Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2016-10-25:
Før påske fikk jeg tilsendt Stavanger Aftenblad, som inneholdt artikkelen om «glassjenta». Jeg vet ikke hvem det var som sendte meg den, men jeg leste den uansett i løpet av påskeferien. Dette var en artikkel som ikke bare var svært godt gjennomarbeidet og viktig, men også en artikkel som gjorde meg svært opprørt og fortvilet. Men det som kanskje er mer trist, er at historien om «Ida» dessverre ikke er den eneste. Nå har «glassjenta»s sak vært gransket, og budskapet er rimelig klart: «Ida» har ikke fått forsvarlig hjelp. Hele 14 virksomheter innen helse og barnevern har blitt gransket, og denne granskingen viser at «Ida» ikke har fått en oppvekst og en omsorg som er i tråd med det vårt samfunn har slått fast at barn skal ha, og flere virksomheter har ikke gitt tjenester i tråd med lovverket. Siden jeg har sittet flere år i det som tidligere ble kalt Billighetserstatningsutvalget, har jeg lest flere tusen saker som omhandler svikt fra det offentlige overfor barn som står i krevende situasjoner. Jeg har ikke tall på hvor mange tusen som har fått slik erstatning. Men dette gjelder saker langt tilbake i tid, og man skulle tro at man hadde lært noe gjennom flere tiår med overgrep og neglisjering av barn. Ungdommene fra Forandringsfabrikken har flere ganger påpekt at altfor mange saksbehandlere mener at de vet best, og at de ikke involverer barna. Rapporten viser at man ikke har lagt til rette for samarbeid og medvirkning fra «Ida», og man har ikke vært opptatt av «Ida»s behov. Nå i ettertid har «Ida» fått fortelle og si sin mening. Dette er bra, men det kommer altfor sent. I juni 2014 ble barns rett til medvirkning i barnevernet styrket. Det er heldigvis nå presisert i barnevernsloven at retten til medvirkning gjelder i alle forhold som berører barnet. Selv er jeg reservemamma for en jente som har vært under barnevernet fra hun var 11 år. Også hun er flyttet rundt på, hele 16 ganger, og også hun har vært utsatt for veldig mye tvang. Alltid har man snakket over hodet hennes, aldri har de involvert henne. Valgfrihet og medbestemmelse har vært fremmedord. De har klientifisert og bygget ned jenta fremfor å bygge henne opp. Jeg er veldig glad for at rapporten skal bli fulgt opp, og for at helseministeren og barneministeren har hatt møte med sine direktorater, med Helsetilsynet, med Fylkesmannen i Hordaland og med representanter fra helseforetakene. Barn i barnevernet skal få nødvendig helsehjelp. Derfor er det også en viktig styrking som er gjort når vi nå sier at barnevernsinstitusjonene skal ha en egen «helseansvarlig». At det nå utvikles et digitalt opplæringsprogram for ansatte i barnevernsinstitusjonene for å styrke deres forståelse for barns helse, og at Helsedirektoratet og Bufdir i 2015 fikk en rekke felles oppdrag som særlig var rettet mot barn i barnevernsinstitusjoner, er viktige grep som kan og må føre til en bedring av forholdene for barn og unge som kommer etter «Ida». De regionale helseforetakene har også fått i oppdrag å sørge for strukturer og rutiner som sikrer barn i barnevernsinstitusjoner nødvendig utredning og behandling for psykiske lidelser og rusavhengighet. Heldigvis har alle de regionale helseforetakene meldt tilbake at dette arbeidet er iverksatt, i tillegg til at vi jobber med pakkeforløp for psykisk helse og rus. Ett av disse pakkeforløpene har barn i barnevernsinstitusjon som målgruppe. «Ida» er dessverre ikke alene. Vi har hørt det før. Derfor har Stortinget gjennom flere år vært opptatt av dette, og det er jeg glad for. Men nå må også resultatene komme. Til slutt vil jeg takke journalisten for å ha gått inn i en veldig kompleks og stor sak, og for at han, når han først valgte å lage en sak, gjorde det så grundig. «Ida» og denne artikkelen vil gjøre en forskjell, det er jeg helt sikker på.