Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-01-17:
Den siste setningen som kom fra forrige taler, om å få virkemidlene på plass, er jo ganske betegnende. Det er jo det som kjennetegnet hele klimaforliket og klimameldingen, at alt skulle utredes og at virkemidlene var svært få. Det er jo derimot regjeringens utfordring når de står og snakker så stort som de gjør. Miljøvernministeren var bekymret for at Miljøverndepartementet ville bli mindre i Norge med Fremskrittspartiet og Høyre i regjering. Han sa at Miljøverndepartementet ville bli et vingeklippet dyr, som krøp rundt. Ja, vel. Fremskrittspartiet – og jeg vil tippe også Høyre – har hatt som mål å ha Miljøverndepartementet som en vakthund, eller vaktbikkje, som statsråden sa, i samfunnet. Hunden har ingen vinger, ei heller en fuglehund. Derfor er det ingen vinger å klippe. Derfor er det ingenting å bekymre seg for. Men en innskjerping av Miljøverndepartementets ressursbruk vil det helt sikkert bli, den blir mer målrettet. Det at kommunene godt kan ivareta sitt eget arbeid, gjør at Miljøverndepartementet ikke trenger å ha veldig mange overstyrende organer. Det at industrien selv kan gjøre jobben sin, gjør at vi heller ikke trenger et stort miljøverndepartement som gjør jobben for dem. Et eksempel på det er NOx-fondet, der regjeringen selv skal ha et veldig omfattende system med NOx-avgifter og hele pakken, mens Fremskrittspartiet og Høyre fra dag én ville ha et NOx-fond. Det var regjeringen som snudde, fordi regjeringens politikk ikke funker. Jeg tror regjeringen skal være glad for at de ikke ansatte flere folk i MD, men heller lot NHO-systemet og industrien gjøre jobben for dem. Det viser at det er resultatet som teller, ikke hvor mange ansatte man har i et departement. Statsråden sa i en debatt i NRK da klimaforliket var et faktum, at klimaforliket setter kloden på en ny kurs. Når man sitter og hører på debatten i dag, og ser hva som har skjedd i Norge siden klimaforliket, kan man spørre seg om han visste hvilken kurs man satte ut på. Det er åpenbart at det er stor forskjell på kart og terreng. Det er også verdt å merke seg at mens statsråden her sier at Cancún var en stor suksess – han omtalte det som et syvmilssteg da han var på vei hjem fra Cancún – så sa CICERO, som er statens kunnskapsrike folk på dette området, at det var små skritt i riktig retning. Jeg lytter til CICERO. Vi gleder oss over muligheten til å få en global avtale som sørger for at rammebetingelsene for CO2 blir like i verden. Derfor ønsker også vi å få den avtalen på plass, men vi er ikke for at Norge skal ha en masse særnorske restriksjoner på veien dit. Der vil jeg også gi regjeringen ære, for også der har de faktisk sett lyset og snudd i politikken. Det var i budsjettdebatten for budsjettåret 2009 at SV og representanten Thorkildsen sa at Norge skulle fjerne gratis CO2-kvoter og håpet at andre land ville gjøre det samme. Nå hører vi en miljøvernminister som sier at det er viktig å opprettholde konkurranseevnen og ikke bare ha en politikk som flytter utslipp. Det synes jeg er en virkelighetstilnærming som vi skal være glade for, og derfor er jeg glad for at det er dagens miljøvernminister som er miljøvernminister på vegne av SV – og ikke andre, for da kunne vi faktisk fått reell SV-politikk tilbake, og det hadde vært til skade for norsk næringsliv. Jeg trodde at regjeringen opptrer som kollegium. Miljøvernministerens politikk bør jo være forankret når han er ute i debatter. Interpellasjonens åpningssitat viser at det åpenbart ikke er tilfellet, men jeg håper jo at det som framlegges for Stortinget, i hvert fall er godt forankret. Statsråden nevnte selv Klimakur og at det viser at det er mulig teknisk, men muligens litt dyrere. Vel, Klimakur viser for det første at klimaforliket var vesentlig dyrere enn det en trodde, og det er teknisk teoretisk mulig, men det er ikke uten betydelig risiko, både i forhold til teknologi og i forhold til gjennomføringsrealisme. At en stor andel av det norske folk ville begynne å sykle bare fordi en anslår i Klimakur at det er samfunnsøkonomisk lønnsomt, betyr ikke at folk begynner å sykle sommer som vinter. Snarere tvert imot – den muligheten har mange hatt i dag, men de benytter seg ikke av det. Det betyr ikke at vi tar avstand fra å sykle til jobben, selv om noen gjerne automatisk tolker det slik. Det handler om å ha realisme i hva vi tror folk flest faktisk vil gjøre bare fordi en miljøvernminister ber dem om det. Det er også viktig å understreke at Klimakur ikke sier at det er fornuftig ressursbruk å gjøre det bare fordi de har kartlagt at det er teknisk mulig. La meg trekke fram lyntog som et eksempel. Som klimatiltak koster altså lyntog mellom 30 000–60 000 kr pr. tonn CO2, som vi må regne med å få kuttet ved å erstatte flytrafikk med tog. 30 000–60 000 kr pr. tonn: Det er ikke et godt argument som klimatiltak. En kan finne mange argumenter – gode og dårlige – for lyntog i andre sammenhenger, f.eks. med hensyn til infrastruktur og transport, men ikke som klimatiltak. Klimakur forutsatte også CO2-rensing av Kårstø og Mongstad. Det første er utsatt, det andre er det usikkert når blir realisert. Jeg håper statsråden vil ta grep når nå Industrikraft Møre og Siemens viser at det er mulig å gjennomføre et CO2-rensetiltak et annet sted enn på Mongstad, til en lavere pris og med større framdrift. Der kunne statsråden gjort en forskjell.