trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 1999-12-08:
Gjennom budsjettinnstillingen ser det faktisk ut som Kristelig Folkeparti er veldig tilfreds med at Regjeringen innen fiske og fangst skal satse hele økningen på 5,5 pst. på «å utvikle kunnskap for å ivareta og utløse verdiskapingspotensiale i fiskeri- og havbruksnæringen.» Hvordan tenker Anita Apelthun Sæle seg at dette i praksis skal føre til økt lønnsomhet for bedriftene – eller er dette bare ord? Videre skriver Kristelig Folkeparti i sin budsjettinnstilling for samme rammeområde: «Disse medlemmer vil påpeke at næringen i økende grad er en del av en global industri. Nyskaping og fleksibilitet er dermed ytterst viktig for å opprettholde og utvikle konkurransedyktighet.» I og med at det fortsatt er rammeområdet for fiske og fangst som det her siktes til, må jeg spørre: Hvilken nyskaping og fleksibilitet for fisk er det Apelthun Sæle tenker seg innen denne sektoren?
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 1999-12-08:
Fremskrittspartiet vil minne om at fisk er Norges største eksportprodukt etter olje og gass. Fiskeeksporten i 1998 var på nær 28 milliarder kr. Samtidig mener vi at lønnsomheten i næringen kan bedres gjennom færre reguleringer, mer markedstilpassede produkter og bedre adgang til internasjonale markeder. Fremskrittspartiet erkjenner at næringen må reguleres til en viss grad, bl.a. fordi ingen har naturlig eiendomsrett til havets ressurser. Det er likevel en stor avstand mellom en fornuftig regulering basert på å sikre konkurransefrihet innen næringen, og dagens mange reguleringer, forskrifter, regler og subsidieordninger. Derfor mener vi at bl.a. deltakerloven, råfiskloven og ordningen med fiskeriavtaler kan avvikles. Myndighetene bør heller konsentrere seg om å legge forholdene til rette gjennom en effektiv ressursovervåking, ressursfordeling og kontroll. Fremskrittspartiet vil også påpeke at havbruk har blitt en betydelig drivkraft i norsk kystnæring de siste 15 år. Vi har i den forbindelse merket oss at det eksisterer en omfattende lovgivning som griper inn i oppdrettsnæringen. Hele 17 betydelige lovverk inngår her, og av disse nevnes i fleng: oppdrettsloven, forurensningsloven, fiskesykdomsloven, fôrvareloven, eksportloven, dyrevernloven, naturvernloven og viltloven samt en rekke andre lover som forblir unevnt her. Fremskrittspartiet mener at myndighetene bør konsentrere seg om miljø og veterinære krav, og at regelverket ellers bør fjernes eller forenkles slik at oppdrettsnæringen kan bedre sin konkurranseevne og markedstilpasning. Vi viser også til at reiselivsnæringen er en annen av landets store vekstnæringer. Vi vil derfor understreke behovet for en fortsatt offensiv internasjonal markedsføring av Norge som reisemål. Da næringen for det meste består av små og mellomstore aktører uten tilstrekkelige muligheter til en effektiv markedsføring i utlandet, synes det hensiktsmessig fortsatt å organisere en felles internasjonal markedsføring. Vi vil derfor i denne sammenheng understreke Norges Turistråds betydning. Vi har også lagt merke til en internasjonal trend i retning av stadig større konsentrasjon på markeds- og eiersiden. Dette tilsier at Norges Turistråd bør utvikle differensierte markedsføringstjenester som sikrer at både små og mellomstore bedrifter ser seg tjent med å delta i den samlede internasjonale markedsføringen av Norge som turistmål. Fremskrittspartiet vil fortsatt øke støttenivået i refusjonsordningen for sjøfolk til 20 pst. av brutto lønnsutgifter, slik ordningen var da den opprinnelig ble vedtatt. Dessuten ønsker vi å inkludere norske utenriks ferjerederier og bøyelastere for transport av råolje i ordningen. Av generelle tiltak ønsker vi å redusere arbeidsgiveravgiften og liberalisere arbeidsmiljølovens arbeidstidsbestemmelser. Vi vil redusere avgiftene på øl, vin, brennevin og tobakk for å redusere handelslekkasjen til våre naboland. Videre vil vi redusere bensinavgiften, autodieselavgiften, årsavgiften for personbiler og engangsavgiften. Dette er bare noen få punkter som kan komme vårt næringsliv til gode og samtidig styrke det samme næringsliv.
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 1999-12-08:
Fiskeriministeren var i sitt innlegg inne på at departementet nå holder på å se på hva man skal gjøre med selfangsten. Og det er bra. Til forskernes store overraskelse var anslagene for antatt grønlandssel i Østisen og Vestisen nærmere tre ganger høyere enn tidligere antatt. Det betyr ifølge Havforskningsinstituttet at totalbestanden nå antakelig er på over to millioner dyr. Det er grunn til å tro at dette er den viktigste årsaken til at de fleste fiskebestandene er sterkt minkende, fordi det hevdes at sel i hvert fall spiser to ganger den samlede fangst av fisk som Norge og EU fisker i nordområdene. På bakgrunn av disse tallene har Det internasjonale råd for havforskning anbefalt en fangstkvote for i år på ca. 61 000 dyr som er ett år eller eldre. Fremskrittspartiet mener at det store antall sel således er med på å tømme havet for fisk i de nordlige farvann. Under behandlingen av fiskerimeldingen i februar i år hadde Fremskrittspartiet et forslag om å sette i verk tilstrekkelige tiltak for å gjennomføre fangst for å redusere selbestanden betydelig. Dette ble nedstemt av dagens budsjettkamerater. Spørsmålet mitt blir derfor: Kan fiskeriministeren si noe om hvorvidt man er enig i at neste års fangstkvote må økes drastisk?
