trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bent Høie (Høyre), 2019-04-09:
Til det første spørsmålet: Denne undersøkelsen omfatter alle ansatte i spesialisthelsetjenesten, alle avdelinger. Resultatene fra undersøkelsen er offentlige på sykehusnivå, men på avdelingsnivå er det – fordi det her er mye personidentifiserbar informasjon– tilgjengelig for de tillitsvalgte og for ledelsen for oppfølging. Det er ikke naturlig å legge fram for Stortinget oppfølging av denne typen resultater, på den enkelte avdeling, på det enkelte sykehus. Dette er først og fremst utfordringer som må løses på den lokale arbeidsplassen. Det som er viktig for meg, er å sørge for at denne informasjonen kommer fram, og at undersøkelsen er lik i hele landet, og dermed gir et godt grunnlag for de lokale handlingene som skal til for forbedring, men også at jeg kan måle ledelsen og følge med på utviklingen – og at Stortinget også kan følge med på det. Dette vil bli en årlig undersøkelse, og det betyr at vi også kan se på om de tiltakene som settes i verk, lokalt og regionalt, har effekt på det området.
Bent Høie (Høyre), 2019-04-09:
Hadde jeg vært fornøyd, hadde jeg ikke fortsatt å prioritere forbedring i dette tilbudet, men jeg er  fornøyd med at vi har fått til en betydelig positiv utvikling. Når en spør kvinnene som føder – og det er Folkehelseinstituttet som har gjennomført den undersøkelsen – er de gjennomgående fornøyde, og de er mer fornøyde i 2017 enn det de var i 2011. Liggetiden går ikke vesentlig ned, den har vært stabil de siste fem årene. Det betyr at liggetiden har vært stabil samtidig som det har vært en kraftig økning i antall jordmødre i kommunene. Da Arbeiderpartiets leder Jonas Gahr Støre var helseminister, måtte hver jordmor i kommunen følge opp 211 fødende kvinner. I 2017 måtte hver jordmor i kommunen følge opp 138 fødende kvinner. På grunn av den styrkingen som har vært av både frie og øremerkede midler til denne tjenesten i 2018, og nå i 2019, er det all grunn til å tro at disse tallene er ytterligere forbedret. Det vi ser, er at tjenesten – tilbudet – år for år har blitt bedre under denne regjeringen, og at de som bruker tjenesten, kvinnene som føder, gjennomgående er blitt mer fornøyde. Det betyr ikke at vi skal hvile på laurbærene, at vi ikke skal fortsette med forbedringer, men det må være grunn til å trekke fram også det som faktisk er den positive utviklingen på dette området, og ikke bare fortsette å male med den brede, sorte penselen, som interpellanten gjør.
Bent Høie (Høyre), 2019-04-09:
Først til representanten Toppe, som påsto at jeg leste opp svaret fra Helse Bergen. Det er ikke korrekt. Det jeg leste opp, var resultatet av undersøkelsen gjennomført av Fylkesmannen i Hordaland etter den forrige bekymringsmeldingen fra de tillitsvalgte. Det var den jeg leste opp; det var ikke fra ledelsen i Helse Bergen. Så tok også representanten Toppe opp at vi ikke har oversikt over hvor mange som ikke får den oppfølgingen som de skal ha under aktiv fødsel. Det er riktig at jeg har bedt om en slik oversikt og også fått tilbakemelding, men den tilbakemeldingen viser at dette dokumenteres ulikt mellom sykehus, selv om det tilbakemeldingene viser, er at det er mellom 0 og 25 pst. som ikke får den oppfølgingen en skal ha i tråd med retningslinjene. Men for å få dette sammenlignbart mellom sykehus har vi bedt helseregionene om å rapportere mer på enhetlige måter. Da får vi også bedre oversikt på dette området. Så til interpellanten: Det er helt riktig at jeg også underveis i debatten har hatt samtaler med min partikollega, men på tross av at jeg er mann, klarer jeg å gjøre to ting samtidig – både å snakke og å høre etter – kanskje i motsetning til representanten, for det virker ikke som om representanten får med seg det som var mitt budskap, verken i hovedinnlegget eller i første svar til interpellanten. Interpellanten Bjørnebekk-Waagen prøver å skape et inntrykk av at jeg fra talerstolen sier at jeg er 100 pst. fornøyd med alt, og at det kun er Arbeiderpartiet og representanten som ser utfordringene i dagens fødselsomsorg. Så jeg vil be representanten kanskje høre på debatten i reprise, slik at hun får med seg de utfordringene som jeg beskrev i mitt hovedinnlegg og i mitt svarinnlegg. Jeg mener det er behov for forbedringer, men det kan allikevel ikke være slik at en bare kan stå på Stortingets talerstol og prøve å skape et inntrykk av at dette er en tjeneste som har blitt dårligere år for år under denne regjeringen, når både brukernes tilbakemeldinger og de faktiske tallene viser det motsatte. Vi er inne i en positiv utvikling – tilbudet er blitt bedre, brukerne er blitt mer fornøyde, jordmordekningen er bedre, oppfølgingen er bedre. Så det har blitt bedre, men jeg gjentar igjen: Jeg er ikke fornøyd, det er ikke godt nok, det skal bli bedre, og det er igjen årsaken til at dette er så tydelig prioritert i statsbudsjettet for 2019.
Bent Høie (Høyre), 2019-04-09:
Det er ikke enkelt; det er jeg helt enig med representanten i. Det er krevende å koordinere og å få mange av de ulike hjelpetilbudene vi har, til å henge godt sammen rundt den enkelte. Samtidig handler det veldig ofte om det enkle. Det handler om å ha en bolig der en føler seg trygg. Det handler om en langvarig relasjon til få personer i helsetjenesten som en etter hvert bygger opp tillit til, sånn at en i det en gjerne kan beskrive som det gylne øyeblikket – der en er mottakelig for mer hjelp eller ser en forbedring i livssituasjonen – får grepet fatt i det og tatt det i bruk. Og det handler om muligheten til å delta i arbeid og aktivitet, og ikke minst om grunnleggende helsehjelp. Det er nettopp der jeg ser at ACT- og FACT-teamene når fram. Det er en ordning som er laget for kanskje nettopp den ene promillen av innbyggerne våre som sannsynligvis Mia tilhører og Siw tilhørte. Fra jeg veldig tidlig var aktiv i lokalpolitikken, husker jeg veldig godt historiene jeg fikk fra administrasjonen i kommunen om de håpløse vi hadde i kommunen, de det ikke var mulig å hjelpe. Dette er nettopp den ene promillen, og de er ikke håpløse. Det er hjelpetilbudet vi har tilbudt dem, som har skapt håpløsheten og ikke bidratt til å hjelpe dem videre. Samtidig som jeg startet som lokalpolitiker, møtte jeg også en ung engasjert mann som jeg ble delvis kjent med, og som jeg ikke møtte igjen før for kort tid siden. I mellomtiden hadde han vært én av denne ene promillen, men ikke vært blant dem som hjelpeapparatet kanskje tidligere sa det ikke var mulig å hjelpe. Han hadde vært innlagt store deler av året, ofte på tvang. Nå bor han i egen bolig, tar høyere utdanning og har fått en helt annen livssituasjon – nettopp gjennom at han på et tidspunkt fikk oppfølging av et ACT-team i sin kommune. Det forteller meg at det er håp, og jeg er helt enig med representanten i at en ikke skal gi opp noen, men alltid ha tro på at det er mulig å utgjøre en forskjell. Vi må bli enda flinkere til å tilpasse tilbudene våre rundt den enkelte.
