trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 1999-03-19:
Det er prisverdig at representanten Alvheim er opptatt av situasjonen ved våre sykehjem, og jeg deler hans holdning om at eldre mennesker har krav på omsorgsfull og verdig behandling. Men det er noen kortslutninger i Fremskrittspartiets politikk. Ord og handlinger henger ikke sammen. Fremskrittspartiet understreker mangel på omsorgsboliger og sykehjem, men logikken er bristende når Fremskrittspartiet følger opp sin verbale bekymring med å gå inn for å utsette gjennomføringen av eldreplanen med to år. Mange trodde på Fremskrittspartiets ord og løfter om å gjøre noe for eldre, og mange er skuffet over at de nå, når de hadde makt og kunne gjøre sin innflytelse gjeldende gjennom budsjettet, brukte den til å utsette gjennomføringen av det største løft noen sinne som var ment å finne sted innen eldreomsorgen. Fremskrittspartiet og Alvheim understreker eldre menneskers rett til verdig omsorg og til å bli vist respekt. Arbeiderpartiet deler disse holdningene. Men hos Fremskrittspartiet opplever vi igjen en manglende sammenheng mellom ord og handling. På siste landsmøte i Arbeiderpartiet sa tidligere statsminister Nordli: Når jeg blir gammel og trenger omsorg, da vil jeg be om at jeg ikke blir lagt ut på anbud. Og resonnementene hans var knyttet til krav om verdighet og respekt. Fremskrittspartiet snakker om verdighet og respekt, men driver i kommuner over hele landet et storstilt arbeid for å konkurranse- og anbudsutsette eldreomsorgen. Logikken i konkurranseutsettingen er større effektivitet pr. ansatt, mer fortjeneste. Det vil bli mindre tid til omsorg, mindre forståelse for pleie av demente eller døende. Omsorgs- og behandlingslogikk er forskjellig fra konkurranselogikk. Det skapes manglende behandlingskontinuitet og usikkerhet blant beboere på et sykehjem dersom konkurranseutsetting stadig skal føre til skifte av driftselskaper og dermed stadig skifte av personale. Mener Fremskrittspartiet noe med sine ord om omsorg og respekt? Da bør de gå i seg selv og se på konsekvensene av den privatiseringsideologi de legger til grunn i sin politikk. I Oslo har Høyre og Fremskrittspartiet som mål å legge ut hele eldreomsorgen på anbud. Det har en økonomisk ramme på 4 milliarder kr. Det er mye privatøkonomi og lite omsorg som ligger til grunn for den politikken.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 1999-06-10:
Som saksordfører for en så stor og viktig sak som skogmeldingen, føler jeg ikke at jeg har fått sagt det jeg ønsker på fem minutter. Dette er vel små partiers skjebne, uansett om en er saksordfører eller ikke i en sak. Nå er det likevel slik at det er stor enighet om hovedlinjene for norsk skogpolitikk. Derfor har mange av de innleggene som har vært holdt, poengtert komiteflertallets syn og støttet Regjeringens politikk. Jeg har merket meg innleggene fra høyresiden, der alle poengterer – og det er vi alle enige om – at vi skal være opptatt av lønnsomhet. Men spesielt når det gjelder Fremskrittspartiet, syns jeg at fraværet av langsiktighet, nødvendig tenkning i langsiktige baner når det gjelder skog, har vært betydelig. Men viktigheten av dette har vært presisert av mange, slik at det er det full støtte for. Når det gjelder forslagene, kan jeg vise til det som Torstein Rudihagen sa om forslagene fra Fremskrittspartiet og Høyre. Dette er jo godt kommentert i komiteens tilråding. Det ville være synd, med de føringer som ligger der, om disse blir stemt ned. De bør derfor bli oversendelsesforslag. Det samme gjelder forslagene fra SV, og jeg vil spesielt bemerke forslaget som går på bioenergi. Det er jo bl.a. det området vi skal ta fatt i i det verdiskapingsprogrammet som nå har fått full tilslutning. Jeg syns derfor det hører hjemme der. Det er flere her som har vært inne på det store engasjementet i saken. Det har vært en positiv prosess med konstruktive innspill fra organisasjonene. Det ser ut som om komiteens flertall har foretatt de rette avveiningene i den sammenheng. Det ser vi bl.a. på de innspillene vi har fått. Senest i dag kl. 09.51 kom det en faks med adresse Presidentskapet. Det var en resolusjon fra årsmøtet i Norges Skogeierforbund med overskriften «Vi tar utfordringene!». De hadde årsmøte den 8. og 9. juni i Fredrikstad. Resolusjonen sier følgende: «Hele skogeiersamvirket har fulgt spent med i arbeidet med St meld nr 17 – Skogmeldingen. Nå er meldingen behandlet i Næringsksomiteen og årsmøtet konstaterer at det legges et godt grunnlag for videre arbeid. Vi føler at meldingen gir oss mange utfordringer, og disse skal vi møte konstruktivt. Vi vil ta ansvar for å utvikle skogbruket videre!» Når vi i tillegg kjenner til den dyktige ledelsen vi har, både politisk og administrativt i Landbruksdepartementet, er grunnlaget lagt for en ny giv og et løft for skognæringen her til lands.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 1999-06-10:
Helt kort til forslag nr. 4, som lyder: «Stortinget ber Regjeringen legge fram forslag, som for eksempel fjerning av kjørevegsavgift for jernbane,- som gir miljøvennlig transport konkurransefortrinn.» Bakgrunnen for at vi ønsker at forslaget blir gjort om til et oversendelsesforslag, er nettopp at komiteens flertall har sagt at vi ønsker at Regjeringen kommer tilbake med en fullstendig analyse av hvorfor jernbanen ikke er konkurransedyktig i transportsammenheng. Det eksemplet som er gitt her, vil bare være en del av den totale analysen som må gjennomgås. Derfor synes jeg det må være viktig å avvente den problematikken og den analysen, slik at vi får sett det hele i et bredest mulig perspektiv. Derfor synes jeg det er rett at forslaget blir gjort om til et oversendelsesforslag i denne omgangen.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1999-06-10:
