trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bent Hegna (Arbeiderpartiet), 2000-06-14:
Stortinget behandlet i fjor St.prp. nr. 52 for 1998-99, som avsluttet en nær sagt årelang diskusjon for å få avklart den kraftkrevende industriens kraftvilkår. Gjennom flere år var det stor utålmodighet for å få avklart disse forholdene. Da Stortinget omsider fikk et forslag fra Bondevik-regjeringen, var komiteen noe i tvil om hvorvidt dette var holdbart i forhold til EØS-avtalens regler. Komiteen fikk brev fra daværende statsråd Anne Enger Lahnstein med forsikringer om at forslaget var holdbart i forhold til avtaleverket. I tillegg til brevet uttalte statsråden også i debatten at hun ikke var i tvil om at det opplegg regjeringen gikk inn for, var «innenfor EØS-avtalen». Statsråden gjentok det samme i et senere innlegg. Innenfor denne rammen behandlet komiteen saken og gjorde enkelte endringer for å lette overgangen til et nytt kraftprisregime som var noe enklere for bedriftene. De endringene komiteen gjorde, er så langt heller ikke blitt kommentert fra ESA. Saken vi nå behandler, St.prp. nr. 78 for 1999-2000, går på at ESA har innsigelser mot at avtaler inngått på et tidligere tidspunkt til en svært lav pris, avsluttes og legges inn i det nye systemet, og gir en lavere pris for den nye avtaleperioden enn markedspris. For å møte dette foreslår departementet enkelte endringer, bl.a. å la de eksisterende kontraktene løpe tiden ut før nye trer i kraft. Dette er av marginal betydning for bedriftene, og det er kun SV i komiteen som er av den mening at saken bør utsettes på grunn av at vi har hatt liten tid til behandlingen. For ikke å gjøre usikkerheten større enn nødvendig for bedriftene, og siden komiteen mener at det kun er en marginal endring, vil komiteens flertall anbefale forslaget. Det er også et poeng for komiteen å unngå at ESA går til en formell sak om dette. Vi har oppfattet at det er delte meninger i industrien om konsekvensene av nye, lange runder, hvor tiden går og usikkerheten fortsetter. Konklusjonen i komiteen er at saken er av relativt liten betydning. Derfor vil vi ikke spre ny usikkerhet om dette og vil anbefale forslaget fra Regjeringen. Det har også i denne runden blitt stilt nye spørsmål om leieavtalene mellom Tyssefaldene og Statkraft. Komiteen er av den oppfatning at disse avtalene skal inngås på like vilkår som de andre avtalene, og komiteen har fått forsikringer fra statsråden om at saken følges nøye. Det er en stor sak for bedriftene i Odda, en stor sak for lokalsamfunnet. Mye står på spill, og en avklaring er nødvendig. Til slutt vil jeg også understreke at når det gjelder Vestnorsk Industristadmuseum, skal det innbetales 10 mill. kr på et fond fra 2001. Dette var også forutsetningen da Stortinget behandlet årets budsjett. Det må stå fast, selv om tidspunktet for inngåelse av leieavtalene utsettes noe.
Bent Hegna (Arbeiderpartiet), 2000-06-14:
Jeg må først få rette opp noe som må være en åpenbar misforståelse fra SV. Langeland hevdet at Hegna var et gammelt medlem av Norsk Kjemisk. Det må være en åpenbar misforståelse. Representanten Hegna er et relativt ungt medlem av Norsk Kjemisk. Men til spørsmålet om EØS-avtalen, siden SV drar den fram. Jeg skal ikke legge opp til noen debatt om EØS, men i valget mellom en EØS-avtale og tidligere tiders usikkerhet omkring spørsmål rundt subsidier og straff, er det ingen tvil om at både Norsk Kjemisk og industrien velger en EØS-avtale, med de begrensninger den har. Så til det som Langeland tok opp, at ingen har blitt hørt. Forholdet er at iallfall jeg som saksordfører har hatt møte med nesten alle bedriftene som blir berørt. Vi hadde full runde i fjor med høringer med alle bedrifter og mer til. Så det som er komiteens oppfatning, er at å utsette saken for en ny runde, skaper mer usikkerhet enn det saken fortjener.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2000-06-14:
Den saken vi behandler i dag, er i realiteten en justering av det industrikraftregimet som Stortinget behandlet i fjor, men som nå må endres etter at ESA har gjort sine vurderinger av dette regimet. Dette har representanten Hegna allerede vært inne på. Jeg vil imidlertid minne om både advarsler og forslag fra Fremskrittspartiet og Høyre da saken ble behandlet i fjor, for nettopp å unngå den situasjonen vi nå har kommet opp i. Vi foreslo den gang å tilbakesende industrikraftproposisjonen til regjeringen for å få forhåndsklarert med ESA prinsippene for tildeling av kraftkontrakter, og så komme tilbake til Stortinget i løpet av høsten 1999. Dette ble imidlertid nedstemt. De endringer som nå er foretatt, og som er i tråd med ESAs vurderinger, er ikke store, men de kan i en overgangsfase virke noe brutale for enkelte. Over tid vil dette imidlertid jevne seg ut. Jeg er tilfreds med at et stort flertall i komiteen står bak innstillingen, og at komiteen har handlet raskt, slik at vi kan få rettet opp det vedtaket som er gjort, og få på plass et nytt regime snarest. Vi har imidlertid registrert en viss uenighet mellom Statkraft og Tyssefaldene om enkelte forhold når det gjelder fortolkningen av våre tidligere vedtak, og at departementet vil ta stilling til disse tvistepunktene. Komiteens flertall sier i innstillingen at de vil følge saken nøye. Jeg vil på bakgrunn av dette utfordre statsråden på om departementet har gjort sine vurderinger og tatt stilling til disse tvistepunktene, om han kan gi oss en orientering om utviklingen i saken, eller om han eventuelt kan si noe om tidsperspektivet for å få løst denne tvistesaken.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2000-06-14:
