trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2009-02-18:
Jeg takker statsråden for et godt og utfyllende svar, og jeg er tilfreds – foreløpig – med svaret og konklusjonen. Det gir jo noen aha-opplevelser og en blir litt bekymret når ikke en hvem som helst person – Thorvald Stoltenberg – sier at det er behov for et felles skytefelt, og det i rapporten ikke står hvor skytefeltet skal være. På grunnlag av det stilte jeg spørsmålet. Det er helt riktig som statsråden sier, at nærhet til et skyte- og øvingsfelt er viktig. Som man sier på Rena i Åmot i forbindelse med regionsfeltet, bruker man det daglig, og det er jo det som er så viktig. Jeg har egentlig ikke noen flere spørsmål, men tolker svaret til statsråden dit hen at det ikke blir noen reduksjon på eller nedleggelse av skytefeltet i Hedmark.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-02-18:
Regjeringen mottok mandag 9. februar Thorvald Stoltenbergs rapport «Nordisk samarbeid om utenriks- og sikkerhetspolitikk». Rapporten er et resultat av de nordiske utenriksministrenes ønske om innspill for å stimulere til debatt og nye initiativ innenfor det nordiske samarbeidet. Rapporten inneholder mange interessante forslag, som går inn i flere departementers ansvarsområder. Forslagene vil nå bli utredet og drøftet både nasjonalt og i de nordiske samarbeidsfora. Noen av forslagene vil kunne realiseres raskt, mens andre må ses i et lengre perspektiv. Ett av forslagene i rapporten er et samarbeid om drift og utnyttelse av våre lands skyte- og øvingsfelt. Dette forslaget tar utgangspunkt i allerede eksisterende innspill fra forsvarssjefene i Norge, Sverige og Finland om en nærmere samordning av bl.a. landenes eksisterende skyte- og øvingsfelt. Dagens og fremtidens operasjonsmønster og krav til våre offiserer og soldater medfører behov for kontinuerlig og sammenhengende trening med høy kvalitet gjennom hele året. Dette er en forutsetning for en god og effektiv soldatutdanning. I denne sammenheng er det kritisk viktig å ha tilgang til skyte- og øvingsfelt beliggende nær den militære bruker. Videre er det av betydning at Norge har skytefelt som gir allierte og partnerland anledning til å trene og øve i Norge. Det er et mål at Forsvarets skyte- og øvingsfelt i størst mulig grad skal være tilpasset den trening og øving som kreves for å klargjøre styrkene for de oppdrag og operasjoner de blir pålagt å gjennomføre. Når det gjelder spørsmålet om fremtiden til Regionfelt Østlandet i Hedmark, foreligger det ingen planer om nedlegging av dette feltet. Forsvaret har investert store beløp i skytefeltet, og det er et klart behov for feltet i årene som kommer. Det er med andre ord ingen planer om verken å fjerne eller redusere aktiviteten her.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-02-18:
Det er altså ingen planer om å avvikle skytefeltet, tvert imot. Det skyte- og øvingsfeltet som er i tilknytning til Regionfelt Østlandet, er helt nødvendig for den daglige virksomheten til våre styrker både på Rena og på Elverum.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2009-02-18:
Jeg har rettet et spørsmål til miljø- og utviklingsministeren: «I Arbeidets Rett fra 14. januar siteres fylkesmannen i Hedmark på at han under en debatt om rovviltforvaltningen sa følgende: «Vi ser klart nødvendigheten av å skille rovdyr og bufe.» I Hedmark vet vi at det er denne linjen hans byråkrati har fulgt, men det gis ikke klare signaler til Stortinget om deres konklusjon. Fylkesmannen driver dermed en politikk på tvers av Stortingets klare forutsetning om at rettigheter ikke skal gå tapt og en todelt målsetting i hele landet. Hva vil statsråden foreta seg i forhold til fylkesmannen?»
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2009-02-18:
Jeg takker for svaret, som var veldig utfyllende, men som ikke dekker det som faktisk er konsekvensene rundt omkring. Det forbauser det meg at fylkesmannen ikke er mye klarere på. Vi ser at næringsinteresser fortrenges. Det er ikke mulig å opprettholde en todelt målsetting på de arealene i Hedmark nå. Vi ser hva konsekvensen av det er. Det er at næringsinteressene fortrenges. Regjeringen har også gått til det grep å kjøpe ut noen beiteinteresser i et forsøk på å bli kvitt de siste restene av beiteinteresser. Vi ser også at det påvirker livsgrunnlaget ganske bredt for folk i området. Det forundrer meg at ikke fylkesmannen er mye klarere i å gi den type signaler tilbake til departementet, slik at man kan få bygd opp en rovviltpolitikk med basis i hva som er følt virkelighet ute. Jeg vil spørre om ikke statsråden vil ta med seg tilbake til miljøvernministeren at det her er et veldig stort behov for å se på rovviltpolitikken i lys av de faktiske konsekvenser som er der ute.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2009-02-18:
Jeg har stor forståelse for at fiskeriministeren kanskje ikke er helt inne i rovviltproblematikken, så jeg skal ikke bruke det for mye mot henne, og dermed blir jo oppfølgingen litt spesiell. Men jeg håper hun vil ta med seg tilbake til miljøvernministeren at jeg, som lever midt i området og ser konsekvensene av dette, ser at det er et byråkrati som delvis driver en politikk som man ikke formidler konsekvensen av tilbake til det politiske nivået. Det er det som er mye av utfordringen her, at den følte konsekvensen er annerledes enn de uttrykte målsettingene, både todelt målsetting og at rettigheter ikke skal gå tapt. Det er en grunnleggende forskjell med hensyn til hvordan man da må begynne å angripe problemstillingen. Man må faktisk bli realistisk til at rettigheter går tapt. Det skuffer meg at ikke fylkesmannen er mye klarere her. Jeg vil i hvert fall be fiskeriministeren bringe tilbake til miljøvernministeren at her ligger det store utfordringer som skaper store konflikter.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2009-02-18:
Representanten Gunnar Gundersen viser til et sitat i Arbeidets Rett fra fylkesmannen i Hedmark. Miljø- og utviklingsministeren har derfor bedt fylkesmannen i Hedmark om en redegjørelse, og han har svart bl.a. følgende: Dagens forvaltning av gaupe, jerv, bjørn, ulv og kongeørn bygger på St.meld. nr. 15 for 2003–2004, Rovvilt i norsk natur, og Stortingets behandling av denne. I stortingsmeldingen legger Regjeringen opp til en todelt målsetting, dvs. en rovviltpolitikk som skal sikre både bærekraftige rovviltbestander og en fortsatt aktiv og allsidig bruk av utmarksressursene og opprettholdelse av levende lokalsamfunn. Stortinget har vedtatt at det fortsatt skal være mulig med levedyktig næringsvirksomhet i landbruket i områder med rovvilt, og det skal legges opp til en forvaltning av de fire store rovdyrene som gjør det mulig fortsatt å drive med småfehold i områder med rovdyr. Forvaltningen skal være differensiert, slik at hensynet til ulike interesser vektlegges forskjellig i ulike områder og for de ulike rovviltartene. Ifølge rovviltforskriften skal rovviltnemndene utarbeide en regional forvaltningsplan for rovvilt. Forvaltningsplanen skal legge vekt på en langsiktig, geografisk differensiering som innebærer et best mulig skille mellom beitedyr og faste forekomster av rovvilt. Videre viser fylkesmannen til brev av 28. juli 2006 fra daværende landbruks- og matminister Terje Riis-Johansen og miljøvernminister Helen Bjørnøy, der det er gitt nærmere redegjørelse for hvordan prinsippet om differensiert forvaltning skal følges opp, basert på en inndeling i prioriterte rovviltområder og prioriterte beiteområder. Her heter det bl.a. at i områder som er definert som prioriterte rovviltområder i de regionvise forvaltningsplanene, skal saueproduksjon og andre produksjoner basert på utmarksbeite tilpasses med utgangspunkt i forekomsten av rovvilt i beiteområdet. Videre heter det at «i prioriterte beiteområder skal foretakene kunne påregne at rovvilt ikke skal være til hinder for tradisjonell drift med sau på utmarksbeite og reindrift.» Rovviltnemnda i Hedmark har utarbeidet en regional forvaltningsplan som bygger på de nasjonale bestandsmål for den enkelte rovviltarten i regionen. Forvaltningsplanen legger opp til en langsiktig, geografisk, differensiert forvaltning, der Hedmark er delt inn i henholdsvis prioriterte beiteområder og prioriterte rovviltområder i tråd med Regjeringens rovviltpolitikk. Gjennom ulike frivillige forebyggende tiltak, tilrettelegging av beiteområder og felling av skadedyr er nettopp formålet å skille rovdyr og beitedyr i tid og rom. Hensikten med en geografisk differensiert forvaltning er å bidra til en forutsigbar, langsiktig og målrettet strategi for forvaltning av rovvilt, som både gir mindre tap av husdyr og tamrein og ivaretar de nasjonale bestandsmålsettingene for rovvilt i Hedmark. Ut fra dette konstaterer jeg at fylkesmannen i Hedmark sitt arbeid med forvaltning av rovvilt er i tråd med fastsatt nasjonal politikk.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2009-02-18:
Nå har jeg litt problemer med å gå i detalj på forholdene i Hedmark. Dem må jeg bare tilstå at jeg ikke kjenner så godt. Men det er jo slik at når man har tverrpolitisk enighet på Stortinget – alle partiene utenom Fremskrittspartiet er jo enige om den overordnede rovviltpolitikken – og er enige om at man både skal ha rovvilt og bufe, er man jo nødt til å finne tiltak som gjør at de to gruppene dyr ikke beiter sammen eller beiter på hverandre, som jo dessverre har vært situasjonen mange steder. Det er en kjensgjerning at det i mange situasjoner er krevende og smertefulle prosesser.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2009-02-18:
Som jeg sa: Her er det krevende avveininger, og det er jo ikke avveininger som fylkesmannen i Hedmark gjør alene. Her har de regionale rovviltnemndene også en rolle. Den geografisk differensierte politikken er forankret i de regionale rovviltnemndene. Jeg har tillit til at fylkesmannen følger opp Regjeringens uttalte politikk på det området, og at han også melder tilbake de konfliktsituasjonene som måtte oppstå. For øvrig skal jeg bringe budskapet videre til miljø- og utviklingsministeren.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2009-02-18:
Først vil jeg bare understreke at jeg tar problemene med lakselus og resistensutvikling på alvor. Derfor ble Mattilsynet, som har det operative ansvaret for å gjennomføre de offentlige tiltakene mot lakselus, tilført friske midler i 2009 til økt tilsyn innenfor fiskehelseområdet. Mattilsynet har også satt i gang en rekke prosesser på bakgrunn av de rådene som vi fikk på seminaret 10. desember. Lakselus er i dag ikke et stort problem for oppdrettsfisken som sådan, men lakselus er en trussel for villaksen vår. De omfattende tiltakene som Mattilsynet har satt i gang, har til hovedformål å minske forekomst av lakselus i miljøet og redusere problemene med resistensutvikling hos lakselus. Med bakgrunn i denne situasjonen vil jeg foreslå endringer i regelverket for bekjempelse av lakselus, bl.a. med økt fokus på ytterligere tiltak mot resistensutvikling. Jeg vil også foreslå en rekke tiltak for å hindre det, og helt konkret vil jeg nevne: – melde- og utredningsplikt ved mistanke om resistens – krav om oppfølging av behandlingene mot lakselus – krav til behandlingsmetodikk – Mattilsynet kan opprette soner og bekjempe resistent lakselus på samme måte som man gjør ved smittsomme sykdommer Mattilsynet reviderer nå handlingsplan mot lakselus for å inkludere tiltak mot resistensutvikling i planen, og