Eg vil gjerne få utfordre landbruksministeren på nokre få punkt. For det første er den store utfordringa i skogbruket nedgangen i aktiviteten når det gjeld avverkinga og omsettinga. Kan landbruksministeren i nokre få punkt trekke opp kva det er, slik han ser det, som er hovudbarrieren for å få opp att aktiviteten? Kva tiltak er det viktigast å komme med i tida framover? Det andre gjeld dei forslaga som ligg føre, frå Høgre og Framstegspartiet på den eine sida og SV på den andre sida. Ein fokuserer på tømmertransporten. Det har òg komitefleirtalet gjort i si innstilling. Den har nemnt jernbanen spesielt og bedt Regjeringa følgje opp og finne ut kva som er årsaka til at jernbanen ikkje er konkurransedyktig, heller ikkje på tømmertransport over lange avstandar, sjølv om ein i utgangspunktet burde ha føresetnader for det. Vi er ikkje framande for at ein kanskje må sjå på nokre økonomiske verkemiddel for å få det til, inkludert ei vurdering av køyrevegavgifta. Mitt spørsmål er: På kva måte kunne Regjeringa tenkje seg å følgje opp dette i tida framover? Det same gjeld spørsmålet om køyretøyvedtekter for eventuelt å tilpasse dei til konkurrerande lands vedtekter. Kunne Regjeringa tenkje seg å følgje opp det? Så gjeld det biobrensel. Vi er ute etter å bruke meir tømmer, og biobrensel er utan tvil eit område som opnar for større bruk av trevirke på den eine sida, og i tillegg har det ein stor miljømessig gevinst – og i så måte kanskje ein samfunnsmessig gevinst. Er Regjeringa villig til å gå inn og vurdere eventuelle økonomiske verkemiddel her for å stimulere til at biobrensel kan bli litt meir konkurransedyktig i forhold til andre energiformer? Det tredje gjeld skattefordelen ved skogavgiftsordninga. Landbruksministeren var for så vidt innom det, og sa at ein her ville følgje opp med ei vurdering.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1999-06-10:
Eg hadde òg tenkt å kommentere forslaga, bl.a. på oppfordring frå representanten Karin Andersen. Mange av dei forslaga som ligg føre, både frå Høgre, Framstegspartiet og SV, har Arbeidarpartiet og komitefleirtalet kommentert i innstillinga. Eg synest det er litt ille dersom vi på ein måte blir tvinga til å stemme ned forslag som har så mange gode intensjonar i seg, så eg må få kome litt inn på det. Representanten Ivar Kristiansen forventa støtte frå Arbeidarpartiet til Høgre og Framstegspartiet sine forslag. Når det gjeld køyretøyvedtektene, har vi i merknaden vist til det uheldige i ulike vedtekter i Noreg og i konkurrerande land, og føreset at Regjeringa avklarar dette spørsmålet med det første. Men det har også med vegstandarden og vilje til å bruke midlar her å gjere, og statsråden stadfesta jo på eit spørsmål frå meg her i stad at dette vil bli følgt opp. Eg oppfordrar derfor Høgre og Framstegspartiet til å gjere forslag nr. 1 om til eit oversendingsforslag. Det same gjeld forslag nr. 2. Vi har gitt klart uttrykk for at ein bør betre skattefordelen i samband med skogavgifta for å stimulere til auka investeringar. Men vi er ikkje klare til å gå direkte på Høgre og Framstegspartiet sitt forslag utan ei betre utgreiing av dette. Med bakgrunn både i statsrådens svar her i stad og det eg nå har sagt, ber eg om at også dette forslaget blir gjort om til eit oversendingsforslag, elles ser vi oss nøydde til å stemme mot det. Så til SV sine forslag. Eg kommenterte i eit tidlegare innlegg jernbanen, og uttrykte at det er leit at jernbanen ikkje lenger er konkurransedyktig når det gjeld tømmertransport. Alle analysar viser jo at den burde vere det, iallfall på transport over lange avstandar så sant ein har godt av- og pålessingsutstyr. Dette har med mange forhold å gjere – køyrevegavgifta er berre éin ting. Eg trur det er riktig at vi nå ser på dette i ein større samanheng, og eg håpar at Regjeringa følgjer det opp. Eg oppfordrar SV til å gjere forslaget om til eit oversendingsforslag, slik at vi får det utgreidd. Det same gjeld forslaget om biobrensel. Det er jo riktig, som Karin Andersen seier, at det dessverre er for ulønsamt, eller for lite konkurransedyktig, i forhold til andre energiformer. Vi er som sagt ikkje framande for å bruke økonomiske verkemiddel for å gjere biobrensel meir konkurransedyktig, men dette må òg utgreiast i ein langt breiare samanheng. Eg føreset at statsråden på bakgrunn av det som her er sagt, og det som er sagt i komitemerknaden, vil følgje det opp. Eg oppfordrar derfor SV til å gjere også dette forslaget om til eit oversendingsforslag, elles blir vi nøydde til å stemme mot det.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1999-06-10:
Eg har under debatten tidlegare i dag oppfordra SV til å gjere forslaga nr. 4 og 5 om til oversendingsforslag. Eg held fast ved det. Dersom dei blir ståande, rår eg representantane frå Arbeidarpartiet til å stemme imot forslaga nr. 4 og 5. Elles rår eg Arbeidarpartiet sine representantar til å gå imot forslag nr. 3 og å stemme for komiteen si tilråding.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-06-10:
For noen år tilbake liberaliserte svenskene lovverket knyttet til kjøp og salg av eiendom. Vi har – de fleste mener iallfall det – lite optimal eiendomsstruktur i Norge, og det er veldig interessant å følge den utviklingen vi har sett i Sverige. Nå får markedet lov til å fungere og fastsette eiendomspriser, og resultatene så langt viser at man nå får en gjenspeiling av de reelle verdiene på eiendommene, og både utenbysboende og også passive eiere har funnet det aktuelt å selge. Svenskene har oppnådd de samme resultatene med en liberalisering som vi i Norge har ønsket å oppnå med meget strenge restriksjoner på dette området. Vi får en melding til høsten om landbrukspolitikken. Jeg håper at Regjeringen nå skuer litt til Sverige og de resultatene de har oppnådd der. Jeg vil spørre statsråden, selv om forholdene i Sverige naturligvis ikke er identiske med forholdene i Norge: Vil man i denne meldingen, som skal behandles i næringskomiteen til høsten, drøfte og legge inn de svenske resultatene med en liberalisering av konsesjonslovgivningen? Så til dette med utmarksnæringen. Det er svært viktig at markedet får fungere ved prising av utmarksprodukter. Hvorfor skal det være slik at private skogeiere er pålagt merverdiavgift ved salg av utmarksprodukter, mens staten er fritatt for dette gjennom Statskog, som er landets største grunneier? Vil statsråden her vurdere å få til en likebehandling mellom private skogeiere og staten når det gjelder prising av utmarksprodukter?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-06-10:
Først noen korte kommentarer til saksordførerens innlegg om Fremskrittspartiets påståtte mangel på langsiktighet. Slik vi ser det, får man en robust, konkurransedyktig og langsiktig skogbruksnæring ved først og fremst å stimulere til gode rammebetingelser. Da får man et robust og konkurransedyktig skogbruk, et skogbruk som i dag må forholde seg til et internasjonalt, konkurransedyktig marked. Ved å innføre nye støtte-, regulerings- og subsidieordninger bringer man ikke skognæringen ett eneste steg framover på bakgrunn av den internasjonale konkurransesituasjonen skogbruket befinner seg i. Men det var ikke derfor jeg grep ordet, det var til forslagene. Etter å ha hørt representanten Rudihagens innlegg vil jeg på vegne av Høyre og Fremskrittspartiet gjøre om forslagene nr. 1 og 2 i innstillingen til oversendelsesforslag.
Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-06-10:
Jeg vet ikke hvorfor landbruksministeren er motivert av finansministeren og har dratt ham inn i denne debatten. Det må kanskje skyldes det forhold at finansministeren ynder å benytte en viss symbolbruk ved hjelp av piler – som han påstår peker opp, de som skal peke opp. Jeg tror at hvis vi trekker parallellen videre til skogbruksnæringen, er det dessverre for mange piler som peker i gal retning. Avvirkningspilen bør snus andre veien. Den pilen som symboliserer import av trevirke til Norge, peker i gal retning, og investeringspilen burde kunne snus dramatisk hvis statsråden legger bredsiden til. Derfor tror jeg at heller enn å skulle ha drahjelp av finansministeren når det gjelder spørsmålet om skogavgiftsordningen, burde landbruksministeren lese flertallsmerknadene. Spørsmålet mitt til statsråden er om han, når han ser hvordan investeringsbølgen i skogbruket har falt så dramatisk som den har gjort de siste år, vil ta disse flertallsmerknadene til etterretning og sørge for at man vurderer å oppheve beløpsgrensene for skattefordelen, eller øke disse beløpsgrensene, og om statsråden tar et snarlig initiativ til å øke skattefordelen – at skattefordelsgrensen eksempelvis kan settes ved 50 pst.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-10:
Først vil jeg uttrykke støtte til innlegget som representanten Bjørn Håkon Hanssen hadde angående Statskog. SV er også sterkt imot en delprivatisering av Statskog. Jeg skal ikke gå nærmere inn på det nå, men bare referere til de argumentene som Hanssen framførte. Så vil jeg litt tilbake til forslagene nr. 4 og 5, som SV har fremmet. Jeg har fått noen signaler om at det er et ønske at de blir oversendt. Jeg må bare få uttrykke en viss utålmodighet etter hvert i forhold til disse spørsmålene, for det er mye prat. Dette har jeg hørt i mange år – både at man skal sørge for å få tungtransporten over på jernbane og at man skal kunne prise miljøvennlig energi slik at den blir konkurransedyktig og i hvert fall i en startfase klarer å komme seg over kneika, slik at man oppnår et volum og får en infrastruktur som gjør at man kan konkurrere. Men det er veldig vanskelig å få til noe annet enn ganske uforpliktende formuleringer på dette. Det er grunnen til at vi ønsker å utfordre litt nå, om man i hvert fall kan komme med en god begrunnelse for hvorfor man ikke skulle gå inn for disse forslagene nå. Det er forslag om at Regjeringen skal legge fram forslag, så det får ikke økonomiske konsekvenser her og nå. Man forplikter seg ikke, man kan ta stilling til det når forslagene kommer. Og dette er viktig. Hvis mulige bioenergiprosjekter ikke blir realisert nå, forsvinner nemlig muligheten til at de skal kunne bli realisert, for da blir det investert i en annen infrastruktur og da vil det koste dobbelt så mye i ettertid å ta i bruk bioenergi, som krever vannbåren varme. Det betyr at en satsing på bioenergi også vil kunne utnytte veldig marginale ressurser i skogbruket, som man nå har sagt kanskje vil bli enda mer marginale fordi prisene på verdensmarkedet synker. Så dette er en nisje som det er kjempeviktig å få tatt tak i. Det kan skape mange arbeidsplasser, og vi kan være i forkant på et område der vi har konkurransefortrinn. Også når det gjelder transport, og miljøvennlig transport, er det slik at hvis det blir investert i enda flere, større og lengre biler og enda mer til vei, vil investering i jernbane og et løft for den transporten som gjør det mulig for dem å ikke prise seg ut av dette store segmentet som tømmer og andre produkter fra skogbruksnæringen er, ikke bli noe av, nettopp fordi man har gått inn i andre tunge investeringer som gjør at man ville få dobbeltinvestering. Så her er det viktig å gripe muligheten når den er der, og ikke sitte og bare vente og se hva som skjer. Da lar man de miljøvennlige alternativene gå fra seg, og så sitter vi igjen med noe annet enn det som flertallet hele tiden har sagt at de vil ha. Så jeg vil oppfordre til at man vurderer dette.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-10:
Jeg har oppfattet oppfordringen, men jeg kommer ikke til å følge den. Her er det slik at mens graset gror, dør kua, og nå må det snart settes i gang. Jeg opprettholder derfor begge forslagene, og forslag nr. 5 som en spesiell hilsen til kraftsosialisten Bent Hegna, som er 40 år i dag.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-06-10:
Jeg føler utfordringen er for stor til å kunne svare på alle disse spørsmålene i et svar på en replikk. Jeg mener det er veldig viktig også gjennom offentlige virkemidler å bidra til å øke aktiviteten i skogbruket. Nå tror jeg at dette bildet er noe sammensatt. Det er slik at også eierskapet i forhold til landbrukseiendommer er blitt noe forandret i forhold til tidligere, ved at veldig mange av dem som eier areal og eiendom, er opptatt i annen jobb og annet yrke. Derfor kan det i enkelte situasjoner være en nedprioritering i, som det heter, forvalteransvaret i forhold til eierlysten. Det tror jeg er én av de utfordringene som man står overfor. I tillegg er disse rammebetingelsene som Rudihagen nevnte, helt sentrale for at en skal ha en lønnsom drift. Når det er blitt slik i skogbruket at det er noen som eier, andre som gjør jobben og eieren sitter igjen med fortjenesten, er det klart at mye av avveiningen vil ligge i hvor mye av fortjenesten som er igjen etter at jobben er gjort av andre. Dette er også en debatt og en utfordring som vi står overfor i skogbruket framover. De konkrete tingene som Rudihagen har tatt opp, har jeg nå fått lagt på bordet gjennom innstillingen til meldingen. Meldingen skal bidra på den måten. Stortinget skal melde tilbake til statsråden, departementet og Regjeringen om hva det er viktig å gå videre med. Naturligvis vil jeg som landbruksminister overbringe dette til de fagdepartementene som har ansvaret for de enkelte områdene, og drøfte videre hvilke muligheter vi har i en samlet budsjettsituasjon til å få til de prioriteringene eller endringer av regelverk som er nødvendig for å få dette på plass. Naturligvis tar jeg på alvor det som ligger i merknadene fra komiteen gjennom denne behandlingen.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-06-10:
