trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Det foregår, som representanten Reikvam sier her, en veldig stor aktivitet også med statlige midler. Blant annet har vi laget en kompetanseutviklingsplan også for faget kristendomskunnskap med religions- og livssynsundervisning med en rekke ulike kurs og tilbud, basert på at man går til en høyskole eller til et universitet og får et kurs der, eller at man er i skolesituasjonen og får det via fjernundervisning, IKT-basert læring – bruker den lokale kompetansen. Jeg kjenner ikke i detalj alle de lærere og lærerkrefter og kompetansemiljø som de ulike kursene bygger på. Men jeg anser det som et svært fornuftig forslag det som representanten Reikvam var inne på, at man også bruker folk fra ulike minoritetsreligioner, og i og for seg også fra Den norske kirke hvis det er aktuelt, til å bygge den kompetansen som trengs. De første lærerne som er utdannet etter at det nye KRL-faget kom, er ennå ikke kommet ut i den norske skolen, så her trengs det omfattende etterutdanning. Det må vi fortsette med. Etter hvert vil vi også få lærere som er utdannet for KRL-faget i sin ordinære lærerutdanning.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Jeg er glad for at jeg får denne anledningen til å si at jeg ikke har hevdet at studielånet må utbetales i fire bolker. Det jeg har sagt, er at dersom vi får til det som er Arbeiderpartiets mål, nemlig en skikkelig økning av kostnadsnormen for studentene, en bedring av studentenes levekår, bør vi muligens også drøfte om studielånet skal utbetales i flere terminer. Studentene er i en helt spesiell situasjon. De har en langt lavere levestandard enn vanlige lønnsmottakere, og de er også i den situasjonen at de får «lønnen» sin utbetalt to ganger i året. Det er ingen andre arbeidstakere meg bekjent – kanskje fins det noen unntak – som har den type lønnsordning. De fleste av oss får faktisk utbetaling hver måned. Vi har ingen konkrete forslag på beddingen i forhold til den typen endringer, som vi har tenkt å fremme for Stortinget. Vi skal ha en stor stortingsmelding om høyere utdanning nå i mars. Der vil også studiefinansieringen bli viktig, men den type endringer vil uansett først være aktuelle hvis vi først har fått til en skikkelig heving av studiefinansieringen.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Hvis representanten spør meg om jeg synes det er vanskelig å forvalte en større sum, må jeg si at jeg selv med månedlige utbetalinger av og til opplever at den månedlige utbetalingen ikke nødvendigvis strekker til helt til neste lønningsdag. Etter at jeg ble statsråd, har den situasjonen bedret seg, jeg skal innrømme det. Men jeg tror det er noe som mange opplever. Jeg tror også det er en del som opplever – det kan jeg si i forhold til min egen studietilværelse – at det å få utbetalt et beløp ved begynnelsen av studieåret og så skulle ha penger helt til desember eller til juni, av og til kan være et planleggingsproblem. Jeg er jo opptatt av at vi skal gjenreise heltidsstudenten, at studenter skal jobbe mindre deltid og mer med studiene sine. Da er vi for det første nødt til å bedre studiefinansieringen generelt, men det kan godt hende at vi, hvis vi får til en slik bedring i framtiden, også bør vurdere om vi skal gjøre studentene mer lik vanlige lønnsmottakere ved at de får «lønnen» sin utbetalt i flere terminer. Det kan neppe betraktes som noen barnehagementalitet. Jeg ønsker at studentene tvert imot skal bli mest mulig som oss andre, og ikke være en annen type menneske verken når det gjelder levestandard eller organisering.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
For det første tror jeg nok jeg skal stå meg veldig godt i en konkurranse med Fremskrittspartiet om hvem som har vært best på lånekasse- og studiefinansiering. Det er jo ikke så lenge siden Fremskrittspartiet faktisk hadde programfestet at man ville avvikle alle statsbanker, inkludert Statens lånekasse for utdanning. Nå har det blitt rettet opp i programmet, men jeg tror nok at i den konkurransen står Arbeiderpartiet seg veldig godt. Når det gjelder spørsmålet om tilbakebetaling, er det selvsagt fullt mulig for eksstudenter også i dag å betale månedlige avdrag og renter oftere tilbake til Lånekassen, så den saken skulle være løst hvis det var et spørsmål. Når det gjelder gebyrer, er det en sak som behandles i forbindelse med hvert års statsbudsjett – vi gjorde det senest i november/desember i fjor – der Fremskrittspartiet, hvis de ønsker det, kan komme med forslag når statsbudsjettet legges fram i oktober.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Det er i denne sammenheng bare å vise til Stortingets behandling av statsbudsjettet for 2001, der Regjeringens forslag om bortfall av delvis dekning av skolepenger for elever ved utenlandske og/eller internasjonale videregående skoler ble tatt til følge og fikk flertall i Stortinget. Etter forskrifter for ordningen skal statstilskudd ikke gis til elever ved skoler som får tilskudd etter privatskoleloven. Den begrensningen gjelder for statstilskudd generelt. Eksempler på den type skoler som får statstilskudd, er Røde Kors Nordisk United World College og elever ved allmenne økonomiske og administrative fag ved f.eks. Skagerak International School.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Nei, det er ikke noe arbeidsuhell. Jeg tror vi får anta at når Stortinget går med på en slik ordning, vet Stortinget hva man gjør. Det var en budsjettpost som ble kuttet. Det har selvsagt konsekvenser når budsjettposter blir kuttet, og dette var da en av de konsekvensene. Det er selvsagt slik for enhver statsråd at man helst bare skulle ha plusset på på hele budsjettet sitt, men det er nå engang ikke slik virkeligheten er. Når man skal lage et statsbudsjett, må man få pluss og minus til å gå i hop. Dette er en av de postene som ble kuttet, og det har selvsagt også konsekvenser.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Hvis Inge Lønning vil ha svar på det, bør han kanskje lese referatet fra de tidligere svarene. Det skulle være helt unødvendig å måtte gjenta svaret sitt gang på gang. Det er selvsagt slik at når man kutter i et statsbudsjett, har det konsekvenser. Det er noen som får mindre penger av at det kuttes. Jeg ser at Høyre har et forslag om 17 milliarder kr i skattelette og tilhørende kutt på det. Det har også konsekvenser for dem det rammer, om det er u-hjelp, om det er sykepenger eller hva det er snakk om. Slik er det å lage statsbudsjett. Dersom vedtaket om avvikling skal reverseres, har det en kostnad på 5 mill. kr. Det er selvsagt helt opp til stortingsflertallet neste gang man behandler et budsjett å legge inn de pengene igjen, hvis det er et annet flertall. Jeg tror vi bare får ta til etterretning at Inge Lønning er uenig i dette. Hva de andre budsjettpartnerne har ment når man var med på et kutt i den posten, får vi overlate til dem å mene forskjellige ting om i ettertid. Men det var helt klart at den reverseringen som ble gjort av kutt, var spesifikt for å dekke norskopplæring for norske elever i utlandet. Denne problemstillingen ble ikke reist av det stortingsflertallet som lagde budsjett for 2001, og ble heller ikke endret i Stortinget.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2001-02-28:
«Statsråden har gått ut og hevdet at studielånet må utbetales i fire bolker og ikke, som i dag, i to. Angivelig må dette gjøres fordi statsråden ikke mener studentene er i stand til å styre egen privatøkonomi. Dette er en form for barnehagementalitet som neppe kan begrunnes ut ifra at en ønsker ansvarlige samfunnsborgere med høyere utdanning. Har statsråden et så stort ønske om detaljstyring at han ser det riktig å øke de administrative kostnadene for utbetaling og valutakompensasjonsberegning ytterligere?»
