trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-05-15:
Ola Elvestuen ramset opp en rekke ting som Stortinget har vedtatt i løpet av den siste perioden på klimasiden. Felles for absolutt alle sammen er at regjeringspartiene var mot dem eller lot være å foreslå dem. Sånn er det bare, det er faktum, og det ser vi. Det store problemet med det er at vi fortsetter inn i en tid nå der en rekke av de tingene som Stortinget har vedtatt, er blitt motarbeidet av regjeringen. En av de nevnte tingene å ta opp der er bl.a. et CO 2 -fond for næringslivet, som Stortinget vedtok – jeg tror alle partiene var for det – og der man nå istedenfor å ha et CO 2 -fond for næringslivet, fra regjeringens side ønsker å ha et CO 2 -fond organisert på den måten som Enova er organisert. Mitt poeng, og min grunn til at jeg overfor statsråden borer på hva som er det nasjonale målet for utslippskutt, er at det er bra for næringslivet å ha tydelige mål. Hvis man spør næringslivet – som jobber med å sørge for å selge varmeløsninger til oppvarming av hus – om hva som er best for dem, om det er et totalforbud mot oljefyr i 2020 eller å forholde seg til kvoteprisen fra EU, vil alle sammen selvsagt si at det er å forholde seg til totalforbud, for det er styringseffektivt, det er mulig å forholde seg til. Kvoteprisen til EU er det ingen som vet hva kommer til å bli i årene som kommer. Vi har massevis av prognoser og antagelser, og det vi vet fra embetsverket og fagdirektoratet til regjeringen, er at det ikke bidrar til den nødvendige omstillingen som vi alle sammen er opptatt av. Den andre grunnen er at jeg er opptatt av hvordan et mål fungerer. Hvis vi ikke hadde hatt et tydelig 2020-mål om nasjonale utslippskutt, hvorfor i all verden skulle vi da elektrifisert Utsira? Hvorfor i all verden skulle vi hatt påtrykk fra Stortinget, og hvorfor i all verden ville regjeringen jobbet for å elektrifisere Utsira? Vi hadde ikke fått det til hvis det var sånn at dette var opp til oljeselskapene, og det var helt opp til dem å vurdere det opp mot kvotepliktig sektor. Hvorfor i all verden skulle vi investert i karbonfangst og -lagring hvis vi ikke også hadde et mål om å redusere nasjonale utslipp? Hvorfor i all verden skulle vi investert i elbil og gjort det på den måten vi hadde gjort hvis vi ikke også hadde hatt en nasjonal ambisjon om utslippskutt? Hvorfor i all verden skulle vi investert i biodrivstoff og prøvd å få opp biodrivstoffsatsing hvis det ikke var for at vi også hadde nasjonale mål for utslippskutt? Og som sagt, hvorfor i all verden skulle vi forbudt fyring med oljefyr hvis vi ikke har et forbud, hvis vi ikke har nasjonale mål for utslippskutt? Problemet med det som er regjeringens mål nå, å si at absolutt alt som finnes av utslippsmål, skal gjøres i fellesskap med EU, er at vi mangler en dynamisk ramme der vi kan utvikle politikk for utslippskutt for Norge, for det kommer ikke til å være press for å klare å få det til. Det bekymrer meg sterkt, og det samme gjør det at statsråden fullstendig neglisjerer 2020-målene, selv om ambisjonen fram mot 2020 er stadfestet i Paris-avtalen.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-05-15:
Det er statsrådens manglende villighet til å svare på spørsmålene mine som gjør at jeg kommer opp igjen – pluss litt historieskrivingen hans. La meg ta de to spørsmålene som jeg ber om svar på, først om overvåkingsmekanismen. Hvis statsråden får det som han vil: Hva ønsker statsråden, hva er Norges posisjon for hvordan vi ønsker en overvåkingsmekanisme for å sikre at Norge når sine mål? Det er det ene spørsmålet. Der svarer ikke statsråden klart. Han sier at dette skal vi forhandle om. Ja, det skjønner jeg selvfølgelig. Men hva er det statsråden ønsker? – Det er det ene. Det andre spørsmålet er: Hva slags mål er det man har gitt beskjed om til embetsverket at man prøver å nå? Det er faktisk ganske viktig når man skal lage planer for framtiden, at man lager planer som strekker seg mot et mål. Man sier at et eller annet sted mellom 0 og 40 pst. reduksjon av CO 2 -utslippene i ikke-kvotepliktig sektor er der vi skal være. Jeg hørte statsråden da han presenterte dette forliket sitt med EU, denne felles forpliktelsen, at han sa at mesteparten skal tas i Norge. Da jeg hørte Erna Solberg snakket om dette nylig i forbindelse med perspektivmeldingen, sa hun at en betydelig del skal tas i Norge. Det er med andre ord interessant for Stortinget å vite: Hva er det egentlig statsråden og regjeringen mener? Hva er det man styrer etter? Det er det man styrer etter som det er størst sannsynlighet for at man klarer å nå. Det ser vi i alle de andre landene som har en klimapolitikk, som har en nasjonal dimensjon. Der sier man at dette er det vi skal styre etter, og så skal vi ha fleksible mekanismer i tillegg, men det er dette vi styrer etter. Men hvis regjeringen ikke styrer etter noe som helst, ja, da har man heller ikke noen sjanse til å klare å nå de målene. Og hvordan hadde det gått med EU, hvordan hadde det gått med verden hvis alle land hadde oppført seg som denne regjeringen, som sier at vi har bare tenkt å forplikte oss til noe, og så lar vi de andre gjøre jobben? Hva slags mål er det regjeringen styrer etter? Til slutt må jeg bare si litt om regjeringens historieskriving og systematikken i politikken. Til historieskrivingen er det følgende å si: I regjeringens egen perspektivmelding er det to ting som er påfallende. Det ene går på systematikken. Man har sluttet å snakke om norske utslippskutt. Man lager ikke lenger en eneste tabell, verken i budsjett eller i perspektivmelding, som viser noen framskrivninger av CO 2 -utslippene. Det andre som står, er tydelige tall. Det er ikke før i 2030 man klarer å nå det som er Stortingets vedtatte mål for 2020! Regjeringen trenger altså ti år ekstra på å sitte. Og da sier jeg at vi trenger en ny regjering. Det siste som er viktig å si, er at når man ber regjeringen ramse opp hva slags politikktiltak man fra regjeringens side har fått til, så sier man biodrivstoff, som altså regjeringen konsekvent har ført en kamp mot stortingsflertallet for å unngå å ha økte ambisjoner på.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-05-15:
Per Rune Henriksen trakk opp en debatt her på slutten som handlet om den spesielle situasjonen Norge er i i sitt forhold til EU. Men han trakk også fram den ene tingen som er spesielt med Norge i forhold til resten av Europa, nemlig at vi har veldig høy andel fornybar energi. Den fornybare energien ba stortingsflertallet regjeringen komme tilbake igjen til Stortinget med i forbindelse med energimeldingen og lage en tydelig plan for hvordan vi kunne bruke fornybar energi til å fase ut fossil energi. Det valgte regjeringen å la være å gjøre. Det er en av de tingene som er spesielt med Norge. Av de to andre tingene som er spesielt med Norge, er den ene at vi har mye høyere energiforbruk og CO 2 -utslipp enn de andre landene i Europa. Norge er et av de fem–seks landene i verden som bruker mest energi per innbygger – absolutt mest. Vi ligger også langt over EU-gjennomsnittet på utslipp per innbygger. Derfor er jeg ikke enig med Per Rune Henriksen når han sier at vi må tenke på hva det er som er dyrt. Vi må også tenke på at vi har et større fotavtrykk enn gjennomsnittsborgeren i EU har, og det betyr at hvis det bare er nullutslipp som er godt nok, må vi faktisk gå nedover i et høyere tempo enn det mange av de andre skal gjøre for å nå de målene. Regjeringens politikk gjør ikke det. Den sier bare: Vi skal gå i det tempoet som markedet tilsier at vi skal gå, og som EUs kvotepris til enhver tid tilsier at vi skal gå. Den tredje tingen som er spesielt med Norge, er at vi er en stor oljeproduserende nasjon. Her er det et viktig poeng, for Norge går jo ikke inn for EUs klimapolitikk som handler om energieffektivisering – der går vi ikke inn på det samme nivået som EU-landene gjør. Vi går imot en del av den energieffektiviseringen som skjer, og det er klart fordi dette er imot norsk gassproduksjon. Vi vil ikke påta oss forpliktelser for fornybar energi på samme linje som EU-land gjør, og det er fordi vi vet at fornybar energi går til fortrengning av fossil olje og fossil gass. Internasjonalt jobber ikke regjeringen for at regnskogen skal oppta CO 2 og hindre CO 2 -utslipp og på den måten hindre global oppvarming, men vil istedenfor at regnskogen skal bli stående sånn at norsk olje kan bli til flybensin, og at regnskogen skal kunne komme til erstatning for økte utslipp fra flysektoren på den måten den gjør, og som regjeringen argumenterer veldig sterkt for. Det er ingen tvil om at det at vi er den oljenasjonen som vi er, har gitt oss enorm rikdom. Men det er heller ikke noen tvil om at det preger de posisjonene Norge tar internasjonalt og opp mot EU. Med dagens regjering, som består av en rekke klimafornektere, har det dessverre ført til at regjeringen inntar en svært lite offensiv posisjon.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-05-15:
I regjeringens forslag til klimalov settes en målsetting for 2050 om at Norge skal være et lavutslippssamfunn på det tidspunkt, med utslipp som er 80–95 pst. lavere enn det vi hadde i 1990. Samtidig åpnes det også i den passusen for gjennomføring sammen med andre land. Tolket til det ekstreme skal Norge bli et lavutslippssamfunn uten å kutte utslipp. Det er i hvert fall åpning for det. Men når målsettingen 80–95 pst. kutt settes, er jo det en målsetting for alle land som deltar i den mekanismen, og da blir det vanskelig å tenke seg at ikke alle land må ha kutt i den størrelsesordenen. Hva er grunnen til at regjeringen er så tilbakeholden med å signalisere at Norge må ta det aller, aller meste av utslippskuttene hjemme for at vi skal kunne bidra til de målene vi selv er i ferd med å forplikte oss til?
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-05-15:
Regjeringen ønsker en forankring i EØS-avtalens protokoll 31. Det betyr i så fall at det blir en bilateral avtale, men med en forankring i protokoll 31, rett og slett fordi den forankringen vil gjøre at man slipper å gå hele runden med ratifikasjoner i samtlige EU-medlemsland. Men det dreier seg om formen på avtalen, og det er ikke det viktigste spørsmålet. Det viktigste spørsmålet er innholdet i avtalen. Det vil avgjøres av den felles klimapolitikken som EU gjennomfører, og hvor Norge er aktiv deltager innenfor de rammene vår tilknytning gir. Nå er vi i sluttfasen av arbeidet med EUs kvotesystem. Vi har arbeidet hardt for å påvirke det. Det ser ut til å bli strammere enn det lå an til en stund – ikke fullt så stramt som vi har argumentert for. Og så er det hele pakken rundt ikke-kvotepliktig sektor som også nå ligger i EU-parlamentet, hvor vi følger aktivt opp, og har det som prioritet: innholdet framfor formen akkurat nå.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-05-15:
Som jeg var inne på, er det innholdet i forpliktelsen som er det viktigste temaet i EU og for Norge nå. De politiske diskusjonene er det veldig viktig for oss å forsøke å påvirke. Så har vi parallelt en diskusjon med EU rundt formen på avtalen, hvor vi har godt håp om å bli enige om en protokoll 31-løsning. Men formen på avtalen vil ikke være det viktigste for de klimaforpliktelsene som Norge skal påta seg. Arbeiderpartiet har en tendens til å være veldig opptatt av prosess og prosedyre. Det jeg er mer opptatt av, er innholdet i politikken. Der er vi nå på ballen, som vi har vært i spørsmålet om kvotesystemet. Nå er vi det særskilt med tanke på de diskusjonene som går rundt politikken for ikke-kvotepliktig sektor – hvilke kutt må vi ta i transport, hvilke kutt må vi ta i jordbruk osv.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-05-15:
