Tor Nymo (Senterpartiet), 2001-02-09:
Stortinget bad i forbindelse med behandlingen av Dokument nr. 8:22 for 1999-2000 Regjeringen foreta en samlet gjennomgang av tiltak som kan styrke voldsofres situasjon, og legge fram forslag om konkrete tiltak. Departementet skal ha ros for de forslag som er fremmet i Ot.prp. nr. 4. I vårt rettssamfunn er det i utgangspunktet skadevolderen som skal gjøre opp for seg overfor skadelidte. Likevel har ofre for voldsforbrytelser vært i en særstilling siden forskriften om voldsoffererstatning ble vedtatt i 1976. Komiteen støtter imidlertid i innstillingen forslaget om at ordningen må gjøres klarere og bedre, og at den må lovfestes. Det vil bidra til en ytterligere styrking av voldsofrenes stilling. Mennesker som har vært utsatt for voldshandlinger, står i en annen stilling enn andre skadelidte. Det å bli utsatt for angrep på eget liv og egen helse er brudd på de mest grunnleggende rettsgodene vi har. Derfor er det en viktig samfunnsoppgave å forhindre voldskriminalitet. I tillegg bør det være et samfunnsansvar å sørge for at den skadelidte i størst mulig grad får oppreisning og ikke lider økonomiske tap som følge av voldshandlingen. Ideelt sett burde slik erstatning og oppreisning være sikret gjennom erstatning fra skadevolderen og de ordinære trygdeytelsene vi har. Det viser seg imidlertid at dette ikke er tilstrekkelig. For det første dekker ikke trygdeordningene alle utgifter. For det andre er det ofte vanskelig å få erstatning fra skadevolder. Det kan være fordi han har lite midler, eller fordi han er ukjent. Da er det riktig å ha en ordning hvor staten sørger for at skadelidte får en rimelig erstatning. Komiteen har sluttet seg til at statens ansvar for erstatning til voldsofferet skal være subsidiær i forhold til skadevolders ansvar og andre ordinære erstatnings- og trygdeordninger. I Senterpartiet er vi tilfredse med at en samlet komite støtter at ordningen går fra å være en erstatning som skal gis når det finnes rimelig, til å bli en lovfestet rettighet. Den som har fått en personskade etter en straffbar voldshandling, får et rettskrav på erstatning fra staten. Dette vil styrke voldsofres stilling, og gir også et signal om hvor viktig lovgiver mener det er at voldsofre i størst mulig grad skal komme skadesløse ut etter voldshandlingen. I Senterpartiet er vi tilfredse med at komiteen slår fast at nivået for voldsoffererstatning skal følge nivået på ordinære erstatninger, og følge alminnelige erstatningsrettslige prinsipper for utmåling. Det er også svært positivt at den øvre beløpsgrensen økes fra 200 000 kr til 20 G På den måten kan også de aller fleste av dem som har vært utsatt for omfattende skader, få sitt tap dekket fullt ut. Positivt er det også at en enstemmig komite sier at når det gjelder dekning av sakskostnader, så skal voldsofre ikke hindres i å oppnå sine rettskrav fordi de ikke har økonomisk mulighet til å skaffe seg nødvendig rettshjelp. I Innst. S. nr. 113 for 1999-2000 bad justiskomiteen Regjeringen vurdere «om det kan være hensiktsmessig å arbeide for et tillegg i Den Europeiske Menneskerettighetskonvensjonen som styrker vernet om voldsofre». Departementet har vurdert dette i proposisjonen, og gir uttrykk for tvil om det fra norsk side bør igangsettes et arbeid for å få dette til. Departementet har heller ikke foreslått andre tilnærminger til Den europeiske menneskerettighetskonvensjon som styrker vernet om voldsofre. Dette er en altfor tafatt og defensiv holdning. Derfor er det svært gledelig at alle partier, unntatt Fremskrittspartiet, nå gir uttrykk for at voldsofre må få et like praktisk og håndhevbart menneskerettslig vern som gjerningsmannen har i dag. Positivt er det også at komiteen sier at vern mot overgrep må formuleres som en positiv plikt for stater. Det vil ha en forebyggende effekt mot vold og overgrep dersom Norge får gjennomslag for en slik overordnet politisk prioritering.