Trine Skei Grande (Venstre), 2003-11-21:
Det er mange tegn på at folkestyret svekkes. Oppslutningen om kommune- og fylkestingsvalget i høst var bekymringsfullt lav. Det er derfor nødvendig å snu alle steiner for å se hva som kan bidra til å gjenreise oppslutningen om vår mest grunnleggende verdi, nemlig demokratiet. Vi må aldri ta det som en selvfølge. Alt som tas for gitt, vil fort forgå. Venstre har en grunnleggende tro på menneskene. Vi tror derfor ikke en lav valgdeltakelse skyldes at folk er dummere enn før, at de ikke vet sitt eget beste, eller at de er mindre interessert i samfunnet. Det er ikke dermed sagt at vi ikke skal stille krav til borgerne i et demokrati, at vi skal neglisjere behovet for en opplyst, kritisk debatt, eller at vi skal glemme begreper som «folkeopplysning» og «borgerplikt». Men de grunnleggende årsakene til lav valgdeltakelse og svekket legitimitet må vi finne andre steder enn i påstanden om et «mett» folk som ikke lenger bryr seg om mer enn sin egen nesetipp. Det handler om at det politiske handlingsrom reduseres, slik at det ikke lenger oppleves som like betydningsfullt hvem eller hvilke partier som sitter i kommunestyrer og fylkesting, ja, kanskje også i storting og i regjering. Maktutredningen viet dette stor oppmerksomhet. Teknologisk utvikling og nødvendigheten av en mer effektiv offentlig sektor har gjort det nødvendig med stadig mer modernisering og utvikling. Globalisering og økt konkurranse gir andre rammebetingelser enn før, og det offentlige kan ikke opprettholde monopoler som tidligere ble sett på som sjølsagte. Det er ikke lenger i borgernes eller fellesskapets interesse. Konkurranse og private tilbud er positivt og truer ikke velferden så lenge det politiske ansvaret er tydelig, snarere tvert imot. I denne sammenheng blir ofte påstander om «markedstenkning» og «markedskrefter» veldig lite opplysende, og framstår som sosialistkonservative mantra om at alt var bedre under Gerhardsen. Begrepene er tilslørende fordi de brukes veldig upresist. For liberalere er det derfor viktig å gå inn i debatten mer radikalt og med et høyt presisjonsnivå og spørre hva som faktisk tjener den enkelte og fellesskapet, og hvordan samfunnet skal styres av folkevalgte i et opplyst demokrati under nye ytre omstendigheter. Alle borgere hører hjemme i et lokalsamfunn, og det er der livet foregår. Det er der de offentlige tjenestene tilbys, og det er der grunnlaget for demokratisk deltakelse og engasjement legges. Svekkes interessen for politikk lokalt, kan den svekkes også på andre nivåer. Oppleves det som meningsløst å stemme ved lokalvalg, kan også riksvalgene miste oppslutning og legitimitet. Derfor er dette et problem som det er grunn til å ta på alvor, noe de fleste partier verbalt syns å være enig i. Venstre har foreslått å oppnevne en tverrpolitisk kommisjon for å se nærmere på disse utfordringene, og vi håper på å få bred støtte for dette. Vi skal heller ikke gi inntrykk av å ha alle svarene på forhånd, men vi kan peke på noen faktorer som etter Venstres syn er viktige. Den aller viktigste – slik vi ser det – er rikspolitikernes behov for samlende reformer, som har kommet på løpende bånd i mange gode sakers tjeneste. Innenfor alle store sektorer kommer slike krafttak – eldrereformer, HVPU-reformen, skolereformer og barnehagereformer, ja, alt til krisesentrene, som vi debatterte her i går. Alle reformene er uttrykk for vilje til å forbedre samfunnet og enkeltmenneskenes liv, og er fullt berettiget. Men vi må stille spørsmål ved om reformene gjennomføres på den riktige måten, og som de gir best mulige resultater. Behovet for å vise nasjonal handlekraft, sammen med redselen for at kommuner vil velge ulike løsninger, har ført kommunene inn i den tvangstrøyen mange av dem nå befinner seg i, dels ved at reformene er underfinansiert, men like mye fordi de binder lokalsamfunn til urasjonell ressursbruk og forkludrer lokale prioriteringer. En kommune som har gjort et krafttak i skolesektoren, trenger ikke en ny skolereform, men frie midler til å sette inn på andre områder, der behovet kanskje er større. I stedet for det, for ikke å miste pengene, settes ytterligere midler inn på et allerede