Bent Høie (Høyre), 2019-04-09:
Takk for en god debatt. Jeg oppfatter at det ikke er noen uenighet om hva som er vårt felles mål. Det er også veldig mye enighet om virkemidlene. FACT- og ACT-team vil etter min oppfatning være en veldig god måte å jobbe på for dem som har så store og sammensatte behov. Representanten Toppe har helt rett i at vi må håpe at vi i framtiden klarer å ha en helsetjeneste som er organisert slik at vi klarer å fange opp folk tidligere, før det går så lang tid, og at man får mer systematisk hjelp. Jeg har stor tro på at hvis vi lykkes med det arbeidet som nå er i gang med pakkeforløp – et system for å håndtere og gi oppfølging og behandling til den enkelte og organisere tjenestene på et tidligere tidspunkt, som dette vil bidra til – vil vi forhåpentligvis unngå at noen kommer i den situasjonen at de har behov for så sammensatte tjenester som det som er utgangspunktet for denne debatten. Så tar representanten opp spørsmålet om tvang. Mitt utgangspunkt er at jeg er bekymret for tvangsbruken i den norske helsetjenesten. Fordi variasjonen er så stor, er det all grunn til å tro at det er for høy bruk av tvang. Så er det selvfølgelig også, som representanten var inne på, noen ganger riktig å bruke tvang. Det er f.eks. riktig å bruke tvang hvis man er redd for at en person kan ta sitt eget liv. Man kan bruke tvang hvis man er redd for at en person utgjør en alvorlig fare for andre. Så har vi behov for en grunnleggende diskusjon om regelverk og lovgivning på dette området. Derfor er jeg glad for at det nå er ganske kort tid til tvangslovutvalget legger fram sine forslag. Tvangslovutvalget skal nettopp se på regelverket på dette området, som jo i dag i veldig stor grad ikke er tilpasset den enkelte bruker, fordi vi har ulikt regelverk innen psykisk helse, rus, somatikk, og kommunene og spesialisthelsetjenesten har ulikt regelverk. Mange har, som vi har vært inne på i denne debatten, samtidige rusrelaterte, psykiske og somatiske helseutfordringer. De får samtidig hjelp både fra kommune- og spesialisthelsetjenesten, og man kan selv tenke seg hvor mange mulige kombinasjoner det er av tvangsregelverk i møte med en person, og det blir komplisert. Jeg er veldig spent på det arbeidet tvangslovutvalget har gjort. Jeg er sikker på at det vil føre til mye debatt videre om nettopp det temaet.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2019-04-09:
Det er bra at det kommer en plan hvor dette får stor oppmerksomhet, slik det er varslet. Men det trengs penger også, og der er det stor forskjell på oss rød-grønne – Arbeiderpartiet i særdeleshet, som har 1,650 mrd. kr – og det som regjeringspartiene står for. En samlet komité mener det er viktig å ta diskusjonen som representantforslaget reiser, om hvorvidt omleggingen og nedbyggingen av sengekapasiteten innen psykisk helse har gått for langt. 2 500 færre plasser på landsbasis på 20 år er mye, sjøl om satsingen på gode tilbud der folk bor, med poliklinisk behandling er riktig. Det vi fra Arbeiderpartiet sier, er ikke i tråd med virkeligheten, sa representanten Stensland i sitt innlegg. Men i innstillinga mener en enstemmig komité at det som er grunnleggende her, er at psykisk helsevern generelt sett ikke er blitt prioritert høyt nok. Men da må vi gjøre noe med det, og da har vi altså penger – og det er ingen tvil om at mye av de nedleggelsene som skjer, skjer på grunn av mangel på penger. Så enkelt er det egentlig å kunne løse store deler av denne saken. Så Stensland går rundt grauten, essensen i det som er våre forslag. Regjeringa hopper av når vi kommer til det som skjer i den praktiske hverdagen, og vil ikke være med på å sikre at viktige tilbud og viktig aktivitet opprettholdes, inntil det finnes gode alternativer. Endringer kan være nødvendige, men det må ikke skje på uforsvarlig vis, når økonomien er under sterkt press. Slik ikke minst Sykehuset Innlandet opplever det, kan det bli en dobbelt uheldig situasjon når en i tillegg ikke kan ta seg tid til å vente på den nasjonale helse- og sykehusplanen. Fra DPS Valdres meldes det om at nedleggelse av døgnplasser i Valdres vil gi en dominoeffekt ut til kommunene og poliklinikkene i hele distriktet. Derfor fremmer vi et forslag om at regjeringa må sette kommunene bedre i stand til å ta det ansvaret de er gitt innen psykisk helsevern. I Innlandet er det mye bekymring knyttet til kutt i tilbudet i barne- og ungdomspsykiatrien. Opptaksområdet til Sykehuset Innlandet har riktignok blitt mindre, men om det hadde fått 81 mill. kr mer, som vi foreslår i vårt alternative budsjett, ville det ganske så sikkert gitt en annen situasjon også på dette feltet. Nå står vi sammen med Senterpartiet og SV om et forslag der vi mener at dette må settes på vent inntil Stortinget har behandlet ny nasjonal helse- og sykehusplan. Om regjeringa vil det, kan den i revidert nasjonalbudsjett legge inn midler, slik at det blir lettere å kunne sikre disse svært viktige tilbudene for våre sårbare barn og unge. Dessverre har jeg ingen tro på at regjeringspartiene kommer til å prioritere det.
