Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2001-01-31:
Representanten Valle stiller spørsmålet om Regjeringen ikke er villig til å utnytte den handlefriheten som Norge har som ikke-medlem i EU, ved å nedfelle et importforbud mot levende storfe, under henvisning til et oppslag i Nationen den 25. januar. Jeg vil innledningsvis understreke at Regjeringen er villig til å utnytte den handlefriheten vi har i EØS-avtalen. Siste året har vi ved flere anledninger utnyttet denne muligheten, først ved å forby innførsel av enkelte typer dansk kjøtt sist vår inntil danskene selv fikk kontroll, og nå sist ved ikke å følge EU når det gjelder bruk av fiskemel som fôr. Representanten Valles påstand er således etter mitt skjønn ikke riktig. Representanten Valle refererer til at landbruksministeren tidligere har uttalt at det er ønskelig at norske bønder ikke importerer storfe, men at Norge ikke kan innføre forbud. Utsagnet er todelt. Først spørsmålet om innførsel kan forbys: Handel med levende storfe innen EØS-området er i utgangspunktet tillatt dersom reglene for slik handel nedfelt i EØS-avtalen, blir fulgt. Reglene er omfattende og vedrører både besetningen og dyret i avsenderlandet og kontroll ved mottak. Dersom en tross disse kravene til kontroll finner at innførselen vil medføre en trussel for folke- eller dyrehelsen, inneholder EØS-avtalen en såkalt sikkerhetsklausul som gir Norge mulighet for å nedlegge et midlertidig forbud mot innførsel. Importforbudet må med andre ord være faglig begrunnet. Denne muligheten er en avspeiling av den rettighet ethvert EØS-land har med hjemmel i EU-direktivene. Når det gjelder faren for å spre kugalskap her i landet ved innførsel av levende storfe, er det Veterinærinstituttets vurdering at det med merking og kontroll av alle innførte dyr og avkom ikke foreligger en trussel som forsvarer et forbud. Ethvert forbud må nemlig forsvares faglig gjennom konsultasjoner i EØS-komiteen. Dersom det viser seg at våre begrunnelser ikke blir akseptert, kan dette bli møtt med motreaksjoner, f.eks. i form av passende økonomiske reaksjoner eller andre tiltak som kan gjøre det vanskelig for oss. Faktum er altså at det kan innføres forbud, forutsatt at dette kan forsvares faglig. I de tilfellene der enkelte EU-land ensidig har innført forbud mot import av levende storfe, mener kommisjonen at disse landene ikke har klart å gi en tilstrekkelig god faglig begrunnelse, og har ifølge opplysninger jeg har fått, gitt landene frist ut januar med å oppheve forbudet. Så til utsagnet om at det er ønskelig at norske bønder ikke importerer storfe til avlsformål. Landbruksministeren har flere ganger svart på spørsmålet om import. Risikovurdering gjort av Veterinærinstituttet tilsier at det er større mulighet for å finne kugalskap hos importert storfe sammenliknet med norskfødte. Det ønskelige ville derfor være at de som har behov for import, innfører sæd eller embryo i stedet for levende dyr. Prioner som gir kugalskap, kan i følge fagfolkene ikke overføres ved sæd eller embryo. Import av sæd og embryo framfor import av levende dyr er for øvrig et smittereduserende tiltak også i forhold til andre sykdommer. Innførsel av slikt avlsmateriale er også å foretrekke framfor levende dyr, fordi førstnevnte påfører kontrollinstansene ekstra arbeid og kostnader. For øvrig vil jeg gjøre oppmerksom på at landbruksministeren gir Stortinget en bredere redegjørelse om disse spørsmålene den 13. februar, med påfølgende debatt den 22. februar.