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 1999-12-08:
Siden revisjonen av lovverket i 1987 har meldepliktige sykdommer hos oppdrettsfisk blitt ordnet i gruppene A, B og C. Både i midlertidig lov av 22. juni 1990 og sist vedtatte lov av 1. januar 1998, fiskesykdomsloven, heter det under kapittel 4.2 bl.a.: «A-sykdommer omfatter ondartede smittsomme sykdommer som vil gi særlig alvorlige økonomiske eller økologiske konsekvenser.» Sykdommer i denne gruppen forsøkes utryddet med øyeblikkelig nedslakting, det man kaller «stamping out», hvis de skulle dukke opp. Eksempel på fiskesykdommer i gruppe A er IHN og VHS. For de her nevnte sykdommer har Norge gjennom avtaler med EU også forpliktet seg til «stamping out» av f.eks. laksefisk ved påvisning av smittestoff, faktisk uten utbrudd av klinisk sykdom. Ved destruksjon av husdyr etter påbud fra Landbruksdepartementet på grunn av påvisning av smittsom sykdom vil eieren i henhold til lov om tiltak mot dyresykdommer, husdyrloven, få erstatning etter skjønn. Skjønnet settes til den verdi dyrene ville hatt i frisk tilstand. Tilsvarende er ikke tilfellet for akvakulturnæringen. Ved påvisning av gruppe A-sykdom i akvakulturanlegg pålegges «stamping out» av Landbruksdepartementet. I fiskesykdomsloven § 23 heter det: «Økonomiske tap som følge av tiltak som pålegges iverksatt etter loven her erstattes ikke av det offentlige.» Her er det viktig å merke seg at forsikringsselskapene ikke utbetaler noen erstatning ut fra det de definerer som «myndigheters inngripen». Så langt er det bare, så vidt jeg vet, påvist sykdommer i klasse A én gang på 25 år. Storbritannia, som er en konkurrent på det europeiske markedet for laks og ørret, gir økonomisk kompensasjon til sine oppdrettere i tilsvarende situasjon. Forslagsstillerne ser det positivt at komiteen ikke finner det riktig at eventuell erstatning skal gjøres avhengig av sykdomstype. Den må knyttes til det tap som er en følge av et faktisk pålegg om nedslakting. Dette betyr i praksis at det kan finne sted dekning for sykdommer utover klasse A-sykdommer. Forslagsstillerne fra Fremskrittspartiet er glad for at en samlet komite er positiv til en likebehandling av akvakulturnæringen og husdyrnæringen når det gjelder erstatning for pålagt nedslakt. Aller helst ønsket vi å gjøre realitetsvedtak på grunnlag av det foreliggende forslag. Imidlertid finner vi det mest gunstig for saken at den blir tilrådd enstemmig og ser fram til en snarlig godkjennelse i tråd med forslagsstillernes ønsker etter at prinsipielle og økonomiske konsekvenser er klarlagt av departementet.
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 1999-12-08:
: I innstillingen til dette forslaget om tilskudd til fiskebruk konstaterer komiteen at 79 bedrifter vil få problemer med å oppfylle EUs bestemmelser om helse, hygiene og kvalitet. Imidlertid vil de øvrige –ca. 686 av 775 fiskeindustribedrifter – ikke få nevneverdige problemer i så måte. I tillegg til Vedlegg 1 til EØS-avtalen av 1994 overtok Norge de øvrige bestemmelsene om handel med dyr og animalske produkter, herunder fisk, i og med veterinæravtalen fra 1. januar 1999, slik at vi i dag er fullt harmonisert med EU på dette området. Dette har positiv virkning på vår fiskeeksport til EU. Fordi EUs regelverk baseres på internasjonale standarder, er gevinsten ved å oppfylle disse kravene også i realiteten en inngangsbillett til andre markeder i verden. Komiteen fastslår at de fleste anlegg som ikke oppfyller EØS-regelverket når det gjelder standard, er mindre bedrifter med gammel bygningsmasse. Komiteen er også innforstått med at ikke alle de 79 bedriftene som må oppgraderes, vil ha økonomisk bæreevne til å investere i nytt anlegg. Det skal imidlertid tilføyes at flere av disse bedriftene er lokalisert til steder med mer enn ett fiskebruk, slik at en eventuell nedleggelse ikke vil medføre avsetningsproblemer for fiskerne. Det kan også være grunn til å minne om at den økonomiske situasjonen for fiskeindustrien i dag er betydelig bedre enn på lang tid, med økt inntjening og en egenkapital som har økt de siste år. Dessuten kan en oppgradering av fiskebruk vurderes innen rammene av det offentlige virkemiddelapparatet vi har i dag. Det skal også nevnes at komiteen ber departementet i revidert nasjonalbudsjett legge fram en oversikt over aktive fiskerisamfunn og en plan for hvordan departementet mener disse skal sikres et funksjonelt mottaksanlegg. Imidlertid står det en samlet komite bak tilrådingen om ikke å bifalle forslaget.
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 1999-12-08:
Papirflommen fra det offentlige gir norsk næringsliv kostnader i størrelsesorden flere tusen millioner kroner på årsbasis. Samtidig oppfattes skjemavelde og byråkrati som et problem av mange næringsdrivende. Særlig i små og mellomstore bedrifter kan nyskaping hemmes ved at mye tid og krefter går med til å fylle ut offentlige skjemaer. De fleste virksomheter mener haugen av papirer er overveldende. Enhver utgift eller avgift betyr et nytt skjema. Føring av statistikker kommer i tillegg. Vi har en statistikklovgivning som gir myndighetene fullmakt til å innkreve alle opplysninger. Særlig er skjemaene fra Statistisk sentralbyrå ofte omfattende og arbeidskrevende. Mange av de næringsdrivende benytter vel ikke de peneste glosene når byråets mange spørsmål havner på skrivebordene deres. Da er det forbundet med bøter og endog fengselsstraff hvis det ikke svares på skjemaene – det trues med det i hvert fall. Det blir sagt at en del av de minst motiverte fyller ut i hytt og vær, og svarene blir dermed verdiløse. De betydelige kostnadene som jeg nevnte, tyder på at innsparingspotensialet ved å forenkle og redusere skjemaveldet er betydelig. Noe forenklingsarbeid har selvsagt blitt utført. Like fullt er det et bestemt inntrykk at omfanget øker, noe som også bekreftes av næringslivets egne organisasjoner. Det er også grunn til å frykte en merkbar vekst fremover, særlig i forbindelse med EUs stadig økende krav om en stadig mer detaljert næringslivsinformasjon. Ellers er det viktig å understreke at ethvert skjema som det offentlige krever besvart og utfylt, naturligvis ikke er unyttig. I mange sammenhenger trenger myndighetene skikkelig dokumentasjon og underlag for sitt arbeid, på samme måte som vi politikere trenger det for de vurderinger vi skal basere vedtak på. Men på den annen side er det ikke noe rart at mange reagerer når det blir opplyst at et stort antall mennesker rundt om i kommunene er heldagsbeskjeftiget med å skaffe svar på skjemaer fra bl.a. Statistisk sentralbyrå eller Skattedirektoratet. Slikt forsterker inntrykket av at det som med rette kalles skjemaveldet, bringes ut i en ren parodi. Stivbente regler om frivillig overtid, midlertidige ansettelser og begrensninger i åpningstidsloven er tydelige uttrykk for en sterk reguleringsiver hos myndighetene, og som hemmer aktivitetene i bedriftene. Avslutningsvis kan jeg opplyse at for å oppføre et næringsbygg etter plan- og bygningsloven, kreves det i de fleste tilfeller over 1 kg med skjemaer og dokumentasjon. Det er mye papir! Så vil jeg ta opp forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet som er inntatt i innstillingen.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-12-08:
Det har lenge vore sagt frå Arbeidarpartiet si side at vi står overfor store utfordringar innanfor landbrukspolitikken. Det kan i stikkord formulerast slik at vi må ha ned matvareprisane, vi må ha ned overføringane, og vi må ha opp inntektene til bøndene. Det er ei likning som det ikkje er lett å få til å gå opp. Eg trur ingen har dei eksakte svara på korleis ein skal få det til heller. Men det at ein erkjenner at vi har desse utfordringane, er ei god byrjing, det er der ein må starte. Så får vi prøve å gjere dette slik at vi ikkje tar livet av dei det gjeld, på vegen – men det er det Framstegspartiet vil gjere – for då har vi ikkje bønder igjen, og då er det òg rimeleg lett å få ned prisane, iallfall å få dei ned på linje med det som elles er i Europa og i våre naboland. Eg trur det er mykje betre at vi erkjenner at dette må vi ta tak i, og så bruke litt tid på å finne verkemiddel. Eg kan love representanten Hedstrøm at Arbeidarpartiet skal kome tilbake til dei tiltaka vi vil setje inn, når vi skal behandle meldinga om norsk landbruk, som er lovt før jul, og eg reknar òg med at den kjem før jul. Det vil så kome ei avklaring på desse områda til våren, men eg tvilar på at det blir noko samarbeid mellom Framstegspartiet og Arbeidarpartiet om dei verkemidla vi må setje inn i den samanhengen.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-12-08:
Eg kan forsikre representanten Morten Lund om at Arbeidarpartiet er minst like oppteken av matkvalitet og mattryggleik som Senterpartiet. Men det er ikkje sikkert at vi har det same behovet for å henge dette opp i EU-direktiv og andre forhold som ein måtte like eller ikkje like. Eg skjønar ikkje denne diskusjonen om at Europa elles, i dette tilfellet EU, er så mykje mindre oppteken av mattryggleik enn vi er her heime. Eg har aldri opplevd det som ei problemstilling, i alle fall ikkje når vi er ute og reiser. Det er ingen som stiller spørsmål ved matkvaliteten når vi er ute og reiser, verken ved det vi et når vi er ute, eller ved det vi tek med oss i kofferten heim. Så eg trur det er ei grov underkjenning av kva våre naboland har av syn på dette. Dersom det er slik at desse tilsetjingsstoffa no viser seg å vere kreftframkallande, er eg heilt sikker på at det blir teke på det djupaste alvoret i EU også. Og ein treng ikkje bruke dette som ein skremselspropaganda overfor EU og våre nære naboar, for det er ikkje slik at vi er så mykje flinkare på dette området enn våre naboar. Så eg tilrår at Morten Lund og Senterpartiet no finn andre slagmarker og andre argument for at dei ikkje likar EU – det har vi skjønt at dei ikkje gjer. Eg vil ikkje spå om kva tid dei kjem på betre tankar.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-12-08:
Eg må få minne representanten Kristiansen om at Høgre har vore med på budsjettforlik med Regjeringa i to år, og også om at vi utover på 1990-talet hadde ein vekst i industrisysselsetjinga som no har snudd og er i tilbakegang. Kanskje kan det vere desse budsjettforlika som Regjeringa har hatt med Høgre og Framstegspartiet i to år, som er årsaka til at vi har fått den negative utviklinga. Den kan iallfall ikkje ha kome på grunn av det forliket som no er gjort, for det er ikkje sett i verk enno. Men det kan hende at det forliket som Regjeringa no har gjort med Arbeidarpartiet, vil vere med på å snu utviklinga, det er iallfall eit håp. Eg vedgår at eg gjerne skulle ha sett fleire element i Arbeidarpartiet si næringspakke innbakt i budsjettforliket, men det er ein god del der, og det er bra, for det går i rett retning. Så kan ein gjerne seie at det er somme som må betale noko meir skatt. Ja, det er rett. Men det er ikkje fyrst og fremst dei verksemdene som betalar skatt, som er vår største utfordring. Vår største utfordring er at det er for få bedrifter som betalar skatt, og for få bedrifter som blir etablerte, spesielt innanfor konkurranseutsett næringsverksemd. Eg trur at representanten Kristiansen skal vere litt varsam med å dømme det forliket som no er inngått, og verknaden av det. Eg har håp om at dersom vi kan fortsetje å samarbeide, skal vi få til fleire tiltak som går i rett retning for norsk næringsliv, for det er mange små som står på trappene for å få etablert seg.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-12-08:
Det er ikkje første og sikkert ikkje siste gongen representanten Gabrielsen prøver å hudflette Arbeidarpartiet for næringspolitikken. Då kan det vere behov for å minne representanten Gabrielsen om at Høgre sat i regjering ein stor del av 1980-talet, og det var ikkje særleg mykje vekst i industrisysselsetjinga på den tida, mens det derimot vart vekst då Arbeidarpartiet kom i regjeringsbygget på slutten av 1980-talet. Så eg er ikkje så sikker på om det er slik representanten Gabrielsen prøver å framstille det, at berre næringslivet får mindre skatt – for det som er Høgre sin medisin, er stort sett ingenting anna enn mindre skatt – så vil norsk næringsliv blomstre som aldri før. Det er faktisk slik at den viktigaste føresetnaden for norsk næringsliv er at dei tener pengar. Og tener dei pengar, betaler dei òg skatt. Det er teikn på ein sunn tilstand at norsk næringsliv betaler skatt, og ikkje det stikk motsette. Så er det sjølvsagt grenser for kor mykje skatt ein skal krevje inn frå næringslivet òg, det kan vi fort bli samde om. Men dess før Høgre sluttar å snakke om skatt som det einaste politiske verkemiddelet i forhold til norsk næringsliv, dess betre er det. Så har eg lyst å spørje representanten Gabrielsen om han ikkje erkjenner at vi er i ein situasjon der private ikkje maktar å tilføre norsk næringsliv den kapital som er så naudsynt for at vi skal bevare ein nasjonal eigarskap. I tilfelle representanten Gabrielsen meiner at det ikkje er turvande at staten går inn, så vil eg gjerne spørje Gabrielsen: Kva seier norske bedriftseigarar?