Bengt Fasteraune (Senterpartiet), 2019-04-09:
Statsråden skriver i sitt tilsvar til forslaget som er fremmet, bl.a.: «Det samlede behovet for døgnplasser vil imidlertid være avhengig av en rekke faktorer, ikke minst av om vi klarer å etablere gode alternativer i samarbeidet mellom kommune og spesialisthelsetjeneste. De regionale helseforetakene(RHF) har et lovbestemt ansvar for å sørge for at befolkningen har tilgang til nødvendige spesialisthelsetjenester. Til dette hører også ansvar for å planlegge og tilpasse driften av tjenestene i tråd med endrede behov og ønsker hos brukerne. Det forutsettes at RHF til enhver tid sørger for tilstrekkelig døgnkapasitet.» (RHF) Det er jo akkurat det som ikke skjer i Valdres og i Nord-Gudbrandsdalen og flere andre plasser i landet. I en presset økonomisk situasjon er det de desentraliserte tilbudene – og jeg mener de skikkelig desentraliserte tilbudene – som blir truet, uten at andre alternativer blir iverksatt. Pasienter som har benyttet seg av brukerstyrt plass, blir sykere før de får døgnplass. Det blir økende press på enda færre behandlingsplasser, og konsekvensene blir døgnplasser langt fra bostedskommunene. De pasientene det gjelder, har ofte lite nettverk, og det blir langt for familie og venner å besøke pasienten. Pasienten mister kjente behandlersted, noe som har gitt økt trygghet. Mangelen på psykologer ute i kommunene er stor. Vi kan ikke unngå alle innleggelser selv om ambulante tjenester er på plass. Kommunene er ikke rigget med økte ressurser for større ansvar og flere oppgaver. Viktige fagfolk føler utrygghet for jobben og søker andre jobber. Viktig kompetanse både pasienter og distriktene har bruk for, kan bli borte. Det er vanskelig å erstatte. Det har vært et fagpolitisk mål å dreie tilbudene fra sykehus til distriktspsykiatriske sentre, underforstått at DPS-ene må styrkes. Nå ser vi i mange helseforetak det motsatte. DPS i Valdres og i Otta planlegges lagt ned av Sykehuset Innlandet, i tillegg til at sengeplasser ved barne- og ungdomspsykiatriske poliklinikker reduseres. Det er viktig med flere oppsøkende team og satsing på gode polikliniske tjenester, og at samarbeidet med kommunehelsetjenesten styrkes. Men denne faglige utviklingen må ikke skje på bekostning av døgnkapasiteten, som er viktig for å gi de mest sårbare og sykeste pasientene i psykisk helsevern et godt og forsvarlig tilbud. Det er nettopp derfor døgnavdelingene ved DPS i Valdres og i Otta tar opp bekymringer ved sine avdelinger. Dreiningen man har sett fra døgnbehandling til økt poliklinisk behandling, har vært riktig, samtidig som man nå er bekymret for den videre prosessen. En nedleggelse av døgnplasser vil gi en dominoeffekt ut til kommunene og poliklinikkene i hele distriktet.
Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2019-04-09:
Arbeiderpartiet støtter forslagsstillerne i at det må legges til rette for å øke andelen barn som ammes og fullammes. For å få til nettopp det er vi avhengig av en god barselomsorg på sykehusene, men også ute i kommunene etter at mor og barn har kommet hjem. Den positive helseeffekten av amming er godt dokumentert. Helsedirektoratet oppgir at amming er et av de mest effektive tiltakene for å fremme helse og forebygge sykdom hos både mor og barn. Det er til og med vist at amming kan bidra til å redusere sosiale forskjeller i helse. Samtidig vet vi at det ikke er alle som ønsker å amme, og det er viktig at de som ønsker å flaskemate, også møter et helsevesen som ikke stigmatiserer, og som har god kompetanse. Gode ordninger med foreldrepermisjon er viktig for å gjøre amming praktisk mulig. Arbeiderpartiet har i regjering dannet grunnlaget for dagens foreldrepermisjon med høy lønnskompensasjon og lengde på foreldrepermisjonen. Fødsel og livets start er en stor begivenhet, men også en sårbar situasjon for mange. Kvinner skal oppleve et godt og trygt tilbud etter fødsel, og det er helt klart at for tidlig utreise fra sykehusene etter fødsel kan få konsekvenser for amming. Arbeiderpartiet mener at utreise fra fødeavdelingene alltid skal tilpasses familiens behov, og det må gjøres i dialog med kvinnene. I dag må 60 000 gravide og barselkvinner årlig dele på 424 kommunejordmødre. Barselomsorgen alene krever 700 nye jordmødre – i tillegg krever svangerskapsomsorgen sitt. Gjeldende retningslinjer for barselomsorgen må gjøres til en realitet for alle kvinner og barn. I denne saken er det fremmet en rekke forslag som har de samme intensjonene som det var i en sak som Stortinget behandlet for litt under et år siden. Det var et representantforslag om åtte tiltak for å sikre en trygg fødselsomsorg. I den saken fikk Arbeiderpartiet, Senterpartiet, SV og Kristelig Folkeparti flertall for en rekke forslag som var viktige for å unngå kutt i liggetiden, for implementering av Nasjonal faglig retningslinje for barselomsorgen og for styrking av jordmortjenesten i kommunene. Arbeiderpartiet forutsetter at regjeringen følger opp disse vedtakene og kommer ikke til å stemme for dagens forslag.
Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2019-04-09:
Jeg registrerer at statsråden er fornøyd med situasjonen. Det er allikevel påfallende at jeg ikke har møtt en eneste fagorganisasjon og ikke sett et eneste avisinnlegg som sier seg enig med ham. Press på fødeavdelingene legger mer ansvar ute i kommunene. Når kvinnene skrives tidligere ut fra fødeavdelingene, burde det stå et kompetent apparat klart for å ivareta mor og barn ute i kommunene. Dessverre er ikke det virkeligheten mange steder. Vi har skjøvet ansvaret ut i kommunene. I dag må 60 000 gravide og barselkvinner årlig dele på 424 kommunejordmødre. Få det regnestykket til å gå opp! Det er viktig å styrke jordmortjenestene, men vi trenger også flere barnepleiere og helsesykepleiere. Retningslinjene for barselomsorgen anbefaler hjemmebesøk av jordmor rett etter utskrivingen fra barsel, for å gi tett oppfølging av både mor og barn. Men slik situasjonen er i dag, er verken nyfødte eller nybakte mødre sikret hjemmebesøk. Tall fra 2018 viser at kun to av ti får hjemmebesøk rett etter utskriving. Mange reiser hjem uten at ammingen har kommet i gang, eller før man vet at det har blitt et problem, og det er verdt å merke seg at ammefrekvensen går ned. Nybakte mødre og barn skrives ut fra fødeavdelingene, og når ikke fagpersoner får vært der til å vurdere helsebehovet til liten og stor, rekker en heller ikke å vurdere hvem som kanskje trenger litt ekstra støtte i foreldrerollen. De ansatte på helsestasjonene rapporterer om en ekstra arbeidsbelastning ved at oppgaver skyves over fra sykehusene. Det at man f.eks. ikke har tid til å gjennomgå helt vanlig stell av små barn, bidrar til en helt unødvendig usikkerhet i en sårbar situasjon – ekstra arbeidsoppgaver, behov for tett oppfølging av kvinner og nyfødte ute i kommunene, uten nok tid og nok ansatte til å ta seg av alle på en god nok måte. Kommunene må settes i stand til å prioritere helsestasjonene. Det må ansettes flere jordmødre, og regjeringen må ta sitt ansvar for at det utdannes nok helsesykepleiere og jordmødre til å dekke behovet. Statsråden har helt klart et ansvar også for den delen av barselomsorgen som skjer ute i kommunene, spesielt når ansvaret skyves over til kommunene på grunn av stramme sykehusbudsjetter.
Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2019-04-09:
Jeg registrerer at statsråden under store deler av interpellasjonsdebatten har hatt kanskje et eget partimøte på første rad med sin partifelle. La oss bare håpe at han har lagt gode planer for hvordan han skal styrke føde- og barseltilbudet for alle oss damer og for nyfødte. Men jeg er bekymret, og jeg er ikke mindre bekymret etter denne debatten, for selv om Bent Høie har vært statsråd siden 2013, viser han til den tidligere regjeringen i stedet for å ta ansvaret selv. Vi vet at fødeavdelingene er under press, og at det ute i kommunene er et varierende tilbud. Helseatlaset er tydelig: Hvor en bor, avgjør hva en møter av tilbud der ute. Og det er fortsatt slik at systemene ikke snakker godt nok sammen. Når en er skrevet ut fra fødeavdelingen, kommer det ikke en automatisk elektronisk melding til helsestasjonene. Det er et farlig gap mellom tilbudet som gis i sykehuset, og tilbudet som gis ute i kommunene. I dag er det slik at det er kun to av ti som får hjemmebesøk rett etter utskrivning. Hvor en bor, hvilket postnummer en har, avgjør hvilke muligheter en får, og hvilke tilbud som møter en ute i kommunene. Statsråden refererte til at kvinnene var fornøyde, at vi syntes tilbudet var godt nok, ifølge undersøkelser. Jeg vet ikke om det er den samme undersøkelsen, fra FHI, som jeg sitter på, men den viser også at ved landets store sykehus scores det dårligere på opplevd tilfredshet – kvinnene savner tilgjengelige jordmødre, og de mener det ikke er tilstrekkelig informasjon og veiledning. Slik kan vi ikke ha det. Vi må styrke vår felles helsetjeneste, og den opplevelsen som kvinnene sitter igjen med, skulle vi vært foruten. Arbeiderpartiet har i sitt alternative statsbudsjett lagt inn 1,6 mrd. kr mer enn regjeringen til sykehus. Det hadde monnet for fødselsomsorgen. I tillegg har vi styrket kommunene med 2,7 mrd. kr mer. Vi har råd til en trygg og god fødselsomsorg her i Norge.
Torill Eidsheim (Høyre), 2019-04-09:
Intensjonen i dette forslaget er veldig god. Morsmjølk er perfekt tilpassa eit lite menneskebarn, og amming er veldig positivt for ei sunn utvikling. Ein god start legg grunnlaget for at amming blir vellykka, og ikkje minst ei hyggelig erfaring, både for mor og for barn. Nokre mødrer kjem godt i gang med amming før dei reiser heim frå sjukehuset, men for andre vil det kunne ta lengre tid. På sjukehuset skal kvinna få rettleiing og gode råd for riktig ammeteknikk. Tidspunkt for utskriving frå sjukehuset etter fødsel skal alltid vere tilpassa behovet til kvinna og det nyfødde barnet, og det skal takast avgjerd om dette i samråd med kvinna. Den nasjonale retningslinja set ikkje noka grense for kor lenge barselomsorga er spesialisthelsetenesta sitt ansvar, men skal bidra til at barselkvinner som har behov for spesialisthelsetenester etter at dei er utskrivne, skal få tilbod om dette. Dei kan òg ta kontakt med sjukehuset dersom det skulle oppstå problem i etterkant. Både jordmødrer og helsesjukepleiarar er viktige fagpersonar i kommunehelsetenesta når det gjeld amming. Frå 2013 har talet på jordmorårsverk auka med 46,2 pst. Frå 1. januar 2018 er bl.a. jordmor- og helsesjukepleiarkompetansen blitt ein del av den kjernekompetansen som alle kommunar skal ha knytt til seg. I tillegg er helsestasjons- og skolehelsetenesta betydeleg styrkt frå 2014 og fram til i dag. Det er viktig at helseføretaka held seg til dei retningslinjene som finst for barselomsorga. Ein god start legg grunnlaget for at amming skal bli vellykka, og retningslinjene understrekar nettopp dette. Der blir det oppmoda til at kvinnene som ønskjer å amme, anten får vere på barselavdelinga inntil amminga har komme godt i gang og fungerer tilfredsstillande, eller at kvinna får tilstrekkeleg hjelp ved heimebesøk og konsultasjon på helsestasjon. Spisesituasjonen til eit spedbarn bør vere prega av nærleik, ro og kontakt. At ein er sikra å ha tilgjengeleg helsepersonell som har denne kunnskapen, er heilt vesentleg.