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2001-02-28:
Jeg forstod det slik at statsråden mente at noe av problemet med to utbetalinger i året var dette med å fordele pengene utover semestrene, og da blir det jo litt underlig at det skal betales ut oftere dersom man får mer penger å rutte med. Mener statsråden det er vanskeligere å forvalte en høyere sum midler enn en lavere sum?
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2001-02-28:
Jeg har merket meg at Regjeringen ikke la frem noe forslag om å øke kostnadsrammen noe vesentlig, så i den sammenheng er det kanskje interessant at statsråden nå går ut med tanker om organiseringen av noe som han ennå ikke har foreslått. Men all den tid mye av argumentasjonen bak går på spørsmålet om planlegging og lønnsutbetaling, betyr det da også at statsråden vil tenke tanker rundt spørsmålet om termin for tilbakebetaling, og eventuelt også rundt spørsmålet om gebyrene, eventuelle purregebyrer, som det neppe ville vært lovlig for private finansinstitusjoner å innkreve?
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2001-02-28:
Eg takkar statsråden for svaret, og eg er glad for alle dei positive tilbakemeldingane som vart gitt i innlegget. Eg er òg glad for den siste understrekinga i forhold til kvinneperspektivet, for eg synest at ein del av desse sakene som eg berre kjenner gjennom media, har vore veldig urovekkande. Eg veit at statsråden ikkje skal blanda seg inn i enkeltsaker, men det er vanskeleg å sitja utanfor og la vera òg. Ein kan iallfall få informasjon og eventuelt gi uttrykk for kva ein meiner i ulike saker. Det som eg har lyst til å utfordra statsråden litt nærare på, er at eg har ei kjensle av at den gjennomgangen som skal skje, meir går på økonomistyring og ressurstilgang. Eg er opptatt av dette, men eg er òg vel så mykje opptatt av kulturen i UDI og måten UDI møter publikum på, som eg sa i innlegget mitt. Og eg føler at den gjennomgangen og også dei andre tiltaka som statsråden nemnde, ikkje er gode nok i forhold til dei tallause eksempla som eg trur veldig mange i dette huset kan koma med, for ikkje å snakka om dei vi kan få høyra dersom vi går ut utanfor. Og eg må ærleg innrømma at av og til synest eg synd på ein del av dei som jobbar i UDI, fordi det har vore massiv kritikk av dei, og det er sannsynlegvis ikkje alle som handlar som i dei historiene vi høyrer, men dei er ganske grove, og det som skjer, er ille nok. Så eg føler at vi må reinska opp og reinska ut ein del av den kulturen, og difor vil eg stressa litt meir dette med den granskinga eg ber om, ei meir uavhengig gransking. Eg ynskjer òg å utfordra politikarane frå dei andre partia her i salen, når dei vonleg skal ha innlegg etterpå, om dei støttar ein slik tanke, for eg trur det krevst for at tilliten til UDI generelt skal bli bygd opp igjen hos folk. Så la eg merke til statsråden sine kommentarar i forhold til ressurstilgangen, og at ein kanskje ikkje heilt har hatt oversikt over dei ressursane ein trong. Eg har då lyst til å stilla statsråden eit lite spørsmål på tampen av innlegget mitt. UDI hyrte PR-konsulentar for å betra imagen sin i forhold til at dei var ein «litt byråkratisk og treg institusjon», som det stod i Aftenposten. Å hyra eit konsulentfirma for å betra ein image kostar iallfall pengar, og eg spør statsråden om ho synest det er rett bruk av pengar når dei seier at dei egentleg har for få midlar og ressursar til å gjera den jobben dei skal gjera. Eg trur at ein mykje betre bruk av midlar for å retta opp dette vil vera å setta søkjelyset rett og slett på menneskebehandling i dei ulike måtane dei møter menneska på, ikkje på at dei har ein treg og byråkratisk image. Det vil vera vel så viktig som å streka under kva eit PR-byrå eventuelt skal koma fram til.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2001-02-28:
Fyrst har eg lyst til å takka for engasjementet i interpellasjonsdebatten frå både statsråden og dei andre som har deltatt. Eg trur det er mange som føler frustrasjon, ikkje minst sjølvsagt ein del av dei tilsette i UDI. Difor er eg nok litt skuffa over at statsråden ikkje kunne seia at ho ynskjer seg ei gransking. For eg trur at gjennom ei gransking kunne dei som gjer ein god jobb, blitt reinvaska, og ein kunne fått eit meir effektivt UDI som møtte folk på ein god måte – ein kunne fått ein ny start. Eg håpar inderleg at statsråden vil tenkja nøye gjennom det ein gong til. Så vil eg få kommentera det som representanten Bjørnstad sa, han meinte at gjennomgangen frå statsråden stort sett gav svar på mine utfordringar. Det gjer den til dels, men altså ikkje fullt ut. Det vil eg understreka. Eg har òg lyst til å ta fram det ein del har vore inne på, nemleg at veldig mange saker ligg i same bunke. Når to menneske er gifte og bur i Noreg, må dei då venta i årevis på å få arbeidsløyve, når dei skal leva her hos oss og ynskjer å gå ut i jobb, t.d.? Når foreldre, kanskje ein norsk og ein utanlandsk ektefelle, har eit barn i eit anna land, må det då gå eit år, eller meir enn det òg, før det barnet kan koma til Noreg? Når nokon skal ha eit turistvisum på ti dagar, må dei venta så lenge på det visumet at billetten faktisk er gått ut før dei får svar? Vi har mange slike tilfelle, og det eg håpar statsråden kan gjera, er å senda det signalet til UDI at ein bunke ikkje er ein bunke. Den må sorterast, slik at dei tinga som tar lang tid, og som skal ha ei grundig handsaming – som vi alle er einig i – får ligga i ein bunke, mens dei som er kurante, kan ein få igjennom òg utan at ein journalist frå ei avis skal ringa og spørja etter resultatet. For det er ein del av gamet slik det er i dag, at får du ein journalist til å fokusera på akkurat di sak, ordnar ho seg kanskje med ein gong, og dei som svarar deg, er til og med høflege når du ringer. Eg har òg lagt merke til – berre som ein kuriositet – at nesten alle partia har deltatt i debatten. Det er eitt parti som ikkje føler dette interessant nok når det gjeld eit elles stort engasjement i forhold til innvandrar- og asylpolitikk. Dei har ikkje vore her. Det blir òg lagt merke til i forhold til det engasjementet som dei viser på heile dette saksfeltet.