Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2007-04-24:
Jeg skal også holde meg til det framlagte tema. Vår sikkerhetspolitikk vil alltid være knyttet til det aktuelle trusselbildet, som igjen påvirkes av utviklingstrekk både i våre nærområder og globalt. Sikkerhetspolitikken preges av uforutsigbare hendelser som på kort sikt kan endre både internasjonale maktforhold og den hjemlige forsvars-, utenriks- og sikkerhetspolitikk, for ikke å si nærområdepolitikk. Men også langsiktige utviklingstrekk vil være retningsgivende for vår sikkerhetspolitikk. Derfor inneholder norsk sikkerhetspolitikk i 2007 mye mer og har langt flere dimensjoner enn forsvarsbudsjetter, militære kapasiteter og vinterøvelser, selv om det også er viktig. Murens fall i 1989, massakrene i Srebrenica i 1995 og terroranslaget mot World Trade Center i 2001 er eksempler på uforutsigbare hendelser. De store klimaforandringene hører derimot til de langsiktige endringene, sammen med de store fattigdomsutfordringene. Truslene i dag er internasjonal kriminalitet, herunder trafficking, terrorisme, spredning av atomavfall og global oppvarming, som igjen fører til flomkatastrofer og tørke. Utviklingstrekkene de siste 15 år får selvfølgelig også konsekvenser for vår nordområdepolitikk. Vi har ikke lenger kald krig. Vi har ikke lenger en mur gjennom Europa. Da Stortinget behandlet nordområdemeldingen i juni 2004, sa en enstemmig utenrikskomite – i komiteen satt også Vallersnes – i sin innstilling: «Norge må legge opp til en mest mulig helhetlig politikk i forhold til Russland. Samarbeidet med Nordvest-Russland er en del av det mer omfattende samarbeidet med Russland.» Og komiteen legger til, fortsatt enstemmig: «Samarbeidet må ta hensyn til at de to landene på noen områder har motstridende syn, og på andre til dels konkurrerende interesser. Samtidig har landene også grunnleggende, felles interesser i forhold til ressurs- og miljøforvaltning og økonomisk samarbeid, blant annet fordi begge er store energiprodusenter.» Nettopp derfor, og på bakgrunn av denne innstillingen, er samarbeidet med Russland et bærende element i Regjeringens nordområdestrategi. Vår politikk overfor Russland må være pragmatisk og samarbeidsorientert – og resultatorientert. Et viktig tyngdepunkt ligger i det regionale samarbeidet, bl.a. om energispørsmål og ressurs- og miljøforvaltning i Barentshavet. Ikke minst må det ulovlige fisket prioriteres. Vi må bruke formannskapsperioden i Arktisk Råd til å få økt fokusering på klimaendringer, miljøproblemer, næringsutvikling og forskning. Vi skal være aktive både i Barentsrådet og i Østersjørådet, hvor vi også møter Russland. Og så må vi naturligvis se hvordan vi kan bruke NATO-Russlandrådet, samtidig som vi bevisstgjør våre allierte om behovet for beredskap, overvåking og samfunnssikkerhet nettopp i nordområdene. Vi har et ansvar for å overbevise NATO om hvor sårbare nordområdene er i en økologisk og biologisk sammenheng, men også om at NATO fortsatt må spille en viktig rolle i lys av nordområdenes strategiske beliggenhet. Forsvaret har og skal ha en synlig tilstedeværelse i nord. Omstillingene i Forsvaret har på mange måter styrket det militære nærværet, fordi det er mye mer konsentrert. Særlig Kystvakten og det øvrige sjøforsvaret må sikre overvåking og etterretning, naturligvis i tillegg til det arbeidet som gjøres ved Landsdelskommando Nord-Norge. I likhet med utenriksministeren har jeg også kunnet se hvor dyktig Landsdelskommandoen er i nettopp den overvåkingen, og hvor god teknologi de har. La meg også understreke betydningen av de allierte øvelsene i Nord-Norge, også når det gjelder å overbevise våre allierte om den strategiske betydningen av dette området. Hit kommer briter, polakker og nederlendere. Ja, noen allierte land trener faktisk vinterkrig i landsdelen over lengre perioder. Helt til slutt: La meg også understreke at et effektivt sivilt-militært samarbeid får økt betydning med de nye og utvidede sikkerhetspolitiske utfordringene vi ser i nordområdene.