For ett år siden behandlet Stortinget St.prp. nr 52 for 1998-99, Om Statkrafts industrikontrakter og leieavtaler. Da gikk Stortinget inn for hovedtrekkene i forslaget fra sentrumsregjeringen. Stortinget var opptatt av at industrikraftregimet skulle ligge innenfor rammene av EØS-avtalen, som også representanten Hegna – sakens ordfører – var inne på. Forslaget fra sentrumsregjeringen var et akseptabelt tilbud til industrien og i utgangspunktet et avbalansert regime i forhold til slik vi så at EØS-reglene skulle fortolkes. Så fikk man altså reaksjonen fra ESA. Forslaget til endringer i industrikraftregimet som nå er presentert for Stortinget, fører i utgangspunktet til en dårligere løsning for flere av bedriftene. Dette er ikke en ønsket situasjon. Forslaget om å oppheve vilkåret om terminering fører til at man tar ESAs innvendinger til etterretning. Men det fører også til en vanskeligere overgang for noen av bedriftene som i dag har andre vilkår. Fra Kristelig Folkepartis side er vi ikke enige i at dette er en marginal endring, som representanten Hegna indikerte. Derfor mente da også Kristelig Folkeparti i utgangspunktet at det burde vært mulig å bruke noe mer tid på denne saken og eventuelt gå noen ekstra runder for å få til en mer tilfredsstillende løsning. Gjennom spørsmål til statsråden har vi imidlertid fått avklart at dette ville være meget problematisk. Da ville prisene trolig måtte økes for berørte bedrifter. Dette gjør at vi fra Kristelig Folkepartis side likevel vil støtte forslaget slik det er lagt fram, og vi har sluttet oss til flertallet i denne saken. Når det gjelder leieavtalene for Tyssefaldene, har flertallet vist til innstillingen om industrikraftregimet og til budsjettinnstillingen for i år. Kristelig Folkeparti har også merket seg at departementet har mottatt brev fra Statkraft og AS Tyssefaldene om forhold det er uenighet om. Vi forventer, i tråd med innstillingen, at departementet tar stilling til tvistepunktene. Her må det skjæres gjennom. Da dette spørsmålet sist var oppe i Stortinget i forbindelse med behandlingen av St.prp. nr. 52, var en av forutsetningene for etableringen av leieavtalene at det ikke skulle være forskjell på å leie og å eie, og at dette i og for seg gikk ut på ett. Leieavtaler er meningsløse dersom de ikke skal medføre forbedrede ordninger og vilkår i forhold til det som ville vært tilfellet ved rene kommersielle eller markedsbaserte løsninger. I Kristelig Folkeparti forutsetter vi derfor at statsråden i den videre behandlingen av saken følger opp Stortingets intensjoner – og de er altså bedre betingelser, betingelser som kan tilsvare eierskap. Jeg forventer at statsråden i sitt innlegg i dag kan bekrefte at han vil sørge for at Stortingets intensjoner blir ivaretatt. Fra Stortingets side vil vi, som vi har sagt i innstillingen, følge saken nøye.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2000-06-14:
Stortinget har fått to ulike svar fra statsråden. Hun har talt med to tunger i dette spørsmålet. Hun sa i sitt siste svar at hun ikke mente at det var nødvendig med en endring av forurensningsloven. Da gjenstår det likevel et skriftlig dokument, brevet som Stortinget har mottatt fra statsråden av 6. juni 2000. I det brevet står det: «Vurderingen av om vilkårene for omgjøring etter forurensningslovens bestemmelser er oppfylt skal nå foretas gjennom en ordinær saksbehandlingsprosedyre. Noen avgjørelse i saken kan derfor ikke ventes før utpå høsten.» Jeg må spørre statsråden om hun herved har trukket tilbake det som står i brevet av 6. juni, og at det ikke lenger har den gyldighet som et slikt brev pleier å ha, at det derved kun er teksten i St.meld. nr. 33 som står, og at de to brev hun har sendt til Stortinget, og den tekst som berører den ordinære saksbehandlingsprosedyre, dermed er trukket tilbake. Også det vil være oppsiktsvekkende.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2000-06-14:
Ja, etter en lengre debatt kan jeg som saksordfører kun konstatere at den uklarhet som har rådet fra før debatten startet, er der fremdeles etter de innlegg som har vært fra statsrådens side. Og jeg konstaterer at følgende fremdeles står ved lag: Vurderingen av om vilkårene for omgjøring etter forurensningslovens bestemmelser er oppfylt, skal foretas gjennom en ordinær saksbehandlingsprosedyre. Jeg konstaterer også at vi ikke vil få noe svar på dette spørsmålet før utpå høsten, i strid med det vedtak som ble fattet.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2000-06-14:
Kan du føye til min stemme for? Jeg fikk ikke stemt.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-06-14:
Det er riktig som flere talere har vært inne på, at det var mye diskusjon da vi behandlet St.prp. nr. 52 for 1998-99. Det var mange reaksjoner fra industrien, som mente at prisen var for høy, og det var også en usikkerhet knyttet til om kontraktene var robuste nok i forhold til konkurransemyndigheten ESA. I likhet med hva Fremskrittspartiet har understreket i denne debatten, ønsket Høyre primært å sende St.prp. nr. 52 tilbake, nettopp fordi vi den gang var klar over at det var usikkert om kontraktene var robuste nok i forhold til våre forpliktelser i henhold til EØS-avtalen. Det fikk vi ikke gjennomslag for. Men på bakgrunn av de forsikringer som ble gitt om at dette skulle holde, gav Høyre sin subsidiære støtte til de forslagene som lå i St.prp. nr. 52. I ettertid har det vist seg at de ikke var robuste nok, og man må nå foreta en justering. Vi mener også at det er viktig å begrense usikkerheten, og at det understreker behovet for en rask behandling. Hadde denne saken blitt utsatt, ville det skapt et inntrykk av at her var det grunnlag for en omkamp, noe vi vet at det ikke er i henhold til de betingelsene vi må holde oss innenfor. Jeg skal ikke gjenta det som nå er sagt om Tyssefaldene og den diskusjonen og uenigheten som har vært i den forbindelse, men understreke at fra Høyres side ønsket vi primært å gå for et eiealternativ, med andre ord at det skulle være mulig å kjøpe kraftverkene tilbake. Den gang ble det understreket meget sterkt at forskjellen på å eie og å leie var svært marginal. I den tolkningen som Statkraft legger til grunn, er det ikke noen marginal forskjell på leie- og eiealternativet. Da vil det heller være en marginal forskjell på en ordinær kraftkontrakt og leiealternativet. Jeg slutter meg i hvert fall til det som er sagt – at det må være operasjonelle rettigheter for leietaker, og det må gjelde både effekt og kraftproduksjon, slik at Stortingets intensjoner blir fulgt opp.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-06-14:
Jeg trodde først det var et behov for omkamp som nå drev sentrumspartiene og SV til denne debatten og de varslede forslag i gasskraftsaken, men jeg synes dette begynner å minne om en dårlig reprise. Jeg tør minne om at den diskusjonen som nå trekkes opp, har vært ført i Stortinget i ett år. Jeg tror ikke at den debatten som nå trekkes opp, kommer til å bringe partiene noe særlig nærmere hverandre. Jeg registrerer at Frafjord Johnson etterlyser argumenter. Min erfaring fra den debatten vi førte i Stortinget i nesten et helt år, er at argumenter og fakta prellet av som vann på gåsa på gasskraftmotstanderne. La meg ellers si at jeg oppfatter dette forslaget som totalt meningsløst. Jeg kan ikke se ett eneste argument for at det skal gjennomføres en slik undersøkelse. Man kan nærmest mistenke gasskraftmotstanderne for ikke å ha satt seg inn i Kyotoprotokollen, for situasjonen er jo at når Kyotoprotokollen trer i kraft, settes det et tak for de totale CO2-utslippene. Da vil det være av liten interesse om utslippene går opp ved bygging av gasskraftverk i Norge, fordi de må kompenseres med reduserende tiltak andre steder. Det har derfor ingen verdi overhodet å gjennomføre en slik undersøkelse som sentrumspartiene og SV her ønsker. Skulle man ha hatt en undersøkelse, måtte det ha vært for de ganske få årene fra gasskraftverket er bygd og i drift, frem til Kyotoavtalen trer i kraft. Det var det diskusjonen i Stortinget stod om fra mai 1999 til februar-mars 2000. Det vi diskuterte, var hva som ville skje etterpå. Da er det satt et tak, og økte utslipp et sted, må reduseres med kompenserende tiltak et annet sted. Jeg vil nesten si at man her kan mistenke representanter for flere partier for ikke å ha satt seg helt inn i hva Kyotoprotokollen faktisk innebærer. Når det er sagt, vil jeg gi ros til statsråden for en ryddig og overbevisende håndtering av saken så langt. Stortinget har slått fast at det skal kunne bygges gasskraftverk i Norge på like vilkår som i andre europeiske land. Departementet har konkludert med at det ikke er behov for endring av forurensningsloven. Det tar vi til etterretning. Det synes vi er meget positivt, og vi ser frem til den videre fremdriften i denne saken.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-06-14:
Først til en åpenbar misforståelse når representanten Hagen sier at Høyre sørget for regjeringsskifte. Representanten Hagen vet også at det er feil. Situasjonen var at statsminister Bondevik valgte å gå av. La meg ellers si at den avklaringen som nå har kommet, viste seg nok helt nødvendig gjennom den debatten som nå utspant seg. Nå er det avklart og slått fast fra statsrådens side at det ikke er nødvendig å endre forurensningsloven for å gjennomføre Stortingets vedtak. Det er også hva som står i stortingsmeldingen, og la meg understreke: Det er også hva Høyre legger til grunn. Så når statsråden fra Stortingets talerstol har bekreftet at det ikke er nødvendig å endre forurensningsloven for å gjennomføre Stortingets vedtak om at det ikke skal stilles strengere krav til gasskraftverk i Norge enn det som er vanlig innenfor EØS-området, tar vi det til etterretning, og vi ser frem til en videre fremdrift i denne saken.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-06-14:
La meg bare helt på tampen av debatten gi uttrykk for at jeg synes man nå koker suppe på en spiker. Det ble slått fast fra et flertall i Stortinget at Regjeringen måtte komme tilbake til Stortinget innen 1. juni dersom det var behov for å endre forurensningsloven. Regjeringen har kommet tilbake og slått fast at det ikke er nødvendig. La meg så understreke et annet viktig poeng i den debatten vi hadde frem til 9. mars, og det er at det er Regjeringens ansvar å sikre en forsvarlig saksbehandling. Det er et poeng Høyre fortsatt står ved, og det er derfor vi også mener at Regjeringen, departementet og statsråden har lagt opp til en ryddig og forsvarlig saksbehandling. Men det som er klart etter denne debatten, er at det ikke er nødvendig å endre forurensningsloven for å gjennomføre Stortingets vedtak slik det ble fattet 9. mars.
