Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-06-16:
Norsk økonomi er i hovedtrekkene sterk og sunn. Det gledeligste av alt er at vi har lav arbeidsledighet og høy sysselsetting. Men det er faresignaler. Det er sterke presstendenser i norsk økonomi, og det ligger en truende økt prisstigning på lur. Et varsel om presstendensene og i seg selv et uheldig tiltak er jo at vi nå igjen har fått en ny renteøkning. Dette legger også et ansvar på oss som utformer finanspolitikken, altså regjering og storting. Vi må derfor holde igjen på bevilgninger også til gode formål. Jeg er glad for at vi i Stortinget i dag på tross av dette makter å tilgodese viktige formål bedre enn Regjeringens forslag til revidert nasjonalbudsjett gjorde, men innenfor de samme ansvarlige rammene. Sentrumspartiene og Kristelig Folkeparti får gjennomslag for flere viktige saker innenfor våre politiske hovedprioriteringer. Det gjelder arbeidet for økt sysselsetting, bl.a. ved en aktiv næringspolitikk og ved å tilbakevise næringsuheldige forslag, som f.eks. å kutte refusjonsordningen for sjøfolk en sterkere innsats innenfor helsepolitikken, særlig i sykehussektoren, hvor vi i Stortinget har måttet forsterke Regjeringens forslag en mer aktiv distriktspolitikk, bl.a. ved sterkere innsats på samferdselssektoren og gjennom SND enn det Regjeringen foreslo en aktiv familiepolitikk, bl.a. ved at en har avvist nedskjæringsforslag i støtteordningene som Regjeringen kom med en mer offensiv miljøpolitikk – innsatsen etter Stortingets behandling i dag vil være større enn Regjeringens forslag, og økte ressurser til politietaten ved at ferdigutdannede politihøyskolestudenter skal få jobb Revisjonen av 2000-budsjettet blir vedtatt med vekslende flertall. Det er nokså vanlig, som også komitelederen sa, og egentlig en grei ordning. Sluttresultatet blir også ansvarlig. Men det er ikke bare i budsjettpolitikken arbeiderpartiregjeringen søker vekslende støtte. Det har jo nå blitt Arbeiderpartiets hovedlinje. I viktige saker vi har drøftet de siste dagene, f.eks. i kommuneøkonomien, i jordbruksoppgjøret og i gasskraftverksaken, får Arbeiderpartiet støtten fra Høyre. Vi fra sentrumspartiene har alltid sagt, også da vi var i regjering, at vekslende støtte fra ulike partier på begge sider i norsk politikk, er en grei linje og kan gi et bra og ansvarlig sluttresultat. Men Arbeiderpartiet har inntil i dag ment noe helt annet. Da Arbeiderpartiet var i opposisjon, krevde de gjentatte ganger av sentrumsregjeringen at nå måtte vi velge side. Det ville gi mangel på styring, og det ville bety vingling om vi ikke gjorde det. Vi måtte foreta et klart sidevalg. Men nå har jo Arbeiderpartiet slått inn på samme linje, nemlig å hente vekslende støtte fra ulike partier. I går stod kommunalminister Sylvia Brustad her og fremhevet det som veldig bra at arbeiderpartiregjeringen kunne hente støtte hos ulike partier, der den er å hente. Har Arbeiderpartiet nå på tre måneder glemt fullstendig hva de sa i opposisjon om kravet om sidevalg? Er det som var så galt under den forrige regjering, nå plutselig blitt alldeles utmerket? Stiller Arbeiderpartiet andre krav til andre regjeringer og andre partier enn de gjør til seg selv? Voteringen her i Stortinget i kveld vil vise at arbeiderpartiregjeringen går på en rekke nederlag i revisjonen av statsbudsjettet. Det er faktisk bra. Det blir nemlig en bedre budsjettrevisjon ut av dette. Men såkalt sidevalg blir det ikke ut av det Arbeiderpartiet nå har gjort. Og uklarheten og usikkerheten blir jo enda større av at regjeringspartiet i tillegg åpenbart har store interne stridigheter. Vi har sett det i debatten om Statoil, om kommuneøkonomien og nå om EUs patentdirektiv. Sentrumspartiene har påvirket også denne revisjonen av budsjettet i betydelig grad . Det er vi glade for, for da blir revisjonen bedre.