trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2021-05-11:
Det er riktig at dei tiltaka som no vert føreslegne når det gjeld både drenering og krav til snømoking og barrierar, ikkje vil løyse heile problemet. Men dei vil løyse veldig mykje av det, og det er difor eg meiner at dette er ein god start. Det er riktig at det no er kome ny kunnskap som tilseier at utfordringa med forureining av mikroplast generelt og gummigranulat spesielt er større enn vi har trudd. Ny kunnskap skal vi verkeleg ta til oss. Det var difor eg bestilte ei oppdatering frå Miljødirektoratet om nettopp dette, og ho viser at utsiget er større enn ein har trudd. Det er eit kjempeproblem. Det som det ikkje endrar på, er bildet om at gummigranulat ser ut til å vere den nest største kjelda til utslepp her. Det er alvorleg og gjev all mogleg grunn til å handle. Det har vi gjort gjennom forskrifta som no kjem på plass frå 1. juli. Det er bra. Men vi jobbar også med, som eg nemnde kort i innlegget mitt, ein revidert plaststrategi for Noreg, som kjem til å ta tak i plastforureining i stort, og som eg ser fram til å ferdigstille og presentere.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2021-05-11:
For det første: Når det gjeld diskusjonen om Brann skal gå frå naturgras til kunstgras, skal eg definitivt ikkje gå inn i den diskusjonen, av veldig mange ulike grunnar. Når det gjeld forsking på dette: Jo, det er definitivt eit behov for å auke innsatsen for å skaffe meir kunnskap om kva som kan fungere godt som gode alternativ til gummigranulat. Det vert gjort ganske mykje av dette i dag, innanfor både idretten og kommersielle aktørar. Vi har lært meir dei siste åra. Det er veldig bra. Og hadde vi visst nok, hadde det nok vore meir naturleg å seie at då pålegg vi alternativet. Når vi no har sett på dette, er vel i alle fall konklusjonen min at vi ikkje veit nok om kor gode alternativa er. Så eg er nok ikkje heilt der enno, i alle fall. Men dette vil vel også inngå i den prosessen som no går føre seg i EU. Uansett har representanten Grung heilt rett i at det er behov for meir kunnskap og meir forsking, og det skjer heldigvis.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2021-05-11:
Denne saken viser noen av dilemmaene i klimapolitikken, med barns oppvekstsvilkår opp mot klimautfordringene. Med kunstgressbaner øker man frekvensmuligheten seks til åtte ganger. Spesielt i byer hvor man har mangel på areal, er det viktig å bruke i hvert fall de arealene mest mulig effektivt. Derfor utfordrer jeg Oslo litt, for jeg vet at Bergen i alle fall hadde klart å ha flere baner enn det som Oslo hadde på det tidspunktet da jeg var idrettsbyråd. Til og med Brann diskuterer nå å gå over fra naturgress til kunstgress. Det snakkes mye om regulering, og jeg vet at fotballen har jobbet mye og har kommet med innspill på de tiltakene som nå iverksettes. Men hva med forskning? Hvordan skal man klare å utvikle nye tilbud? I og med at Norge er så dominerende når det gjelder bruk av kunstgress, har det tatt veldig lang tid, og ikke minst foreldrene er lei av å ha disse granulatene overalt når de kommer hjem, i tillegg til plastutfordringene.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2021-05-11:
Norsk olje- og gassutvinning sto for 28 pst. av Norges totale utslipp av CO 2 i 2019. Bransjen og Stortinget har satt seg mål om å redusere klimautslippene med 50 pst. innen 2030 sammenlignet med 2005. Det er djerve mål. I et nasjonalt perspektiv er elektrifisering av sokkelen viktig både for å få ned utslippene og for å utvikle ny teknologi og videreutvikle leverandørindustrien. Etterspørselen etter fornybar energi har økt raskere enn forventet. Elektrifisering er det mest effektive tiltaket for å få ned utslippene, spesielt innen transport og industri, men også i resten av samfunnet. Derfor mener Arbeiderpartiet det er viktig at elektrifisering av nye eksisterende felt ikke må gå på bekostning av elektrifisering av ny og eksisterende industri og det man er på vei til å utvikle når det gjelder lavutslipp på fastlandet. Det er en utfordring at veldig mange av oljeinstallasjonene er lokalisert utenfor Vestlandet. Vestlandet er, som saksordføreren var inne på, nettopp det området som mangler overføringskapasitet til å etablere ny aktivitet. Det er også en utfordring at veldig mye av nettet er svakest ytterst mot kysten, det er akkurat i de områdene vi ser ny aktivitet både i form av elektrifisert fergedrift og i form av industri. Elektrifisering av sokkelen må derfor i størst mulig grad skje med havvind eller annen fornybar energi som blir utviklet uten at det går på bekostning av det landbaserte. Utsira Nords lokalisering og potensial for flytende havvind vil være godt egnet nettopp for å utvikle ny teknologi og samtidig levere strøm til sokkelen. Det haster dermed for å få avklart rammevilkår og utlysing av Utsira Nord, og også Sørlige Nordsjø II, slik at vi kan nå målet om redusert utslipp fra sokkelen, posisjonere norsk leverandørindustri innen havvind og sikre nok fornybar kraft til både transportsektoren, landbasert industri og overgangen til et lavutslippssamfunn. Det er rett at vi har kort tid på oss. Derfor er det nettopp så viktig at vi får de rammevilkårene på plass. Arbeiderpartiet er optimistisk, det skjer veldig mye også på andre områder, som grønn hydrogen og grønn ammoniakk. Det å bruke mulighetsrommet har nettopp vært det som har kjennetegnet leverandørindustrien og norsk industri. Det er det vi egentlig har gjort, vi er på det beste når vi får det til. Nå har vi en unik mulighet, og den ønsker Arbeiderpartiet å bidra til. Jeg tar opp forslaget som Arbeiderpartiet sammen med SV og Miljøpartiet De Grønne står bak.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2021-05-11:
Utviklingen innen bunnfast havvind har skjedd utrolig raskt, og Arbeiderpartiet er optimister og tror at det samme vil skje innenfor flytende havvind. Vi ser at veldig mange har tatt posisjoner knyttet opp mot bunnfast, og Norge har en mulighet spesielt innenfor flytende. Derfor er spørsmålet, og jeg tror jeg har stilt det tidligere: Når får vi den berømte energimeldingen, og vil den meldingen gi klare føringer for rammebetingelsene for Utsira og Sørlige Nordsjø II?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2021-05-11:
Det vi har sett, er jo at i og med at etterspørselen etter elektrifisering har skutt så fart, er det enormt mange industrier som tenker nytt, sånn det er i dag. Vi har prinsippet om førstemann til møllen når det gjelder den begrensede ressursen som fornybar energi er blitt, og Arbeiderpartiet er opptatt av at den energien blir brukt der hvor den skaper mest verdiskaping, mest sysselsetting. Når det skjer lukket i dag, vil det kanskje medføre at sokkelen kommer først, mens annen industri må dekke anleggsbidraget. Vil førstemann til møllen-prinsippet også være en del av energimeldingen, sånn at det også blir drøftet, at vi får en åpen prosess om prioritering av fornybare ressurser?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2021-05-11:
Det som er utfordringen, er at denne prioriteringen skjer i et lukket system. Jeg sa ikke at de ikke skulle bli prioritert, men at man kunne få en åpen drøfting, at vi hvis vi har begrensede ressurser og flere muligheter, har en åpen drøfting knyttet opp mot det. Det tror vi er viktig framover, for Stortinget har vedtatt flere mål – klimamålet er ett, økt sysselsetting, økt verdiskaping til erstatning for nettopp oljeindustrien – så det å avbalansere de ulike målene er viktig. Tilbake til havvind: Jeg har vært på veldig mange møter i det siste, hvor de ikke bare i miljøene rundt Utsira og Sørlige Nordsjø II, men også langs kysten oppover er utålmodige etter at de også skal få mulighet til å utvikle sine områder. Betyr det at når vi først får de rammebetingelsene, vil de også gjelde for nye områder utenom Utsira og Sørlige Nordsjø II?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2021-05-11:
Vi ble tydeligvis utfordret, spesielt fra statsråden, og da må jeg bare gjenta noe veldig tydelig. Jeg begynte jo innlegget med å si at utslipp fra sokkelen står for en tredjedel av CO 2 -utslippene. Samtidig har vi sett at det er en enorm økning i etterspørselen etter fornybar energi. Og så er det visse områder hvor det er utfordrende, hvor man må veie elektrifisering av sokkelen opp mot etablering av ny industri spesielt, og delvis opp mot infrastruktur med ferjeleier. Så vi sier, og det står også tydelig i merknadene våre, at i hovedsak bør det løses med vindkraft. Vi ønsker å pushe fram en ny leverandørindustri, som vi mener at vi har lykkes med tidligere, ved at de får nettopp de mulighetene som det skaper, og vi har ikke avvist at vi der hvor det er hensiktsmessig, der vi har overskudd av fornybar kraft, elektrifiserer den delen av sokkelen som ligger nærmest. Så må jeg bare gjenta at da vi behandlet vindkraft på land, var Arbeiderpartiet et av de partiene som var veldig tydelig på at vi fortsatt skal bygge ut vindkraft på land på de rette stedene, for vi erkjenner at vi trenger mer fornybar energi. Vi ser at spesielt når det gjelder havvind, har vi enorme vindressurser. Men som jeg tok opp i replikkvekslingen her, ser vi også at det har tatt veldig lang å få de rammevilkårene som hensyntar fiskeri og de andre havnæringene. Men vi ser at andre områder, spesielt på bunnfast rundt Nordsjøen og Storbritannia osv., er mye mer frampå enn det vi har vært her fra norsk ståsted. Det samme gjelder utbygging av nettet, mer effektivt med hensyn til overføringskapasitet. Det tar ti år for å få det på plass. Der har vi også pushet på for at det må skje raskere, slik at den energien vi har, kommer hele landet til gode, og spesielt der hvor vi mangler energi i dag. Oppsummert: Vi er for en balansert bruk av energien vår også knyttet opp mot sokkelen, men i det omfanget som det er behov for, mener vi at hovedparten bør skje med vindkraft. Og vi er mer optimistiske, vi tror at det vil skje noe før 2029. Kanskje vi klarer det bedre når vi kommer i posisjon også. Jeg skal ikke si så mye om dagens statsråd, men Fremskrittspartiet har jo hatt energiministeren i veldig mange år og kanskje ikke helt sett den store utfordringen som vi har på flere av de områdene som jeg nettopp har nevnt.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2021-05-11:
Som bergensere liker vi debatter, men det er litt uklart hva vi egentlig diskuterer. For jeg trodde vi var ganske tydelige på at spesielt i bergensområdet er det ti forskjellige store industriprosjekter som har fått nei på grunn av mangel på energi. Da mener vi, slik som ble sagt i replikkutvekslingen, at da vi må ha en åpen drøfting på om vi skal prioritere den begrensede ressursen på å elektrifisere sokkelen, eller om vi skal bidra til å skape ny industri. Det var ett premiss. Vi vet også at måten vi har klart å utvikle ny industri og ny leverandørindustri på, er nettopp det samspillet mellom næring og – for myndigheter – det å sette gode rammevilkår. De rammevilkårene knyttet opp mot havvind har vi etterlyst, at de er så konkrete at det gir en marsjordre. Så det går an å ha flere tanker i hodet samtidig, og det har Arbeiderpartiet, og vi har en god løsning på politikken i framtiden.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2021-05-11:
Som flere har vært inne på, har Norden vært en pioner når det gjelder å utvikle et energisamarbeid, noe Europa har misunt oss, for det er ingen andre land i Europa som har klart å bygge opp et slikt samarbeid på noen andre områder heller enn det vi har på energi. Med den utviklingen vi står foran nå, er tilgang på fornybar energi helt avgjørende. Så det er helt klart at det å lage et effektivt system for hvordan vi skal utveksle fornybar energi er helt avgjørende skal Europa lykkes. Og da er det helt naturlig å se nettopp til hva vi i Norden har lyktes med. Og det er egentlig slik, som flere har vært inne på, at vi har brukt de prinsippene vi har utviklet gjennom det nordiske energisamarbeidet, og løftet det opp til kjøreregler som nå heter ACER. Og vi har manglet kraft i Norge fram til nå og nytt godt av at vi har hatt mulighet til å utveksle kraft når vi har manglet i Norge. Det har gitt oss lavere priser og økt forutsigbarhet. Og hvis det er noe industrien her er avhengig av, er det nettopp forutsigbarhet og tilgang på kraft. Så lurer jeg på: Hvordan ser man for seg samarbeidet framover? Jeg har sittet i Nordisk råd med ansvar for energipolitikken. Men hva skjer når våre naboland Finland, Danmark, Sverige samtlige er med i EU og da med i ACER? Hva er da igjen av vårt energisamarbeid og den nordiske modellen når de er med i ACER på den andre siden? Norge har nytt godt av det at vi har hatt magasinkraft, men det er ikke sikkert at vi beholder den konkurranseposisjonen hvis vi melder oss ut, for nå produseres det fornybar energi veldig mange steder i Europa. Klarer man å utvikle lagringskapasitet, blir det sikkert ikke lenger slik at de sender billig kraft over til Norge. Da vil de klare å foredle den kraften på egenhånd. Og hvis vi melder oss ut av energisamarbeidet, ikke er frampå, i hvilken grad kan vi da forsvare de norske interessene? Er det gitt, hvis vi melder oss ut, at de er interessert i å samarbeide med oss om havnett hvis vi skal selge vindkraft framover? Er det gitt at man da er villig til å benytte gassen vår om vi også klarer å rense den for CO 2 ? Hvilken risikovurdering er det egentlig nei-partiene her tar? Hvis det er noe vi politikere skal ta ansvar for, er det å sikre Norges interesser i framtiden. Og den endrer seg. Den er ikke slik den har vært, men vi har våre fortrinn, og vi må sikre at vi opprettholder dem også i framtiden. Derfor mener vi et energisamarbeid med gode kjøreregler og åpenhet er rett – og vi er god på å forhandle.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2021-05-11:
Arbeiderpartiet er også for en likere nettleie i hele landet. Men som saksordføreren var inne på, ser vi at det er flere utfordringer knyttet til finansieringsmodellene til nettselskapene, ikke minst det at de må få insentiver til å bygge ut nett på de rette stedene så raskt som mulig, og at det haster å få på plass økt overføringskapasitet, slik at vi klarer overgangen til lavutslippssamfunnet. Det er ingen tvil om at nettleien i regioner med mye økt forbruk, få kunder og lange avstander kan bli veldig høy. Vi har også erfart at anleggsbidraget, som er økt til 50 pst., kanskje kan bli urimelig høyt enkelte steder, spesielt knyttet til ladeinfrastruktur til en del havner for ferjene våre, og det samme med ladestasjoner til land hvor det er lange avstander, så det bør vi også se på. Jeg håper det også blir berørt i den meldingen som vi vet vi får den 11. juni. Så er det slik at vi må ha et nivå på strømregningen som har sosial aksept i befolkningen, slik at vi får folk med oss i den omstillingen vi står overfor. Elavgiften har økt med 40 pst. de siste syv årene, og blir den for høy, er det ikke bare den sosiale oppslutningen om elektrifiseringen som kan være utfordrende, rett og slett tempoet på elektrifiseringen kan også bli utfordrende. Vi ser at SVs forslag vil kunne bidra til at vi får en forutsigbar ordning, men samtidig vil det kanskje, slik NVE har utredet, medføre at man mister litt av insentivet til å være kostnadseffektiv, og det vil også medføre at husstander og bedrifter i områder med lavere nettleie vil få høyere nettleie og omfattes av de argumentene jeg nevnte i sted. Det viktigste for oss er som sagt at vi klarer å få en ny finansieringsmodell som tar inn over seg alle de utfordringene vi har diskutert tidligere i dag, og som vi også har diskutert tidligere i interpellasjoner her. Vi ser også et annet endringsmønster, og det er at flere og flere nettselskaper slår seg sammen, og vi ser at Statnett kanskje bør få en annen rolle og kanskje finansiere noe av det som er dyrest framover. Alt i alt mener vi at forslaget fra SV er et bra initiativ, men det bør være en del av en helhet der vi ser alle de ulike elementene opp mot hverandre. Avslutningsvis tar jeg opp det forslaget som vi er en del av.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2021-05-11:
Jeg var så heldig å få lov til å være nestleder i Harberg-utvalget. Det er faktisk noe av det mest spennende jeg har vært med på. Der fikk man virkelig tenkt igjennom hva rollen til Stortinget er, og hva fundamentet i demokratiet vårt egentlig er. Det er faktisk maktfordelingsprinsippet. Mens vi satt og jobbet med dette – jeg tror det var halvannet år, i alle fall over lang tid – skjedde det ganske mye ute i Europa. Og vi hadde Trump, som akkurat utfordret maktfordelingsprinsippet. I våre europeiske naboland så vi land etter land som forskjøv grensen til akkurat dette maktfordelingsprinsippet. Det er ganske skjørt – utrolig skjørt. Vi har Sivilombudet, som er den enkeltes vaktbikkje overfor forvaltningen. Vi hadde masse diskusjoner fram og tilbake om prinsippene. Vi hadde hele spekteret av både eldre og nye politikere og flere jurister og samfunnsvitere til stede, men vi var helt tydelig på – vi diskuterte dette lenge – prinsippet om at kontrolløren og ikke den kontrollerte skal definere hva det er behov for å få innsyn i for å belyse saken, nettopp for å hindre urett mot den enkelte. Det er litt spesielt, president, at du som den fremste representant for folkets representanter velger å forskyve akkurat den maktbalansen som er så skjør som den er. For det sender et signal om demokratiet som veldig mange stiller spørsmål ved. De får med seg nyhetene ute om hva man har av tilgang og ikke tilgang. Media har fått en ny rolle. Jeg vet at vi er to store styringspartier, Arbeiderpartiet og Høyre. Det er kanskje ekstra viktig hva vi gjør. Når de ser representanter som både kan sitte i regjeringsposisjon og i stortingsposisjon, men som respekterer rollene uavhengig av om de sitter på den ene eller andre siden av maktfordelingen, gir det tillit – tillit til at vi forstår rollene våre. Det er utrolig viktig at vi ivaretar den biten. Så må jeg også få lov til å si at jeg har veldig sans for min nabo på Hordalandsbenken, fra Venstre. Venstre har alltid utfordret oss på åpenhet og rettssikkerhet – også det helt grunnleggende. Og så velger de her å bryte det som er helt fundamentalt i maktfordelingen og velger å gå med den andre siden. Jeg forstår det ikke helt. Jeg ser at det skjer gang på gang at tilgang til informasjon innskrenkes, mens det vi trenger, er åpenhet, og at man har de prinsippene der med tilgang til informasjon hvis vi skal hindre urett.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2021-05-11:
Jeg vil begynne med å takke forslagsstilleren for å ha tatt opp et viktig tema og takke komiteen for godt samarbeid. Når tilrådingen fremmes fra en samlet komité, viser det at i denne saken er det ikke tomme ord. Så kan gjerne vedtaket virke noe negativt for forslagsstilleren, men jeg håper at merknadene viser at både komiteen og statsråden sier seg enig i intensjonen i forslaget om at de ti oljebud bør markeres, og at en ser både viktigheten og betydningen disse har hatt gjennom 50 år. Det var den gang tverrpolitisk enighet om prinsippene i oljepolitikken, og det har vi høstet gevinster av egentlig gjennom alle disse årene. Hovedkonklusjonen i innstillingen ble viktig i den senere utformingen av norsk oljepolitikk og lovverket for petroleumsvirksomheten. Det har gitt oss en verdensledende petroleumsnæring. St. meld. nr. 76 for 1970–71 fra Industridepartementet ble behandlet 14. juni 1971 og ble laget for å gi en samlet redegjørelse til Stortinget om petroleumsvirksomheten i Nordsjøen, og den var en direkte konsekvens av funn av store gass- og oljeforekomster på Ekofiskfeltet i 1969. Produksjonen på Ekofiskfeltet startet bare dager før, den 6. juni 1971. Oljebudene representerte et tidlig forsøk fra norske politikeres side på å utforme noen prinsipper som kunne styre olje- og gassvirksomheten framover. Jeg leste et intervju med Rolf Hellem, som er en av de som hadde en sentral rolle i utformingen av den første oljemeldingen som ble behandlet av Stortinget, og der sier han: «Det var rett og slett ikke så mange som kunne så mye om dette. Så jeg brukte mye tid på å lese alt jeg kom over om olje. Dermed satt jeg på all kunnskapen som de andre manglet. Og når det skulle vedtas ble det som jeg ønsket». Det viser at vi skal være veldig takknemlige for at vi den gangen hadde visjonære politikere – om ikke kunnskapen alltid var helt oppdatert. Gjennom disse budene har vi sikret oss demokratisk styre av våre naturressurser. Aktiviteten skal komme befolkningen til gode og skal ta hensyn til eksisterende næringsvirksomhet, natur og miljø. Etter 50 år skal vi være takknemlige for det arbeidet som ble gjort, og den betydningen oljen har hatt for vårt samfunn, den betydningen den har for vårt samfunn i dag, og ikke minst skal vi være takknemlige for den betydningen som oljen kommer til å ha i tiden som kommer.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2021-05-11:
Nå ble det slutt på enigheten. Det kan jo være like greit, debattene pleier ofte å bli bedre da. Vi er inne i en tid der vi har store endringer. Bedrifter omstiller, vi ser områder som får en ny hverdag, og produksjonen og etterspørselen endrer seg. Endringer er vi vant med og har hatt lenge, men de har nok aldri kommet så raskt som de kommer nå. Det er en økende elektrifisering, samtidig som vi nå opplever en enorm vilje til etablering av ny kraftforedlende industri – en vilje som vi ser, til å skape nye verdier og arbeidsplasser. Derfor mener Fremskrittspartiet at vi mer enn noen gang må være påpasselige med hva vi bruker, og hvor vi bruker tilgjengelig kraft. Store deler av landet opplever en stor etterspørsel, men for å bruke bergensregionen som et eksempel, var det der en etterspørsel etter ny kraft i 2019 på 660 MW. I dag er den samme etterspørselen på 2 800 MW. Da mener jeg vi står foran en helt ny situasjon som mer enn noen gang bør få varsellampene til å lyse, og at å elektrifisere sokkelen med kraft fra land, det bør ikke gjennomføres. Ja, jeg er klar over at Fremskrittspartiet var med på et planforslag for en elektrifisering. Men ta også med at det forslaget inneholdt noen setninger om akkurat hensynet til kostnadseffektive utslippsreduksjoner og konsekvensene for kraftsystemet på land. Jeg mener at med de endringene vi ser i dag, trenger vi ikke vente på denne planen før vi ser at behovet har endret seg fullstendig. Dette ønsket om å elektrifisere sokkelen er i tillegg veldig dyrt – men ikke nødvendigvis for oljeselskapene. Faktisk kan vi se regnestykker der oljeselskapene har en økonomisk gevinst av tiltakene. Equinor har antydet en kostnad på sine installasjoner på 50 mrd. kr, og regningen for 40 av disse vil sendes til skattebetalerne. Norge har historisk sett hatt tilgang til mye og billig kraft. Hvis vi nå tar kraften til sokkelen, vil det kunne bety at det vil hindre etablering av nye næringer på land. I tillegg risikerer vi at mindre tilgang på kraft kan føre til høyere priser. I går diskuterte vi perspektivmeldingen, som er tydelig på at det kommer tøffere tider – at vi må bli smartere og vi må bli mer effektive. Da vil jeg bare si at dette er verken smart eller effektivt. Det er dyrt, det hindrer etablering av nytt næringsliv, det kan gi høyere strømpriser, og det har en uvesentlig klimaeffekt. Ja, til dem som mener at dette er et viktig klimatiltak: En må nesten spørre seg om ikke det ville hatt en større effekt bare å sende strømmen direkte til Europa. Med det ønsker jeg å ta opp vårt forslag.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2021-05-11:
Elektrifisering regnes jo av regjeringen som et viktig klimatiltak, og da regner jeg med at regjeringen legger mye arbeid i at klimapolitikken skal være kostnadseffektiv, målrettet og bidra til faktiske utslippskutt. Jeg regner også med at regjeringen ser at det kan stilles spørsmål om flere av tiltakene rundt elektrifisering, både klimaeffekten og kostnadene. Selv som statsråden nå ved flere anledninger sier at hun mener at dette har et flott klimaavtrykk, lurer jeg på hvordan dette regnestykket hadde sett ut om vi hadde sendt strømmen vår direkte til Europa, i stedet for å ta den via sokkelen og sende gass ned til Europa. Vil dette være et alternativ om det viser seg at det er betydelig bedre for klimaeffekten og med tanke på kostnader?