Det er helt riktig, som representanten Arnstad sier, at regnereglene for skog- og arealbruk er en viktig del av klimapolitikken. Det er det i EU og Europa. Det er det også globalt. Det er vi godt kjent med bl.a. fra den store regnskogsatsingen. Når det gjelder utformingen av EUs regelverk for dette, er vi opptatt av at det skal være et høyt ambisjonsnivå for klimarammeverket, som også må omfatte skog- og arealbrukssektoren. Men her må man skille mellom forvaltning av skog, som er positivt for klimaet, og som i det store og det hele kan fortsette, uavhengig av detaljene i EUs regelverk, og spørsmålet om hvordan man måler og hvilke konsekvenser man får av permanent avskoging – hvilken klimaeffekt man har av permanent avskoging. Der har man en klimaeffekt. Det vi mener, er at det må være incentiver til nye klimatiltak i eksisterende skog. Der er ikke EU-regelverket godt nok. Vi mener også at vi må kunne telle skogens CO 2 -opptak i flere år enn det EU-kommisjonen har foreslått. Det er noen av våre posisjoner inn i dette.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-05-15:
Vi har god tradisjon for at veldig viktige samarbeidsområder mellom Norge og EU forankres i protokoll 31 på områder hvor noe av politikken som utformes, og noe av lovgivningen som utformes, kan være EØS-relevant og andre deler ikke. Det har vi som utgangspunkt her også. Det er uklart hvilke rettsakter i oppfølgingen som vil være EØS-relevant, og hvilke som eventuelt ikke vil være det. Vi ser det derfor som helt naturlig og en fornuftig tilnærming å forankre det i protokoll 31. Men igjen – det er ikke det viktigste spørsmålet vi nå diskuterer. Det er nettopp innholdet i forpliktelsene.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-05-15:
Det er en god sammenheng mellom de to spørsmålene. Det å bruke markedsmekanismer er en måte å sikre også økt finansiering til viktige klimatiltak på. Det å bruke økonomiske virkemidler, det å bruke markedsmekanismer gjennom et regulert samarbeid, er viktig. Vi er tilhengere av en effektiv innretning av fleksible mekanismer i klimaforhandlingene. Vi arbeider på bakken gjennom den grønne utviklingsmekanismen og gjennom piloten for en markedsmekanisme under Paris i den såkalte TCAF – Transformative Carbon Asset Facility. Den type samarbeid er noe av det som bidrar til at mange land har kunnet heve sine ambisjoner, og det støtter vi.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-05-15:
Formuleringen i loven og formålet med loven er å fremme målet om at Norge skal bli et lavutslippssamfunn i 2050. Det er en tilnærming som ligger til grunn for klimaloven. Det er også en tilnærming som ligger til grunn for arbeidet vi sparket i gang med utvikling av grønn konkurransekraft for Norge – hvordan skal vi bli et lavutslippssamfunn uten på veien å bli et lavinntektssamfunn? Vi er tilhengere av fleksible mekanismer. Vi er tilhengere av et kvotemarked. Vi er tilhengere av kostnadseffektivitet i klimapolitikken. Å si i dag nøyaktig hvor mye som vil bli tatt hjemme versus ute, i 2030-målene, er for tidlig, men vi kommer til å angi en overordnet strategi og en tilnærming til det i den klimameldingen som jeg legger frem neste måned.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-05-15:
La meg først ta for meg reglene for skog- og arealsektoren. Det er altså slik at en norsk posisjon finnes, og den norske posisjonen er gjort kjent for EU og enkeltland. Vi mener det er viktig at politikk gir incentiv til nye klimatiltak i sektoren. Vi mener det er viktig at politikken stimulerer til bruk av fornybar biomasse i tråd med en lavutslippsutvikling. Vi mener det er viktig at man sikrer en balanse mellom de ulike arealkategoriene, slik at skog- og arealkategorien ikke fremstår som en utslippskilde i land som har et høyt nettoopptak. Vi har med utgangspunkt i dette tatt til orde for at opptak i eksisterende skog bør får telle med i 50 år i stedet for i 30 år, som kommisjonen har foreslått, bl.a. fordi vår skog vokser langsommere enn skog på kontinentet. Vi mener nye tiltak i eksisterende skog skal kunne bidra til å oppfylle målene i ikke-kvotepliktig sektor, dvs. fortetting og gjødsling i eksisterende skog. Vi støtter forslag om et tak på hvor mange skogkreditter som kan bidra til å oppfylle målene i ikke-kvotepliktig sektor, og vi mener at referansebanen og etablering av referansebanene skal være landenes ansvar. Det er noe av det vi argumenterer for. Vi har til og med holdt seminarer i Brussel for å sette lys på dette, og vi samspiller med andre land for å søke gjennomslag, og vi er aktive i parlamentet og i Green Growth Group for å fremme våre syn. Når det så gjelder Aaslands syn på prosess og innhold, må jeg si at i de diskusjonene vi har hatt om EU-politikken, i diskusjonene om kvotesystemet, er det jeg har merket meg mest fra Arbeiderpartiet, en bekymring for at det blir for stramt for industrien de neste tiårene. Når det gjelder transportsektoren, som er den viktigste i ikke-kvotepliktig sektor, har Arbeiderpartiet sådd tvil om elbilpolitikken skal videreføres, og til og med gått inn for å vurdere å subsidiere bensin og diesel i distriktene. Det er ikke sånt det blir godt innhold i klimapolitikken av. La meg så si til Eidsvoll Holmås at når det gjelder forholdet mellom EU-mål og norske mål, utslippskutt hjemme og ute, kommer vi tilbake til vurderinger av det i stortingsmeldingen som kommer neste måned. Vi vil der rette oppmerksomheten først og fremst mot ikke-kvotepliktig sektor og ikke mot innholdet i kvotepliktig sektor. Der ligger det fast at vi er for et strammere kvotemarked, vi er for en CO 2 -kompensasjonsordning for å unngå karbonlekkasje, og vi er for at det skal utløses så mye innovasjon som mulig i kvotesektoren, men vi trenger ikke å bruke mye tid på det sammenliknet med alle de viktige spørsmålene i ikke-kvotepliktig sektor. Så får vi komme tilbake til de øvrige spørsmålene fra Eidsvoll Holmås.
