Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2008-10-06:
Mer enn noen gang er Norge et lite land i verden, slik tidligere statsminister Korvald sa det. Mer enn noen gang påvirker utviklinga i verden utviklinga i Norge. Ved åpninga av FNs hovedforsamling 25. september i høst uttalte vår statsminister følgende om de internasjonale utfordringene: «I believe we face not only a food crisis, an energy crisis, a climate crisis, a trade talk crisis, but a larger, decision-making crisis. We have great institutional capacity. We discuss, we deliberate and we study. But we are too often unable to decide. Often, those countries, who want the least, those countries decide the most.» - Glitrende, statsminister! Det samme forhold: De som vil minst, må ikke få bestemme for alle dem som kan og vil mer, ei heller når det er snakk om påkrevde reformer og omlegginger her hjemme. Olje- og gassprisene stiger, produksjonen faller, stat og selskap tjener store penger, men vi er umiskjennelig en «moden» energiprovins. Hva vi skal leve av i morgen, må planlegges i dag. De funn vi kanskje gjør i morgen, er i beste fall i produksjon om 15 år. Men EU har planlagt en helt annen sammensetning av eget energiforbruk allerede i 2020. De vil importere mindre olje og gass. Det samme vil gjelde for stadig flere store, kjøpesterke markeder. I Norge planlegger og investerer vi enormt i produksjon av produkter markedene systematisk ønsker uavhengighet fra. Dette kan gi bare én konklusjon: Vi må omstille oss til et bredere, moderne og bærekraftig industrifundament og bli mindre avhengig av olje- og gassproduksjonen. Inntektene fra produksjon av ikke-fornybar energi må finansiere modernisering av eksisterende og utvikling av ny produksjon av fornybar energi. Vi må redusere vår avhengighet av eksport av råolje og gass fortere enn kundene endrer sin forbrukssammensetning dersom vi skal lede an i kampen om verdikjedene i det 21. århundres industri. Vi kan begynne med økt foredling av spesielt naturgass. Eksportavhengigheten reduseres sammen med sårbarheten overfor andre energikilder. Norge er en storprodusent av ren kraft. Dessverre er tendensen til eksport av uforedlet vare økende. Verdikjedene i norsk økonomi blir allment færre, kortere og råvarebaserte. En regjering hvor de som vil minst, ikke får bestemme mest, vil endre dette radikalt. Den vil utnytte Norges enorme potensial for ny produksjon av ren kraft til lands og til vanns, og den vil sikre at den rene kraften fører til så mange og så lange bærekraftige verdikjeder i landets økonomi som mulig. I ti år har det hett seg at oljen var mer verdt på børsen i New York enn under bakken i Nordsjøen og Norskehavet. I dag skriver i underkant av 23 pst. av det norske BNP seg fra olje- og gassproduksjonen, eller vel en fjerdedel av verdiskapingen. Olje og gass står for vel halvparten av landets eksport. Vel en tredjedel av landets inntekter skriver seg fra denne sektoren. Det snakkes sjelden om de enorme utgiftene staten og fellesskapet har på grunn av det samme. Men disse tallene er tatt som illustrasjon på dimensjonene ved våre omstillingsbehov. Det haster med å komme i gang. Regjeringas eget energiråd la i juli i år fram et forslag om å øke produksjonen av fornybar kraft radikalt. I Stortinget ser vi fram til å høre hvordan Regjeringa skal iverksette dette. Miljøkrise skaper angst hos mange for hva som skjer med kloden. Finanskrise skaper frykt for eget arbeid og egen inntekt. Vi må skape trygghet for framtida og sikre inntekt og arbeid ved å utvikle mer ren energi og sikre en stor og ren industri. De som kan og vil minst, må ikke få bestemme mest. Sammen med et taktskifte i økt produksjon av fornybar energi for å følge opp FNs anbefalinger må vi også ta vår del av ansvaret for å dempe verdens matvarekrise og rasktest mulig sikre nok mat til alle. Over 900 millioner mennesker sulter nå - 900 millioner! Dette i en tid hvor Norge importerer korn til mennesker og dyrefôr som aldri før - over 900 000 tonn eller 3 millioner dekar - og importen øker. Regjeringa må utvikle en handlingsplan for bedre matvaresikkerhet, både gjennom beredskapslagring og økt nasjonal produksjon basert på våre enorme ubrukte gras- og beiteressurser. Finanstalen er Regjeringas handlingsprogram for det kommende året. Gjennom den debatten skal vi også vise fram hvordan vi vil følge opp de største internasjonale utfordringer i våre politiske prioriteringer. Vi skal svare på: Hva vil vi med Norge? Hva vil vi med Norges innsats internasjonalt? Jeg har poengtert de internasjonale hovedutfordringene: mer fornybar energi og økt matvaresikkerhet. Norge er mulighetenes land. Senterpartiets slagord er: Vekst er ikke å forbruke mer, men å forvalte bedre. Dette slagordet får nå økt oppslutning fordi det er en klok og anstendig holdning for land og familier. Dagens finanskrise representerer en finansøkonomi uten grunnlag i realøkonomien, og som derfor måtte føre til sammenbrudd. Vi står overfor en systemkrise som må føre til en kritisk gjennomgang av rammene og retningslinjene for finansinstitusjonene og deres framtidige roller. Gjennom et skarpt ordskifte kan vi sette realøkonomien i sentrum denne høsten. Dermed kan det komme noe positivt stort ut av denne finanskrisen, hvor langsiktig forvaltning av naturressurser og tilhørende arbeidsplasser stimuleres framfor et galopperende økt privat konsum.