Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-24:
La meg først få takke saksordføreren for en god jobb. Jeg vil si at jeg i all hovedsak slutter meg til alt det saksordføreren ga uttrykk for på talerstolen. I stor grad er jeg også enig i mye av det Martin Kolberg ga uttrykk for akkurat nå. Deretter vil jeg veldig tydelig understreke at de funn som Riksrevisjonen har gjort i denne undersøkelsen, er svært alvorlige. Det er konstatert at justiskomiteens og Stortingets forutsetninger ikke er oppfylt, og at folks tillit til politiet er ad nedadgående. Vinningskriminalitet er en kriminalitetstype som favner bredt, og som rammer folk over hele landet. Normalt er det slik at når det gjennomføres undersøkelser om folks tillit til offentlige tjenester, er resultatet ofte at de som faktisk har benyttet seg av tjenestene, er mer fornøyd enn dem som ikke har benyttet seg av tjenestene. For eksempel viser undersøkelser om folks tilfredshet i helsesektoren at de som faktisk har vært på sykehus, gjennomgående er mer fornøyd med sykehustilbudet enn dem som ikke har benyttet seg av tilbudet. Når det gjelder politiet, er det motsatt. De som har vært i kontakt med politiet, er gjennomgående mindre fornøyd med politiet enn dem som har sluppet den kontakten. Og jeg snakker ikke om de kriminelles kontakt med politiet! Det er flaut å være politiker når politiet i 2010 oppklarte mindre enn 14 pst. av boliginnbruddene i landet. Det å oppleve at noen har brutt seg inn i hjemmet ditt, rotet gjennom dine private ting og stjålet mens du var borte eller sov, er særdeles krenkende. At mer enn 86 pst. av dem som utsettes for dette, får beskjed om at politiet ikke evner å oppklare saken, er fullstendig uholdbart. Det er selvfølgelig flere årsaker til de svake resultatene, og vi vet at politiet må forholde seg til trange rammer. Likevel er forskjellen mellom politidistriktene såpass stor at det er tydelig forskjell på dem som lykkes i dette arbeidet, og dem som ikke lykkes. Det er et generelt trekk at en i Politi-Norge er for dårlig til å lære av hverandre. Det er overraskende stor sannsynlighet for at noe som man lykkes med i ett politidistrikt, også vil være vellykket i nabodistriktet. Vi er rett og slett for dårlig til å lære av hverandre. Det er blitt litt bedre, men det er fortsatt stort potensial. Samtidig vet vi – og saksordføreren var så vidt inne på dette – at den forrige politidirektøren i en kontrollhøring med kontroll- og konstitusjonskomiteen fortalte at politiets IKT-systemer ikke er egnet til kriminalitetsbekjempelse. Det er ganske klare signaler. De er gitt fra politidirektøren til Justisdepartementet over flere år, men flertallet i denne sal har ikke tatt de signalene på tilstrekkelig alvor. Slik sett kan en kanskje si at disse resultatene ikke er overraskende. For det er et tydelig politisk ansvar å sette politiet i stand til å gjøre jobben sin. Fra 2006 til 2010 falt antall anmeldte vinningsforbrytelser med 13 000 tilfeller. Riksrevisjonen antyder at dette kan være et resultat av forebyggende arbeid, og at det faktiske antallet vinningskriminelle tilfeller er redusert. Etter Fremskrittspartiets syn er det like sannsynlig at det er et resultat av det motsatte. Flere av de politidistriktene som har en god oppklaringsprosent, eller i hvert fall en relativt god oppklaringsprosent på vinningsforbrytelser, har nemlig opplevd en økning i antall anmeldelser – kanskje fordi folk der får følelsen av at de blir tatt på alvor, at det gir resultater, og at det nytter å anmelde, mens de politidistriktene som ikke tar dette på tilstrekkelig alvor, kanskje har en befolkning som på forhånd vet at det ikke har noen mening likevel. Jeg er helt enig med representanten Kolberg når han sier at det er et alvorlig problem. Denne teorien støttes også av Politiets nasjonale innbyggerundersøkelse fra 2010, hvor det fremgår klart at den hyppigste årsaken til at folk ikke anmelder vinningsforbrytelser, er liten tiltro til at politiet vil etterforske saken, og at de på forhånd tror at saken vil bli henlagt. Dette er en kritisk situasjon for en etat som fra før er presset på tillit. Samtidig ser vi noen lys i tunnelen, særlig i de politidistriktene som tør å tenke lite grann annerledes, og som ser litt utover eget politidistrikt. Samarbeidsprosjektet Grenseløs er et godt eksempel på en vellykket aksjon mot vinningskriminalitet. Formålet med Riksrevisjonens undersøkelser er å gi en slags «løypemelding» om hvordan våre forventninger og vedtak gir resultater i den virkelige verden. Denne «løypemeldingen» er et alvorlig varsku om at virkeligheten ikke stemmer med de idealene vi legger til grunn. Da kan vi velge å være passive tilskuere til det, eller vi kan handle for å få jobben gjort bedre. Det er det siste vi må gjøre, alle i denne sal. Vi risikerer å komme i en situasjon hvor tilliten til politiet kan nå et kritisk nivå hvis en ikke gjennomfører relativt enkle tiltak for å bedre politiets rammevilkår, slik at de blir bedre i stand til å gjøre den viktige jobben de faktisk har. Så vil jeg til slutt presisere at dette handler ikke om at den enkelte i polititjeneste svikter, men om at systemet svikter den enkelte som er i tjeneste.