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-12-08:
No har landbruksministeren vore to gonger på denne talarstolen i denne saka og understreka kor alvorleg han ser på dette for folkehelsa. Dersom det er så alvorleg, burde landbruksministeren trekkje ein annan konklusjon enn den han gjer. Når landbruksministeren vel å bøye seg for Stortinget sitt fleirtal, tek eg det som eit teikn på at det ikkje er så alvorleg som han prøver å gje uttrykk for. I motsett fall, bør landbruksministeren her og no trekkje ein annan konklusjon.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-12-08:
Innenfor rammeområde 11, altså landbruksbiten, står Høyre, Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet sammen om en del merknader som gjelder å understreke betydningen av å få til prisnedgang på norske matvarer. Vi står også sammen om å styrke heltidsbondens situasjon, og vi påpeker problemene med den store grensehandelslekkasjen, og at den forsterker problemene for norsk matvareproduksjon. Grensehandelslekkasjen har det vært en debatt om. Vi vet at statsministerkandidat Thorbjørn Jagland har engasjert seg i dette ved å ville redusere avgiftene på alkohol, men dessverre fikk vi ikke noen løsning i budsjettforliket, slik at problemene på dette området er like store som de har vært. Nå har Bjarne Håkon Hanssen, landbrukspolitisk talsmann, ved en rekke anledninger sagt at vi må få redusert matvareprisene med ca. 20 pst. Det er vel og bra, det støtter vi i Fremskrittspartiet sterkt. Men hvordan vi skal få dette til, sier Arbeiderpartiet lite om, for det de sier om å prioritere heltidsbrukene, vil, slik det er formulert, ikke på langt nær være nok for å få dette til. Hva er det Arbeiderpartiet har tenkt å foreslå som virkelig monner noe på dette området, for å få til denne prisreduksjonen, som da bare betyr at man holder unna og stabiliserer prisforskjellene mellom Norge og våre naboland på grunn av Agenda 2000?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-12-08:
Landbrukspolitisk talsmann i Arbeiderpartiet, representanten Hanssen, har lest våre merknader nøye. Jeg har også lest Arbeiderpartiets merknader meget nøye. Det er dessverre slik at det i Norge går veldig langsomt mot mer marked og konkurranse på landbrukssektoren. Det er faktisk Arbeiderpartiet som sitter med nøkkelen til dette. Og når vi nå i forkant av landbruksmeldingen hører at det kan være snakk om å øke konsesjonsgrensene med noen få dekar, blir det altfor smått for Fremskrittspartiet. Jeg trodde alle kunne være enig i at det ikke vil ha noen synlig effekt når det gjelder å gjøre norsk landbruk mer konkurransedyktig. Ellers vil jeg si at det er dagens landbruk som har vært totalt mislykket. Jeg skal ta et eksempel: Fra 1976 til 1997 kostet det norske landbruket skattebetalerne ca. 500 milliarder kr i overføringer og skjermingsstøtte. I den samme perioden fikk vi halvert antall bønder i Norge, og vi hadde den største folkeforflytningen fra distriktene til sentrale strøk. Så det er jo dagens politikk som har vært mislykket. Men vi tør å trekke opp løypen og fjerne en del gammel vanetenking, og vi støtter bergensforskere som sier helt tydelig at vi kan produsere like mye mat i Norge med halvparten så mange bønder. Bjarne Håkon Hanssen var jo opptatt av at det gikk på halvparten her. Når det gjelder distriktspolitikken, har vi også støtte i det gamle Bygdeutvalget, Steigum-utvalget og Norman-utvalget i at vi kan ha en distriktspolitikk på et generelt grunnlag. Norman-utvalget beregnet faktisk at støtten var ca. 70 000 kr pr. arbeidsplass i distriktene. Bøndene koster 300 000 kr, og det er ikke noe snakk om forskjell i ringvirkninger på dette.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-12-08:
Det er riktig som representanten Gabrielsen er inne på, at vi går lengst når det gjelder å redusere skatter og avgifter og offentlige inngrep. I vårt alternative statsbudsjett har vi skatte- og avgiftsreduksjoner for personer og bedrifter på ca. 28 milliarder kr. Så vidt jeg husker, er det nesten fire ganger så mye som Høyre har. Og hvorfor har vi det? Hva sier næringslivet her? Jo, at Norge og Sverige i internasjonal konkurranse – for å ta som eksempel en undersøkelse som NHO har gjort – ikke er spesielt attraktive som investeringsland. Norge kommer faktisk helt på bunn. Og hvorfor? Jo, vi ligger i utkanten av Europa, vi har et hjemmemarked med bare 4,5 mill. innbyggere osv. Dette har Fremskrittspartiet skjønt. Vi må ha andre rammebetingelser, som er i verdensklasse, for at det skal være attraktivt å investere i Norge. Så kommer Gabrielsen inn på IT Fornebu Technoport igjen. Nå har vi hatt en god del runder på det, og jeg regner med at våre argumenter er relativt godt kjent. Jeg tror vi burde være enige om nå etter alle disse rundene at det som betyr aller mest, er at Norge ikke kommer i bakleksa konkurransemessig, og at vi nå får fattet et vedtak om den saken enten i januar eller februar, slik at den aktøren som får tilslaget, kan sette i gang, og vi kan utvikle noe innenfor høyteknologiområdene i Norge. Vi vet at det holder på å utvikle seg en unik næringscluster i Norden, og Norge må være med i den biten. Vi vet at andre generasjons Internett i Norden sannsynligvis vil bli utviklet fra Helsinki. Vi vet at store amerikanske selskaper gjerne vil flytte sine forskningsavdelinger osv. til Norge, bl.a. til Fornebu-tomta, for å fungere i synergi med Telenor.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-12-08:
Dette gikk på både fisk og landbruk, og jeg skal prøve å svare på begge deler. På verdensbasis har vi altfor mange fiskebåter, vi har overkapasitet i forhold til ressursene, og FAO – Food and Agriculture Organization – regnet ut i 1992 at de subsidiene som gikk til fiskerinæringen, var større enn de verdiene man tok opp av havet. Da begynner det å bli galimatias. Derfor ønsker Fremskrittspartiet et annet system. Vi ønsker sterkere markedsorientering også på fiskerisiden. Vi har de rikeste fiskeressursene like utenfor vårt land og i Barentshavet, og vi ville med letthet kunne organisere fiskeriene slik at de går med overskudd uten at vi behøver subsidier og støtteordninger. Vi må selvfølgelig ha et utvalg som bestemmer den totale fangsten pr. år, men så kan man ordne dette f.eks. med omsettelige kvoter. Jeg rekker ikke å komme mer inn på det her nå, jeg skal også si noe om matvaremomsen. Svenskene reduserte matvaremomsen fra 1. januar 1996 fra 21 til 12 pst. Hvorfor ønsker ikke Fremskrittspartiet å følge etter her? Nei, vi var mot den siste momsøkningen fra 21 til 23 pst., men vi ønsker ingen differensiering, for hvis man skal hjelpe svake og utsatte grupper, f.eks. barnefamilier eller minstepensjonister, gjør man det ved å øke pensjonene eller barnetrygden. Mangemillionæren i Holmenkollåsen vil jo bli hjulpet hvis vi reduserer matvaresubsidiene, og det ønsker ikke Fremskrittspartiet.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-12-08:
Høyre, Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet står sammen om en del merknader om landbrukssektoren, og det er positivt at Høyre ønsker å poengtere at de vil ha lavere matvarepriser. Høyre har – rett skal være rett – vært opptatt av dette lenge, av overproduksjonsproblematikken osv. Og en rekke representanter fra Høyre, med Børge Brende i spissen, har jo ønsket å harmonisere avgiftene på lokkevarer med EUs. Men når det gjelder landbruksbiten og vårt næringsbudsjett, er det ikke mange signaler. Jeg må faktisk lete med lupe for å finne noe som kan bidra til at vi får reduserte matvarepriser, til tross for at Ansgar Gabrielsen til mediene en rekke ganger har sagt at han ønsker å redusere dem med 20 pst. Fremskrittspartiet sier klart fra hva vi ønsker å gjøre. Vi ønsker å fjerne alle produksjonsbegrensninger, konsesjonsgrenser om ervervsmessig husdyrhold osv. For vi skjønner ikke at en svensk bonde borte i Värmland, like over grensen, skal ha langt bedre rammebetingelser, kan ha langt høyere antall griser osv. – de har strenge krav til miljø og sikkerhet, like strenge krav som vi har i Norge, men de vinner konkurransemessig. Så hvor mye vil Høyre gå inn når det gjelder å endre på landbruksreguleringene? Skal vi la landbruket omfattes av konkurranselovgivningen, slik Fremskrittspartiet ønsker? Skal vi oppheve den over 60 år gamle stalinistiske omsetningsloven osv.? Jeg vet jo at Høyre har vært opptatt av en del konsesjonsgrenser når det gjelder erverv av landbruks- og skogbrukseiendommer. Men alle disse andre tingene vil jo også være vesentlige i dette bildet for å få ned matvareprisene i Norge.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-12-08:
Venstre ynder å fremstille seg som et liberalt parti, som skal være små og mellomstore bedrifters beste venn, som skal gjøre en jobb med skjemaveldet osv., og ønsker lavere skatter og avgifter og offentlige inngrep. Nå har man sittet i regjering en stund og ikke oppnådd særlig mye i praksis på det området. Men når det gjelder distriktspolitikken og landbrukspolitikken, har i hvert fall jeg problemer med i praktisk politikk å se noen forskjell på Senterpartiet og Venstre. Man støtter opp om den tradisjonelle distriktstankegangen og landbrukstankegangen, og det er mest lettvint å la tingene gå som før. Når det blir en vanlig akseptert måte å styre et land på, så blir problemene på sikt negative som en helhet, og det er den situasjonen norsk landbruk er oppe i nå. Jeg må si det er merkelig at ikke Venstre kan slutte seg til flertallet, Arbeiderpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet, som ønsker lavere matvarepriser. Det er ikke noen motstrid mellom lavere matvarepriser og en god kvalitet. I år vil vi dumpe ca. 19 000 tonn prima norske matvarer i verdensmarkedet, svinekjøtt helt ned til 3 kr pr. kg og storfekjøtt til 7-8 kr pr. kg, men jeg tror faktisk også at vi dumper noe saue- og lammekjøtt i disse ulvetider. Ved nyttår vil Regjeringen få et enormt problem. Hvordan skal man møte den kjempestore overproduksjonen som skjer i Norge, når det fra neste år ikke blir mulig etter WTO-reglene å dumpe slike kolossale mengder med prima norske kjøttvarer i utlandet? Jeg regner med at et ansvarlig regjeringsparti som Venstre har løsninger og konseptet på hvordan man skal møte dette, slik at det norske matvaremarkedet ikke renner over av matvarer, som man ikke kan gjøre noe med fordi man ikke ønsker å la markedet fungere.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-12-08:
Statsråden – og det er jeg fornøyd med på vegne av Fremskrittspartiet – ønsker å følge opp flertallets merknader og konkretiserte hvordan han ville gjøre det på en del punkter. BU-midler er det jo veldig mange som er opptatt av også innenfor landbruksnæringen. Landbruksbankens egne tall viser at dagens overproduksjon på svinekjøtt er 9 500 tonn. En tredjedel av denne overproduksjonen skyldes BU-midler. Så dette med nesering på gris: Det er riktig at det kun er én bonde i Norge som har spurt om det – Trond Refve på Jæren, en gründer på dette området – som ønsket å stå på egne ben, uten å belaste noen andre her i samfunnet, og som kunne levere alt han produserte av svinekjøtt til hoteller, restauranter, butikker osv. Her har vi et potensial langs kyststripen for at relativt mange bønder kan gjøre dette, og det må jo være fint i disse dumpingtider at de kan produsere og levere alt de har på egen gård, og få en god pris på det. Men så til det spørsmålet jeg hadde tenkt å stille. Vi har et gjennomregulert landbrukssystem i Norge, og i sommer kom professor Aanesland og forsker Holm på Landbrukshøgskolen i Ås med en undersøkelse som viste at svenskene, som har liberalisert sin lovgivning, nå er i ferd med å oppnå gode resultater på områder der vi har et gjennomregulert system. Man har sammenliknet Värmland og Hedmark. Man har langt flere boende på egen gård i Värmland, og investeringene øker. Det er også anslått at dette med boplikt og prisregulering på landbrukseiendommer hindrer 22 milliarder kr i investeringer i norske gårder i løpet av fem år. Så mitt spørsmål til statsråden blir om en del av disse, tross alt, positive erfaringene man har fått i Sverige, der man har vært i forkant med å liberalisere, vil bli tatt hensyn til i drøftelsene i den landbruksmeldingen som kommer.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-12-08:
Jeg skal ta for meg kapittel 903 under rammeområde 9, som dreier seg om standardisering og bevilgninger her. Nærings- og handelsdepartementet har ansvar for tilrettelegging av en nasjonal infrastruktur for standardisering og samsvarvurdering, og det foreslås bevilget 35 mill. kr til de fire standardiseringsorganisasjonene som ligger under Nærings- og handelsdepartementets ansvarsområde. Etter Fremskrittspartiets mening har standardiseringsvirksomheten i Norge en svært rotete organisering. Av den grunn mener vi at vi ikke får nødvendig uttelling, verken på administrasjonssiden, innen teknologi eller når det gjelder å få bedre styring. Hver standardiseringsorganisasjon driver med sin suboptimalisering og holder fast ved sine ressurser. Jeg skal ta et par eksempler på det. Vi har i tillegg Norsk Elektroteknisk Komité som ligger under Kommunaldepartementet, mens Statens Teleforvaltning ligger under Samferdselsdepartementet. I Danmark har man slått sammen alle standardiseringsvirksomhetene til én organisasjon, og det fungerer bra. I UK har man British Standards Institute, som omfatter alle områder av standardisering. Så behovet for omorganisering av standardiseringsvirksomheten er således stort. Norge har i sin visdom maktet å bli landet med størst spredning i organiseringen av standardiseringsarbeidet og en tilsvarende rotete finansiering. Vil statsråden vurdere en sammenslåing av de mange standardiseringsorganisasjonene, slik at denne virksomheten blir etablert som én organisasjon?
Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-12-08:
Jeg synes representanten Opseth startet veldig friskt da han slo fast at budsjettforliket i svært liten grad tar høyde for de utfordringene som vi står foran i nasjonen, og at forliket i liten grad peker på de utfordringene vi må ta fatt på, spesielt med tanke på de såkalte nye næringer som skal og bør få vekstvilkår også i vårt land. Det er et paradoks at man må oppfatte hele budsjettet slik at det er det konkurranseutsatte norske næringsliv som har fått betale prisen for Arbeiderpartiets aksept av kontantstøtten. Opseth var selv inne på det forholdet at vi ser at trendene innenfor det vanlige norske utenriksregnskap innenfor handel og eksport endrer seg i vår disfavør. Vi ser at i årets ni første måneder har utenlandsk kapital investert tre ganger mer i Norge enn hva norsk kapital har gjort i utlandet. Vi ser også at veksten i Fastlands-Norges eksport nå nærmest er i ferd med å stanse helt opp. Vi har altså en trend som går i gal retning, og det på tross av at vi har et gigantisk overskudd i vårt utenriksregnskap, og at vi har et statlig eierskap i norsk næringsliv som aldri tidligere. Det er da jeg må spørre: Hva er det som er løsningen? Hvordan vil Opseth klare å snu den negative trenden som vi nå ser at den norske konkurranseutsatte industri er inne i? Det holder ikke med bare å påpeke at her er det behov for tiltak. I så fall må tiltakene bli noe annet enn det som er den anviste løsning i dag, nemlig enda større statlig eierskap i norsk næringsliv.
Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-12-08:
En del internasjonale medier gjør faktisk Norge delaktig i skylden for bruddet i WTO-forhandlingene i Seattle. Hva som er rett eller ikke, skal ikke jeg gi uttrykk for. Men når jeg eksempelvis ser at representanter fra Bondelaget og Bonde- og Småbrukarlaget gir uttrykk for tilfredshet med resultatet man hittil har oppnådd, tror jeg at varsellampene tennes i Fiskeri- Norge, og det kunne være greit å høre om de samme varsellampene da blir tent hos fiskeriministeren. Jeg tror verken USA eller de små land i verden, u-landene først og fremst, som er avhengig av å eksportere landbruksprodukter, over tid kan akseptere den norske Ole Brumm-holdningen, som i sin strategi går ut på å si: ja takk, begge deler. Når vi ser at verdens største eksportør av sjømat i agendaen er så lite synlig som den er blitt, må man stille spørsmålet om fiskeriministeren har tapt slaget i Regjeringen om den norske forhandlingsstrategien i WTO-forhandlingene.
Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-12-08:
Jeg slutter meg til det som fiskeriministeren uttalte i denne saken. Dette har jo sin bakgrunn i en mangel på offentliggjøring av en liste over bedrifter som ikke tilfredsstiller de hygienekrav som skal oppfylles i tråd med EØS-avtalen. For øvrig synes jeg den listen gjerne kunne ha vært offentliggjort – det hadde ikke skadet i det hele tatt. Så til saken. Jeg tror dette er et forslag som overhodet ikke er gjennomførbart. Det vil skape urettferdighet. Det vil skape ulike vilkår for de bedriftene som allerede har tatt høyde for å gjennomføre de krav som er satt, slik at man har den adgangen til markedet som man skal ha i tråd med de inngåtte avtalene. I likhet med statsråd Angelsen tror jeg heller ikke man skal se på det forholdet at denne næringen står foran et investeringsbehov på 2,5 milliarder kr, som noe ekstraordinært, og noe som skulle gi behov for ekstraordinær statlig innsats. Dette er en vekstnæring som sikkert vil ha behov for langt større investeringer i fremtiden enn de nevnte økonomiske størrelsene. Jeg tror vi kanskje i forhold til den forrige sak vi behandlet, vil finne et lite paradoks ved å se på mindretallsmerknadene fra mellompartiene. Her stiller man mindre hygieniske krav til produkter fra såkalte små anlegg enn det man målbar i den forrige saken. Jeg tror heller ikke dette er gjennomført i det hele tatt. Og hvordan man er i stand til, som regjeringspartiene i komitemerknadene, å skille mellom anlegg som kun har et lokalt marked og anlegg som i en eller annen situasjon sannsynligvis er i stand til å gjennomføre eksport, og som vil gjennomføre eksport – det er for meg nærmest et eventyr. Konklusjonen gir seg på mange måter selv. Dette er en næring som eksporterer mer en 90 pst. av den totale produksjonen, og vi må i alle fall ikke stelle oss slik at de bedriftene som allerede har tatt høyde for de krav markedet stiller, og de som planlegger å gjøre det, kommer i en situasjon hvor de ikke vil kunne være i stand til å tilfredsstille de krav som markedet setter.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 1999-12-08:
Jeg har lyttet nøye og også lest nøye gjennom Fremskrittspartiets særmerknader når det gjelder landbrukspolitikken. Jeg har prøvd å legge godsiden til og tenke positivt når jeg har prøvd å analysere effekten av å sette Fremskrittspartiets politikk ut i livet. Det fins flere fylker i landet vårt hvor 25 pst. av sysselsettingen er direkte knyttet til distriktslandbruket. Det fins en rekke kommuner i landet vårt hvor over 50 pst. av sysselsettingen er direkte knyttet til landbruket. Fremskrittspartiet foreslår altså å halvere overføringene til norske bønder på ett år – det er hvis man leser med godvilje. Faktum er at vi allerede har en godkjent landbruksavtale som gjelder fram til 1. juli i år 2000. Når Fremskrittspartiet foreslår å kutte budsjettposten til gjennomføring av jordbruksavtalen med over 6 milliarder kr, vil det i praksis si at all jordbruksstøtte vil forsvinne i andre halvår år 2000. Men uansett, la oss si en halvering og ikke fra full støtte til null støtte: Har Fremskrittspartiet vurdert hva slags samfunnsmessige virkninger dette ville ha i de meste landbruksavhengige distrikter i landet vårt? Her er det ikke snakk om en forsiktig nedtrapping over noen år. Her er det snakk om en knallhard førsteårsvirkning, som vil føre til et konkursras i norsk landbruk, med en totalkollaps i samfunnsstrukturen i store deler av landet. Av erfaring vet jeg at Hedstrøm nå i sitt svar sannsynligvis vil prøve å svare på alt annet enn det jeg påpeker. Derfor prøver jeg et helt konkret spørsmål til Hedstrøm: Har Fremskrittspartiet foretatt konkrete beregninger av effekten i forhold til bosetting og sysselsetting når en nå foreslår en halvering av jordbruksstøtten på ett år?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 1999-12-08:
Statsråden berørte en del komitemerknader som han hadde en fortolkning av. Umiddelbart kan jeg ikke se at jeg har noe som helst problem med de fortolkninger statsråden gjorde, men jeg har lyst til å komme konkret inn på noen områder der komiteen har klare føringer, og som statsråden ikke berørte i nevneverdig grad i sitt innlegg. Det gjelder fire punkter: For det første komiteens veldig klare føringer i forhold til begrensninger i bruk av BU-midler til investeringsstøtte i produksjoner hvor det allerede er betydelig overproduksjon. For det andre komiteens klare merknader knyttet til omlegging av auksjonssystemet for import av vilt, hvor man ønsker en spesiell ordning for bedrifter som importerer vilt, og hvor det importerte viltet skal være råstoff for videre bearbeiding og salg. For det tredje det komiteen har sagt om å tillate bruk av nesering ved produksjon av frittgående gris. Og sist, men ikke minst de klare merknadene komiteen har i forhold til endringer i styresammensetning i de regionale SND-styrene. Mitt spørsmål til statsråden er da som følger: På hvilken måte vil statsråden følge opp disse klare flertallsmerknadene på de fire områdene jeg nå har berørt?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 1999-12-08:
Det har i denne debatten vært mye snakk om å være føre var, vise forsiktighet, ha en aktiv, kritisk holdning og utøve stort skjønn når man skal vurdere fortsatt å tillate sinkbacitracin brukt i Norge. Jeg synes det undervurderes at dette stoffet har vært på markedet i 40 år. Ifølge Veterinærinstituttet er det gjennomført «relativt omfattende undersøkelser» – som er det begrepet Veterinærinstituttet bruker – uten at det overhodet er mulig å påvise kryssresistens. Jeg må likevel si at dersom Regjeringen hadde sagt at her legger vi bort alle vitenskapelige betraktninger og går på et rent prinsipielt standpunkt, nemlig å forby all bruk av antibiotika i fôr, kunne vi på en måte ha hatt en prinsipiell og ideologisk debatt i Stortinget om det i dag. Men det er jo ikke det Regjeringen gjør. Regjeringen går inn for å forby ett fôrtilskudd, mens man ikke har noen holdning på prinsipielt grunnlag til bruken av koksidiostatika. Etter å ha hørt alle de innleggene som går på ren mat, og statsrådens store bekymring for at fortsatt bruk av sinkbacitracin skal tillates, er det naturlig å stille spørsmålet: Vil statsråden og sentrum nå anbefale norske forbrukere ikke å spise norsk kylling? Er det farlig for norske forbrukere å spise norsk kylling? Det brukes 5 tonn årlig av et fôrtilskudd hvor det altså tillates bruk av antibiotika. Og definisjonen fra Veterinærinstituttet er helt åpenbar: Koksidiostatika er også et antibiotikum. Det spørsmålet henger nå helt klart i lufta her i salen. Jeg synes ikke minst statsråden bør ha en holdning til hvorvidt man her nå skal akseptere bruk av et stoff som nærmest fører til uren mat, utrygg mat, farlig mat, for norske forbrukere. Veterinærinstituttet er helt klar i sin konklusjon; at problemet med det forslaget som kan føre til at vi forbyr både sinkbacitracin og eventuelt koksidiostatika, er at vi sannsynligvis får et regime innenfor veterinærmedisin som innebærer at vi må bruke andre stoffer som virkelig kan føre til de problemene mindretallet er bekymret for. Og det velger man ikke å kommentere i det hele tatt. Dermed blir dette symbolpolitikk, og flertallet akter ikke å bidra til det.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-12-08:
Det er mykje ein kan undra seg over i denne verda, og når ein les Framstegspartiet sitt forslag til budsjett, og for så vidt høyrer innlegget, vert ikkje undringa mindre. Fiskeri og havbruk er ei vekstnæring som gjev Noreg velstand og eksportinntekter. Potensialet er svært stort. Men då må ein bevara ressursgrunnlaget, som jo er fisken i havet. Det betyr at ein må få optimal utnytting av råstoffet, og ein må så vidt mogleg eliminera trusselen frå aukande bestand av sjøpattedyr. Det er kanskje ikkje så forståeleg, men likevel eit faktum at selfangst ikkje er ei næring det er lettvint å få lønsemd i. Derfor har Regjeringa gjennom fiskeriavtalen gjeve tilskot nett til selfangst. Korleis vil Framstegspartiet forklara at dei totalt ser bort frå trusselen frå sjøpattedyra og den skaden dei kan gjera på fiskeressursane, når dei kuttar 100 mill. kr og dermed så å seia heile fiskeriavtalen i sitt budsjett? Fiskeri og havbruk gjev oss 37 milliardar kr i eksportinntekter. Er det verkeleg urimeleg at ein får 100 mill. kr tilbake for m.a. å få til eit forstandig uttak av sjøpattedyrbestanden? Eg burde vel halda meg til berre eitt poeng i ein replikk, men representanten frå Framstegspartiet var opptatt av matvareprisar, og at Sverige har billegare mat. Og det er eit faktum. Maten er ca. 12 pst. billegare, og det er identisk med den lågare matmomsen som finst i Sverige. Logikken måtte jo då verta: Senk matvaremomsen! Men nei, her vil partiet, med opphav i eit parti til senking av skattar og avgifter, plutseleg behalda høg matvaremoms. Er det eit mål at norske bønder skal tapa i konkurransen med svenskane, som berre har 12 pst. matvaremoms?
