trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2021-02-02:
Takk til statsråden, som klargjer at det vil vere mogleg å forfølgje Stortingets merknadar og vedtak, også når forskrifta no blir fastsett, på så mange ulike område, sånn at ein kan sjå korleis politikken blir ført frå Stortinget. Sjølv om SV er ueinig i store delar av den politikken som blir ført, er det eit veldig viktig demokratisk prinsipp at ein skal kunne forfølgje det. Aller helst, som representanten Nilsen er inne på, burde det vere mykje klarare i loven kva loven faktisk seier, med tanke på å leggje dei overordna føringane. Dette har også SV problematisert i ei årrekkje. Vi meiner det er eit stort problem i fiskeripolitikken at fullmaktene er så vide. Vi har hatt fleire saker med departement, og også direktorat, fordi ein har flytta desse fullmaktene vidare nedover i systemet, som Riksrevisjonen har påpeikt det problematiske i. Vi trur det er regjeringa som gjer dette, så gir regjeringa vidare fullmakter til underliggjande organ, osv., osv., og så har ein ingen kontroll over det, som Riksrevisjonen har påpeikt. Instrukssaker var f.eks. eit stort tema i førre stortingsperiode og eit eksempel på kor gale det kan gå. Ein skapar heilt unødvendig konflikt. Kystkvotesaka hadde same problemstilling. Sånn kan ein gå frå område til område, noko som har sitt problem i at Stortinget i altfor liten grad gjer det Stortinget skal gjere, å fastsetje lov, men flyttar det. Så til Reiten: Alternativa er kaos, dagens kaos, eller ein annan type kurs. Når ein ser at det som kan krype og gå av fiskerisamfunn og fiskeriorganisasjonar er kritiske til den linja regjeringa legg seg på, kan ein spørje seg: Kva problem er det ein eigentleg forsøker å løyse her – kven sine problem? Kven sine interesser er det ein eigentleg prøver å møte? Det verkar som at det er noko ein berre prøver å finne på heilt på eiga hand. Hadde det vore i industrien, at heile Industri-Noreg, NHO og alle industrikommunar det vedkom, var ueinige i industripolitikken, hadde han ikkje blitt gjennomført. Men i fiskeripolitikken gjer ein det. Der er det heilt greitt. Det er heilt feil at SV ønskjer å fjerne heile kvotegrunnlaget frå plikttrålarane. Det vi har sagt, er at aktivitetsplikta skal bestå. Det er rundt ein tredjedel av dei som er knytte til aktivitetsplikten, som i dag er ein del av pliktordninga. Rett skal vere rett. Vi byggjer vår politikk på to offentlege utgreiingar som viser at heile systemet med plikttrålarar ikkje fungerer etter Stortingets vedtak. Det fungerer ikkje. Det gjorde også at Per Sandberg, da han var fiskeriminister, foreslo å avvikle heile greia. Det var vi i SV heilt einig i. Vi ønskjer å flytte kvantumet til kyst, der ein får mykje meir verdi. Til slutt vil eg berre seie at det er eit teikn i tida at regjeringspartia brukar meir tid på å skildre opposisjonens politikk og kva som kan skje etter valet, enn på å forsvare dagens politikk med dagens regjering. Vi får håpe dette fortset.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2021-02-02:
Det ligg jo ei ibuande usikkerheit i at desse tinga ikkje står i loven, at det plutseleg kjem ei forskrift som blir sendt ut på høyring. Det kjem til å kome veldig mange forskrifter som skal sendast ut på høyring. Da får ein plutseleg sjå om dette er gjennomføring av den politikken. Det som tidlegare har vist seg, er jo at gjennomføringa av politikken gjerne ikkje er heilt i tråd med det føringane frå Stortinget har vore. Ein får diskusjon på diskusjon på diskusjon, og det blir usikkert og uføreseieleg for næringa. Eg meiner at det er uklokt, og det er også det prinsipielle med Stortingets rolle, men det har eg sagt. Viss eg skal bevege meg inn på det som er representanten Reitens forsøk på å beskrive ei eller anna uklarheit rundt kva som er regjeringas ønske her, vil eg gi ei trepunktsliste over det eg kan lese som opposisjonens felles politikk no: meir til den delen av flåten som bidrar mest til verdiskaping langs kysten og til samfunnet mindre konsentrasjon og mindre kjøp og sal meir til ungdom og kvinner På alle desse punkta har regjeringa ein motsett politikk, så det er ein ganske klar forskjell som eg ikkje klarer å sjå korleis Reiten klarer ikkje å sjå, med mindre ein vel ikkje å sjå.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2021-02-02:
Det er heilt riktig at det er i kravspesifikasjonane veldig mykje blir avgjort. Står det ikkje miljø eller arbeidsliv i kravspesifikasjonane, er det ikkje noko å vekte det på, det er heilt riktig. Men ein kan heller ikkje sjå heilt bort frå vektinga. I tilfelle der ein står i valet mellom miljø, arbeidsliv, seriøsitet og den typen ting, og det står klart korleis det skal vektast, og det er nedfelt i kravspesifikasjonane, vil det få stor betyding. Så ein må på ein måte inn på begge sidene, både i vektinga etterpå og i beskrivinga før. På sitt beste er offentlege anskaffingar ein maskin for innovasjon, for miljø og dei store forpliktingane vi står overfor, og for å skape eit betre og meir seriøst arbeidsliv, mot sosial dumping, osv. På sitt verste undergrev det akkurat desse tinga. Eg vil seie at vi i dag har ei blanding. Det er vel ingen her som med handa på hjartet kan seie at vi har eit system som er ein motor for positiv endring, ei så pass stor endring som vi faktisk ønskjer. Det trur eg ingen kan seie. Eg trur alle er einige om at vi har eit system som i stor grad