi har et fattigdomsproblem også i Norge – jeg bestemte meg for at hvis jeg igjen skulle lede en regjering, ville jeg ta tak i dette problemet. Nå viser det seg altså at det går motsatt vei av det Kristelig Folkeparti ønsker i kampen mot fattigdom – fattigdommen reduseres ikke, den økes. Mitt spørsmål til statsminister Kjell Magne Bondevik er: Vil det være denne regjeringens og hans personlige største nederlag at fattigdommen faktisk har økt og ikke gått ned når denne stortingsperioden er over?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-25:
Jeg synes jo det er en betydelig spakere statsminister, med et betydelig lavere ambisjonsnivå i forhold til å bekjempe fattigdommen enn det vi har sett tidligere, og enn det vi så i Bondevik I-regjeringen. Da var tonen fra denne statsministeren en helt annen og ambisjonsnivået mye høyere. Jeg har noen spørsmål som jeg ber statsministeren om å gå inn i. Det ene er: Er det noe eksempel internasjonalt på at et land og en regjering som har bedrevet en systematisk høyrepolitikk i den økonomiske politikken, nemlig gitt ut skattelette på toppen og dratt inn på trygdeutbetalinger i bunnen, har klart å bekjempe fattigdom? Så vil jeg gjerne gjenta det spørsmålet jeg stilte innledningsvis. Dette er nemlig en statsminister som har sagt at han har høye mål når det gjelder å bekjempe fattigdom, og uansett om definisjonene kan være litt krevende å sette, viser alt materiale vi har til nå, at forskjellen øker og fattigdommen øker. Vil det være statsministerens største nederlag?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-25:
Det går fint an å reise rundt i kommunene uten å verken se eller høre det som er virkeligheten. Statsministeren prøver seg nå på å beskrive en virkelighet der det går smått om senn framover, men det blir tross alt litt bedre dag for dag. Men det er jo feil. Det som dagens nyheter viser, er at det går motsatt vei. Det går tilbake. Det er nå i Norge flere pleietrengende mennesker over 80 år som trenger en sykehjemsplass, som står i kø, som ikke får plass, enn det var før. Og da går det motsatt vei. Da må jeg spørre statsministeren: Manglene i norsk eldreomsorg får vi mange eksempler på hver eneste dag: folk som får mindre hjemmehjelp enn tidligere, pårørende som gjerne vil på ferie, men som ikke tør dra av gårde fordi de da ikke kan gå innom sin gamle mor, og det fins ingen avlastningsplass. Vil alle disse opplysningene om hva den faktiske stoda i eldreomsorgen er, medvirke til at Regjeringen legger om sin politikk, slik at vi kan få en slutt på at det går bakover, og en start på at det går framover? Eller er det et regjeringsskifte som må til for å få til det?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-25:
Regjeringen peker hele tida på fattigdomspakken når de skal vise at de har gjort noe for de fattige. Men realiteten er at de usosiale kuttene som denne regjeringen har stått for, de som rammer folk som er uten arbeid, eller som er syke, beløper seg til over dobbelt så mye som fattigdomspakken. I tillegg til det har Regjeringen gitt skattelette på 19 milliarder kr, mest til høyinntektsfamilier. I år inneholder fattigdomspakken 255 mill. kr, og bare tre av kuttene på de arbeidsledige og attføringen nuller ut denne. 100 mill. kr i revidert, sier statsministeren. Ja, i kommunalkomiteen sitter vi nå og behandler en sak om nye kutt i dagpengene, som i årssum beløper seg til 90 mill. kr. Så dette er rett og slett ikke sant. Innser ikke statsministeren nå som fattigdommen øker, at høyrepolitikken som går ut på å ta fra syke og arbeidsledige og gi til de rike og friske, er feil medisin hvis man virkelig vil bekjempe fattigdommen?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2005-05-25:
Jeg har et spørsmål til statsministeren. Kommuneøkonomien er hardt presset. Det går ut over velferden, det går ut over skoletilbudet, og det går ut over eldreomsorgen. NRK melder i dag at færre får sykehjemsplass i dag enn i 2001, og at det er færre ansatte i eldreomsorgen enn før. Svært mange forstår at kommuneøkonomien er presset. De eneste som i dag ser ut til å ha vanskelig for å forstå at kommunene er i en stram økonomisk situasjon, er den sittende regjeringen. Senterpartiet er ikke så ofte enig med VGs lederskribenter, men til og med de ser ut til å ha forstått poenget, når det skrives i en leder at når slankingen av kommunene har gått så langt at det rammer gamle og syke, og at skoletilbud kuttes, da er strikken tøyd for langt. Det bør også Regjeringen være enig i, skriver VG. Spørsmålet er: Er ikke statsministeren også enig i at strikken overfor en stram kommuneøkonomi er tøyd for langt? Dagens økonomiske politikk går ut over den lokale velferden, den går ut over skoletilbudet, og den rammer eldreomsorgen.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2005-05-25:
Jeg vet ikke helt om driftsresultater bør være noe suksesskriterium for denne regjeringen. Driftsresultatene i kommunesektoren i 2003 var jo historisk lave, så det skulle bare mangle om det ikke tok seg litt opp i 2004. Jeg ser også at Regjeringen ofte har brukt det faktum at det ikke lenger er så mange kommuner som står under administrasjon. Men det er ikke noen sak å komme seg ut av listen over dem som står under administrasjon. Det er bare å kutte i velferdstilbud til befolkningen i kommunene. Det er bare å skjære inn til beinet, så kommer en seg ut av det, men det er ikke noe godt suksesskriterium for velferden i en kommune. Jeg skjønner at Regjeringen fastholder at de mener det går bedre i kommunesektoren. Samtidig sier statsministeren at en ikke er framme ved målet. Da er jo spørsmålet: Hvilke ambisjoner har Regjeringen for å trappe opp innsatsen i den lokale velferden, i etterkant av en kommuneproposisjon der Regjeringen foreslår å bevilge bare en tredjedel av hva kommunene sjøl mener er nødvendig for å drive forsvarlig? Hvordan har da Regjeringen tenkt å nå målet som de mener de ikke er helt framme ved?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2005-05-25:
Jeg synes det er alvorlig at statsministeren prøver å prate bort at vi stadig får nye rapporter om at eldre mennesker rammes av kutt i tjenestetilbudet, for samtidig som det blir flere eldre, ser vi altså at det blir færre ansatte innenfor pleie- og omsorgssektoren i kommunene. Det blir vanskeligere å få hjemmehjelp, det blir vanskeligere å få sykehjemsplass i forhold til antallet eldre. Det skyldes selvfølgelig at denne regjeringen har valgt å bruke pengene til skattelette til dem som har mest, heller enn å gi nødvendige bevilgninger til eldretjenesten i kommunene. Regjeringen har lagt opp til en økonomisk situasjon som har blitt dramatisk verre i kommunesektoren i løpet av disse årene. Hva vil Regjeringen nå gjøre for å ta tak i den virkeligheten som alle mennesker i dette landet ser, at eldre mennesker ikke får de tjenestene de har behov for, og ikke bare snakke det bort med tall som ikke gir et riktig bilde av hva som er utviklingen i kommunesektoren?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2005-05-25:
Når antallet fattige har økt med 25 pst. på to år, altså under denne regjeringens periode, må jo det være et veldig klart signal om at Regjeringen har mislyktes på det området som statsministeren har framstilt som det viktigste målepunkt for denne regjeringens politikk. I løpet av denne perioden har altså arbeidsledigheten økt med nesten 50 pst. i forhold til hva den var da denne regjeringen tok over. Mener Regjeringen at det er et riktig svar i forhold til denne kraftige arbeidsledigheten at man har tillatt en betydelig økt bruk av overtid i bedriftene i stedet for å skape arbeid for dem som er ledige? Og mener statsministeren at det er et godt svar til de arbeidsledige, som allerede i utgangspunktet har fått redusert sin lønn betraktelig som følge av at de har gått over på arbeidsledighetstrygd, at denne regjeringen faktisk har redusert arbeidsledighetstrygden med opptil 20 000–25 000 kr pr. år for en som er ledig i ett år? Skaper det økt fattigdom, eller reduserer det fattigdommen?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2005-05-25:
Jeg har også et spørsmål til statsministeren. Arbeid er det viktigste bolverk mot fattigdom. Det er 100 000 som er arbeidsledige i dag. Det er 30 000 flere enn det var da Bondevik ble statsminister for sin siste regjering. Det er altså flere som er havnet i den fella, der de også kan bli fattige. Mitt spørsmål til statsministeren er derfor helt konkret: Er statsministeren fornøyd? Er han fornøyd med at det er 100 000 som er ledige? Til tross for at økonomien går bra, går ledigheten meget svakt tilbake – meget svakt tilbake. Det er knapt nok bevegelse på statistikkene fra et år tilbake. Og framfor alt: Er statsministeren fornøyd med at det er 30 000 flere arbeidsledige i dag enn da han tok over den siste regjeringen, og innser statsministeren at det er en sammenheng mellom arbeidsledighet og fattigdom?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2005-05-25:
Igjen ble vi vitne til at statsministeren står på talerstolen i Stortinget og fryder seg over at det var høyere ledighet da Jens Stoltenberg var næringsminister, enn det er under hans regjeringsperiode. Det er en merkelig opplevelse å være vitne til igjen. Mitt spørsmål er: Forteller statsminister Bondevik historier om de ledige under Stoltenberg og om utviklingen i sosialdemokratisk styrte land hvis han møter noen av de 30 000 flere som er blitt ledige mens han har vært statsminister? Er det det eneste svaret statsministeren har til de ledige?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2005-05-25:
Det bare så slik ut.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2005-05-25:
Jeg må få be om ordet til en åpenbar misforståelse.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-25:
«Fra 2007 skal den nye arbeids- og velferdsetaten være på plass over hele landet. Dette skjer i ei tid der trygdekompetansen bygges ned i mange små kommuner som fra før mangler kompetansen som finnes i Aetat. Mange frykter for at små kommuner lett vil få et B-stempel i den nye etaten. Hva vil statsråden gjøre for at våre minste kommuner skal ha god kompetanse i den nye velferdsetaten, og mener statsråden det er en god strategi å bygge ned trygdekompetansen gjennom å fjerne stillinger i våre minste samfunn?»
