Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2011-10-21:
Som presidenten allerede har nevnt, handler denne interpellasjonen om kjønnsforskjeller når det kommer til utdanning. Bakgrunnen for dette er at vi vet at det er betydelige kjønnsforskjeller på mange målbare faktorer. Vi vet det fra PISA-undersøkelsen. Der er det en klar tendens til at jenter generelt gjør det bedre. Det er ikke noe særnorsk fenomen, og vi vet fra PISA-undersøkelsen at det er forskjell fra barneskolen, opp gjennom ungdomsskolen og videregående opplæring. Dette mener jeg vi trenger en stor debatt om. Jeg mener at vi kjønnstester mange deler av budsjettet. Det har vært en tradisjon i departementene i mange år. Hvordan slår de ulike tiltakene ut i forhold til kjønn – for menn og kvinner? Finner vi diskrimineringspunkter noe sted? Og så er meningen at det skal settes i verk politikk for å rette opp det. Bakgrunnen for dette er selvfølgelig at vi ønsker et likestilt samfunn. Vi ønsker at menn og kvinner skal ha like muligheter. Vi vil at alle barn skal bli møtt på samme måte, uansett hva slags bakgrunn de har. Da er det viktig at vi først og fremst får kunnskap om kjønnsforskjellene, men også at vi kan sette i verk tiltak. Vi vet en del – og det skal jeg si litt mer om – om disse forskjellene, men årsaken til at jeg tar opp dette som en interpellasjon nå, er at vi i komiteen har vært innom det ved flere anledninger. Blant annet når vi har vært på utenlandsturer, spør alle komitémedlemmene systematisk og bredt de institusjonene vi møter i de landene vi er i, om hva forklaringen kan være. Det mest oppsiktsvekkende er at mange sier at man vet ikke helt. Man kan ikke forklare hvorfor det er slik. I et land som Nederland, som komiteen nylig besøkte, har de mindre kjønnsforskjeller mellom gutter og jenter, men de kan heller ikke forklare det. Land som Finland har ganske betydelige forskjeller, og Norge har også betydelige forskjeller. Vi trenger mer kunnskap om dette, og derfor ønsker jeg at det skal være en bred debatt om det i Stortinget. Det som er mest bekymringsfullt, er at det antageligvis starter i ung alder. Alle vi som er nær barn, som er foreldre eller kjenner barn, og som er tett på med hensyn til skolen, vet at barn og unge modnes ulikt, og at det også henger litt sammen med hva slags kjønn man har. Som en rektor jeg kjenner, som tar imot ungdommene våre på ungdomsskolen, sa: Vi får ofte gutter som er som 10-åringer, både fysisk og i og for seg modningsmessig, og vi får jenter som er som 16-åringer, og de skal inn i samme klasse. Vi har et kunnskapsløft som definerer hva de skal kunne – veldig presist – og det tar kanskje ikke nok høyde for at barn utvikler seg forskjellig, og at det er mer systematisk enn det vi kanskje liker å tro. Det forskningen i hvert fall viser – for vi vet jo noe – er at det alvorlige med dette er at det er flere gutter som faller fra. Karakterforskjellene slår ut, slik at vi nå ser på karakterutskrifter fra høyere utdanning at kvinnelige studenter gjennomgående har bedre karakterer enn mannlige studenter. Antagelig skyldes det at de grunnleggende ferdighetene er bedre hos jenter allerede fra barneskolen. Allerede i 13–14-årsalderen ser vi dette. Jenter har høyere ambisjoner når de tenker på hva de skal bli, når de er 13–14 år. Den største andelen ungdomsskoleelever som ønsker å starte med høyere utdanning, er middelklassejenter med minoritetsbakgrunn. Den laveste andelen finner vi blant gutter med arbeiderklassebakgrunn. Dette forsterker seg ved fylte 15–16 år. Da har de måttet ta valg ved å tenke gjennom utdanningsplanene, og mange av dem som ønsker seg høyere utdanning, har fått et lavere ambisjonsnivå. Hva dette skyldes, er vanskelig å vite, men en forsker mener at dette kan handle om manglende informasjon om sammenhengen mellom