Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-20:
Den store innbyggerundersøkelsen viser at 96 pst. av innbyggerne er fornøyd med å bo i Norge. Det viser det vi alle vet, at vi som bor i Norge, er utrolig heldige. Vi bor i et godt land, i et trygt velferdssamfunn, hvor det meste fungerer. Det er et resultat av bevisste politiske valg, gjort av kloke politikere som ville utjevne, løfte befolkningens levekår og ikke øke forskjellene mellom folk. Framlegget av kommuneproposisjonen er en del av maskineriet i dette velferdssamfunnet. Kommuner og fylkeskommuner tilføres penger, men de må gjøre jobben selv. Under stemmerettsjubileet i forrige uke sa parlamentarisk leder i Arbeiderpartiet Helga Pedersen at velferdsstaten er kvinners beste venn. Kanskje er også kommunen velferdsstatens beste venn. Det er en venn som utfører mange av de tjenestene vi forbinder med en velferdsstat, og som innbefatter et godt sikkerhetsnett for enkeltmennesket. Det gir trygghet for barnehagetilbud, slik at foreldre trygt kan være i yrkeslivet og bidra til fellesskapet. Velferdsstaten gir skolegang og utdanning. Videre har vi et offentlig helsevesen som ikke gjør forskjell på pasienten etter hvor stor lommeboka er. Vi har eldreomsorg og sosiale ordninger for dem som behøver det. Arbeidslivet er regulert, og både myndighetene, arbeidsgiverne og arbeidstakerne har gjennom et aktivt trepartssamarbeid mulighet til å finne omforente løsninger som avveier alle hensyn. Arbeidsmiljøloven er et ektefødt barn av velferdssamfunnet. Kommuneproposisjonen viser at det er inntekstvekst også i 2014 i Kommune-Norge. Realveksten vil ligge på mellom 6 og 6,5 mrd. kr. Mellom 5 og 5,5 mrd. kr av dette er frie inntekter. Av denne veksten er det satt av 1 mrd. kr til fylkeskommunene, der 0,5 mrd. kr skal gå til fylkevegene. Mange var skeptiske da en mengde riksveger ble overført til fylkeskommunene, ikke minst fylkespolitikerne selv. Nå ser vi konturene av gode vegeiere, som er i full sving med vedlikehold og oppgradering. Jeg mener at fylkeskommunene er bedre vegeiere enn staten. De er nærmere, og kan prioritere riktigere. Det er ingen lett oppgave, men her har fylkeskommunene startet bra. Det har tidligere vært meldt at kostnadsnøklene for fylkeskommunene skulle revideres i 2014. Dette utsettes ett år, og presenteres i kommuneproposisjonen for 2015. Det gjenstår ennå å utarbeide et solid grunnlag for kollektive ruter, særlig båt- og fergesektoren. For kommunene legges det opp til en gjennomgang av kostnadsnøklene i kommuneproposisjonen for 2016. Den varslede veksten for 2014 gir rom for fortsatt høyt nivå på velferdstjenestene ute i kommunene. Vi vet at kommunesektorens utgifter til demografi og pensjon er store. Derfor må sektoren tilføres flere midler. Det er bred enighet i komiteen om at gode og forutsigbare rammevilkår for kommunesektoren er viktig for landet, for lokalsamfunnene og for den enkelte innbygger, og videre at norske kommuner står i en særstilling sammenlignet med kommuner i de fleste europeiske land. 67 mrd. kr er tilført siden de rød-grønne overtok i 2005. Det er ingen liten sum. Denne summen har bl.a. gitt oss 72 000 flere sysselsatte i kommunene siden 2005. Det er ansatte som jobber i skoler, i barnehager og i eldreomsorgen, og utgjør grunnstammen i den norske velferdsstaten. De siste årene har vi hatt en massiv utbygging av barnehagetilbudet i Norge – noe av en barnehagerevolusjon. La meg komme med tall som illustrerer det på en god måte: Antall barn med plass i barnehage har økt med 62 600 i perioden 2005–2012 – en økning på 28 pst. I 2005 var 76 pst. av alle barn i alderen 1–5 år i barnehage. Nå er 9 av 10 barn i barnehage. Antall årsverk i barnehagene har økt med 45 pst. siden 2005. Når vi vet hvor mye vi har fått ut av 67 mrd. kr, kan man holde det opp mot Høyres og Fremskrittspartiets skatteletteløfter, som beløper seg fra 25 til 100 mrd. kr. Disse pengene skal ikke brukes til velferdsproduksjon, men må tas ut av statsbudsjettet. Kanskje det er noe å tenke på