legg opp til meir eller mindre status quo. Hyllevaremetaforen er eitt eksempel. Offentlege innkjøparar vegrar seg veldig for å gå til innkjøp av veldig innovative ting, noko som ikkje er hyllevare, som ikkje er ei etablert løysing eller produkt frå før. Viss ein, som f.eks. eit busselskap her i Oslo gjorde, går til innkjøp av ei svært innovativ løysing for billettar, og så viser det seg å gå i vasken, sit ein i gapestokken. Og ein har ikkje noko system for å kompensere for å satse på innovative løysingar. Det er berre mørkt på den sida. Dermed endar ein veldig ofte opp med hyllevare, og dei hyllevarene finst i liten grad i Noreg. Det som NHO og aktørane i arbeidslivet generelt er heilt einige om, er at jo meir ein infiltrerer systemet med vekting av miljø, seriøsitet og samfunnsomsyn, jo meir av oppdraga vil kome til norske aktørar. Men det vil koste mykje meir. Så da må ein lage ulike former for mekanismar som gjer at ein tar ein større kostnad i det offentlege. Antakeleg vil ein få ei bølgje av veldig mykje høgare utgifter i byrjinga, før ein omsider får eit meir og meir konkurransedyktig norsk næringsliv. Det er det vi i SV føreslår at vi skal gjere, at vi bruker offentlege innkjøp som ein motor til å omstille norsk økonomi, vel vitande om at det faktisk vil koste meir. For sjølv om ein til stadigheit vel pris, at det er bra for offentlege finansar, er det berre på kort sikt. På lengre sikt vil alle vere tente med, òg næringslivet, at fornying av offentleg sektor gjennom offentlege innkjøp blir generert meir målretta, og da må ein vere villig til å betale prisen for det. Eg tek opp forslaget frå SV.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2021-02-02:
Spørsmålet mitt er for så vidt i slekt med spørsmålet frå Kårstein Eidem Løvaas. Det gjeld eigne merkevarer, der vi har sett ein enorm vekst i Noreg, som har skjedd samtidig som Noreg har hatt den største prisveksten av alle land i heile Norden. Forskarar meiner det er ein sterk samanheng mellom utviklinga av eigne merkevarer hos kjedene og at prisane har auka. SV har kome med eit forslag, som Senterpartiet stiller seg bak, om at ein skal greie ut eit forbod og kome tilbake til Stortinget med gjennomføring av det. Det, som av veldig mange er peikt på som ein av dei viktigaste drivarane til at prisane aukar, som går utover forbrukarane, og som til sjuande og sist også går utover fiskarar og bønder – produsentane – ønskjer ikkje Arbeidarpartiet å støtte. Kan representanten gi meg ein god grunn til at Arbeiderpartiet etter debatten, når vi kjem til voteringa, ikkje rekkjer opp handa og seier at dei støttar ei utgreiing av forbod mot EMV, eigne merkevarer?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2021-02-02:
Ein av dei tinga som er interessant med denne debatten, er at det er sosialistane som er dei som er mest opptatt av fri konkurranse, mens frikonkurranseapostlane ikkje er så opptatt av fri konkurranse lenger. Så ting er snudd på hovudet i denne saka, må eg seie. Vi veit jo allereie – matmaktutvalet blei nemnt, utgreiingar som tidlegare er gjorde, er nemnde – at dagens system for verdikjeda når det gjeld mat, rett og slett er rigga for nokre få og ikkje for dei mange. Det monopolet vi har tillate at matkjedene i dag har, har ført til høgare prisar, det har ført til dårlegare utval – rett og slett dårlegare mangfald av varer i hyllene. Det svekkjer produsentar og leverandørar, og det svekkjer bønder og fiskarar. Dei det styrkjer, er ikkje kjøpmenn rundt omkring. Ser ein på f.eks. Rema 1000 og Norgesgruppen, er det ikkje kjøpmennene rundt omkring som stikk av med noka forteneste her. Nei, det er sentralleddet, det er eigarane av desse kjedene. For slik er franchise bygd opp, at det er dei som er på toppen, som sit igjen med gevinsten, og dei som sit med byrda og utfordringa, er franchisetakarane. Så det er stort sett taparar i dette, bortsett frå nokre få, som figurerer på topp 10-lista over dei aller, aller rikaste i landet. Det eg trur det er stor tilslutning til i befolkninga, er at vi i verdikjeda for mat skal ha ein konkurransesituasjon som kjem heile befolkninga til gode, og som styrkjer det arbeidet som har skjedd over dei siste 20 åra på lokalmat. Lokalmatbevegelsen er heilt avhengig av å få innpass i kjedene, og når 98 pst. av marknaden er styrt av tre store aktørar, som i tillegg skvisar ut lokale produsentar frå å kome inn i butikkane, seier det seg sjølv at der er det om ikkje eit glastak, så eit tak for å kome seg inn. Så den fantastiske naturen vi har, som kan produsere nokre av dei beste råvarene som finst i heile verda – dette kjem ikkje til uttrykk, fordi vi har tillate at tre store, dominante kjeder skal ha både vertikal og horisontal kontroll over maten vi kjøper i butikken. Så registrerer eg at enkelte ikkje vil følgje SVs linje og gå langt for å gjere noko med dette, og eg registrerer at nokre berre ønskjer å greie ut ulike forhold. Noko er på plass, vi har kome nokre steg på vegen, men vi er langt unna å ta folket ordentleg på alvor.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2021-02-02:
Framstegspartiet, der har vi eit parti! I ein merknad i innstillinga står det svart på kvitt at dei er veldig opptatt av fri konkurranse og minst mogleg regulering. Så innrømmer dei at her fungerer ikkje konkurransen, her må ein regulere. Så er dei med på forslag som går på å ramme inn eigne merkevarer på ein eller annan måte – det er eigentleg ingen som veit konsekvensane av det vedtaket som eit samla storting til slutt kjem til å gå inn for – men dei rår frå å greie ut eit forbod mot eigne merkevarer. Om Framstegspartiet hadde vore opptatt av forbrukarane, om Framstegspartiet hadde vore opptatt av folk flest, ville dei i alle fall vore med på å greie ut eit forbod mot eigne merkevarer. Det er ikkje det at ein skal forby First Price, men at kjedene ikkje skal kunne eige den typen merkevarer, nettopp for å få større konkurranse på leveransane. Sånn vil vi få lågare prisar, sånn vil det vere ein prispolitikk for folk flest, men det har altså ikkje Framstegspartiet til hensikt å gjennomføre.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2021-02-02:
Skogen og jorda vår er en viktig ressurs – for hver enkelt grunneier, for industrien og for oss som samfunn. Vi ønsker at skog og jord i størst mulig grad skal være i personlig eie og ikke eies av aksjeselskap. For å få til dette er konsesjonsloven helt avgjørende. Derfor var det viktig for Kristelig Folkeparti da vi gikk inn i regjering å få stadfestet i Granavolden-plattformen at det ikke skulle gjøres ytterligere liberaliseringer i jord- og konsesjonslovgivningen. Lokalt personlig eierskap til jord, skog og grunn er hovedregelen i Norge, særlig for tradisjonelle landbrukseiendommer med jord og skog. Tallene viser tydelig at kommunene har vært restriktive med å gi konsesjon til aksjeselskaper. Det er bra, og sånn bør det også fortsette å være. Jeg har tillit til at kommunene vil fortsette å bidra til en personlig eierstruktur. Konsesjonsloven ble vedtatt, som flere har sagt her, i 2003 med et bredt flertall i denne salen, også fra de rød-grønne partiene. Da ble konsesjonsplikten fjernet ved kjøp av aksjer i selskaper som eier landbrukseiendom. Dette er altså ikke en regel som denne regjeringen har innført, det har vært sånn i mange år, også i de åtte årene før 2013 da Senterpartiet satt i landbruksministerstolen. Handlingsrommet for å innføre konsesjonsplikt ved kjøp av aksjer er, sånn jeg vurderer saken nå, begrenset. Virkemidler vi har i dagens lovverk, bidrar samtidig til at det er få aksjeselskaper som blir eiere av landbrukseiendommer. Vi har regler i jordloven og skogbruksloven som handler som drift av eiendommene. Disse reglene er helt sentrale for å sikre produksjon, sysselsetting og råvarer til industrien, og de gjelder uavhengig av eierform. Det er kommunene som avgjør saker etter konsesjonsloven, jordloven og skogbruksloven. Jeg ønsker i løpet av våren å sende ut oppdaterte rundskriv til kommunene om praktisering av jordloven og konsesjonsloven. I disse oppdaterte rundskrivene har jeg tenkt å tydeliggjøre hvordan praksis bør legges opp for landbrukets egen nedbygging og jordvernhensyn, men også i spørsmål som gjelder konsesjon til aksjeselskaper.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2021-02-02:
For det første vil jeg minne representanten om at jeg ikke snakker om Lars Sponheims tid, jeg snakker faktisk også om den tiden da representantens eget parti satt i regjering. Senterpartiet, som var deres medspiller, satt også i regjeringen og hadde mulighet til å endre dette hvis de ville. Så til spørsmålet om det som representanten egentlig mener er et smutthull for aksjeselskaper: Jeg merker meg at det skapes en opplevelse av at det smutthullet er veldig, veldig stort. Jeg har lyst til å si at antallet aksjeselskaper som eier eiendommer i den størrelsen vi snakker om, f.eks. skogeiendommen i Namdal, er likt med det som var i 2010. Det er også sånn at av antall skogeiendommer med produktivt skogareal over 1 000 dekar er det 0,2 pst. som eies som aksjeselskaper, de andre eies av private aktører og personlige eiere.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2021-02-02:
Hvis jeg hadde sett en stor utglidning av hvem som eier, og aksjeselskaper som finnes – men det gjør vi ikke i tallenes tale, de er så å si like siden 2010. Jeg har samtidig lyst til å si at der gjør kommunene også en vanvittig god jobb, for det er de som forvalter det å gi konsesjon. Det som har bekymret meg aller mest når det gjelder arealer og skog, er at det har ligget mye bundet areal fordi det har gått årevis før en har gjort opp dødsbo. Det gjorde vi noe med i fjor nettopp fordi det også er areal som er viktig for næringsliv, for aktivitet og for produktivitet. Der har jeg gjort endringer, men i det som ligger nå, har vi også en forpliktelse til å gjøre denne jobben på en skikkelig måte. Hvis det hadde vært en enkel måte å gjøre dette på, tror jeg at regjeringen før oss hadde gjort jobben, men her er det mange kompliserte spørsmål.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2021-02-02:
Da vi gikk inn i samarbeid med denne regjeringen, med Høyre og Venstre, var ingen liberalisering av konsesjonslovene et viktig punkt i Granavolden-plattformen. Det i seg selv forteller noe om hvor jeg som landbruksminister står, og hvor Kristelig Folkeparti står. Når det er sagt: Selv om jeg er for mest mulig personlig eierskap i Norge, har jeg lyst til å løfte blikket bitte litt og si at det ikke er en ønsket situasjon at flest mulig utlendinger skal eie i Norge, men dette må vi også tenke motsatt vei om for våre innbyggere. Vil det da bety at vi ikke kan eie et torp med skogeiendom i Sverige – hvis andre skulle benytte den samme muligheten som Arbeiderpartiet nå legger for dagen?
