Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2008-06-17:
Fremskrittspartiet mener på prinsipielt grunnlag at det ideelt sett burde vært friest mulig bevegelse over landegrensene av varer, tjenester, kapital og arbeidskraft. Norge som velferdsstat gjør at arbeidskraftimporten kan være lønnsom for enkelte bedrifter, men kan være et tapsprosjekt for skattebetalerne. Dette kan f.eks. skje dersom arbeidsinnvandreren mister jobben og ender opp med å leve på norske sosiale ordninger resten av livet. Jeg mener vi bør se nærmere på hvorvidt det finnes noen løsninger som gjør at det kan bli bedre samsvar mellom hva som lønner seg for den enkelte bedrift, og hva som lønner seg for skattebetalerne i Norge. Regjeringens forslag til inntektskriterium fjerner noen av de verste symptomene i dagens system. Men Fremskrittspartiet ønsker i utgangspunktet et system som tar utfordringen ved roten. Andre kriterier kan brukes for å sikre at arbeidsinnvandring som er bedriftsøkonomisk lønnsom, alltid også vil være samfunnsøkonomisk lønnsom innenfor velferdsstatens rammer, hvis man krever at arbeidsgiveren må dekke enhver framtidig bruk av velferdsordninger knyttet til arbeidsinnvandreren og dennes familie. De fleste bedrifter vil da ha problemer med å garantere for ethvert potensielt framtidig bruk av offentlige velferdsordninger knyttet til arbeidstakere fra tredjeland. Men jeg antar at noen forsikringsselskaper vil kunne stille opp, slik at den enkelte arbeidsgiver kan forsikre seg mot en slik risiko som vi peker på. En viktig forutsetning for ordningen er at arbeidsinnvandrere fra tredjeland avskjæres muligheten til å kunne opparbeide seg permanent opphold i Norge. Jeg vil vise til at Norge, i motsetning til Tyskland, Nederland og Danmark, aldri tidligere har hatt noen gjestearbeiderordninger. Tvert imot kom de første gjestearbeidere til landet på turistvisum, noe som bl.a. dokumenteres i Dagbladets artikkel «Ingen kan hjelpe pakistanerne i Oslo» fra 1971. Pakistanerne som ble omtalt i denne artikkelen, fikk bli, etter å ha mottatt hjelp fra både Røde Kors og andre veldedige organisasjoner. Økt arbeidskraftbehov skal i hovedsak dekkes av innenlandsk arbeidskraft, og arbeidsinnvandring skal kun være et supplement. Blant annet vil reduksjon av sykefravær og ufrivillig deltidsarbeid frigjøre store arbeidskraftreserver. Det er ikke en offentlig oppgave å finansiere eventuelle integreringsordninger overfor arbeidsinnvandrere. Bedriftene og de store oljeselskapene som importerer arbeidskraft, har et selvstendig ansvar overfor dem de henter til landet. UDI har et eget servicesenter for utenlandske arbeidstakere på Tøyen i Oslo, der politiet, UDI, Arbeidstilsynet og skatteetaten er representert. Dette senteret har blitt en stor suksess. Rogaland fylkeskommune og Stavanger-regionens Næringsutvikling har bedt om at det opprettes et tilsvarende senter i Stavanger. De viser til at Rogaland er den regionen etter Oslo som har flest arbeidsinnvandrere, noe som kan skyldes oljeindustrien, og ønsker at det i Rogaland opprettes et servicesenter etter Tøyen-modellen. Derfor er jeg noe forundret over at Regjeringen ikke er villig til å etablere et slikt servicesenter til beste for de bedriftene som ligger i denne regionen, og dem som søker om arbeidsinnvandring. Det Regjeringen sier i meldingen, er at de kun skal vurdere dette - og det holder ikke.