Jan Tore Sanner (Høyre), 2013-04-02:
Det som forundrer meg mest ved behandlingen av denne saken, er Arbeiderpartiets reaksjon. Man oppfatter åpenbart et slikt forslag som et angrep på regjeringen og regjeringens resultater, og går direkte i forsvarsposisjon. Dette forslaget er fremsatt fordi vi mener at en slik kommisjon kan komme med gode forslag til hvordan vi kan øke produktiviteten i Norge. Jeg legger til grunn at vi er enige om at det er arbeidskraften som bærer og finansierer velferden i Norge, og det er økt arbeidsinnsats som gir grunnlag for økt velferd. Når vi ser på statistikken fra de siste 10–15 årene, ser vi at Norge har hatt en sterk lønnsvekst, og vi har hatt en fallende produktivitetsvekst. Det er det som er utfordringen for Norge. Det er helt åpenbart at en høy produktivitetsvekst gir grunnlag for at vi kan ta ut mer velferd i form av økt lønn, mer fritid og økte skatteinntekter til å finansiere felles velferd eller bedret konkurranseevne for bedriftene. Det var en sterk endring fra perioden 2000–2005 til perioden fra 2006 og frem til i dag, hvor vi ser at produktivitetsveksten som var høy, og høyere enn hos våre handelspartnere, i perioden under den rød-grønne regjeringen har vært lav, og den har vært lavere enn hos våre handelspartnere. Samtidig ser vi av de nye tallene fra Teknisk beregningsutvalg at lønnsnivået i industrien i dag er nesten 70 pst. høyere enn hos våre handelspartnere. Der kan det ligge en betydelig utfordring for Norge og for norske arbeidsplasser i årene foran oss. Det finnes veldig mange gode eksempler på hvordan industribedrifter har lyktes med å øke sin produktivitet gjennom å jobbe smartere, gjennom å satse på ny teknologi. Vi kan se på møbelindustrien, med Ekornes som et godt eksempel, som har gått igjennom kontinuerlig fornyelse av sin teknologi og sin produksjon, som har bidratt til at en industri som i utgangspunktet ble – og flere ganger har blitt – dømt nord og ned, allikevel har klart seg godt i Norge. Det samme gjelder verftsindustrien, med Kleven Verft som et godt eksempel, som «outsourcet» skrogproduksjonen, men som nå har flagget den hjem, fordi man har funnet nye måter å sveise skrogene på, som gjør at Norge er konkurransedyktig. Vi ser også at det er en serie offentlige rapporter som viser at det er stor forskjell i produktivitet hos ulike kommuner i Norge – som viser at det er et betydelig potensial for å kunne bedre velferden gjennom å lære av hverandre, gjennom å følge «Best Practice». Oljepengene kan bidra til at vi bygger Norge som nasjon gjennom å investere i kunnskap og infrastruktur og ha gode rammebetingelser for bedriftene våre, og på den måten legge et grunnlag for fremtidig velferd. Men det er også fare for at oljeinntektene kan bidra til at vi utsetter en helt nødvendig omstilling, og at vi gjennom det bidrar til en svakere produktivitetsutvikling enn hva vi ellers ville hatt. Forslaget om å sette ned en produktivitetskommisjon kommer fra Danmark, fra New Zealand og fra Australia. Den første rapporten fra den danske produktivitetskommisjonen er nå lagt frem. Den viser at dersom Danmark hadde hatt samme produktivitetsutvikling som Sverige i perioden 1996–2011, kunne Danmark ha bevilget seg gratis kollektivtransport, ansatt dobbelt så mange lærere på 1.–5. skoletrinn, bygget ni nye sykehus hvert år eller tredoblet bistanden. Det viser hvor viktig produktivitetsveksten er for velferden i en nasjon. Derfor er jeg forundret over det jeg vil si er en litt arrogant avfeiing av dette forslaget fra regjeringspartienes side. Forslaget var fremsatt som en invitasjon både til en viktig debatt og til felles arbeid for å få frem konkrete forslag som kunne bidratt til å øke produktiviteten – og dermed lagt et godt grunnlag for fremtidig velferd i Norge.