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-25:
Takk for svaret. Aller først vil jeg bare understreke at SV og jeg sjøl er glad for at man kommer opp med en ny velferdsetat. Jeg syns den tenkinga som statsråden står for, er rett. Det som overrasker meg, er at vi ser at trygdekontorene, som fins i alle kommuner, de siste to–tre årene har mistet veldig mange oppgaver. Jeg var i forrige uke og besøkte et par kommuner der de det siste året hadde halvert antall ansatte på trygdekontoret. Hvis jeg hadde sittet i statsrådens stol, hadde jeg heller ønsket å bygge opp kompetanse rundt trygdekontorene når de også skal få inn Aetats funksjoner. Vi vet jo at man i dag har Aetat bare i noen få kommuner, i de store kommunene, mens man ikke har det i de små kommunene. Jeg syns det da ville ha vært naturlig å si at nå er det et og et halvt år til vi skal få det nye velferdskontoret opp å gå, og at vi må fylle på med mer kompetanse blant de ansatte på de trygdekontorene vi har, bl.a. med Aetats kompetanse og med annen kompetanse. Men det vi ser, er at man bygger ned. Det gjør oss i SV urolige.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-25:
Tidligere var jeg ordfører i en liten kommune som prøvde å få til et offentlig servicekontor der bl.a. trygdekontor og likningskontor skulle være aktive deltakere. Det man opplevde den gangen, var nettopp at statlige etater, når man kom til slike samarbeidsprosjekt, faktisk stilte seg veldig lunkne til å delta. Det var regelverk og også ressursbruk som på en måte gjorde at man var lunkne. Kan statsråden denne gangen love at man fra statlig side er litt mer offensiv når man skal inn i fellesskap med kommunene, slik at kommunene ikke må bære for stor del av byrden og nærmest må presse gjennom ting for å få det til å fungere bedre? Spørsmål nr. 2 er: Når en kommune som tidligere har hatt tre personer på trygdekontoret, nå sitter med én, syns statsråden at det er en tilfredsstillende bemanning til å betjene et statlig velferdskontor?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-05-25:
La meg først si at etter min oppfatning er det grepet vi gjør, med på å konsolidere dagens velferdsforvaltning til også å kunne betjene de små kommunene. Det at vi lager en felles front sammen med kommunene og de to nåværende statsetatene, vil nettopp gi en mulighet til et sterkere og tyngre nærvær i alle kommuner som ikke ville ha vært der hvis vi hadde fortsatt med dagens oppsplittede modell. Når det gjelder utviklingen i etaten framover, er hensikten med det opplegget vi nå forbereder, at vi skal bygge kompetanse. Den reformen vi skal gjennomføre, er i stor grad en kompetansereform. Men det behøver ikke bety at man skal ha et fullskala arbeids- og velferdskontor med bredde- og dybdekompetanse i alle kommuner. Jeg tror de fleste vil innse at det ikke er mulig med den kommunestruktur vi har i Norge. Det vil ikke gi den nødvendige kvalitet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-05-25:
Svaret på det første spørsmålet er definitivt ja. Nettopp på grunn av det hensynet som representanten Ryan pekte på, har Regjeringen foreslått for Stortinget at vi skal lovfeste den felles fronten mellom kommuner og stat i arbeids- og velferdsforvaltningen. Det betyr at en lokal rådmann eller trygdesjef ikke kan reservere seg mot den utviklingen vi skal ha. Den vil være forpliktet gjennom lovvedtak i Stortinget. Når det gjelder bemanning, vil jeg si at mulighetene til å få en god nok bemanning i hver enkelt kommune blir større når vi åpner for samarbeid mellom stat og kommune om oppgaveløsningen, slik vi gjør i den proposisjonen jeg viste til. Det vil gi mulighet til å se oppgaveløsningen på tvers av hovedskillet mellom stat og kommune.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2005-05-25:
Eg skal få stilla følgjande spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Nevrokirurgi er eit høgspesialisert fag, ofte kompliserte og risikable inngrep. Kirurgane treng trening, og det er semje om at ein treng eit befolkningsgrunnlag på ca. 1 million innbyggjarar for å vareta nok trening og kvalitet på behandlinga. I Helse Vest er det nevrokirurgiske tilbodet splitta opp – i Bergen og Stavanger. Dei faglege råda var at planlagde hjerneoperasjonar berre skulle utførast i Bergen. Kva er årsaka til at statsråden greip inn og fekk styret til å gjera vedtak i strid med dette rådet?»
