Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2005-12-12:
Jeg skal begynne med å si at når det gjelder framtiden i Kristelig Folkeparti, er det godt å høre at man nær sagt aldri ser for seg et regjeringssamarbeid med Fremskrittspartiet. Det lover godt for framtiden. Det er mange tilnærminger til miljøpolitikken, og jeg er fryktelig godt fornøyd med at vi gjennom dette budsjettet og gjennom regjeringserklæringen har valgt den store tilnærmingen. Vi kan gjennom å utvikle teknologi og verdikjeder for CO2-rensing gjøre en innsats som vil bety noe i global sammenheng. Dette kan samtidig bli en ny næring i Norge. GSM-teknologien gikk fra oss. Dette kan bli vår nye sjanse. Det arbeidet som skjer på Kårstø, har Senterpartiet store forventninger til. Jeg har også lyst til å tilføye at som en av verdens største eksportører av hydrokarboner har Norge et særskilt ansvar for å være med og gjøre denne energikilden bærekraftig. Det er fremdeles mye ugjort igjen på miljøsiden i dette landet. Derfor er miljøbudsjettet styrket i forhold til det opplegget som Bondevik II hadde. At de partiene som la fram det opprinnelige budsjettet, synes at våre påplusninger er litt for små, og så plusser på enda litt til, får stå for deres egen regning. Etter mitt skjønn forteller det i alle fall noe om hva de synes om egne prioriteringer. Det har vært lite oppmerksomhet på kulturminnevernet i høst, på tross av at dette budsjettet representerer et av de mest betydelige og positive løftene som gjennomføres, for øvrig en videreføring av den forrige regjeringens gode arbeid på denne fronten. En av de mest betydelige ambisjonene som det legges opp til gjennom både budsjettet og regjeringserklæringen, er målet om en ny og konfliktdempende politikk når det gjelder verne- og rovdyrpolitikken. Det er med stor sorg jeg har registrert en tiltakende konflikt mellom sentrum og periferi knyttet til disse områdene. I flere tilfeller virker det som om sentrale aktører snarere har fyrt opp rundt disse konfliktene, enn å dempe dem. Dette skal nå endres. Gjennom samspill med lokale krefter på bred front, frivillig vern, gjennomgang av rovdyrpolitikken og aktiv satsing på f.eks. villreinsentre og nasjonalparksentre er det vår klare ambisjon å bygge bro mellom disse motsetningene. Akkurat dette vil være et av Senterpartiets viktigste prioriteringer innen miljøpolitikken de neste fire årene. Med det samme jeg har muligheten, vil jeg også nevne Gyro- og kalkproblematikken. Jeg har, uten å gå for langt, en bestemt oppfatning av at det er et arbeid som kommer til å bli prioritert i tiden som kommer. På energifronten har dette landet flere betydelige utfordringer, og jeg skal peke på tre sentrale problemstillinger. For det første nasjonalt og offentlig eierskap til våre vannkraftressurser: I forhold til forrige regjering og Fremskrittspartiet som ønsket et raskest mulig utsalg av norsk vannkraft, har vi det stikk motsatte utgangspunktet. Vårt mål er at det offentlige Norge skal beholde og helst øke sin eierandel i norsk produksjon. Vi har lyktes i det øyeblikket vi har etablert et robust system som effektivt sikrer at ikke en eneste norsk kilowatt vannkraft havner på utenlandske hender. Denne evigvarende naturressursen og den verdiskapingen den representerer, tilhører det norske folk, og sånn skal det fortsette. For det andre kraftbalansen: Som kjent representerer den en stor utfordring. Vi har latt markedet styre i den grad at vi er i ferd med å svelte i hjel framfor brødskuffa, for å bruke et godt trøndersk uttrykk. Alle andre land utnytter sitt nasjonale handlingsrom for å bringe orden i kraftbalansen. Denne handlingen må også på plass i Norge. Gjennom mange tiltak skal kraftbalansen tippe den andre veien. Senterpartiet mener det er et paradoks at energinasjonen Norge importerer elkraft, og ikke eksporterer. For det tredje: Mye i denne nasjonen er bygd på naturressurser, og da spesielt på vannkraft. Videreforedlingen av dette representerer mange arbeidsplasser. Det representerer verdifulle eksportinntekter, stor verdiskaping og ikke minst en annen fot å stå på i en stadig mer oljedominert økonomi. Det er viktig. Derfor trenger vi et industrikraftregime som gir norsk industri elkraft til en pris som sikrer fortsatt satsing og investering i Norge. Det er uakseptabelt for flertallet å fase ut industrien for å få orden på energibalansen. Ikke minst i Midt-Norge er dette en reell og umiddelbar utfordring. På alle disse områdene trengs det rask handling for å rydde opp i det som har vært manglende planlegging og manglende vilje fra tidligere tider. Det er behov for et fast politisk lederskap, og det er et lederskap jeg er trygg på at denne regjeringen og ikke minst statsråden representerer. Mye tyder på at utformingen av oljepolitikken i nord skal bli en av våre viktigste saker neste år. Jeg vil advare mot å forskuttere realitetene i forkant av forvaltningsplanen. Jeg har også lyst til å advare mot å sette miljø- og næringsinteressene opp mot hverandre i den grad som vi nå opplever. Om utviklingen i nord ikke skjer på miljøets premisser, settes all videre utvikling på spill, etter vår oppfatning. Men de konkrete konklusjonene må vi vente med å trekke til fakta ligger på bordet.