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Det er sjølsagt at folk som tar kontakt med eller ringer til UDI, skal bli møtt på en høflig og skikkelig måte. Så kan det hende at det fins enkeltepisoder og enkelteksempler i UDI – slik det dessverre gjør på en del andre arbeidsplasser også – på at det ikke fungerer bra nok, og det bør det jobbes videre med. Men i en debatt hvor det blir såpass opphetet som dette har blitt, vil jeg advare mot at en skjærer alle over én kam – og jeg oppfatter heller ikke at representanten Svarstad Haugland gjør det – for de mange ansatte i UDI gjør en svært god jobb, jobber svært mye, en del av dem nesten helsa av seg, er under et veldig sterkt press både fra enkeltpersoner, organisasjoner, media, oss politikere osv. Jeg vil derfor at det skal være med som et bakteppe. Men det er selvfølgelig slik at folk skal bli møtt med respekt og tillit, det skal være tilgjengelighet, og det skal være mulig å nå fram og få et høflig og skikkelig svar på det en spør om. Nå er situasjonen den, fordi en har kommet slik på hæla i forhold til saker som har ligget der lenge, at det så å si hver dag er mellom 2 500 og 3 000 telefoner til UDI. Og det sier seg sjøl at mange av disse da er spørsmål om hvor saken ligger, det er purringer osv., som igjen tar tid fra dem som egentlig burde sitte og behandle saker. Så det blir på en måte en ond sirkel, som vi må prøve å komme ut av. Jeg ønsker å jobbe videre sammen med UDI med å gjøre det en kan for å forbedre det som dreier seg om tilgjengelighet og service overfor publikum, for det er ikke i alle sammenhenger bra nok. Men når ikke det blir tatt opp direkte i den gjennomgangen jeg har bebudet, som et hovedfokus der, er det fordi jeg mener for det første at det haster å gjøre noe med dette litt fortere, og for det andre er det en del tiltak som jeg tror kan gjøres som man ikke egentlig trenger en egen gjennomgang for å få svar på. Så jeg mener at det ikke er behov for en egen granskning av UDI. Jeg mener den gjennomgangen som er bebudet, og som vi nå jobber med – og det er mange som har meldt seg, som gjerne vil foreta en gjennomgang av UDI hvor vi både ser på økonomistyring, saksbehandlingstid, om ressursene står i forhold til behovet – vil være tilstrekkelig. Samtidig må en parallelt jobbe med de tingene som representanten Svarstad Haugland var opptatt av i forhold til å forbedre det som dreier seg om tilgjengeligheten og hvordan folk blir møtt i UDI. Og da er det et prosjekt om service i utlendingsforvaltninga som viser at UDI ikke har et godt nok servicenivå, og jeg ønsker i et samarbeid med dem å følge det videre opp. Men jeg mener altså at det ikke er behov for en ytterligere granskning utover den gjennomgang som nå skal iverksettes for å greie å få gjort noe med det som jeg tror vi faktisk er enige om, at en del tiltak bør iverksettes utover det som allerede er varslet.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
La meg først si at jeg er glad for engasjementet i saken, der jeg opplever at et bredt flertall i Stortinget er enig med oss i at vi er nødt til å få saksbehandlingstida ned, at vi skal være sikre på at folk blir møtt på en skikkelig og ordentlig måte, at økonomistyringa er som den skal være, og at dette fungerer slik som vi ønsker det skal gjøre. For meg er det slik at det er resultatet som teller. Og når jeg setter i gang med den gjennomgangen som er bebudet, er det også fordi jeg er veldig åpen i forhold til å snu alle steiner, i forhold til å gjøre situasjonen bedre. Da mener jeg at det er den måten vi bør gjøre det på, og at vi setter eksterne til å gjøre den jobben. Så tror jeg at representanten Dørum har helt rett i det han sa i sitt innlegg, nemlig at også Stortinget har vært med på å skape kryssende forventninger til UDI, som Stortinget altså må være med og ta et ansvar for, for vi har alle, nesten uansett hvilket parti vi representerer, sagt at UDI skal prioritere både det ene og det andre på en gang uten å ha satt spørsmålstegn ved om UDI også har de nødvendige ressurser til å gjøre den jobben. I tillegg til det er det et faktum at det de tre siste årene har kommet over 29 000 asylsøkere til Norge, mens det fra 1995 til 1997 kom 5 500. Det er altså en dramatisk endring i forhold til arbeidsoppgaver for UDI. Og da må vi nok også ta en større debatt i en annen sammenheng, om forholdet mellom rettssikkerhet, saksbehandlingstid, kontrollnivå osv., for det er klart at det henger også sammen med den totale situasjonen. Men la det være helt klart, jeg er ikke fornøyd med den situasjonen som er pr. i dag. Det er heller ikke UDIs ansatte eller ledelse, og jeg mener at vi må gjøre dette konstruktivt i fellesskap for å finne løsninger. Så vil jeg svare Svarstad Haugland helt kort på det jeg ikke rakk i stad, om det som ble tatt opp her om bunker. Jeg tror fortsatt det er en vei å gå i å se på om det går an å sortere sakene på en litt annen måte. Men når det gjelder det som vi kanskje oppfatter