Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-12-16:
Jeg takker for imøtekommenheten! La meg først si at regelverket som gjelder for innvilgelse av lisens til helsepersonell over 75, er gitt med det formål å ivareta pasientenes sikkerhet og kvaliteten i helsetjenesten samt ivareta innbyggernes tillit til helsepersonell og helsetjeneste. Dette er viktige hensyn som jeg som helseminister er svært opptatt av. Vi må til enhver tid tilstrebe å nå disse målene. Helsepersonelloven § 54 fastslår at autorisasjon faller bort når helsepersonell fyller 75 år. Yrkestittelen kan fortsatt benyttes. Videre framgår det av bestemmelsen at selv om autorisasjon automatisk faller bort ved fylte 75 år, kan lisens likevel gis på visse vilkår. Helsepersonelloven har en egen bestemmelse om lisens i § 49. Det som kjennetegner en lisens, er at den kan begrenses i tid, til en bestemt stilling, til visse typer helsearbeid eller på annen måte. Bestemmelsen gir hjemmel til å gi forskrifter, hvilket er benyttet ved fastsettelsen av forskrift om lisens til helsepersonell, herunder til dem over 75 år. Det har i denne saken vært særlig fokus på forskriftens bestemmelse om at det ved tildeling av lisens skal legges avgjørende vekt på omfanget av den pasientrettede virksomheten vedkommende helsepersonell har til hensikt å utøve. Hovedregelen er at omfanget ikke bør utgjøre mindre enn 20 pst. stilling. Det har blitt framstilt som om alle som søker lisens, må tilfredsstille dette kravet. La meg gjøre det helt klart at det ikke stilles krav om 20 pst. stilling med pasientrettet virksomhet ved alle søknader om lisens. Enkelte typer virksomheter vil ikke innebære pasientkontakt i et pasient-behandler-forhold. At det ikke stilles krav om pasientrettet virksomhet for alle typer lisenser, kommer tydelig fram ved at det i forskriften sies: «Ved tildeling av lisens skal søkerens egnethet vurderes i forhold til den virksomhet som det er søkt om lisens for.» Virksomhet kan være mye annet enn pasientrettet virksomhet, f.eks. kan nevnes arbeid som medisinsk sakkyndig, medisinsk rådgiver og studentveileder. Det er heller ikke et absolutt krav om 20 pst. stilling i de tilfellene det skal drives pasientrettet virksomhet. Dette framgår ved at det i forskriften sies: «Virksomheten bør ikke være mindre enn tilsvarende 20 % stilling.» Med andre ord må det foretas en konkret vurdering der 20 pst.-kravet er å oppfatte som en veiledende norm, ikke et absolutt krav. Jeg vil innhente erfaringer ved praktiseringen av forskriften på dette punkt og vurdere om det er behov for å presisere denne veiledende status ytterligere. Det stilles imidlertid i helsepersonelloven en del andre krav til helsepersonell med autorisasjon, lisens og spesialistgodkjenning. Det aller viktigste er kravet til å yte faglig forsvarlig og omsorgsfull hjelp, det såkalte forsvarlighetskravet. Dette er et krav det enkelte helsepersonell til enhver tid må vurdere sin egen yrkesutøvelse opp mot. Videre stilles det krav om at privat virksomhet skal meldes til regional myndighet samt at det ved forsikring skal stilles sikkerhet for erstatningsansvar som kan oppstå overfor pasienten. Det har også blitt stilt spørsmål ved om det er riktig at ett kontor skal vurdere og eventuelt gi lisens til alle dem som søker om det. Det har vært foreslått at den enkelte fylkeslege heller bør kunne gjøre dette arbeidet, særlig med den begrunnelse at fylkeslegene har et nærmere kjennskap til søkere fra eget fylke. Det mener jeg vil være et tilbakeskritt og en dårlig løsning – et tilbakeskritt fordi det var delvis slik det var før den nye helsepersonelloven trådte i kraft, og fordi saksbehandling hos 19 fylkesleger vil kunne føre til ulike vurderinger og dermed forskjellsbehandling rundt i landet. Ordningen med ett kontor ivaretar likebehandlingshensynet, effektiviteten og forenklingshensynet i forvaltningen. At Statens autorisasjonskontor for helsepersonell, som er det kontoret som behandler denne type saker, innhenter uttalelser fra den enkelte fylkeslege, er det ingenting i veien for, og i mange tilfeller vil det være naturlig. Behovet for slike uttalelser vil være avhengig av hva slags virksomhet det er søkt om lisens for. Jeg ser på denne bakgrunn at forskriften om lisens til helsepersonell, også lisens til dem over 75 år, er fleksibel nok til å ivareta de hensynene den skal i forhold til søkerne. Samtidig stiller den krav som er med på å sikre at helsepersonell som ønsker å utøve virksomhet etter fylte 75 år, er egnet til å utøve det arbeidet de har søkt om lisens for. Men jeg vil innhente erfaringer ved praktiseringen, som jeg har varslet, og vurdere om det er behov for å presisere den veiledende status som 20 pst.-kravet har i forskriften.