Erna Solberg (Høyre), 2004-12-15:
Det nærmer seg jul. Vi skulle alle gjerne ha vært litt gladere enn vi er under denne debatten. Det er faktisk slik at Kommunaldepartementets budsjett aldri har vært større. Vi bruker mer penger på alle politikkområder, på samme måte som denne regjeringen har brukt mer penger på alle politikkområder, nesten, i løpet av denne perioden. Vi har økt bevilgningene til det offentlige tjenestetilbudet med 20 milliarder kr i løpet av fire år. Vi har økt bevilgningene til overføringssystemene med 20 milliarder kr i løpet av fire år. Ikke alt har vært ønsket, fordi dette bl.a. er et uttrykk for at vi har for høy arbeidsledighet, og for at vi har for mange mennesker som er sykmeldte. Derfor har vi ufrivillig brukt mye penger på overføringssystemene. Så har vi brukt ca. 20 milliarder kr på å gjennomføre en skattepolitikk som skal bidra til å gjøre det mulig å sikre velferden i fremtiden, en skattepolitikk som først og fremst har dreid seg om å gjøre norske arbeidsplasser, særlig i distriktene, mer lønnsomme. Norsk distriktsnæringsliv er preget av familieeide bedrifter. Norsk distriktsnæringsliv er preget av gründere som har startet sin egen bedrift, og som gjerne skulle ha sluppet delingsmodellen. Det er mange flere av denne typen bedrifter i norske distrikter enn det er i norske byer. I norske byer har man mer av slike bedrifter som er eksperter på bl.a. å tilpasse seg delingsmodellen og å ha en passiv 34 pst.-eier, som altså ikke bidrar for bedriften. Slike bedrifter betaler lavere skatt enn den distriktsbedriften som gjør akkurat det samme, men som ikke har funnet seg en passiv 34 pst.-eier, og som da må betale mye høyere skatt. Det er det den skattereformen som ligger i budsjettet, dreier seg om, nemlig å gjøre det rettferdig mellom dem som driver sin aktive bedrift og ikke tilpasser seg et skattesystem, og dem som tilpasser seg et skattesystem og derfor får alt som kapitalinntekt. Vi har vært opptatt av å senke marginalskatten, fordi vi vil skattlegge kapitalinntekter og lønnsinntekter likt. Det er en forutsetning for å lage et skattesystem som gjør at vi kan fjerne delingsmodellen. At noen i denne sal mener at vi kan opprettholde en stor forskjell og likevel fjerne delingsmodellen, er for meg uforklarlig. Det kommer til å gi mye fint arbeid til mange skattebyråkrater i årene fremover, for at de skal klare å passe opp de tilpasningene som kommer til å skje. Dette er et eksempel på at mye av det som skjer på andre områder, er viktig for f.eks. distriktspolitikken. Det at vi klarer å skape økonomisk grobunn for våre lokalsamfunn, er viktig for kommuneøkonomien. Det vet alle de kommunene som i dag sliter, bl.a. kommunene på Finnmarkskysten. De vet at dersom man ikke har private arbeidsplasser innenfor sysselsettingen, så har man heller ikke noen god kommuneøkonomi, og da klarer man ikke å få til fremtidsoptimisme. Man har derimot økte utgifter. Det er altså en sammenheng mellom det vi gjør for å styrke norske bedrifter gjennom å lette på kostnadspresset, bl.a. gjennom skatte- og avgiftssystemet, og det å satse på goder i norske distrikter. Det er viktig å si dette, for vi har en norsk politisk debatt som gir inntrykk av at alt dreier seg om det som er innenfor vårt lands grenser, i en tid i verdenshistorien hvor verden aldri har vært så globalisert og vi på innvandringsområdet virkelig merker migrasjonstendensene, men hvor det gjelder konkurranseflaten for norske distrikter og norsk næringsliv, i og for seg norske lokalsamfunn, ikke forholdet mellom Oslo og Tromsø, eller Tromsø og kysten av Finnmark, men den internasjonale konkurransekraften for norsk næringsliv. Derfor er det så viktig at det er de store grepene som blir tatt. Det er også viktig at vi ser på årsaken til f.eks. den krisen vi har på Finnmarkskysten nå. Det er ingen som ikke skjønner at det er en forferdelig vanskelig situasjon. Derfor er jeg glad for at vi i salderingen av 2004-budsjettet får 75 mill. kr. Da får vi penger til å følge opp det initiativet jeg har tatt, bl.a. overfor fylkeskommunen. Jeg har lyst til å understreke at når vi har sagt at fylkeskommunen skal ha en utviklingsaktørrolle, må de fylle den rollen ved å komme med forslag til hva man skal gjøre. Det er det jeg har etterspurt overfor fylkeskommunene. Hva er deres forslag til strategi? Hva er deres forslag til tiltak? Det er ikke det at vi ikke skal stille opp. Jeg er glad for at vi får midler til å stille opp på ulike felt i forhold til situasjonen i Vardø, og altså ikke bare der, men også andre steder. Men hva er bakgrunnen for krisen? I 2002 fikk vi en kostnadseksplosjon knyttet til høy rente, høy kronekurs og høy aktivitet i norsk næringsliv. Vi hadde hatt sterk lønnsvekst over mange år, og alt dette gjorde at norsk konkurranseevne forverret seg hvert eneste år med 2 pst. i forhold til konkurrentene. Drastiske teknologiske forbedringer i fryseteknologien gjorde at også andre var der, og det var en overinvestering på Finnmarkskysten. Det er det ganske viktig å ta med, for i den salderingsproposisjonen som vi skal behandle i Stortinget senere, må vi altså tilleggsbevilge over 100 mill. kr til tapsfondene for de distriktsrettede ordningene, bl.a. for å betale