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-12-08:
Det var ikkje akkurat to lette spørsmål å svara på, og dei var svært konkrete, men eg skal gjera det etter beste evne. Verkemiddelapparatet har denne sentrumsregjeringa sett behov for å rasjonalisera og gjera noko med, slik at det skal verka betre i forhold til det behovet som næringslivet har. Og det er klart at eit fleirtalsvedtak i Stortinget, ein avtale i Stortinget, er forpliktande. Det er det vi vil jobba for, men å trekkja linjene så langt som å seia kven ein skal samarbeida med i neste runde, det er ikkje mogleg. Berre nye vedtak kan oppheva gamle vedtak i Stortinget, men eg vil understreka at det vi har gått inn på i ein avtale, det ser vi på som forpliktande, og det ser vi også på som viktig – elles hadde vi ikkje inngått den avtalen. Så til Statens Landbruksbank og lønsharmonisering. Eg har før uttala, litt meir privat, til representanten Oddbjørg Starrfelt at eg ser på lønsharmonisering som ein føresetnad for at ein etat kan fungera saman. Når det då blir sagt at det ikkje er pengar til dette innanfor dei budsjetta som er, er mitt svar at føresetnaden for dei pakkane som ligg der, er at det skal vera midlar nok til ei vellukka samanslåing. Hvis det ikkje skulle vera det når det kjem til praksis, må ein sjå på det og få det til på best mogleg måte, utan at eg vil stadfesta det som representanten Oddbjørg Starrfelt nå påstår.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-12-08:
Fiske og fangst er ei av våre største næringar. Det er eit mangfald innanfor dette området som berre fantasien kan setja grenser for. Eg har vore på fiskeribedrifter som sel fisken rund til Europa, og eg har vore på fiskeri- eller havbruksfabrikkar som lagar produkt som ein kan selja for langt høgare pris både til Europa og til eigen marknad. Vi veit at denne forskinga, kanskje også innanfor dei nye områda, fiskeslag som torsk og piggvar – ja, eg kan ikkje alle desse fiskeslaga – er utruleg viktig for å auka marknaden og for å skapa nye produkt til folk på verdsbasis som faktisk etterspør rein sjømat. Det gjeld også skjelnæringa. Forsking på desse områda er svært viktig. 5,5 pst. auke i Fiskeridepartementets budsjett går jo ikkje berre til dette, men i stor grad er auken knytt til maritim forsking. Og eg kan eigentleg ikkje skjøna spørsmålsstillinga her, at det skulle vera unødvendig eller på sida av den røyndomen som vi faktisk står framfor. Forsking på maritim sektor er ei framtidsretta satsing som denne regjeringa no har teke på alvor. Vi trur også det vil føra til auka lønnsemd ved at ein gjer ting rasjonelt, og ved at ein unngår sjukdommar og skadar på produkta. Det gjeld også for det andre spørsmålet, men no ser eg at eg ikkje har tid til å svara skikkeleg på det.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-12-08:
Det er hyggeleg å vita at Høgre synest Kristeleg Folkeparti seier så mykje riktig, og eg kan godt prøva å ta på meg å forklara kvifor vi gjer så mykje riktig òg, for det er det som er tilfellet. Representanten spør her kvifor vi synest at Arbeidarpartiet sin næringspolitikk no har vorte så god. Det stemmer ikkje, for det er faktisk Regjeringa sin næringspolitikk som vert vedteken, med små endringar. Eg synest Høgre har ein stygg tendens til å svartmåla situasjonen for tida. Regjeringa har klart å halda oppe gode ordningar for næringslivet når det gjeld delingsmodellen, når det gjeld aksjerabattane, som ikkje er forandra, når det gjeld skattlegging av reiarlag, og vi har fått til ein pakke for verftsindustrien som eg set veldig pris på som vestlending. Vi klarer, trur eg, å ta vare på den kompetansen som vi har der, sjølv om denne industrien må gjennom ein dal før nye investeringar i Nordsjøen er på plass. I tillegg må eg seia at Regjeringa har gjort atskilleg på skattesida, som Høgre er så opptatt av. Regjeringa har senka arveavgifta. Vi har senka CO2-avgifta og produksjonsavgifta også. Vi vil fjerna investeringsavgifta, og vi vil sjå på formuesskatten. Vi vil senka matmomsen og ha ein flatare skatt og eit enklare Noreg – dersom vi får sitja litt lenger. Så er eg veldig bekymra for korleis då Høgre vil styra dette. Eg tør ikkje tenkja på kva slags øydeleggjande konsekvensar Høgre sine forslag ville fått for næringslivet i Distrikts-Noreg, når ein vil kutta i SND og regionalutviklingstilskot med over 1 milliard kr, og når ein vil kutta jordbruksstøtta med 1,4 milliardar kr. Kristeleg Folkeparti er svært komfortabel med tiltaka i dette budsjettet.