Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-06-08:
Det er med tilfredshet jeg nå kan konstatere at et langvarig arbeid med endringer i konkurs- og pantelovgivningen foreligger til behandling i Odelstinget. Det er også et omfattende lovforslag som representantene i dag skal ta stilling til. Arbeidet med revisjonen av konkurslovgivningen startet som en etterkontroll av konkursloven og dekningsloven, med opprettelsen av Falkanger-utvalget i 1990. Utvalget ble spesielt bedt om å utrede endringer for å tilføre boet mer kapital. Dette førte til at utvalget spesielt tok opp spørsmålet om innstillingsbo, og hvordan konkursbo kan tilføres midler for å styrke bobehandlingen. Utvalget kom med en rekke forslag. Departementet valgte etter en nøye avveining av hensynet til en betryggende bobehandling og panthavernes rettsstilling under konkurs å gå videre med bare enkelte av de mest vidtrekkende forslag fra utvalget. Jeg mener at den avveiningen som ble foretatt i Ot.prp. nr. 26 for 1998-99, var en riktig vurdering av disse forholdene. Jeg må likevel konstatere at justiskomiteens flertall går imot de viktigste av disse forslagene, nemlig forslaget om å innføre en regel om 5 pst. legalpant til boet. Komiteinnstillingen gir likevel i all hovedsak enstemmig støtte til de fleste av proposisjonens forslag. Dette gjelder for forslagene knyttet til forenkling av gjeldsforhandlingen og konkursbehandlingen, endringene i dekningsloven og de fleste av endringene i panteloven. Jeg er glad for det og skal i det følgende bare knytte kommentarer til de forslagene der det har oppstått dissens. Flertallet av justiskomiteens medlemmer går imot forslaget om å innføre en ordning med legalpant for å sikre midler til bobehandlingen. Arbeiderpartiets representanter fremmer forslag der Regjeringen bes om å utrede ulike måter for å sikre at det er nok verdier til å drive forsvarlig bobehandling, mens Høyre og Fremskrittspartiet vil be Regjeringen vurdere økning i rekvirentansvaret. Slik forholdet er i dag, opplever de fleste bobestyrere at boet konstant er i en meget vanskelig økonomisk situasjon. Det kreves derfor at boene tilføres midler. Både Falkanger-utvalget og proposisjonen behandler de ulike alternativene for å skaffe boet mer midler og har vurdert situasjonen slik at en ordning med legalpant vil være den beste løsningen for å gi boet mer penger å arbeide for. Det skal også bemerkes at dette forslaget fikk bred tilslutning i høringsrunden. Flere av de ordninger som er gjennomgått i proposisjonen, krever også at boet har en viss mengde midler til rådighet. Situasjonen i de fleste bo er at det ikke er midler å arbeide for overhodet. Derfor er det nødvendig med drastiske virkemidler for å skaffe boene kapital. Jeg er av den oppfatning at en ordning med legalpant ville være den beste måten for å sikre en bedre bobehandling. For det første ville en bestemmelse om 5 pst. legalpant være praktisk og rettsteknisk enkel å følge. Den ville gi en god forutberegnelighet for panthaverne. Dersom forslaget om legalpant nå ikke får gjennomslag, vil det under enhver omstendighet være nødvendig å gjennomgå disse forholdene på nytt for å foreta ytterligere vurderinger av spørsmålet om å tilføre boet midler. Jeg vil vise til at de alternativene som Arbeiderpartiets representanter påpeker når det gjelder opprettelse av forsikringsordning, spørsmål om objektivt ansvar for styremedlemmer og daglig leder og økning av rekvirentansvaret, er omtalt i proposisjonen. Arbeidet med utredning av disse spørsmålene vil imidlertid kunne ta noe tid. Bobehandlingen vil derfor fortsatt måtte oppleve krevende forhold i tiden framover. I tilknytning til forslaget som gjelder rekvirentansvaret, har jeg merket meg at Høyre og Fremskrittspartiets representanter foreslår å øke beløpet for forskuddsbetalingen som stilles til sikkerhet for bobehandlingen. En økning av rekvirentansvaret vil bety økte utgifter for offentlige konkursrekvirenter. Når det tillegges at det offentlige er konkursrekvirent i det store flertallet av de konkurser som åpnes, vil forslaget medføre en ikke ubetydelig økning i offentlige utgifter. Dessuten vil en økning av rekvirentansvaret kunne bety at enda færre private enn i dag vil begjære konkurs. Jeg mener at partene som er knyttet til næringsvirksomheten, i størst mulig grad bør være de som bærer omkostningene i forbindelse med konkurs. Dette vil i hovedsak si aktørene i næringslivet og ikke det offentlige. Når det gjelder spørsmål om endring av reglene for pantsettelse av driftstilbehør, har jeg merket meg at komiteens flertall går inn for at Stortinget ber Regjeringen fremme forslag om endringer i panteloven, slik at rettsvern oppnås ved registrering i Løsøreregisteret, i stedet for som i gjeldende rett i grunnboken. Dette vil jeg selvfølgelig følge opp. Proposisjonen peker på forhold som gjør at pantsettelse av driftstilbehør bør skje i tilknytning til den faste eiendom. Dette gjelder bl.a. hensynet til at driftstilbehør ofte danner en naturlig og funksjonell enhet med den faste eiendommen, og at gjeldende rett har enklere bestemmelser for rettsvern ved eierskifte. Jeg vil i utgangspunktet slutte meg til disse betenkelighetene i forhold til endring av rettsvernsreglene for pant i driftstilbehør. I og med at forslagene fra Falkanger-utvalget om begrensninger i factoringpant og pant i varelager ikke ble videreført, vil en endring i rettsvernsreglene for driftstilbehør faktisk føre til utvidelse av pantsettelsesadgangen. Dette trekker i motsatt retning av det som må betraktes som hovedsiktemålet med lovforslagene, nemlig å tilføre boet midler til konkursbehandlingen. Men jeg er selvfølgelig svært glad for at forenklingsforslagene som er fremmet, blir gitt tilslutning, og jeg vil selvfølgelig arbeide videre med den åpning som ligger i Arbeiderpartiets forslag, som jeg også har forstått at regjeringspartiene subsidiært vurderer å støtte.