som såkalte kurante saker, f.eks. familiegjenforeningssaker, kan noen av dem være kurante, men slett ikke alle. Vi har også sagt at det er andre ting vi må ta hensyn til. Vi må sørge for at barna kobles med dem de skal kobles med, vi har sagt at vi vil forhindre tvangsekteskap, bigami osv. Det krever også at man sjekker noe mer. Jeg tror som sagt det er mulig å sortere noe bedre enn det som er situasjonen i dag, men det er ikke alt som virker enkelt som er like enkelt, når vi snakker om kurante saker. Når det gjelder spørsmålet fra Svarstad Haugland omkring konsulentfirmaet som UDI har engasjert, er det så vidt jeg husker slik at de skal betale ca. 100 000 kr til det konsulentfirmaet. Dette gjøres jo fra tid til annen i mange organisasjoner, i mange etater, og jeg tror vel kanskje UDI er en slik organisasjon hvor det er behov for både litt råd og hjelp til hvordan man skal håndtere mediesituasjonen. Ellers er det veldig mye annet jeg også skulle ha svart på, men av hensyn til tida får jeg be om å komme tilbake til det ved en senere anledning, eller ta det bilateralt etter at debatten er over.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
La meg først si at jeg er fornøyd med at en fra 1. januar i år har fått et enhetlig ansvar politisk og administrativt for utlendingsforvaltningen; det gir i hvert fall i utgangspunktet en bedre mulighet for styring. Så vil jeg innledningsvis også si at jeg er tilfreds med den måten statsråden har tatt tak i en god del av problemene i UDI på, som ikke er av ny dato, men som helt klart har forsterket seg den siste tiden. Og jeg vil bare fastslå at det ikke fungerer godt nok i UDI i dag. Det er for lang saksbehandlingstid, det synes som om alt havner i samme bunken, uavhengig av om det er enkle eller vanskelige saker. Tilgjengeligheten må bli bedre for publikum, og en skal heller ikke legge skjul på det statsråden nå tok opp i sitt siste innlegg her, at situasjonen selvsagt legger et stort press på ansatte som gjør en god jobb i forhold til de arbeidsforhold de har. Men jeg vil fastslå det aller viktigste perspektivet, og det er at UDI forvalter et viktig område, et avgjørende område for enkeltpersoners situasjon og framtid. Og UDI og vår utlendingsforvaltning skal møte enkeltindivider med en rask behandling i tråd med lov og regelverk, og jeg ser jo at det her ofte er en sammenblanding når det gjelder å forvalte dagens lov- og regelverk og synspunkter på hva lov- og regelverket egentlig burde være. Jeg sa innledningsvis at jeg var tilfreds med den måten statsråden har tatt tak i en del av problemene på, og selvsagt er det innlysende at forbedringer her ikke nødvendigvis kan skje over natten. Statsråden har varslet en bred gjennomgang av lovverket og en forenkling og oppmykning av regelverket. Det ble også meddelt kommunalkomiteen da det ble redegjort for situasjonen i UDI den 13. februar. Jeg har tro på at de grep som er lansert, vil bedre situasjonen – ja, jeg forutsetter faktisk at så vil være tilfellet. Det vil nå bli foretatt en gjennomgang av UDI. Jeg anser dette langt på vei som et svar på de forhold interpellanten var opptatt av, og ser en slik gjennomgang som en positiv og tilfredsstillende løsning. Så vil vi avvente tilbakemelding om resultatet av gjennomgangen og initiativ som krever Stortingets medvirkning. For det er resultatene som kan styrke tilliten til utlendingsforvaltningen, ikke hvordan denne gjennomgangen skjer. Det må først og fremst resultere i en raskere avklaring og bedre oppfølging for enkeltindivider som er avhengige av UDIs og myndighetenes avgjørelse.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2001-02-28:
Jeg vil gjerne slutte meg til det representanten Bjørnstad nettopp sa. Jeg vil understreke at en viktig bit når folk møter UDI, er at man får følelsen av at den saken vedkommende representerer, den er man genuint opptatt av – altså at man ikke bare er én av 20 000 eller hvor mange det måtte være. Det er viktig at man skiller mellom de enkelte henvendelser til UDI, slik at man kommer i undergrupper, og at vanlige og enkle visumsøknader ikke skal måtte vente fordi det er mange andre tunge og vanskelige saker som går foran i køen. Det skaper vanskelige og uholdbare situasjoner. I tilknytning til det statsråden har svart når det gjelder bruk av kilder, med tanke på hvilke forhold man kommer fra og hvilke forhold man sendes tilbake til ved eventuelle avslag, har jeg dessuten lyst til å understreke at jeg i mange sammenhenger, da dette lå under Justisdepartementet, har forsøkt å tre bakom de ytre forholdene, fordi svarene alltid har vært de samme, slik statsråden også nå fortalte oss. Man har sine samarbeidspartnere, og departementet har sine egne og følger opp i forhold til dem. Likevel får vi klare tilbakemeldinger fra organisasjoner og enkeltpersoner bosatt i land som mennesker sendes tilbake til, som forteller at denne personen, denne familiefaren f.eks., som er sendt tilbake til vedkommende land, han er arrestert og torturert – kanskje med bakgrunn i at han har forlatt den muslimske tro, har konvertert til kristendommen eller med andre begrunnelser. Svaret man får, er at han er arrestert på grunn av politisk aktivitet, og at han har sviktet sitt eget land. Jeg skulle ønske at man ikke bare ble ferdig med saken når saksbehandlingen i UDI var over, men at man kunne følge mye nøyere med på hva som skjer når en person er sendt tilbake. Og er det da åpenbart ut fra det som skjer, at også vedkommendes ektefelle og barn trenger beskyttelse i Norge, vil disse da kunne få det? Det synes jeg er problemområder som også må tas med når man gransker UDI.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2001-02-28:
UDIs sendrektighet er dessverre et sørgelig eksempel på ineffektivt byråkrati, det er en arrogant direktorialmakt og lav serviceinnstilling og i tillegg en mangelfull økonomistyring. Det er positivt at statsråden tar initiativ til en gjennomgang av UDI, men jeg synes at statsråden signaliserer et for lavt ambisjonsnivå både hva angår tempo og tiltak. Hvis vi ikke snart får UDI til å fungere tilfredsstillende og får utlendingsregelverket drastisk forenklet, står vi i fare for å ramme Norges fremtid. Vi trenger sårt å gjøre Norge til et attraktivt land å arbeide i for mennesker fra andre land. Det gjør vi ikke når saksbehandlingssystemet i UDI går i stå. Det er slik at en fotball- eller basketballspiller gjerne får arbeidstillatelse i løpet av et par uker, mens en vanlig arbeidssøker må vente i 10-15 måneder. I Tromsø ventet en iraner på svar om arbeidstillatelse i ti måneder. Da avisen Nordlys i Tromsø ringte UDI, fikk de løst saken der og da. Slik bekrefter UDI at det er en tilfeldig saksbehandling som går på rettssikkerheten løs for enkeltmennesker. Selv kjenner jeg godt en sak hvor en sudansk mann som er gift norsk, har ventet på reisedokumenter i ett år, til tross for at UDI opplyste at det var to-tre måneders saksbehandlingstid. Nå sier UDI 15 måneder. Det vitner om at man ikke har oversikt. Dagsavisen for 3. september i fjor slo fast at hvite får raskere saksbehandling enn mørkhudede, for mens amerikanere og europeere får svar på søknader etter fire-fem måneder, må afrikanere og asiater vente over ett år. UDI har med andre ord forstoppelse. Saksbehandlingstiden øker til tross for økte ressurser. Årsaken ligger sannsynligvis både i organisatoriske problemer, i for komplisert og detaljert saksbehandling, og i at stortingsflertallet har lastet nye oppgaver på UDI. Det er en for omstendelig søknadsprosess, og det er for mye fokus på kontroll fremfor effektivitet. Her trengs sterkere lut enn det statsråden tydeligvis legger opp til, og i Høyre mener vi at både lovverk og regelverk er overmodent for nytenking tilpasset et flerkulturelt Norge som også må gjøre seg mer attraktivt for utenlandsk kompetent arbeidskraft for å møte vårt eget arbeidskraftbehov. Statskonsult la for over et år siden frem ti forslag til omorganiseringer, og de er bare delvis gjennomført. Høyre har fremmet forslag om drastisk forenklede regler for arbeidsinnvandring, for det er intet mindre enn skam for Norge at vi har kommet i den situasjonen som UDI har brakt oss i. Og det kreves handlekraft for å strømlinjeforme UDI, slik at de kan ivareta oppgavene på en langt bedre måte enn de makter i dag. Mange venter spent på det statsråden varsler. Kontroll- og konstitusjonskomiteen har vurdert behovet for en granskning av UDI, men har utsatt det inntil videre for å se håndteringen av det som statsråden skal gjøre.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2001-02-28:
Når talet på søknader som skal handsamast i UDI, aukar, medfører det utfordringar som vi òg må finne løysingar på. I 1999 tok dåverande regional- og kommunalminister Odd Roger Enoksen initiativ til ein gjennomgang av situasjonen. Statskonsult sin rapport kom i januar 2000. Også UDI har etter det eg veit gjennomgått organisasjonen, og òg føreslått tiltak. Etter det eg veit, er nokre av desse tiltaka gjennomførde eller i ferd med å bli gjennomførde. Det er positivt, men det er tydeleg at dei tiltaka som er iverksette, ikkje er gode nok eller tilstrekkelege. Det kan vi slå fast når vi stadig får eksempel på urimeleg lang sakshandsamingstid i enkeltsaker. Det er ikkje bra nok når vi i media får overskrifter som «Har ventet på UDI i halvannet år», eller «15 måneder å vente». Det er enkeltlagnader bak alle enkeltsakene, og det er umenneskeleg å måtte leve med utryggleik i årevis før sakene blir avgjorde. Eg har forstått at statsråden vil ha endå ein gjennomgang av UDI. Det er vel og bra, men spørsmålet er: Er det fleire gjennomgangar vi treng? Kanskje er det gransking, som representanten Svarstad Haugland har vore inne på, vi treng, når vi stadig får nye gjennomgangar utan at det fører til dei store resultata? Så er spørsmålet: Kva skjer i mellomtida? Forbetringane kan ikkje vente for lenge, det går både på sakshandsamingstid og òg på den måten som ein møter menneska bak søknadene på. Slik handsamingssituasjonen er i utlendingssaker, er det nesten freistande å bruke ordet pinleg. Eg trur det må finnast nye måtar å arbeide på. Kan det t.d. gjerast meir for å rydde i og sortere sakene? Svært mange saker er kurante når dei fyrst blir tatt tak i, t.d. gjenforeiningssaker. Då er det grunn til å stille spørsmålet om det i kurante saker kan vere aktuelt å delegere større ansvar til t.d. ambassadane våre. Det er òg viktig at departementet er i forkant av situasjonar som kan oppstå. Ein slik situasjon gjeld kosovoalbanarane. Kosovoalbanarane har fått tilbod om 15 000 kr dersom dei reiser heim før 1. mars. Men svært mange har ikkje fått søknadene sine om opphald i Noreg avgjorde før 1. mars. Eg vurderer det som naturleg at dei som ventar svar på søknadene, ikkje reiser før svaret har kome, sjølv om det blir etter 1. mars. Her bør det vurderast å la repatrieringstilskotet stå ope til søknadene er ferdig handsama. Situasjonen i dag, m.a. med den lange handsamingstida, er uverdig. Raskare avgjerd i dei mange utlendingssakene vil vere positivt for UDI sitt omdømme, og ikkje minst positivt for dei personane sakene gjeld.
Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2001-02-28:
I likhet med interpellanten mottar SV en rekke henvendelser fra mennesker som opplever at de «møter veggen» i UDI. Også vi opprøres av saker i media som beskriver uforståelige avslag på visum og hjerteløse avslag på søknad om asyl eller opphold på annet grunnlag. For få dager siden var det oppslag om mennesker som av uforståelige grunner venter og venter på svar på søknad om familiegjenforening for å få små barn hjem til seg. Nå er det ikke rimelig å laste UDI for alle utlendingssaker som opprører oss. Svært ofte er det politiske årsaker som ligger bak, dvs. en urimelig streng innvandringslovgivning. Det er derfor positivt at også lovgivningen skal gjennomgås. Men dessverre er det ofte behandlingen i UDI som framstår som urimelig, særlig med hensyn til saksbehandlingstid. At det er reist tvil om økonomiforvaltningen i UDI, er også svært urovekkende. Som statsråden selv har påpekt, er det helt avgjørende at folk har tillit til at de midler som avsettes f.eks. til mottak av asylsøkere, brukes på en riktig måte. På denne bakgrunn er det derfor veldig positivt at statsråden har varslet en full gjennomgang av UDI ved hjelp av eksterne konsulenter. Det er også varslet en rekke mer kortsiktige tiltak for å få saksbehandlingstiden ned. SV vil understreke at disse kortsiktige tiltakene må settes i verk raskt. Det er ingen grunn til å vente til etter en har hatt en gjennomgang av hele systemet. SV forventer at en grundig gjennomgang av UDI munner ut i tiltak som kan gi løsninger på de problemene vi har sett. Jeg vil også si meg enig med representanten Svarstad Haugland som sier at en også må se nærmere på den kulturen som tydeligvis råder i UDI. Jeg vil kort peke på noen momenter som SV mener bør vurderes i sammenheng med gjennomgangen. For det første mener vi at en bør foreta et klart skille mellom vanlige utlendingssaker og asyl- og flyktningsaker. For det andre mener vi at utenriksstasjonene burde kunne håndtere en del av de mer kurante sakene, og også at politiet kunne ta hånd om kurante saker. Et mer generelt perspektiv som må vurderes, er om utlendingsforvaltningen i dag lider av et overdrevet kontrollbehov. Det kan til tider virke absurd at så mye ressurser skal settes inn på å forhindre at utlendinger får opphold i et land som sårt trenger flere hender i arbeid og flere unge mennesker for å unngå en skjev alderssammensetting. Til sist vil jeg ta opp en bekymring for det arbeidet som skal skje i utlendingsnemndene. Etter SVs mening er det uheldig at ikke disse nemndene skal utstyres med klarere mandat og veiledning. Etter vår oppfatning innebærer det en politisk ansvarsfraskrivelse når nemndene alene skal bli sittende og vurdere f.eks. hva som er sterke menneskelige hensyn. Dette vil stille nemndsmedlemmene i en svært vanskelig situasjon, og jeg vil derfor be statsråden om å vurdere hvordan nemndenes arbeid med å fortolke lovgivningen kan gjøres enklere.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2001-04-24:
Eg vil fremja eit privat forslag på vegner av Erna Solberg, Torbjørn Andersen, Magnhild Meltveit Kleppa, Karin Andersen, Terje Johansen og meg sjølv om nærmare undersøkingar av konkurranseforholda med bakgrunn i situasjonen i daglegvaremarknaden.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-24:
Det er viktig å støtte og fremme kultur og kreativitet i skolehverdagen. Dersom Den kulturelle skolesekken også er ment som en del av den ordinære skolen, er det grunn til å stille spørsmål om innenfor hvilke fag og fagplaner vi skal finne plass. Vi vil minne om at det finnes mye kultur og mange kulturytringer utenfor Kulturdepartementet, og ikke minst utenfor Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet. Vi mottar stadig fortvilte hjertesukk fra lærere som ikke får utvikle egne læringsopplegg, som er bundet på hender og føtter av læreplaner som gir altfor lite rom for nettopp kreativitet. Elevorganisasjonene uttalte nylig at elever skremmes fra læreryrket fordi det oppfattes som kjedelig. Flere forsøk i skolen får avslag fra departementet fordi de ikke tar sikte på endringer i nasjonalt regelverk. Det er på tide med kreativitet i hele skolen. Faktum er at det finnes en masse kreativitet, men ofte får den ikke lov til å utfolde seg fordi læreplanene, de tradisjonelle fagplanene, fyller hele skoledagen. Det er viktig å sikre at alle skolebarn, uansett hvor de bor i landet, skal få stimulans til å utvikle et aktivt og positivt forhold til et bredt repertoar av kulturytringer, og vi må gi skolene spillerom. La oss ikke finne på å meisle ut et felles nasjonalt kulturpensum. Jeg viser til rapporten «Kulturskolen – kunststykket i kommunenes satsing for et rikere lokalmiljø», der et av forslagene er å utforme en nasjonal læreplan for kulturskolene. Dersom dette betyr en læreplan i dagens form og med dagens detaljeringsgrad, frykter jeg for engasjementet hos lærerne. SV har for mye respekt for lærerstanden til å ønske en slik detaljstyring av innholdet. SV håper at statsråden vil åpne for lokale initiativ og lokalt definert innhold. Vi har nok av eksempler på at Regjeringen holder fast på et nasjonalt definert lærestoff og er svært tilbakeholden med å godkjenne ulike forsøk i skolen som nettopp har til hensikt å fremme kreativitet. Den kulturelle skolesekken er en sjanse, og vi må ikke prøve å utvikle nasjonale læreplaner på denne delen. Så er det også grunn til å minne om at det er sammenheng mellom kultur og at dette koster penger. Vi forutsetter at de gode intensjonene som er kommet til uttrykk her, blir fulgt opp i budsjettbehandlingen. Et kraftig løft for utdanningssektoren er nødvendig, og det ville være det beste tiltak for å stimulere Den kulturelle skolesekken.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2001-04-24:
Videregående skole har ansvaret for å utdanne fagarbeidere også i små og verneverdige håndverksfag. Komiteen har tidligere uttrykt bekymring for rekrutteringen til disse fagene og har sagt at det er av stor verdi at den fagkompetansen disse fagene representerer, blir tatt vare på, og at denne kompetansen kan bli dokumentert gjennom fag-/svennebrev. Dessuten er det pekt på at opplæringen må være praktisk orientert. Det har tatt tid å få dette på plass. Marit Tingelstad hadde en interpellasjon om dette i oktober 1998. Daværende statsråd Lilletun responderte positivt på den og nedsatte en arbeidsgruppe for å se på utdanningstilbudet. Det ble så utarbeidet en innstilling, som ble sendt ut på høring i fjor. Kristelig Folkeparti mener det er på tide å få etablert etter- og videreutdanningstilbud og også grunnutdanning innenfor bygningsvern, og vi ser fram til at departementet kommer tilbake med et opplegg for organiseringen i løpet av dette året.