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2021-02-02:
Jeg svarte den forrige representanten i replikkordskiftet at jeg mener og står for at vi ønsker et størst mulig norsk eierskap. Det svarte jeg ham, og det svarer jeg representanten Pollestad. Samtidig mener jeg at det lovverket og det reglementet vi har, klarer å ivareta det i størst mulig grad. Når 0,2 pst. av det produktive skogarealet eies av aksjeselskaper – alt annet må konsesjonsbehandles – mener jeg at det ligger stabilt og har gjort det de siste årene. Derfor ser jeg ingen grunn til å endre det som fungerer nå.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2021-02-02:
Jeg har sagt noen ganger at jeg gjerne skulle sett at skogen i Namdalen hadde gått til norske eiere. Punkt 2: Statskog gjorde en grundig vurdering av både eiendommens verdi og bruk og fikk også, hvis Stortinget godkjente det, ryggdekning til å kjøpe, men da måtte en ta en vurdering ut fra verdien av det som skulle kjøpes. Det gjorde at en dessverre ikke kom til samme resultat som den rød-grønne regjeringen gjorde med Borregaard. Vi brukte akkurat det samme reglementet, vi brukte akkurat den samme advokaten, vi gjorde akkurat det samme, men resultatet ble annerledes. Statskog var inne, men så ikke den samme verdien som dem som budet gikk til til slutt.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2021-02-02:
For det første: En investor fra Oslo som investerer i en skog i Namdalen, vil jeg i første omgang ikke mistenke for å ha en tanke om at dette plent skal gå til eiere fra utlandet. Det må faktisk den investoren svare for, i tilfelle. Når det gjelder det andre, ønsker jeg å forholde meg til det lovverket som ligger. Så vil vi også, så langt det er mulig, la Statskog være med i de budrundene som gjelder, men i utgangspunktet vil jeg forholde meg til det lovverket som ligger nå.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2021-02-02:
Jeg ønsker bare å gi en oppklaring til representanten Pollestad. Først vil jeg si at vi ikke svekker norsk eierskap. For det første er det veldig få eiendommer med mer enn 1 000 dekar skog som eies av aksjeselskap i dag. Av det totale antall eiendommer med produktivt skogareal snakker vi om under 0,2 pst. De aller fleste eiendommene er i personlig eie og de krever konsesjon. Det mener jeg er bra. For det andre: Selskapet som kjøpte i Namdalen-skogen må følge noen andre lover og regler – de må følge jordloven, og de må følge skogbruksloven om drift uansett. Det betyr at de har det ansvaret å drive skogen som andre eiere på norske hender hadde hatt.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2021-02-02:
Den rød-grønne regjeringen gjorde jo noe. Da Borregaard-skogen ble solgt i 2010, sørget den rød-grønne regjeringen for at det ikke ble solgt til utlandet, men at det ble kjøpt av Statskog og til dels fordelt til private, små skogeiere i Norge. Det er den måten en kan gjøre det på hvis en ønsker å sikre norsk eierskap og norske interesser. Nå har denne regjeringen latt 590 000 mål av skogen i Namdalen gå til tyske interesser. Så har en ny investor, fra Oslo, nettopp kjøpt opp nye 70 000 mål i Namdalen og fått det omgjort til aksjeselskap fordi det skal bli mer verdifullt og omsettbart. Hva vil statsråden gjøre hvis de 70 000 målene blir solgt til russiske, kinesiske eller tyske interesser?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2021-02-02:
Men spørsmålet mitt var: Hva gjør statsråden neste gang det blir snakk om et salg til utenlandske interesser? Hva gjør statsråden hvis den Oslo-investoren som nå har kjøpt opp 70 000 mål i Namdalen – og har fått gjort det om til aksjeselskap nettopp fordi det skal være omsettbart – velger å selge til russiske, kinesiske eller tyske interesser, når statsråden så kategorisk avviser en mulighet til faktisk å innføre konsesjonsplikt for AS? Hva vil statsråden da gjøre?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2021-02-02:
Dette er en uhyre interessant debatt. Det er interessant hvis Høyre og Fremskrittspartiets utgangspunkt her er at fordi skogen ligger der den ligger, har det ikke så veldig stor betydning om det er norske eller tyske eiere – eller kinesiske eiere, for den saks skyld. Det er interessant fordi, som representanten Pollestad sa, hvis en hadde lagt det til grunn for alle norske naturressurser, hadde vi hatt en utrolig stor utfordring. Da hadde vi ikke kunnet utvikle vannkraften på den måten vi har gjort i dette landet. Og det er det dette egentlig handler om: Hvordan skal vi utvikle naturressursene våre i årene framover hvis vi ikke klarer å sette et rammeverk rundt dem? Så gjemmer en seg bak at dette ble vedtatt i 2003, og at vi var med på å vedta det, og derfor kan vi ikke gjøre noe, derfor er det faktisk nesten litt utidig av oss å ta opp spørsmålet igjen. Men det er klart at spørsmålet blir aktualisert, og det må være mulig å ta opp og vurdere på nytt spørsmålet om det skal være konsesjonsplikt også for et AS. Jeg er helt enig i at AS utgjør en svært liten del av norske skogeiendommer. Men de utgjør en viktig del, for de utgjør noen få veldig store skogeiendommer, som nettopp er av interesse for utenlandske eiere. Det er helt merkverdig at stortingsflertallet ikke er villig til å være med og vurdere en endring av konsesjonsloven på det punktet. Jeg vet ikke hva som har foregått internt i regjeringen nå, men jeg vet veldig godt hva som skjedde i 2010, da Borregaard-skogen ble solgt, og det var ikke slik at en bare lot Statskog være med på et løp – en var en drivende kraft for å sørge for at den skogen ikke ble solgt til utlandet. Men nå selges altså 590 000 mål rett ut av den landsdelen jeg kommer fra, og det har betydning om det er norske eller utenlandske eiere. Det gir også en mulighet for nye investorer til å tenke like ens, tenke i samme baner, og det var nok nettopp det som skjedde da en investor nå nettopp også kjøpte opp 70 000 nye mål i Namdalen og fikk truet seg til å få omgjort en del av de eiendommene og samlet dem slik at de ble et AS, slik at de skulle være lettere omsettbare i neste omgang. Denne utviklingen stemmer ikke veldig godt med verken tekningen vår om forvaltning av naturressurser eller om eierskap på mange hender. Jeg må si at jeg synes det er sørgelig å se at det ikke reflekteres mer over det i partiene, også i Kristelig Folkeparti. Kristelig Folkeparti skifter også mellom å si at konsesjonsloven er viktig, og samtidig si at vi vil jo også ønske å kjøpe opp i utlandet. Hvilken logikk er det i den type tenkning? Hvis konsesjonsloven er viktig, er den viktig på grunn av norsk eierskap, og det er norsk eierskap som er utsatt og truet på grunn av disse oppkjøpene. Jeg synes det er helt merkverdig at flertallet av regjeringspartiene ikke engang deltar i dagens debatt, verken Høyre eller Kristelig Folkeparti – og heller ikke Fremskrittspartiet.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