hva man må kunne på skolen, og hva man må ha med seg fra ungdomsskolen og videregående av studiekompetanse over til høyere utdanning. Det som også er tendensen, er at det er mange flere kvinner enn menn som tar høyere utdanning. Denne tendensen forsterker seg. I 1985 var andelen lik. Etter det har den blitt vesentlig forskjøvet til fordel for kvinner. Kvinner tar de lange utdanningene innen høyere utdanning, mens menn tar de korte. Likevel er det punkter hvor det er grunn til litt optimisme, for det viser seg at karakterforskjellene mellom jenter og gutter varierer ganske kraftig fra skole til skole. Vi kjenner fra skoleforskning og nasjonale prøver at det er store forskjeller mellom skoler. Det gjelder ikke bare i Norge, men også i mange andre land. Det betyr at det er noen skoler hvor disse forskjellene er mye mindre enn på andre skoler. Det i seg selv bør tyde på at det er mulig å påvirke dette. Men hva er det med disse skolene, hvor de har funnet mindre forskjeller mellom kjønn, som er interessant å merke seg? Kjønnsforskjellene varierer etter hvor mange elever det er per kontaktlærer. Jo færre elever det er per kontaktlærer, jo mindre er prestasjonsforskjellene mellom kjønnene. Det viser seg også at mindre skoler har mindre forskjeller enn store skoler. Ifølge NOVA kan dette ha noe med læringsmiljø å gjøre, ikke minst med rådgivertjeneste, veiledning. Det var oppe i forrige debatt, men igjen viser det seg at det er et element som slår ut med én gang, både med hensyn til videre yrkesvalg og til hvordan man kan forbedre seg på skolen. Skoler med veldig tydelig fokus på kompetansemål har mindre utslag av disse kjønnsforskjellene enn andre skoler. Det samme gjelder hvis det er roligere i timen, hvis man ikke forstyrrer hverandre så mye og jobber mer konsentrert, og hvis det er høy grad av indre motivasjon. Indre motivasjon er viktig for norske elever. Det er interessant, for den ytre motivasjonen – som man f.eks. har i en del u-land, hvor mange barn ønsker å ta utdanning fordi de ellers havner i veldig fattigdom – er ikke så sterk i Norge. Her klarer man seg ganske bra, uansett. Det er indre motivasjon som får opp nivået hos norske skoleelever, og særlig kan det tyde på at det må jobbes mer med gutter når det gjelder akkurat den biten. Jeg mener også at til tross for disse punktene som NOVA har vist til, trenger vi mer forskning på det, vi trenger mer kunnskap og mer systematisk tilnærming. Jeg tror også at vi skal bruke andre disipliner enn bare pedagogikken. Jeg mener at psykologi er et fag som i større grad bør inn i lærerutdanningene. Det å forstå mer av hvordan hjernen utvikler seg, hvordan forskjellen på jenter og gutter i alderskategorien fra man er en elleveåring, til man er en 17–18 år, kan gi oss verdifull kunnskap i forhold til å sette i verk tiltak. Ved å bedre forskningen på den måten tror jeg vi kan få et mye bredere tilfang av informasjon. Jeg mener at hadde det vært motsatt, at om gruppen som hadde så høyt frafall og så stor forskjell på karakterer i sin disfavør, hadde bestått av jenter, tror jeg det hadde vært mer oppmerksomhet om det, faktisk. Dette er så alvorlig at vi ikke kan angripe det ved å si: Ja, ja, gutter og jenter er forskjellige, sånn får det være. Det er sånn vi forholdt oss til kjønnsforskjeller i gamle dager – ikke i et likestilt samfunn som vi har i Norge i dag. Derfor har jeg tatt opp denne interpellasjonen. Jeg vet at det kan være vanskelig også for kunnskapsministeren å fastslå med bred penn hva det er som er årsaken til dette, og hva vi skal gjøre med dette. Hensikten med interpellasjonen er å få en dialog og få fram konstruktive tanker i hele nasjonalforsamlingen og hos engasjerte medlemmer i utdanningskomiteen, sånn at vi får reist debatten. Kanskje kan vi gjennom det komme oss noen skritt videre.