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2005-05-25:
Eg takkar statsråden for svaret. Eg vil forsikra om, dersom det er nødvendig, at eg har lese både vedtaket til styret i Helse Vest og innstillinga som kom i forkant. I den innstillinga var det faglege rådet klart. Meltveit Kleppa sa i sitt spørsmål til statsråden at det galdt den innstillinga som låg an til å verta fatta. Så ein følte seg rimeleg sikker på at det skulle verta fatta eit anna vedtak enn det som statsråden synest å seia at han ikkje har gripe inn i. Men når eg les svaret hans igjen, seier han òg: «Så lenge vi har telefon i dette landet, tror jeg det skal gå helt strålende også i fremtiden.» Og det er ingen tvil om at statsråden har teke kontakt med styret i Helse Vest, som gjorde eit anna vedtak. Men spørsmålet mitt til statsråden er: Føler han seg komfortabel med dei faglege vurderingane som er gjorde her, at Helse Vest sitt styre har gjort eit anna vedtak og ikkje har følgt dei faglege råda, etter telefon frå statsråden?
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2005-05-25:
Når statsråden har teke kontakt med representantar frå Rogaland, er han sjølvsagt i sin fulle rett til å gjera det. I Helse Vest-regionen er det Hordaland og Sogn og Fjordane i tillegg til Rogaland. Så vi hadde sjølvsagt sett pris på at vi òg vart kontakta. Men vi følte oss faktisk veldig roa av innstillinga som låg føre til styret den dagen, at dei ville vareta heile Helse Vest sine interesser når det gjeld nevrokirurgi. Det som kan skje no, er at befolkningsgrunnlaget vert for lite til å få kvalitet på operasjonane både i Stavanger og Bergen. Då vil kirurgane flykta til Austlandet, og pasientane vil reisa til Austlandet. Så meir enn av striden mellom Stavanger og Bergen er eg oppteken av at vi i Helse Vest skal ha eit så stort grunnlag og så fagleg kompetente kirurgar at dei kan operera og gjera dei inngrepa som er nødvendige, og då treng ein eit befolkningsgrunnlag på ca. 1 million innbyggjarar. Det er dei faglege vurderingane her eg er veldig redd for kjem til å svikta, og så kjem ein til å få flukta til Austlandet.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2005-05-25:
Jeg ønsker å stille forsvarsministeren følgende spørsmål: «Forsvaret avhender stadig en masse utstyr som for Forsvaret ikke er nødvendig lenger, bl.a. M6-lastebiler gitt fra USA til Norge. Noen av disse har havnet i Nord-Korea, som hjelp fra Norge. Synes statsråden det er forsvarlig å gi bort utstyr som formelt ikke har Norge som eier, og at det må ryddes opp i eierforholdet før man avhender dette?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2005-05-25:
Jeg takker statsråden for svaret denne gangen, og for svarene på de spørsmålene jeg har hatt i denne fireårsperioden. Dette blir vel det siste spørsmålet av denne typen – vi får se hva tiden bringer videre. Det var for så vidt et utfyllende og godt svar, som refererer hva som har skjedd, og hva som forhåpentligvis vil skje. Det jeg vil presisere, er at Forsvaret skal ha ryddighet med hensyn til alt man eier, og hva man bruker. Vi har forskjellige eierforhold til utstyr i Forsvaret, vi har låneforhold, vi har leieforhold, og vi har ting som vi på en måte bare har. Når vi skal avhende noe av dette utstyret, må man ha et ryddig forhold til hvem som eier det, og i dette tilfellet var det vel ikke Norge som formelt var eier. Da må det ryddes opp før man gir bort ting. Det er en liten korreks til Forsvaret, slik jeg ser det, men det er også kanskje en korreks til Røde Kors, som ikke har fulgt opp dette. Regelverket man har med hensyn til hvordan det skal gjøres når vi gir bort ting, er helt klart. Derfor spør jeg statsråden en gang til: Vil dette bli ryddet opp i både når det gjelder det utstyret som allerede er gitt bort, og når det gjelder det utstyret som vil bli gitt bort i framtiden?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2005-05-25:
Jeg takker nok en gang for svaret, som var et godt svar. Vi er helt sikkert enige om alle sammen at dette er en god bruk av utstyr som Forsvaret ikke har behov for lenger. Jeg kjenner godt til M6, jeg kjenner kjøreegenskapene, og M6-lastebiler passer veldig godt til denne typen formål. Jeg har heller ingen vanskeligheter med at vi fortsatt skal gi bort denne typen utstyr og annet utstyr til slike organisasjoner, men eierforholdet må altså være avklart før vi gir bort noe.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2005-05-25:
Prosedyrer for avhending av overflødig materiell fra Forsvaret er nedfelt i Forsvarsdepartementets retningslinjer for materiellforvaltning av 20. desember 2004. Både nåværende og tidligere regelverk fastsetter at materiell av amerikansk opprinnelse skal avhendes i henhold til amerikanske retningslinjer. Dette innebærer at overføring av materiell av amerikansk opprinnelse i hvert enkelt tilfelle skal godkjennes av amerikanske myndigheter. De aktuelle M6-lastebilene ble overført til Norge som en del av Marshall-hjelpen. Vi forpliktet oss til ikke å overføre materiellet til andre eiere uten forutgående godkjennelse fra amerikanske myndigheter. Som følge av omstillingen av Forsvaret og ønsket om å støtte norske humanitære organisasjoner ble det i 2002 og 2003 overført ca. 1 100 lastebiler til Norges Røde Kors. Formell overføring av eiendomsretten forutsatte godkjenning fra amerikanske myndigheter. Norges Røde Kors har fått overført M6-lastebiler i to omganger. Første overføring fant sted sommeren 2002 og omfattet ca. 200 lastebiler. Søknad om sluttbrukergodkjenning av Røde Kors ble sendt amerikanske myndigheter 9. juli 2002, og godkjenning ble gitt tre uker senere av amerikanske myndigheter, 1. august 2002. Den andre overføringen fant sted sommeren/høsten 2003 og vinteren 2004. Røde Kors fikk da overført 900 lastevogner. En forutsetning for overdragelsen var godkjenning fra amerikanske myndigheter. Derfor ble også samtlige vognkort beholdt og er fortsatt i Forsvarets Logistikkorganisasjons forvaring. Heller ikke salgsmelding er sendt. Søknad om godkjenning ble sendt den amerikanske ambassaden 16. desember 2003. Men svar fra den amerikanske ambassaden er ikke mottatt. I påvente av den formelle godkjenningen valgte Røde Kors å la en del av lastebilene bli benyttet til humanitær innsats i Nord-Korea, Haiti og Tsjad. 23. januar 2004 sendte Røde Kors brev til den amerikanske ambassaden om at de var i gang med å overføre lastebilene til Tsjad. FLO mottok kopi. Etter flodbølgekatastrofen oppstod det også et prekært behov for lastebilkapasitet i flodbølgeområdene. I den forbindelse overførte Røde Kors 63 kjøretøyer til det indonesiske Røde Kors. I Nord-Korea opplyser Røde Kors at de fem aktuelle lastebilene ble hvitmalt og tydelig merket med nasjonalt Røde Kors-symbol. Ifølge rapporter er de blitt benyttet av Røde Kors i et helseprogram til transport av medisiner og medisinsk utstyr i et område som dekker 2 300 helseinstitusjoner, som igjen når 8 millioner mennesker. Til dette er lastebilene svært egnet, de har gode terrengegenskaper og kan nå fjerntliggende strøk. All videre utførsel av kjøretøy er imidlertid stoppet. Det vil bli ytterligere presisert i Forsvarsdepartementets retningslinjer til FLO at det i henhold til gjeldende retningslinjer skal tas forbehold om aksept fra sluttbruker.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2005-05-25:
Jeg takker også for god og hyggelig dialog gjennom en lang periode. Jeg er helt enig med spørreren, gjeldende regelverk skal følges. Det er det ingen tvil om, og det er klart at FLO skal påse at det skjer. Samtidig vil jeg minne om at den første overføringen av lastebiler skjedde med myndighetenes godkjennelse, ambassaden svarte. Når det gjelder den andre overføringen, som var helt parallell med den første, mottok man imidlertid ikke svar. Det er ingen unnskyldning for ikke å påse at man faktisk får et svar før man overfører lastebilene. Samtidig har jeg lyst til å understreke at det på ingen måte må framstilles som om disse fem lastebilene til Nord-Korea på noen måte var overføring av krigsmateriell til den nordkoreanske stat. Her er det viktig å understreke at Røde Kors har et ansvar for å hjelpe folk som er i nød, også dem som er i nød under en diktator, og jeg finner ingen grunn til å sette spørsmålstegn ved at disse fem lastebilene til Nord-Korea faktisk har vært i stand til å gi viktig hjelp til 8 millioner mennesker.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2005-05-25:
Her er vi helt enige.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2005-06-09:
Det er ikke ofte jeg tar til orde for omkamper i denne sal, men det gjøres nå. I Ot.prp. nr. 30 for 2002-2003 gav Kommunal- og regionaldepartementet tilråding om ett offentlig rettsregister. Registerordningen skulle opprettes som en integrert del av grunnboken. På denne måten ville man få ett samlet offentlig rettsregister for både borettslags- og selveierboliger. Stortingsflertallet, alle unntatt regjeringspartiene, vedtok i stedet å tilrettelegge for konkurranse mellom private og offentlige aktører om å drive rettighetsregisteret, kalt borettsregisteret. Da viser jeg til Ot.prp. nr. 82 for 2002-2003 og de beslutninger som ble gjort i den sammenheng. Dette vedtaket bygger på en forutsetning om at det er forretningsmessig grunnlag for slik konkurranse, og at et tilstrekkelig antall aktører finner det regningssvarende å etablere slike registre nå. I likhet med ved behandlingen i 2003 mener departementet at forutsetningen om konkurranse i markedet for borettsregisteret ikke lar seg oppfylle. Det var også forutsetningen for stortingsflertallet. En privat monopolist er meget uheldig, fordi aktøren dermed vil få en betydelig markedsmakt som kan utnyttes overfor brukerne, andre tjenestetilbydere og det offentlige. Brukerne vil vanskelig kunne sikres den best mulige tjenesten til lavest mulig pris, samtidig som monopolisten vil ha styrke til å utkonkurrere andre tilbydere. At det offentlige ikke vil kunne sanksjonere ved å bytte tjenesteleverandør, gjør det vanskelig å stille krav til pris og kvalitet. En situasjon med privat monopol vil dermed på sikt kunne påføre både brukerne og samfunnet store merkostnader og lavere kvalitet på tjenestene. En løsning med private registre vil dessuten medføre at det etableres et system for offentlig autorisasjon, tilsyn og klageordninger. Dette vil foruten økt byråkrati også gi økte kostnader for det offentlige og for samfunnet. I en situasjon med en privat monopolist vil det offentlige måtte benytte betydelige ressurser til å stille krav til kvalitet og pris på tjenestene og til å føre tilsyn med at kravene følges. Disse kravene vil bli gjort til gjenstand for vedvarende drøfting fra monopolistens side, og vil ut fra monopolistens sterke forhandlingsposisjon være vanskelig å opprettholde for det offentlige. Jeg er derfor svært glad for at det nå er et flertall som av disse grunner støtter departementets forslag om at registrering av rettigheter i borettslagsandeler integreres i grunnboken, og at registreringsgebyrene skal tilsvare selvkost. Like fullt er jeg forbauset over de tre sosialistiske partiene som med åpne øyne leverer flere hundre tusen andelseiere i borettslag til NBBL, med den konsekvens at de vil betale mer enn de ellers ville behøve. Den tid burde være forbi.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-09:
Jeg synes det er én ting som er veldig interessant i dette her, og det er at Erna Solberg ikke er i stand til å skille. Hun mener at venstresiden ikke er i stand til å skille mellom de selskapene vi liker, og de selskapene vi ikke liker, i den forstand at hvis vi liker noen, støtter vi dem, og hvis vi ikke liker dem, er vi imot. Den samme påstanden kunne gått direkte tilbake til statsråden, for statsråden er jo ikke i stand til å skille mellom det vi kan kalle frivillig sektor, og det som er medlemsstyrt og organisasjoner, som borettslagene og boligbyggelagene og ikke minst boligbyggelagenes organisasjon Boligsamvirket alltid har vært. Nå skal det jo sies at gjennom borettslagsloven har statsråden gjort det hun har kunnet for å gjøre borettslagene mest mulig lik aksjeselskaper – noe som venstresiden hele tiden har satt seg imot – og øvrig privat virksomhet. Mitt spørsmål til statsråden er veldig enkelt: Hvis det er slik at de som fører grunnboken, kan gjøre alt så mye billigere enn borettsregisteret til NBBL kan gjøre, hva er da bakgrunnen for at statsråden tør påstå at det ikke er konkurranse? Kan de ikke bare levere inn et anbud?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-09:
Vedtaket vi fatter i dag, er skjellsettende for dem det angår, og mine lykkønskninger går til de om lag hundre vietnamesiske båtflyktninger som har vært på Filippinene i en årrekke. Jeg håper og tror de vil bli tatt vel imot når de kommer til Norge. Debatten ble tatt i forbindelse med behandlingen av det som ble Stortingets anmodningsvedtak nr. 181, og vi er enige i komiteen om at vi er uenige. Derfor er det en enstemmig komite som stemmer for loven slik den foreligger. Jeg vil gi ros til statsråd og departement for det arbeidet som har vært gjort for å klare å følge opp det vedtaket som Stortinget fattet, og for måten loven er utformet på. Jeg vil altså avslutte med å gi ros til Erna Solberg.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2005-06-09:
Dei fem minutta eg har, skal eg nok ikkje bruka, for det meste som kan seiast i denne saka, er vel no for så vidt sagt. Men dette er ei litt merkeleg sak, for det verkar jo som, viss ein forenklar det, at venstresida ynskjer private løysingar med konkurranse, mens Regjeringa vil ha offentlege løysingar. Så enkel er nok ikkje saka likevel. Problemet er at grunnlaget for konkurranse neppe er til stades, slik føresetnaden var, og då må også representanten som nettopp var på talarstolen, innrømma at føresetnaden for stortingsvedtaket, som riktignok ikkje er følgt opp, var at det skulle vera konkurranse i marknaden. Regjeringa har altså ikkje funne at så er tilfellet. Vi har altså valet mellom eit privat og eit offentleg monopol, og vi vel då eit offentleg. Så er heile komiteen einig i at dokumentavgift ikkje skal påleggjast burettslags- og aksjeleilegheiter, og det er veldig bra. Men noka form for rettferd eller rimelegheit er det jo ikkje i at vanlege hus har denne flytteskatten på 2 pst., ikkje minst sidan ein også finn hus med dokumentavgift i Utkant-Noreg, mens burettslaga stort sett er i bynære strøk, der prisauken på bustader er betydeleg. Og det betyr jo at ein kan flytta utan å tapa pengar. Representanten frå SV er redd for at dette på sikt skal bety ein skatteauke. Det trur eg må vera på bakgrunn av at hans eige parti eventuelt foreslår det. Då burde etter mitt syn endringa vera at heile denne flytteskatten vart redusert eller fjerna på sikt. Det eigentleg positive i denne saka, synest eg, er at det vert 18 arbeidsplassar i Hardanger. Det treng dei.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-06-09:
Ja, dette er ei sak full av overraskingar. For det fyrste er det overraskande at det i det heile kjem ei sak frå Regjeringa, gitt det breie fleirtalet som for to år sidan vedtok korleis burettsregister skulle organiserast. Så er det òg overraskande at ein ikkje legg fram meir eksakt kva arbeid dette kan innebera. Fleirtalet i komiteen hadde i førre runden brei tillit til at burettslaga sjølve, som hadde oversikta, òg kunne vareta denne oppgåva, og det viser seg jo at vi no får fram tal som seier at det er 40–50 årsverk til saman, og mange av dei desentraliserte, som har dette arbeidet. Så er det for det tredje overraskande at Framstegspartiet utan å stilla spørsmål ved noko som helst berre godtek at Regjeringa har gjort eit arbeid for å prøva å få fram konkurranse, sjølv om det er tydeleg for dei fleste at noko særleg omfattande arbeid kan Regjeringa ikkje ha lagt ned for å følgja opp Stortinget sitt vedtak. Vi meiner frå Senterpartiet si side at Regjeringa kunne gjort meir. Vi synest det blir underbygd av den kontakten som har vore, og dei breva som har kome til komiteen både frå NBBL og frå OBOS. Så er det òg rett som Kari Lise Holmberg seier, at det i utgangspunktet, frå begynnelsen av – kanskje det mest overraskande – var eit breitt fleirtal, alle utanom regjeringspartia, som ynskte at ulike aktørar skulle føra desse registra, medan Regjeringa, som elles pleier å flagga eit heilt anna standpunkt, ville ha eit offentleg register. Men no er altså dette som det er. Her avteikna det seg fort eit fleirtal i salen for eit offentleg register. Då vel vi i Senterpartiet å ta det til etterretning. Vi er ikkje med på nokon omkamp i høve til sjølve organiseringa. Vi er opptekne av at nye statlege arbeidsplassar skal lokaliserast utanom Oslo-området. Vi er svært einige i at Hardanger-regionen treng statleg medverknad for å sikra arbeidsplassar og kompetanse, så vi støttar den beslutninga som Regjeringa her har teke. Men vi meiner det er grunn til å stilla spørsmål ved kor mange årsverk som trengst til denne oppgåva. Regjeringa kalkulerer altså med 18 årsverk til et arbeid som ein i dag bruker 40-50 årsverk på. Eg synest ikkje det er nokon grunn til å tru at burettslaga i dag har så raust med ressursar på dette feltet. Tvert imot er det uro i høve til at kostnadene for den enkelte brukaren kan gå opp, når dette blir eit offentleg register. Frå Senterpartiet si side gratulerer vi Hardanger med at dei får nye arbeidsplassar. Men vi føreset at Regjeringa kjem med ei meir eksakt vurdering av kor mange årsverk som skal til, og kva kostnader denne opprettinga av register i Ullensvang kjem til å medføra. Vi føreset at dette blir klårgjort i budsjettet for 2006, og dersom det ikkje blir det, får vi etterspørja det.