trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-11:
Debatten så langt har vist at det går et tydelig skille mellom Fremskrittspartiet og resten av partiene når det gjelder synet på læring. Jeg er litt usikker på hvor vi skal plassere Høyre, etter å ha hørt Søren Fredrik Voie en del ganger. Jeg velger likevel å si at de ikke står på Fremskrittspartiets syn i forhold til læring og kunnskap og hvordan vi skal organisere skolen vår. Derfor har jeg lyst til å stille et spørsmål til Arne Lyngstad, som da er sammen med de andre partiene og utgjør flertallet i utdanningspolitikken: Er Arne Lyngstad enig i og støtter det syn som Arne Sortevik gav uttrykk for i stad når det gjelder finansiering av den offentlige skolen og politikernes ansvar i forhold til utdanning og skole, dvs. at staten skal stappe et visst antall kroner i lomma på foreldrene, og så skal politikerne holde seg unna? Det var på mange måter i kortversjon det han sa. Er dette et syn som Kristelig Folkeparti støtter? Nå er vi på grunnleggende prinsipielle ting, og jeg regner med at Kristelig Folkeparti også velger sine venner ut fra grunnleggende prinsipielle ting, så det er litt viktig at han avklarer dette. I samme slengen kan jeg trekke fram det som er sagt flere ganger av Søren Fredrik Voie, at det som har med skolefritidsordningen å gjøre, er velferdsgoder. Det er altså et syn på læring som er slik at læring er noe som foregår seks timer i løpet av en skoledag, og det som foregår utenfor, er ikke læring. Er dette et syn som Kristelig Folkeparti deler? Er dette et syn som de også har når det gjelder dannelse, opplæring, sosialisering og alt det som er en viktig del av prosjektet utdanning og skole? Det er viktig at Kristelig Folkeparti prøver å gjøre seg opp en mening om hvilke sengekamerater de egentlig vil ha.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-11:
Jeg registrerer at Trine Skei Grande har vært på Universitetet i Oslo og fått melding om at det er en bra finansiering man har fått til. Det tar jeg til etterretning at Universitetet mener. Vi har fått andre signaler. Men jeg registrerer – og jeg går ut fra at vi da kan bruke det også i den videre diskusjonen – at Universitetet i Oslo uttrykker seg tilfreds med de ressursene som er lagt inn i dette budsjettet, dvs. at den kompensasjonen som de i alle fall har vært opptatt av i forhold til oss, er de åpenbart ikke så opptatt av lenger. Så har jeg to spørsmål til Trine Skei Grande. Hun gir uttrykk for at det er blitt et bra budsjett i forhold til kommunene og i forhold til det offentlige utdanningssystemet. Jeg så på Dagsrevyen i går, der et av Venstres partilag var i opprør. De var i ferd med å melde seg ut fordi dette ikke gikk lenger rundt omkring i kommunene. De fikk ikke budsjettet til å henge i hop. Det gikk utover skolen, og de mente at de ikke kunne drive den offentlige sektoren og utdanningssektoren lenger. Og deres reaksjon var å melde seg ut. Betyr det at den oppfatningen som Venstre har sentralt, er vesentlig forskjellig fra oppfatningen til partilagene ute, eller gjaldt dette innslaget et enkeltstående partilag som opplevde det på denne måten? Så et spørsmål som går på synet på læring: Jeg har flere ganger prøvd å få i gang en debatt om synet på læring. Vi har fått servert Fremskrittspartiets syn, vi har fått servert noe fra Høyre, som jeg ikke skal gjenta, og jeg har et spørsmål til Arne Lyngstad om hva som er læring, hva som er dannelse, og når det foregår. Deler Venstre det synet som Fremskrittspartiet har gitt uttrykk for, at politikere og andre skal holde seg borte, dette er en sak for foreldre, og det offentliges oppgave er å stappe noen penger ned i lommen på dem, så de kan kjøpe seg en plass selv? Det var kortversjonen av Arne Sorteviks opplegg. Jeg vil ha en kommentar til det.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-11:
Det er bra at Kristelig Folkeparti har fokus på kulturskolene og passer på, for i det budsjettforslaget som vi fikk fra Regjeringen, var det et kutt på 7,2 mill. kr til utviklingstiltak innenfor musikkskolene. Så da har de i hvert fall fokus akkurat der. Da de lagde budsjettet, var fokuset litt dårlig, men jeg regner med at fokuset framover blir bedre, og at en da er i stand til å ta vare på kulturskolene, som er en viktig sak. Det er dessuten bra at vi har en statsråd som når vi diskuterer Kirken og religion, har det store overblikket. I går leste vi i avisene at kirkebygg blir stengt, kommunene har ikke råd til å holde kirkene åpne. Og så bruker statsråden ganske mange minutter – kanskje ikke så mange minutter, men en tid iallfall – på å snakke om reiseutgifter for prester, at dette nå er flyttet fra fellesrådene og over til staten. Det blir på mange måter en viktig sak, mens fellesrådene ikke har råd til å holde kirkene åpne slik at de kan holde gudstjeneste på søndag. Det er bra, og det er et bra fokus av en kirkestatsråd! Hva er egentlig svarene til Kristelig Folkeparti i en slik situasjon? En kan dekke seg bak at dette er krisemaksimering, dette er ikke virkeligheten, men det er iallfall den virkeligheten vi får servert, at den kommunale økonomi nå er slik at vi ikke klarer å holde kirkene åpne lenger, og det er jo ganske alvorlig. Derfor hadde jeg forventet at statsråden hadde kommentert noe av dette i sitt innlegg om Kirken og kirkepolitikk for neste år. Så da kan jeg spørre henne: Hva mener statsråden om dette? Bekymrer det henne? Og hva vil statsråden eventuelt gjøre for å unngå at en slik situasjon oppstår, og får fortsette – hvis det da er reelt det de forteller oss? Det er uverdig at vi skal ha en situasjon der dette skjer, og det er et resultat av Regjeringens politikk, ene og alene.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-11:
På ett område er statsråden og jeg enige, og det er at vi kan håpe at kirkene ikke blir stengt. Men det er jo merkelig at vi sitter her i Stortinget og håper, mens vi egentlig har muligheten til å gjøre noe med situasjonen. For det er vi som legger rammene for kommuneøkonomien, og det er vi som avgjør dette spørsmålet. Og hvis vi vil gjøre noe mer enn å håpe, har vi muligheten gjennom kommuneøkonomien til å sikre kommunene penger, slik at de unngår en så uverdig situasjon som en stenging av kirkene vil være. Statsråden gjør det til et poeng at vi tok en del fra den øremerkede bevilgningen til fellesrådene i fjor. Det er riktig, men samtidig underslår hun det faktum at vi hadde en vesentlig høyere ramme til kommunesektoren, og vi ønsket i prinsippet ikke den type øremerking. Det er en dårlig måte å finansiere vår kirke på at det kommer drypp gjennom øremerkede midler. Den beste måten – og slik som vi mener det bør gjøres – er at dette skjer gjennom rammeoverføringer. Mindretallet har en merknad som går på å prøve å få til et samarbeid mellom fellesrådene. Det er en enkel setning som går på at vi ber departementet være med og bygge opp om den type aktivitet og den type initiativ. Dette er signaler som vi har fått utenfra. Fellesrådene og flere har gitt uttrykk for at det er viktig å prøve å få i gang den type prosesser. Så foreslår vi dette i en merknad, men det viser seg at regjeringspartiene ikke vil være med på det. Kristelig Folkeparti ville ikke være med på den type initiativ. Jeg har da et spørsmål til statsråden: Kan statsråden kommentere og begrunne hvorfor det ikke er viktig at vi signaliserer at den type initiativ, den type samarbeid på tvers av fellesrådsgrensene, er viktig for å få til en god kirkelig aktivitet rundt om i våre kommuner?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-11:
Aller først har jeg lyst til å utfordre statsråden på noe av det som er sagt i debatten så langt, og det går på skolefritidsordningen. Jeg skal ikke gå inn og diskutere kroner og øre og de puslete omfordelingene som de ulike gruppene har gjort. Men jeg er litt opptatt av det som er sagt flere ganger tidligere av Høyres representanter og som går på at å overføre penger til skolefritidsordningen, slik som mindretallet legger opp til, er å bevilge penger til en velferdsordning. Har statsråden det samme synet på denne ordningen, og har statsråden samme syn på læring og kunnskap, som dette er uttrykk for? Det er litt viktig, for det går egentlig på selve loven om skolefritidsordning. Det er litt viktig, iallfall for noen av oss, at statsråden avklarer om hun definerer dette på samme måten. Så til et spørsmål innenfor et annet område. Jeg har veldig stor sans for statsrådens opplegg for å forenkle regelverket. Nå er jeg kanskje med på å skape en myte om at det er et veldig omfattende regelverk. Etter hvert har jo dette blitt nedbygd, men det er en del endringsforslag som går på klassestørrelse, som går på krav til kompetanse for rektorer osv. Jeg synes det er mye bra i dette, under forutsetning av at vi kan legge noe annet i bunnen, slik SV har foreslått. Hadde statsråden vært med på det, hadde det ikke vært noe problem å finne gode ordninger. Det føler jeg meg rimelig trygg på. Statsråden og SV vil ha større mangfold, en mer spennende skole. Men så kommer det et men. Statsråden vil erstatte en del av forenklingene med sentralgitte prøver, med eksamen osv. Er det noe vi vet helt sikkert, så er det at det som styrer undervisningen, det som skaper homogenitet, det som skaper ensretting, er sentralgitte prøver. Det er eksamen. Hvis man vil ha en mangfoldig skole, er dette feil vei å gå. Jeg vil gjerne at statsråden reflekterer litt rundt dette, jf. evalueringen av Reform 94.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-11:
Det er alltid spennende med utdanningsdebatter i Stortinget. Én ting er ganske sikkert, og det er at vi fra Høyre-gruppen får en ganske sterk hyllest til Regjeringen og til statsråden, nesten panegyrisk – det nærmeste en kommer Kim Il Jong-tendenser i norsk politikk. Det er ganske sikkert. Det som er litt mer usikkert, er: Hvor stor er skilnaden mellom retorikken som statsråden bruker, og retorikken som deler av gruppen bruker? Det er alltid spenningsmomentet, og det har jo vært en del uenighet, opplever jeg, i denne debatten også. Jeg synes det blir veldig spennende å høre Søren Fredrik Voie oppklare hva han mener om dette med undervisning og læring. Han bruker ordet «undervisning», mens vi andre bruker ordene «læring», «læringsmiljø» og «legge til rette». Også gjennom begrepsbruken gir vi uttrykk for at vi har et ulikt syn på hva vi egentlig snakker om, og jeg synes det ofte kommer til uttrykk i den type debatter. Det er spenningsmomentet, og vi har fått det avdekket også i dag. Jeg har stor sans for mye av det som statsråden har sagt i sitt innlegg. Jeg er fortsatt uenig med henne når det gjelder i hvor sterk grad eksamen og sentralgitte prøver styrer undervisningen. Evaluering av Reform 94 viste, det er i hvert fall noe som står klinkende klart, at det er eksamen som i stor grad styrer innholdet i skolen. Vi klarer ikke å gjøre store endringer i innholdet i skolen så lenge vi opprettholder den type eksamen og den type rammebetingelser. Hvis vi skal få til store og omfattende endringer i innholdet, som statsråden ønsker, og som SV ønsker, er vi nødt til å endre på en del av disse rammebetingelsene. Det er ganske sikkert. Med mer av dette vil det bli enda mer konformt og mindre mangfold. Det bekymrer meg, og det burde også bekymre statsråden. Så har jeg helt til slutt lyst til å trekke fram en merknad som SV har fremmet, og som vi får flertall for, som går på å se på hele voksenopplæringsbiten. Vi har gjennomført de strukturelle endringene når det gjelder kompetansereformen – alt dette er på plass – men vi ser at vi ikke er kommet så veldig mye lenger med å tilby opplæring og gode modeller for voksne. Mye infrastruktur ligger der. Det er nå behov for en større og mer omfattende gjennomgang. Komiteen ber statsråden sette i gang et større arbeid og komme tilbake til Stortinget med dette. Jeg tror at vi der har store og viktige utfordringer å ta fatt på. Så jeg regner med at det arbeidet blir satt i gang, og at det blir meldt tilbake til Stortinget slik at vi kan få en bedre ressursutnyttelse og få satt inn ressursene og kreftene mer mot operativ opplæring. Så langt har det vært mange utredninger, det har vært mange prosjekter osv. Nå er tiden inne til å få dette systematisert og ut til de voksne.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2002-12-11:
Ikke helt uventet gjør SV det til sitt hovedanliggende å angripe en rimelig økning av tilskuddet til private skoler. Jeg går ut fra at representanten Reikvam har hoppet over den begrunnelsen som ligger i statsbudsjettet, med de uttalelser han nå har framført fra Stortingets talerstol. De private skolene har i lang tid vært underprioritert både i forhold til Stortingets vedtak og i forhold til sammenliknbare tall fra det offentlige skoleverk. Når vi nå legger KOSTRA-tallene til grunn, får privatskolene en rimelig andel av det Stortinget har vedtatt de skal ha i forhold til gjennomsnittskostnaden som vi bruker i offentlig skole, bortsett fra at de ikke får kompensert for utgiftene de har til husleie. Men hovedpoenget til Reikvam er jo at han har voldsom tro på fellesskolen og den offentlige skolen. Til tross for dette får vi gang på gang undersøkelser som viser at nesten en femtedel av elevene som går ut av den offentlige grunnskolen i dag, mangler elementære kunnskaper i sitt eget morsmål, og det står omtrent like dårlig til med resultatene i matematikk og regning. Er det ikke et tankekors for SV at den offentlige skolen, som SV har vært med å støtte, og stått sammen med Arbeiderpartiet om i flere tiår, fører til så dårlige resultater med så stor ressursinnsats som vi allerede legger inn i skolen? Bør det ikke også være et tankekors for SV at når foreldre på frivillig basis vil betale for å la sine egne barn, elevene, få en bedre utdannelse enn den offentlige skolen kan gi, er SV imot at de skal få lov til å bruke sine egne penger til å ta vare på sine egne barn?
