trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2014-12-15:
Jeg vil oppklare noen få ting som er sagt i denne debatten. Det er sagt mye, og det er sagt mye som egentlig ikke henger helt i hop. Når representanten Trettebergstuen påpeker at statsråden ikke har fått med seg dette med fagarbeidere, har jeg to spørsmål tilbake: Er det slik å forstå at representanten Trettebergstuen er imot EØS-avtalen, og ønsker hun ikke å ta imot EØS-innvandrere? Når vi snakker om malere og fagarbeidere som f.eks. murere, er jo det fagarbeidere som er under allmenngjøringsordningen i dag, hvor man skal ha norske lønns- og arbeidsvilkår. Dette er nedfelt i allmenngjøringsordningen. Og de som forsøker å drive kriminell og uakseptabel virksomhet, skal vi ta, og de skal straffes. Det er vi enige om, og det har denne regjeringen også iverksatt tiltak for. Representanten Kolberg sier at vi er overrasket over å møte debatt. Nei, jeg er ikke overrasket over å møte debatt. Jeg er heller ikke overrasket over at opposisjonen er uenig med posisjonen. Det er opposisjonens privilegium å være uenig med posisjonen. Men jeg sa i mitt innlegg at jeg er overrasket over at man bruker ord og uttrykk som om man ikke har gjort noen verdens ting. Og deretter brukte jeg de øvrige 4 minuttene og 20 sekundene av mitt 5-minutters innlegg på å gå gjennom alt vi har gjort. Mange av de tingene foreslås også i representantforslaget. Det blir litt meningsløst, for vi har gjort mye på de områdene. At man er uenig om enkelte ting, aksepterer jeg. Det regner jeg med at vi også vil være fremover. Opposisjonen har som sitt privilegium å kunne kritisere posisjonen, men gjør det på et saklig og greit grunnlag, i det minste. Når man sier at det at vi fjerner kollektiv søksmålsrett, fjerner all troverdighet, «all troverdighet», i regjeringens kamp mot sosial dumping, betyr det at de to første tiltaksplanene fra regjeringen Stoltenberg ikke hadde troverdighet fordi dette var et forslag som ble fremmet våren 2013? Det var altså først da troverdigheten kom frem? Dette er en retorikk som jeg regner med at både Kolberg og alle andre i denne salen mener er misvisende. Jeg synes også at det er litt synd at vi bruker tid på hva som ble sagt for fem år siden i merknader og i debatter, når vi skal debattere et så viktig tema som organisert arbeidslivskriminalitet. Jeg kan også hente frem merknader fra da jeg satt i opposisjon, om ting som de daværende regjeringspartiene gikk imot. Poenget må jo være at vi nå i fellesskap finner ut hvordan vi kan møte denne utviklingen, for å ta kjeltringene, hegne om de seriøse og få et trygt, godt og fleksibelt arbeidsliv for fremtiden. Det er det denne regjeringen er opptatt av, og jeg håper at også et samlet storting kan bli med og diskutere dette på de premissene.
Audun Otterstad (Arbeiderpartiet), 2014-12-15:
Det finnes tider der vi står alene, og der vi er oss selv nok. Det er vi trøndere et godt eksempel på, der vi under Ski-VM slår de 30 øverste nasjonene på topp 40-listen, og blir en av tidenes VM-nasjoner. Vi er også et eksempel på det hvis vi tenker på fotball, der vi har Rosenborg og alle de flotte øktene og timene på høstkveldene med Champions League. Men det var ikke sånn at trønderne skrev Grunnloven alene, da Norge var som skjørest. Det var ikke sånn at trønderne alene jaget tyskerne ut av Norge og drev motstandsarbeid – det gjorde vi sammen. Det gjorde hele Norge sammen. Det er som med krisen på 1990-tallet, gjennom trepartssamarbeidet, der vi sa at det var viktigere at kameraten vår var i jobb enn at vi fikk lønnsvekst. Vi hadde solidaritetsoppgjør. Det interessante er at ingen av tiltakene vi hører fra Civita-akademiet, benekter trepartsmodellen eller den sentrale modellen. Det er ingen av argumentene eller tiltakene som peker på at det lønner seg med lokal modell, der vi splitter tiltakene, der vi gjør det tilfeldig hva som skjer. Det er de sentrale, sterke parter i arbeidslivet som må lede an. Det pekes på Arbeidstilsynet og deres makt og mulighet. Hvis Arbeidstilsynet skulle fulgt opp hver eneste varsling i bygg- og anleggsbransjen i Trøndelag, måtte det ha vært 500 ansatte bare i Trondheim – de er tre til fire på bygg og anlegg. Vi må bruke alle de lyttepostene vi har ute på arbeidsplassene. Vi må ta det på alvor når man er bekymret for at fagarbeidere skal bli til prosjektarbeidere, for at lærlinger skal bli til innleide. Flere ganger har statsråden bevist at han er villig til å lytte når han ser at han har kommet litt skjevt ut. Det er ikke for sent å snu denne gangen heller. For hovedretningen – hvis du skal lære deg noe – må være faste stillinger. Det krever trygghet og fleksibilitet hvis du skal få den ene parten i arbeidslivet til å stå sammen med den andre parten og slåss rakrygget mot useriøsitet, mot arbeidskriminalitet som straffer arbeidstakere og arbeidsgivere, og som til slutt rammer oss alle sammen, og som rammer nasjonen Norge.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2014-12-15:
Representantene for regjeringspartiene, høyrepartiene, uttrykker overraskelse over at opposisjonen kritiserer dem i denne diskusjonen. Jeg må si at statsråd Eriksson burde i hvert fall ikke være overrasket over det. Jeg vil minne ham om alle de harde diskusjonene han og jeg hadde i forrige stortingsperiode, og – som det ble sagt av andre her, og som jeg bare sier i en oppsummerende setning – hvor han var imot alt som støttet fagbevegelsen, og han var imot alt som handlet om en styrking av det som kunne være en beskyttelse av arbeidstakerne. Jeg vil minne Fremskrittspartiets representanter om at jeg har, for ikke lenge siden, stått i diskusjoner med dem, hvor de ville fjerne hovedavtalen i norsk arbeidsliv – hovedavtalen. Da kan man spørre seg, og jeg vil si det et godt spørsmål: Er det vi hører i dag, et uttrykk for en fullstendig kollaps i Fremskrittspartiets analyse også når det gjelder arbeidslivet? Nå sier de i hvert fall ikke disse tingene