Meldingen varsler en justering av det som går på prisfastsetting i forhold til fast eiendom og skogbruket, slik at prisen i større grad skal gjenspeile de investeringene som er gjort av den enkelte skogeier når eiendommen skal omsettes. Dette vil ikke bety at en slipper dette løs, i forhold til at vi ikke skal ha noen vurdering av dette i framtiden. Men Regjeringen mener at det er behov for en viss justering for å inspirere til at investeringene blir gjort på riktig tidspunkt i skogbruket. Når det gjelder hva vi kommer tilbake med i forbindelse med landbruksmeldingen, vil jeg si at vi vil drøfte dette med konsesjonsloven og flere sider ved den. Om vi vil ha noen bred utredning om hvordan dette fungerer i Sverige og på hvilken måte vi tilnærmer oss dette i meldingen, er det for tidlig for meg å si, men jeg vil allerede her nå kunne varsle at meldingen ikke kommer til å oppheve prisvurderingene i forbindelse med konsesjonsbehandling. Derimot kan det skje ting hvis en hever konsesjonsgrensen for mindre eiendommer, som flere i Stortinget har gitt uttrykk for, og som også statsråden mener det er grunn for oss til å se på. Da kan det føre til en annen utvikling for de minste eiendommene, som da eventuelt faller ut av det som har med den konkrete landbrukspolitikken å gjøre. Når det gjelder det som går på moms, skal jeg ta med meg henstillingen fra representanten Hedstrøm om å drøfte nærmere i forhold til Finansdepartementet om det er grunn til å se på dette på nytt. Regjeringen jobber med en full gjennomgang av momssystemet, som vi vil komme tilbake til Stortinget med om ikke altfor lang tid. Statsråden har allerede signalisert at meldingen vil ha et forslag om å oppheve statens forkjøpsrett i den form den har i dag.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-06-10:
Jeg er litt overrasket over at det kanskje spesielt fra representanter fra Høyre øynes en viss kritikk imot at en skal se den økonomiske politikken, skatte- og avgiftspolitikken, i en helhet. At det koordineres gjennom Finansdepartementet, er helt naturlig for meg å vise til. Til spørsmålet om jeg vil ta til etterretning det som står i innstillingen om det som har med skatteordningen å gjøre, er svaret ja. Men det står i innstillingen at en ber departementet «vurdere» ordningen, så jeg oppfatter det ikke slik at dette er et pålegg om at en skal komme fram til et helt klart, konkret standpunkt. Naturligvis skal vi drøfte dette videre både i departementet og gjennom de kanalene der disse spørsmålene blir tatt stilling til, så det skal jeg følge opp. Så er det en utfordring å få økt avvirkningen. Dette er faktisk en utfordring til skogbruket. Og så har vi en jobb å gjøre med verdiskapingen. Vi skal ha et marked å levere til som etterspør disse produktene, for at det skal bli lønnsomt. Jeg synes representanten Dag Terje Andersen gav et godt bilde på at en egentlig må starte i markedet for å greie å få opp en lønnsomhet som gjør at det er interessant å avvirke. Til slutt tilbake til dette med miljøforskrift. Jeg håper ikke – og det har for så vidt også komiteen gitt uttrykk for – at dette er et signal om en nedtoning av det miljøansvaret som denne næringen har, og jeg håper at det ikke utad blir oppfattet som at Stortinget i denne sammenhengen har nedtonet miljøengasjementet i forhold til kravet en internasjonalt vil møte på dette området framover.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-06-10:
Jeg vil komme med noen ganske få betraktninger på tampen av denne debatten. St.meld. nr. 17 heter: «Verdiskaping og miljø – muligheter i skogsektoren». Innholdet er vesentlig forskjellig fra den forrige skogmeldingen, der en hadde en mye mer ensidig fokusering på næringsutøverne, på dem som eier skog. Men en eventuell attest fra organisasjonene i skogbruket er ingen garanti for at dette har blitt bra. Jeg er faktisk i den heldige situasjon at jeg har vært skogeier. Jeg kjenner mange skogeiere, jeg kjenner organisasjonene, jeg kjenner politikken, og jeg vet at det er store forskjeller blant skogeierne når det gjelder viljen og forståelsen for det miljøansvaret en har som forvalter av skog. Jeg er overbevist om at vi skal greie å få til en skogpolitikk der også miljøaspektet er godt ivaretatt, for det er mange som har og bruker de arealene som skogbruket også har tilgang til. Når jeg sier dette, er det ikke for å nedtone næringspolitikken, men for at vi skal ha med oss som et helt klart bilde at når det lages en ny skoglov, vil disse perspektivene måtte tas inn på en ny måte i forhold til den skogloven vi har i dag. Hvis en hadde sagt at vi skal lage en næringslov med mottoet frihet under ansvar, og hvis det er enighet om at det skal lages en lov, er naturligvis hensikten at det er noe som skal styres. Hvis ikke, trenger vi ingen lov. Og hvis en lov skal være virkningsfull, må den kunne brukes til styring. Forskrifter har vi egentlig for å kunne utøve styring gjennom det lovverket vi har. Disse tingene henger sammen. Så hvis Stortinget mener at vi trenger en lov, er det fordi det er et behov for å ha en viss styring med det som skjer i skogbruket som sådant. Jeg synes dette har vært en konstruktiv og grei debatt. Jeg er enig i at det som er kommet fram under behandlingen i Stortinget, også er med på å utvide perspektivet og på å gi – kan en si – utfordringer til både statsråd, regjering og departement. Jeg håper at denne meldingen skal bidra til at vi får en skogbruksnæring og en skogbruksforvaltning som tjener både skogeier og samfunn totalt sett.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 1999-06-10:
Jeg vil i dette innlegget komme inn på et moment som er lite berørt i skogmeldingen og i komiteens behandling av denne, men som det de siste dagene har blitt en stor debatt om. Jeg tenker da på Høyres forslag om å delprivatisere Statskog. Statskog eier i dag om lag en tredjedel av grunnarealene i Norge, og Statskog ivaretar sine eieroppgaver på en god måte. De driver en faglig god skogsdrift. Og ikke minst er Statskog en grunneier som på en god måte tilrettelegger for at allmennheten skal ha tilgang på mulighet til jakt og fiske til en akseptabel pris. Norges Jeger- og Fiskerforbund har en rekke steder i landet inngått avtaler med Statskog. Disse avtalene regulerer muligheten til jakt og fiske slik at folk flest kan delta. Derfor sier da også Norges Jeger- og Fiskerforbund at det er Statskog som forvalter nasjonens arvesølv. Det er klassisk høyrepolitikk som kommer fram i dagen når Høyre nå tar til orde for at Statskog skal selge ut deler av sine skogeiendommer. Her sitter nemlig staten med noe som har verdi. Staten tjener penger på virksomheten i Statskog. Selvfølgelig er det da slik at noen private ønsker å overta denne virksomheten, og de har med én gang sine talsmenn i Høyre. Arbeiderpartiet vil signalisere sterk motstand mot at Stortinget skal begynne å pålegge Statskog salg av skogeiendommer. Vi er opptatt av Statskog som en statlig bedrift med et samfunnsansvar utover den rent forretningsmessige driften. Ikke minst er vi opptatt av å beholde Statskog slik bedriften er i dag, for å sikre allmennhetens tilgang til jakt og fiske. Skal skogeiendommer selges ut, er det åpenbart at tilgangen for folk flest til jakt og fiske blir begrenset. En privat kjøper skal først forrente den investering han foretar. Deretter skal han ha avkastning på den samme investeringen. Resultatet må bli økte priser på tilgangen til jakt og fiske. Det er også grunn til å peke på at skogsdriften i Statskog utføres faglig godt. Mange private skogeiere driver sine eiendommer ut fra konjunkturmessige vurderinger. I tider med gode priser tar de ut tømmer, i tider med dårlige priser lar de det være. Det er forståelig, men ikke minst for skog- og trelastindustrien er det viktig at det finnes skogeiere med forutsigbarhet og langsiktighet. Statskog er en slik eier. Statskog ivaretar også behovet for å ha et sterkt skogfaglig miljø. De ansatte i Statskog er fagfolk som jobber i en så stor bedrift at det finnes muligheter til å ivareta og utvikle denne fagkunnskapen. Arbeiderpartiet vil altså allerede nå signalisere klar motstand mot at Statskog skal selge ut eiendommer. Unntaket må selvsagt være i de tilfeller Statskog selv finner dette riktig og forsvarlig gitt det samfunnsansvar Statskog har. Jeg er glad for at det samme signalet kommer fra landbruksministeren, og jeg går ut fra at også regjeringspartienes talsmenn her i Stortinget kommer til samme konklusjon når de har fått tenkt seg om.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-06-10:
Jeg har i uken som er gått, meddelt at Høyre vil sette i gang et utredningsarbeid som går på Statskogs eiendomsportefølje. Jeg har merket meg at representanten Hanssen, fra samme kommune som Statskog holder til, hadde et veldig engasjement og signaliserte sterk motstand fra Arbeiderpartiets side mot salg av statlige eiendommer. Og SV gav jo sin uforbeholdne og varme støtte. Slik har det stort sett vært når det gjelder statlig eierskap, så det er heller ikke noe nytt når det gjelder statlig eierskap til eiendom. Men i denne saken kan det være greit å avklare hva man ønsker å gjøre, og hva man ikke ønsker å gjøre. Jeg har ikke tatt til orde for privatisering av Statskog, jeg har ikke satt søkelyset spesielt på driften av Statskog. Det jeg har snakket om, er at jeg ønsker en gjennomgang av Statskogs eiendomsportefølje, primært på skogsiden. Og innenfor den eiendomsporteføljen som Statskog sitter på, er det, fra den ene ytterligheten, der det åpenbart er slik at Statskog bør være eier, og at staten bør eie eiendommen, en glidende overgang til eiendommer som det egentlig ikke finnes gode argumenter for at skal være på statens hånd. Det er en gjennomgang av dette jeg vil ha. Og jeg må si at jeg undrer meg litt over en del av uttalelsene, ikke fra Arbeiderpartiet og SV – de er jo som tatt ut av læreboka som de har hatt siden tidenes morgen – men fra regjeringspartiene, som har hatt representanter som fra denne talerstolen har tatt til orde for noe av det samme. For når en ser på de historiske årsakene til at en del av de eiendommene er i statens eie, ser en, etter som eksemplene begynner å strømme inn fra landsende til landsende, at er det mye her som vi i hvert fall ikke hadde akseptert, hadde det skjedd i dag. Det er konge, det er fut og det er bisp – og jeg vet ikke hvem – som har sørget for at dette har blitt på statens hånd. Det jeg ønsker, er en kritisk gjennomgang av dette. Da ser jeg for meg at en del av disse eiendommene med fordel burde kunne selges til private, gjerne til de eiendommer de egentlig burde ha tilhørt lenge, og gjerne for etablering av private allmenninger. Men jeg må jo si at hvis en har det prinsipielle utgangspunkt at dess mer skog og eiendom som er på statens hånd, dess lettere vil en kunne oppfylle det som er Hanssens argument for dette, nemlig allmennhetens adgang til jakt og fiske, kan man jo undres over hvorfor ikke engasjementet er større for å skape mer, for ytterligere å øke dette.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-10:
Etter å ha lyttet til representanten Rudihagen følte jeg meg motivert, eller provosert, til å ta ordet. Jeg prøvde å lytte så godt som jeg formår, men noen av oss har kanskje litt tungt for det. Jeg prøvde å lytte til hvorfor man måtte stemme mot forslagene dersom de ikke ble oversendt, men jeg lyttet forgjeves. Jeg tenkte at man kanskje hadde noen innvendinger mot formuleringen i forslagene, men jeg hørte ikke det. Jeg har derfor problemer med å skjønne hvorfor Arbeiderpartiet og sentrumspartiene ikke kan stemme for SVs forslag. Når det gjelder f.eks. forslaget om fjerning av kjørevegsavgift, vet vi at jernbanen har tapt en del kontrakter den siste tida fordi de ikke var gode nok når det gjaldt pris. Samtidig vet vi at når det gjelder tømmer, flis osv., utgjør kjørevegsavgifta ca. 6-7 pst. av kostnadene til jernbanen. Og hvis 6-7 pst. av kostnadene blir borte, kan det være det som skal til for at jernbanen vinner disse kontraktene, noe et bredt flertall ønsker. Det er sterke lokale reaksjoner mot å få en overgang fra bane til veg. Alle ønsker den motsatte overgangen. Derfor har jeg problemer med å skjønne hvorfor det er så vanskelig for flertallet i denne sal å stemme for et forslag som man er enig i målsettinga med. Formuleringa er ikke mer problematisk enn at man ber Regjeringa legge fram forslag om f.eks. fjerning av kjørevegsavgift for jernbanen, som gir miljøvennlig transport konkurransefortrinn. Dette området er viktig. Jeg syns derfor man skulle ha vedtatt dette, slik at det lå en forpliktelse fra Regjeringas side til å komme med forslag. Jeg etterlyser derfor på nytt en begrunnelse for hvorfor man føler at man må stemme mot et slikt forslag.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 1999-05-27:
Ja, Kristeleg Folkeparti har meir enn ord når det gjeld satsinga på barnehagar. Det er eit svært viktig likestillingspolitisk verkemiddel å ha eit tilstrekkeleg tal på barnehageplassar. Derfor har vi sagt at den utfordringa tar vi også på alvor. Det er barn som står i kø for å få barnehageplass i dag, ja. Samtidig jobbar Regjeringa offensivt. Det er no under utarbeiding ei eiga barnehagemelding, som kjem til Stortinget til hausten, kor ein går grundig inn i mange av desse problemstillingane. I forhold til måltala for bygging av barnehageplassar veit vi at det er ei positiv utvikling – eg registrerte også at Arbeidarpartiet sende ut ei positiv pressemelding; dei hadde no registrert at det var mange nye som hadde søkt om bygging av barnehagar for å skaffe fleire barnehageplassar. Det er viktig at vi også har augo opne når det gjeld prisane i barnehagar – det har vore ei prisstigning der. Barne- og familieministeren har uttalt at ho også vil ta med denne utfordringa i den barnehagemeldinga som kjem. Men Regjeringa har vist at det er meir enn ord. Vi står på at vi ønskjer eit godt barnehagetilbod, og det viser vi ved ulike høve at vi står for. Så der er vi einige med Arbeidarpartiet, at dei som ønskjer å få barnehageplass, bør få det. Vi vil jobbe aktivt for å få bygd ut nok barnehageplassar.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 1999-05-27:
Det er ikkje slik at ein kan skjere alle kvinner og alle menn over éin kam – kvinner er jo forskjellige, og det er også menn. Så dette handlar ikkje om «kvinners fortreffelighet». Men likestillingsdebatten er viktig å ha for å få fram kor mykje det har å seie – kor viktig det er – å ha flest mogleg kvinner og menn representert i ulike fora. Ein kan fokusere på ein del omsorgsyrke der ein har for få menn, og det er faktisk ei positiv diskriminering som Regjeringa har gjort framlegg om når det gjeld søknad på jobbar som har med omsorg og undervisning av barn å gjere, for å få fleire menn inn i dei. Men det som representanten Sandberg tok opp her, at det er menn som ønskjer å ta eit større ansvar for barna, men som ikkje får det, det er ei utfordring. Korleis kan vi sikre at dei barna som opplever ei skilsmisse, får best mogleg kontakt med både far og mor? Framstegspartiet har levert inn forskjellige Dokument nr. 8-forslag, som eg ikkje kan gå inn på her, men som vi skal behandle i komiteen. Men eg veit at departementet arbeider med ein del av desse tinga i forhold til bidragsreglane, som også der det er skilsmisse, skal vere med og stimulere til at ein får auka samvær, og ikkje slik som det er i dag, at ein nesten premierer dersom det ikkje er så mykje delt samvær. Det er mange ting ein kan gripe fatt i her, og det er behov for ein skikkeleg diskusjon om og gjennomgang av korleis desse reglane som vi har i dag, verkar inn i forhold til barns samvær med begge foreldra. Denne debatten skal vi vere med og ta, utan at eg her og no kan konkludere med at vi går inn for det som Framstegspartiet går inn for. Men at vi treng ein debatt om det for å gå igjennom dette, er eg einig med representanten Sandberg i.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 1999-05-27:
Representanten Ågot Valle veit nok at eg ikkje kan varsle når vi får gjennomslag for sjølvstendige rettar til fedrar, men det er noko som vi er svært opptatt av og som vi jobbar med, og som også er med i Voksenåserklæringa, kor det står at på sikt bør fedrar få opparbeidd sjølvstendige rettar. Det er viktig i forhold til omsorg for barna, fordi ein då kjem inn og får meir ansvar for barna tidlegare, og det verkar positivt. – Så i det arbeidet står vi på, utan at eg her og no kan love når det kjem. Dette med arbeidstid og 6-timarsdag er eit ganske kostnadskrevjande prosjekt som eg trur vi ikkje vil ha råd til. Men eg trur at det er ein del vi kan påverke i høve til kvinner og likeløn. Barne- og familieministeren nemnde i si utgreiing at ho ville fremme forslag om at reglane for likeløn skal bli tydelegare i likestillingslova. Men eg trur også at den viktigaste likestillingskampen for mange faktisk kanskje står i heimen. Eg har lese fleire intervju med folk som har hatt leiande stillingar, og som føler at det å vere dobbeltarbeidande kvinner, som dei har vore, har vore så pass tøft at det på ein måte gjer det ekstra krevjande for kvinner å gå til toppleiarstillingar, til å søke ansvarsfulle jobbar. Mange av dei føler at dei er dobbeltarbeidande og derfor har mindre energi til slike stillingar. Så eg trur at den debatten som går føre seg i dei tusen heimar rundt om i Noreg om likestilling, kan vere noko av det viktigaste for å gje kvinner moglegheit til å vere yrkesaktive og til å ha leiande stillingar. I tillegg er det mange utfordringar som står igjen i forhold til likeløn generelt som eg trur ein ikkje greier å få gjort noko med i ei handvending, men som ein må jobbe kraftig med framover for å få det betre enn det det er i dag.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 1999-05-27:
Eg synest at Karita Bekkemellem Orheim her var inne på veldig mykje viktig i sitt innlegg. Mykje av det ho var inne på, var også barne- og familieministeren inne på i si utgreiing. Arbeidarpartiet har gjort veldig mykje positivt i forhold til likestillinga i Noreg. Det skal eg faktisk gje det honnør for. Karita Bekkemellem Orheim uttalte etter utgreiinga at ho syntest at barne- og familieministeren forsøkte å vere moderne, at ho var litt gammalmodig. Så eg lurte på om Arbeidarpartiet skulle tilby eit bli ny-kurs med dei om likestilling. Men det som Karita Bekkemellem Orheim her tek opp i sitt innlegg, er jo mykje av det som barne- og familieministeren tok opp i si utgreiing. Det var også ein del konkrete utfordringar som ministeren tok opp i utgreiinga. Det gjeld dette med ein gjennomgang og ein revisjon av likestillingslova, der ein vil ta opp og ta initiativ i forhold til forbod mot seksuell trakassering og moglegheit til erstatning når ein har vore utsett for kjønnsdiskriminering. Det gjeld òg dette med særbehandling av menn i yrke innafor undervisning og omsorg for barn. Regjeringa har faktisk sett i verk eit tiltak der ein oppfordrar menn til å søkje stillingar som er veldig kvinnedominerte. Så dersom Arbeidarpartiet les utgreiinga med litt positive augo, ser dei vel at her er det eit ekte engasjement frå Regjeringa si side når det gjeld likestilling, og at vi og Arbeidarpartiet og ein del andre parti kanskje kan vere einige om ein del utfordringar og også ein del tiltak. Eg trur faktisk at når vi ser tilbake, er det mange område som har hatt med likestilling å gjere, der Kristeleg Folkeparti har samarbeidd med Arbeidarpartiet. Vi har vore ueinige om kontantstøtta, men eg trur det er mange andre område som vi kan vere einige på.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 1999-05-27:
Representanten Per Sandberg omtaler kvotering som bruk av «pisk» og siterer litt frå statsråden si utgreiing i forhold til kvotering. I dei samanhengane vi har hatt kvotering i politikken, kan vi faktisk sjå positive resultat av det. Eg skal gå litt tilbake: Då eg begynte i Kristeleg Folkepartis Ungdom som 15-åring, var eg faktisk mot bruk av kvotering. Kvinner skulle kome seg fram på eigne bein, og eg var heilt mot at ein skulle kvotere fram det eine kjønnet grunna kjønnets rolle. Men eg forandra synspunkt – det er ikkje kvar dag vi her frå Stortingets talarstol innrømmer at vi forandrar standpunkt. Etter kvart som eg var med i politikken, såg eg kor viktig det var at både kvinner og menn var representerte, og verdien av at begge kjønn var med, fordi ein har med seg ulike kvalifikasjonar, ofte ulike synspunkt og ulike innfallsvinklar. Derfor er det viktig at både kvinner og menn er med. Eg vil seie at avgjerdene ofte blir betre når begge kjønn er representerte. Når eg ser på Framstegspartiets stortingsgruppe, er altså to av 25 kvinner. Resten er menn. Eg trur det ville vore ganske keisamt her i stortingssalen dersom det hadde vore gjennomsnittleg kvinnedel. Eg trur også det kunne blitt ein del tamme debattar i forhold til likestillingsområdet. Ser ikkje representanten Sandberg kor viktig det er at vi får ein betre representasjon på alle område i samfunnet? Representanten Sandberg etterlyser likestilling for menn. Eg synest det er flott og glimrande at menn engasjerer seg i likestilling, for likestillingsdebatten er ikkje berre ein debatt for kvinner. Det er viktig at menn også er med, sjølv om det har vore på område som har gjeldt kvinner, at likestillinga har vore mest forsømt. Derfor kan kvotering i forhold til politikken vere eit positivt bidrag for å få fleire kvinner representerte.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-05-27:
Jeg synes representanten fra Kristelig Folkeparti hadde et interessant innlegg i forhold til barnehagen. Rent ordmessig var det veldig positivt. Men det jeg etterlyser i likestillingsdebatten, er handling fra Regjeringen, ikke ord, for det er det nok av. De gode ordenes tid er over, nå er det handling som skal til. Og da er mitt spørsmål til representanten fra Kristelig Folkeparti: Når det er slik at vi har 4 000 i kø for en barnehageplass i Oslo, når det er slik at barnehageprisene, foreldrebetalingen til barnehagene, har steget mer enn prisstigningen, slik at foreldrene har vanskeligheter med foreldrebetalingen og dermed velger ikke å bruke barnehage – hvordan kan da representanten fra Kristelig Folkeparti si at de satser på barnehage? Vi ser at de har et måltall på 2 500 i budsjettet for 1999, og at de ikke akter å gjøre noen ting for at foreldrebetalingen i barnehagene skal bli lavere. Hva er da satsingen på barnehagen – er det noe mer enn ord, er det noe i praksis?
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-05-27:
Av og til kunne det være fristende ikke å ta noen replikk, men jeg syns det var såpass mye uklart i det representanten Sandberg sier, at han absolutt skal få muligheten til å oppklare de uklarhetene han selv fremstilte fra talerstolen. Nå er det slik at likestilling ikke bare måles i antall kvinner i politikken eller i antall kvinner i styrer i det private næringsliv, selv om det er viktig for at man skal få med begge kjønns erfaringer. Men det måles også i hvilke tjenester man tilbyr for at kvinner og menn skal få valgfrihet, f. eks. til å gå ut i arbeid. Det som jeg syns var interessant med Sandbergs innlegg, var at han helt ut delte Inger Stolt-Nielsens analyse. Og da må jeg spørre, som det ble spurt til representanten Stolt-Nielsen: Hva er egentlig, etter representanten Sandbergs mening, kvinners oppgave? Hva er det vi skal gjøre? Og vil han på ingen måte legge til rette for i samfunnet at kvinner og menn skal få et friere valg til å gjøre det de vil? Det vi ser, er at kvinner velger utdanning, faktisk mer enn gutter når det gjelder høyere utdanning. De velger å jobbe, de velger å ha barn – og de velger det samtidig. Da er samfunnet nødt til å gjøre noe for at valgene ikke skal stoppe ved at de praktiske tingene ikke legges til rette. Fremskrittspartiet er her eksponent for at det frie valget skal være totalt fritt, uten noen hjelpemidler. Slik er faktisk ikke verden. Vi hjelper næringslivet. Hvorfor kan vi ikke da hjelpe kvinner og menn til å ha en del frie valg?
