trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2009-05-28:
Ved bruk av voldsalarmer er det svært viktig at dette blir en reell trygghet, og at man kan stole på at dette systemet fungerer. Det betyr at politiet må ha kapasitet til å reagere, og det betyr også at politiet må ha budsjetter til å kunne anskaffe det antall voldsalarmer som det faktisk er behov for. Når det gjelder DNA-reformen, har man valgt det grepet at man her har gitt en sentral finansiering for å unngå at man skal få spørsmål om forskjellene mellom politidistriktene i forhold til bruken av dette. Vil statsråden vurdere – eller har han vurdert – om det også for voldsalarmer burde ha vært gitt en sentral finansiering?
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2009-06-05:
Det gjorde jeg også.
Tom Strømstad Olsen (Arbeiderpartiet), 2009-06-05:
Flertallet mener det er viktig at folkevalgte og offentlige tjenestemenn er medlemmer av styrer eller bedriftsforsamlinger i offentlig heleide selskaper. Samtidig er det viktig å understreke viktigheten av at det er nødvendig å ha ryddige og klare ansvarsforhold internt i forvaltningen. Den innstrammingen som i dag blir vedtatt, vil ikke være til hinder for at kommunene selv kan organisere sitt eierskap eller sin styring av kommunalt eide selskaper som nå. Lovforslaget vil etter flertallets syn virke klargjørende og vil være enkelt å håndtere for brukerne av loven.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-06-05:
Jeg stemte feil.
Martin Engeset (Høyre), 2009-06-05:
Bare et kort innlegg, som mer har karakter av stemmeforklaring. Som jeg gjorde rede for i mitt innlegg, fremmer Høyre et eget forslag knyttet til temaet skift/turnus, som fremgår av innstillingen på side 22. Vi skulle gjerne ha sett at det var mulig å votere over det som et alternativ til § 10-4, men siden dette er Odelstinget og ikke Stortinget, lar ikke det seg gjøre. Jeg vil bare si at da blir vi nødt til å stemme imot den paragrafen, med henvisning til at vi har et forslag som oversendes Stortinget for votering der.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-06-05:
Odelstinget skal i dag ta stilling til en rekke forslag til endringer i arbeidsmiljøloven. Forslagene berører hele spekteret i arbeidsmiljøloven, men den viktigste saken er utvilsomt Regjeringens forslag til likestilling av arbeidstiden for skiftarbeidere og turnusarbeidere. Dette er en historisk viktig sak for likestilling i Norge. Som representantene vet, har det vært et mangeårig krav fra arbeidstakerorganisasjonene at en mer rettferdig regulering må på plass. Problemstillingen har vært behandlet og utredet under flere regjeringer og av flere utvalg. Og saken har vært drøftet i Stortinget en rekke ganger uten å finne sin løsning. Jeg er derfor på den rød-grønne regjeringens vegne både stolt over og glad for at vi endelig har funnet fram til en ny så vel som samlende løsning, og kuttet over det som vel med rette kan kalles en gordisk knute. Jeg er også veldig glad for at Regjeringens forslag til løsning ser ut til å få bred støtte i Stortinget. Reformen er viktig i arbeidslivet, ved at vi får på plass et regelverk som ikke bare i teori, men også i praksis vil behandle kvinnelige turnusarbeidere og mannlige skiftarbeidere likt. Dette gjennomføres ved at det innføres en forholdsmessig kompensasjon for ubekvem arbeidstid for skift- og turnusarbeidere som arbeider minst hver tredje søndag. Arbeidstakere i slike ordninger skal få direkte uttelling i form av kortere arbeidstid etter hvor mye søndags- og nattarbeid den enkelte faktisk arbeider. Vi anslår at over 30 000 arbeidstakere med dette vil få kortere arbeidstid. De fleste av disse arbeider på sykehusene. La meg også få rette en takk til professor Steinar Holden ved Universitetet i Oslo og hans utvalg, som fant fram til viktige hovedtrekk ved den løsningen som vi i dag legger opp til. Når det gjelder 70-årsregelen, er det vanskelig for Regjeringen å se bort fra det klare rådet fra arbeidslivets parter om ikke å gjøre endringer nå. Vi er enig med partene i at aldersgrensen