som de sa i hele forrige periode – og har sagt i 40 år. Er det en kollaps? Kanskje, men jeg tror egentlig ikke det. Jeg tror, og jeg bruker det folkelige uttrykket, at de har kommet til sans og samling og forstår at de ikke kan gå den veien, for da kommer de ikke fram. De skal ta det den veien som høyrepartiene i Europa vanligvis tar, og det er å gå løs på det viktigste instrumentet for å bekjempe både sosial dumping og alt annet i arbeidslivet, nemlig fagbevegelsen. Midlertidigheten handler i neste omgang om en svekkelse av muligheten for fagbevegelsen til å kunne være med og styre norsk arbeidsliv på en ordentlig måte. Fast ansettelse er nemlig et nøkkelpunkt for at fagbevegelsen skal være sterk. Det har Fremskrittspartiet skjønt, derfor også går de løs på det. Den kollektive søksmålsretten er det andre eksemplet. Hvorfor fjerner statsråden den? Jo, for å frata fagbevegelsen et juridisk instrument for nettopp å håndtere sosial dumping. Det ødelegger selvfølgelig hele hans troverdighet knyttet til hans kamp mot sosial dumping – slik han har forfektet fra denne talerstolen. Derfor er det ikke noen kollaps – dessverre. Det er en bevisst strategi for å bevege arbeidslivet på en slik måte at det blir helt annerledes, og norske arbeidsfolk står mye svakere i neste generasjon.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2014-12-15:
Statsråd Eriksson sier igjen at han er overrasket over dette – når vi er uenige om «enkelte ting». Det er ikke «enkelte ting» det er snakk om her. Det handler om den grunnleggende samfunnsanalysen og forståelsen av hva som er forutsetninga for at norske arbeidstakere skal ha det bra i dag og i neste generasjon. Da er det politikkens og regjeringas oppgave å beskytte fagbevegelsen – ikke gå løs på den. Det er fagbevegelsen som har vært den tunge representanten for norske arbeidstakere i et historisk perspektiv, og som også kommer til å være det i framtida. Det er der det avgjørende skillet går mellom høyresida og venstresida i norsk politikk. Tidligere i debatten var det representanter som sa at det store problemet er fagbevegelsens tilknytning til Arbeiderpartiet. Ja, da er jo hele saken forklart, for fagbevegelsen må nemlig ha et samfunnsengasjement hvis den skal greie å fylle sin rolle. Høyresida har konsekvent slåss mot fagbevegelsens politiske posisjon i samfunnet. De vil ha den nøytralisert og vil ha den til å bli en forhandlingsorganisasjon som ikke skal ha dette brede samfunnsperspektivet. Jeg lurer da på om liberalister, som f.eks. representanten Rotevatn, har tenkt gjennom hva det ville betydd for utviklinga av kapitalismen i Norge hvis dette ikke hadde funnet sted. Det hører vi aldri noe om, til tross for at vi tar det opp gang på gang og om igjen og om igjen. Ingen sier noe om det. Høyresida er taus når vi går inn på denne delen av debatten. Så til dette med midlertidighet, som jeg allerede har nevnt, og hva det vil bety for fagbevegelsen: Det er selvsagt helt avgjørende for fagbevegelsen at vi ikke får mye midlertidighet. Den kollektive søksmålsretten er fundamental for at vi skal kunne greie å beskytte arbeidstakerne lokalt. Så sies det fra Fremskrittspartiets side at man jo har en plan for de lokalt tillitsvalgte, og hvordan kan Arbeiderpartiets folk være imot at de får en styrket posisjon? Det avslører igjen at man enten er uvitende på dette – det kan hende – eller så er man bevisst ikke uvitende. Fagbevegelsens og arbeidstakernes makt avhenger av den kollektive makt. Den er forutsetninga for fagbevegelsens makt. Hvis den reduseres, slik som høyresida vil, blir fagbevegelsens kraft mye svakere, og man får en annen utvikling av arbeidslivet og hele samfunnslivet. Det ønsker ikke vi, og derfor blir disse diskusjonene slik som de blir.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2014-12-15:
Jeg stemte feil.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2014-02-13:
På vegner av Per Olaf Lundteigen, Ivar Odnes, Geir Pollestad og meg sjølv vil eg fremja eit representantforslag om at sjukehusstruktur og endring av vesentlege oppgåver ved sjukehus skal avgjerast av Stortinget i ein nasjonal helse- og sjukehusplan.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2014-02-13:
I denne proposisjonen vert det foreslått å gje ein heimel i legemiddellova for å beslagleggja og destruera legemiddel som er forsøkt importerte i strid med regelverket, utan at det skal vera nødvendig å politimelda forholdet. Det er eit svært positivt forslag. Det har fått full tilslutning i høyringsrunden, og det får full tilslutning i Stortinget i dag. Representanten Nesvik sa at dette kjem av at den nye regjeringa var veldig effektiv og fremma eit forslag etter 120 dagar. Eg må få lov til å seia at det var jo den raud-grøne regjeringa som tok initiativ til dette og sende saka ut på høyring. Så synest eg at regjeringspartia kan innrømma at det kom noko bra frå den raud-grøne regjeringa. Så skal eg innrømma at det av og til kom noko godt frå EU, i og med at det var ny kunnskap, men òg på grunn av eit EU-direktiv som har til hensikt nettopp å hindra at forfalska legemiddel når den legale omsetningskjeda for legemiddel. Det er ein merknad i komitéinnstillinga om kosttilskot. Eg er ikkje med på den merknaden om å vurdera praksisen for kva for kosttilskot som skal klassifiserast som legemiddel. Bakgrunnen for det er at eg er einig i det som komiteen har sagt, at «denne lovendringen også gir hjemmel til å beslaglegge og destruere kosttilskudd med ulovlig innhold av virksom substans – uten politianmeldelse». Det gjelder altså kosttilskot som inneheld aktive verkestoff i ein slik mengd at dei kan karakteriserast som legemiddel. Eg hadde gjerne vore med på ei sak som tok ein ordentleg gjennomgang av kosttilskotsfeltet, men eg føler at komiteen berre var interessert i å ta den øvre enden opp mot legemiddel – ikkje ein full gjennomgang av kosttilskotsfeltet og kva som kan klassifiserast som kosttilskot. Det er bakgrunnen for at eg ikkje er med på akkurat den merknaden. Når det gjeld nettapotek, er eg einig med Arbeidarpartiet og dei raud-grøne. Eg vil ikkje seia at vi skal vedta nettapotek no, men vi kan vera med på ei utgreiing. Det vert heilt sikkert eit trygt og godt tilbod, men vi må óg sjå på konsekvensane for både sortimentet og den etablerte strukturen.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2014-02-13:
Parallelt med at helsetilbudet til befolkningen utvikler seg, har vi et ansvar for å sørge for at lovverket er i samsvar med utviklingen. Det er behov for å harmonisere den nye loven om kommunale helse- og omsorgstjenester, som har virket fra 2012, og pasientskadeloven. Med tidligere lovendringer ble det vedtatt at pasientskadeloven fikk utvidet virkeområdet til også å omfatte skader påført i den kommunale helse- og omsorgstjenesten, mens den tidligere gjaldt kun spesialisthelsetjenesten. Det har vært uklart om den også skal gjelde institusjoner som tidligere var regulert av sosialtjenesteloven, dvs. barneboliger, rusinstitusjoner og aldershjem. Under høringen kom det klart fram at tilbud i institusjoner som tidligere var regulert av sosialtjenesteloven, i dag har fått et større preg og innslag av helsetilbud enn tidligere, og at det derfor er viktig at barneboliger, rusinstitusjoner og aldershjem også omfattes av pasientskadeloven for å gi et sterkere vern ved pasientskade. Komiteen tilrår at det gis hjemmel i pasientskadeloven for at Kongen i forskrift kan bestemme hvilke institusjoner under den kommunale helse- og omsorgstjenesten som skal omfattes av pasientskadeloven. Komiteen har også merket seg høringsinnspillet fra Norsk Forbund for Utviklingshemmede, som viser til at hjelpebehovene på barne- og avlastningsbolig ofte er komplekse og krevende, og at det dermed er vanskelig å skille mellom hvem som har gitt helsehjelp med hensyn til erstatningsreglene. Komiteen mener at gjeldende regelverk om at pasientskadeloven omfatter skade påført av helsepersonell eller andre som opptrer på vegne av helsepersonell, bør opprettholdes. Men komiteen kommer til å følge med på utviklingen for å se om det er behov for endring. Vi erkjenner at det kan være utfordrende å skille mellom helsehjelp og annen hjelp for innbyggere som oppholder seg på disse institusjonene, men det er et omfattende grep å utvide ansvaret til å gjelde andre enn helsepersonell. Vi trenger derfor mer erfaring for å se om dagens regelverk er til hinder for å følge opp intensjonen i pasientskadeloven. Komiteen er også opptatt av at forskriftene blir så brukervennlige som mulig, med et klart språk, og at institusjonene som omfattes av pasientskadeloven, blir omtalt eksplisitt i forskriften. Det gjør det enklere for pasienten, pårørende og alle, og komiteen mener at det vil styrke rettssikkerheten. En enstemmig komité står bak innstillingen.
Sveinung Stensland (Høyre), 2014-02-13:
Jeg skal ikke påta meg å svare for statsråden, men det er nok slik at denne lovendringen vil lette ressursbruken for Tollvesenet og gi dem mer rom for kontrollarbeid siden det blir mindre byråkratisk å håndtere det som blir beslaglagt. Men det står også i saksframlegget fra departementet at det er Legemiddelverkets rammer eventuelle påkostninger må tas av. Når det gjelder denne saken, som egentlig er en enkel endring i legemiddelloven, er det utrolig hvor mange gjennombrudd vi har fått i stortingssalen: Vi har først åpnet for nettapotek. I tillegg fikk vi Senterpartiet til å innrømme at det kommer gode ting fra EU. Og nå kan jeg følge opp ved å si at denne saken kom fra de rød-grønne, og det er en god sak. Og igjen: Debatten viser at vi er enstemmige og enige om at dette er godt. Medisin i en dåres hender er gift, og gift i en vismanns hender er et legemiddel. Når det gjelder diskusjonen om hvorvidt nettapotek skal innføres nå eller om vi skal ha en bred vurdering først, er jeg helt overbevist om at hvis vi ikke åpner opp for nettapotek, vil problemet med kjøp av legemidler via nettsteder i utlandet øke. Nå har apotekloven virket i snart 13 år. Vi har fått en tredobling i antallet apotek i Norge. Store strukturendringer har allerede vært gjennomført. Jeg er overbevist om at Norge er modent for nettapotek. Men når det er sagt, kan en ikke gjøre dette uten endringer i forskrift, sannsynligvis òg i apotekloven, for som representanten Nesvik sa, hjemler ikke apotekloven for dette. Det vil nok bli en runde eller to til her i Stortinget før vi får dette på plass. Når det gjelder dette med kosttilskudd, som representanten Toppe tok opp, er jeg enig i at vi skal være restriktiv. Men samtidig: Hvis vi er så streng i Norge at det virker helt urimelig i forbrukernes øyne, og vi ser at norsk praksis er svært mye strengere enn i andre land selv om regelverket er nokså likt, synes jeg det er betimelig at vi ber om en vurdering av enkelttilfeller. Det har jeg stor tillit til at departementet håndterer på en god måte.
Bent Høie (Høyre), 2014-02-13:
Det kom opp et spørsmål om tollvesenets håndtering av regelverket. I statsbudsjettet for 2014 er det lagt inn en økning på 3 mill. kr for å styrke tollvesenets mulighet til å håndheve dette. Samtidig er det òg grunn til å tro at tollvesenet vil spare penger på porto til forsendelsene av dette, som heller ikke er ubetydelig. Det er selvfølgelig også en mye mindre byråkratisk ordning, og dermed vil en òg få frigjort ressurser gjennom det. Når det gjelder merknaden fra komiteen om kosttilskudd, vil selvfølgelig regjeringen følge det opp og få en vurdering av dette på et egnet tidspunkt. Spørsmålet om nettapotek er et viktig tema, og det vil innebære et utredningsarbeid der vi får vurdert de ulike spørsmålene på en grundig måte, f.eks. dette med å sikre at man får en god forsendelse av bl.a. legemidler som er temperaturfølsomme. Jeg mener at det vil være fullt mulig å utrede og få etablert rammebetingelser for dette som kan ivareta legemiddelsikkerheten på en god måte.