Vidar Helgesen (Høyre), 2017-05-15:
Historiebeskrivelsen til representanten Eidsvoll Holmås er ganske besynderlig. La meg begynne med at han sier at vi ikke har noen interesse for 2020-målet. Vel, denne regjeringen overtok altså et utslippsgap på 8 millioner tonn. Det er nå nede i 2 millioner tonn på grunn av klimapolitikken til regjeringen og samarbeidspartiene. Så får Eidsvoll Holmås være så frustrert han vil over at Venstre og Kristelig Folkeparti har påvirkning på klimapolitikken, kanskje større påvirkning utenfor regjering enn det SV hadde i regjering, men den frustrasjonen skal jeg ikke gå dypere inn på. Men det er bl.a. en mer forutsigbar politikk for biodrivstoff, der den forrige regjeringen hadde noe ganske annet. Det er en forutsigbar politikk for elbiler og elektrifisering av personbilmarkedet som vi har videreført og forsterket nettopp når den har begynt å virke, i stedet for å holde på grensen med 50 000 biler som den forrige regjeringen hadde. Det er en rekke andre tiltak vi har gjort, som virker – og de virker også frem mot 2020. Så til 2030-målene: La meg si litt om kvotesystemet. Kvotesystemet har ikke fungert optimalt i inneværende periode. Det er noe alle erkjenner, og det er ikke minst på grunn av finanskrisen, på grunn av en kollaps i prismekanismene. Derfor har vi vært veldig opptatt av at selv om vi når kuttmålene med kvotesystemet for 2020 på europeisk nivå, og selv om vi kommer til å nå kuttmålene for 2030, må prismekanismen være sånn at den utløser innovasjon, og vi må ha et 2050-perspektiv også der for å få den tilstrekkelige innovasjonen. Det er en linje som mange andre progressive EU-land har delt, og da jeg deltok på Green Growth Group-møte for en tid siden – samme dag som rådet vedtok sin posisjon – ble det en forsterkning av kvotesystemet som utgangspunkt fra medlemsstatene. Det var positivt, og det var på linje med den retningen Norge mente vi skulle ta. Så til overvåkningsmekanismen for 2030-målene: Vi tar sikte på en bilateral avtale, gjerne forankret i protokoll 31. Med protokoll 31 og en løsning der følger verken det ene eller det andre. Det vil være en fremforhandling med EU som vil avgjøre hva slags overvåkningsmekanisme vi skal ha. Verken en ESA-løsning eller en kommisjonsløsning følger av protokoll 31, det må avtales særskilt. Men det som er helt åpenbart, er at vi ikke kommer til å få noe mindre kontroll eller oppfølging på internasjonalt nivå enn det EUs medlemsstater får. Det ligger i den felles gjennomføringen. Det er en solidarisk aktivitet på EU-nivå, hvor hvert land må gjøre sin innsats og blir holdt ansvarlig for sin innsats, bl.a. gjennom de årlige utslippsbudsjettene vi kommer til å få.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2017-05-15:
Enkelte ganger kan det være hyggelig bare å sitte i salen for å følge med på en interessant debatt – og klimadebatten er veldig interessant. Nå kommenterte representanten Lundteigen at jeg var kommet inn også, så derfor tenkte jeg at jeg fikk melde meg på litt i debatten. Det er jo ingen tvil om at det foregår en kamp i EU om hvordan skogen skal telles med. Det er heller ingen tvil om at skogen kanskje er den viktigste positive aktøren vi har når det gjelder klimaproblematikk i Norge. Det er bygd opp en fantastisk ressurs. Vi har et nettoopptak, som representanten Lundteigen sa, på halvparten av våre utslipp, og vi bør stelle godt med den. Så hørte jeg også hva statsråden sa. Jeg er ganske fornøyd med det statsråden sa, hvis det er en posisjon vi har gått inn med i EU. Jeg hørte ham si at vi skulle stimulere til nye opptak. Det er ingen tvil om at regjeringen har gjennomført gjødslingstiltak som gjør at vi kommer til å få enda større opptak. Det er kommet med denne regjeringen. Vi har en ambisiøs strategi når det gjelder biodrivstoff. Det var ikke akkurat veldig ambisiøst under den forrige regjeringen. Jeg hørte ham si at vi skulle stimulere til fornybare løsninger, vi skulle ha en balanse, og det skulle ikke bli en utgift i samfunn der man hadde nettoopptak i skog. Det mener jeg er ganske gode posisjoner. Hvis vi da i tillegg sier at vi går inn i allianse med Sverige og Finland rundt hva som er fornuftige løsninger, mener jeg det er ganske fornuftig. Det det dreier seg om, er jo å definere bærekraftbegrepet og la land faktisk drive en ressurs ut fra bærekraftige kriterier. – Nå ser jeg at Svein Roald Hansen er kommet inn. Vi har diskutert dette flere ganger når vi har vært på EFTA- og EØS-delegasjonsmøter i Brussel, og vi har selvfølgelig prøvd å følge med på hva som skjer. Men man må altså definere bærekraftskriterier og gjerne også verne det som skal vernes, ta hensyn til de biotoper som det skal tas hensyn til – alt det – men innenfor de rammene man da setter, bør hele samfunnet innse at man må bruke skogressursen veldig aktivt skal man kunne nå klimamålsettingene. Det tror jeg egentlig hele salen er enig i, og sånn sett synes jeg det er både riktig og viktig at Senterpartiet bringer skogen fram i debatten. Jeg synes den burde ha mye større posisjon, for fotosyntesen er en fantastisk mekanisme – den er gitt oss helt gratis. Vi sitter stort sett og diskuterer milliarder til «carbon catching systems», men så har vi altså fotosyntesen som en helt gratis mekanisme gitt oss fra naturen – og den bør brukes aktivt. Der er representanten Lundteigen og jeg enige, men jeg var også ganske fornøyd med det statsråden ga som svar, og derfor synes jeg også debatten er interessant å følge med på.