Torill Eidsheim (Høyre), 2019-04-09:
Det gler meg stort å sjå ein interpellant – og òg ein minister – som viser eit slikt engasjement for teknologi i transportsektoren. Det er nemleg ikkje berre framtid, det er i høgste grad her og no. Eg hugsar veldig godt tilbake til 2013, då vi diskuterte autonome køyretøy og det meir eller mindre blei litt latterliggjort. No står vi her i dag, og det er høgst aktuelt. Ny teknologi i transportsektoren er noko vi faktisk bør ha store forventningar til. Vi er heilt avhengige av at regjeringa er ein aktiv drivar, og at vi òg ser dette igjen i komande NTP. Intelligente transportsystem er i utvikling, og med eit stadig hurtigare tempo. Det gjeld både internasjonalt og i Noreg, og det gjeld både for teknologi, for lovgrunnlag og for politikk. Noreg er i dag i fremste rekkje på ITS-området. Regjeringa og Stortinget har sidan 2013 vore opptekne av å leggje forholda til rette for nettopp at vi skal kunne nyttiggjere oss den tilgjengelige teknologien, men ikkje minst òg for å få lov til å teste ut den nye. I Noreg førebur ein no implementering av samverkande ITS-tenester og forsøk med automatisert køyring på open veg. Alt dette er basert på avansert sensorteknologi, kommunikasjon og interaksjon mellom bilar og baksystem, og på behandling av enorme datamengder med kunstig intelligens. Vi ser ei utvikling mot saumlaus transport, der mange transportformer kan integrerast og samordnast. Regjeringa si satsing på ITS har gjeve Noreg eit godt grunnlag for at vi kan lykkast. Vi treng forståing for bruk, og vi treng òg ytterlegare tilgang til data. Vi treng ei offensiv satsing på 5G og å nytte det digitale transportnettet, som vi trass i alt òg er avhengige av. Og vi bør ha – og vi har – høge mål for utvikling av framtidige transportsystem. Vi kan saman utvikle, og ta vare på, vegnettet på ein profesjonell måte, og vi kan òg bidra til at vi tryggjar trafikantar, samtidig som vi kan klare å ta vare på både miljø og klima. Vi har enorme moglegheiter, men vi er nøydde til å gjere dette saman, og vi er òg nøydde til å bidra til at næringslivet vårt får lov til å ta del i denne utviklinga.
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2019-04-09:
Morsmelk er bra. Det er det ingen tvil om. Det er praktisk, og det gir god næring til det nyfødte barnet. Men vi må heller ikke glemme at amming ikke passer for alle. Mange kvinner kan ikke eller vil ikke amme, og det må være greit. Disse kvinnene opplever at det er for mye ammemas allerede, og det må Senterpartiet faktisk huske på når de ønsker nasjonale mål for hvor mange som skal amme. Fremskrittspartiet mener det får være opp til hver enkelt å finne ut om de ønsker å amme eller ikke. Når Senterpartiet foreslår å sette som mål at 75 pst. av spedbarna i Norge skal få morsmelk innen 2024, er vi i Fremskrittspartiet rett og slett ikke enig i at flere mødre skal tvinges til å amme. Helsedirektoratet har her pekt på at morsmelk er den beste maten for spedbarn dersom barn og mor trives med det. Det er nettopp det som er Fremskrittspartiets utgangspunkt: dersom barn og mor trives med det. I dag foregår det et enormt ammepress i samfunnet. Fra første gang gravide henvender seg til helsestasjonen, er det amming i brosjyrer, på plakater på veggen og samtaler om amming. På sykehus er det egne ammerom med egne ammefilmer som snurrer kontinuerlig, og de ansatte på sykehus er til dels overivrige etter å få kvinner til å amme etter fødselen. Kvinner som ikke kan eller vil amme, må oppleve at det er greit. Senterpartiet foreslår også i denne saken at regjeringen skal øke liggetiden på sykehuset. Fremskrittspartiet kan ikke forstå at det er et selvstendig mål å pålegge kvinner å være lenger på sykehus. Jeg kjenner mange kvinner som ønsker å reise hjem tidlig fra sykehus, gjerne de som er flergangsfødende, og som ønsker seg hjem til familien og bare vil være sammen med familien sin. Det må også være greit. Fremskrittspartiet støtter derfor heller ikke forslaget om å pålegge kvinner å være lenger på sykehus, dersom de ikke selv ønsker det. Tidspunkt for utskriving fra sykehus etter fødsel må være tilpasset kvinnen og det nyfødte barnets behov. Det siste forslaget jeg ønsker å kommentere, er Senterpartiets forslag om at helseforetaket skal ha det formelle ansvaret for barselomsorgen i inntil fem dager etter fødsel. Det er sånn i dag at alle barselkvinner kan ta kontakt med sykehus hvis det oppstår problemer etter at de er utskrevet. Kommuner og helseforetak er i dag pålagt å inngå forpliktende samarbeidsavtaler. Dette er altså ivaretatt. Men for mange kvinner vil det i enkelte tilfeller ha større verdi å kunne kontakte en helsestasjon. Helsestasjonen gir et viktig tilbud i oppfølgingen av kvinner. Regjeringen har styrket tilbudet. Også her må kvinner få lov til å velge selv om de ønsker oppfølgingen på sykehuset eller på helsestasjonen. Fremskrittspartiet støtter ikke Senterpartiets utgangspunkt i denne saken. Vi mener at kvinner må få lov til å bestemme selv om de vil amme, om de ønsker å reise tidligere hjem fra sykehuset etter fødsel, og om de ønsker oppfølging fra sykehus eller helsestasjon i dagene etter fødselen. Kvinner må rett og slett få lov til å bestemme selv. Fremskrittspartiet er et parti for valgfrihet, mens Senterpartiet åpenbart ønsker en større detaljstyring av barselkvinnene.