Bent Høie (Høyre), 2014-02-13:
Jeg vil takke interpellanten for innspillene til debatten videre. Helsedirektoratet utreder nå også forholdet mellom lovens utdanningskrav og kompetansesituasjonen i tjenestene til personer med utviklingshemming. Det er også et viktig arbeid i tilknytning til en del av de problemstillingene som er tatt opp. Så tror jeg at vi på en måte må erkjenne – og det er også det som er regjeringens politikk på området, og som jeg også oppfatter har bred politisk tilslutning – at hovedløsningen ligger i kommunene. Det er det å bygge opp god kompetanse i den kommunale tjenesten som er mye av løsningen på dette. Derfor er det viktig å gi kommunene mulighet til å få flere som har høyskoleutdanning, videreutdanne dem som allerede jobber i tjenesten, men også å få klarere nasjonale føringer på kompetansekrav. Men dette er grupper som også krever koordinerte tjenester. Når det gjelder den problemstillingen som interpellanten tok opp angående barn, vil en ikke finne en god løsning på det uten at de ulike aktørene klarer å samarbeide på en bedre måte. Da skulle en jo tro at det var i kommunen, der en har et helhetlig ansvar, at en klarte det best – der en har ansvar for skole, barnevern, helse- og sosialtjenester osv. Men allikevel ser vi at det fortsatt er utfordringer knyttet til det, selv om ansvaret er plassert på ett sted. Så må også spesialisthelsetjenesten bli flinkere til å reise ut, til å være ute i kommunene, til å støtte opp om de tjenestene som gis i kommunene. Det er vel kanskje egentlig her halvannenlinjetilbudet best kan ivaretas, gjennom at den kompetansen og den myndigheten som ligger i spesialisthelsetjenesten, i større grad kommer ut til pasientene og brukerne der de bor – at vi istedenfor å flytte på brukere og pasienter, heller flytter på tjenester. Det er også viktig at kommunene lærer når det går galt. Her har vi en stor utfordring i hele helse- og omsorgstjenesten – vi er ikke en god nok lærende organisasjon. Altfor ofte trekkes den konklusjonen at når Helsetilsynet og fylkeslegen har sagt at det ikke har skjedd noe ulovlig, eller at tjenesten er forsvarlig, er det godt nok. Nei, det er ikke godt nok. En må også gå inn i de konkrete situasjonene og lære: Hva var det som gjorde at denne hendelsen oppsto? Ofte er det ikke én forklaringsfaktor, men en har ofte mye å lære av å gå inn i den enkelte situasjonen. Da nytter det ikke, som det bl.a. kom fram i reportasjen i Stavanger Aftenblad, at de berørte diskuterer det over lunsjen. En må jobbe mye mer systematisk med dette.
Bent Høie (Høyre), 2014-02-13:
Jeg vil også takke for debatten, og tar med meg de synspunktene og innspillene som er kommet. Men jeg oppfatter at det er en ganske bred politisk enighet både om virkelighetsbeskrivelsen og også om hvilken retning vi må gå i for å løse en del av disse utfordringene. Så synes jeg også debatten veldig klart preges av at det er ingen som kommer med en «quick fix»-løsning på dette, men at en ser at en er nødt til å jobbe systematisk på mange områder. Det er viktig for meg å understreke at vi alle har en psykisk helse. Mennesker med psykiske helseutfordringer er ikke farlige. Det er utrolig viktig at vi bygger ned fordommene mot psykiske helseutfordringer, for det er i seg selv viktig for å bygge ned terskelen for å oppsøke hjelp og til å være åpen med sine omgivelser når hverdagen blir tøff. Flere har nevnt utfordringer med å identifisere de såkalte farlige personene eller tikkende bombene. Jeg vil egentlig snu den problemstillingen og si: Kanskje vi leter på feil sted. Kanskje vi skal slutte å lete etter de enkeltpersonene som en definerer som tikkende bomber, og heller stille seg det mer grunnleggende spørsmålet: Bør en lytte til hvor i tjenestene det tikker? Ofte er det slik at det ikke minst er i tjenestene en bør se etter hvor faresignalene er når en ikke er i stand til å hjelpe mennesker på en god nok måte. Jeg tror at mange av de tikkene kommer av at en ikke er i stand til å ha gode nok koordinerte tjenester, der en ikke ser ting i sammenheng mellom de ulike ansvarsområdene. Der har vi en stor utfordring i hele helsetjenesten, men jeg tror kanskje vi har en ekstra stor utfordring i den kommunale helse- og omsorgstjenesten. Så er det en rekke tiltak som vi er i gang med. Vi må bygge ut bedre tilbud innen rus og psykisk helse, spesielt i kommunene. Det er helt riktig at vi har sagt at veksten innenfor psykisk helse og rus i spesialisthelsetjenesten skal være høyere enn veksten i somatikk. Jeg mener det er riktig. Det er to hovedgrunner til det. Det er for det første å ta vare på den opptrappingsplanen som har vært innen psykiatri. Det andre er at kommunene nå er veldig opptatt av somatikk, på grunn av virkemidlene som ligger i Samhandlingsreformen, og mange kommuner er derfor ikke i god nok stand til å hjelpe en del av disse pasientene. Men det er viktig at vi i det pålegget òg har gitt en klar føring, nemlig at det er de nære tjenestene som skal bygges ut – i DPS-ene, i de tverrfaglige teamene, det som kommer kommunene til gode.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2014-02-13:
Jeg er utrolig glad for at vi på Stortinget i dag vedtar disse endringene. Man skal passe seg vel for å si at man skal beskytte mennesker mot seg selv, men i denne saken er det faktisk utrolig viktige grep vi gjør. Dessverre er det mange som diagnostiserer seg selv hjemmefra og handler medisin på nett framfor å gå til legen og få forskrevet godkjente legemidler for sine lidelser. Spesielt er det et stort marked for såkalte pinlige legemidler, som man var inne på her i sted, som potensmidler og slankepiller. Piratlegemidler kjøpes på nett, og mange tar stor risiko, og man handler i god tro. Men i realiteten handler man i uvitenhet om hva som er innholdet i den medisinen. Det kjøpes for enorme summer, som saksordføreren sa, og det er mange falske der ute. Noen har fått store lidelser etter bruken. Også her i Norge har det faktisk forekommet dødsfall etter at noen har tatt denne typen medisiner. I forrige periode stilte jeg spørsmål til daværende helseminister, Anne-Grete Strøm-Erichsen, som startet dette arbeidet med å utrede hvilke endringer i regelverket som måtte gjøres på dette området. Det har vært viktig å fokusere på mer effektive hjemler for beslagleggelse og destruksjon av ulovlig importerte legemidler, slik at det ikke lenger må sendes tilbake til avsender, for det bidrar jo bare til at noen andre blir tilsendt samme medisin. Tollmyndighetene har opplyst at det anslagsvis kommer 120 000 postforsendelser daglig fra utlandet til Postens Godssenter. Det betyr at omfanget er ganske stort, og det vil være litt krevende å følge med på håndhevelsen av denne loven. Derfor tror jeg at det som er viktig framover, er at man kommer ut med mest mulig informasjon om hvor farlig det kan være, og at risikoen er stor ved å gjøre dette. Jeg vil ikke minst også utfordre statsråden litt på spørsmålet om hvordan Tollvesenet nå skal håndheve denne loven: Vil de få ekstra midler til å gjøre det? Vil de ha ressurser og kapasitet til å håndheve loven, destruere legemidlene og ta de sjekkene som er nødvendig for å få en stopp på dette?