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2017-05-15:
Jeg skal ikke forlenge denne debatten unødvendig, men jeg synes det er litt vesentlig å svare på et spørsmål som representanten Elvestuen stilte: Hva ønsker egentlig Arbeiderpartiet av et samarbeid med EU? La det være helt klart: EU er en progressiv kraft i det internasjonale klimaarbeidet, som en viktig alliert for Norge i dette. Vi er også så tett sammenvevd med Europa handelsmessig og politisk at det er en stor fordel for oss å samarbeide tett i klimaarbeidet. Men la det også være klart at Norge, særlig i energipolitikken og også i store deler av klimapolitikken, har et helt annet ståsted enn resten av Europa, og det får noen konsekvenser. Når vi har et innslag på 69 pst. fornybar energi i vårt energiforbruk, er det himmelhøyt over det som er i resten av Europa. De tiltakene vi skal sette i verk for å komme videre, vil nødvendigvis være mer kostbare enn tiltakene i Europa ellers, fordi vi holder på å plukke høyere hengende frukter enn resten av Europa gjør. Derfor må vi være oss særdeles bevisst hvordan EUs politikk vil slå inn i Norge hvis den skal praktiseres i Norge: Hva er lurt for oss i Norge å gjøre? Dette handler ikke om ambisjonene, det handler om hvordan vi skal nå dem. Det er ikke et poeng i seg selv at det å nå ambisjonene skal svi eller smerte. Det gir ingen klimakutt i seg selv. La meg ta noe som gjør meg virkelig bekymret, som statsråden sier her. Han sier at Arbeiderpartiet ikke har store ambisjoner, fordi vi forsvarer industrien når det gjelder klimakvotesystemet, ETS. Jeg går ut fra at han da refererer til vår sterke bekymring for CO 2 -kompensasjonens videre skjebne i ETS-systemet. Det handler ikke engang om klimagassutslipp, det handler om at norsk industri som blir drevet av ren, fornybar kraft, må betale en pris i kraftprisen sin på grunn av at det er CO 2 -prising i resten av Europa. Utslippene fra denne industrien behandles på lik linje med alle andre utslipp. Derfor er dette et glitrende eksempel på at det som kan framstå som fornuftig i andre land, ikke er fornuftig i Norge. Det er andre eksempler også. Skog er blitt nevnt her – et veldig bra eksempel. Hva er viktig for Norge i det videre arbeidet – både for at vi skal få til og bidra til reelle kutt, og for at vi skal gjøre det så kostnadseffektivt som mulig? Det er en rekke andre spørsmål oppi dette også. Vi skal samarbeide med Europa og EU, men vi har nasjonale interesser i dette – økonomisk, men vi må også sørge for at vi blir en faktisk og reell drivkraft i kampen for å få ned utslippene.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2017-03-13:
På vegne av Helge André Njåstad, Mazyar Keshvari, Ulf Leirstein, Erlend Wiborg og meg selv vil jeg fremme et forslag om innføring av obligatorisk helsekontroll på helsestasjonene og senere gjennom skolehelsetjenesten for barn i alderen null til ti år, der kommunen plikter til å følge opp barn som ikke møter til helsekontroll.
Olemic Thommessen (Høyre), 2017-03-13:
Jeg antar at Per Olaf Lundteigen nå refererer til spørsmålet om mandat? Det var litt uklart for meg.
Olemic Thommessen (Høyre), 2017-03-13:
Nei, saken der er at så lenge det ikke er et vedtak i Stortinget, må presidentskapet gjøre en avveining med hensyn til hva som er praktisk mulig å gjennomføre. Det er ikke en politisk agenda i dette, det må være helt klart. Presidentskapet skal ikke legge politiske forhold til grunn i en slik sammenheng, men presidentskapet har, etter min oppfatning, full adgang til å gjøre en vurdering av hvordan en slik sak videre skal håndteres. Oppnevnelsen av Evalueringsutvalget og dets mandat er presidentskapets anliggende. Evalueringsutvalgets mandat forelå, så det var et spørsmål om endring av dette. Det vi så, var at den bestillingen som lå, var svært omfattende og krevende med hensyn til hva man kunne forvente at utvalget skulle legge opp til.
Olemic Thommessen (Høyre), 2017-03-13:
Jeg har med interesse lyttet til representanten Tetzschners innlegg, og når det gjelder mange prinsipielle spørsmål som er reist, er jeg ganske sikker på at presidentskapet i og for seg er enig i mye av dette. Det er ikke alt i dette det er knyttet et motsetningsforhold til. Det gjelder også spørsmålet om legalitetsprinsippet. Det er ikke slik at presidentskapet tror at vi kan – hva skal jeg si – gå på tvers av lovgivning som er vedtatt i denne sal. Men det representanten Tetzschner ser bort fra, er at det faktisk er en unntaksbestemmelse vi diskuterer. Den sier kort og godt at EOS-utvalget og dets sekretariat har taushetsplikt hvis intet annet er bestemt. Spørsmålet er: Er ikke det et utgangspunkt som vi må respektere at lovgiver har tenkt? Så gis det få føringer for hvem som skal forvalte dette unntaket, og presidentskapet har hatt som utgangspunkt at en naturlig tolkning kunne være at presidentskapet inntok en slik rolle innenfor et så avgrenset område som det her er snakk om. Vi snakker her om få mennesker innenfor samme – skal vi si – sikkerhetssone som EOS-utvalget selv. Jeg vil gjerne at representanten Tetzschner kan kommentere denne unntaksbestemmelsen.
Olemic Thommessen (Høyre), 2017-03-13:
Det er altså slik at presidentskapet opp gjennom årene har spilt en rolle som kunne ligne. Det gjelder f.eks. fastsettelse av Riksrevisjonens lønn og pensjon, som i mange år – frem til 2004 – ble fastsatt av presidentskapet selv om det var Stortinget som var ordlyden med hensyn til en slik rolle. Det er et avgrenset praktisk område, det er ett eksempel. Så ble den loven endret, slik at i dag er det spesifisert til presidentskapet. Nå var jo enden på visa at presidentskapet ga en egen lov, og det har vært helt klart for presidentskapet hele tiden at dette var ikke noe vi ville ta en konflikt på. Det er ikke slik at vi har, skal vi si, stått på kravet i å skulle bestemme dette. Vi har vært opptatt av å finne frem til noe som ville fungere for alle, og det er klart at i det øyeblikk det blir diskusjon om en slik sak, er det all grunn til varsomhet rundt det. Men jeg vil understreke at dette dreier seg om en strengt avgrenset rolle, som vi tenker er et naturlig hensyn å ivareta i forhold til de tolkningsprinsipper man gjerne bruker når det gjelder vanlig lovgivning.
Olemic Thommessen (Høyre), 2017-03-13:
Jeg skal ikke trekke dette videre, men jeg kunne spørre representanten Tetzschner om hvordan han forstår det unntaket. Mener han at det unntaket er noe man bare skal se bort fra? Mener han sånn sett at presidentskapet i utgangspunktet skulle ha sagt at dette ikke var godt nok begrunnet, og at presidentskapet selv etter eget forgodtbefinnende skulle velge bort noe i en lovtekst som dette? Nå valgte, som sagt, presidentskapet å gi en særlov. Det er klart at det er den helt udiskutable gode løsning, men jeg tror nok også at både i departementene og innenfor EOS-utvalget, når man går inn i det, vil man se at dette også har vært gjenstand for diskusjon i disse organene.
