Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-04:
La oss håpe at dette blir en debatt knyttet til forskningens vilkår. Det er sånn jeg har oppfattet at interpellanten gjerne vil ha debatten. Representanten Solvik-Olsen har bedt meg svare på tre konkrete spørsmål knyttet til rapportene fra FNs klimapanel. Det gjør jeg selvsagt gjerne. Jeg vil understreke at jeg har full tillit til FNs klimapanel, og gjennom svarene mine vil jeg vise hvorfor det er all grunn til å stole på klimapanelet, selv om noen feil er blitt påvist. Solvik-Olsen spør om jeg vil sikre at kritikk mot klimapanelet kanaliseres og behandles på en konstruktiv måte. Til det vil jeg svare et ubetinget ja. Når det gjelder prosedyrer på mitt eget ansvarsområde, forskning, vil jeg si at det er og må være en selvfølgelig del av den vitenskapelige praksis at alle arbeider som sendes til tidsskrifter med fagfellevurdering, evalueres, kritiseres og eventuelt publiseres samvittighetsfullt og etter beste evne. Vi kan ikke akseptere at tilgangen til vitenskapelige kanaler siles ut fra ikke-vitenskapelige kriterier. Meg bekjent er heller ikke slik siling påvist. Hovedpoenget i denne saken dreier seg om å beholde proporsjonene. Så vidt jeg har kunnet bringe på det rene, er det påvist to feil i rapporten fra arbeidsgruppe 2 under FNs klimapanel som omhandler virkninger og tilpasninger til klimaendringene. Andre unøyaktigheter er også påpekt, men tilbakevist som nettopp det – unøyaktigheter og ikke feil. Feilene gjelder noen setninger om issmeltingen i Himalaya, som representanten var inne på, og en setning om faren for oversvømmelse i Nederland. Disse feilene er det ingen grunn til å unnskylde eller fortie. Feilene har imidlertid verken en størrelse eller en betydning som på noen måte kan velte eller undergrave konsensusen i de øvrige tusenvis av sidene med kvalitetssikrede, fagfellevurderte forskningsresultater. La meg gjøre klart hva jeg har funnet ut at feilene dreier seg om. I delrapport 2 står det om bresmeltingen i Himalaya bl.a. at 80 pst. av breene vil være borte i 2035. Det er riktig at breene smelter, men det er feil at det skjer så fort. Bresmeltingen er omtalt korrekt i delrapport 1, det vitenskapelige grunnlaget, men dessverre feilaktig i delrapport 2, om klimatilpasning og sårbarhet. Problemet er med andre ord ikke at forfatterne av rapporten om de grunnleggende fysiske klimaendringene har gjort feil, men at delrapport 2, om virkningene, viser til en dårlig kvalitetssikret kilde istedenfor å vise til klimapanelets egen delrapport 1. Den andre feilen dreier seg om en setning som sier at 55 pst. av Nederland ligger under havnivå. Det nederlandske miljødirektoratet har presisert at 55 pst. av Nederland er utsatt for oversvømmelser, mens det bare er 26 pst. av landet som ligger under havnivå. Det nederlandske miljødirektoratet gjør det klart at feilen i setningen ikke spiller noen rolle for konklusjonen. Her er det med andre ord også nokså åpenbart at feilen ikke på noen måte kan slå bena under de overveldende mengder av fagfellevurdert forskning som rapportene for øvrig bygger på. Det sier seg selv at vi må gjøre hva vi kan for at slike feil ikke skal slippe gjennom, og for at kvalitetssikringen skal være best mulig. Derfor vil det nå foretas en uavhengig gjennomgang av arbeidsmetodene og prosessene bak klimarapportene til FNs klimapanel. Representanten Solvik-Olsen spør også om jeg vil kreve at gråsonelitteratur utelates fra neste rapport fra klimapanelet, og om jeg vil kreve at klimapanelet neste gang publiserer hele rapporten samtidig. For å ta gråsonelitteraturen først: Ordet er en litt misvisende oversettelse av det engelske «grey literature», og Himalaya-feilen i delrapport 2 knytter seg nettopp til bruken av en viss type slik litteratur. «Grey literature» er en betegnelse som brukes om rapporter fra myndigheter og organisasjoner. Typiske eksempler er rapporter fra Statistisk sentralbyrå, fra OECD, fra Det internasjonale energibyrå, fra Verdensbanken osv. Begrepet kan også betegne rapporter fra frivillige organisasjoner – som Solvik-Olsen var inne på – som World Wide Fund for Nature, WWF, som er feilkilden i Himalaya-eksempelet. Klimapanelet har klare retningslinjer for forsvarlig og kvalitetssikret bruk av slike rapporter, og i Himalaya-eksempelet var det denne kvalitetssikringen som glapp. Forfatterne av teksten som omhandler disse breene, var ikke kritiske nok til kilden, og klimapanelets ledelse burde ha opplyst om feilen så snart de ble kjent med den. I lys av denne hendelsen har klimapanelet selv tatt initiativ til en prosess