prioritert område, mens andre sektorer ikke får det løftet som de burde ha fått ut fra lokale vurderinger. Reformiveren her på huset straffer ofte lokalpolitikere som prioriterer lokalt, ved å nekte dem pakker, som lokalpolitikerne som bare lar ting skure, får full nytte av. Politikerne som holder skolene i stand, får ikke gunstige lån fra skolepakker. Politikere som har enerom, får ikke eneromspakker, osv. osv. Derfor ønsker Venstre at flere enn regjeringspartiene tar sin egen retorikk om større lokal frihet på alvor og tar et grundig sjølkritisk oppgjør med den statlige reformiver og detaljstyring. Vi vil ha mer frihet og mer ansvar på lokalt nivå. En annen viktig faktor som fortjener fornyet oppmerksomhet, er måten kommunene organiserer virksomheten sin på. Det har en tid vært en mote å strømlinjeforme det lokale politiske systemet på en måte som svekker politikken, og som styrker den administrative tilnærmingen til lokaldemokratiet. For Venstre er innbyggerne først og fremst borgere, ikke kunder eller klienter. De er brukere av kommunale tjenester, men også sjefen i det fellesskapet som kommunen er. Dersom kommunen reduseres til en bedrift eller en administrativ tjenesteleverandør, og de politiske styringsorganene på nivå under kommunestyret forsvinner, blir kommunen mindre og mindre en arena for engasjement og prioriteringer og mer og mer en butikk, der misnøye tas opp som i et kundeforhold med rettighetslover og advokater i stedet for å løse oppgavene gjennom politiske ombud, en åpen og fri debatt og politiske valg. Det vil aldri noensinne bli slik at en kommune vil ha nok penger, slik at en kan si ja til alle krav til enhver tid. Grunnleggende rettigheter skal alle ha – til skolegang, minimum livsopphold, omsorg under sykdom, osv. Særlig viktig er rettighetslovgivning for mennesker som ikke kan fremme sine egne interesser. Men rettighetene kan aldri fjerne ansvaret for prioritering av knappe ressurser og for å bruke sunt folkevett og anstendighet overfor sine medmennesker. Vi står i fare for å utvikle et nytt embetsmannsstyre, der makt delegeres, mens ansvaret blir værende igjen hos maktesløse politikere. Venstre ble stiftet for kampen mot embetsmannsstaten, og derfor er denne kampen viktig for oss i dag. Venstres landsstyre har i en egen uttalelse bedt Kommunal- og regionaldepartementet se på gjennomføringen av årets valg for å se om det er felter som kan legges til rette for høyere valgdeltakelse. Også andre faktorer kan ha betydning. Men det er viktig at dette ikke bare blir en kort og overfladisk meningsutveksling en fredag i Stortinget, men et grundig dypdykk i forutsetningene for å ta vare på og videreutvikle den mest grunnleggende faktoren vi har for å utvikle samfunnet og ta vare på mennesker og verdier, nemlig folkestyret. Derfor håper jeg at dette kan være opptakten til den kommisjonen som Venstre har foreslått, og som jeg forstår at Regjeringen også kan tenke seg å bidra til. Til slutt vil jeg nevne et aspekt ved vårt folkestyre som sjelden nevnes i denne typen debatter, nemlig det frivillige Norge. Ofte blir tredje sektor bare sett på som en velferdsprodusent og en entreprenør for det offentlige, men den rollen frivilligheten har i Norge, har vært nært knyttet opp mot parti, demokrati, lokale nettverk, lokale kandidater og lokale løsninger. Veien inn i partiene, som også er frivillige organisasjoner, har historisk alltid gått gjennom de frivillige organisasjonene. Den gode ordfører eller den gode stortingsrepresentant har oftest gått veien gjennom de frivillige organisasjonene. Om vi skal bygge videre på et lokaldemokrati som engasjerer mennesker også i lokale spørsmål, må vi styrke tredje sektor, ha en aktiv politikk overfor det frivillige Norge og ikke se på dem som tjenesteprodusenter for det offentlige Norge, men også som viktige byggesteiner i vårt demokrati. Valgdeltakelsen ved årets valg viser helt feil retning for vårt demokrati. Det må skape en debatt også her i nasjonalforsamlingen. Den debatten må ikke bli preget av valgteknikk. Det norske folk er ikke programmerbare, og de er ikke dumme. De stemmer på folk som de føler har makt. Dårlig valgdeltakelse undergraver hele vårt folkestyre.