Egentlig burde denne saken være veldig enkel, for de tre forslagene som er fremmet av bl.a. Senterpartiet, burde det være lett å slutte seg til, hvis man i utgangspunktet mener at skogen bør eies lokalt og av norske aktører. Da burde man bare sluttet seg til det. Man burde komme tilbake igjen til Stortinget med endringer i konsesjonsloven som nettopp underbygde det som forslaget går ut på. Det er helt ufattelig å høre at høyrepartiene er imot det forslaget – helt uforståelig – spesielt så lenge landbruksministeren sier at hun gjerne skulle sett at denne skogen ble overtatt av norske eiere. Hun skulle gjerne sett at den ble overtatt av norske eiere, president! Da må man jo gjøre noe med det. Da må man jo sørge for at de åpningene som er i lovverket, blir tettet, og at man i utgangspunktet ivaretar det som også tilsynelatende skal være landbruksministerens syn gjennom det lovverket hun administrerer. Det ville hun ikke. Det er helt uforståelig. Det burde være forholdsvis enkelt å gjøre det. Det er ikke noe stor – skal vi si – bruk av denne åpningen nå, men hva om fem år, hva om ti år? Hva med dagens regjerings holdning til andre naturressurser når det gjelder å bevare mest mulig av dette på norske hender, til norsk verdiskaping, til å understøtte norske arbeidsplasser? Er viljen noen gang til stede? Hvor går grensene for dette? Vi aner det ikke med dagens regjering. Det at man selger store skogeiendommer til utenlandske store aktører med kanskje helt andre interesser enn de lokale skogeierne eller de lokale miljøene – med tanke på muligheter for verdiskaping – vitner om at det er parkert. Det interesserer ikke regjeringen. Regjeringen bare mener at hovedregelen er at det er underlagt konsesjonsreglene, og at de ikke har sett en stor utgliding. Men dette er starten på at store utenlandske selskaper ønsker å kjøpe store skogeiendommer i Norge. Fortsettelsen vet vi ingenting om, men hvis man ikke ønsker at det skal fortsette, må man tette lovverket. Og da kan det ikke være veldig vanskelig at regjeringen tar en gjennomgang av dette og legger fram et lovforslag for Stortinget, med mindre man da er prinsipielt tvunget til ikke å være for det. Og det er det landbruksministeren tilsynelatende gir uttrykk for. Hun er tvunget i kne og har én mening som går på tvers av det regjeringen pålegger henne å gjennomføre. Hadde man fulgt opp det landbruksministeren sier, hadde landbruksministeren kommet tilbake til Stortinget med en endring av konsesjonsloven som vil ivareta norske eierinteresser, norske arbeidsplasser og norsk skogindustri. Men det skjer ikke, og det er litt flaut å se på hvordan et enkeltparti i denne saken er undertrykt av et annet flertall i regjering.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
Jeg skal ikke forlenge debatten. Saksordføreren sa vel egentlig mye av det dette handler om. Han spurte: Hvem skal komme opp med kapitalen? Hvis det ikke er store utenlandske – tyske, kinesiske eller russiske – selskap, som andre har nevnt her – hvem skal komme opp med kapitalen? Vi har i altfor stor grad sett at viktige lokale, store eiendommer er blitt underlagt eiere som overhodet ikke har interesse i nærområdet, verken for å utvikle dem som en fritidseiendom, for jakt og fiske eller innenfor mulighetene til å skape merverdi, som i dette tilfellet f.eks. å la skogen bli en viktig del av en industrisatsing. Med dagens regjerings manglende vilje til å tette hull er det fremdeles kapitalen, de store kapitaleierne, som bestemmer utviklingen i hvordan vi posisjonerer oss og håndterer viktige norske landbrukseiendommer – dessverre.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
Er en for norsk eierskap og norsk mangfold, må en stemme for forslagene. Da kan en ikke dekke seg bak at det er dekkende det som ligger nå. Det går ikke engang an å argumentere på den måten, for det er åpnet opp. Vi ser hvordan lovverket faktisk fungerer. Vi ser at det legger til rette for utenlandske eiere – i stort monn. Det er fullt mulig, det er bare å organisere skogen og eiendommen sånn at det faktisk legger opp til den typen virksomhet. Hvis en mener at en er for lokalt mangfold og norsk eierskap, må en stemme for forslagene. Hvis ikke er en i utgangspunktet imot. Men det som er det kanskje mest vanskelige akkurat nå, er at regjeringspartiene dekker seg bak smittevernloven, og så får vi verken deltakelse fra Kristelig Folkeparti eller fra Høyre. Landbruksministeren har vi hørt, men hun forsvarer regjeringens klare standpunkt. Jeg er interessert i å vite om representanten Steinar Reiten står inne for den reguleringen og den argumentasjonen som regjeringen anfører i denne saken. Er det Kristelig Folkepartis syn? Det kunne vært greit å få vite. Og så kunne det vært greit å vite også hva Høyre faktisk mente i denne saken, for det er vel de som er toneangivende og fører an.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
