Sylvi Graham (Høyre), 2012-06-07:
Norsk arbeidsliv er, som de fleste har understreket her i dag, i all hovedsak godt – for dem som er innenfor. Dessverre er det fortsatt mange som er utenfor. Og andelen er økende. Selv om vi stort sett skal bruke dagen – og gjør det – på å diskutere forholdene for dem som er innenfor, vil jeg også gjerne få sagt noe om den store gruppen som av forskjellige grunner står utenfor arbeidslivet. Regjeringen bruker enhver anledning til å skryte av hvor mange jobber som er blitt skapt i Norge i løpet av deres regjeringsperiode. Flere hundre tusen nye jobber blir det snakket om, hvorav de fleste er blitt skapt i det private. Vel, alt har sin forklaring, og sysselsettingsveksten har kun holdt tritt med befolkningsveksten, og knapt nok det. Andelen sysselsatte her i landet har stått på stedet hvil eller falt, litt avhengig av hvordan man måler det. For eksempel har andelen sysselsatte mellom 15 og 66 år gått ned fra 74,5 pst. i 2005 til 73,9 pst. i 2011. Og ikke nok med det: Veksten i antall sysselsatte i privat sektor økte kun i de første par årene etter at denne regjeringen hadde tatt over en økonomi fra oss som gikk så det suste i 2005. Det er fristende her atter å sitere Arne Strand i Dagsavisen, som kalte dette «dekket bord». Siden 2008 har den sysselsettingsveksten vi har sett, kommet utelukkende i offentlig sektor, mens den har falt i alle andre sektorer. Dette er ikke tall jeg har funnet på selv, dette er hentet rett fra regjeringens eget nasjonalbudsjett. Jeg vil understreke: Sysselsettingen i Norge er fortsatt høy, og fortsatt er andelen sysselsatte blant de høyeste i verden, og det er Høyre svært glad for. Men denne regjeringen fremstiller det gjerne som om de har enestående «track record» når det gjelder jobbskaping, og det er direkte villedende. For selv om sysselsettingen er høy, er de som står utenfor arbeidslivet, altså mange, og de blir flere. Heldigvis er ikke situasjonen så dramatisk som den kunne ha vært: Andelen på helserelaterte ordninger hadde en jevn og høy stigning gjennom 1980- og 1990-tallet, fram til trenden ble brutt under Bondevik II-regjeringen. Men selv om regjeringen ofte påstår noe annet, har andelen årsverk som går tapt på grunn av helserelaterte ytelser, økt i deres regjeringstid. Bakgrunnen for forvirringen er gjerne den at ordninger endres og blir vanskelig sammenlignbare over tid, og at en del ordninger er graderte. Heldigvis har Nav nettopp kommet med en rapport som sammenstiller ordningene og tallene på en forbilledlig måte. Og tallenes tale er klar: Andelen årsverk som er tapt som følge av helserelaterte ytelser, har økt siden 2005. Jeg understreker at det er andelen det her er snakk om – kontrollert for befolkningsvekst, gradering av ytelse og alle slags regelendringer som vi politikere finner på. Det er et paradoks at dette skjer i verdens rikeste land, der vi ser en stadig bedring av folkehelsen, forlenget levealder og stadig høyere utdanningsnivå. Særlig bekymringsverdig er økningen blant de unge. I gruppen mellom 20 og 24 år har andelen årsverk tapt økt med over 14 pst., og vi har sett av de siste tallene at avgangen til uføretrygd er høyere enn noen gang. Det er en dyp tragedie for de unge menneskene det gjelder, å falle ut av arbeidsmarkedet på den måten. De vil ha et helt annet liv økonomisk og sosialt – et liv som statistisk sett også kan være betydelig kortere – enn det deres venner i jobb har. Det er få ting som er viktigere på vårt felt enn å hjelpe denne gruppen over i en yrkeskarriere. Dette må statsråden ta tak i, og ikke gjemme seg bak misvisende tall og at «flere er i jobb enn noen gang». For det skulle jo også bare mangle nå når vi er blitt 5 millioner mennesker. Det som kanskje smerter meg mest, er nedgangen i funksjonshemmedes jobbmuligheter. Andelen funksjonshemmede i jobb har gått ned fra 44,3 pst. da vår regjering gikk av, til 42,3 pst. nå – en nedgang på 4,5 pst. Bare for noen få dager siden hadde jeg besøk av en gruppe unge funksjonshemmede som viste en film og fortalte om hvordan det er å være ung og funksjonshemmet i dagens samfunn. Det var en sterk opplevelse. Vi hørte og så bl.a. en historie om en sterkt funksjonshemmet ung mann som etter utallige forsøk var blitt tilbudt en jobb, men etter mange måneder der han forgjeves hadde forsøkt å få de tilretteleggingsmidlene han hadde krav på fra Nav, måtte oppleve å se at arbeidsgiveren måtte finne en annen. Den unge mannen var nå på uføretrygd, og fikk ikke bidra til verken samfunnet eller statskassen på den måten han så gjerne ville. Det er nettopp slike historier vi for all del må unngå. Det er nettopp derfor Høyre har ønsket å satse stort på arbeidstrening i vårt alternative budsjett. Det er derfor vi vil gjøre ordningen med arbeids- og utdanningsreiser og funksjonsassistentordningen permanent. Det er derfor vi i vårt alternative reviderte nasjonalbudsjett satset mer enn regjeringen på sekretærhjelp for blinde og tolkehjelp for døve. Det er derfor vi vil ha en grønt kort-ordning som gjør tilretteleggingsgarantien mye mer reell enn i dag. Det er derfor Høyre applauderer NHO når de nå setter i gang sitt «Ringer i vannet»-prosjekt for å få flere inn i arbeidslivet. Det er derfor Høyre ivrer for at staten og det offentlige skal gå foran med å inkludere dem som har noen ekstra behov. Som sagt behandler vi i dag en stortingsmelding som beskriver et arbeidsliv som stort sett er veldig bra for dem som er innenfor. Men jeg vil vi skal huske på at det ikke er nok. Arbeidslivet må også være mest mulig åpent for dem som til enhver tid står utenfor. Terskelen inn må være lav, og tiltakene vi gjennomfører for denne gruppen, må være målrettede, treffsikre og effektive. Det må vi ikke glemme i denne debatten her i dag. Dette er ikke nødvendigvis lett, og denne appellen må også sendes ut til næringslivet selv. Det snakket vi også om i denne sal i en interpellasjonsdebatt i går. Jeg vil også kort kommentere forslaget som Fremskrittspartiet har fremmet om å utrede minstelønn som et virkemiddel i kampen mot sosial dumping. Sosial dumping er en trussel mot et trygt og godt arbeidsliv, og vi vil diskutere det mer i detalj i denne sal senere i dag. Høyre er – og har hele tiden vært – villig til å se med et åpent sinn på alle slags forslag som har som mål å bekjempe dumping i arbeidslivet. De fleste forslag har vi da også stemt for, som min kollega Røe Isaksen nevnte tidligere i dag. Vi ser også med åpent sinn på dette forslaget fra Fremskrittspartiet, men vi har kommet fram til at virkemidlet minstelønn nok uansett ikke er aktuelt for oss å støtte i dagens situasjon, og vi ser derfor heller ikke behovet for en slik utredning som forslagsstillerne ber om. Vi opplever vel at det går mot Høyres ryggmargsrefleks å skulle ha en politisk satt lønn. Lønn mener vi er noe som i all hovedsak bør avtales mellom frie parter i et fritt arbeidsmarked, og ikke bestemmes i Stortinget. Høyre vil derfor stemme mot dette forslaget i dag.