for å vurdere om det er behov for forbedringer, enten det er i prosedyrene eller i kvalitetssikringen av den litteraturen som brukes. Jeg har tillit til at klimapanelet i dialog med landene vil forbedre disse rutinene til neste gang. Norge vil altså støtte en ytterligere kvalitetssikring av rutiner og prosedyrer. Men det konkrete svaret på Solvik-Olsens spørsmål er likevel nei. Et krav om totalforbud mot «grey literature» ser jeg ikke som nødvendig eller hensiktsmessig. Store mengder verdifulle data publiseres av myndighetsorganer som IEA, OECD osv., og jeg mener det vil være utilbørlig å forby forskere å bruke denne typen rapporter. Solvik-Olsen spør også om jeg vil kreve at klimapanelet må publisere hele rapporten samtidig neste gang. Som svar har jeg lyst til å peke på at det paradoksalt nok var opplegget med at delrapportene fra alle tre arbeidsgruppene måtte være ferdig mest mulig samtidig, som gjorde det vanskelig for arbeidsgruppe 2 å ta tilstrekkelig hensyn til alle funn fra arbeidsgruppe 1. Hadde de hatt lengre tid mellom publiseringen av delrapport 1 og 2, ville Himalaya-feilen trolig vært unngått. I planene for neste rapport fra klimapanelet, i 2014, er dette behovet allerede ivaretatt, og delrapport 2 er planlagt ferdigstilt et halvt år etter delrapport 1. Det aner meg imidlertid at Solvik-Olsen med sitt spørsmål sikter til forholdet mellom sammendragene som lages for beslutningstakere fra hver delrapport, og selve delrapportene. La meg derfor redegjøre kort for klimapanelets arbeidsprosess. I sammendraget for beslutningstakere oppsummeres de viktigste konklusjonene fra en delrapport i form av korte hovedkonklusjoner med tilhørende forklaringer. Utkastet til sammendraget er utarbeidet av de sentrale forfatterne som har skrevet hovedrapporten. Sammendraget er også en del av de generelle høringsrundene, først en ekspertrunde og så en kombinert ekspert- og myndighetsrunde. I tillegg til den prosessen som gjelder hele rapporten, blir dette sammendraget godkjent linje for linje i et plenumsmøte. Alle land som er med i klimapanelet – dvs. de fleste av verdens land – inviteres til dette møtet. Vanligvis stiller omkring 100 land, deriblant alle de største landene. Diskusjonen på møtet dreier seg bl.a. om framstillingsform og prioritering av stoff. I dette arbeidet er dialogen mellom landenes representanter og forfatterne sentral. Sammendraget skal samlet sett bygge på den underliggende rapporten. De sentrale forfatterne deltar på møtet og skal godkjenne alle endringer. Når dette sammendraget blir drøftet, blir man også enig om en liste over redigering som skal gjøres i de underliggende rapportene. Denne listen blir utarbeidet av forfatterne og omhandler også endringer av redaksjonell art og endringer knyttet til framstillingsform og språkbruk. Når sammendraget er vedtatt, blir det offentliggjort. Delrapportene blir ferdigstilt og trykket så fort det lar seg praktisk gjennomføre. Jeg redegjør nå – til representanten Solvik-Olsen og selvfølgelig til presidenten – for prosessen som man går igjennom meget grundig når det gjelder å vurdere forholdet i disse rapportene. Det dreier seg altså om en transparent prosess og i hovedsak en redaksjonell harmoniserings- og kvalitetssikringsprosess. Jeg har, som jeg har sagt, full tillit til FNs klimapanel. Konkret er dermed svaret på Solvik-Olsens tredje spørsmål også nei. Jeg kommer ikke til å kreve at klimapanelet publiserer hele rapporten samtidig neste gang, rett og slett fordi det er en bedre kvalitetssikring i at man gjør det i den rekkefølgen som jeg har redegjort for. Avslutningsvis vil jeg peke på at i et så omfattende arbeid som dette kan det dessverre snike seg inn feil, selv om det jobbes kontinuerlig med å unngå at feil oppstår. Jeg vil igjen understreke at det så vidt jeg vet, ikke er påvist feil i delrapporten som omhandler det klimavitenskapelige grunnlaget. Feilene som er avdekket, rokker ikke ved klimapanelets konklusjoner om at det er meget sannsynlig at mesteparten av temperaturøkningen siden midten av 1900-tallet skyldes den menneskeskapte økningen i konsentrasjonen av klimagasser. Solvik-Olsen peker på at innvendinger mot den tilsynelatende brede enighet om klimaets tilstand har blitt avfeid som usaklig og dum. Jeg mener det er viktig at alle synspunkter kommer fram i klimadebatten, men vil samtidig påpeke at innvendinger må tuftes på de samme faglige kvalitetskrav som skal forventes fra klimapanelet. Når mange av innvendingene kan synes avfeid, bunner det i, tror jeg, at de ikke i tilstrekkelig grad har vært basert på vitenskapelig materiale.