La meg starte med å si at når en diskuterer næringspolitikk i Stortinget, burde en i utgangspunktet hatt som mål at en ble enig, laget gode, brede løsninger for rammebetingelsene, sånn at en fikk framtidsoptimismen opp og la grunnlaget for forutsigbarhet og stabilitet. Det er det stikk motsatte som har skjedd gjennom behandlingen av kvotemeldingen, og gjennom oppfølgingen nå av de vedtakene som er gjort i Stortinget. Det er tilnærmet en katastrofe å registrere hvordan stortingsflertallet i utgangspunktet har bidratt til rot og rør overfor en næring som har hatt lyse framtidsutsikter. Det er det som er resultatet. Så hører vi nå at noen liksom prøver å legge skylden på opposisjonen. Jeg vil advare mot å blande opposisjonen inn i en rolle de selv må ta ansvar for. Det er ingen stabilitet og forutsigbarhet, det flertallet nå vedtar. Tvert om er det å skape usikkerhet, og det startet med kvotemeldingen. Det var ikke noe grunnlag for å lage enighet rundt den og de forslagene som kom der. Det viste jo diskusjonen i Stortinget. Det var en feilslått kvotemelding – en kvotemelding der vi fikk vedtak der en ikke helt visste hvor hen en skulle. Det var resultatet, og det har vært massiv motstand hele tiden. Hele kysten er i utgangspunktet i opprør på grunn av den behandlingen som flertallet legger i kvotemeldingen, og i oppfølgingen av denne. Det er resultatet i en næring hvor det nå burde være investeringer, omstillinger, kontrahering av nye fartøy, osv. Det er der vi burde vært, for det er grunnlag for optimisme. Men på grunn av regjeringen, regjeringspartiene og Fremskrittspartiet er det skapt mye usikkerhet og rot og rør. Jeg bruker det uttrykket i all enkelhet, for det forstår alle hva betyr. Nå ser vi at kontraheringene går ned, usikkerheten sprer seg. Det meldes om mindre interesse for nybygg og større oppgraderinger av fiskebåter i en tid da vi egentlig burde sørget for at fiskeriflåten ble fornyet, i en tid da maritim sektor virkelig trenger nye oppdrag. Så prøver de her i stortingssalen å skyve ansvaret for at det ikke fungerer, over på en opposisjon som fra dag én har påpekt svakhetene i kvotemeldingen, og som nå påpeker svakheter i det som er oppfølgingen – stabiliteten og tryggheten i det. Nei, hadde det vært tak i både fiskeriministeren og flertallet nå, hadde en gjort som representanten Myrseth sa, tatt en timeout og fått ro, stabilitet og igjen en framtidstro langs kysten og i norske fiskerier, for vi trenger det.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
Jeg er enig i mye av det som saksordføreren sa, og jeg vil også takke saksordføreren for at vi gjennom komitébehandlingen er blitt forholdsvis samstemte på en del viktige punkter. Men det er også noen punkter vi ikke er enige om ennå. Det kan jo hende at regjeringspartiene kommer etter i løpet av debatten. Etter det jeg forsto på saksordføreren, skulle han redegjøre litt for kanskje noen flere flertallsforslag etter hvert. Ett forslag som har mindretall i innstillingen, men som vi får flertall for i Stortinget, hvis stemmegivningen går som antatt, er et forslag fra Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti, som tar tak i hovedproblemstillingen som egentlig har ligget der fra 2011, dette med dominerende aktører eller leverandører. Der er Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet og SV veldig tydelige på at det må inn en saklig begrunnelse, osv., og at det må komme fram som en tydelig – skal vi si – beskjed til Konkurransetilsynet om oppfølging av det. Det vil ikke Høyre være med på. Jeg lurer på hvorfor.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
Jeg kan understreke at vi ikke har foreslått noen lovendringer, men vi har en presisering av hvordan vi oppfatter at allerede eksisterende lov er å forstå, og hvordan vi mener at den skal følges opp. Da ser det ut som man også kan få en veldig bred løsning for det forslaget. Det er greit å kvittere det ut underveis i debatten. Vi har også tatt opp flere ting som det hadde vært greit å være enige om. En ting som har vært krevende, og som vi vet er med på å hindre konkurranse, er tilgang på lokaler. Der har mindretallet, Arbeiderpartiet sammen med SV og Senterpartiet, en beskjed til regjeringen om å se på dette. Høyre er ikke med. Jeg lurer på hvorfor Høyre ikke vil være med på et slikt forslag, som egentlig gjelder å utrede tilgang på lokaler, som er en viktig del når det gjelder å få fram konkurranse.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
Jeg er glad for å få det spørsmålet, for da kan jeg konkretisere hva i hvert fall Arbeiderpartiet vektlegger i både forslaget og merknaden, som er opphavet til det. Det er at vi for det første har fått mye ny kunnskap gjennom koronatiden og nedstengte grenser. Nå ser vi at norsk varehandel, norsk næringsmiddelindustri taper store penger, og det gjør også noen av de instrumentene som omhandler salg av alkohol, f.eks. har Vinmonopolet tapt mye, og fellesskapet har tapt mye gjennom tapte avgifter. Den erfaringen må vi ta med oss. Så må vi få en ordentlig og grundig utredning av hva dette innbefatter, og det er det vi ber om i forslaget. Så har vi sagt at vi også må se hen til Danmark og hvilke erfaringer de har gjort, på godt og vondt, for å si det sånn, og at det også blir belyst i denne saken, men det betyr ikke at vi fraviker alkohollovens formål og en veldig tydelig restriktiv linje fra Arbeiderpartiets side. Tvert om, vi ønsker fortsatt å være restriktive. Hvis ikke hadde vi hatt andre innganger også til andre spørsmål i tilknytning til denne behandlingen. Vi står på det, men vi mener det er fornuftig og klokt å hente inn også kunnskap og erfaringer fra andre land om hva de har gjort i tilknytning til de samme problemstillingene.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
Jeg tror ikke regjeringen vil legge fram en sak for Stortinget uten at de har utredet hvordan de skal gjøre det. Jeg mener det må være regjeringens ansvar å utrede en mulig innretning på det. Temaet er velkjent, temaet har vært godt diskutert over lang tid. Mange hevder, og vi mener, at det er riktig at de rabatter som oppnås for en vare gjennom forhandlinger, i utgangspunktet bør føres tilbake til kunden. Det er det vi har presisert i forslaget. Så er det selvfølgelig sånn at regjeringen da må utrede ulike sider av det, og legge fram konsekvensene av det for Stortinget. Vi har ikke gått inn og sagt konkret hvordan vi mener at det skal gjennomføres, for da hadde det egentlig ikke vært nødvendig å be regjeringen om å komme tilbake med en sak, men vi har bedt regjeringen komme med en egen sak, og i det legger vi også at regjeringen må utrede de ulike sidene av en sånn type forslag.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