Olemic Thommessen (Høyre), 2017-03-13:
Nei, frafaller.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-03-13:
Det var en meget alvorlig sak før innlegget til stortingspresidenten, og nå er det blitt enda mer alvorlig. Brevet fra kontrollkomiteen til presidentskapet var ikke tendensiøst. Det var derimot gjennomarbeidet. Det stortingspresidenten nå sier, at det komiteen har gjort, er kritikkverdig, er et sidespor, er en overrumpling, det får stå for stortingspresidentens eget syn. I brevet fra presidentskapet sies det: «Det er Stortinget i plenum som kan pålegge presidentskapet konkrete oppgaver. Stortingets fagkomiteer, herunder kontroll- og konstitusjonskomiteen, har ikke den myndigheten.» Det som var faktum i denne saken, var en enstemmig komité. Alle innlegg i salen støttet en enstemmig komité. Det var ingen fra presidentskapet som ytret seg mot komiteen. Hvordan kan da presidentskapet heve seg over en slik behandling?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-03-13:
Det er korrekt.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-03-13:
Jeg prøvde å høre nøye etter det som statsråden sa. Det ene gjaldt regelverksforenkling, med en forenklet beskatning. Som det framgår av vår innstilling, er det noe som ytre etat har bedt om i svært mange år. Hvis jeg ikke husker feil, var det i 2008, og det har blitt purret på det, og det har ikke skjedd noen ting. Det er ganske sterkt at det har gått, og går, så lang tid, og at nå skal det sendes ut på høring. Jeg synes det er manglende handlekraft. Så fikk vi den andre informasjonen om opprydding i D-nummerdatabasen. Det var 1 million D-nummer som var inaktive – altså 1 million D-nummer som var inaktive. De som da skal forvalte systemet, de som skal kontrollere, må være i en ganske umulig situasjon når sjølve basen har et sånt omfang av inaktive nummer. Videre sa statsråden at det var rekvirenten som skulle ha et sterkt ord med i laget om det var behov for personlig frammøte. Jeg blir nesten ikke overrasket over hvor lenge det går an å ha et system som har så store svakheter, og som har så stor betydning for – i dette tilfellet – skatt og avgift, altså moralen når det gjelder å betale sine ytelser når en er i Norge, og videre et system som er så avgjørende for konkurranseforhold mellom de som forholder seg lovlydig til systemet, og de som er en del av et system hvor det er store hull. Som jeg sa, er det ikke mange som deltar i denne debatten. Det er mange som uttaler seg om at her skal vi ikke ha arbeidslivskriminalitet, og her skal vi ha ordentlige forhold. Men når det kommer fram sånne ting som det som kommer fram i denne innstillinga, og som kom fram nå i statsrådens innlegg, at det er om lag 1 million inaktive D-nummer, så gjør det et veldig sterkt inntrykk på meg. Og denne saken er vi langt ifra ferdig med, og det må jobbes utrolig mye grundigere med den, for norsk arbeidsliv og næringsliv kan ikke leve med sånne forhold videre.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-03-13:
Det er godt at det skjer noe. Men det som var det sentrale både i representanten Kolbergs og mitt innlegg, var det å få D-nummer og ID-kontrollen i den sammenhengen. Det vekker stor forundring hos oss at en ikke krever personlig frammøte for dem som skal få D-nummer, for D-nummer er helt grunnleggende for all økonomisk adferd i Norge, både i forhold til sin egen økonomiske virksomhet og i forhold til myndighetene, så det gjenstår å få et svar fra statsråden på: Hvorfor krever ikke regjeringa personlig frammøte for å få D-nummer?
Michael Tetzschner (Høyre), 2017-03-13:
For det første vil jeg uttrykke glede over at vi endelig får en diskusjon om realitetene, for det er her kjernen ligger. Det er nemlig slik at legalitetsprinsippet forutsetter at Stortinget skaffer til veie hjemmelen, og deretter gir de loven fra seg til dem som skal anvende loven. Det er i dette tilfellet forvaltningen eller, hvis noen vil klage over bestemmelser, domstolene. Vår møteledelse har ingen plass i dette.
Michael Tetzschner (Høyre), 2017-03-13:
Jeg går ut fra at det var en forsnakkelse, kanskje av de freudianske dimensjoner, å si at presidentskapet ga en egen lov. Det var Stortinget som ga en egen lov. Det er Stortinget som er lovgiver her i huset. Hvis vi ikke er enig om det, får vi en lang kveld. Det andre som er mitt poeng, er at presidentskapet ikke er tillagt noen som helst funksjonell rolle i EOS-loven, ikke i straffeloven og ikke når det gjelder å dispensere fra arealbestemmelsene i jordbruket. Når Stortinget vedtar en lov, gir det den fra seg til forvaltningen, som så blir rettsanvendere, for ellers kan man ikke på noen måte kontrollere hva forvaltningen gjør. Det har vi også våre uavhengige domstoler til å gjøre. Dette synet som presidenten fremfører her i manesjen, er ganske interessant, for det er ikke grunnlag for det forfatningsmessig. Jeg vil til og med si at det er sterkt forfatningsstridig. Og det er ingen som har vært enig med presidentskapet i deres fortolkning av at de er et sentralt organ for å gi unntak fra EOS-bestemmelsene. Det har vært hele argumentasjonen – at skadevirkningene av å gjøre det så lemfeldig kunne skade selve tjenestenes innhold.