ikke bør vurderes uavhengig av pensjonsreformen. Vi tar derfor sikte på å komme tilbake til problemstillingen når arbeidet med endringer i aldersgrensene i arbeidslivet ellers er avklart i forbindelse med pensjonsreformen. Jeg registrerer at noen etterlyser forslag til regulering av arbeidstiden for såkalt «særlig uavhengige» arbeidstakere. Departementet har som kjent hatt spørsmålet til utredning og på alminnelig høring. Høringen viser at dette er en veldig komplisert sak, som også splitter arbeidslivets parter. Jeg mener at vi bør ta oss tid til å finne en løsning som vi er trygge på vil ivareta arbeidslivets behov på en best mulig måte, og som ikke splitter unødig. Som en forstår, er jeg ikke sikker på at de forslag som har vært på høring, i tilstrekkelig grad gjør det. Jeg vil derfor arbeide videre med saken. Som det også framgår av en rekke medieoppslag i det siste, fører Arbeidstilsynet i mellomtiden et aktivt tilsyn med at gjeldende regulering blir overholdt. Det er god grunn til å tro at «misbruk» av dagens regler er et vel så stort problem som reglene i seg selv.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-06-05:
Komiteens innstilling er enstemmig, og komiteen oppfatter det slik at dette er en oppfølging av tidligere igangsatte prosesser. Jeg skal bare kort nevne tre forhold. Det ene er det saken inneholder om en videreutvikling av NOKUT til ikke bare å stå for kontroll, men til også å kunne bidra til institusjonell utvikling. I den sammenheng har mindretallet i komiteen, slik det er en opposisjons plikt, sagt fra om at da trengs det også ressurser til dette. Men i selve hovedsynet, at NOKUT skal ha en større fleksibilitet, et større spillerom, er vi enige. Vi er også enige i at NOKUT i sitt arbeid må skille mellom det som er kontroll, og det som er bistands- og rådgivningsfunksjon. Slik har også departementet lagt det opp, og de har sagt at nå starter de med første trinn. Komiteen er enig i en slik tilnærming. Det andre forholdet som er tatt opp, er gjenstand for en debatt som vi ikke skal gjøre lang nå. Den har foregått før denne saken, og vil foregå etter den. Det gjelder institusjonenes ansvar for norsk som fagspråk. Det vi her gjør fra komiteens side, er at vi følger opp det forslaget Regjeringen har lagt fram. På nytt er det slik at mindretallet understreker at dette også vil kreve ressurser. Her har Fremskrittspartiet en særmerknad, men ellers står komiteen samlet. Ellers tar vi til gledelig etterretning at det vi tidligere har uttalt i komiteen om innlemming av Arkeologisk museum i Universitetet i Stavanger, er fulgt opp i en lovendring. Med disse små merknadene legger jeg fram en enstemmig innstilling og anbefaler de lovendringer som er foreslått fra Regjeringens side.
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2009-06-05:
I dag behandler Stortinget endringer i universitets- og høyskoleloven, og saksordføreren redegjorde for disse endringene på en god måte. Jeg vil føye til noen korte kommentarer til enkelte endringer. Det var knyttet stor spenning til Stjernø-utvalgets innstilling «Sett under ett – ny struktur i høyere utdanning». Innstillingen inneholdt mange kontroversielle forslag, samtidig som den drøftet viktige aspekter ved Norges framtidige struktur innenfor høyere utdanning. Norge er et langstrakt land. Sammenlignet med våre naboland har vi en spredt bosetting, som også bør ivaretas gjennom høyere utdanningsinstitusjoner over hele landet. I lovforslaget som vi i dag behandler, foreslås det å tilrettelegge for sammenslåing av institusjoner. Jeg er tilfreds med at departementet ikke fremmer forslag om pålagte strukturendringer. Jeg tror likevel at vi vil se endringer, sammenslåinger og samarbeid institusjonene imellom i tiden framover. Det er institusjonene som på eget initiativ vurderer sammenslåinger eller andre former for samarbeid. Loven bør derfor være fleksibel, slik at ikke gode løsninger stopper opp. I revidert nasjonalbudsjett, som Stortinget har til behandling, er det foreslått å sette ned et utvalg som har som formål å se på hvordan