de er i gang med en egen tiltaksplan mot resistensutvikling mot lakselusmidler. Jeg mener det er viktig å fortsette med og også utvide kampanjene med felles avlusninger med lave tiltaksgrenser i store områder. Nå gjennomføres det samordnede vinter- og våravlusninger på Vestlandet, og en tilsvarende kampanje er planlagt i Troms til høsten. I disse kampanjene prioriterer Mattilsynet tilsyn med behandlingene og kartlegging av resistensstatus. Parallelt med dette har departementet bedt både Havforskningsinstituttet og Norges forskningsråd om å prioritere lakselusforskning i årene som kommer. Når dette er sagt, har selvfølgelig også havbruksnæringen et eget ansvar. Økt bruk av store merder gjør behandling mot lakselus vanskeligere. Per i dag er regelverket utformet slik at store merder er tillatt, såfremt oppdretteren klarer å behandle fisken på en tilfredsstillende måte. Men jeg er åpen for å vurdere regelverket også på dette området, om det skulle være nødvendig. Når vi kan se effektene av tiltakene, som representanten Sahl også spør om, er det vanskelig å si noe bastant om i dag. Det vil ta tid å utvikle nye lakselusmidler, og vårt hovedmål må derfor være at de eksisterende lakselusmidlene skal kunne benyttes i næringen i mange år framover.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2009-02-18:
Jeg har på ingen måte forsøkt å bagatellisere lakselus som problem, men situasjonen i Norge er totalt forskjellig fra den de har i Chile. Der ser vi nettopp at både næring og miljø har gått på en smell, fordi man ikke har stilt strenge nok krav til det som handler om sykdomsbekjempelse og den type ting. I Norge har vi strenge krav, og nå foreslår vi enda strengere krav til det som handler om lakselus. Men jeg vil ikke bruke ord som «næringsmessig katastrofe» om den situasjonen vi er oppe i. Luseproblemet i 2008 er jo omtrent som det har vært i årene før, så vi har ikke fått noen markant forverring av situasjonen. Når det er sagt, har vi nettopp bedt Forskningsrådet og HI prioritere lakselusforskning, fordi vi trenger ny kunnskap, vi trenger nye metoder, og vi trenger nye midler. Det må vi kontinuerlig jobbe med å utvikle. Samtidig er det viktig på kort sikt å få best mulig effekt av de avlusningstiltakene man gjennomfører. Derfor er kampanjer og koordinert avlusning så viktig, så ikke oppdretterne driver og avluser hver for seg, slik at når oppdretter A har avlust sitt anlegg, har vi bare samme problem hos naboen. Vi må gjøre dette koordinert og samlet, slik at vi får best mulig effekt av den innsatsen som legges inn. Når det gjelder lusegrensen, har vi jo lav lusegrense i Norge, og vi har ikke foreslått noen endringer i den nå. Det viktigste er å få god effekt av avlusning når den gjennomføres, og så stiller vi som nevnt skjerpede krav til meldeplikt og oppfølging av behandlingene når behandling er gjennomført.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2009-02-18:
Ja, gjennom både regelverket og våre forskningsbevilgninger vil departementet legge til rette for at nye lusemidler utvikles, men vi kan på en måte ikke vedta det. Det krever de gode hodene og at man dytter på med krav for at disse midlene faktisk utvikles. Det er jo ikke slik i dag at ingen av de midlene vi har, virker; det at man har påvist lakselusresistens i ett anlegg, betyr jo ikke at de ikke virker andre steder. Vi er også opptatt av at næringen må veksle mellom ulike lakselusmidler, nettopp fordi de ikke skal utvikle resistens, og at man må gjennomføre grundig koordinert behandling slik at færrest mulig lus overlever, for det er da de utvikler resistensproblemene. Så har vi et annet virkemiddel som lusa ennå ikke har blitt resistent mot, og det er leppefisk. Det er jo også noe vi oppfordrer næringen til å bruke.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2009-02-18:
Jeg har følgende spørsmål til fiskeri- og kystministeren: «Lakselus står i fare for å bli en økologisk og næringsmessig katastrofe. Lus som er motstandsdyktig, vil både kunne utrydde ville laksefiskstammer og gi oppdrettsnæringen alvorlige tilbakeslag. Departementet arrangerte 10. desember et seminar om lakselus. Ekspertenes råd var klare. Det må iverksettes umiddelbare tiltak for å redusere faren for resistensutvikling, og det må utvikles nye behandlingsregimer. Har statsråden tenkt å følge opp rådene, og når vil vi kunne forvente å se effekter av tiltakene?»
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2009-02-18:
Jeg takker for et offensivt svar. Og jeg takker for at ministeren har tatt signalene på alvor, det kan høres ut slik, selv om vi ikke fullt ut har fått avklart noe om hva de enkelte tiltakene går ut på. Det som forbauser meg, er at ministeren sier at lakselus egentlig ikke er noe problem for næringen, men et problem for villaksen. Når vi ser hva som har skjedd med næringen f.eks. i Chile, i Irland og i Skottland, der lakselus virkelig har vært et stort problem, kan ikke jeg se at ministeren kan stå fast på at det ikke er et problem for næringen. Det er et alvorlig problem for næringen, hvis man skal følge de reglene som gjelder. Og da er jo et spørsmål: Hvilke nye regler er det som kommer? Går man fra antall tillatte lus på laksen? Eller står man fast på det? I så fall vil laksenæringen stå overfor store problemer med avlusning framover, og vil sannsynligvis ikke makte det. Jeg kan ikke se at det er noen annen vei enn å følge det som forskerne har sagt, at man må utvikle nye og robuste behandlingsmetoder. Man må intensivere utviklingsarbeidet for produksjon og bruk av leppefisk. Man må også utvikle raske analysemetoder, så man finner ut hvilke lakselus som er resistente, og finner måter å bekjempe dem på. Ser ministeren de samme utfordringene?
