Marit Tingelstad (Senterpartiet), 1999-02-25:
Siden Senterpartiet ikke er representert i kontroll- og konstitusjonskomiteen, ønsker jeg å holde et innlegg i denne saken. Det er bra at vi har organer i vårt demokratiske system som kan se til at folkevalgte organ ivaretar den enkelte borgers rettigheter, også når disse utgjør et samarbeidsorgan, i dette tilfellet skolens samarbeidsutvalg. Jeg vet det er vanskelige avveininger som må gjøres når skolestrukturer skal vurderes, og det er mange følelser som blir berørt når ens egen skole er truet. Det er utallige henvendelser som tilflyter oss stortingsrepresentanter om slike saker, til tross for at dette tilhører et annet beslutningsorgan, nemlig kommunene. Dette er saker som virkelig engasjerer folk i lokalsamfunnene. Dagens innstilling omhandler sivilombudsmannens orienteringer om og syn på fire konkrete klagesaker angående skolenedleggelser. Jeg vil, i likhet med komiteflertallet, ikke gå inn på de enkelte sakene, men på prinsipielt grunnlag uttrykke noen synspunkter. Jeg registrerer at Sivilombudsmannen har kritiske synspunkter på saksbehandlingen i de aktuelle sakene. Jeg siterer fra innstillingens side 2, der det heter i avsnittet Oppsummering: «Sakshandsamingsreglane er med på å sikre at sakene blir så godt opplyst som mogeleg før avgjerdene blir fatta. Ved at saka blir lagt fram for samarbeidsutvala ved dei aktuelle skulane, får også dei impliserte partane kunnskap/varsel om at skulen kan bli lagd ned, og dei kan dermed gje uttrykk for sitt syn på saka før vedtaket er fatta. Dersom foreldra/elevane hadde fått delta i prosessen, ville det etter ombodsmannen» – og her mangler et ord, president – «også kanskje ha vore lettare å akseptere desse avgjerdene.» Dette er jeg helt enig i. Selv om vedtakene er gyldige, peker sivilombudsmannen på et problem som flere ganger har vært gjenstand for offentlig debatt, nemlig at forvaltningsloven og andre lover som regulerer forvaltningens arbeidsmåter og regler om saksbehandling, skal bidra til å gi de vedtak som fattes, en demokratisk legitimitet. Et grunnleggende prinsipp er at berørte parter skal gis mulighet til å uttale seg. Det er nettopp det som påpekes, og det er en viktig påminnelse for de lokale beslutningsorganer. Jeg slutter meg for øvrig fullt ut til flertallsmerknaden der det heter: «Flertallet understreker imidlertid at når kommunene først har opprettet samarbeidsutvalg for å håndtere slike spørsmål, er det etter flertallets oppfatning svært dårlig forvaltningsskikk å ikke høre disse instansene.» Dette burde være så innlysende at det skulle være unødvendig å bemerke det, men stortingsflertallet, inkludert Senterpartiet, mener altså at dette er på sin plass i dette tilfellet. Sivilombudsmannen har de siste årene ved flere anledninger i sine årsmeldinger pekt på at saksbehandlingsreglene ikke følges godt nok i forvaltningen. Jeg håper denne saken kan bidra til at kommuner som har noen svin på skogen – for å si det sånn – skjerper seg på dette området. Vi som arbeider med skolesaker, er spesielt opptatt av å få foreldrene mer med i skolen, både med hensyn til læringsopplegg, i sosiale sammenhenger og i utviklingen av det fysiske miljøet. Betydningen av samarbeid med foreldrene har også vært understreket i skolelovene og foreldremeldingen som Stortinget nylig har vedtatt. Jeg er redd for at foreldre som har opplevd å bli overkjørt i saker der de burde ha fått uttale seg, kan miste motivasjonen for å arbeide med skolesaker generelt. Derfor er det viktig at vi får en åpen dialog med alle berørte parter. Dette er et viktig element i lokaldemokratiet – kanskje en betimelig påminnelse i et lokalvalgår. Vi som driver med politikk må aldri tape av syne hvem vi arbeider for, nemlig den enkelte borger i by og bygd. Det fordrer at vi har nær kontakt med folk flest, og at vi er villige til å lytte til våre egentlige oppdragsgivere.