Michael Tetzschner (Høyre), 2017-03-13:
Spørsmålet var om man ikke kunne bruke den hjemmelen? Kompetente organ kan bruke den hjemmelen, men de er ikke presidentskapet. Presidentskapet er ikke en del av forvaltningen. Og hvis man leser den NOU-en som ligger til grunn for denne bestemmelsen, kan man eventuelt ha en diskusjon om hvorvidt denne nedgraderingen eller fritaket av taushetsplikt for tjenestemenn kan finne sted ved et departements beslutning eller om det må en kongelig resolusjon til. Men presidentskapet er ikke tiltenkt noen rolle her.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2017-03-13:
No synest eg at denne saka er ganske godt opplyst, både gjennom diverse innlegg og gjennom ei interessant replikkveksling, så det skulle ikkje vere behov for at eg bruker heile taletida. Når det gjeld innhaldet i saka, når det gjeld sjølve saka, har jo saksordføraren gjort greie for det. Her er det altså brei einigheit om at Evalueringsutvalget har gjort ein grundig og systematisk gjennomgang av EOS-utvalet si verksemd og på ein god måte beskrive utvalet sine funksjonar og verksemd. Så det er det brei einigheit om, og det er heller ikkje det som har teke mest tid her og blitt mest belyst etterpå. Det som har vore belyst, er om presidentskapet kunne og burde gjort ting annleis – altså med andre ord: framgangsmåten til presidentskapet. Eg vil understreke at Framstegspartiet i kontroll- og konstitusjonskomiteen aldri har hatt nokon slags intensjon om «å ta» presidentskapet i denne saka, og det trur eg heller ikkje at nokon andre i komiteen har hatt intensjon om. Men vi har altså slutta oss til meininga om at presidentskapet kunne og burde gjort ting annleis, og vi har påpeikt det, og eg er sjølvsagt glad for at presidentskapet iallfall delvis er einig i at ting burde vore gjort annleis. Det er nemleg viktig. For at vi skal kunne bli betre, og for at vi heile tida skal utvikle oss positivt – både som institusjon og som enkeltpersonar – er det viktig at vi lærer, både av gode og av dårlege erfaringar. Vi må lære av dei tinga som det er einigheit om er gjort etter boka, og vi må også lære av – og ta tak i – dei tinga som det er ueinigheit om er gjort etter boka, slik at vi kan bli betre, og slik at vi kan redusere risikoen for at feil blir gjort i framtida. Eg er veldig glad for at presidenten slår fast at presidentskapet har tatt lærdom av denne saka. Det er eg sjølvsagt veldig glad for, og vi vel å tru på det. Framleis er det nokre ueinigheiter mellom presidentskapet og komiteen, ting ein ser noko ulikt på. Det må vi òg finne arenaer for å ta opp, og om ein skal ta dette opp òg på Høgre sitt gruppemøte, veit eg ikkje. Men i alle tilfelle trur eg at den dialogen vi har hatt i denne saka, kunne ha vore betre. Og det er sjølvsagt slik at kontroll- og konstitusjonskomiteen bør gå inn i det, men òg presidentskapet bør gå inn i det, og sjå om vi for framtida kan ha andre måtar å kommunisere på, andre måtar å ha ein dialog på, slik at vi kan løyse ting på ein betre måte enn det som kanskje er skjedd her. Heldigvis ser vi ikkje denne typen ueinigheit veldig ofte, ikkje historisk – og forhåpentlegvis ikkje i framtida. Det er viktig at vi tek mest mogleg lærdom av dette. Eg vil berre understreke at Framstegspartiet i kontroll- og konstitusjonskomiteen ikkje har hatt som mål å eskalere denne saka, men vi meiner at ting burde og kunne blitt gjort annleis, og vi meiner sjølvsagt det er viktig at vi lærer av dette, slik at vi kan bli endå betre i framtida.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2017-03-13:
Det er brei einigheit i komiteen i denne saka, og saksordføraren har gjort greie for saka. Dette er ei undersøking som omfattar inntektsåra 2012– 2014, slik at desse tala er ikkje heilt oppdaterte i forhold til dei tiltaka som er gjorde dei siste åra. Dette er heller ikkje noka ny problemstilling, men det er ei viktig problemstilling, som vi må ha fokus på, og som eg også veit at regjeringa har fokus på. Noreg har ei veldig høg skatteinnbetaling, ein veldig høg skattemoral, og det er viktig at vi bevarer det også for framtida. Mange av dei utanlandske arbeidstakarane som kjem til Noreg, kjem frå land som har ei vesentleg lågare skatteinnbetaling og ein vesentleg lågare skattemoral enn det ein har i Noreg. Derfor er dette ei sak som ein er nøydd til å ha fokus på. I 2014 var det 350 000 personar i skattemanntalsgruppene som hadde mellombels opphald i Noreg. Dette utgjer 8,3 pst. av landets skattytarar. Det er altså ein betydeleg del dette gjeld. Eg er glad for at Finansdepartementet har sett ned ei arbeidsgruppe som skal greie ut ei eventuell innføring av enklare skatte-, innkrevjings- og fastsetjingsreglar for utanlandske arbeidstakarar. Eg trur det er eit viktig bidrag at ein ser på om dette kan gjerast enkelt, slik at utanlandske arbeidstakarar i alle fall ikkje bruker som ei unnskyldning når det gjeld å betale den skatten dei skal, at dei ikkje skjøner dei norske skattereglane.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2017-03-13:
No har saksordføraren gjort greie for denne saka på ein god måte, og det er òg brei einigheit om begge desse to sakene, som blir behandla saman. Den eine, om arbeidsmiljøkriminalitet, omfattar perioden 2009–2015. Når det gjeld den andre saka om sosial dumping, legg undersøkinga hovudvekt på åra 2012–2015. Dette er altså ikkje nye problemstillingar. Det er problemstillingar som har vore der, og som ein framover må bruke tid og gode krefter på å samle seg om og kjempe mot – og få orden på. Dette er ei betydeleg utfordring. Som saksordføraren var inne på, er både kunnskap og kompetanse viktig i denne saka. Eg vil òg leggje til at vi har eksempel på at det ligg føre kunnskap og kompetanse hos enkelte etatar som dessverre ikkje har kome andre etatar til gode. Arbeidstilsynet kan sitje på kompetanse. Politiet kan sitje på kompetanse og kunnskap, og skatteetaten, tolletaten og Nav kan sitje på kunnskap og kompetanse som det er viktig at andre etatar òg får ta del i, slik at ein då blir betre i stand til å kjempe mot desse viktige utfordringane som vi har her. Her veit eg at regjeringa har gjort mykje, og framleis gjer mykje. Eg vil òg gje honnør til regjeringa for det tverretatlege samarbeidet som er oppretta i kampen mot arbeidslivskriminalitet, m.a. med nytt tverretatleg senter for etterretning og analyse – NTAES – som er sett saman av medarbeidarar både frå politiet, frå skatteetaten, frå Nav, frå Arbeidstilsynet og frå tolletaten. Saman skal desse utarbeide nasjonale trussel- og risikovurderingar for å hjelpe etatane til å prioritere innsatsen mot m.a. arbeidslivskriminalitet. Det trur eg er eit fornuftig grep, og eit riktig grep å ta, for det har nok historisk vore slik at dei ulike etatane sit på ulik kunnskap som ein ikkje klarar å formidle til andre etatar, og då vil ein ikkje bli sterk nok til å gjere eit kraftanslag. Så her er det ei kraftsamling mellom dei ulike etatane. Det er bra, og derfor har eg òg tru på at ein vil lykkast framover i betydeleg grad med å kjempe mot desse utfordringane som dette utgjer, både når det gjeld arbeidslivskriminalitet og sosial dumping.