for ordførere fra Høyre eller Fremskrittspartiet som sliter med å få budsjettet i hop? Vi skal ikke underslå at noen kommuner strever med å få balanse i økonomien, men i løpet av de siste åtte år har det vært en enorm aktivitet i norske kommuner. Slik blir det mange nye skoler, sykehjemsplasser og ikke minst barnehageplasser. Men det blir også høy gjeld av høy utbyggingsaktivitet. Mange bygg er rehabilitert, og nye skoler og barnehager åpnes. Allikevel er ikke kommunenes økonomiske situasjon ute av kontroll, slik enkelte prøver å gi inntrykk av. En god indikator på det er ROBEK, registeret for kommuner i økonomisk ubalanse. I mai 2005, etter nesten fire år med Bondevik II-regjeringen, var 116 kommuner i ROBEK. I mai 2009, etter nesten fire år med rød-grønn regjering, var 42 kommuner i registeret, og det er en formidabel snuoperasjon. Siden den gang har tallet vært stabilt lavt, og nå er det 49 kommuner i ROBEK. Selv var jeg ordfører mens Erna Solberg var kommunalminister. Den sultefôringen norske kommuner var utsatt for da, unner jeg ingen av mine tidligere kollegaer, og heller ikke de som er ordførere nå, uansett hvilket parti de representerer. Det kommer til å bli en forskjell for norske kommuner dersom vi får et mørkeblått styre bestående av Høyre og Fremskrittspartiet. Grunnen er at Høyre og Fremskrittspartiet ønsker mindre omfordeling av skatteinntektene enn regjeringspartiene. Dette vil få store konsekvenser for kommuner som har lave skatteinntekter. Den rød-grønne regjeringen har i løpet av denne fireårsperioden ytterligere omfordelt skatteinntektene, slik at skattesvake kommuner får overført mer fra skattesterke kommuner. Begrunnelsen for det er å utjevne forskjeller kommunene imellom. Her skiller Arbeiderpartiet og den rød-grønne regjeringen seg totalt fra Høyre og Fremskrittspartiet. Vi vil ha mindre forskjeller mellom kommunene, ikke større. Utjevningen av skatteinntektene er et valg basert på ideologi og et ønske om i hvilken retning samfunnet Norge skal utvikle seg. Vi ønsker et samfunn med små forskjeller. Gjennom åtte år med en rød-grønn regjering har vi gjort endringer i det kommunale inntektssystemet for å sikre en mer rettferdig fordeling. Det har vi gjort for på en enda bedre måte å sikre muligheten for likeverdige tjenester over hele landet. Vi vet at det er store ulikheter kommunene imellom når det gjelder skatteinntekter. Ulikheter i skatteinntekter gir ulikhet i tjenestetilbud. Derfor er utjevningen større nå enn i 2005. Skattesvake kommuner har fått mer, skattesterke mindre. Det blir det en jevnere fordeling av. Høyre har stemt imot disse utjevningsforslagene. Sammenlignet med dagens inntektsutjevning ønsker Høyre en endring som fører til at de som har minst, skal få mindre, og at de som har mest, skal få mer. Beregninger som Kommunaldepartementet har gjort av Høyres forslag, viser at så mye som 90 pst. av norske kommuner vil tape på en slik omlegging. Enkelte mellomstore og store kommuner vil tape millionbeløp, noe som selvsagt vil gå ut over velferden i disse kommunene, uavhengig av om endringen skjer i løpet av ett, tre eller fem år. Høyre klager over at Kommunaldepartementets beregninger ikke er riktige, men jeg har til nå ikke sett noen egne beregninger fra Høyre som tilsier noe annet enn at konsekvensene av Høyres politikk blir slik beregningene viser. Kanskje det nå, like før valget, er på tide at Høyre viser kortene sine til norske kommuner og ikke minst til velgerne, slik at de vet konsekvensene av sine valg. Det er virkelig på tide at de ikke bare sier at beregninger gjort av departementet ikke er riktige. Vel, da må de komme fram med konsekvensene av hva deres politikk vil føre til. Derfor blir valget i høst et retningsvalg mellom skattekutt eller styrking av kommuneøkonomien, mellom rettferdig fordeling eller mer til dem som har mest fra før. Vi som representerer den rød-grønne regjeringen, ser fram til valget. Vi gleder oss til det, og vi er stolte av det vi har gjort for norske kommuner de siste åtte årene.