Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-11-26:
Jeg har aller først lyst til å takke representanten Trine Skei Grande for å ta opp denne viktige problemstillingen, som berører adoptivfamilier som har adoptert barn fra utlandet. Jeg har selv lest artikkelen i Vårt Land i dag, som berører meg både som mor og som statsråd med ansvar for dette feltet. Antallet internasjonale adopsjoner går stadig ned, ikke bare i Norge, men også i andre land. Barnas alder ved internasjonal adopsjon øker, og vi vet også at flere barn som adopteres til Norge, har behov for spesiell støtte. Samtidig er det viktig å huske at barn som er adoptert fra utlandet, ikke er en ensartet gruppe. En kunnskapsoppsummering fra Folkehelseinstituttet i 2013 viser at utenlandsadopterte gjennomgående skårer lavere på kognitiv kompetanse og har dårligere skoleprestasjoner. Når det gjelder utenlandsadopterte barns utvikling, er det mangelfull kunnskap om psykisk helse og psykiske plager. I en dansk undersøkelse rapporteres det at adopterte barn rammes oftere enn deres jevnaldrende av psykiske sykdommer. Det er ikke foretatt en tilsvarende undersøkelse i Norge. Adoptivfamilier og adoptivbarn med utfordringer tilbys i dag tjenester innenfor det eksisterende tjenesteapparatet i kommunene, slik som helsestasjoner, pedagogisk-psykologisk veiledningstjeneste, familiesentre og barnevern. Det gis også hjelp fra barne- og ungdomspsykiatrien. Det tilbys i utgangspunktet ikke noe særskilt bistand tilpasset adoptivbarn og deres familier, men de skal som alle andre gis et godt tilbud i det eksisterende tjenesteapparatet tilpasset sine særskilte behov. Ansatte i adopsjonsorganisasjonene har formidlet tilbakemeldinger fra adoptivforeldre om at kompetansen på adopsjon er varierende fra kommune til kommune. Adopsjonsorganisasjonene har også utarbeidet flere brosjyrer til hjelp for adoptivfamiliene selv og instanser og hjelpeapparatet som kommer i kontakt med familiene. Tidligere har organisasjonene hatt noen lokale tilbud til sine medlemmer, som temakvelder, småbarnstreff og sosiale aktiviteter. Organisasjonene har også hatt rådgivningstjenester. Tjenestene har fungert som lavterskeltilbud og vært ment å gi både råd og veiledning til familier som trenger det, men også å formidle kunnskap om adopsjon til faginstanser og hjelpeapparatet. Jeg er kjent med at det har vært vanskelig for adopsjonsorganisasjonene å opprettholde slike tilbud, fordi antall utenlandsadopsjoner har gått ned. Det har også vært tilstramninger i økonomien. Som representanten var inne på, har Hove-utvalget, som foretok en nærmere drøfting av de mange ulike sidene ved adopsjon, også behandlet etterfølgende støtte til adoptivfamilier i NOU 2009:21 Adopsjon – til barnets beste. Hove-utvalget understreket viktigheten av å sikre adoptivbarna og deres familier tilgang til de tjenestene de har behov for. I utredningen tok de også opp behovet for kompetanseutvikling innen de ulike tjenestene, bl.a. i form av et kompetanseløft i barnehager, skoler og helsestasjoner, pedagogisk personale og hjelpeapparatet ellers. Dette var for å sikre at adoptivbarn og deres familier får oppfølging av personer med særlig kunnskap om adopsjon. To av adopsjonsorganisasjonene, Adopsjonsforum og InorAdopt, har utredet behovet for et kompetansesenter for adopsjon, og de leverte i mai 2013 et forslag om et nasjonalt kompetansesenter. Det har blitt iverksatt tiltak for å forbedre situasjonen. I 2013 ga Helsedirektoratet ut et rundskriv om helseundersøkelser av