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2009-02-18:
Det er helt rett som ministeren sier, at vi har en lav lusegrense i Norge – 0,5 lus pr. antall fisk. Dilemmaet for næringen er at hvis man ikke finner nye metoder for å møte resistensproblemet, så vil ikke næringen klare å holde seg innenfor det regelverket og den målsettingen som gjelder. Det er etter mitt skjønn et stort problem for næringen. Det var litt av intensjonen med mitt spørsmål. Vil man sette inn ekstra krefter på å finne fram til nye behandlingsmetoder, ny medisin, som nettopp kan møte den resistensproblematikken som vi står overfor nå?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-03-23:
Jeg har gleden av å fremme et representantlovforslag på vegne av representantene Øyvind Korsberg, Tord Lien, Per Sandberg, Åge Starheim og meg selv om ny lov om motorferdsel i utmark og vassdrag.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2009-03-23:
Denne saken som vi nå behandler, er jo en av de tre som har berørt Regjeringen på en interessant måte – hvis jeg kan bruke en slik betegnelse. Den har tidvis framstått som skreddersydd til å få dagens politidirektør til å fortsette, selv om det har vært hevdet at så ikke er tilfellet. For Fremskrittspartiets del kommer vi til å stemme mot det forslag til lov som foreligger, med unntak av endringen som går på tittel. Det er uproblematisk. Når det gjelder resten, er selvfølgelig kontinuitet, som saksordføreren var inne på, viktig. Men det er også slik at når man har kommet i en viss fase, er det kanskje lurt å få andre til å ta ting videre. Det er grunnen til at vi er bekymret over det som foreligger. Vi tror vel også at ved å gjøre den endringen som Regjeringen foreslår her, vil det – jeg håper selvfølgelig at jeg tar feil – sannsynligvis føre til at det kommer til å bli få søkere. Hvis dagens politidirektør vurderer å søke, tror jeg det vil være med på å redusere muligheten for at andre kvalifiserte søkere kommer til å sende inn et ønske om å tiltre jobben. Hvis det er noe vi trenger i en tid da norsk politi sliter, tror jeg det er å få nye inn i ledelsen, til å ta styringen, til å være synlig på vegne av norsk politi. I dag er kanskje – med respekt å melde – den mest tydelige person innenfor politisektoren Politiets Fellesforbunds leder, Arne Johannessen. Jeg ønsker meg gjerne en politidirektør som er mer synlig, mer offensiv og som slåss enda tøffere for etaten sin. Det har vi ikke i dag, og på vegne av oss i Fremskrittspartiet ser jeg ingen grunn til å legge til rette for at samme politidirektør kan fortsette. Jeg tror det er absolutt på tide at vi får inn en ny person. Med dette har jeg vel tydeliggjort hvor vi står i denne saken.
André Oktay Dahl (Høyre), 2009-03-23:
Dette er ikke en debatt om hvorvidt den sittende politidirektør er dyktig eller ikke. Dette er en debatt om de forutsetningene som ble lagt ved politireformen, og forutsetningene for at det skal skje en videreutvikling av Politidirektoratets rolle på bakgrunn av en reell og uavhengig evaluering. Det er umulig å fri seg for tanken om at statsråden skreddersyr prosessen for den sittende politidirektøren som takk for lojal innsats, for å dekke over sin svikt overfor politiet gjennom de siste tre årene. Ved første og beste anledning ser man altså bort fra det som var Stortingets forutsetning i 1999. Det er bare å registrere at Regjeringen ser ut til å mene at Likestillings- og diskrimineringsombudet er av større viktighet og mer sentral for Regjeringen når åremålsperioden her reduseres sammenlignet med Politidirektoratets. Ut fra den holdningen som Regjeringen i den senere tid har hatt overfor dem som jobber i politiet, er kanskje ikke det så overraskende. Det er vanskelig å se en nærmere begrunnelse for dette. Jeg er heller ikke så sikker på at det er prinsipielle vurderinger som har gjort seg gjeldende i forhold til likestillingsombudet, men heller at man har gjort seg konkrete erfaringer i en annen retning. Det viser for så vidt at den sittende regjering ikke er spesielt prinsippfast, i likhet med hva man har sett i hĳab- og blasfemidebattene. Denne saken er et merkelig eksempel på selvskudd. Åremålssaken var ute på høring i fjor sommer, men den høringen var jo et spill for galleriet. Det sier sitt at Riksadvokaten ikke ville uttale seg fordi man oppfattet det som om beslutningen allerede var tatt. I forhold til den tillitskrisen som råder mellom politiet og myndighetene, som vi har diskutert tidligere i kveld, bygger ikke denne saken opp tilliten. Den bygger tilliten videre ned. Det bidrar ikke til tillit at evalueringen av politireformen skal foretas av samme person som har vært ansvarlig for gjennomføringen. Den kontinuiteten som det vises til fra komitélederens side, viser at det er behov for en slags oppklaring av hva man legger i begrepet «kontinuitet». Det minner meg om DNA-reformen, der man altså synes det er greit at færrest mulig sitter lengst mulig og mest mulig i lukkede rom. Den eneste kontinuiteten man sikrer med dette forslaget, er fortsatt, kontinuerlig konflikt med det politiet som vi er avhengige av, men som altså demonstrerer mot Regjeringens politikk på onsdag. Så en stemmeforklaring: Høyre stemmer for endringer til § 15 annet ledd, og stemmer mot resten av loven.
André Oktay Dahl (Høyre), 2009-03-23:
Regjeringspartiene legger til grunn et perspektiv hvor maksantallet år for åremål ser ut til å bli mindre jo såkalt viktigere stillingen er. Kan statsråden klargjøre hvorfor likestillingsombudet etter et slikt syn tydeligvis må være viktigere enn politidirektøren?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2009-03-23:
Det er vel grunn til å tro at denne loven får et særskilt personnavn knyttet til seg som følge av at man endrer spillereglene underveis. For å ta konklusjonen fra Kristelig Folkeparti først: Vi stemmer mot Regjeringens forslag, men vi stemmer for å endre navnet på den som leder Politidirektoratet. Jeg synes det er grunn til å se litt på de høringsuttalelsene som kom inn til Justisdepartementet, kanskje særlig den som er referert i innstillingen fra det departementet som styrer statens personalpolitikk, nemlig Fornyings- og administrasjonsdepartementet. Her heter det: «En slik endring av en åremålsperiode som allerede er påbegynt, strider mot grunnleggende prinsipper ved statens åremålsordning.» Da blir jo spørsmålet: Hva er det som gjør at man allikevel velger en annen framgangsmåte når den strider mot grunnleggende prinsipielle sider ved statens åremålsordning? Jo, da må det, så vidt jeg kan skjønne, være personen – at personen er så viktig at man velger å se bort fra de prinsipielle sidene ved saken som departementet som har ansvar for personalpolitikken, kommer med. Det er, som representanten Oktay Dahl sa, ikke noe debatt om dyktigheten til politidirektøren som sitter p.t. Men spørsmålet er om man har gjort seg så til de grader avhengig av én person at man er villig til å legge bort grunnleggende prinsipielle holdninger i personalpolitikken. Og da må jeg si at man er på vikende front. Jeg skulle gjerne like å vite og få mer i klartekst hva Regjeringens holdning har vært utover det som er sitert i begrunnelsen fra flertallet, for den synes jeg er mer tildekkende enn klargjørende. Jeg tror vi alle ser at det er litt skjult argumentasjon i denne saken. Det er for så vidt greit nok, men jeg synes det hadde vært bedre om man rett ut hadde sagt hva man egentlig ville, nemlig å bibeholde den sittende politidirektør lenger enn det som var forutsetningen da vedkommende fikk stillingen. Det hadde vært mer fair play.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-03-23:
Jeg kjenner meg ikke igjen i at det skulle være faren for en antatt subkultur som førte til at man skulle ha et åremål på seks pluss tre år, så jeg vil gjenta det som jeg sa i mitt hovedinnlegg – hovedresonnementet var ikke knyttet til en slik tenkning. Det var heller ikke knyttet til en konkret, antatt uskikket person. Det var knyttet til det demokratiske prinsipp at når man sitter i en så mektig stilling og forvalter statens maktapparat i fredstid, politiet, burde åremålet av alminnelige demokratiske grunner begrenses til ni år. Det var en prinsipiell oppfatning. Er det slik jeg skal oppfatte det, at denne bekymringen ikke lenger deles av statsråd Giske som fungerende justisminister, at Regjeringen har lagt vekk denne alminnelige konstitusjonelle refleks, som ikke er knyttet til en person eller antatte mulige subkulturer, men knyttet til at makt av prinsipielle grunner skal skifte i så sterke og så tøffe stillinger som det er snakk om her?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-03-23:
Jeg hører statsrådens resonnement. Det er et pragmatisk resonnement, som er gjengitt slik som det er i dokumentet – at man skal tilpasse og normalisere åremålsperioder i staten. Jeg har hørt det argumentet. Det var ikke det jeg spurte statsråden om. Jeg spurte heller ikke statsråden om politidirektør Killengreens skikkethet – jeg oppfatter den som betydelig – men jeg stilte spørsmålet om ikke statsråden ser at det å være leder for Politidirektoratet, samfunnets sivile tvangsmakt, gjør at dette direktoratet er i en noe annen situasjon enn de fleste andre direktorater som man kan sammenligne det med, når man vet hvilken posisjon det representerer i vårt samfunn, hvilken tillit det skal representere. Det var det spørsmålet jeg stilte statsråd Giske, og derfor gjentar jeg det.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-03-23:
I forslaget fra Regjeringen endres funksjonstiden til direktøren for Politidirektoratet til statens alminnelige ordning for åremålsstillinger. Det innebærer seks års funksjonstid med mulighet for gjenoppnevning én gang til seks nye år. Åremålet skal kunngjøres på vanlig måte. Som en overgangsordning foreslås det i lovens ikrafttredelsesbestemmelse at også nåværende politidirektør skal få anledning til å søke om forlenget åremål i ytterligere tre år, etter utlysing og innstilling. Videre foreslås det at tittelen til direktøren for Politidirektoratet endres til politidirektør. Jeg tror det er i overensstemmelse med den vanlige ordbruken. Hovedregelen for åremål i staten er en funksjonstid på seks år. Åremålstilsetting kan gjentas én gang med en ny periode på seks år for hver tjenestemann i samme stilling, jf. § 3 nr. 2 i forskriften til tjenestemannsloven. Samme bestemmelse åpner for at perioden når særlige grunner taler for det, kan gjøres lengre eller kortere. Politidirektoratet og stillingen som direktør for Politidirektoratet ble opprettet ved lov av 25. februar 2000 nr. 12 om endringer i politiloven. Behovet for en sterk demokratisk og politisk kontroll med politiet generelt og den sentrale politiledelsen spesielt ble understreket sterkt ved opprettelsen. Ved å flytte den faglige politiledelsen fra politiavdelingen i Justisdepartementet til Politidirektoratet så man en mulighet for at det nyetablerte direktoratet og dets leder kunne utvikle en lederstruktur som reduserte muligheten for løpende kontroll med det sivile maktapparatet. Av den grunn etablerte man direktørstillingen med en åremålsperiode på seks år, med mulighet for forlengelse i ytterligere tre år. Erfaringen med Politidirektoratet og dets ledelse har vist at direktoratet har etablert seg og blir ledet trygt innenfor den struktur som er vanlig i statlig virksomhet, og at det er etablert gode rutiner og rammer for Justisdepartementets styring og kontroll av virksomheten. Instrukser og rapporteringsrutiner er gode, og løpende kontakt med departementet og dets politiske ledelse er tett og god. Politidirektoratet har vært i en løpende og omfattende oppbyggings- og omstillingsprosess siden etableringen. Nå er man inne i en driftsfase der organisering og endringer skal konsolideres og løpende forbedres. Kontinuitet i ledelsen er en vesentlig faktor også i åremålsstillinger i staten. Generelt er det uheldig med et åremål der det bare er muligheter for en gjentakelsesperiode på tre år. Særlig når arbeidet er langsiktig, er det en fordel med den vanlige ordningen med seks års åremålsstillinger. En direktør som allerede ved gjentakelse av åremålet må innstille seg på å finne en ny stilling i løpet av kort tid, vil kunne ha en utfordring i denne langsiktigheten. Når det gjelder tittel, omtaler politiloven i dag lederen av Politidirektoratet som direktøren for Politidirektoratet. Dette er ikke samsvar med den faktiske og daglige omtalen, og det er også bakgrunnen for forslaget om endring.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-03-23:
Jeg er ikke sikker på om vi har lagt til grunn at åremålet skal være kortere jo viktigere stillingen er. Det er noen forskjellige åremålsstillinger. Jeg har i mitt andre verv, som kulturminister, også personer som har andre typer åremål. Dette må vurderes i forhold til hver enkelt stilling. Det at man får en gjenoppnevning til samme periode som første oppnevning, er i hvert fall stort sett hovedregelen. Det er veldig, veldig få unntak fra akkurat det systemet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-03-23:
Nå var ikke jeg med i diskusjonen for en del år siden da Politidirektoratet ble opprettet, men jeg går ut fra at representanten Dørum ikke er så langt unna virkeligheten når han beskriver skepsisen til Politidirektoratet generelt og også bekymringen for den demokratiske kontrollen med virksomheten. Men det går jo an å lære av erfaringene – at dette har gått veldig bra, at man har gode rutiner for kontakten mellom departement og politidirektorat, og at man føler at den demokratiske og politiske kontrollen er god nok. Man kan godt diskutere lengden på åremål totalt sett, ni år, tolv år, åtte år, eller hva man har av perioder, men for meg framstår det nok som litt ugreit at det skal være en oppdeling hvor man først har en veldig lang periode og så en fornyelse – som jeg antar, hvis det blir samme person, bygger på at man har gode erfaringer med den personen – som så er særdeles kort. Da burde man heller sett på andre typer åremål, hvor i hvert fall lengden på de to periodene var lik.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-03-23:
Det går an å si at tolv år er veldig lenge, men samtidig skjønner jeg ikke opposisjonens holdning, å holde fast på seks pluss tre. Da burde man jo heller foreslå fire pluss fire som et alternativ. For hvis man har hatt en person i en slik stilling i seks år og så ser at dette har fungert usedvanlig godt, så godt at man sågar tenker å oppnevne personen for en ny periode, ser jeg ikke helt behovet for å avgrense perioden til tre år. Da mener jeg at det er riktig, som forslaget innebærer, med samme tjenestetid i andre periode som i første. Så dette er ikke i proposisjonen begrunnet i en personalsak, en enkeltsak. Jeg må si jeg reagerer litt særlig på Fremskrittspartiets merknader, som går på en offentlig tjenestemann, at man i Stortinget har den type subjektive vurderinger. Man må se på det prinsipielle, og vårt syn er at det er riktig med seks pluss seks år.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2009-04-29:
På vegne av representantene Harald T. Nesvik, Jan-Henrik Fredriksen, Vigdis Giltun og meg selv har jeg gleden av å fremsette forslag om å be Regjeringen, innen utgangen av 2009, legge frem forslag om en takordning for hvor mye den enkelte selv skal dekke av utgifter til nødvendig tannbehandling.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2009-04-29:
Jeg har den glede å overbringe et representantforslag fra Harald T. Nesvik, Vigdis Giltun, Bård Hoksrud og Jan-Henrik Fredriksen om å innføre ICD 10 og ICF som behandlingsnorm av nakkeskader som nasjonal behandlingsnorm i samsvar med WHO-konvensjonen som Norge har ratifisert.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2009-04-29:
Jeg vil på vegne av Harald T. Nesvik, Jan-Henrik Fredriksen og meg selv fremme forslag om fri etablerings- og refusjonsrett for psykologer og psykiatere med autorisasjon. Jeg vil samtidig på vegne av Harald T. Nesvik, Jan-Henrik Fredriksen og meg selv fremme forslag om å innlemme Capio Anoreksisenter i ordningen med fritt sykehusvalg.
Inge Lønning (Høyre), 2009-04-29:
Jeg har gleden av å fremsette et forslag fra representanten Sonja Irene Sjøli og meg selv om en ny nasjonal helseplan. Dernest vil jeg på vegne av representanten Sonja Irene Sjøli og meg selv fremsette et forslag om en konsensuskonferanse for heroinassistert behandling. Og det tredje forslaget er på vegne av representantene Sonja Irene Sjøli, Vigdis Giltun og meg selv om bedre tilbud til barn med autisme.
Inge Lønning (Høyre), 2009-04-29:
Frykten for pandemier har jo mange sider, i tillegg til de rent medisinske. Det dreier seg i høy grad om psykologiske forhold og massepsykologiske reaksjoner. I dagens Bergens Tidende er det et stort oppslag om at det finnes norske leger og tannleger som nå driver og hamstrer medisiner til eget og familiens bruk. Jeg håper at det er et oppslag som er overdrevet. Mitt spørsmål til statsråden går på en meget viktig side, nemlig hvorledes vi håndterer informasjonsproblemet i denne sammenheng. Har vi et tilstrekkelig beredskap når det gjelder å informere befolkningen i sin helhet på en saklig, betryggende, skikkelig og begripelig måte når disse situasjonene oppstår? Det gjelder også de tilfellene vi har hatt av E. coli-smitte i det siste. Mener statsråden at vår beredskap når det gjelder å gi god informasjon, er tilstrekkelig?
Inge Lønning (Høyre), 2009-04-29:
I tilknytning til ordvekslingen mellom statsråden og representanten Ine Marie Eriksen Søreide må det være tillatt å minne om at det er statsråder som har en informasjonsplikt, den er til og med grunnlovfestet. Statsråden er åpenbart veldig glad i snuoperasjoner. Det er hans parti også. SVs landsmøte vedtok, så vidt jeg har oppfattet, at man ønsker å nasjonalisere de pedagogiske alternativskolene, Steinerskolen og Montessoriskolen. De skal altså fratas sin selvråderett og bygges inn i det offentlige skolesystem. Og man ønsker å forby private livssynsskoler. Er det også en snuoperasjon i rekken av de mange snuoperasjonene som vi kan vente oss skal bli realisert i neste stortingsperiode?