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2021-05-11:
Ja, jeg forstår at statsråden kan finne det vanskelig å svare på et sånt spørsmål, for det som er interessant der, er jo om en søker etter tiltak som gir det mest kostnadseffektive resultatet, gir den klimaeffekten en ønsker, opp mot kostnadene. Statsråden sier også stadig vekk at vi har nok kraft, det er ikke problemer med kraft, vi kan elektrifisere, vi kan få de nye etableringene vi ser innenfor store batterifabrikker, og datalagring, som tar veldig mye energi – dette er ikke noe problem. Vi ser jo veldig enkelt på regnestykkene at vi ikke har nok kraft i dag til å ta imot dette samtidig som en skal elektrifisere, så mitt spørsmål er: Hvor skal den kraften komme fra?
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2021-05-11:
Representanten Kjenseth var innom en del områder, og jeg må innrømme at jeg ikke forsto helt tråden, men det er greit. Vi kommer heller ikke til å forvente at vi skal ta gassen til land, men mitt spørsmål har for så vidt gått på om vi trenger å elektrifisere for å ta gassen i land til Europa, hvis vi kan tjene mer på å sende den samme strømmen direkte. Statsråden har vært veldig tydelig på at havvind ikke er en løsning for å elektrifisere sokkelen. Jeg savner tilbakemelding fra både Arbeiderpartiet og Senterpartiet med tanke på hva de mener om akkurat det utsagnet. I alle deres merknader og deres løsninger når det gjelder å elektrifisere sokkelen, som de er for, skal de løse det ved hjelp av havvind. Da hører jeg for så vidt at de har forståelse for den problemstillingen som Fremskrittspartiet tar opp, med å bruke kraften fra land. Jeg forventer da at en har svar på om en ikke ønsker å elektrifisere, om det viser seg at havvind ikke er realiserbart. Jeg ser at det er flere som er kreative på disse løsningene. Vi har Miljøpartiet De Grønne, som alene har antydet at de vil bygge ca. 2 000 vindmøller fram til 2030. Jeg fant ut at det vil bli ca. 15–20 havvindmøller hver måned fra i dag og fram til 2030. Er dette noe Arbeiderpartiet skal slutte seg til, eller Senterpartiet? Er dette planer de har tenkt å realisere? NVE og deres konsesjonssystem har fortalt at de regner med at hvis en søknad blir fremmet i dag og blir gjennomført helt uten klager, helt uten at noen av høringsprosessene blir forlenget, vil den første møllen kunne levere kraft i 2029. Hva betyr da 2030? Er det bare et løst alternativ en skal skyve på, eller er det sånn at Arbeiderpartiet og Senterpartiet mener at hvis havvind ikke er en løsning, går de imot elektrifisering? Jeg har også lyst til å utfordre de samme partiene når det gjelder petroleumsskatteregimet. Nå ser vi et rikelig mangfold av aktører som ønsker å være med på spesielt en teknologiutvikling som går på havvind. Det er mange selskaper som ikke har kontakt med petroleumsnæringen i det hele tatt, men de ønsker å være med som aktører der ute. Er en bekymret for at en lar noen av aktørene være en del av petroleumsskatteregimet, noe som gir særfordeler, og lar de andre aktørene seile sin egen sjø?
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2021-05-11:
Nå har mange vært innom det samme temaet som Espen Barth Eide var oppe og sikkert prøvde å avklare. Men jeg regner med at hvis man var forvirret før, ble man nok ikke noe mindre forvirret etter at Espen Barth Eide hadde begynt å snakke om prioriteringene til Arbeiderpartiet. For hvis man leser det som står litt før de merknadene som representanten Heggelund var innom, så står det altså: «Disse medlemmer mener det er viktig å sørge for at videre elektrifisering av nye og eksisterende felt ikke må gå på bekostning av elektrifisering av ny og eksisterende industri på fastlandet.» Ja, da må man virkelig spørre hvilken rekkefølge dette skal skje i? Vi skal altså elektrifisere sokkelen, og det skal skje med kraft fra land. Og etter det jeg forstår på Arbeiderpartiet, har de innsett at de ikke kan ha kraft til overs, men at det allikevel ikke skal gå ut over industrien. De har et stort problem.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2021-05-11:
Nettleie er noe vi diskuterer nesten like ofte som vi diskuterer ACER, så det kommer til diskusjon med jevne mellomrom. Nettleien dukker alltid opp når vi har lave strømpriser. Da kommer det veldig tydelig fram på fakturaen at dette er en tjeneste en må betale for. Så denne debatten kommer opp jevnlig, med unntak av de årene vi har høye strømpriser, for da er det strømprisene vi debatterer. Nettleie er en leie som vi betaler i dag, og som vi kommer til å ha med oss i tiden framover. Å etablere nett kommer til å bli en av de store utfordringene. Nettleien varierer fra selskap til selskap i dag. I tillegg har vi merverdiavgift og forbruksavgift, som er geografisk differensiert. Nordland, Troms og Finnmark har fritak for merverdiavgift. Kommunene i Finnmark og noen kommuner i Troms har også fritak fra forbruksavgift. Hvor i landet nettleien er høyest og lavest, og hvor store forskjellene er, avhenger veldig ofte av om man sammenlikner nettleie uten avgifter med den nettleien kunden faktisk betaler, inkludert avgifter. Selv om nettleien varierer, har likevel over 90 pst. av husholdningskundene en nettleie som ligger nær eller under landsgjennomsnittet. Forholdsvis få kunder har en nettleie som er vesentlig høyere enn gjennomsnittet. NVE mener at istedenfor å innføre en utjevningsordning, burde man legge til rette for en effektiv selskapsstruktur og en effektiv nettstruktur. Flere utredninger har vist at det er uutnyttede stordriftsfordeler i bransjen. Mye tyder også på at de samlede kostnadene med å drifte og utvikle strømnettet ved innføring av lik nettleie over hele landet i tillegg vil gjøre strømnettet dyrere enn med dagens nettleieordning. Fremskrittspartiet deler denne oppfatningen. Å vurdere en effektiv organisering av selskapene er det beste bidraget til å holde kostnadene nede. Flere ville hatt en likere nettleie ved at vi fikk færre selskaper som ville hatt flere kunder. Det har blitt noe færre nettselskaper de senere årene, vi har vel kommet ned i rundt 115 stykker. Men det er enda litt å gå på. Hvis vi sammenlikner oss med Storbritannia, som har 60 millioner innbyggere, har de seks nettselskaper. Klarer vi å endre strukturen på nettselskapene og forskjellene i nettleien fremdeles er et problem, skal jeg være den første til å løfte problemstillingen.