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2002-12-11:
Kvalitetsutviklingen i skolen er ikke avhengig av penger alene. Det tror jeg både jeg og representanten Bjørnstad vil være enige i. Fra Regjeringens side satses det på en rekke tiltak samtidig. Replikanten kjenner også til, og har vært med på å vedta, en ny lærerutdanning som legger grunnlaget for å få en bedre lærer i skolen, som faktisk er det beste fundament for en god kvalitativ utvikling av skolen. I tillegg legges det i statsbudsjettet opp til, bare for å nevne noen enkeltposter, en egen stipendordning for de lærerne som vil ta kompetansegivende etter- og videreutdanning i norsk, matematikk og edb, bl.a. Av den posten som ble nevnt av representanten Bjørnstad, er det faktisk 380 mill. kr til fordeling til kvalitetsutviklende tiltak. Når Regjeringen og statsråden har utpekt såkalte bonusskoler og demonstrasjonsskoler, som får tilført noen kroner ekstra for den gode jobben de gjør, er det nettopp for å stimulere de skolene som går godt, til å gjøre en enda bedre innsats, slik at de som henger litt etter, kan bli inspirert, kan komme opp på et høyere nivå, de også, og få lyst og initiativ og tiltak til å være med på den positive dugnaden som vi må ha på tvers av skoler, på tvers av yrkesgrupper, jo faktisk også på tvers av partier, skal vi få til det felles løftet vi mener vi trenger for en kvalitetsheving og kvalitetsforbedring av norsk skole. Det tror jeg, og håper også, at Arbeiderpartiet vil være med på.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2002-12-11:
Sikkerhetsopplæring for fiskere skjer i dag både ved faste installasjoner på kysten, knyttet til våre fiskeriutdanningsinstitusjoner, og ved de havari- og beredskapsinstitusjoner vi har på ulike steder på kysten, i tillegg til den formen for ambulerende virksomhet som representanten Sortevik var opptatt av. Hva som er den beste form for opplæring, og hvordan dette skal organiseres i framtiden, har faktisk brukerne også ulike syn på og gir ulike innspill i forhold til. Jeg oppfatter det slik at det finnes alternative måter å drive denne opplæringen på, enten ved ett slikt ambulerende fartøy eller med flere fartøy knyttet til de faste utdanningsinstitusjonene. Fra Høyres side er vi villige til – jeg håper også at Regjeringen er villig til – å se på hvordan sikkerhetsopplæringen kan organiseres på en best mulig måte i framtiden. Med hensyn til kvalitetsreformen for høyere utdanning synes jeg det er gledelig at både høgskolene våre og universitetene nå med stor entusiasme og glød, slik jeg opplever tilbakemeldingene fra ulike fagmiljø og fra ulike lederhold i disse institusjonene, går i gang med gjennomføringen med de penger og de føringer som er lagt inn fra Stortingets og fra Regjeringens side. Det med fortløpende vurdering av reformen, anser jeg som en del av det løpende arbeid som departementet gjør hele tiden, og som vi får tilbakemelding på både til de ulike partiene og til Stortinget. Departementet har løpende styringsdialogsmøter med de ulike institusjonene, hvor de får tilbakemelding om hvordan situasjonen er. Jeg forutsetter at hvis det er ting her som ikke går slik som Stortinget har forutsatt, vil vi få tilbakemelding til Stortinget, senest i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett, eventuelt i forbindelse med statsbudsjettet for neste år.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2002-12-11:
Jeg konstaterer at innenfor den rammen som vi har til disposisjon, har SV gjennom sine forsøk på omprioritering valgt å tilføre velferdsoppgaver penger på bekostning av kvalitet og utvikling av undervisning og det tilbud som elevene får av fag. Men det er jo en bevisst prioritering, sier Rolf Reikvam i denne sammenheng. Når det gjelder advarsler fra sektoren, tror jeg vi må ha vært på to forskjellige banehalvdeler, for ikke å si to forskjellige kloder. Tilbakemeldingen både skriftlig og muntlig fra Universitets- og høgskolerådet, som omhandler alle institusjoner i denne sektoren, er at de midler man har fått tilført i det budsjettet som vi nå skal vedta, er tilstrekkelig og et godt grunnlag for å gjennomføre Kvalitetsreformen. Det har man sagt i høringer der representanten Reikvam har vært til stede, og det har man sagt i mange andre sammenhenger. Det har faktisk også studentene uttalt, for hver gang vi har vært på høring, har de startet med å si at det budsjettframlegget som foreligger, og som vi i dag skal vedta, er et godt budsjett for universitet- og høyskolesektoren. Når vi OECD-målet innenfor den angitte tid? Det er et viktig spørsmål og et spørsmål som det er veldig vanskelig å svare ja eller nei på – for ikke å si helt umulig, for det er ikke bare opp til Regjeringen, det er ikke bare opp til Stortinget, men det er også opp til våre samarbeidspartnere, slik at det er næringslivet vi skal forholde oss til. I forhold til det offentlige bidraget ligger Norge godt an når det gjelder OECD-gjennomsnittet. Men i forhold til den andelen som norsk næringsliv bruker på forskning, har vi veldig mye igjen å hente. Med de skatteincentiver som nå er lagt inn i dette statsbudsjettet, håper jeg sterkt at vi skal komme et langt steg videre. Jeg håper også at vi i fellesskap skal greie å lage gode ordninger for næringslivet som gjør at vi får den ønskede utvikling på dette området også i Norge.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2002-12-11:
Denne debatten startet i dag med at opposisjonen gikk ganske høyt på banen med kritikk av tilskuddet til de private skolene. Med statsrådens klargjøring av at dette er en lovbestemt økning av tilskuddet, synes jeg denne argumentasjonen har falt til jorden med et brak. I tillegg er det jo faktisk slik at hvis opposisjonens svartmaling av kommuneøkonomien og påstand om rasering av skolen fra kommunesektorens side stemmer, ville det medføre at den kommunale bruken av penger til den offentlige skolen blir redusert, og det samme ville skje for den private skolen, slik som tilskuddet er. Så den bekymringen er også litt misvisende. Så til denne filosofiske debatten som Rolf Reikvam ønsket å dra opp, om hva som er undervisning, og hva som ikke er undervisning. Den skal jeg gjerne være med og ta ved en annen anledning, både i skolefilosofisk og skolepolitisk sammenheng. Men jeg synes det er viktig for alle å skille mellom en obligatorisk grunnskole og det som er et frivillig tilbud, som skolefritidsordningen er. Jeg er faktisk i den tilstanden selv at selv om jeg har min hovedfagbakgrunn og mange studiepoeng i tillegg til det, lærer jeg hver dag gjennom erfaring. Men det er noe annet enn å delta i en obligatorisk grunnskole. Så til det representanten Bekkemellem Orheim sa om skolefritidsordningen. Den reduksjonen av tilskuddet som nå skjer, medfører 150 kr i økt foreldrebetaling pr. måned. Det er ingen rasering av skolefritidsordningen. Helt til slutt har jeg bare lyst til å si at statsråden har flertallets fulle oppbakking i å legge inn føringer når det gjelder norskopplæringen for innvandrere. De intensjoner som Trine Skei Grande redegjorde for, om større vektlegging av opplæring på arbeidsplass, integrering av norskopplæringen som en del av arbeidsopplæringen og opplæringen i norsk kultur og norske organisasjonsformer for øvrig, og ikke minst dette med bruk av ny teknologi i opplæringen, er viktig å få på plass. I den grad statsråden har mulighet til å legge føringer i bruk av disse tilskuddsmidlene som betales ut til kommunene på dette området, synes jeg det er veldig viktig å få det gjort. Det vil skape større effektivitet i norskopplæringen for innvandrere. Det vil gi bedre resultater, og forhåpentligvis vil vi på sikt få mye mer igjen for de pengene som Stortinget bevilger.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2002-12-11:
Jeg merket meg at representanten Giske uttalte at «vi» hadde sørget for å få på plass studiefinansieringen. Jeg vet ikke hvem han mente med «vi». Da representanten Giske var statsråd, gikk han faktisk ut og lovte studentene at studiefinansiering med konvertering ikke skulle innføres før kompetansereformen var på plass og implementert i høyere undervisning. Det som skjedde i fjor høst, var et brudd på det som tidligere statsråd Giske hadde lovt. Så hvem er da «vi», som tidligere statsråd, nå representanten, Giske snakker om?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2002-12-11:
Det er sikkert uparlamentarisk å beskrive innlegget til representanten Reikvam som tull med tall, men det er iallfall fristende. Det blir helt feil å bruke prosentregning når man har som utgangspunkt en i årevis skjevdeling i disfavør av private skoler. Også i dette budsjettet bærer SV frem sin sterke motstand mot de private skolene. Jeg antar at det er i tråd med SVs slagord: Folkemakta mot pengemakta. Folket består av mange folk, mange elever og mange foreldre. Hvorfor vil SV bestemme for alle? Hvorfor vil SV hindre foreldres mulighet til å kunne velge en annen skole enn den som kommunen eier? Er de som i dag velger private skoler, kristne friskoler eller skoler bygd på alternativ pedagogikk, etter SVs mening ikke fullverdige medlemmer av folket? Skal ikke foreldre ha folkemakt i skolesaker? Er det valg av skoleeier som skal avgjøre om foreldre skal ha innflytelse over sine barns opplæring? En ting til: Når SV gjør et stort nummer av sin pengeflytting vekk fra private skoler i sitt alternative forslag, må vi også se på hva de midlene brukes til. Det kuttes i bevilgningene til private skoler og privat høgskoleutdanning med over 300 mill. kr. Det flyttes i hovedsak til SFO-ordningen, altså til pass av barn, ikke til opplæring av barn. De pengene som legges inn i SFO-ordningen, ville altså rekke til flere ekstra skoletimer for flere klassetrinn. Da burde kanskje SV fulgt opp sin bekymring for manglende penger til undervisning ved å bruke penger de frigjør fra noen elever, til undervisning for andre.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2002-12-11:
Jeg har to spørsmål til representanten Voie fra Høyre – ett spørsmål om en liten, men viktig sak, og ett spørsmål om en stor og viktig sak. For det første etterlyser jeg engasjement fra Høyre for å få en avklaring som sikrer videreføring av den statlige finansieringen av sikkerhetsopplæring for fiskerne på en måte som brukerne anbefaler. Ordningen ble som kjent opprettet av Stortinget i 1985 og har vist sin klare berettigelse. Det har vært stilt spørsmål både skriftlig og muntlig tidligere i Stortinget, bl.a. til statsråden, og det er vist til budsjettet for 2003. Pengene ser ut til å være på plass. Hvorfor er ikke Høyre med på flertallsmerknaden som også fastslår at ordningen skal videreføres i sin nåværende form, med kursfartøy, som brukerne er veldig opptatt av å få til? Den store, viktige saken dreier seg om kvalitetsreformen. I avtalen knyttet til budsjettbehandlingen i utdanningskomiteen, har Fremskrittspartiet og regjeringspartiene fremforhandlet en merknad om denne reformen. Jeg vil be fraksjonslederen fra Høyre, partiet som også har utdanningsministeren, bekrefte at uttrykket «fortløpende vil vurdere» innebærer aktivt arbeid og aktiv handling fra regjeringspartienes side for å sikre dokumenterbar og forsvarlig fullfinansiering av kvalitetsreformen.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2002-12-11:
I forhold til det fremviste alternativet til Arbeiderpartiet, hvor replikanten kommer fra, vil vi absolutt si oss fornøyd med det som nå blir flertallets resultat. Som jeg berørte i en replikk til representanten fra SV, som representerer det samme alternativet, er den synlige pengeflyttingen å ta pengene fra en del elever i private skoler, som gjennom mange år har vært strupt, og flytte dem inn i SFO-ordningen – altså et sted å være for eleven, men kanskje ikke så mye et sted å lære. Vi er fornøyd med de retningene vi har fått til gjennom avtalen, og hvis representanten fra Arbeiderpartiet hadde hørt etter hvorfor vi er fornøyd med det, ville kanskje spørsmålet vært overflødig. Vi har fått 1 milliard kr mer til oppussing av skoler. Det har også gjennom dette året vært fokusert på at situasjonen når det gjelder bygg og inneklima, er dårlig. Vi har fått fordoblet rammen som skal brukes til opppussing av skoler. Vi har fått sikret penger til leirskoleopphold, det er en aktivitet som foregår i grunnskoler over hele landet, vi har fått sikret oss at de 60 000 elevene som venter å reise på leirskole i 2003, faktisk kan gjøre det. Når det gjelder stipendordningen – jeg får være rask på slutten, for jeg ser sekundene tikker – har vi, som jeg sa som punkt 3, fått lagt penger tilbake til reisestipend for studentene, og vi har altså stoppet denne gale og dramatiske omleggingen av borteboerstipend for elever i videregående skole, som har en prislapp på 300 mill. kr, og som var lagt i foreldrenes lommebok.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2002-12-11:
Vi i Fremskrittspartiet kommer til å være veldig tydelige på at vi er fornøyd med de endringer vi i forhandlinger har fått til, og at det er gjennom forhandlinger vi har kommet frem til et resultat som er bedre for elever og studenter enn før Fremskrittspartiet begynte å forhandle. Det skal vi si høyt og tydelig, og det skal vi vedkjenne oss. Det er også derfor vi, som jeg sa i mitt innlegg, går rett på den avtalen og de tallene som vi har forhandlet oss frem til. Vi skal også være veldig tydelige på at vi har et annet budsjett, som Stortinget har stemt ned, og som viser frem helt andre prioriteringer innenfor utdanningsområdet enn det vi gjennom forhandlinger har fått til. Men jeg tror at det store publikum og velgerne – og spesielt foreldrene, for ikke å si studentene – faktisk klarer å oppfatte det budskapet, og jeg har forståelse for at i forhandling er det slik at man ikke får til alt, men at man faktisk kan klare å ta noen viktige og riktige skritt. Det jeg også kan forsikre representanten Reikvam om, er at vi skal være veldig tydelige på at vi fortsetter vår kamp for systemendring innenfor skolen, slik at politikere som representanten Reikvam og andre får minst mulig innflytelse i forhold til hvilken skole foreldre og elever velger, og minst mulig innflytelse i forhold til å styre ressurser vekk fra de skoler som noen velger.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2002-12-11:
Representanten Lyngstad har nok rett i at vi har ulikt syn på dette, og ulik tro i dette spørsmålet. Vi er opptatt av at statens rolle skal være finansieringsrollen. Vi er opptatt av at de lokale politikere skal ha minst mulig innflytelse på de skolepengene som staten stiller opp med, og samtidig er vi opptatt av at skolene, uansett hvem som er eier, skal drive mest mulig selvstyrt. Vi er opptatt av at i selvstyrte skoler skal foreldre løftes frem i førersetet og gis en helt annen innflytelse enn det de har i dag, og den er fint liten i den offentlige monopolskolen. Vi er opptatt av systemendringer, fordi vi etter vår mening må erkjenne at når vi etter mange år med samme politikk og politiske løsninger står igjen med en middelmådig skole, nærmest i forfall både læringsmessig og bygningsmessig, er det på tide å skifte system og prøve ut andre løsninger. De løsningene foreskriver vi bl.a. gjennom statlige skolepenger til alle, til den skolen som foreldre og elever velger, og vi velger også den løsning at skolene i størst mulig utstrekning må kunne styre seg selv. Det tror vi faktisk vil virke kvalitetsfremmende. Vi har ulik tro der – det registrerer jeg.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2002-12-11:
Jeg har tidligere uttrykt tilfredshet med avtalen med regjeringspartiene for 2003. Når jeg nå tar ordet, er det for å etterlyse oppfølging av punkter knyttet til avtalen om revidert budsjett for 2002 i budsjettet for 2003. I avtalen om revidert budsjett i 2002 heter det i punkt 16: «Det gis lik støtte til elever ved folkehøyskoler som for øvrige elever fra 2003.» I budsjettet er det blitt slik at elevene ved folkehøyskolene får en årlig støtte på 80 000 kr fra undervisningsåret 2003-2004. Hva er det som gjør at statsråden tolker avtalens tekst om «fra 2003» slik at det blir til «fra undervisningsåret 2003-2004»? Et annet område som var gjenstand for avtale ved revidert i 2002, og som vi ikke kan se er videreført inn i 2003, er tilskudd til lærebedrifter. Blant annet påskyndet av henvendelser fra NHO fikk vi inn i avtalen om revidert budsjett for 2002 12,4 mill. kr, riktignok lagt inn i rammetilskuddet til kommunene, men pengene var der. Jeg kan ikke se at det er videreført. Igjen er innspillet og oppfordringen fra NHO kommet både til Regjeringen og til partiene i utdanningskomiteen, og de uttaler: «NHO beklager at Regjeringen heller ikke denne gangen har funnet å kunne øke tilskuddet til bedrifter som tar inn lærlinger»… «Det å skaffe læreplass til de fleste kvalifiserte søkere kan fort endre seg i en annen konjunktursituasjon.» Vi har en slik annen situasjon nå. Hvorfor har man ikke for 2003 funnet plass til å videreføre den styrkingen med hensyn til midler for lærlinger, lærekandidater, som ikke har rett til spesialundervisning etter opplæringsloven, men som trenger penger i direkte støtte for å få sin læreaktivitet?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2002-12-11:
Gledelig nok har det vært fokusert mye på utdanningspolitikk, spesielt skolepolitikk, i dette året som snart er gått. Mindre gledelig er det at årsaken til mye av fokuseringen er svake læringsresultat og ressursknapphet. I vår omtale av Fremskrittspartiets alternative budsjett har vi fokusert på behovet for systemendring i rammeverket for norsk skole. Det er Fremskrittspartiets oppfatning at mange av svakhetene vi i stigende grad har sett avtegne seg, skyldes systemfeil. Det hjelper etter vår mening lite, slik Arbeiderpartiet og spesielt SV gjør, å rope på større ressurser til en skolesektor som er overmoden for systemendring. Fremskrittspartiet vil endre systemet. I Dokument nr. 8:3 har vi tidligere i høst fremmet forslag om en rekke systemendringer. Blant de viktigste er: en felles skolelov med fri etablering innenfor nasjonale godkjenningsrammer statlige skolepenger som følger eleven i fritt skolevalg etablering av selvstendige skoler der egne driftsstyrer har administrativ og pedagogisk frihet, og der foreldre er i flertall 9-årig grunnskole basert på skolestartalder seks år femårig lærerutdanning med tre års obligatorisk grunndel Gjennom en hurtigtogsbehandling har de andre partiene i utdanningskomiteen avvist alle forslag. Systemendring er foreløpig for radikalt for SV og Arbeiderpartiet, og for voldsomt for Høyre og Kristelig Folkeparti. Vi har med oss de samme forslagene i vårt eget alternative budsjett, som er omtalt i innstillingen. Vi gir oss ikke. Vi tror mange foreldre og mange elever følger Fremskrittspartiet i kravet om systemendring innenfor skolepolitikken, og at de mener det er nødvendig. Vi tror mange foreldre og elever følger Fremskrittspartiet i kravet om større innflytelse i skolen. Vi tror mange foreldre og elever også følger Fremskrittspartiet i kravet om at folkeskikken må i fokus. Med fokus på folkeskikk og med nulltoleranse mot mobbing og brudd på ordensreglement vil også fokus flyttes til det gode skolearbeidet, og da kommer også de gode læringsresultatene. Vi tror derfor at det ikke vil gå så lang tid før systemendringer, som de Fremskrittspartiet foreslår, tvinger seg frem. Av mange komitemerknader som Fremskrittspartiet er spesielt godt fornøyd med, har jeg helt avslutningsvis lyst til å nevne den under kapittel 226 om Vitensenteret. Initiativet kommer fra Fremskrittspartiet. Vi fikk ingen respons på dette i fjor, men full respons i år. Men så er også dette blitt et tiltak innenfor tiltaksplanen «Realfag, naturligvis». Jeg viser spesielt til at Vitensenteret i Bergen og Nordnorsk Vitensenter i Tromsø blir omtalt.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2002-12-11:
Takk, president! Men jeg fikk ingen replikk på fiskeriministeren som nå er gått, ved en liten inkurie, som ikke bare er min. Men jeg bruker resten av minuttet til å vise til en flertallsmerknad i komiteen knyttet til selskapet Protevs AS, og jeg satser på at den gjenværende statsråden kan formidle budskapet til den som er gått. Jeg skal nøye meg med å lese avslutningen i merknaden: «Flertallet vil videre peke på løfter gitt av forrige regjering – og gjentatt av nåværende regjering – knyttet til satsing på marin sektor, bør følges opp i praksis slik at nødvendige ressurser til Protevs AS kommer på plass.» Dette var et tema for ett år siden i forbindelse med budsjettet for inneværende år. Da ble det gitt forsikringer fra fiskeriministeren om at dette skulle ordnes. Det er fremdeles ingen penger på plass. Det var også i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett et flertall bestående av de samme partiene, Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, SV og Senterpartiet, hvis jeg husker riktig, som gikk for nøyaktig det samme. De oppfordret Regjeringen til å finne en løsning innenfor de midlene som finnes bl.a. knyttet til forskningsmidler. Ingen ting har skjedd. Selskapet har en vanskelig situasjon. Det kommer ikke i gang med oppdrag som de faktisk har fått, og nå hadde det vært greit om man klarte å følge opp den satsingen man gir uttrykk for i festtalene.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2002-12-11:
Jeg lover å være ganske kort. Jeg vil ta opp forslaget fra Fremskrittspartiet som er omtalt i innstillingen. Jeg skal kort anføre to poeng. Det ene er at vi stiller oss grunnleggende skeptisk til denne måten å budsjettere på – å tilpasse budsjettet så sent på året etter det som faktisk har skjedd. Det er en merknad som vi har gitt i andre komiteer, og som vi også gir her, knyttet til selve systemet. Det er vi grunnleggende uenig i. Vi mener at det må være en bedre løsning å komme med budsjettavvik, og så forklare budsjettavvikene etterpå. Det andre er at dette også er en fremvisning av at det er penger. Noen får penger, og andre får ikke penger. Igjen får vi nærmest en demonstrasjon av at på enkelte områder er det ikke grenser for hvor mye penger som kan stables på beina. Eksemplet er selvfølgelig kapittel 254 Tilskudd til voksenopplæring – som har med norskopplæring til et økende antall personer å gjøre. Her stilles det – uten synderlige innvendinger – opp med 172 mill. kr på en post som ikke er en overslagsløyving, og som ikke er en post som er overførbar. Det er et eksempel på at noen får, mens andre får beskjed om at budsjettet er brukt opp og kassen er tom. Men kassen er altså ikke tom. Vi har i vårt alternative budsjett vist frem en annen disponering av midler i fire ulike grep. Jeg har til slutt lyst til å vise til at den kapitalen som vi etterspurte til slutt i forrige sak, nemlig til Protevs, ved et enkelt håndgrep kunne vært lagt på bordet i denne sal gjennom innsparinger knyttet til valutakursutviklingen.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2002-12-11:
Jeg hører at SV er opptatt av de 2 pst. som går i privatskole, og frykter konsekvensene av at de får noe mer tilført. Jeg vil i denne replikken henlede oppmerksomheten på at komiteen vår også har en k i navnet sitt som står for kirke. Når komitelederen ikke var så mye inne på det, vil jeg ta opp et spørsmål i anledning kirkebudsjettet, slik at han kan få utdype det noe. SV sier i en merknad at de «viser til kirkens store betydning for det norske folk». SV har også under kap. 5, Merknader til kapitler på kirkens område, en merknad om at samarbeidet mellom fellesrådene skal styrkes, og at arbeidsmiljøforholdene for andre kirkelige ansatte bør kartlegges. Kristelig Folkeparti er enig i dette, men er i dette budsjettet særlig opptatt av dåpsopplæringen, i og med at det er lagt fram en melding om dette, og at det er et forslag til en bevilgning på 5 mill. kr i den sammenheng. SV er ikke med i en merknad fra komiteflertallet, som sier at dåpsopplæring er en viktig forutsetning for å opprettholde en bredt engasjert folkekirke. Det er gledelig at det nå blir vedtatt en bevilgning til dåpsopplæring i motsetning til i fjor, da opposisjonspartiene tok bort de 2 mill. kr som da var foreslått. Men jeg vil spørre lederen av komiteen: Hvilken sammenheng ser SV at det er mellom Kirkens betydning for folk og dåpsopplæring? Ser SV behov for at det er økonomiske ressurser og bemanning som må til? Jeg ser at SV viser til behandlingen av meldingen og vil sikkert dermed komme tilbake til dette, men SV er tross alt med på bevilgningen på 5 mill. kr. Jeg regner da med at SV har gjort seg opp en mening om hvordan man kan få støtte til å følge opp planen for dåpsopplæring.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2002-12-11:
Kristelig Folkeparti har stått sammen med Senterpartiet om å få til en god offentlig skole. Vi har også stått sammen med Senterpartiet når det gjaldt å få til gode friskoler. Blant annet var vi i forrige periode sammen om en lovendring av privatskoleloven, som var nødvendig i en viss sammenheng. Men dette gjelder også med hensyn til bevilgning. Jeg leste også i Dagen at Senterpartiet nå er veldig fornøyd med å stå sammen med Arbeiderpartiet og SV i det som altså betegnes som en historisk milepæl. Det er akkurat som Senterpartiet sier, at endelig er de plassert der de hører hjemme. Men så leser jeg videre, og der står det at et regjeringsalternativ uten Kristelig Folkeparti har representanten Skjælaaen ingen tro på. Det er vel da skuffende for ham at Kristelig Folkeparti er meget godt fornøyd og bekvem med den regjering vi har i dag. Jeg er glad for en regjering som nå har tatt et nytt grep overfor friskolene, nemlig ved å beregne ressursbruken på grunnlag av KOSTRA. Kristelig Folkeparti vil ha en god offentlig skole. Det som beregnes til friskolene, er avhengig av hva vi bevilger til den offentlige skolen. Vi ønsker å satse sterkt på kvalitetsutvikling og den lokale skoles fleksibilitet, det gjelder også den offentlige skole. Men hvorfor vil ikke Senterpartiet ha en rettferdig ordning som følger opp privatskoleloven? Det er sendt mange spørsmål både fra Senterpartiet, fra Arbeiderpartiet og fra SV til departementet i forbindelse med statsbudsjettet som bl.a. har gått på dette området, og de har gang på gang fått samme svar: Det vises til at beregningene tar utgangspunkt i faktisk ressursbruk i den offentlige skole i 2001, og er gitt som en andel av gjennomsnittskostnadene. Altså: Mer til privatskolene er avhengig av at man også har gitt mer til den offentlige skole. Hvorfor vil ikke Senterpartiet ha en rettferdig fordeling til privatskolene ut fra KOSTRA?
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2002-12-11:
Jeg skal prøve å gi et veldig kort svar. Som representanten Eriksen vet, er det helt klare forskjeller på hva Arbeiderpartiet og Høyre vil gjøre når det gjelder satsing på studentene. Det som skiller Arbeiderpartiet og Høyre i mange sammenhenger, er at vi ønsker å sørge for at det er en del gode fellesløsninger som tar vare på alle, uansett hvilken inntekt man har. Vi er faktisk bekymret og redde for at vi skal få en utvikling der man hele tiden skal prøves opp mot den inntekten man har, hvilken inntekt foreldrene har. Det kan være at det offentlige vil komme til å bruke mer penger over statsbudsjettet ved at vi har en del universelle fellesordninger, men Arbeiderpartiet er villig til å betale prisen for det for at vi skal få gode ordninger som skal favne alle, uansett sosial bakgrunn eller hvilken inntekt foreldrene har.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2002-12-11:
Det kan virke som om en del fortsatt tror at Arbeiderpartiet har makten i Norge. Men hvis vi ser på de siste fem årene, er det slik at Arbeiderpartiet har sittet med regjeringsmakt i ett og et halvt år, og det er Arne Lyngstads eget parti, Kristelig Folkeparti, som i aller høyeste grad har hatt hånden på rattet i norsk politikk. Jeg tror samtlige parti bør ta et hovedansvar for at kommunene har kommet i den situasjonen de har gjort, gjennom mange år. Jeg tror det er veldig vanskelig å peke på én enkelt årsak, men en viss grad av selvkritikk kan vel alle partiene i denne salen ta i så måte. Når det så handler om hvordan vi kan heve kvaliteten i den norske skolen, tror jeg det er mange ting vi er nødt til å gjøre. Vi er for å prøve ut fleksibilitet, nye metoder for å prøve ut læring, som statsråden har tatt initiativ til. Men det Arbeiderpartiet ikke tror på, er at vi skal klare å få mer kvalitet i skolen ved å kutte ressursene, ved å fjerne delingstallet, ved å oppheve grensen for hvor mange elever som kan gå i den enkelte klasse. Vi ser nå at kommune rundt om i hele landet går til oppsigelser og kutter i lærerstillinger, og vi ser en utvikling, som jeg refererte til i mitt innlegg, der Høyre-politikerne i Troms foreslår at elevene nå skal begynne å stå for renhold og vedlikehold i skolen. Da er jo spørsmålet mitt tilbake til Kristelig Folkeparti: Bør vi ikke heller gå sammen i en allianse for å prøve å ruste opp fellesskolen? Jeg vet ikke om regjeringspartiene får de samme mailene som meg. Men jeg har i hvert fall den siste tiden blitt utsatt for et massivt press både gjennom mail, brev og telefoner fra frustrerte, opprørte foreldre fra hele landet, som er oppriktig bekymret over den utviklingen vi ser i skolen.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2002-12-11:
Jeg var fristet til å si at det var en ny innfallsvinkel i debatten om private skoler. Jeg har lyst til å si til representanten fra Fremskrittspartiet at Arbeiderpartiets holdning til private skoler bør være rimelig kjent for denne salen. Vi er ikke imot privatskoler, men vi er imot et frislepp av privatskoler som det vi nå ser Regjeringen legger opp til. Og hvorfor er vi det? Jo, hele poenget er at vi ikke kan lukke øynene for det som skjer ute i kommunene, der nesten alle barna har sin skolehverdag. Det man nå legger opp til, er at man garanterer for minstestandarder i den private skolen, men ikke gir den samme muligheten for den offentlige skolen, og det handler ikke om å skyve de ansattes rettigheter foran seg. Da blir spørsmålet: Hvem skal i framtiden få lov til å gå på den gode skolen når det er kamp om plassene? Som Gudmund Hernes sa det: Vi kan ikke lage et system som subsidierer sosial ulikhet. Jeg kan ikke forstå at høyrepartiene, som vanligvis er imot at staten skal subsidiere og bruke skattebetalernes penger unødvendig, nå mener at det er en prioritert, offentlig oppgave å gi støtte til etablering av private utdanningstilbud. Hadde Fremskrittspartiet vært konsekvent, burde de vært imot å gi av skattebetalernes penger til den type tiltak. Men her ser vi at en forandrer argumentasjon og retorikk, alt avhengig av hva som passer dagens sak. Vi mener det er viktig å verne om fellesskolen. Der går de aller fleste elevene. Vi vet at den utviklingen som nå skjer i kommunene, gjør at mange vil se det lønnsomt å legge ned tilbudet ute i den offentlige skolen og heller få etablert en privat skole som har helt andre rammebetingelser enn hva den offentlige skolen vår har.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2002-12-11:
Hvis vi skal tro det media har skrevet de siste par dagene, har Kristelig Folkeparti bedrevet mye selvransaking i det siste, etter svært dårlige meningsmålinger. Slik sett kunne jeg vel ønske Kristelig Folkeparti velkommen i klubben. Arbeiderpartiet har som kjent bedrevet den samme øvelsen over tid nå. Så til spørsmålet mitt: Regjeringspartiet Kristelig Folkeparti har signalisert at de nå ønsker å gå tilbake til røttene sine, med ekteskapet og familien i sentrum. Hvis man da skal begynne å se på utdanningsbudsjettet og prøve å dra noen koblinger, synes jeg det er veldig vanskelig å se at disse holdningene nå gjenspeiles i budsjettet for utdanningsdelen. Hovedårsaken til dette er det bevisste kuttet som Regjeringen har gjort i skolefritidsordningen, et kutt på 217 mill. kr. Skolefritidsordningen innebærer trygghet for barna våre og for oss som foreldre. Men det er også et viktig tilbud til mange aleneforsørgere som er helt avhengige av skolefritidsordningen for å kunne gå på arbeid. Ifølge Fremskrittspartiet er skolefritidsordningen kun barnepass. Mitt spørsmål er om Kristelig Folkeparti mener at SFO ikke er arena for positiv læring. Er det slik at familiepartiet Kristelig Folkeparti er enig i dette synet? Vil vi nå i de neste tre årene komme til å se en utvikling når det gjelder skolefritidsordningen, som kanskje betyr at den vil forsvinne helt? Da blir jo spørsmålet: Hvor skal barna som nå blir rammet av kuttet i skolefritidsordningen, være? Er det tilbake til nøkkelbarna Kristelig Folkeparti ønsker seg?
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2002-12-11:
Mitt tema i dag går ikke på Kirken, men på musikk- og kulturskolene, som jeg regner med at statsråden, som også er kulturminister, er opptatt av. Situasjonen er den at Regjeringen foreslo å kutte på den kulturelle skolesekken for 2003. Dette var en videreføring av kuttet som en så i 2002, der bevilgningen til den kulturelle skolesekken ble kuttet med 6 mill. kr. Det viser – om de liker å høre det eller ei – Regjeringens sanne ansikt når det gjelder holdningen til musikk- og kulturskoletilbudet til barn. Jeg mener at Regjeringen hadde mulighet til å snu gjennom budsjettavtalen med Fremskrittspartiet, men vi vet jo at det som ble vektlagt, var billigere alkohol og billigere campingvogner. Det fikk Fremskrittspartiet til, men jeg kan ikke forstå at Kristelig Folkeparti egentlig kan være komfortabel med det. Jeg tror at statsråden er opptatt av de 20 000 barna som står i kø for å få et tilbud ved kultur- og musikkskolene, og synes det er viktig. Vi snakker i veldig mange sammenhenger om forebyggende arbeid, og da er det forebyggende arbeidet for barn og unge viktig å få satt mye høyere på den politiske dagsordenen. Derfor er mitt spørsmål hva statsråden og partilederen vil gjøre i forhold til musikk- og kulturskolene. Dette er et ansvar som Kristelig Folkeparti som parti har. Og er virkelig Kristelig Folkeparti komfortabel med den prioriteringen som er gjort gjennom forliket, som faktisk betyr at makstaksten på dette tilbudet vil komme til å bli opphevet?
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2002-12-11:
Dette er ikke et spørsmål, men mer en konstatering. Jeg vet at partiene har andre arrangement de har lyst til å bruke tiden på. Men jeg har bare lyst til å sette et punktum ved å si at når statsråden, som er en av Stortingets mest rutinerte og erfarne, reagerer med slike sure oppgulp på et spørsmål som opptar svært mange, og som hun faktisk har et ansvar for i sin statsrådgjerning, synes jeg det virker noe smålig. Det er veldig mange som er opptatt av det temaet vi belyste i begynnelsen av debatten, og jeg håper vi kan ha romslighet for å kunne diskutere den type ting i denne salen. For øvrig håper jeg at ingen blir preget av dårlige målinger – det kan gå litt opp og ned. Vi får ønske hverandre riktig god jul og gode politiske debatter også i fortsettelsen.