Petter Løvik (Høyre), 2001-04-24:
Eg vil begynne med å gi ros til representanten Tingelstad, som endå ein gong har tatt opp eit tema som eg veit ho brenn for, og som fleire av oss deler interessa for. Høgre er også bekymra for rekrutteringa av handverkarar med kunnskap og innsikt i bevaring av eldre bygningar. Derfor synest eg det er veldig gledeleg at det er ein samla komite som meiner at det er behov for å legge til rette for meir systematisk etter- og vidareutdanningstilbod også på nivået utover fagbrevet. Når det gjeld hovudkonklusjonane, er komiteen, som saksordføraren sa, samla, men her er eit par små forskjellar som eg har lyst til å utdjupe aldri så lite. Fleirtalet meiner at det er mange grunnar til at både høgskule og teknisk fagskule bør ha ansvaret for å ta vare på og utvikle desse faga. Komiteen sine medlemer frå Høgre og Framstegspartiet minner i denne samanhengen om at Stortinget nettopp har vedtatt av vi skal ha ei ny retning i høgare utdanning, eit fagskuleutdanningsnivå som ikkje er eit mellomnivå, men som er ein parallell til høgare utdanning. I og med at dette skal vere den praktisk retta delen av høgare utdanning, finn vi det naturleg, som vi har sagt i merknadene, at etter- og vidareutdanning blir lagd på dette nivået. Likevel, vi har ikkje problem med å slutte oss til det som er hovudkonklusjonen frå ein samla komite, der vi ber departementet kome tilbake til denne saka med eit forslag i løpet av år 2001. Vi sluttar oss fullt og heilt til dette, og vil då også kome tilbake til korleis dette tilbodet best kan organiserast.
Petter Løvik (Høyre), 2001-04-24:
Eg sluttar aldri å undre meg over avstanden mellom retorikk og handling etter å ha høyrt fem arbeidarpartirepresentantar og samanlikna dette med kva dei reelt har gjort. Under budsjettbehandlinga hausten 2000 gjekk komitefleirtalet, alle unnateke Arbeidarpartiet – alle unnateke Arbeidarpartiet – inn for at Regjeringa skulle legge fram ei sak for Stortinget med utgangspunkt i den utgreiinga som er debattert i dag, Eikemo-utvalet si innstilling frå 1999. Fleirtalstilrådinga kom som eit resultat av eit Høgre-initiativ. Arbeidarpartiet gjekk imot dette, og meinte at dei fleste av forslaga frå Eikemo-utvalet er innspel til kommunane. Forslag som eventuelt skal følgjast opp på statleg nivå, kunne likevel leggast fram for Stortinget. Eg synest derfor at det er positivt at representanten Lind no tar fatt i denne saka og utfordrar statsråden på den lunkne og halvhjarta haldninga som Arbeidarpartiet har vist i denne saka. Så til realitetane i kultursatsinga i skulen. Representanten Oppebøen Hansen sa at eigendelsatsane er for høge, og representanten Lyngstad følgde opp dette. Men då er det grunn til å minne om at Høgre vart ståande heilt åleine om eit forslag i budsjettet sist haust om å auke timesatsen for musikk- og kunstskular, ei sak som er ei hovudsak for Kulturskolerådet. Satsen er ikkje regulert dei siste ti åra, og det er sannsynlegvis det viktigaste enkelttiltaket vi kan gjere for å få ei større utbreiing av kultur- og musikkskular til norske elevar. Den store gimmicken i samband med Kulturdepartementet sitt budsjett var forslaget om ein kulturell skulesekk, som etter førehandsreklamen skulle innebere ein heil revolusjon når det gjeld å bringe kunst og kultur inn i skulekvardagen. Det vart foreslått 15 mill. kr, men budsjettforslaget nemnde ingenting om korleis pengane skulle brukast, anna enn at ein skulle utarbeide ei brosjyre. Regjeringa sitt forslag fekk blanda mottaking i Stortinget. Høgre ville auke løyvingane til 30 mill. kr og bruke midlane til oppsøkjande kulturaktivitet i skulen. Så direkte til interpellasjonen frå representanten Lind. Det er vanskeleg å sjå kva samanheng det er mellom Den kulturelle skulesekken og dei kommunale kultur- og musikkskulane. Same korleis ein tenker seg skulesekken brukt, må vel dette innebere at ein skal treffe kvar einaste elev med tiltak som nødvendigvis må ha ad hoc-karakter. Kultur- og musikkskulane vil vel på si side vere avhengige av faste opplegg som varer lenger, samtidig som det vel dessverre er ein illusjon å tru at kultur- og musikkskuletilbodet vil vere til for alle elevar, sjølv om dette måtte vere ønskjeleg. Ei styrking av kultur- og musikkskuletilbodet vil i alle høve vere ei viktig oppgåve for Høgre i åra framover, og eg håpar inderleg at Arbeidarpartiet no vil følgje opp dette i handling, på bakgrunn av alle dei flotte orda vi har høyrt også i dag.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2001-04-24:
Målet med Den kulturelle skolesekken er å styrke og utvikle samarbeidet mellom grunnskolen og kulturlivet i kommunene, sier Regjeringen. Jeg merket meg at det var kulturministeren som fremmet forslaget om Den kulturelle skolesekken i fjor høst. Det er fristende å spørre om dette bunnet i at det var tynt med andre nye ting i det framlagte forslaget på kultursektoren. Men i dag får altså utdanningsministeren sjansen til å si hva han ønsker seg fra denne sekken. Jeg viser til at Senterpartiet i budsjettdiskusjonen mente at midlene som ble foreslått til kultursekken, kunne ha vært nyttet på bedre måter. Vi burde f.eks. løfte tilskuddssatsen til kulturskolene, som har vært uforandret i ti år, slik at flere elever kunne nytte seg av de tilbudene som de kommunale kultur- og musikkskolene gir. Hva mener egentlig Arbeiderpartiet om dette? Ideen om Den kulturelle skolesekken fikk statsminister Stoltenberg øyensynlig fra et tiltak i Sandefjord. Ifølge St.prp. nr. 1 fra Kulturdepartementet lovet han i en tale i Bergen sist sommer at alle barn skulle få en slik ryggsekk. Den skulle inneholde møter med levende musikk og teater, møter med fortid og nåtid i det lokale samfunn – noe som også er relevant for den forrige saken. Det er ikke noe å si på målsettingen, men hva blir resultatet? Det gjenstår å se. I siste utgave i KUFAktuelt står det at det skjer mye bra i kommunene, men «Likevel er det behov for å samle prosjektene i én modell fordi tilbudene til barn i dag er skjevt fordelt». Mener Arbeiderpartiet å styre kommunene inn i én modell, eller hva er forklaringen på dette utsagnet? Lokale variasjoner, sa interpellanten, var viktig, og det er jeg enig i. Hva vil vi da med det lokale sjølstyret hvis det skal lages én modell for den kulturelle skolesektoren? Ifølge en e-post som komiteen har mottatt fra Norsk Kulturskoleråd, håper de at «debatten omkring «den kulturelle skolesekken» – for alvor vil bidra til å rette søkelyset mot kulturskolens plass i denne storsatsingen». Norsk Kulturskoleråd sier for øvrig videre: «Det er for oss komplett uforståelig at et skoleslag som aktivt har arbeidet med kunst og kultur i skolen – i nært samarbeid med fritidskulturlivet og det øvrige skoleverk – ikke, på noe tidspunkt, er blitt involvert i Kultur- og Utdanningsdepartementenes nasjonale satsing på kultur i skolen. Et arbeid som det internasjonalt er blitt lagt merke til, og som har gitt Norge hedersbetegnelsen «Musikkskolelandet».» Det skal bli interessant å høre statsrådens syn på hvorfor ikke fagorganet Norsk Kulturskoleråd var tatt med på råd i Regjeringens satsing. Ifølge KUFAktuelt er dette rådet heller ikke tatt med i arbeidsgruppen som skal lage en idékatalog. Det er oppsiktsvekkende. Det er veldig positivt at kultur i skolen settes på dagsordenen. Læreplan 97 er svært ambisiøs på dette området, men det er langt igjen før en kan å få gjennomført intensjonene. Da må det til mer penger til kommunene.