Inge Lønning (Høyre), 2009-04-29:
Jeg er ikke helt sikker på om det statsråden nå gjorde, var å ta selvkritikk på statsministerens vegne – eller om det var en kritikk rettet til statsministeren. Men som Harald Tom Nesvik pekte på, har statsministeren mange ganger sagt akkurat det – 10 000 nye årsverk til eldreomsorgen. Hvis vi nå endelig er enige om at det i høyden er halvparten av disse årsverkene som har gått til eldreomsorgen, er det i hvert fall et skritt i retning av litt større klarhet. Det såkalte eldreforliket, som Høyre og Fremskrittspartiet valgte å stå utenfor, har vel vist seg å være et helt uforpliktende og innholdstomt forlik. Jeg oppfatter statsrådens svar til Laila Dåvøy slik at verdighetsgarantibegrepet er avskrevet én gang for alle. Er det riktig at man fra Regjeringens side så langt ikke har gjort noe for å følge opp den forliksavtalen man inngikk med Venstre og Kristelig Folkeparti?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2009-04-29:
Jeg ønsker å stille et spørsmål til helse- og omsorgsministeren. Vi ser nå i mediebildet verden over at vi har kommet opp til nivå 4 på Verdens Helseorganisasjons skala når det gjelder hvorvidt vi er i ferd med å få en pandemi eller ikke. Det er selvfølgelig svinseinfluensaen jeg vil spørre om. Heldigvis har vi i dag sett at Verdens Helseorganisasjon har nedjustert antall dødsfall knyttet til svineinfluensaen i Mexico, såkalte bekreftede tilfeller, fra 20 til 7. Men vårt anliggende i denne sal er selvfølgelig også det som skjer innenfor landets grenser. Nå når det kan se ut som vi har litt tid på oss før vi eventuelt får det til Norge, hvis vi får det til Norge – jeg tror det er viktig at vi ikke hausser det opp, men at vi nå gjør tingene riktig, i riktig rekkefølge, og på en grundig måte – er det viktig at vi gjennomgår de planene og den beredskapen som vi har i Norge, ser på lagrene våre av Tamiflu, og også hva Norge kan bidra med knyttet til det å utvikle en vaksine nå når vi har fått isolert dette viruset. Vi vet at man på sentralt hold har utviklet en pandemiplan. Den er tykk, den er innholdsrik, og det kan se ut som det er et svært grundig arbeid. Men det som er det store spørsmålet, er jo knyttet til kommunene og den enkelte helseinstitusjon, som kommer til å måtte takle dette dersom det skulle bryte ut i Norge. Spørsmålet mitt til statsråden er: Hva vil man nå foreta seg overfor norske kommuner? For vi har sett gjennom media at det ikke er alle kommuner som er godt nok forberedt. Det er grunn til å bruke tiden nå til å iverksette og gjennomgå planene. Altså: Hva vil man nå konkret gjøre for at dette skjer ute i Kommune-Norge?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2009-04-29:
Takk for det. Jeg takker statsråden for svaret. Jeg ønsker likevel å følge opp på ett punkt, fordi vi har bl.a. sett fra vårt naboland Sverige i dag at der anbefaler nå svensk UD å innføre reiserestriksjoner til Mexico. Vi har også sett at smittevernkontoret i EU har gått ut og sagt at det bare er i helt nødvendige tilfeller man bør dra til Mexico. Norge har valgt ikke å gå ut med en slik anbefaling. Ting ser ut til å skje veldig fort her nå. Det er ikke lenger siden enn 25. april at denne snøballen begynte å rulle. Spørsmålet mitt til statsråden er følgende: Vil statsråden sjekke ut om Norge kan bidra økonomisk eller på annen måte for å få utviklet en vaksine for dette? Jeg vet vi har en avtale med et firma, men vil Norge som nasjon kunne bidra? Spørsmål nr. 2: Vil statsråden selv ta initiativ til og sørge for at Stortinget vil bli holdt løpende orientert om dette, slik at man også her er informert om situasjonen på egnet måte? Jeg tror det kan være svært viktig for nasjonen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2009-04-29:
Vi kunne alle følge de såkalte forhandlingene om det eldreforliket som regjeringspartiene inngikk med Kristelig Folkeparti og Venstre. Høyre og Fremskrittspartiet mente at dette bare var ord på et papir – at det var lite innhold når det gjaldt verdien av det. Dessverre har vi jo sett at man ikke har fulgt opp avtalen med Kristelig Folkeparti og Venstre – men det får bli en sak mellom Kristelig Folkeparti, Venstre og Regjeringen. Mitt spørsmål til statsråden dreier seg om følgende: Statsråden gjentok nå at når det gjelder de årsverkene som man henviser til, er det bare Statistisk sentralbyrå og Regjeringen som viser til antallet. Men vi har aldri stilt spørsmål om hvorvidt det er blitt nye årsverk innenfor pleie- og omsorgssektoren. Det opposisjonen har tatt opp, er at statsministeren gjentatte ganger har sagt: 10 000 nye årsverk innenfor eldreomsorgen. Og der er det blitt 4 400–4 900 nye årsverk. Hva er statsrådens kommentar til det?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-04-29:
Jeg tror jeg vil starte med å si at jeg deler veldig mye av den virkelighetsbeskrivelse som representanten Harald T. Nesvik kom med nå, at det er grunn til å ta situasjonen alvorlig, forberede seg på at vi kan stå overfor en pandemi, men at utviklingen så langt også har noen beroligende trekk. Jeg tror at spredningen av dette viruset går saktere enn man fryktet helt i starten. Det er også mye som tyder på at folk ikke blir så syke som man kunne frykte. Det er mye som tyder på at folk som får det, får en kraftig influensa, men at de fleste ikke får mer enn det. Så til spørsmålet. Jeg er veldig enig med Nesvik i at planene på kommunalt nivå er veldig viktig. Kommunene er jo pålagt å ha en skriftlig smittevernplan og en skriftlig beredskapsplan. Siste gang vi undersøkte det, var i 2007. Da hadde 95 pst. av kommunene en skriftlig smittevernplan og 90 pst. av kommunene en skriftlig beredskapsplan. Så det synes som at det er bra. Men vi kan ikke slå oss til ro med det. Derfor gjennomførte Helsedirektoratet i går et møte med alle fylkesmennene. Fylkesmennene tar nå kontakt med hver eneste kommune og ber om å få se beredskapsplanene, og de skal rapportere tilbake til Helsedirektoratet i løpet av i morgen om hvorvidt planene er i orden eller ikke. Skulle det da være kommuner som ikke har planene i orden, vil de følges opp spesielt fra hvert enkelt fylkesmannsembete. Så jeg mener at vi tar en ekstrasjekk overfor kommunenivået på at ting er i orden. Hver enkelt kommune må vise fram sine planer til fylkesmannen, og vi får en rapport i løpet av morgendagen.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-04-29:
Det var mange spørsmål i det innlegget. Først når det gjelder reiserestriksjoner: Det finnes et internasjonalt regelverk om reiserestriksjoner som WHO har ansvaret for. WHO har ikke sagt at de innfører restriksjoner på reiser til f.eks. Mexico. Men flere land har sagt, og også vårt helsedirektorat har sagt, at f.eks. reiser til Mexico nå bør gjennomføres bare hvis det er absolutt nødvendig. Så vi ber altså også folk i Norge om å tenke gjennom om det nå er nødvendig å reise til Mexico. Vi er godt i gang med å vurdere spørsmålet om å delta i en utarbeidelse av en vaksine. Der vil vi også få en anbefaling fra WHO om hvorvidt de mener at det nå er riktig å prioritere utarbeidelse av en slik vaksine. Problemet med det vil være at bestillingen av en slik pandemivaksine, altså svineinfluensavaksine, vil stoppe muligheten til å få en vinterinfluensavaksine. Så det er et viktig valg å ta.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-04-29:
Det kunne jo vært fristende å svare på mange vis på det spørsmålet som inneholdt så mange feil i premissene. Jeg tror imidlertid jeg vil velge å ta en litt mer seriøs innfallsvinkel til det og si at når vi nå går ut og ber kommunene forberede seg på at dette kan bli en pandemi, ligger det ingen økonomiske begrensninger fra statens side på hva slags planer som nå skal utarbeides. I samråd med Finansdepartementet og Regjeringen bestiller vi nå de medisinene vi trenger, vi forbereder oss på alle mulige måter, og det ligger ingen økonomiske vurderinger av at egentlig hadde vi hatt lyst til å gjøre det, men vi har ikke råd. Vi gjør det som nå er mest mulig rett å gjøre på alle nivå for å være forberedt på at det kan komme en situasjon som blir alvorlig. Så det er en helt kunstig og søkt problemstilling som representanten Amundsen nå tar opp.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-04-29:
Det er et viktig spørsmål som representanten Lønning tar opp. Det er vel få ting her i verden som er så gode at de ikke kan bli bedre. Det er i hvert ett av de temaene som vi nå diskuterer, om vi har en god nok informasjonsstrategi. Så langt har vi satset veldig sterkt på å spre adressen til Folkehelseinstituttets hjemmeside, og vi har linket oss dit på alle mulige måter. Hvis en går inn på ulike departement, f.eks., ligger det lenker til Folkehelseinstituttet. Hovedveien er å spre informasjon til media, til folk flest, til leger osv. via Folkehelseinstituttet. I tillegg har vi satset tungt på å informere alle leger, altså helsevesenet, som vil være det naturlige kontaktpunktet for folk som er urolige av en eller annen grunn. Så informasjonen skal være best mulig der ute, ikke bare for fastlegene, men for alle registrerte leger.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-04-29:
Jeg tror det er viktig for meg å starte med å si at det spørsmålet først og fremst må stilles til andre i Regjeringen enn meg, for så langt har jeg et veldig sterkt fokus i mitt arbeid på nasjonal beredskap og det å sørge for at vi som myndigheter tar vare på egen befolkning best mulig i en mulig forverret situasjon. Det mener jeg er helt legitimt. Vi blir ikke bedre i stand til å hjelpe andre ved at vi ikke tar vare på egen befolkning. Mitt hovedansvar nå er å sørge for at Norge – norske myndigheter og vårt system – er best i stand til å ivareta den norske befolkning. Så tror jeg det er veldig viktig at vi i tillegg stiller ledig kapasitet til disposisjon for WHO for å kunne bidra overfor andre land også. Der er det en diskusjon i gang. Men jeg tror at Utenriksdepartementet vil være bedre i stand til å redegjøre for hvordan vi bidrar i så måte, og hva vi tenker i så måte.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-04-29:
Spørsmålet er vurdert. Det er et veldig klart, faglig råd om hva slags Tamiflu-lager vi skal ha. Det tar utgangspunkt i følgende resonnement: Det verste scenarioet går på at halvparten av befolkningen får smitten – det er erfaringstall fra spanskesyken, det verste vi har opplevd – og at halvparten av dem som får smitten, blir syke. Da må 25 pst. av befolkningen ha Tamiflu, for Tamiflu skal gis når en blir syk. Vi har et lager som dekker 33 pst. Vi har altså et lager som dekker godt over de verste scenarioer som fins. Så når jeg spør fagmiljøene om det – og dette er vurdert i en egen pandemi-komité som vi har, med et bredt sammensatt fagmiljø – sier de at vi har nok. Vi har mer enn det verste-scenarioet skisserer at vi trenger. Da mener jeg at det er et så klart, faglig råd at jeg velger å følge det. Vi har fulgt alle de faglige rådene vi har fått, og det mener jeg må være det rette politiske utgangspunktet.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-04-29:
Det er et viktig og forståelig spørsmål som representanten Dåvøy tar opp her. Svaret på spørsmålet er at gjennom arbeidet med samordningsreformen valgte vi å stoppe arbeidet med en felles helse- og sosiallovgivning, fordi vi ser at vi som følge av samordningsreformen vil stå overfor en vesentlig styrking av den kommunale helsetjenesten. Derfor har vi sagt at det vil bli feil å sende på høring nå et lovforslag der man ikke greier å ta inn over seg konsekvensene av samhandlingsreformen. Nå er det jo slik at de fleste konklusjoner i forbindelse med samhandlingsreformen er trukket. Det vil i løpet av juni komme en stortingsmelding der Regjeringen vil skissere sin politikk på dette området. Da vil vi for fullt starte opp igjen med lovrevisjonsarbeidet, for da vil vi ha det grunnlaget vi trenger for å beskrive den framtidige kommunale helsetjenesten, som vi mener det er nødvendig å få på plass, og som jeg tror det vil bli ganske bred politisk oppslutning om. Jeg tror at representanten Dåvøy og Kristelig Folkeparti vil like det de der kan lese. Så må vi sette fart på dette, for det har vært en utsettelse. Med dette mener jeg å si at jeg tar sikte på å legge fram et forslag til ny, felles helse- og sosiallov i vårsesjonen 2010.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-04-29:
Jeg svarte vel på det spørsmålet i mitt første svar, nemlig hva som er tempoplanen for å legge fram et forslag til ny, felles helse- og sosiallov. Jeg tror det ville ha vært helt meningsløst å legge fram lovforslaget nå – for så umiddelbart å begynne å endre det, som følge av samhandlingsreformen. Jeg føler at det er et ganske logisk resonnement at de to reformene må gå hånd i hånd. Det som er feil i representanten Dåvøys siste innlegg, er dette at det ikke har vært en styrking av antall ansatte i pleie- og omsorgstjenesten i kommunene, for siden 2004 har det blitt over 10 000 flere årsverk nettopp i pleie- og omsorgssektoren. Og det som så langt har vært et poeng fra Kristelig Folkepartis og andres side, er at dette er et tall som bare Statistisk sentralbyrå har stått for. Men de siste tallene fra Kommunenes Sentralforbud sier også at det nå er over 10 000 nye årsverk. Så kan man si at det er for lite – men det er 10 000 nye årsverk! Regjeringen har i så måte oppfylt sine løfter.