Eigil Knutsen (Arbeiderpartiet), 2019-04-09:
Vi som bor i Bergen, er stolte av byen vår – stolte av menneskene, husene, kulturen og historien. Vi er stort sett også stolte av sykehuset vårt, men de siste årene har det vært mye uro knyttet til kvinneklinikken, stedet hvor 5 000 nye borgere kommer til verden hvert år. Tidligere i år sendte Sykepleierforbundet og Jordmorforeningen nok et varsel til Arbeidstilsynet og fylkeslegen om alarmerende forhold ved kvinneklinikken. De tillitsvalgte har i lang tid vært bekymret for bemanningen og hevder at fødsler er blitt avbrutt fordi det er for få på jobb. Kvinner får ikke smertestillende tidsnok, fødende ligger mye alene, ammehjelp blir utsatt eller uteblir. Bemanningen går i bølgedaler. I 2015 kom det ti ekstra årsverk til fødeseksjonen etter en periode med mange avvik. Året etter ble 13 av de 15 årsverkene kuttet for å få budsjettet til å gå i hop. Tidligere i år økte bemanningen igjen med 4,5 årsverk. De tillitsvalgte viser til at det er 1 500 hull i nåværende årsturnus. I fjor var det 1 500 avviksmeldinger. Nå er varselet fra de tillitsvalgte til behandling hos fylkeslegen. De som jobber i helsetjenesten, går til arbeid hver eneste dag med ett mål: å skape trygghet og faglighet i behandlingen. For litt over et år siden var jeg selv vitne til at omsorgsfulle og svært kompetente helsearbeidere på kvinneklinikken i Bergen sørget for at min sønn kom til verden på en trygg måte. Han kom nesten seks uker for tidlig, og både han og moren var avhengig av litt ekstra omsorg. Vi var heldige. Vi var der på et tidspunkt med få fødende og relativt god bemanning. Men en skal ikke være der lenge før en ser hvilket enormt arbeidspress de ansatte er under, eller hvordan de sliter med gammelt utstyr og et bygg som nærmer seg 100 år. I 2023 skal kvinneklinikken i Bergen erstattes med et nytt og moderne bygg. Det er fire år til. Innen den tid skal det fødes 20 000 flere barn i det gamle bygget. Statsråden må sørge for at disse 20 000 fødslene blir gjennomført med god bemanning, ro blant de ansatte og en barselomsorg som gir både barn og foreldre den tryggheten de trenger. Statsministeren oppfordrer oss til å få flere barn. Arbeiderpartiet deler det ønsket. Vårt første bud er å sikre trygghet – trygghet for at fødende kvinner møter en føde- og barselomsorg som gir den best mulige starten på et nytt liv.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2019-04-09:
Jeg vil takke statsråden for det jeg vil kalle en framoverlent holdning til det å ta i bruk de nye mulighetene som teknologien gir oss for å løse både mobilitetsutfordringene og – ikke minst også – klimautfordringene. La meg fokusere på et annet område som kan ha en spennende og ny framtid ved bruk av ny teknologi. Sjøtransport er vel den grønneste og viktigste transportformen vi har for transport av store mengder gods. 90 pst. av alle verdens varer transporteres på skip i dag. Ved å automatisere og overføre godstransport til transport på kjøl sparer vi miljøet og kan bedre trafikksikkerheten på vei, samtidig som vi får mer pålitelig framføring av store godsmengder over lange avstander. I Norge har vi et potensial for automatisering og fjernstyring av autonome skip. Her kan vi jobbe for økt sikkerhet og bedre miljøløsninger. Sjøtransporten står for over 80 pst. av transporten i Norge i dag. Skipsfart er den mest energieffektive transportformen. Å overføre gods fra vei til sjø vil bidra betydelig til å redusere klimautslippene fra transportsektoren. Økt andel gods på skip reduserer også køer og antall ulykker og reduserer veislitasje og andre samfunnsøkonomiske utgifter. I Nasjonal transportplan har vi fastsatt et mål om at 30 pst. av veitransporten som går over 30 mil, skal overføres til sjø og bane innen 2030. Dette er ambisiøse mål, og det er ingen enkel vei til dette målet – det tror jeg vi alle erkjenner. Men vi må arbeide målrettet gjennom treffsikre politiske initiativ og tiltak, og her kan autonome skip være en viktig faktor. Som jeg var inne på i mitt hovedinnlegg, skjer det mye spennende på dette feltet. For eksempel utvikler Yara og Kongsberg-konsernet det autonome skipet «Yara Birkeland», som forventes å være i drift i 2020. Myndighetene har en viktig rolle å spille her. Vi må legge til rette for at rederier kan ta i bruk førerløse autonome og fullautomatiserte skip. En sånn utvikling er ikke bare i rederienes interesse, det er også i storsamfunnets interesse. Og kanskje – jeg sier kanskje – vil autonome skip kunne bidra til at store og dyre samferdselsprosjekter kan bli mindre presserende framover. Det kunne vært interessant å høre statsrådens vurdering av akkurat dette.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2019-04-09:
Vi har vært mye innom autonome kjøretøy i dag og ikke minst det som gjelder selvkjørende biler. Jeg har selv forsøkt – det vil si det var en selvkjørende buss som kjørte fram og tilbake i Arendal sentrum. Det gikk for så vidt greit. Arendal er stort sett en trygg by selv om noen av oss nok kjente et visst behov for å kunne ha lyst til å gripe tak i rattet innimellom. En minst like viktig trend som førerløse biler er oppkoblede biler, altså biler som kan sende fra seg og motta informasjon. Når alle biler etter hvert blir oppkoblet, legger dette grunnlaget for at bilene kan samhandle med hverandre på en helt ny måte og med andre elementer i transportsystemet. Det gir bl.a. mulighet for avansert digital trafikkstyring. Jeg nevner ikke dette for å snakke om førerløse biler isolert sett, men for å fokusere på det digitale nettet. Vi vil få et enormt behov framover for transport av data når alt er koblet opp mot alt. Internett er rundt omkring oss. Biler og ulike transportmidler og duppedingser, hvis vi skal kalle det det, skal kommunisere med seg selv og med hverandre. Da trenger vi et svært godt utbygd og raskt datanettverk som er robust og 100 pst. pålitelig. Jeg vil nødig sitte i en førerløs bil som kommuniserer trådløst, når dataforbindelsen blir brutt i 120 km/t. Nå er datasikkerhet, robusthet og utbygging av nettet en stor debatt for seg selv, og strengt tatt sorterer ikke dette under samferdselsministeren heller, men under digitaliseringsministeren. Men dette er likevel sentralt for det vi debatterer her i dag – tingenes internett, hvordan nettet snører seg rundt oss så å si. Dette må fungere for at også transportsystemet skal kunne fungere. I 2007 stanset togtrafikken i Norge fordi det var en kabelbrann på Oslo S. Det var en påminnelse om hvor sårbare vi er. Nå, tolv år etter, har den teknologiske utviklingen skutt voldsom fart, og den type sårbarhet som vi så i 2007, kan få enda større og mer alvorlige konsekvenser. Dette må vi ta på alvor, og vi må rett og slett sikre oss et nett som tåler den voldsomme trafikkøkningen som vi vet vil komme. Jeg vil takke alle for en god debatt om viktige spørsmål som gjelder ikke bare vår framtid, men som gjelder situasjonen i dag og hvordan den best kan planlegges og tilrettelegges for den tid vi nå går inn i.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-04-09:
Som representanten var inne på, skjer det mykje spennande, spesielt innan skipsfart. Det er ein av dei tinga vi har til felles, der vi har fått gjort ein god del dei siste åra, og der vi også har auka potensialet betydeleg. Spesielt, som representanten er inne på, kan det vere ein del av løysinga også for godsoverføring. Det ser vi f.eks. no, når aktørar som kryssar Oslofjorden regelmessig, ser på moglegheita for å bruke eigne godsferjer for å få til ein effektiv logistikk i transportkorridoren med bruk av autonome skip. Det er også slik, og det meiner eg er alvorleg viktig, at vi i politikken veldig ofte vert opptekne av kva vi har kjøpt, eller kva vi har bestilt. I samferdslesektoren er vi også ein viktig regulator. Det at ein faktisk får teste ny teknologi i Noreg, er veldig avgjerande for evna vår til å ta han raskt i bruk. Eg meiner at Noreg på mange måtar er det perfekte testlandet for teknologi av denne typen kaliber. Kystlinja vår er lang. Vi har eit langstrakt land med mange vegar, og – i edruskapens namn – mange plassar utan særleg mykje trafikk. Vi har eit kollektivtilbod som er godt utbygd i det sentrale kjernenettet, som også gjer at vi med ny teknologi f.eks. kan køyre toga tettare og med det få auka kapasiteten i allereie utbygd infrastruktur. Vi ser det eigentleg på område etter område. Difor meiner eg at det ikkje er nokon grunn til å vere redd for teknologiutviklinga som kjem, og viss ho gjev oss nye moglegheiter, skal vi ta imot med takk. Eg har likevel behov for å seie at dei som meiner at ei autonom ferje vil løyse alle problema langs dagens E39 – meiner eg fortsatt, som eg har sagt mange gongar – tek feil. Det handlar om å utvikle bu- og arbeidsmarknadsregionen. Eg må berre ha sagt det når eg først er i sving. Eg må også innom ein av dei tinga som eg meiner er ein direkte indikasjon på at vi er på rett veg på mange område, også når det gjeld å ta i bruk ny teknologi. Etableringa av Entur etter jernbanereforma handla om eit første, men svært viktig steg i retning av å forstå korleis dei nye transportsystema faktisk kjem til å sjå ut. Kundane våre i kollektivtrafikken har behov for å finne informasjon ein plass, ikkje å leite i ein jungel. Det at vi samla informasjon og reisedata, slik at ein kan planleggje ei felles kollektiv reise, er blant dei tinga som no peikar i retning av eit meir samanhengande mobilitetssystem – eitt av fleire viktige grep som no er i gang, og som vi også vil sjå betydelege resultat av dei komande åra.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-04-09:
Som representanten Grøvan var innom, er den digitale infrastrukturen heilt avgjerande. Difor var det så viktig at vi kom i gang med frigjering av 700 MHz-frekvensane no, slik at vi får starta implementeringa av 5G tidlegare enn vi trudde var mogleg i det norske nettet, ganske enkelt fordi det gjer nye teknologiske løysingar mogleg. Det skjedde før Kristeleg Folkeparti kom inn i regjering, men viser likevel at når ein bestemmer seg for å utnytte dei teknologiske løysingane som ligg der, må politikken også finne saman. Grunnen til at eg nemner det, er det eg høyrer i innlegget frå Arbeidarpartiet. Eg trur det illustrerer det som fort vert hovudutfordringa vår når vi skal diskutere teknologiutviklinga i åra som kjem, nemleg når Arbeidarpartiet seier vi ikkje kan overlate dette til marknadskreftene. Det er heilt klin hakke umogleg å løyse desse oppgåvene utan marknadskreftene. Det er dei som er dei store drivarane av ny teknologi, det er der investeringsavgjerdene kjem, det er det som på mange måtar driv verda framover. Difor må vi regulere tilstrekkeleg, men ikkje unødig mykje. Difor må vi bestille og kjøpe og leggje til rette for ei storstilt kommersiell satsing på ny teknologi. Det er det som gjer nye teknologiar mogleg. Det viser òg det andre poenget, nemleg korleis politikken agerer når han vert utforma på sitt mest sentrale område. For kva gjer vi når drosjene faktisk er utkonkurrerte av bilar som kjem og hentar deg på døra, der du ligg i ein sofa bak i bilen mens bilen køyrer deg dit du skal? Alle vil tenkje at vi framleis må halde drosjer, men det hjelper ikkje dersom ingen kjem til å bruke dei. Kva gjer vi når tungbilane ikkje har utslepp lenger, når det er nullutslepp på alle tunge køyretøy? Snakkar vi om godsoverføring på same måten om det ikkje er forureining frå tungbiltrafikken i det heile, eller vel vi andre løysingar då? Det som kjem til å verte den store, prinsipielle politiske debatten, er om politikken evnar å ta inn over seg kva slags enorme systemendringar som kan følgje av det teknologiskiftet vi er på veg inn i. Er ein villig til å vere med og spele oppunder det for at Noreg skal liggje langt framme, for at vi skal vere med og utvikle det Arbeidarpartiet omtalar som marknadskreftene, som eg omtalar som lønsamt norsk næringsliv? Er det den måten vi faktisk bidreg til å løyse utfordringane våre på i infrastrukturen, i planlegging av transport, i gjennomføring av transport, eller vel vi å stritte imot fordi dei nye løysingane slår i hel ein del av dei gamle? Det er det som kjem til å utfordre politikken i si kjerne, om vi tør å vere med på det som er morgondagens løysingar for mobilitet. Eg håpar vi får eit samla storting som vågar vere med på den reisa.
Kirsti Leirtrø (Arbeiderpartiet), 2019-04-09:
Jeg vil også takke interpellanten for en viktig og riktig interpellasjon om regjeringens arbeid med å utnytte ny teknologi. Vi hørte ikke så mye fra samferdselsministeren om regjeringens arbeid akkurat nå, men vi fikk i hvert fall et løfte om at dette vil bli en viktig del av neste NTP. Vi trenger en plan over 5G-utvikling i hele landet. Vi trenger økt forskning i samferdselssektoren. Vi trenger økt fokus på sikkerhet og risiko, og ikke minst trenger vi enda mer kompetanse. Tilbakemeldingene til transportkomiteen fra ulike hold har vært at andelen forskning innenfor transportområdet er lav sammenlignet med andre tjenesteområder som vi har ansvaret for. Vi trenger ikke minst å få satt dette i system. Arbeiderpartiet mener at staten må ta et enda større ansvar. Det kan ikke være markedskreftene alene som styrer utviklingen. Vi må ha risikovurderinger og en alternativ sikkerhet. Når f.eks. datasystemet i et sykehus er nede og operasjonene blir utsatt, må det være et alternativ, og det må vi også ha i transportsektoren. Vi ser fram til en økt satsing i neste NTP både på forskning og utdanning, på smart infrastruktur og ikke minst innenfor klimavennlige løsninger. Her har transportsektoren et stort potensial, da det er der utslippene virkelig kan reduseres. Fag, politikk og marked må spille sammen, og vi må finne arenaer for det. Norge har store muligheter til å lede an i smarte transportløsninger. Vi i Arbeiderpartiet ønsker en enda større satsing og et systematisk arbeid velkommen. Vi må få med oss hele landet, f.eks. når det gjelder ladekart, 5G, bredbånd og nødnett. Det må settes i system, være forutsigbart og gi trygghet på de områdene som nå er usikre, f.eks. elfly. Framtiden vår er full av muligheter. I Trøndelag har modige fylkespolitikere satset på elferjer i Trondheimsfjorden. Det har gjort at det har poppet opp nye bedrifter. For eksempel er det i hjemkommunen min en bedrift som startet med to ansatte, som selger datasystemer til elferjer. De har nå 25 ansatte. Det er et utrolig stort potensial for næringsutvikling innenfor både grønn transport og nye digitale transportløsninger.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2019-04-09:
President! Eg stemte feil.
