Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2011-02-10:
For en tid tilbake ble jeg kontaktet av en politimann. Han hadde flere ganger blitt kalt ut på oppdrag som gjaldt å hente psykisk syke personer. Noen ganger er slike oppdrag berettiget, sier han, fordi personen er såpass ustabil at det er fare for at vedkommende skader seg selv eller andre. Men i de fleste tilfeller stiller han et stort spørsmål ved hvorfor politi blir tilkalt. Han kunne fortelle at de ofte reiste til tett bebodde boligområder med barnefamilier og stor gjennomsiktighet. Problemet blir da at naboer ser en politibil komme og hente ut en person, og sladderen går. Det spekuleres og hviskes om hva galt denne personen har gjort. Vedkommendes barn blir møtt med spørsmål om hva barnets mor eller far har gjort galt, og barn og pårørende generelt føler seg mobbet. Den som er syk, blir altså sett på som en kriminell, og dette rammer både den syke og hans nærmeste. Jeg blir sjokkert over det han forteller meg, og stiller meg undrende til at vi i Norge behandler folk så utrolig dårlig, så respektløst. Vi legger altså med vitende og vilje ekstra stein til byrden for folk som allerede lever vanskelige liv. Dette kan ikke Fremskrittspartiet akseptere. Dette handler om menneskeverd og likhet. Derfor kom dette representantforslaget til. Under utarbeidelsen av forslaget fant jeg at det var svært mange andre som delte denne bekymringen. På Facebook er det opprettet en gruppe som heter JA til psykebil i alle fylker NÅ!, og de har mer enn 13 000 tilhengere. Legeforeningen viser til at «psykebil» kan redusere bruken av tvang, hindre stigma og redusere faren for at situasjonen skal eskalere. Legeforeningen viste til en undersøkelse som intervjuet pasienter som hadde vært tvangsinnlagt. Denne undersøkelsen viste at det å bli fraktet til behandling i håndjern hadde vært det mest traumatiske for pasienten. For Fremskrittspartiet er det vanskelig å forstå at vi med all den kunnskapen vi sitter med fra helsepersonell, fra pasienter, fra pårørende og fra politi, fortsatt ønsker å stigmatisere og undertrykke alvorlig syke mennesker. Psykiatriske pasienter har i likhet med andre pasienter krav på å bli behandlet med skånsomhet, empati og faglig kompetanse ved transport til sykehus. Transport i politibil, bruk av håndjern under transport og fravær av helsepersonell under transporten er en klar krenkelse av menneskeverdet og fører ofte til forverring av sykdom. Regjeringspartiene aksepterer altså at behandlingen starter med et overgrep. De aksepterer altså at syke mennesker behandles som kriminelle, når det de trenger, er helsehjelp. Psykiatriambulanse er innført i Bergen og Stavanger. Disse sikrer en menneskeverdig og medisinsk forsvarlig syketransport, og har blitt en stor suksess fordi den syke opplever det som hjelp, ikke straff. Hvorfor er det bostedsadressen som bestemmer hvordan man blir behandlet i vårt land? Fordi helseministeren ikke ønsker å instruere helseforetakene i denne saken, og det til tross for at politiet selv sier at helsevesenet i stadig større grad skyver ansvaret over til dem. I Oppland Arbeiderblad 10. juni i fjor kunne vi lese en artikkel som omhandlet politiets økende arbeidspress i forhold til å ta seg av psykisk syke personer. Der står det at politidirektør Ingelin Killengreen har uttalt at politiet kan være altfor snille med å påta seg oppdrag som strengt tatt er utenfor deres ansvarsområde. Samtidig er det vanskelig for politiet å si nei. Dette fører også til at politiet ikke har kapasitet til å prioritere en del oppgaver som de er satt til å løse, f.eks. tyveri. En samlet komité sier at det er særdeles viktig at det kun ved helt nødvendige tilfeller skal brukes politi til transport av syke, og at politiet da skal opptre i sivilt. Men regjeringspartiene mener at det holder å mene – de tror og de forutsetter. En samlet opposisjon vil ikke bare mene, tro og forutsette – denne saken er rett og slett for viktig. Jeg tar herved opp forslaget som ligger i saken.