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2014-02-13:
Jeg er hjertens enig med statsråden i at det er de sykeste syke som trenger lavest terskel på tilbudet, for det er gjerne dem vi sliter mest med å få kontakt med. Jeg er også veldig enig i dette med brukerstyrte plasser. Men de må inn i systemet først for å kunne bruke de brukerstyrte plassene, og det er ofte før de kommer så langt at vi får tak i dem, at de kan gjøre seg bruk av det. Jeg er også takknemlig for at ministeren sier at han og justisministeren sammen vil gå inn i problemstillingen vedrørende den gruppen personer som faller mellom to stoler. Men jeg vil likevel tilbake til hva det er som gjør at noen faller mellom to stoler. Jeg tror noe av det kan være at forskriften for psykisk syke barn og unge i kommunen i liten grad definerer hvem i kommunen som har ansvaret før de er 18 år. Fastlegen har en sentral rolle, og det skulle blott mangle, men er det helsestasjonen, er det skolen, er det barnehagen, er det PPT-tjenesten, er det barnevernet – av alle disse som er rundt barna – som til sjuende og sist skal ta det totale ansvaret for de psykisk syke barna fram til de er 18 år? Dette vet jeg kommunene etterspør, og vi skulle gjerne hatt en klarlegging av det. Kanskje bør vi definere dette klarere i forskriften. I tillegg har vi fått en samhandlingsreform, og den er bra. Den hadde som mål å lage et sømløst helsevesen, også innen psykisk helse. Men allikevel ser jeg noen problemstillinger, og det gjelder likeverd mellom spesialisthelsetjenesten og kommunen. Hvem er det som har makten til å definere når pasienten er utskrivningsklar, og vi ikke kan gjøre mer? Da er det spesialisthelsetjenesten som har både definisjonsmakten og retten til å skrive ut, og kommunen må ta imot. For denne gruppen er det viktig at det er godt forberedt når de kommer ut – at det er team rundt dem som kan hjelpe, at boligen er der, og at vi har fagmiljøene rundt. Det er ikke alltid sånn når det er spesialisthelsetjenesten som har definisjonsmakten. Derfor ønsker jeg også å utfordre statsråden til å se på hvordan de lokale helseforetakene forholder seg til kommunene og avtalene med dem med tanke på likeverd – at en har likeverd når en skal se på om pasientene faktisk er klare til å komme ut fra spesialisthelsetjeneste og over til en kommune.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2014-02-13:
Jeg har lyst til å takke for debatten om et vanskelig tema, men jeg tenker at det er tverrpolitisk enighet om at dette er en utfordring. Når representanten Toppe også snakker om de 5 000 som prøver å ta sitt eget liv hvert eneste år, klarer vi å redde 4 400 av dem, men 600 klarer det, så det er en kjempeutfordring. Fastlegen får en sentral rolle – det er jeg helt enig i. De møter ikke alltid pasienten først, men de møter kanskje pårørende først, som er bekymret fordi de ser at en av deres er syk. Men pasienten vil ikke ha hjelp og vil ikke være med til noen fastlege. Når en endelig kommer inn i hjelpeapparatet, er en kanskje blitt så alvorlig syk at det eneste som er å gjøre, er å sette inn de store tiltakene. Statsråden sa også at hovedløsningen ligger i kommunene, og det er jeg helt enig i. Samtidig tenker jeg at gode fagmiljøer og gode kompetansemiljøer blir best når det er andre fagmiljøer rundt, der en får varmet og utviklet hverandre til å være utviklingsorienterte og innovative sammen, og hvor en ikke blir sektorisert. Jeg tenker også det samme som statsråden, at vi har en del kontrollmekanismer og tilsyn, som ofte beskriver ting som faglig forsvarlig og godt nok. Det er da jeg stiller spørsmålet: Ja, det er faglig og forsvarlig godt nok, men for denne pasientgruppen kan vi spørre: Er det etisk godt nok? Eller er det etisk forkastelig av og til? Vi må bygge opp kommunene til å bli en lærende organisasjon – å lære av svikt skaper trygghet for at svikt kan bli lærende. Evalueringer er bra. Men jeg er også veldig opptatt av at det ikke bare skal bli snakk, men at det også må munne ut i konkrete tiltak for dem dette gjelder. Hva slags type boliger trenger vi? Trenger vi boliger med bemanning, bemanning døgnet rundt? Trenger vi andre typer boliger? Trenger vi annen type kompetanse, osv.? Til syvende og sist er det de alvorlig syke og omgivelsene rundt dem det går ut over hvis vi ikke klarer å løse dette. Den som fortjener det minst, er at den syke føler at vi ikke klarer å nå de målene vi har satt oss. Jeg takker igjen for en god debatt.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2014-02-13:
Ministeren svarte faktisk ikkje på eit einaste av dei spørsmåla eg stilte. Eg skal ikkje gjenta dei no. Eg går ut frå at han kjem tilbake til dei i avslutningsinnlegget sitt. Eg forstår at ministeren ikkje vil snakka om garantiar og lovnader frå valkampen, og kvifor dette ikkje vert følgt opp. Men når ministeren dreg økonomikortet som det einaste saliggjerande, er det på sin plass å visa til og minna om kva eit stortingsfleirtal faktisk har sagt. Det vert dobbelt underleg når ministeren ikkje ønskjer å få innsyn i dei underlege reknestykka frå eit statseigd selskap. Ministeren har fått reknestykke frå underteikna og andre som viser miljøgevinsten – og kortare seglingstid – ved å fordela ut frå ei midtlinje mellom Hordaland og Sogn og Fjordane. I forhold til Mongstad – som ligg ein times køyring frå Bergen – ligg Florø dels nærare, dels like nær høvesvis Statfjord og Gullfaks. Større bruk av Florø må derfor gje utslag i lågare logistikkostnader, ikkje høgre, slik Statoil hevdar i udokumenterte påstandar. Større bruk