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-05-27:
Det er ingenting som gjør meg så sint som når en representant fra Venstre, med den historien de har bak seg når det gjelder likestilling, går opp og forteller at kvinner trenger mer selvtillit. Du verden så mye selvtillit vi har! Vi har faktisk mer enn mange menn. Og den selvtilliten menn ikke har, den kan representanten hjelpe dem med å få, for menn har ikke selvtillit til å gå inn i omsorgsyrker. Menn har ikke selvtillit til å velge utradisjonelt. Kvinner har i mye større grad den selvtilliten. Representanten fra Venstre nevnte også at han var stolt over de representantene fra Venstre som var med i politikken. Da vil jeg spørre ham: Er han stolt over at da partileder Sponheim i forbindelse med IT- og kunnskapssenteret på Fornebu skulle oppnevne et utvalg på syv representanter, bare fikk plass til én kvinne? Og unnskyldningen han bruker, den har jeg hørt før – og den kom ikke fra Venstre-folk, men den kom: Vi hadde dessverre ikke tid til å finne dyktige kvinner. Den hørte jeg før, på 1950-tallet, og den kommer igjen fra Venstre nå. Er Venstre stolt over nåtidspolitikken når det gjelder likestilling?
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-05-27:
Jeg skjønner godt at Venstres representant her er skuffet over de 10-15 siste årenes likestillingspolitikk hvis han har det utgangspunktet som han nå gjorde greie for, nemlig at kvinner trenger mer selvtillit, og at det ikke er nødvendig å bruke lover og regler. I sitt første innlegg sa han at ytterligere lover og regler ikke er nødvendig, at likestillingskampen går på å fjerne hindre, og at han var imot detaljregulering. Det han også nevnte, som jeg syns var ganske provoserende, var at likestillingskampen er en kamp om rettigheter, og at menn er naturgitt sterkere. Og det må bety noe, da må man utligne de forskjellene. Det gjør man ikke ved å gi kvinner mer selvtillit, man gjør det som politiker på nasjonalt nivå ved å gi lover og regler og styring for hvordan man kan utjevne disse forskjellene. Der har Venstre faktisk vært ganske sterke, f. eks. når det gjelder utforming av likestillingsloven. Jeg ser nå at Venstre går over på den mer liberale siden, hvor den sterkestes rett skal gjelde, og en skal få lov til å slåss seg fram, dvs. menn. Og da må jeg spørre representanten om noe som går på de reglene der vi har vist mest styring de siste årene når det f. eks. gjelder foreldrekvoten, nemlig at faren er nødt til å ta ut fire ukers permisjon: Var Venstre mot den detaljreguleringen for å få flere menn til å ta omsorg? Er det ikke noe annet enn å bygge opp kvinnenes selvtillit som er Venstres likestillingskamp, syns jeg det er godt at Venstre ligger så lavt på meningsmålingene.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-05-27:
I redegjørelsen sin gjør statsråden oppmerksom på at Regjeringen har vedtatt en forskrift til likestillingsloven som gir mulighet til særbehandling av menn i samband med undervisning av og omsorg for barn. Dette brukes også av representanten Molvær Grimstad som et bevis på at Regjeringen virkelig har omsorg for menn når det gjelder å få dem inn i yrker som har med barn å gjøre. Det som jeg synes er litt underlig, og som jeg synes vitner om dobbeltmoral – jeg bruker ordet en gang til, selv om jeg har fått mye kjeft for det før – er at de skryter av å ha gjort noe de faktisk har gått imot tidligere. I 1995 behandlet vi likestillingsloven, og da var det to partier som gikk inn for at vi skulle ha en særbehandling av menn, og at vi skulle forandre forskriftene. Det var Høyre og Arbeiderpartiet, mens Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og SV argumenterte meget sterkt for å gå imot positiv særbehandling av menn. De brukte argumenter som at det ikke var bevist at menn ble diskriminert når de gikk inn i disse omsorgsyrkene, og dessuten ville det svekke likestillingsloven. Hvordan har statsråden kommet på bedre tanker? Jeg skjønner godt at hun ville følge Stortingets flertall, det synes jeg er redelig nok, men å skryte av at Kristelig Folkeparti har omsorg for menn på dette området, det må jeg si at jeg synes er noe grovt etter den debatten jeg var vitne til i 1995.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-05-27:
Representanten Molvær Grimstad er opptatt av knapphet på tid. I redegjørelsen er det også sagt noe om likestilling i forhold til barn og unge. Vi er alle sammen klar over at det fins dårlige fedre og det fins dårlige mødre. Vi vet at det fins fedre som ikke vil ta ansvar for barna sine. Men enkelte menns udugelighet bør helst ikke gjøre alle kvinner er fortreffelige. Er det sånn at enkelte kvinners fortreffelighet gjør at alle menn er udugelige? Jeg mener personlig at alle mennesker skal behandles individuelt. Et ganske anerkjent rettsprinsipp er at det er bedre å slippe ti skyldige fri enn å dømme én uskyldig. Dette prinsippet gjelder dessverre ikke for alle de menn som ønsker å ta ansvar for sine egne barn. Det kan virke som at det i enkeltes – eller kanskje i manges – øyne finnes en slags naturgitt lovmessighet i at de fleste menn ikke engasjerer seg i forhold til ønsket om å ta ansvar for sine barn. Vi har også en barnelov som legger opp til at vi opererer med en primærforelder og en sekundærforelder. Undertegnede har fremmet et forslag i Stortinget som går på dette spørsmålet, som kommer til behandling til høsten. Jeg lurer på hvorvidt representanten Molvær Grimstad og Kristelig Folkeparti vil ta med også denne vurderingen i forhold til likestilling når vi skal behandlet det spørsmålet.