Aase Simonsen (Høyre), 2021-05-11:
Oljeindustrien i Norge har vært en solskinnshistorie for velferdsutviklingen i Norge, og når vi i dag gjennom denne debatten markerer akkurat det, skal vi også sende en takknemlig tanke til alle dem som gjorde nybrottsarbeid i sin tid, og til alle dem som har sine arbeidsplasser i næringen også i dag. Oljen har gjort oss til et av verdens rikeste land, og vi kan stolt se tilbake på 50 år med en forvaltning som har kommet hele landet til gode. Det er altså 50 år siden Stortinget vedtok de ti oljebud, som de ble kalt – ti oljebud som egentlig var prinsipper for eierskap til naturressursene som skulle tas opp, prinsipper som sa noe om viktigheten av å ta hensyn til eksisterende næringsvirksomhet og hensyn til natur og miljø, og prinsipper som ivaretok eierskapet på vegne av det norske folk. Det er slike prinsipper som har bidratt til at vi har en oljevirksomhet som er verdensledende innenfor flere områder, og som også gjør at Norge i dag er blitt et av verdens beste land å bo i. Etter 50 år er det fremdeles oljeindustrien som er landets viktigste inntektskilde, og Høyre mener at det vil den også være i mange år framover. Petroleumsnæringen er en del av løsningen for Norge i arbeidet med omstilling til et lavutslippssamfunn. Oljenæringen utvikler stadig ny teknologi, og vi ser at bransjen bidrar til grønne løsninger. Vi trenger den i det videre arbeidet med omstilling, som både Norge og resten av verden skal gjennom. Det å snakke om en sluttdato for oljenæringen er uaktuelt for oss. Det vil kun medføre at den innovasjonen og den motoren som driver norsk næringsliv, bremser opp. For Høyre er det viktig å stoppe utslippene, men ikke utviklingen av velferden vår. Det var kloke og gode prinsipper som ble vedtatt i 1971, og hvorvidt de samme prinsippene skal legges til grunn for andre næringer som er basert på våre naturressurser, blir en viktig debatt. I Høyre er vi opptatt av at vi skal forvalte naturressursene våre, ikke forsømme dem, både når det gjelder skog og landbruk, fisk, mineraler, havet og naturen. Det er forvaltningsansvaret, det å overlate jorden i bedre stand til neste generasjon, som er grunnsteinen i Høyres klima- og miljøpolitikk. Dette fordrer at forvaltningen er bærekraftig, ikke bare med tanke på naturen, men også med tanke på å ta vare på velferden og arbeidsplassene og skape muligheter for dem som kommer etter oss.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2021-05-11:
Komiteen har etter godt saksordførarskap og godt arbeid samla seg om ei innstilling der det ikkje kjem forslag frå komiteen til behandling, men der ein seier at ein skal gje uttrykk for nokre av våre meiningar i debatten. Så eg tenkte eg skulle melde meg på og dra i alle fall nokre perspektiv frå Kristeleg Folkeparti, men i og med at fleire av dei føregåande har valt kloke tilnærmingar til både korleis ein skal halde seg til kloke avgjerder teke før oss, og kva relevans dei har i dag, så lat meg heller vere litt kort. Dei ti oljeboda som Dokument 8-forslaget legg opp til å markere, gjev som all anna historie eit grunnlag for å kunne lære, så ein nokre gonger kan stoppe opp og sjå dei perspektiva og linene som blir drege frå dei – anten det handlar om nasjonal kontroll, eller det handlar om å sørgje for at ein har ei klimamessig og økonomisk innramming rundt den oljepolitikken som blir ført i landet vårt. I det perspektivet meiner eg vi òg må hugse på at Noreg har vore ein leiande nasjon som det blir sett til i oljepolitikken, og at dei ti oljeboda òg er ein del av den historiske lina. Kanskje det mest talande og enkle eksemplet for å kunne sjå det, er at ein på soklar som ligg tett opp til Noreg, framleis byggjer ut oljefelt med massiv bruk av fakling – ein måte å utvinne olje på som Noreg for lenge sidan sa ikkje er den måten vi ønskjer å gjere det på, fordi dei ressursane som ligg der, må vi forvalte på ein måte som er til beste for både klimaet og dei som skal ha dei inntektene. Vidare meiner eg at her er det nokre lærdomar vi òg må ta inn i den konteksten vi står i. Seinare i dag skal vi debattere fleire spennande representantforslag, m.a. forslag der det kjem fram påstandar frå enkelte parti i denne salen om at vi ikkje lenger har nasjonal kontroll med gasseksporten vår. Det er i alle fall eit perspektiv inn i ei markering av at ein har klart å føre ein breitt forankra oljepolitikk. Det er ein tradisjon eg håpar partia kan ta vare på òg når ein behandlar andre representantforslag enn dette.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2021-05-11:
La meg begynne med å føye meg inn i rekkja som takkar saksordføraren og komiteen for eit godt arbeid i denne saka. Det er eit breitt fleirtal som stiller seg bak ein del av dei merknadane som ligg føre i innstillinga, og som eg meiner passande går gjennom ein del av dei påstandane som er sette fram i denne sal over fleire år, og som fortsatt blir sette fram utan at dei blir grunngjevne eller at ein klarar å grunngje korleis dei faktisk heng saman. Det er alvorleg i og for seg, men la meg berre kort gjere greie for korfor Kristeleg Folkeparti står inne i det fleirtalet som er no. Då saka blei behandla i 2018, bad Kristeleg Folkeparti Høgsterett om ei utgreiing, til liks som ein hadde gjort då ein behandla finansbyrået nokre år før. Så ser eg at fleire parti heiv seg på den same moglegheita, og no har vi for fyrste gong òg fått ei utgreiing frå Høgsterett om praksisen denne sal har hatt i denne type saker. Som den ansvarlege statsråden i Samferdselsdepartementet sa, er det sjeldan ein får ein samrøystes Høgsterett til å seie at departementet har gjort ein god jobb, men det blei konklusjonen då vi spurde om den utgreiinga. Det er eit breitt fleirtal i Stortinget som har slutta seg til tredje energimarknadspakke. Det er eit breitt fleirtal i denne sal som har ønskt å byggje vidare på det samarbeidet vi har hatt med våre naboland – ikkje over berre år, men over mange tiår – om utveksling av straum for å sikre vår felles industri og for å sikre at vi klarar å gå gjennom det grøne skiftet vi er nøydde til å gjere. Det må vi gjere vidare. Vi har hatt tre år med debattar med påstandar som ikkje synest grunngjevne, og med ganske så kreative resonnement. Vi har på den eine sida fått høyre at Stortinget har sagt frå seg ansvar og moglegheit til å påverke utanlandskablar, samtidig som dei same partia som har kome med dei påstandane, har fremja forslag etter forslag i denne sal om behandling av nettopp dei same prosjekta og dei same kablane. Tida er kanskje komen no til å løfte blikket og sjå framover. Vi skal gjennom ei grøn omstilling. Noreg er ein del av den omstillinga og skal vere eit førande land på den måten vi har vore når vi samarbeider med våre naboland gjennom det nordiske samarbeidet. No er vi del av eit godt samarbeid, som sørgjer for at vi kan utnytte våre ressursar på ein god måte, i tråd med det denne salen ønskjer, og som òg gjer til at vi bidrar til våre naboland. Det bør vi gjere i tida framover òg.