av Florø ville også i mykje større grad kvittera ut den tydelege politiske viljen som Stortinget over mange år har uttrykt. Gjennom varsla omlegging av seglingsmønsteret vil Statoil gjera eit val som opplagt vil slå negativt ut for petroleumsaktiviteten i Sogn og Fjordane – stikk i strid med dei signala Stortinget har gjeve, som nyleg, ved handsaminga av Valemon. Synest statsråden at det er eit poeng å lytta til den politiske viljen, sjølv om han ikkje er uttrykt gjennom romartalsvedtak? Vil statsråden krevja dokumentasjon frå Statoil – eit selskap der staten eig to tredelar av aksjane – på at så store innsparingar som selskapet har presentert, ikkje kan nåast utan sterk reduksjon av forsyningsaktiviteten i Florø? Vil statsråden eventuelt koma med andre avbøtande tiltak for å fylgja opp Stortingets vilje? Stortinget har også uttalt seg om at fleirtalsvedtak må fylgjast opp av regjeringa. Eg viser her til Dokument nr. 14 for 2002–2003, Rapport til Stortinget fra utvalget til å utrede Stortingets kontrollfunksjon: «Et viktig kriterium ved parlamentarisk skjønnskontroll, er om regjering og forvaltning har fulgt opp Stortingets klart uttalte forutsetninger, slik de kommer til uttrykk i komitémerknader eller under debattene.» Ser ikkje ministeren at regjeringa må oppfylla det som stortingsfleirtalet gjev uttrykk for, og at merknader og debattar faktisk spelar inn?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2014-02-13:
Det har vore ein interessant diskusjon og mange gode innlegg. Eg har ikkje fått svar på dei konkrete spørsmåla eg stilte, ei heller er eg roa med omsyn til korleis ministeren vil koma stortingsfleirtalet sin klårt uttrykte vilje i møte. Eg tek ikkje lett på kostnadskontroll. Men klåre logiske brestar i reknestykket må faktisk undersøkjast, og det meiner eg er ministeren si plikt. For gjeve den forståinga at det berre er romertalsvedtak som skal gjelda av det som Stortinget seier, vil det som vert gjort med merknader i politiske debattar, vera heilt utan verdi og redusert til eit politisk teater og tidtrøyte. Eg er uroa for at dette vil verka øydeleggjande på opinionen si tiltru til det politiske arbeidet i nasjonalforsamlinga. Deler statsråden den uroa? Gjeve den forståinga at konsesjonsvilkår berre gjeld romertalsvedtak og godkjenningsbrev, kvifor har ein då systematisk vist til handsaming i Stortinget, innstillingar og merknader, dersom det ikkje skal ha nokon reell verdi? Minister Lien har også kome med utsegner om at det er tidlegare regjeringar som har skulda, og ikkje har gjort jobben sin bra nok – bl.a. i det møtet vi hadde i Sogn og Fjordane-benken – av di det ikkje var klåre nok vedtak i godkjenningsbrevet. Men det vert nettopp i godkjenningsbrevet vist til handsaming i komité og storting og kva som er sagt der. Korleis kan ein då hevda at konsesjonsvilkåra er oppfylte? Kor omfattande ville det ikkje vera om alt skulle gjerast til punkt og prikke i vedtaks form? Det er mange lause trådar. Eg kan iallfall lova ministeren éin ting, at eg skal nøsta i alle dei lause trådane, for dette vil eg faktisk til botns i. Innlegga her i dag viser ein brei politisk vilje frå alle politiske parti, og så har representanten Rotevatn eit veldig godt poeng: Kva signal og incitament sender dette med omsyn til nye felt? Når Statoil er så oppteke av kostnadskontroll, forventar eg òg at ein går vidare med Snorre 2040. Eg forventar at ministeren følgjer dette tett opp, at ministeren snur og følgjer opp eit stortingsfleirtal, og at dette kjem Florabasen og Sogn og Fjordane til gode. Lønsemd er eit viktig omsyn, men det er ikkje det einaste omsynet. Ein må òg oppfylla det som stortingsfleirtalet klårt har sagt.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-02-13:
Jeg noterer meg at interpellanten tilsynelatende tar lett på kostnadsnivået på norsk sokkel. Særlig i disse områdene er det helt grunnleggende nødvendig å få kontroll på kostnadsnivået, nettopp for å muliggjøre videre utvikling, økt oljeutvinning og haleproduksjon i disse feltene. Så det synes jeg ikke vi skal ta lett på. Det er et felles ansvar for regjering og storting å sørge for at kostnadene ved produksjon på norsk sokkel kommer ned. Når det gjelder dette spørsmålet om at statsråden skal gå inn i kostnadene, prøvde jeg i mitt innlegg å redegjøre for at jeg mener det er et adelsmerke for den norske petroleumsforvaltningen at det er operatørene på sokkelen som har ansvaret for å gjøre de kommersielle vurderingene, og å gjøre beslutninger basert på de vurderingene. Og så er det vårt felles ansvar å lage rammevilkårene som disse kommersielle beslutningene skal fattes under. Så er jeg kjent med at det er andre operatører som nå er på vei inn på basen i Florø. Det er selvfølgelig jeg glad for, og det går jeg ut fra at stortingsrepresentantene fra Sogn og Fjordane også er. Så har jeg flere ganger redegjort for, både skriftlig og muntlig, at departementet ikke har identifisert forhold som gjør at Statoils beslutning krever involvering fra myndighetenes side. Vi vurderer det slik at denne omleggingen, som vil bidra til forlengelse av driften av flere felt på sokkelen, ikke er i strid med petroleumsloven eller vilkår fastsatt i medhold av loven.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-02-13:
Takk til interpellanten, og takk til dem som har deltatt. Representanten Helga Pedersen sa at historien om norsk petroleumsnæring er et «eventyr». Det er jeg helt enig i. Jeg skal også fra denne talerstol være raus nok til å si at i utviklingen av dette eventyret har Arbeiderpartiet spilt en viktig rolle, sammen med de fleste andre partiene i denne sal, bl.a. ved å etablere denne rollefordelingen og prinsippet om at kommersielle beslutninger tas i selskapene. Petroleumsnæringen har skapt og vil fortsette å skape ringvirkninger over hele landet, også i Sogn og Fjordane. Regjeringen er opptatt av at aktivitet til havs skal gi ringvirkninger på land. Det er viktig å utnytte ressursene slik at inntektene kommer fellesskapet til gode i mange, mange år framover. Særlig i nordre del av Nordsjøen er det viktig å jobbe aktivt med kostnadsnivået, slik at vi får gjort de viktige investeringene som må til for videreføring av prosjekter. Jeg er glad for at representanten Heggø tar opp spørsmålet om Snorre 2040. Regjeringen er veldig bevisst på den saken, og i likhet med representanten Heggø håper vi at Statoil vil gå videre med investeringen i Snorre 2040. Det vil føre til opprettholdt aktivitet på Florabasen i mange, mange tiår. Jeg er også kjent med at det har kommet nye aktører til Florabasen. Det er jeg glad for, at BG skal forsyne Knarr fra Florabasen, og at GDF skal forsyne Gjøa fra den samme basen. Jeg er også kjent med at lokalpolitikerne i Flora nettopp vedtok å utvide arealet til Fjordbase, noe som vitner om optimisme og visjoner for framtiden. Det er jeg selvfølgelig veldig glad for. Så skal jeg bare avslutte: Jeg tror at det norske folk har hatt og vil ha stor tillit til den norske petroleumsforvaltningen. Men vi har altså ikke identifisert fra departementets side forhold som gjør at vi bør gripe inn, eller som krever involvering fra myndighetenes side. Vi vurderer det slik at denne omleggingen bl.a. vil muliggjøre utbygging, økt utvinning og opprettholdelse av produksjon på disse feltene i mange, mange tiår framover, noe som kommer nasjonen Norge til gode, men også petroleumsmiljøet i Sogn og Fjordane.
Jenny Følling (Senterpartiet), 2014-02-13:
Det interpellanten her seier, er fakta. Stortinget har gjennom konsesjonsvilkåra uttrykt sterk vilje til at det skal skapast vekst og aktivitet ved Florabasen. Det kan ikkje reduserast til eit teknisk eller juridisk spørsmål. Eg registrerer at statsråden tek lett på Stortinget sine føringar, merknadar, men legg tyngda på lønsemd. Både Høgre og Framstegspartiet var svært offensive på at det skulle sikrast aktivitet på Florabasen, og hadde det som sine hovudparolar i valkampen. Tidlegare regjering har sikra sterkt vekst på Florabasen, òg gjennom at det har vore levert god kvalitet. Seinast den 17. august i fjor sa Jan Tore Sanner på eit møte i Eikefjord: «Basen i Florø skal videreutvikles. Dere må tro meg på mitt ord, vi skal ikke skli på konsesjonsvilkårene.» Etter det nye seglingsmønsteret som Statoil varslar, skal berre Snorre og Visund forsynast frå Florø. Dette vil medføre bortfall av 150 årsverk, pluss dei ringverknadane som denne aktiviteten skaper. Dette skjer, trass i at det ligg slike politiske føringar for Gullfaks som det står om i St.meld. nr. 24 for 1983–1984: «(…) det vil bli foretatt en likeverdig fordeling mellom CCB og basen i Florø for forsyninger til Gullfaks». (…) Og: «(…) bulk- og rørlager blir lagt til Florø. Videre vil det bli foretatt en deling av reservedelslageret mellom CCB og Fjordbase(…) (…) (…) I Innst. S. nr. 97 for 1983–1984 til St.meld. nr. 24 for 1983–1984 heiter det: «Komiteen vil understreke basens betydning for Flora kommune og viktigheten av å få belyst om det er behov for å tilføre ytterligere aktiviteter for å styrke sysselsettingen.» Det ligg òg føringar for dei andre felta som i dag vert forsynte frå Florø, Valemon, Troll og Veslefrikk. Stortinget har heilt openbert meint at det skal leggjast betydeleg aktivitet til Florabasen frå dei felta som ligg like utanfor kystlinja. Statoil ser bort frå dette i nytt seglingsmønster. Eg vil spørje statsråden: Kva er merknadar frå Stortinget verde, dersom dei ikkje vert følgde opp? Og kva reiskap vil ministeren bruke for å få gjennomført Stortinget sin vilje? Florabasen har gjennom mange år bygd opp eit kompetansemiljø. Dei har levert gode tenester med høg kvalitet, og det har vore, som statsråden seier, ein sterk aktivitetsvekst dei siste ti åra – takka vere aktivt politisk arbeid av tidlegare regjering.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2014-02-13:
Historien om norsk petroleumsnæring er på mange måter et eventyr. Olje og gass har bidratt med enorme inntekter, arbeidsplasser, bedrifter og ringvirkninger i landet vårt. Men til forskjell fra eventyrene handler ikke dette bare om flaks og milde gaver fra naturens side; det handler ikke minst om en bevisst politikk for å bygge opp kompetanse og industri i Norge, og det må kunne sies å ha vært særdeles vellykket. I dag konkurrerer den norske leverandørindustrien i et globalt marked, og kunnskapen og leveransene har blitt omtrent like verdifullt som selve naturressursene som bransjen er bygd på. Og nå, når petroleumsaktiviteten kommer inn i nye områder, både i Nordsjøen, i Norskehavet og i Barentshavet, har dagens politikere et tungt ansvar for å sikre at også nye områder på land får muligheter til å bygge opp kompetanse, industrimiljø og leverandørbedrifter. Det handler både om å sikre aktivitet og vekst i hele landet og om at olje- og gassnæringen skal sikre sin legitimitet. Tilslutningen i befolkningen til å få tilgang til nye arealer er helt avhengig av at folk på land ikke bare sitter igjen med risikoen, men også ser at det bidrar til positiv utvikling der man bor. Et annet tungt ansvar som påligger dagens politikere, er å sikre at olje- og gassaktiviteten på