man i større grad kan få til et samarbeid, en arbeidsdeling og konsentrasjon ved høyskolene i Nesna, i Bodø og i Narvik. Formålet er at vi har institusjoner i Nordland som i framtiden ivaretar det behovet regionen har for kompetanse. Dette er nødvendig for at vi i nord skal få den beste utdanningen der vi bor. NOKUT er et viktig organ for å sikre kvalitet i utdanningen. Det foreslås endringer i utvalgets formål og oppgaver. Forslagene er et resultat av oppfølgingen av den eksterne evalueringen av NOKUT som Kunnskapsdepartementet tok initiativet til i 2007. Formålet var å få mer kunnskap om hvordan NOKUT utfører sine lovpålagte oppgaver. Endringene vi i dag vedtar, skal gjøre det lettere for NOKUT å gå inn i en utvidet tilsynsrolle og i større grad legge vekt på kvalitetsutvikling, slik evalueringskomiteens anbefalinger går ut på. NOKUT skal være et lite og ubyråkratisk organ, og endringene som er foreslått, er i tråd med dette. Avslutningsvis vil jeg takke saksordføreren for arbeidet med disse lovendringene.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2009-06-05:
Jeg har tenkt å innlede noe mindre eventyrlig enn forrige taler sluttet! Jeg skal ikke knytte mange kommentarer til saka, men presisere et par ting som har vært viktige, i alle fall for opposisjonspartiene. Det ene er å si at de nye oppgavene NOKUT får, nødvendigvis også må følges av ressurser. Det er ikke mulig for NOKUT i dagens finansielle situasjon å ta ressurser fra andre oppgaver og over til de nye oppgavene. Det ville f.eks. gå på bekostning av saksbehandlingstid, tilsynsoppgaver og andre ting der NOKUT allerede er ganske hardt presset, både på økonomi og på menneskelige ressurser. Det andre er at når NOKUT nå får seg tillagt en del nye oppgaver, som jeg oppfatter at NOKUT er helt enig i, og som også framkommer i den evalueringa som flere har vært inne på, er det viktig at særlig ett aspekt ved evalueringa tillegges vekt: Evalueringa peker på at NOKUT må bli mer målrettet i tilsynsarbeidet sitt. Det tror jeg er en viktig påminner, rett og slett fordi det i dag stort sett eksisterer de samme kontrollrutinene uansett om man skal evaluere et lite fagområde eller et stort universitet, og det er sannsynligvis ikke helt effektivt. Dermed må det gis en ganske tydelig melding om at man må bli klarere og tydeligere i tilsynsarbeidet sitt. Det er mange diskusjoner som følger i kjølvannet av evalueringa, spesielt knyttet til hva som skal være NOKUTs rolle i det store og det hele. Jeg opplever at evalueringa gir gode svar på det, og at NOKUT også er godt fornøyd med og også innforstått med de nye oppgavene som skal gis. Imidlertid mener jeg at det i den diskusjonen vi har om utvidelse av antall universiteter, og om endringer av institusjonskategorier for flere, er viktig å huske på én ting som kanskje ikke alltid kommer så tydelig fram, nemlig at de kriteriene NOKUT setter, er minstestandarder, og at en vel så viktig oppgave både for departementet og for NOKUT er å sørge for at oppfølginga blir god, sånn at det som skjer etter at man f.eks. får endret institusjonskategori, er at kvaliteten fortsetter å gå opp og ikke reduseres. For i en del tilfeller kan det virke som at man tenker at NOKUTs kriterier er maksimumsstandarder som gjør at dersom man oppfyller dem, er man godt innenfor de kvalitetsrammene som settes. Det er ikke alltid tilfellet, og det mener jeg at man må være årvåken på.
Martin Engeset (Høyre), 2009-05-15:
Av innstillingen fremgår det at antall saker som overskrider etatens egne grenser – altså såkalte ytre grensesaker – har økt fra 7 000 til 20 000 i løpet av en toårsperiode, dvs. en økning på 186 pst. Bak disse tallene skjuler det seg tusenvis av fortvilte enkeltmennesker som lever i nød og fattigdom uforsvarlig lenge. Vi hørte at komitélederen i sitt innlegg sa at det var en forutsetning fra Stortingets side at restansene nå skulle bort. Kan statsråden nå garantere det? På hvilket tidspunkt vil restansene være borte? Det er bekymringsfullt at vi i debatten i dag får beskjed om at restansene igjen stiger.