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2021-05-11:
Eg vil takke saksordføraren og komiteen. Vi har fått ei god innstilling som eg trur viser eit felles engasjement for å sørgje for at nokon av dei dyraste nettleigene i landet kan takast noko ned. Det er fullt forståeleg. Folk reagerer fordi ein ikkje kan velje seg vekk frå ein nettleverandør. Har ein dyr nettleige, fører det til at ein får høgare utgifter. Det kjennest urettvist når ein ser over til andre nettselskap som er kopla på det same nettet, men der naboane betaler vesentleg mindre. I den komitéinnstillinga som ligg føre no, er det nokre ting som eg tenkjer det er greitt å nemne. For det første: Det er brei einigheit om målet. Det viste seg også då eit samla storting stemte for den prosessen, som det fleire gonger er blitt vist til, der ein hadde eit forslag på høyring om korleis ein kan få eit system som sørgjer for at vi får noko likare nettleige og varetek insentiva til effektiv drift. Der har det kome inn ganske mange høyringsinnspel som grovt sett kan delast inn i tre. Det var nokon som tok til orde for ei veldig offensiv og stor utjamning, andre åtvara mot det, og RME, Reguleringsmyndigheita for energi, og NVE konkluderte med at dersom ein ønskte ein type utjamning, burde ein gjere det på ein moderat måte, noko begge dei to partane viste til som det nest beste. I innstillinga har det òg kome fram nokre andre tiltak som ein ber om at skal vurderast vidare, bl.a. at ein skal sjå på innmatingstariffen, slik at han ikkje blir liggjande igjen i det lokale nettet. Det lagar nokre skeivskapar for område som har stor produksjon og ei høvesvis høgare nettleige. Det er ei problemstilling som eg håpar statsråden ser og er villig til å følgje opp, sjølv om eg òg anerkjenner at det sannsynlegvis finst nokre motargument på den andre sida. I tillegg til det ser ein òg på den såkalla K-faktoren. Det er noko som fleirtalet i komiteen kommenterer i sine merknader. Avslutningsvis vil eg minne om at det ikkje er så lenge sidan vi i denne salen behandla statsbudsjettet. Den løyvinga som no er komen på plass, har ei betre innretning enn tidlegare utjamningsordningar, og då dette var til behandling i denne salen, var det berre eitt parti som føreslo eit anna nivå enn det regjeringa la opp til. Alle andre parti, når dei måtte prioritere gode tiltak opp mot kvarandre, sa at regjeringa hadde landa på ei fornuftig løysing. Då er det litt rart at ein veldig kort tid etterpå fremjar forslag som tek opp igjen breidda av den politikken. For Kristeleg Folkeparti sin del har vi eit stort engasjement for å få likare nettleige i landet. Det handlar om like konkurransevilkår i heile landet, og det handlar om ein politikk som tek heile landet i bruk. Vi meiner den løyvinga som kom på plass i årets statsbudsjett, er eit steg i rett retning, og det vil vi fortsetje med.
Seher Aydar (Rødt), 2021-05-11:
Prinsippene for forvaltningen av den norske oljen ble bygd på lærdommen fra vannkraften og forankret i de ti oljebud, som Stortinget behandlet for 50 år siden. Budene handler om å sikre at forvaltningen av norske naturressurser styres demokratisk, kommer befolkningen til gode, tar hensyn til natur og miljø og til eksisterende næringsvirksomhet. Den norske oljenæringens betydning for utviklingen av det moderne Norge er enorm – med verdier, arbeidsplasser, inntekter og avkastning. Vi har sikret at overskuddet har kommet fellesskapet til gode i stedet for å havne i lommene på utenlandske kapitalister, slik Fremskrittspartiet tok til orde for. Dessverre har stortingsflertallet forlatt flere av budene. Skiftende regjeringer har gjort Statoil delprivatisert og om til Equinor. Vi burde heller hatt et statlig industrilokomotiv for å sikre en rettferdig omstilling og utvikle en bærekraftig næringsvirksomhet. Vi er glade for at en samlet komité stiller seg bak Rødts oppfatning av viktigheten av prinsippene i de ti oljebud. Da er det bare synd at industri- og næringspolitikken ikke behandles i tråd med disse. Rødt kjemper for at vi må ta mye større lærdom av de prinsippene som ble satt i de ti oljebud – i forvaltningen av både industri, kraft, mineraler, fiskeri, jord, skog og annen næring. Det er også synd at komiteen ikke går inn for å vedta Rødts forslag, men begrenser Stortingets markering av de ti oljebud til den konkrete debatten her, i skyggen av revidert nasjonalbudsjett. Da ser jeg mer optimistisk på at statsråden i sitt svarbrev gir sin støtte til å markere de ti oljebud på den måten Rødt har foreslått, hvis Stortinget ønsker det. Det håper vi fortsatt Stortinget kan støtte, slik vi tidligere har valgt å prioritere viktige historiske begivenheter. Vel så viktig som fortiden er det at vi har med disse prinsippene når vi tar stilling til hvordan vi forvalter ressursene våre i framtiden. Vi peker ofte på våre rike naturressurser for å forklare det som er bra med Norge, men selv om det er rett, er det først og fremst forvaltningen av disse som har skilt Norge fra andre land. Det kan ikke gå i glemmeboka. Det er derfor Rødt foreslår at 50-årsjubileet for de ti oljebud markeres i Stortinget med en synlig plakett e.l. som får fram budenes innhold, og at disse prinsippene og deres aktualitet løftes fram. Jeg tar med det opp Rødts forslag.