Rikke Lind (Arbeiderpartiet), 2001-04-24:
Det er godt å høre at Regjeringen og statsråden har så stort engasjement for nettopp dette området. Det gir grunn til å tro at noe kan skje i positiv retning, slik at vi kan komme et skritt videre på veien mot et bedre musikk-, kultur- og kunsttilbud til barn og unge. Når det gjelder oppfølging av Eikemo-utvalget, er det selvfølgelig alltid dette med det kommunale selvstyret. Dilemmaet man som stortingspolitiker står overfor, er ønsket om å ha styring med og likhet i tilbudene ute i kommunene å ha rom for de lokale variasjoner og ha tillit til det lokale selvstyret. Jeg er enig i det Regjeringen og statsråden legger opp til når det gjelder det lokale selvstyret, og samtidig synes jeg det er positivt at statsråden vil bidra til informasjon, veiledning, skolering og en samordning på tvers av etater. Det vil være et positivt bidrag i oppfølgingen av Eikemo-utvalget, slik at noe konkret vil skje med denne fine utredningen og alle de gode forslag som ligger der.
Rikke Lind (Arbeiderpartiet), 2001-04-24:
Jeg synes dette har vært en god og interessant debatt. Alle partier, kanskje med unntak av Fremskrittspartiet, har signalisert et engasjement for kultur i skolen og kultur- og musikkskolene. Det er bra, for det trenger vi også når vi kommer til budsjettbehandlingen. Jeg blir rørt når jeg hører Oddbjørg Ausdal Starrfelts historie om disse toåringene som allerede på toårsstadiet lærer seg salsadansen. Det er noe av det vi også vil ha inn i våre barnehager og våre skoler, at vi på et så tidlig tidspunkt som mulig skal gi barn opplevelser og mulighet for å møte kunst, kultur og musikk på en måte som man ikke har lagt til rette for. Jeg konstaterer at det er engasjement fra et bredt flertall, selv om jeg opplever at det er litt skepsis fra sentrums side, kanskje først og fremst fordi Den kulturelle skolesekken ikke ble oppfunnet av dem selv. Det var ikke så mye som kom de to årene de satt i regjering. Men nå er det kommet noe, og jeg tror at etter hvert kommer engasjementet for dette prosjektet også fra dem. Det er interessant at det er et flertall av de politiske partiene som har signalisert at dette vil de bruke mer penger på, og da håper jeg også at det flertallet er der når vi kommer til neste korsvei senere. Rolf Reikvam sier det på en god måte: «Den kulturelle skolesekken er en sjanse.» La oss gripe den sjansen, dra lasset sammen, og få dette til å bli et bra prosjekt. Det tror jeg denne debatten har vist at vi skal få til, ikke minst gjennom at statsråden på en egnet og god måte skal følge opp Eikemo-utvalgets innstilling og bidra til å fylle Den kulturelle skolesekken slik at det blir et bra prosjekt.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-04-24:
Det er både jeg, kulturministeren og Regjeringen som har et stort engasjement i disse spørsmålene. Jeg har selv gjennom min egen oppvekst og mitt eget nærmiljø sett hvor mye en kulturskole, en musikkskole, kan bety. Trondheim Kommunale musikk- og kulturskole har vært en pioner innenfor dette området og har utdannet generasjoner av dyktige musikere som har betydd enormt for kulturlivet ikke bare i Trondheim, men i hele landet. Mange musikkskoler har kommet etter, og etter hvert har man også utvidet tilbudet til flere kulturelle uttrykk. Derfor er det et sterkt engasjement for musikk- og kulturskolene. Det som hele tiden er dilemmaet, er: Hvor mye kan gjøres sentralt, og hvor mye kan gjøres lokalt? Vi kan legge til rette for en god økonomi, en god kommunal økonomi. Vi kan legge til rette for god informasjon, formidling av gode ideer, og stimulere til ulike aktiviteter, men hovedansvaret for utforming av den lokale aktiviteten skal og må ligge lokalt. Vi vet at det er veldig mange lokale politikere som også har et sterkt engasjement for musikk- og kulturskolen, heldigvis. Uten det hadde det vært helt umulig å få til denne typen satsing. Men at vi samtidig tar opp denne debatten sentralt, at vi holder den levende, at vi er pådrivere, tror jeg også er viktig for å få et skikkelig musikk- og kulturskoletilbud til alle barn. Jeg tror det er mye å hente på et nærmere samarbeid mellom musikk- og kulturskolene og det ordinære skoleverket. Det er også mye å hente ved et samarbeid mellom musikk- og kulturskolene og kulturlivet for øvrig. Målet må være at alle barn skal få en skikkelig oppvekst, at de skal få mulighet til å drive med kulturelle aktiviteter og få den ballasten som dette skoleslaget kan gi barn og unge i Norge.