Hvis en utreder et forbud mot egne merkevarer, har en til hensikt å gjennomføre et forbud mot egne merkevarer – det er Arbeiderpartiets inngang til det. Vi mener at egne merkevarer også har en form for kvalitet for vareutvalget, med tanke på både prisdiskusjon, kvalitetsdiskusjon og mangfolddiskusjon. Så ser vi helt klart at det er utfordringer knyttet til egne merkevarer. Heller ikke vi ønsker at det skal ta dominerende posisjoner, eller at vi kommer i en situasjon hvor det er det som i hovedsak blir det varemerket som kjedene står for og har i sine hyller. Derfor har vi vår inngang til dette forslaget, og vi kommer ikke til å stemme imot et forbud i denne sammenheng, fordi vi mener det vil være galt. Men jeg går ut fra at så lenge både SV og Senterpartiet foreslår en utredning, har de til hensikt å stemme for et forbud hvis de hadde fått anledning til det.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
La meg starte med å si at jeg er veldig enig i mye av det som representanten Pollestad snakker om. Jeg er også veldig glad for at Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV står sammen i de sakene hvor vi ikke har fått brede flertall. Men det er ett forslag som Senterpartiet står utenfor, og som de ikke har signalisert noe om de vil være med på eller ikke. Det kunne vært greit å høre litt om begrunnelsen for det. Jeg deler representanten Pollestads oppfatning av at maktkonsentrasjonen i dagligvarekjeden er problematisk, og at vi må ha god kontroll med det. Men det samme gjelder jo leverandørene. Når Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti har et veldig tydelig forslag som går på at heller ikke dominerende leverandører må misbruke sin posisjon til å undertrykke den konkurransen som bør være der, nettopp for å få konkurranse mellom kjedene, skjønner jeg ikke helt hvorfor Senterpartiet stemmer imot det. Kan jeg få en begrunnelse fra Senterpartiet for hvorfor de ikke er med på det forslaget?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
Gjennom disse behandlingene knyttet til dagligvaremarkedet og reguleringen av dette følger Stortinget opp litt av det som var Steensnæs-utvalgets ambisjoner tilbake i 2011. En av tingene som den gangen kanskje var mest urovekkende, var jo lukketheten, og makten og frykten som på en måte ble spredt i forhandlingene og i tilknytning til de ulike maktkonsentrasjonene i dagligvarekjedene. Det skriver en samlet komité om i merknadene. Vi skriver at det er for lite åpenhet og til og med mye frykt og usikkerhet mellom aktørene. Men når vi forslår at regjeringen bør utrede og foreslå tiltak for å sikre mer åpenhet i verdikjeden for mat, stemmer Kristelig Folkeparti nei. Er det noen logikk i det?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
Jeg tror det er av betydning at vi står mest mulig samlet som storting i disse sakene. Da gjelder det neste spørsmålet som går til representanten Reiten, som sånn sett har ansvarlig statsråd i Landbruksdepartementet, at vi i disse dager har fått opplyst at grøntsektoren er en samfunnskritisk funksjon og skal håndteres som det. Men i forslaget her er det en litt bredere del av grøntsektoren, egentlig hele næringsmiddelindustrien, som en ønsker en stortingsmelding i tilknytning til. Det er ikke minst et viktig forslag. Som vi har erfart gjennom det siste året, er det å ha trygg produksjon av mat, god produksjon av mat – at hele verdikjeden knyttet til matspekteret fungerer – viktig også i en krisesammenheng. Ville det ikke vært klokt nå, ut fra det vi har erfart, å få nettopp en utredning i en egen stortingsmelding om næringsmiddelindustrien? Hvorfor støtter ikke Kristelig Folkeparti det forslaget?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
Jeg er enig i næringsministerens uttalelse om at arbeidet med å følge opp dagligvaresektoren ikke er over med dette. Tvert om – det har så vidt startet, etter min mening. Det er et viktig marked, det er et stort marked, og det betyr veldig mye for folk at de får både den kvaliteten, det mangfoldet og den prisen som er mest mulig riktig ut fra det som er situasjonen. Da er god konkurranse, sunn konkurranse, ganske vesentlig. En av tingene som har vært diskutert mye, og som komiteen skriver samlet om, er tilgangen på grossist- og distribusjonstjenester, og at det bør skje på både like, konkurransedyktige og transparente vilkår. Vi mener det kan sikre en mer effektiv konkurranse, og vi ber nå om at regjeringen utreder reguleringer på dette området. Men vi sier også at det haster å komme tilbake til Stortinget med konkrete tiltak. Da er mitt spørsmål: Når ser statsråden for seg at hun kan komme til Stortinget med en sak om dette?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
Da kan jeg forsikre statsråden om at jeg sender et skriftlig spørsmål allerede i løpet av dagen, og så regner jeg med å få et konstruktivt svar på det. Poenget er at når Stortinget og en samlet komité skriver at det haster å komme tilbake til Stortinget med konkrete tiltak på nettopp grossist- og distribusjonstjenestene, mener vi jo noe med det. Det er viktig at vi får det tilbake, og at vi kanskje ser dette i sammenheng med det som nå skjer. Det er jo det som har vært komiteens ønske. En annen ting som ligger som et flertallsvedtak, er forholdet med grensehandel, som er en alvorlig problemstilling. Store verdier går over til svenskene gjennom handelen som foregår på grensen. Det har vært diskutert i mange, mange år, og en har aldri tatt tilstrekkelig tak for å prøve å gjøre noe med det. Nå ber Stortinget veldig tydelig om at en går gjennom dette og prøver å sikre konkurransekraften til norsk næringsliv. Der er i hvert fall min påstand at det haster, for det må skje i en sammenheng – før en åpner grensene fullt og helt igjen. En må se det i den sammenhengen og i det lyset, og det tror jeg også mange der ute forventer at vi kan gjøre. Mitt spørsmål er: Kan næringsministeren ha en ambisjon om å legge fram en sånn type sak for Stortinget, sånn at vi får behandlet den i lys av det som nå har skjedd?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