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-06-09:
Eg har to spørsmål. Det eine er eg nøydd til å stilla fordi eg synest statsråden ordlegg seg noko nonchalant i forhold til bustadsamvirket. Eg må seia at er det noko eg har lært gjennom arbeidet mitt i kommunalkomiteen, er det det å ha respekt for det store arbeidet som nettopp er lagt ned i bustadsamvirket. Det fyrste spørsmålet mitt vil då vera: Synest ho at det er viktig å vareta og tilretteleggja for bustadsamvirket sitt arbeid? Det andre spørsmålet mitt går på det med 18 årsverk. Ho trur sjølvsagt at det held i dag, men kjem ho til å gå litt meir nøye inn i tala, sidan denne jobben utgjer mellom 40 og 50 årsverk i dag?
Erna Solberg (Høyre), 2005-06-09:
Med det valget som gjøres nå, er utgangspunktet at dette blir en felles lokalisering og samordning gjennom grunnboken. Det var en annen modell som var oppe ved Stortingets forrige behandling, nemlig at man skulle konkurranseutsette selve tjenesten. Men det som ligger her, er i utgangspunktet at man samorganiserer dette med grunnboken. Det vil gi en ganske stor synergieffekt og også bidra til at den enkelte forbruker får lavere kostnader. Det er en viktig del av det. Så må jeg si at det er kanskje vondt for Arbeiderpartiet å oppdage at det vrengebildet som representanten Øye nettopp la frem, at vi vil konkurranseutsette alt, faktisk ikke er riktig. Vi vil konkurranseutsette der hvor markedet kommer til å gi oss tjenester og effektivitet og endringer i organisasjonsformer som faktisk gjør at tjenester blir bedre og billigere, eller at vi kan få utviklet nye modeller for det. Men vi har aldri foreslått at det grunnleggende skal være å konkurranseutsette spørsmål som myndighetsregistrering og -utførelse.
Erna Solberg (Høyre), 2005-06-09:
Det er så enkelt som at dette er en type register hvor man har stordriftsfordeler. Og det er altså slik i økonomien – unnskyld at jeg virker litt belærende – at med fallende kostnader på grunn av store initialkostnader vil det alltid være vanskelig for andre å komme inn i et marked når man først har etablert seg og tatt alle grunnkostnadene. Det er på en måte hovedproblemet. Det er grunnen til at det kommer til å bli et monopol av dette. Man må opp i en så stor del av markedet før man kan konkurrere med de samme prisene, fordi det er investeringskostnadene i utgangspunktet som er kostnadselementet. Så kan en presse ned alt det andre. Det er derfor NBBL naturlig kommer til å bli et monopol. Det er derfor alle andre, f.eks. Verdipapirsentralen, som på vår oppfordring har vært inne og alvorlig vurdert om det var et grunnlag for dem å gå inn og drive, har sagt at hvis de ikke kommer opp i 40–50 pst. av markedet – noe de tror er lite trolig fordi de ikke vil kunne være konkurransedyktig på pris i begynnelsen – vil det ikke være mulig for dem å konkurrere.
Erna Solberg (Høyre), 2005-06-09:
Representanten har rett i at lokaliseringsspørsmålet egentlig ikke er et tema i denne proposisjonen – det er altså ikke tatt opp der, og vi har ikke forsøkt å gjøre det til et lokaliseringsspørsmål. Men man har allerede nå etablert fra Justisdepartementets side et servicekontor i Ullensvang. Det betyr at det eksisterer en infrastruktur der allerede. Det er derfor vi har valgt å bygge videre på Ullensvang, og også fordi vi har ambisjoner om å flytte flere arbeidsplasser ut i kommuner og områder med fallende bosetting, som et ledd i distriktspolitikken. Vi har altså valgt å gjøre det på det området hvor det vil være mest synergieffekter knyttet til det, og det er ved at det allerede etableres en infrastruktur for dette i Ullensvang, gjennom de etableringene som Justisdepartementet allerede har gjort.