Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2008-06-06:
Som mange har vært inne på, har denne saken blitt behandlet en rekke ganger i denne sal. Flere partier har fremmet den i sine alternative statsbudsjetter, og flere ganger har Fremskrittspartiet fremmet såkalte Dokument nr. 8-forslag, representantforslag, hvor vi har tatt opp denne saken, og nå har vi tatt den opp igjen. Saken begynner faktisk på mange måter å bli en parodi på en politisk sak, ikke fordi den er tatt opp mange ganger, men det store problemet her er tydeligvis at alle de som gjentatte ganger har lovt at de skulle gjøre noe med denne ordningen, nemlig å heve grensen, så fort de får mulighet til å kunne sikre et flertall for forslaget, faktisk løper fra sine valgløfter. Det bekymrer meg. Det er slik at man har snakket om en del næringsdrivende i Norge og deres ve og vel, og det er for så vidt vektige argumenter som man gjerne må framføre. Men det er noe som forundrer meg stort. Det er at fra man lovte dette for få år siden er man nå, plutselig, blitt ihuga motstandere og bruker stikk motsatte argumenter av dem man hadde for kort tid siden. Man kan bare gå tilbake til rett før forrige stortingsvalg, da de rød-grønne fikk flertall. I forkant av valget var det veldig mange klare signaler fra de rød-grønne partiene om at hvis de bare fikk makt og fikk fjernet Bondevik II-regjeringen, skulle de sørge for å heve grensen - og sågar heve den til 1 000 kr, altså nøyaktig det som Fremskrittspartiet har foreslått i dag, i fjor og flere ganger før den tid. Grunnen til at jeg tror dette faktisk er en stor sak - jeg vil også bare legge til at de av oss som bruker nettet mye, som er på mange chattefora, ser hva mange nettbrukere er veldig opptatt av - er at dette er en sak som nettbrukere er veldig opptatt av. Og veldig mange, inkludert undertegnede, er en ivrig handler på nett også i utlandet. Dette er noe som betyr mye for veldig mange forbrukere, og jeg er glad for at Fremskrittspartiet er det partiet som holder fanen høyt når det gjelder å ivareta forbrukernes interesser i denne saken. Men rett før stortingsvalget i 2005, én uke før, var det flere representanter for flere partier som var ute i media - og det var tydeligvis godt timet - og var helt klare på at denne grensen skulle man øke. Og nyheten som ble «solgt ut» og som overhodet ikke ble dementert av de rød-grønne, var at hvis de rød-grønne fikk flertall i 2005 - og det fikk de vitterlig - skulle man altså øke den. Jeg konstaterer at daværende avgiftspolitiske talsmann for Arbeiderpartiet, Svein Roald Hansen, sa til Dagbladet.no at den nåværende 200-kronersgrensen var altfor lav, og at partiet ville foreslå en økning av tollgrensen til 1 000 kr hvis de kom i posisjon. Finanspolitisk rådgiver i SV, Bernt Sverre Mehammer - jeg tror faktisk han er rådgiver i SVs fraksjon ennå - sa at SV var positive til å øke beløpsgrensen, uten at man ville tallfeste hvor høyt den skulle settes. Senterpartiets medlem i finanskomiteen i forrige periode, Morten Lund, sa til Dagbladet.no at dagens grense var meningsløs, bl.a. på grunn av det økte papirarbeid ved en så lav grense. Han la til at Fremskrittspartiets foreslåtte grense på 1 000 kr kunne virke rimelig. Sågar Venstre hadde sagt at de skulle gå til valg på et partiprogram hvor de skulle øke grensen til 1 000 kr. I denne saken fremmer Venstre nå forslag om å øke den til 400 kr. Høyre og Kristelig Folkeparti skulle ikke øke grensen, og jeg konstaterer og er for så vidt glad for at de nå er med på et forslag om å øke den til 400 kr. Problemet er at man rett og slett bare har byttet standpunkter, man har byttet argumentasjon. Mens tidligere finansminister Per-Kristian Foss var kraftig i argumentasjonen mot forslaget, var SV-leder Kristin Halvorsens undersåtter veldig klare på at man skulle ha en økning. Nå er SVs kjære leder blitt finansminister og har funnet fram notatene til Per-Kristian Foss, og bruker dem i sin retorikk når hun nå skal gå imot forslaget og løpe fra valgløftene. Det er det jeg synes er problematisk. Så registrerer jeg at saksordføreren og representantene for de rød-grønne i sin iver etter å løpe fra valgløftene velger å bruke en rekke argumenter som på mange måter egentlig taler imot hele ordningen. Hvis det er slik at hele ordningen er et så stort problem: Hvorfor i alle dager fremmer man ikke da forslag om å fjerne hele ordningen, også grensen på 200 kr? Ut fra resonnementet til saksordføreren var jo poenget at nå hadde mange av de produktene man kunne kjøpe i utlandet, sunket så kraftig i verdi at jeg nesten hørte ham si at 200-kronersgrensen var et problem. Jeg synes det er helt greit at det er uenighet om saker. Problemet i denne saken er at de som lovte at de skulle sikre flertall for å øke grensen - og lovte en rekke forbrukere at det skulle man gjøre - løper fra sine løfter så fort de er i posisjon. Det er bekymringsfullt, slik Fremskrittspartiet ser det. Men jeg er glad for at Fremskrittspartiet holder fanen høyt i denne saken - på forbrukernes side.