Jeg vil understreke at det ikke først og fremst handler om bare å få bukt med grensehandelen, men det følger jo noe i konsekvensen av det som har skjedd i løpet av det siste året. Det er at dagligvarehandelen har sysselsatt mange flere. Det er mange tusen mennesker som nå har en jobb i dagligvarehandelen nettopp fordi grensene er stengt. Det samme gjelder for produsentene ute på gården, og det gjelder gjennom næringsmiddelindustrien. Det å sørge for forutsigbarhet nå, betyr at Stortinget raskt må få en sak om nettopp grensehandelen. Da er min veldig tydelige oppfordring at det må skje raskt, at en tar med seg konsekvensene inn i de andre næringene som tydelig blir direkte berørt av dette, og at en klarer å opprettholde både jobber og sysselsetting ut fra det som er nåsituasjonen, gjennom denne prosessen. Så det haster, og jeg håper at næringsministeren kan konstatere at hun vil bidra til at vi får dette sånn at vi kan behandle det på denne siden av sommeren.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
Jeg vil også takke for debatten og for at det blir enda flere brede løsninger på viktige forslag. Det synes jeg er bra. Det viser at det har vært en konstruktiv diskusjon gjennom komiteens arbeid, og det har vært en konstruktiv utvikling fra Steensnæs la fram sin utredning i 2011 og fram til nå. Det er jeg glad for, for hovedspørsmålene er fremdeles: Hva tjener kundene, hva tjener konkurransen, og hva bygger opp den sunne, gode utviklingen i dagligvaremarkedet? Det er de tre spørsmålene som det er viktig å svare på. Det er ikke noe endelig svar som blir gitt her, men jeg tror det er farlig å ha en svart-hvitt-inngang til dette, som jeg føler litt at SV har, med veldig konkrete, bombastiske løsninger. For utgangspunktet er, selv med de tre kjedene, at dagligvaredistribusjonen – dagligvaresystemet, dagligvareområdet i Norge – egentlig fungerer ganske bra. Når vi nå har vært gjennom en krise, har den vist at den fungerer. Vi har butikker stort sett over hele landet, omtrent samme priser, god kvalitet og forholdsvis likt vareutvalg. Det er forholdet, men det betyr ikke at alt er såre vel. Derfor er det viktig å fortsette arbeidet med dagligvaremarkedet og sørge for at det er kunden som er i fokus, at vi styrker konkurransen og sørger for at vi gjennom vedtak ikke hindrer positiv utvikling i et helt og viktig dagligvaremarked. Opplyste kunder er en viktig oppgave. Jeg er enig i at merking er særdeles viktig, og jeg tror varer som ikke er godt nok opplyst og godt nok merket, ikke vil bli tatt godt imot av kundene etter hvert, for det blir mer og mer fokus på det. Dominerende aktører som misbruker sin posisjon, har egentlig ikke noe i dagligvaremarkedet å gjøre. Vi ønsker å eliminere det forholdet. Åpenhet er særdeles viktig. Innsyn i og forståelse av hvordan dette fungerer, er viktig i denne sammenhengen. Stortinget har påpekt det, og vi gjør noe med det. At ulike produsenter og ulike aktører sikres adgang til markedet, er viktig. Mye har skjedd fra 2011 og fram til i dag, men mye må skje også etter at vi er ferdig med denne behandlingen. Jeg er veldig glad for at det er så brede løsninger rundt så mange viktige forslag, for nettopp å styrke kundens posisjon i dagligvaremarkedet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-02-02:
Dette er en meget viktig sak. Hvem er det som skal eie landbrukseiendommene? Dypest sett betyr det hvem som skal eie landarealene i Norge. Jeg er veldig for innstillingen. Hvorfor er jeg det? Jo, fordi det er en plattform, ved et eventuelt nytt regjeringsskifte, fra Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV, og jeg forventer at også Rødt og Miljøpartiet De Grønne støtter det. Det er et godt grunnlag å arbeide videre på. Det er ikke uforståelig at Høyre er uenig. Høyre har holdt sin sti ren hele tiden; de har systematisk vært mot slike begrensninger i den private eiendomsretten. For dem er det akkurat det samme hvem som eier, om det er privatpersoner eller selskaper, i Norge eller utlandet, det har ingen betydning. Her har vi en av de store politiske skillelinjene mellom Høyre og Senterpartiet. Fremskrittspartiet har mer trøbbel med hvilket ben de skal stå på. De liker ikke konsesjonsloven, men de liker heller ikke at kinesere eller russere eller tyskere kjøper opp Norge, så de har da problemer. Men liberalismen står sterkest, og de fremmer da forslag i henhold til Høyre. Forslagene er nødvendige og riktige: styrke lokalt norsk eierskap, få til krav om konsesjon ved salg av aksjer i aksjeselskaper og priskontroll på rene skogeiendommer. Dette er helt nødvendig. Det var feil at det ble fritak for konsesjon ved salg av aksjer i aksjeselskaper i 2003, og at Senterpartiet var med på det, det er i hvert fall min bestemte mening. Det skulle aldri vært gjort. Her må vi tette hullene, for vi er i en ny situasjon. Og hvilken situasjon er vi i? Jo, i urolige økonomiske tider blir det mer interessant å investere i fast eiendom. Det blir ikke mer fast eiendom. Det er flere som har penger, som vil investere. Interessen vil bli større, og det vil da bli et investeringsobjekt, ikke et objekt for å drive skogbruk. Det er det som er kjernen her: Vi har ikke en investortankegang, en slik tradisjon og kultur i Norge. Det er en tradisjon som vi skal holde langt, langt unna. Vi skal ha en skogbrukskultur, en bruk av skogen som innebærer både god samfunnsøkonomi og god privatøkonomi. Det betyr sjølsagt at økonomien i skogbruket må bedres, og at vi kan greie å få utdanning, interesse, aktivitet i skogen. Her har vi veldig, veldig mye å gå på. Så sier statsråden at EØS-avtalen med fri bevegelse av kapital setter begrensninger. Vi hørte ingenting om det før 1994. Men så kommer det også på dette området at EØS-avtalen skal blande seg inn i hvem som skal eie Norge. Det viser at EØS-avtalen er en tvangstrøye for Stortinget, en tvangstrøye mot at vi kan sikre de nødvendige lover og virkemidler i Norge. Statsråden sier det er vanskelig å skille. Ja vel, da tar vi bare samme regler: personlig eierskap, bo i Norge, og om en har en eller annen etnisitet, betyr ingenting. En bor i Norge, en driver eiendommen. Alle kan da eie det. Det er en veldig viktig plattform, det som her er anlagt, og jeg er takknemlig for at Arbeiderpartiet og SV er sammen med Senterpartiet om dette.