Terje Søviknes (Fremskrittspartiet), 2017-04-25:
La meg først slå fast at det er bred politisk enighet i Norge både om norsk petroleumspolitikk og om norsk klimapolitikk, og det framkommer også gjennom behandlingen av dette representantforslaget. Da vi utarbeidet Norges bidrag til Paris-avtalen, la vi til grunn at vi skal nå klimamålene, samtidig som vi har en sterk og konkurransedyktig petroleumsvirksomhet. Samtidig må vi ta inn over oss den utviklingen vi ser i verden. Vi trenger mer energi, både fordi befolkningen øker, og fordi vi ønsker å løfte flere folkegrupper ut av fattigdom og opp i levestandard. La meg bruke litt tid på den siste rapporten som representanten Rasmus Hansson fra MDG viste til, rapporten fra Det internasjonale energibyrået og fornybarorganisasjonen IRENA, som peker på hvordan man må innrette seg på energiområdet hvis man skal nå Paris-avtalens mål om maksimalt tograders oppvarming. Ja, det er riktig, det må satses mer på fornybart, men rapporten slår også fast at i 2050 – når man har kommet til det som defineres som lavutslippssamfunnet – skal man fortsatt ha i størrelsesorden 40 pst. fossile energikilder i verdens energimiks, altså på et tidspunkt der verdens befolkning har økt betydelig. Da blir spørsmålet: Skal vi som petroleumsnasjon la være å ta del i konkurransen om å produsere disse 40 prosentene med fossile energikilder – olje og gass? Vi vet at vi per i dag, takket være norsk forvaltning av petroleumssektoren med egen CO 2 -avgift, med forbud mot fakling osv., har et gjennomsnittlig lavere CO 2 -avtrykk enn olje- og gassproduksjonen i resten av verden. Da må vi i fortsettelsen kunne ta del i konkurransen om å levere de gass- og oljeressurser som verden trenger, også så langt fram som i 2050. Noe annet ville være å bare si nei og sette i fare den sysselsettingen vi har i dag i petroleumssektoren. Fortsatt har oppunder 200 000 sitt daglige virke i bransjen, og med deres familier har en stor andel av Norges befolkning sitt eksistensgrunnlag knyttet til olje- og gassvirksomheten. Videre vil det sette i fare velferden vi omgir oss med i dag, den finansieringen vi har fått fra olje- og gassvirksomheten som har bidratt til at vi kan bygge ut et barnehagetilbud, et skoletilbud, et utdanningstilbud, et forskningstilbud, en helse- og omsorgstjeneste, et politi, et rettsvesen, et forsvar, en infrastruktur som denne nasjonen er særs stolt av, og som jeg regner med at også representantene fra Miljøpartiet De Grønne og fra SV er opptatt av å ivareta i fortsettelsen. Det vil tilsvarende være å sette i fare den kompetansebasen som petroleumsvirksomheten har bidratt til at dette landet har bygd gjennom 50 år. Den kompetansebasen som i dag er knyttet til olje- og gassvirksomheten i Norge, er kanskje noe av det viktigste bidraget Norge kan gi også til å løse verdens framtidige utfordringer innenfor energi- og klimaområdet. Jeg er glad for at et så å si samlet storting i dag avviser de i alt 14 forslagene som ligger i tilknytning til innstillingen om dette representantforslaget. Det viser at vi fortsatt har en bred enighet om norsk petroleumspolitikk, og det er viktig for den verdiskapningen vi har sett i norsk olje- og gassvirksomhet: 13 000 mrd. kr i løpet av de siste 50 år, vesentlig sysselsetting og vesentlig kompetanseoppbygging som tjener det norske samfunnet på mange, mange områder. Det sikrer at vi ivaretar denne velstanden, dette kompetansemiljøet og denne muligheten til å videreutvikle Norge i nye 50 år.