norsk sokkel skjer i samsvar med de klimaforpliktelsene Norge har tatt på seg. Folkets vilje har kommet klart til uttrykk her i Stortinget, enten gjennom vedtak eller gjennom flertallsmerknader, både i den saken som konkret handler om Florabasen, og som er utgangspunktet for dagens diskusjon, og i saker som Goliat, Johan Castberg-prosjektet og elektrifisering av Utsirahøyden. Så man må kunne forvente fra denne salen at statsråden følger opp stortingsflertallet når det gjelder Florabasen helt konkret, slik som det er kommet tverrpolitisk til uttrykk også i debatten i dag, og at han også i det videre arbeid ikke lar det bli opp til det enkelte oljeselskap å avgjøre hva slags deler av kysten som får ta del i veksten. Jeg må si at jeg er slett ikke beroliget av det svaret som olje- og energiministeren ga i begynnelsen av denne interpellasjonsdebatten, og han har faktisk klart å skape usikkerhet om hvorvidt han vil følge opp stortingsflertallet. Skal oljeselskapene styre alt selv, så lenge det er lønnsomt? Jeg vil understreke at lønnsomhet og kostnadseffektivitet selvfølgelig er viktige hensyn å ta, men det kan ikke være det eneste hensynet som regjeringen tar når vi skal utvikle norsk petroleumsnæring videre. Det er også viktig at man legger til rette for lokal industri på land, slik som petroleumsloven faktisk legger opp til. Så er jeg helt enig med statsråden i at næringslivet i Sogn og Fjordane og i og for seg også i Finnmark eller andre deler langs kysten er fullt i stand til å gripe mulighetene. Men forutsetningen for at de griper muligheten, er at de får muligheten, og det har regjeringen et tungt ansvar for å sikre. Jeg oppfatter at statsråden her skriver fra seg det ansvaret, og det er ikke noen god oppfølging av det stortingsflertallet har slått fast ved flere anledninger.
Arve Kambe (Høyre), 2014-12-08:
Ut fra den debatten som har vært i det offentlige, representert ved SVs Karin Andersen, er det vel Arbeiderpartiet som opprinnelig hadde et forslag til løsning på barnetillegget som Arbeiderpartiet på et vis har blitt avslørt på. Så egentlig kunne spørsmålet vært stilt til Arbeiderpartiet selv. Det som jeg tror, er at det alltid skal lønne seg å være i arbeid. De som ikke er i arbeid, skal få gode nok tiltak for å komme seg tilbake igjen i arbeidslivet. Der har arbeidspartiregjeringen gjennom åtte år med arbeidsministeren gjort en svært dårlig jobb. Resultatene står seg ikke, og jeg tror det er delaktig i at Arbeiderpartiet tapte valget. Vi har større ambisjoner enn det. Når det gjelder innretningen på barnetillegget, følger vi opp Brochmann-utvalgets innstilling. Vi sier at ja, vi skal redusere barnetillegget, og så skal vi også gjøre andre tjenester billigere, f.eks. barnehage, som vi kutter med 5 500 kr. Jeg tror den løsningen vi har med Kristelig Folkeparti og Venstre, balanserer godt innenfor det behovet.
Arve Kambe (Høyre), 2014-12-08:
Det er ingen tvil om at når denne regjeringen har begynt å arbeide med å se på hvilke tiltak som fungerer for arbeidsledige, ser den at veldig mange av dem i åtte år nå har gått i ring på ulike tiltak som ikke virker. Folk sitter på motivasjonskurs og jobbsøkerkurs uten at det er det som skal til for å hjelpe dem. Den stortingsmeldingen som vi fikk oversendt på fredag, bidrar til å styrke ordningen med lønnstilskudd, tiltak som virker, og vi kommer med oppfølging av Nav, slik at dette skal ordne seg, tror vi. Det er helt klart, som også representanten Lundteigen stiller spørsmål om, at det er en klar målsetting for denne regjeringen at de tiltakene vi setter i verk, skal medføre færre som står i kø, og flere som er inkludert i arbeidslivet, enn det var da vi startet regjeringsperioden i 2013.
Arve Kambe (Høyre), 2014-12-08:
Jeg synes det er et viktig spørsmål. Jeg synes det er godt å samarbeide med Kristelig Folkeparti. Jeg liker det Jan P. Syse en gang sa, at samarbeidet med Kristelig Folkeparti får fram det beste i Høyre, og det synes jeg også kommer til uttrykk i denne replikken. For det er ingen tvil om, som det er laget merknader om i arbeids- og sosialkomiteen, at dersom noen regioner rammes mer enn andre av arbeidsledighet, enten midlertidig eller permanent, er det der Nav nå må ha hovedfokuset sitt og sette inn ressurser – ikke bare på tiltaksplasser, mange av dem som blir ledige, er kompetent arbeidskraft som ikke trenger tiltak eller jobbsøkerkurs, de trenger kanskje en omstilling. Så det er helt åpenbart at vi må se på samarbeid både mellom næringslivet og fagbevegelsen og ikke minst med Nav, for å sørge for at de som blir arbeidsledige, kommer ut i jobb. Samtidig vet vi at de fleste arbeidsledige er tilbake i ordinær jobb etter at det har gått tre måneder, og de aller fleste etter at det har gått seks måneder. Så her har vi en jobb å gjøre for å sikre at den utviklingen fortsetter.
Arve Kambe (Høyre), 2014-12-08:
Årsaker til fattigdom er først og fremst avstand til arbeidslivet, dårlige norskkunnskaper og eventuelle funksjonsnedsettelser. Mye av fattigdommen i familier går ut over barn, og regjeringen har først i budsjettet og deretter i budsjettforliket med Kristelig Folkeparti og Venstre sagt at vi skal ha en styrket tiltaksplan mot barnefattigdom. For oss i regjeringspartiene, Høyre og Fremskrittspartiet, handler det ikke bare om å komme opp med tiltak selv, tiltak som vi finner på. Nå måtte SV be om unnskyldning overfor landets fattige – etter ett, to, tre, fire, fem, seks, syv, åtte år i regjering. Hvilke tiltak er det Venstre ser for seg at vi sammen kan enes om for å få bukt med barnefattigdommen?