Ingunn Gjerstad (Sosialistisk Venstreparti), 2017-03-13:
I januar var eg i Bosnia for første gong, fordi fagforeininga mi har eit solidaritetsprosjekt med fagbevegelsen der. Der er det ca. 45 pst. arbeidsløyse og elles mange utfordringar, med korrupsjon osv. Men opplegget i Bosnia er slik at alle arbeidsgjevarar betaler inn skatt for sine tilsette, slik at dei som har arbeid, er ikkje vande til å ordna opp i desse tinga sjølve. Bosnia er ikkje med i EU og den frie arbeidsinnvandringa som vi har her, men mange i Bosnia har kroatisk pass, og dei kan reisa rundt på den måten dersom dei er så heldige. Men kulturen deira tilseier altså ikkje at dei er vande med å betala inn, slik som også Hagesæter var inne på. Det betyr at då må vi hjelpa til enda meir. Eg høyrer til dei som ønskjer arbeidsinnvandrarar velkomne hit, men vi er nøydde til å ha reguleringar og system som gjer at det ikkje blir slik som denne rapporten avdekkjer. Eg deler representanten Kolbergs syn, og også Lundteigen synest eg har tilført mykje klokt i denne debatten. Men det verkar for meg som om den sitjande regjeringa ikkje vil gå langt nok inn i å sjå kor stort problem for vårt samfunn vi har fått på desse felta, som omhandlar at det kjem så store mengder med folk inn i arbeidslivet vårt. Eg håpar at vi kan ha debattar som gjer at vi til hausten kan få sett saman eit fleirtal som vil gå enda meir grundig til verks. I mellomtida må vi sørgje for at folk møter opp og får seg D-nummer, og at ein ikkje berre kan få det tilsendt, når det er slik som Riksrevisjonen har lagt fram her.
Ingunn Gjerstad (Sosialistisk Venstreparti), 2017-03-13:
Ministeren har tidlegare uttalt at regjeringas politikk er å arbeida for iverksetjing av prøvestansavtalen, den såkalla CTBT, og for å starta forhandlingane om forbod mot produksjon av spaltbart materiale, FMCT. Førstnemnde blir i praksis blokkert av at stormakter som Kina og USA ikkje ratifiserer han, mens sistnemnde, The Fissile Material Cut-off Treaty, i hovudsak lid under at Pakistan krev å kunna fortsetja sin produksjon av spaltbart materiale meint for produksjon av atomvåpen. Under eit høgnivåmøte for den føreslåtte avtalen om forbod mot produksjon av spaltbart materiale i byrjinga av mars valde atomvåpenmakta Pakistan igjen å motsetja seg konkrete forhandlingar som vil gjera det ulovleg å produsera materiale som kan nyttast til atomvåpen. Kan utanriksministeren gjera greie for korleis Noreg ser for seg at forhandlingar om ein slik avtale kan lykkast, spesielt med tanke på at FNs årlege nedrustingskonferanse ikkje lenger har konsensus?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-03-13:
Jeg er ikke helt sikker på om representanten Lundteigen tolket mitt innlegg riktig. La meg bare presisere tre forhold. Når det gjelder regelverksforenklinger, som har vært etterspurt, har man under denne debatten henvist til en arbeidsgruppe som har jobbet med dette. Vi har nå kommet lenger enn det. Jeg vil sende på høring et komplett forslag til nye skatteregler som skal gjelde denne gruppen mennesker, og det mener jeg er et langt skritt i riktig retning, og det går altså ut på høring i løpet av svært kort tid. Det andre i tilknytning til oppryddingen i D-numrene: Det er gjennom det oppryddingsarbeidet som etaten nå har gjennomført, at man i januar kunne sette 1 million D-nummer inaktive – det er fordi man har ryddet opp. Det mener jeg er en god nyhet. Det betyr at det arbeidet som er igangsatt av skatteetaten, har effekt, at vi får bedre kontroll med D-nummerdatabasen, og at den blir mer oversiktlig og tilgjengelig for dem som skal bruke den. Jeg er enig med representanten Lundteigen i at dette er viktig, at dette arbeidet må vi ha fullt trykk på og bidra til å få orden på fordi det handler om hva slags arbeidsforhold vi skal ha for mennesker som jobber i det norske arbeidsmarkedet. Jeg er helt enig i at det er viktig. Derfor gjør vi nå flere ting for å bedre på det. Som jeg også nevnte, har vi nå revidert strategien mot arbeidslivskriminalitet i samarbeid med partene – nye tiltak som også vil være med på å styrke dette. Så dette arbeidet har vi fullt trykk på fra flere hold og fra flere departementer.
Anniken Hauglie (Høyre), 2017-03-13:
Jeg ble direkte oppfordret av komiteens leder om å kommentere noen av de problemstillingene han reiste. I mitt hovedinnlegg la jeg vekt på det som er temaet i dag, nemlig Riksrevisjonens konkrete punkter og kritikk. Når det gjelder de punktene som representanten Kolberg tok opp, kollektivt søksmål, var noe av begrunnelsen for at man fjernet den muligheten, at det var en ordning som knapt var brukt. I tillegg har det også en prinsipiell side at man kan gå til sak på vegne av noen som selv ikke ønsker at det skal gjøres. Det handlet både om at det ikke var brukt, og at det er en prinsipiell side ved hele ordningen. Når det gjelder midlertidige ansettelser, har det vært viktig for regjeringen å senke terskelen inn til arbeidslivet og gjøre det enklere for dem som står utenfor, å komme inn. Det er også bakgrunnen for at vi forenklet, eller gjorde det lettere å ansette midlertidig. Det vi nå ser, er at 30 pst. av dem som ansettes midlertidig, kommer fra arbeidsledighet eller fra studier. 50 pst. av dem får fast jobb etter ett år, 60 pst. får fast jobb etter 21 måneder. Så er vi opptatt av å følge med på utviklingen der også, for vi er, som resten av Stortinget, opptatt av at faste ansettelser skal være hovedregelen. Men foreløpig ser det ut som om dette har vært et nyttig springbrett inn i arbeidslivet for dem som står utenfor. Så gjorde jo også Stortinget innstramminger i andre enden for å unngå misbruk. Så vil jeg bare si til slutt: Trepartssamarbeidet er helt sentralt. Det er en viktig del av den norske modellen og helt avgjørende i arbeidet mot arbeidslivskriminalitet. Jeg for min del er opptatt av å ha et godt samarbeid med partene i dette arbeidet og har også nedsatt flere arbeidsgrupper og tatt initiativ overfor partene innenfor områder som er viktige i bekjempelsen av arbeidslivskriminalitet. Problemstillingene rundt innleie er et av de temaene der jeg nå har invitert partene til å være med, for å se om vi kan gjøre noen avgrensninger der som gjør at vi unngår de uheldige sidene ved innleie.