John Dale (Senterpartiet), 2000-06-14:
Eg tek ordet til ein kort merknad i denne saka. Konklusjonen går som kjent ut på at Dokument nr. 8:56 vert avvist. Til grunn for dette ligg eit brev frå departementet, der det etter mi oppfatning vert argumentert godt for at det ikkje er grunnlag for å skifta ut dei medlemene i Statoil sitt styre som er valde av generalforsamlinga. Regjeringa opplyser at ho vil gjennomføra ei nærare vurdering av om det vil vera føremålstenleg å innføra retningsliner for tilsetjing av personar i leiinga i heileigde selskap. Dette siste momentet fangar langt på veg opp innhaldet i forslag nr. 2, frå Framstegspartiet, slik at forslaget med fordel kan trekkjast. Men så les eg merknadene frå representantane Korsberg og Vaksdal og legg då merke til at Framstegspartiet si grunngjeving for å skifta ut Statoil sitt styre er noko uklar. Representantane viser til den manglande kompetansen både noverande og tidlegare styre la for dagen i spørsmål om løn og fallskjermar til leiarar i selskapet. Det tidlegare styret vart skifta ut, men når også det nye styret turar fram med sine etterløns- og pensjonsavtalar, upåverka av den håplause signaleffekten, så bør også det nye styret gå. Det høyrest logisk ut. Heldigvis er minnet ikkje så kort som me ofte innbiller oss, og i alle fall noko betre enn sitt rykte. Eg hugsar godt då det gamle styret gjekk og det nye kom. Skiftet hadde ingenting å gjera med Statoil sine leiarløner. Dei store pengeoverskridingane i Nordsjøen aktualiserte friske krefter i styret og ivaretok eit behov for å markera ansvar for ei lite heldig utvikling. Sentrumsregjeringa stod for ommøbleringa, godt støtta av Stortinget. Den gongen vart det reist spørsmål om styret var kompetent nok. I dag finst det ingen grunn til å påstå at Statoil sitt styre ikkje har kompetanse til å driva selskapet framover. Det synest å liggja ein slik påstand i forslag nr. 1, frå Framstegspartiet. Sjølvsagt er det altfor tidleg å fella nokon dom over det nye styret. På den andre sida er det eit faktum at styret har fått kritikk for sin leiarlønspolitikk. Det er ei sak for seg, og som ikkje utan vidare påverkar den jobben styret er sett til å utføra for Statoil og den norske staten. Og i lys av den allmenne reaksjonen uforståelege leiarløner og fallskjermar har vekt i det norske folket, har no statsråden meldt til komiteen – og eg viser igjen til brev av 30. mai i år – at visse tiltak er i gang. Eg synest det er viktig å fokusera på leiarløner og den signaleffekten dei har. I dag har Stortinget drøfta utjamningsmeldinga, og det er klart at det her finst ein samanheng. Men det er skilnad på å barbera seg og å skjera av seg haka, som det populært heiter. Etter mi oppfatning har statsråden handla fornuftig i denne saka, og han er stadig langt unna den situasjonen sentrumsregjeringa var i, og som førte til det oppsiktsvekkjande skiftet av styret i Statoil. Skulle utviklinga igjen aktualisera spørsmålet om kompetanse, må me håpa at den til kvar tid sitjande statsråd har evne til å handla effektivt, og at handlingane er tilpassa dei problema det er snakk om å løysa.
John Dale (Senterpartiet), 2000-06-14:
For ei tid sidan fann det i Stortinget stad ein opprivande diskusjon om bygging av gasskraftverk i Noreg, og striden munna ut i regjeringskrise. Stortingsfleirtalet køyrde fram eitt hovudargument, og det var at norske gasskraftverk ville redusera europeiske CO2-utslepp, slik at gasskraft og god miljøpolitikk ville verta ei side av same sak. Det var ein harmonimodell som vart lagt til grunn. Men stod argumentet støtt? Kunne det med rette hevdast at norske gasskraftverk ville føra til reduksjon av totalutsleppa av klimagassar? At me gasskraftmotstandarar svara nei på spørsmåla, overraskar ingen. At stortingsfleirtalet stod på sitt, er heller ikkje uventa. Det var knytt stor politisk prestisje til spørsmålet, som jo ikkje berre eksisterte som ei sak for seg, men var samtidig kjernen i eit oppgjer om regjeringsmakta i Noreg. På denne bakgrunnen er det sjølvsagt lite realistisk å venta at dei stridande partane så å seia gjennom fornuftig dialog vil kunna gå det omtala kronargumentet nærare etter i saumane. Ein fri og avslappa samtale om temaet synest å vera uoppnåeleg, iallfall i næraste framtid. Representanten Jan Tore Sanners ord nettopp om at me ikkje treng nokon dårleg reprise, illustrerer nettopp det poenget. Det talar for at ei uavhengig gransking er svaret, nett slik mindretalet, Kristeleg Folkeparti, Senterpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Venstre, foreslår. Kravet om uavhengig gransking vert ikkje grunngjeve med bombastiske påstandar om at fleirtalet tok feil. Poenget er at det rår stor tvil på dette punktet. Faglege analysar er ikkje eintydige. SFT viser til at det berre er på heilt spesielle vilkår og på kort sikt at gasskraftverk i Noreg vil kunna gje lægre utslepp av klimagassar i Norden. Føresetnaden er at elforbruket i Norden ikkje aukar, og at produksjonen ved kolkraftverk vert redusert som følgje av produksjonen av norsk gasskraft. NVE meiner at gasskraft konkret må erstatta kolkraft dersom det skal ha innverknad på dei totale utsleppa. I den fagleg-politiske diskusjonen som foregår, vrimlar det av ord som «dersom», «om» og «i tilfelle». Visst kan det vera behov for ein gjennomgang av tilstanden, gjord av folk som ikkje har stått den politiske striden for nær. Det springande punktet er dette: Dersom etablering av gasskraftverk fører med seg store utslepp av klimagassar utan å generera ein tilsvarande reduksjon andre stader, synest det opplagt at forureiningslova må endrast. Eg viser her til det lovavdelinga i Justisdepartementet har uttalt. Så viser det seg at Regjeringa no vil følgja opp stortingsvedtaket, men utan å varsla lovendringar. Dermed sit me att med inntrykket av at Regjeringa ikkje eingong vil vedgå at det finst tvil, at det vert rekna som sikkert at gasskraftverk i Noreg vil føra til at dei totale utsleppa av klimagassane vert reduserte. Det er i tilfelle ein uhyre dristig og samtidig usikker strategi, og ein godbit for historikarar som seinare skal rekonstruera situasjonen. Alternativet til denne politikken er å sikra at det finst eit realistisk grunnlag å byggja vidare på, og difor fortener framlegget frå sentrum og SV full støtte.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-14:
For så vidt er det riktig det som representanten John Dale sa i forhold til EØS-avtalen. Men eg synest det er litt rart at Senterpartiet likevel vel å legga seg flate for ESA i denne saka. Det må eg seia forundrar meg litt. Så til Hegna og for så vidt Arbeidarpartiet og Senterpartiet, som er inne på at SV liksom er dei einaste som peiker på m.a. demokratiproblemet i denne saka. Ja, innanfor dette huset er det slik. Men Hegna, som gammal medlem i Norsk Kjemisk, veit veldig godt kva Norsk Kjemisk har sagt om dette. Dei har nemleg uttalt veldig klart at dei ønskjer ei utsetting av saka. Og det forundrar meg då at arbeidarpartifolk som tidlegare stod på barrikadane for det fagforeininga står for, gløymer det når dei hamnar innanfor veggane her. Det er forunderleg, spør ein meg. Det som er realiteten, er at fleirtalet i Stortinget då dei inngjekk EØS-avtalen, mot Senterpartiet og SV sine røyster, sa at me har full sjølvråderett over det meste, men praksis viser jo noko heilt anna. Fungerande olje- og energiminister på den tida sa til komiteen at ein ikkje måtte røra for mykje ved desse tinga, og at ein ikkje måtte bestemma for mykje over desse tinga her, for då fekk ein ESA på nakken. Eigentleg måtte ein ikkje gjera noko som helst med den saka som Regjeringa la fram, for då ville det bli bråk. Og så blei det bråk likevel. Sjølvråderett og sjølvråderett, fru Blom! Det er ikkje mykje av det i denne saka her. Då blir det noko feigt når alle i komiteen unntatt SV berre seier at dette må me gjera raskt, me skal ikkje utfordra ESA, og me skal ikkje gå inn i ein prosess i forhold til det. Me aksepterer på ein måte at me har mista sjølvråderetten på dette området. Ikkje minst forunderleg er det at Senterpartiet ser ut til å vera på det sporet. For SV er dette først og fremst ei sak om å syta for at det norske demokratiet fungerer når ikkje andre demokrati fungerer. Det er først og fremst ei sak om å syta for at fagforeiningar og grupper som ønskjer å uttala seg om dette, får høve til det. Stortingsfleirtalet seier at det ikkje er nødvendig for fagforeiningane å uttala seg om dette, sjølv om dei ber om det. Stortingsfleirtalet seier altså at alle fagforeiningar og dei som ønskjer å uttala seg om dette, eigentleg ikkje veit kva dei snakkar om. Bakgrunnen for at SV ønskjer å bruka meir tid på denne saka, er at me vil kunna gå inn i materien på ein skikkeleg måte og syta for at dei som ønskjer å uttala seg om saka, får høve til det. Me konstaterer at det forslaget berre vil få SV sine stemmer, men det betyr ikkje at me ikkje tar det opp.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-14:
Eg er lei for at eg beskreiv ein representant som til og med er yngre enn meg sjølv, som gammal. Men poenget var at eg trudde at når ein hadde vore i ei fagforeining og jobba aktivt der, ville ein gjerne prøva å oppfylla ein del av dei ideane som den fagforeininga hadde, og det var det eg sakna. Det som står i utsegna frå Norsk Kjemisk, kan heller ikkje Bent Hegna tvila på; det står nemleg at Norsk Kjemisk ber energi- og miljøkomiteen om å utsetja behandlinga av St.prp. nr. 78. For meg er det ganske klar tale og umogeleg å misforstå, spør du meg. Men Hegna, Arbeidarpartiet og stortingsfleirtalet vel altså å sjå vekk frå dei faglege råda dei får.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-14:
Eg skal prøva å avgrensa Framstegspartiets vonbrot over at ingen andre engasjerer seg i saka. Det er nemleg slik at SV òg har vore veldig opptatt av desse problemstillingane, og me har fleire gonger reist problemstillinga i denne salen og vore frustrerte over at det har vore manglande initiativ frå generalforsamlinga i statlege selskap, anten det gjeld Statoil, Statkraft eller andre, med omsyn til å bruka den styringsretten som ein faktisk har. Eg meiner at Framstegspartiet sin kritikk blir litt hul. For, som representanten Vaksdal sa, det er lite å gjera med dei private, men med staten kan me gjera noko. Ja vel, så i det private kan dei berre halda fram med sine kulturar, det uroar ikkje Framstegspartiet i det heile. Sjølvsagt kan ein gjera noko med dei i det private om ein vil det, men det er ikkje Framstegspartiet sin politikk å gjera det. Det er Framstegspartiet sin politikk å la det flyta fritt og ha minst mogleg skatt og la det vera opsjonar om det hjelper fram marknaden. Då blir det litt hult når ein kjem med ein korrekt kritikk av statleg eigarskap og manglande styring på med omsyn til leiarlønningar, når ein i neste omgang ønskjer å privatisera dette selskapet nettopp for å stimulera ein slik ukultur. Eg trur det er viktig at ein i slike saker som ein hadde i samband med Statoils styre, ikkje berre ber om å kasta styret, men gjer det som ligg under dette forslaget frå Framstegspartiet, nemleg stiller mistillit til den generalforsamlinga som ikkje rydder opp i huset sitt, for det er jo eigenleg det ein bør gjera til sjuande og sist dersom ein meiner det så sterkt som det verkar som. SV vurderer å støtta Framstegspartiets forslag nr. 2, dersom ikkje statsråden er veldig tydeleg på at dette er ei problemstilling som ein nå arbeider seriøst med, f.eks. ut frå den svenske modellen som fleire talarar her har nemnt.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-14:
Eg fann det nødvendig å ta ordet ein gong til i høve til det retoriske poenget om ditt og mitt. Då kan ein jo òg seia at det at Framstegspartiet vil privatisera Statoil, som me alle eig og som er vårt, og som ein vil lysa ut til private, er òg ein slags formynderi frå Framstegspartiet si side, på den same måten som eg tolkar det Hagen sa til meg. Problemet i høve til det som eg sa i mitt innlegg, er at Vaksdal sa det ikkje er mogleg å gjera noko med private selskap. Men Framstegspartiet må jo vera einig i at dersom ein ønskjer å laga eit skattesystem som er meir rettferdig, er det klart ein kan gjera det dersom ein vil, det er berre eit spørsmål om politisk vilje. Men me er klar over at viljen til å gjera noko med ulikskapane i samfunnet og å gjera noko som skaper eit meir rettferdig og likeverdig samfunn, ikkje er til stades i Framstegspartiet. Det er heilt greitt. Men det går altså an å gjera noko, det var poenget. Og då går det ikkje an å seia at me ikkje kan gjera noko med private selskap.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-14:
Er det mogleg for presidenten å splitta opp forslaga, for SV ønskjer å stemma for forslag nr. 2?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-14:
Det er eit alternativt forslag til III, det står i forslaget.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-14:
Det er greit.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-06-14:
Representanten Langeland tok utgangspunkt i de standpunkt som fagforeningene ved de involverte bedriftene har hatt i den saken som vi nå diskuterer, og der er vel hovedproblemstillingen at det valg som Stortinget fattet da denne saken ble behandlet i fjor, var i betydelig avstand fra det fagforeningene ønsket. Og jeg opplever det som nå skjer, først og fremst som et gjentatt uttrykk for det. Forskjellen mellom vedtaket i fjor og det resultatet vi nå får, med den justeringen som skal foretas, er ikke stort. Jeg opplever det slik at den justeringen er til å leve med for de involverte aktørene, at en ikke i sum endrer rammevilkårene vesentlig. Venstre har ingen innsigelser til Regjeringens håndtering av denne saken. Vi tror at alternativet ville vært utsettelser og justeringer som ville vært til ugunst for dem som nå venter på at denne saken skal bli avklart. Jeg vil for øvrig legge til at jeg syns at den runden som nå går med ESA, bekrefter at Regjeringen traff godt da en bygde opp det kraftregimet som vi i fjor ble invitert til å være med og diskutere, og som fikk bred tilslutning i Stortinget. Jeg ser det faktisk slik at bruk av ord som språk, mista sjølråderett og feighet, som Langeland brukte, egner seg svært dårlig i forhold til det som ligger av realiteter i saken. Jeg vil også legge til at det regimet vi nå får, samsvarer veldig godt med det syn Venstre over lang tid har hatt når det gjelder kraftregime og kraftpriser for denne delen av vår industri, og det er tilfredsstillende at dette syn nå har fått bred tilslutning i Stortinget. Avslutningsvis legger jeg til at de synspunkter som er kommet til uttrykk når det gjelder Statkraft og Tyssefaldenes leiekontrakter, deles også av Venstre.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-06-14:
Slik Regjeringen nå håndterer spørsmål knyttet til gasskraftsaken, er det bare mulig å opptre hvis en er seierssikker og opplever at en har fått et slags politisk amnesti av Høyre og Fremskrittspartiet, som gjør at målet er det viktigste. Hvordan en når fram til det, er ikke avgjørende. For her stilles det helt andre krav enn det en normalt må regne med at en statsråd og en regjering blir møtt med. Det ble sagt av Jan Tore Sanner at dette har vi diskutert i ett år. Slik Regjeringen håndterer disse spørsmål, har vi god grunn til å tro at debatten vil fortsette i ytterligere ett år. I forbindelse med gasskraftdebatten var det et sentralt tema om gasskraftutbygging i Norge ville redusere de samlede utslippene i Norden og Europa. Jens Stoltenberg la stor vekt på at ikke en eneste faglig instans angivelig hadde konkludert med at resultatet ville bli reduserte utslipp om vi ventet med å bygge gasskraftverk i Norge. Andre har hatt en annen oppfatning. Det dreier seg om forskere med tilknytning til SINTEF. Det dreier seg om den danske Energistyrelsen, som har sagt at det er et helt uavklart spørsmål om norsk gasskraftproduksjon vil påvirke kullkraftproduksjonen i Danmark. Det er altså all grunn til å arbeide videre med disse spørsmålene for å få klarlagt sammenhengen mellom utslipp i Norge og i resten av Europa. Derfor burde det være i alles interesse å få på plass et godt grunnlag å drive vår klimapolitikk på videre. Det ønsker ikke flertallet. Jeg syns det er oppsiktsvekkende at en heller ikke bryr seg om å lage en begrunnelse for avvisningen av forslaget, for en slik begrunnelse foreligger ikke i statsrådens brev til komiteen. Dette forsterker inntrykket av at det viktigste i denne saken er å legge til rette for bygging av forurensende gasskraftverk, og det framstår som mer og mer åpenbart at denne saken fra Arbeiderpartiets side ble brukt som en sak for å få et regjeringsskifte. For den foregående regjeringen fikk klar beskjed om at det var en uttrykkelig forventning fra Stortingets side om at en innen 1. juni avklarte om det var behov for endringer av forurensningsloven for å få den ønskede utslippstillatelsen for gasskraftverkene. Det ble gitt klar beskjed om at den fristen skulle respekteres, og at Stortinget ville ha klar beskjed. Det har ikke Stortinget fått. Vi har fått en antakelse om at en ikke tror det er nødvendig å endre forurensningsloven for å legge til rette for bygging av gasskraftverk. Men statsråden sier at en først i den aktuelle situasjon og på det aktuelle tidspunkt kan si dette sikkert. Det betyr at Stortinget ikke har fått den tilbakemeldingen det har bedt om, og jeg opplever dette som en klar forsømmelse fra statsrådens side.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-06-14:
I likhet med representanten Bondevik følte jeg at innlegget til miljøvernministeren ikke gav den nødvendige avklaring på det som var det springende punktet i forhold til endring av forurensningsloven. Derfor har jeg et helt konkret spørsmål til miljøvernministeren: Kan miljøvernministeren utelukke at det er nødvendig å endre forurensningsloven for å få fulgt opp det aktuelle stortingsvedtaket?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-06-14:
Statsråden sier at Arbeiderpartiet ikke vil endre forurensningsloven for å følge opp Stortingets vedtak. Det samsvarer godt med det nåværende statsminister Stoltenberg sa da vi diskuterte dette, en regnet ikke med at det var nødvendig med lovendring, og en ville ikke endre loven. Det som nå er hovedspørsmålet, er om en holder åpen muligheten for at forurensningsloven må endres. Det var bakgrunnen for at jeg stilte et konkret spørsmål: Kan statsråden utelukke at det blir nødvendig å endre forurensningsloven for å følge opp Stortingets vedtak? Det skal være mulig å svare enten ja eller nei på det.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2000-06-14:
Jeg må si meg forundret over at ikke representanter fra andre partier tar ordet i denne saken. Jeg har forståelse for at Statoil i konkurranse med andre selskaper må ha gode lønns- og arbeidsavtaler for å tiltrekke seg dyktige ledere. Det at det etableres en rett for styret til å si opp konsernsjefen mot en etterlønn på en til to årslønner, er akseptabelt for å unngå rettssaker vedrørende oppsigelsen, samt å unngå et eventuelt krav om å være i stillingen mens saken er i rettsapparatet. En slik lønn er betaling for å slippe en eventuell rettssak og til gjensidig fordel for begge parter. Det styret i Statoil har gjort i denne saken, er milevis unna sunn fornuft. Det at styret i Statoil har forhandlet fram en avtale som gir konsernsjefen en skyhøy lønn fram til pensjonsalder, som altså er om seks-sju år, og deretter en skyhøy pensjon – og det til en konsernsjef som selv sier opp stillingen – er for meg helt ubegripelig. Det styret i Statoil har gjort, er hårreisende og en hån mot vanlige arbeidsfolk, spesielt når dette dreier seg om en heleid statlig bedrift. Jeg vil i denne sammenheng vise til hva statsminister Stoltenberg sa i sin tale i Bergen 6. juni i år: «Derfor skal vi være de første til å si fra når forskjellene øker, når lederne i samfunnet ser seg løst fra den sosiale kontrakten om moderasjon, og bevilger seg fallskjermer og etterlønninger i størrelser som folk ikke kan forstå.» Jeg håper statsråd Akselsen kommer opp på talerstolen og forklarer meg hvor grensen går med hensyn til størrelsen på fallskjermer og etterlønninger i statlig regi. Det håper jeg Akselsen tar seg bryet med å gjøre. Jeg tror folk flest har store problemer med å skjønne moralen her. Jeg tror vanlige arbeidstakere har store problemer med å skjønne at de må vise moderasjon ved lønnsoppgjør når LO-leder Yngve Hågensen sitter i et statlig styre og er med på å gi skyhøye etterlønninger og pensjon på om lag 40 mill. kr. Etter mitt syn må LO-leder Ynge Hågensen mangle fullstendig troverdighet i egne rekker etter å ha vært med på å utforme en slik avtale. At den tidligere konsernsjefen i ettertid har frasagt seg deler av avtalen, vitner etter mitt syn om urimeligheten i avtalen. Men det fritar overhodet ikke styret på noen som helst måte for ansvaret for det som har skjedd. Det har fra enkelte politiske hold vært brukt argumentasjonen om at Statoil bør være eid av staten fordi staten som eier skal sikre en samfunnsmessig forsvarlig styring av selskapet. Det styret i Statoil har bedrevet i denne saken, er jo det stikk motsatte.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2000-06-14:
At CO2 skulle omfattes av begrepet «gass» i forurensningsloven, ble i realiteten fastsatt av regjeringen Jagland, som henviste søknadene om utslipp av CO2 til behandling i Statens forurensningstilsyn i henhold til bestemmelse i forurensningslovverket. Dette ble gjort til tross for at CO2-utslipp ikke er til skade verken for mennesker, dyr eller planter – ikke for noen form for liv. Denne beslutningen har festet seg grundig og medfører at fornuftige industrielle prosjekt som bygging av gasskraftverk møter problemer. Etter vårt syn er det helt misvisende å karakterisere utslipp av CO2 som forurensning av atmosfæren, slik enkelte kilder fremstiller saken. Det er slik at 97 pst. av de globale CO2-utslippene kommer fra naturen selv. Det er etter Fremskrittspartiets syn overhodet ikke noen som helst tvil om at bygging og bruk av gasskraftverk i Norge vil medføre redusert elimport fra andre land. Når man så vet at elektrisitet som blir importert til Norge fra land som Danmark eller Polen blir produsert ved hjelp av kull, er det helt uforståelig for oss i Fremskrittspartiet at det er noen som har behov for å undersøke om de europeiske utslippene av CO2 går ned. Det må jo være helt innlysende etter mitt syn. Det burde være i alles interesse at norsk gass blir brukt i Norge, noe som dessuten medfører at vi unngår å importere sterkt forurensende kullkraft fra andre land. I tillegg til økt verdiskaping i Norge og begrensninger av et enormt energitap vi vil få som følge av transport av kraft over store avstander, er dette helt klart fordelaktig for Norge. Vi ser derfor ingen hensikt i å støtte dette forslaget.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-06-14:
Jeg synes, som mine partifeller, at det er noe oppsiktsvekkende ved denne saken, det er noe rart som er krøpet inn i norsk politisk debatt. Politiske ledere – i hvert fall for øyeblikket i Regjeringen og i Arbeiderpartiet – kan holde lange foredrag utenfor denne sal og få ros fra en lang rekke personer, ja faktisk også fra media. Og av mange aviser kan man få ros på lederplass for det man sier. Så skulle man tro at det er alvorlig ment det som sies, men her er det en sak hvor det viser seg at det statsminister Jens Stoltenberg prediker utenfor denne sal, ikke er noe som egentlig skal tas på alvor. Og jeg synes det er leit når vi ser flere og flere eksempler på at statsministeren ikke har troverdighet. Jeg synes det er et alvorlig problem, og det avdekkes her. Statsministeren sa i sin – som det i hvert fall i enkelte media ble kalt – «store» tale i Bergen den 6. juni 2000 bl.a.: «Derfor skal vi være de første til å si fra når forskjellene øker, når lederne i samfunnet ser seg løst fra den sosiale kontrakten om moderasjon, og bevilger seg fallskjermer og etterlønninger i størrelser som folk ikke kan forstå.» Statsminister Stoltenberg sier at de – altså Regjeringen og Arbeiderpartiet – skal være de første til å si fra. Men det er jo ikke kommet noe mer! Og når vi så fremmer konkrete forslag om å følge opp det som statsministeren også tidligere har sagt, blir det motarbeidet av Arbeiderpartiet. Jeg forstår ikke at ikke Regjeringen ser at dette blir et troverdighetsproblem etter hvert. I sitt brev til komiteen skriver olje- og energiministeren: «Regjeringa vil vurdere om det vil vera hensiktsmessig å innføre retningsliner for tilsetjingsvilkår for personar i leiinga i heleigde statsselskap. Ein er kjend med at det i Sverige vert praktisert ei slik ordning.» Det at Regjeringen vil vurdere noe, betyr jo ikke noe! Jeg mener – det er masse rart en regjering vurderer. Og ikke skjønner jeg John Dale når han sier at det ikke er nødvendig med forslag fordi Regjeringen vurderer noe. Det er da massevis av eksempler på at Senterpartiet fremmer forslag i denne sal vel vitende om at Regjeringen vurderer et spørsmål. Så at Regjeringen vurderer noe, er totalt uinteressant. Det som er interessant, er hva resultatet av vurderingen er, og hvilken konklusjon Regjeringen kommer til. Jeg vil be olje- og energiministeren fortelle hva slags resultat han er kommet til etter sin vurdering av dette spørsmålet.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-06-14:
Jeg vil bare replisere til representanten Langeland at vi i Fremskrittspartiet, i motsetning til SV, har lært forskjellen på ditt og mitt. Og det er i egenskap av eier av Statoil at vi reagerer her. Jeg skjønner at Langeland ikke kan se forskjell på statlige skattebetaleres penger som vi skal forvalte, og private menneskers penger som de investerer i de selskaper de selv ønsker. Det at aksjonærer i private selskaper er dumsnille med hensyn til sine penger og ikke stiller krav til sine styrer, er deres problem. Vi respekterer at folk gjør med sine penger som de selv vil, og vi respekterer at hvis de vil være dumme og snille og ikke stille krav til sine styrer og strø om seg med fallskjermer og lederlønninger, er ikke det vårt problem. Det er deres problem, det er deres penger. Men her representerer vi skattebetalerne, som er eiere via storting og regjering av Statoil, og det er i egenskap av den rollen vi reagerer. Vi reagerer på at man ikke følger opp det man sier, for det kan vi gjøre overfor heleide statsselskaper. Og det er helt klart at alt det statsminister Jens Stoltenberg og øvrige politikere fra andre partier sier om ukultur og at man må vise moderasjon og ikke belønne folk som til og med sier opp jobbene sine med to års lønn og gunstige pensjonsordninger, faller på steingrunn. Det er da vel ingen som leer på øyelokket om statsminister Stoltenberg tar på seg patos og prediker moderasjon, når han de facto godkjenner nøyaktig det samme i et heleid statsselskap. Problemet er at man ødelegger hele den kanskje litt fornuftige moralske kamp mot ukulturen når man istedenfor å gå foran med et godt eksempel, går foran med et dårlig eksempel. Det er det som gjør at vi er engasjert. Det er ikke noen grunn til å stille mistillitsforslag, for det var den foregående regjering som la opp til dette, men den nye regjeringen har tiltrådt det. Vi prøver altså å få flertall for å gi et direktiv til Regjeringen, for styret i Statoil skjønte jo ikke at de hadde gjort noe galt, de forsvarte ordningen. Jeg har ikke noe problem med å se behovet for en ordning der styret sier opp en person for å slippe rettssak og krav om å stå i stillingen mens saken pågår, men når vedkommende sier opp selv, og man altså burde ha i kontrakten at det er normal oppsigelsestid, så får man enormt med penger – det er helt meningsløst. Så til slutt: Jeg synes det er litt oppsiktsvekkende at når olje- og energiministeren skriver et brev til komiteen og sier han vurderer noe, og får konkret spørsmål i stortingssalen om han er ferdig med sin vurdering og kan meddele Stortinget resultatet av sin vurdering, så forholder han seg taus. Det er alminnelig høflighet at statsråder svarer på konkrete spørsmål, men det er statsråden selv som selvsagt suverent avgjør om han vil svare på spørsmål eller ikke.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-06-14:
Jeg sa tidligere i dag at jeg synes det var pinlig å lytte til et svar fra statsministeren. Nå må jeg si jeg synes det begynner å bli pinlig når det er to statsråder til stede. Tidligere statsminister stiller et konkret spørsmål i forbindelse med en sak fra den 9. mars som medførte et regjeringsskifte, og de to statsråder gjør ingen tegn til å ville besvare spørsmålene. Det er klart det er fullt mulig at regjeringen Stoltenberg har funnet ut at det er fornuftig å innta en holdning overfor Stortinget hvor man på en måte viser forakt for nasjonalforsamlingen og forakt for viktige politiske aktører. Det er mulig at man synes det er greit å gjøre sitt beste for å skaffe seg flest mulig uvenner. Det er mulig at det er strategien frem mot høstens budsjettbehandling, og at man vil søke en død i skjønnhet i den forbindelse. Men det er en ganske dramatisk endring fra tidligere arbeiderpartiregjeringer, som jeg har opplevd gjennom mange år. Så jeg tror jeg vil anbefale meget sterkt miljøvernministeren å svare på Kjell Magne Bondeviks spørsmål, som jeg er hjertens enig i. Det ble fattet et konkret stortingsvedtak om å få en avklaring av om det var mulig å omgjøre vedtakene i forbindelse med Naturkrafts søknad, innenfor rammen av forurensningsloven, og det skulle gjøres, ifølge stortingsvedtaket som Arbeiderpartiet og Høyre fattet, innen 1. juni. Det foreligger noen brev hvor miljøvernministeren har gjort det klart at det ikke er mulig å besvare det spørsmålet uten en konkret saksbehandling, og noen slik er ikke iverksatt. Men det ble intet sagt fra Arbeiderpartiets side den 9. mars om at det var nødvendig med en konkret saksbehandling for å få avklart om det var mulig å omgjøre de nødvendige vedtak i sakens anledning innenfor rammen av forurensningsloven, eller om det var nødvendig med endringer i forurensningsloven. Da slo Arbeiderpartiet og Høyre med bred penn fast at det var fullt mulig, på tross av at et brev fra lovavdelingen i Justisdepartementet egentlig viste noe annet. Jeg synes det egentlig er sjokkerende at den saken som Arbeiderpartiet og Høyre sørget for regjeringsskifte på, har ikke Regjeringen greid å følge opp, med en avklaring av et helt avgjørende og sentralt spørsmål innen fristen den 1. juni. I det brevet som er kommet etter den 1. juni, har man sagt at man ikke kan komme med en avklaring og konkludere. Er det virkelig slik at hele fundamentet for regjeringsdannelsen nå er bortfalt, og at vi møter en regjering som ikke gidder å svare på spørsmål fra parlamentariske ledere i Stortinget?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-06-14:
President, det er mulig jeg var litt rask, men jeg så ikke at noen statsråd rakte opp hånden for å be om ordet for å svare på spørsmålet fra saksordføreren. Hvis det er slik at statsråden vil svare, ville jeg sette pris på om jeg kunne få komme etter statsråden.(Presidentens svar uteblir) (Presidentens svar uteblir) President, det er mulig jeg var litt rask, men jeg spurte presidenten om det var mulig å få ordet etter statsråden, for jeg tenkte ikke at debatten skulle være avsluttet.