Margret Hagerup (Høyre), 2019-01-17:
Jeg må bare si at det er merkelig å høre flere si at regjeringspartiene er fornøyd med situasjonen sånn som den er, for vi sier jo at vi vil jobbe for mer heltid. Men vi må anerkjenne at denne problemstillingen handler om både struktur og kultur. Kari Ingstad på Nord universitet skrev i en kronikk nylig: «Enkel matematikk sier at 20 pst. av arbeidstiden må ligge på helg for å få en heltidskultur der pasientene har behov 24/7.» Det snakkes om grunnbemanning her. Grunnbemanning er viktig, men grunnbemanningen kan jo ikke ta hensyn til forskjeller i behov i løpet av en arbeidsuke. Jeg startet selv min yrkeskarriere som deltidsansatt på Rimi Kverneland, og jeg har vært i den situasjonen som det ble henvist til tidligere, der jeg prøvde å få jobbe mer enn det jeg kunne. Så ble jeg butikksjef etter noen år på denne butikken og skulle lage turnusordninger selv, og der hadde jeg flest folk på fredager og lørdager, for det er da det er flest folk som står i kø. Jeg har betjent disse sure kundene som står og venter, og jeg må ærlig innrømme at dessverre er jeg selv i dag en av disse sure kundene som står og venter når det er lange køer. Jeg skal vise et eksempel på dette. Jeg har snakket om butikk, og jeg kunne snakket mer om det, men jeg tar utgangspunkt i en restaurant. En restaurant vil trenge seks årsverk for å betjene kundene på en god måte gjennom uken. Hvis de har åpent alle dager, men har mest trafikk fredag, lørdag og søndag, trenger de fem personer på jobb på lørdag og seks personer på jobb på søndag for å ha tilfredsstilte kunder. Hvis denne virksomheten følger arbeidsmiljølovens regler, er det behov for tolv personer for å få bemanningsplanen til å gå opp, og fordi de ansatte har fri annenhver søndag, i tråd med arbeidsmiljøloven § 10-8, vil det gi en gjennomsnittlig stillingsstørrelse på 50 pst. Denne restauranten kan jo ikke øke grunnbemanningen og gi alle disse folkene heltidsstilling – det går ikke sammen. Derfor må vi kunne diskutere arbeidstidsordninger. Ulike turnusordninger har en i mange år sagt kan gi heltidskultur. Partene i arbeidslivet diskuterer dette og bør diskutere dette videre – langvakter, 3–3-turnus og hyppigere helgejobbing er noen eksempler på dette. Mye deltid, midlertidige ansettelser, korte vakter, uforutsigbar arbeidstid og lønn samt hull i turnusen gir stort behov for vikarer, og dette gir også slitasje på andre ansatte. Vi har også snakket om behovet i helsetjenesten for kontinuitet i pasientoppfølgingen. Vi må likevel anerkjenne at dette ikke løses gjennom ytterligere lovgivning som slås hull på av annen lovgivning som gir rett til redusert stilling i perioder. Vi må kunne løfte diskusjonen om arbeidstid, for den er viktig hvis vi skal komme videre i dette spørsmålet.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2019-01-17:
Det vil representanten.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2019-01-17:
Statsråden refererte til mange gode forslag knytte til heiltid. Ei rekkje av dei er drivne fram av Arbeidarpartiet og venstresida. Eg viser til forslag nr. 2 i saka som er oppe til debatt i dag, der me ber regjeringa om å styrkja retten til heiltid i arbeidsmiljølova ved å stilla krav til at arbeidsgjevaren må sannsynleggjera behovet sitt for deltidsstilling. Spørsmålet mitt er eigentleg ganske enkelt: Kvifor vil ikkje statsråden – i lys av alt det ho seier om betydninga av heiltid – at arbeidsgjevarar i større grad skal måtta dokumentera behovet for å tilsetja folk på deltid?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2019-01-17:
Eg syntest det var veldig bra at representanten Hagerup no tok ordet, for det viser seg jo igjen at etter at ein har kome med dei høgverdige orda om kor viktig heiltidsarbeid og heiltidskultur er, og når ein begynner å bora litt meir i det, ender det opp med at representanten frå Høgre fortel at det eigentleg er ganske vanskeleg – eigentleg er det slik at i mange bransjar trur ein neppe at det går, eigentleg er det òg slik at det nok sikkert ikkje er så mange damer som har så veldig lyst til å jobba heiltid heller. Då må eg nesten spørja korleis Høgre-representantane har tenkt å forklara at ein del andre land faktisk får dette til. Når forskinga viser at Finland ikkje har deltid innanfor eldreomsorg, og når forskinga viser at dei som jobbar deltid i Sverige og Danmark, som regel arbeider over 80 pst., mens me i Noreg har stillingsutlysingar heilt ned i 13 pst., er dette noko som det finst ei politisk løysing på, som ein i Noreg har valt ikkje å ta i bruk. Ein har valt ikkje å ta i bruk kraftigare lut, kraftigare verkemiddel, som me føreslår i denne salen, og som me no risikerer vert stemt ned. Me høyrde òg at ein av representantane frå høgresida var oppe her i stad og sa at me er nøydde til å sørgja for at det vert meir attraktivt å jobba innanfor helse og omsorg, slik at me får rekruttert fleire. Korleis har ein tenkt å gjera desse yrka, som er så deltidsutsette, meir attraktive? Korleis har ein tenkt å sørgja for at ein klarer å rekruttera fleire, viss ein ikkje òg kan sørgja for at det er eit arbeidsliv der heile stillingar vert utlyste, med føreseielegheit for dei tilsette? Det er jo noko av det som gjer at arbeidet vert attraktivt. Det er klart at det òg har betyding for lønsdanninga innanfor ein del bransjar. Ser ein ikkje det? Vil ein ikkje ta i bruk dei politiske verkemidla som faktisk fører til dei måla som ein står her på talarstolen og snakkar så varmt om? Ein har i alle fall moglegheita i dag, med dei forslaga som Arbeidarpartiet, saman med SV og Senterpartiet, har fremja. Dette kan vera med på å styrkja arbeidet for meir heiltid.