adopterte. Rundskrivet retter seg mot hjemkomstundersøkelser, fastlegens ansvar og helsestasjons- og skolehelsetjenestens ansvar. Her gir Helsedirektoratet råd i tilknytning til hjemmebesøk og helsekontroller, men også psykisk helse og psykososiale problemstillinger. Når rundskrivet blir fulgt opp, kan det avhjelpe en del utfordringer adoptivfamilier har møtt i det ordinære hjelpeapparatet, og det kan føre til at adoptivfamilier lettere kommer inn i «systemet». Rundskrivet gir også en del informasjon som en må være klar over når en jobber med adoptivfamilier. Det er fortsatt for tidlig å konkludere med hensyn til hvilken effekt rundskrivet har fått, men når vi leser det anonyme innlegget som var i Vårt Land i dag, ser vi nok at det er en del svikt i systemet. Adopsjonslovutvalget ble oppnevnt i 2012 til å foreta en fullstendig og prinsipiell vurdering av adopsjonsinstituttet. I NOU 2014:9 Ny adopsjonslov har Adopsjonslovutvalget også vurdert oppfølging av adopsjonsfamilier etter adopsjon. Etter Adopsjonslovutvalgets syn er imidlertid den mest umiddelbare utfordringen til adoptivfamiliene ikke fraværet av et kompetansesenter, men fraværet av kompetanse om adopsjon hos de nærmeste hjelpetjenestene. Siden Adopsjonslovutvalgets mandat var å gi en vurdering av hva adopsjonsloven bør inneholde, gikk utvalget ikke særlig inn på forslaget om kompetansesenter. Adopsjonslovutvalget peker på flere forhold som kan gjøre at adopsjonsfamilier møter på særlige utfordringer. Tjenesteapparatet i kommunene har ikke god nok kunnskap om behovene til enkelte utenlandsadopterte barn og deres familier, og at de har utfordringer som en er nødt til å se på. Utvalget peker også på at en stadig økende andel av utenlandsadopterte barn har behov for spesiell støtte. Adopsjonslovutvalget har foreslått at familier som har adoptert barn fra utlandet, får en lovfestet rett til oppfølging av rådgivere med særlig kunnskap om adopsjon og terapeutisk erfaring. Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet skal etter forslaget ha ansvaret for rådgiverne og for å gi disse nødvendig opplæring og veiledning. Utvalget foreslår at retten til oppfølging skal gjelde i tre år etter adopsjonen. Utvalget legger til grunn at utgangspunktet bør være rett til inntil ti timers veiledning. Ifølge Adopsjonslovutvalget taler også reduksjonen i antallet adopsjoner for en slik særordning, fordi kunnskap om adopsjon og adopsjonsspesifikke utfordringer blir redusert i det alminnelige hjelpeapparatet. Adopsjonslovutvalget legger til grunn at en slik ordning vil koste om lag 6,8 mill. kr årlig når det gjelder selve rådgivningen. I tillegg kommer kostnader til faglig veiledning og faglige samlinger for rådgiverne og kostnader for å administrere ordningen. Adopsjonslovutvalgets utredning har nå vært på bred høring. Høringen ble avsluttet nå i vår, og nå holder vi på med å vurdere hvordan forslagene skal følges opp. Jeg har vært opptatt av at Norge skal følge forpliktelsene i Haagkonvensjonen av 1993 om internasjonal adopsjon. Adoptivfamiliene som har adoptert barn fra utlandet, skal følges opp på en god måte etter at de har kommet hjem. Det er viktig å ha tilstrekkelig kunnskap om behovene til disse barna og deres familier og arbeide bredt med de utfordringene som de møter. Det skal nå, som jeg var inne på, vurderes hvordan Adopsjonslovutvalgets forslag skal følges opp. Spørsmålet om etterfølgende oppfølging av adoptivfamiliene inngår i dette arbeidet, og jeg vil komme tilbake til Stortinget med oppfølgingen av denne NOU-en.