Seher Aydar (Rødt), 2021-05-11:
Vi snakket tidligere i dag om at det ikke var oljen alene, men prinsippene som lå til grunn for forvaltningen av olje, som lot rikdommen fra oljen komme fellesskapet til gode. Slik er det også med vannkraften. Faktisk bygger forvaltningen av oljen i stor grad på lærdommene fra vannkraften. Ved å ta nasjonal kontroll over kraften sikret vi at den ble foredlet i Norge, istedenfor å bli eksportert som råvare. Det har gitt arbeidsplasser, verdiskaping og eksportinntekter i milliardklassen. Vi har fått levedyktige lokalsamfunn langs hele kysten og verdens reneste metallindustri. Aluminium produsert i Norge har bare rundt en femtedel av utslippene sammenlignet med gjennomsnittet internasjonalt. Det er nettopp dette som settes i spill ved å overlate kontrollen over det norske energisystemet til ACER, samtidig som det bygges stadig nye utenlandskabler. Jo mer integrert Norge blir i det europeiske strømmarkedet, jo mer vil våre strømpriser minne om de europeiske. Resultatet blir ikke bare dyrere strøm for folk flest, men at et av de viktigste konkurransefortrinnene forvitrer og med det setter hele den kraftforedlende industrien i fare. Det vi trenger, er i stedet forutsigbare kraftpriser, og vi trenger muligheten til å regulere norske strømpriser om de blir så høye at folk må velge mellom mat på bordet og varme i huset, som vi har sett i januar i år og vinteren 2019. Det betyr at vi trenger nasjonal selvråderett. Når vi blir med i en energiunion der stadig mer av politikken avgjøres overnasjonalt, er det nettopp denne nasjonale selvråderetten vi mister. Derfor har Nei til EU tatt ACER-saken til rettsvesenet, for å finne ut om maktoverdragelsen er så dramatisk at tilslutningen skulle vært gjort etter Grunnloven § 115, med tre fjerdedels flertall. Den 1. mars fikk Nei til EU medhold i at saken kan prøves for domstolene. Det betyr at det foreløpig er uklart hvorvidt Norges tilslutning til ACER overhodet er konstitusjonelt gyldig. Norsk tilslutning til ACER har allerede skapt mye frykt i industrimiljøer over hele landet, og store deler av fagbevegelsen er imot. At det nå i tillegg er uavklart om vedtaket overhodet er gyldig, gjør at Rødt mener at vi umiddelbart bør stanse videre tilpasning til ACER.
Seher Aydar (Rødt), 2021-05-11:
Det har blitt snakket litt om priser her. Både ACER og stadig flere utenlandskabler vil føre til mer utveksling av strøm på tvers av land i EU. En nødvendig konsekvens av dette vil være at prisnivået harmoniseres på tvers av land. Dette er jo også et av hovedformålene med ACER, og da lurer jeg på: Kan statsråden betrygge dem som jobber i industrien og garantere at deres konkurransefortrinn vil ligge fast? Og hvordan kan hun i så fall garantere det når vi ikke vet hvordan f.eks. EU vil endre sitt regelverk eller sine beslutninger?
Seher Aydar (Rødt), 2021-05-11:
Store deler av fagbevegelsen er altså imot ACER. Nå er strømprisene et konkurransefortrinn for norsk industri. Betyr det at statsråden garanterer at sånn skal det også være framover – altså at prisene skal ligge like lavt som de gjør nå?
Tina Bru (Høyre), 2021-05-11:
Jeg er enig med forslagsstiller i at de ti oljebudene reflekterer hvordan vi har sikret at forvaltningen av norske naturressurser styres demokratisk, sikrer høy verdiskaping, kommer befolkningen til gode og tar hensyn til eksisterende næringsvirksomhet, natur, miljø og sikkerhet. Jeg mener at den langsiktige forvaltningstradisjonen som ligger til grunn for de ti oljebudene, også bør rettlede oss som er politikere i dag, også når vi skal forvalte våre naturressurser fremover. Derfor har jeg lyst til å si at jeg ser med bekymring på at flere partier på Stortinget nå vil skrote den forvaltningstradisjonen som reflekteres i disse budene. Jeg ønsker å legge til rette for fortsatt å videreutvikle petroleumsnæringen de neste tiårene. Så lenge verden har behov for olje og gass, mener jeg at vi skal bidra til å dekke det behovet, og vi skal gjøre det på en måte som i høyest grad viderefører tilnærmingen som ble lagt til grunn av Stortinget i 1971. Kravene om sluttdato og politisk styrt avvikling er klare brudd på denne stolte forvaltningstradisjonen som har tjent landet så godt de siste 50 årene. Til slutt har jeg lyst til å trekke frem det tredje bud, at det med basis i petroleum skal utvikles ny næringsvirksomhet. Det er særs relevant i tiden vi står i, og noe som i aller høyeste grad foregår rundt omkring i hele landet vårt i dag, eksempelvis gjennom havvind, hydrogen og CCS. Dette er svært viktig for å sikre at dagens ungdom ønsker å videreføre det vi har bygget gjennom de siste 50 årene, f.eks. ved at de fortsetter å utdanne seg for å opprettholde den unike kompetansen vi har bygget til ivaretakelse og forvaltning av naturressurser. Hvis det er slik at Stortinget ønsker å markere suksessen norsk petroleumspolitikk på så mange måter er og har vært for landet, enten på den måten komiteen foreslår gjennom denne debatten i dag, eller på den måten representanten fra Rødt foreslår, har det min støtte, men jeg vil også minne om at selv om det er fint å feire historien til oljen, er den på ingen måte slutt. Det blir rikelig anledning til nye markeringer også etter de neste 50 år, tror jeg.