regningene i forbindelse med tap på grunn av overinvesteringer i Finnmark og en del andre steder, som bl.a. skyldes en problematisk ressurstilgang som nok var i en gråsone, tror jeg, om ikke akkurat i den geografiske gråsonen. Den var basert på russertorsken som skulle landes i Norge, men det ble altså ikke noen varig ordning. Noe av det farligste vi kan gjøre hvis vi har overinvestert i en næring, er å sørge for at de som har det dårligst, får gjeldssanering og kan starte opp på nytt, for da vil vi skape ulike konkurransevilkår for disse og for dem som faktisk har klart å starte opp. Det betyr at enkle tiltak, som noen av dem Arbeiderpartiet har foreslått tidligere, og som Stortinget helt riktig har nedstemt, som en refinansieringsplan av hele fiskeriindustrien, ville ha medført at de lokalsamfunnene i Finnmark og andre steder som i dag går bra, og som har klart å komme opp igjen å stå, ville ha vært mer utsatt, fordi de ville ha fått ulike konkurransevilkår. Det er i utgangspunktet også et spørsmål om råstofftilgang, selv om vi har nådd målet til Senterpartiet, f.eks., om en råstofftilgang i Finnmark på 20 pst. For øyeblikket landes det faktisk 20,8 pst. i Finnmark. Når jeg bruker litt tid på dette, er det ikke fordi det er mangel på vilje til å skjønne den smerte som er i mange av disse samfunnene, og de omstillingsproblemene som er der, men fordi jeg tror at vi i politisk overivrighet ikke må velge virkemidler som gjør at nye lokalsamfunn mister vekstkraften sin fordi de blir utkonkurrert av noen som vi har forsøkt å hjelpe. Derfor er det ganske viktig at vi finner frem til gode tiltak, og at vi også finner fram til tiltak som avhjelper. Vi kommer til å følge dette nøye opp. Så har jeg registrert at min kollega i partiet Amund Enge i Etne i år har blitt yndlingsobjektet til Arbeiderpartiet i alle replikker. Jeg har lyst til å si at for to år siden var det Arve Tonning. Jeg synes det er leit at ingen representanter har sitert Tonnings mottakelse av budsjettet for i år – han jublet. Han var den som var mest kritisk av Høyres ordførere for to år siden, og som hyppigst ble brukt av Karl Eirik Schjøtt-Pedersen og andre. Han er kjempefornøyd, for han har slåss for et mer rettferdig inntektssystem for kommunene, noe som faktisk blir gjennomført. Man kan alltids finne én – jeg tror jeg kan finne ganske mange – fra andre partier som har vært misfornøyd med tidligere regjeringer, men det er altså slik at det forrige sannhetsvitnet nå er fornøyd. De fleste Høyre-folk og -ordførere synes selvfølgelig at vi kunne brukt mer penger i kommunesektoren. Det gjør jeg også, så lenge vi kan gjøre det innenfor en ansvarlig økonomisk ramme som ikke bidrar til at kostnadsveksten blir større, og at vi kan miste konkurranseutsatte arbeidsplasser. Jeg er særlig fornøyd med noen deler av dette budsjettet som er fremmet, og som går igjennom i Stortinget i dag. Det gjelder særlig det at vi satser videre på utviklingen av integreringsarbeidet. For Regjeringen har det vært en prioritering fra dag én. Jeg er veldig glad for at det er et stort og bredt flertall i Stortinget som er enig om at det skal være en prioritet. Vi har lagt på plass veldig mange av de store og viktige lovreformene. Nå er det viktig å skape bra tiltak og en god utvikling i kommunene. Introduksjonsloven er på plass. Rett og plikt til norskopplæring er på plass. Det vi har lagt inn i budsjettet nå, er bl.a. starten på det vi kaller «en ny sjanse for innvandrere», som er en del av fattigdomsprogrammet til Regjeringen. Det dreier seg om dem som ikke kommer innenfor de nye tiltakene fordi de ikke er nyankomne, men som har vært her lenge, og som trenger en ekstra hjelp til å komme seg ut av en fattigdomssituasjon og ut av en ikke-arbeidssituasjon. Vi har også lagt inn penger, som for inneværende år, til de mest utsatte etniske gruppene, bl.a. den somaliske gruppen, som vi i år har iverksatt flere tiltak for, for å hjelpe dem ut av en vanskelig situasjon, tiltak som i særlig grad går ut på å bruke organisasjoner som jobber tett med dem, og å gi dem mer ressurser, slik at de skal kunne klare seg bedre i det norske samfunnet og ikke minst kunne fokusere på det å være gode foreldre for sine barn. Begge deler er ledd i den fattigdomssatsingen som Regjeringen har lagt opp til, og det er også det som vi har lagt opp til for å bedre boligtiltakene på dette området. Vi kan godt snakke om hvor store bevilgningene er hvert eneste år, men jeg må si at vi har f.eks. ikke kuttet i ordninger innenfor bostøtten. Det er likevel et mindre forbruk i år enn det vi hadde anslått at det kom til å bli, noe som også forplanter seg til neste år. Hvorfor? Jo, fordi folk faktisk har en bedre inntektsutvikling, folk kommer over grensene, og det kan ikke være slik at hvis flere mennesker klarer seg selv, betyr det at vi satser mindre på å hjelpe folk, når vi har akkurat det samme regelverket og vi faktisk også får til forbedringer innenfor bostøtteordningen, som når det gjelder å fjerne kvadratmetersgrensen for enkelte og for flere grupper. Det er mange ting vi i tillegg kunne ha gjort, men jeg synes det er viktig å si at vi tar noen steg hvert eneste år, bl.a. for at bostøtteordningen skal bli bedre og mer målrettet.