Martin Engeset (Høyre), 2009-05-15:
Det var innlegget til representanten Lise Christoffersen som gjorde at jeg fant det nødvendig med noen avsluttende merknader knyttet til vårt representantforslag om å la private bemanningsselskaper avlaste Nav i arbeidsformidlingen til arbeidsledige og la attførings- og vekstbedrifter avlaste Nav i arbeidsevneavklaringen til yrkeshemmede. Da jeg hørte på innlegget til representanten Christoffersen, ble jeg i grunnen litt matt, og jeg stiller meg spørsmålet: Hvor i all verden har representanten befunnet seg når vi har hatt høringer og behandlet denne type spørsmål? Det som hennes innlegg først og fremst bar preg av, var jo en nokså ukritisk skjønnmaling av situasjonen på dette felt. Her var alt på stell, her var det liten grunn til bekymring. Da må jeg si at jeg kjenner meg veldig dårlig igjen i det virkelighetsbildet vi faktisk, gjennom meldinger, bekymringsmeldinger som vi får, har oppfattet at er der ute. Jeg synes innlegget i altfor stor grad bar preg av en vi-alene-vite-holdning, som jeg i grunnen begynner å bli ganske lei av. De som først og fremst gjør seg skyldig i å bruke en slik debatteknikk, er jo representanter for Arbeiderpartiet. Jeg synes det er lite kledelig. Vi er fra Høyres side først og fremst opptatt av brukernes behov når vi fremmer dette forslaget. Vi har ikke på noe tidspunkt sagt at det ikke er samarbeid mellom myndighetene og private bemanningsorganisasjoner eller -selskaper, eller at det ikke er bruk av attføringsbedriftene. Nei, det har vi ikke på noen måte sagt. Men vi tror at det er mye å vinne på at man i langt større grad og med et mer offensivt grep benytter seg av den kompetansen som finnes der ute, og også den kapasiteten som finnes der ute. Vi vet at køene er store på dette området. Vi vet at antallet yrkeshemmede er dramatisk høyt. Vi vet at vi står foran en kraftig økning i antall langtidsledige, og da synes jeg det blir for passivt bare å late som om alt er i den skjønneste orden. Da vi hadde høring i komiteen, var attføringsbedriftene tydelige på dette. De sa: «Attføringsbedriftene er bygget opp av arbeidsmarkedsmyndighetene over tiår og skal være en hjelpende hånd for NAV nettopp overfor personer med nedsatt arbeidsevne og sammensatte behov. Vi synes det derfor er merkelig at denne store ressursen ikke inkluderes tydeligere og mer potent i arbeidsmarkedsmyndighetenes strategi. Attføringsbedriftene kan makte å gjennomføre 6000 nye tiltaksplasser allerede på en måneds varsel.» Jeg synes ikke akkurat dette er uttrykk for at alt er i skjønneste orden. Her burde man vært langt mer offensiv.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-05-15:
Jeg merket meg at statsråden i sitt innlegg sa at tall for april viser at antall restanser igjen har økt, mens man hadde hatt nedgang i de tidligere månedene. Statsråden har jo både i februar og i mars, ved gjentatte anledninger, sagt at man hadde restansesituasjonen under kontroll, og at antall restanser går ned, noe han også sa i sitt innlegg. Det hadde vært en nedgang, men dessverre hadde det vært en oppgang igjen i april – hvis jeg forstod statsråden riktig. Spørsmål 1: Betyr det at restansesituasjonen er ute av kontroll, og at man har mistet den kontrollen man hadde tidligere? Spørsmål 2: Betyr det at produksjonstiden har økt, og at produksjonseffektiviteten har gått ned, altså at det produseres langt mindre nå? Og hvorfor har den situasjonen oppstått?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-05-15:
Først til representanten Karin Andersen og SV. Det er mulig jeg misforstod, men i så fall kan sikkert representanten oppklare det når at hun skal ha ordet etterpå. Det gjelder det med å få på plass et midlertidig Nav-ombud, eller iallfall vurdere om man skal ha på plass et slikt ombud. Jeg oppfattet representanten Andersen slik at SV prinsipielt var positiv til det, men at man vil stemme mot det i salen. Hvorfor kan ikke SV støtte det man er for, slik som alle de andre partiene gjør, og stemme mot det man er imot, i stedet for å gi uttrykk for at man er for noe som man vil stemme imot? Det synes jeg blir veldig uryddig og uforståelig – i alle fall for meg. Så har jeg lyst til å ta litt fatt i det som statsråden sa i replikkordvekslingen om restanser og situasjonen knyttet til det. Jeg synes det er positivt hvis man har kontroll på restansene. Jeg skjønner også at en kan ikke ha kontroll på enhver restanse fra dag til dag. Det tror jeg alle sammen i denne salen skjønner. Poenget mitt er at man må ha kontroll på at man har systemer som fungerer. Jeg tror ikke man har det. Tilbakemeldingene jeg får fra en rekke som jobber i Nav, er at de som ble lovt at de skulle få fortsette, de som gikk på kontrakter, nå slutter. De får ikke fornyet kontraktene sine. De har jobbet i flere år og bygd opp kompetanse, de kan det de holder på med, men blir erstattet av nye folk, som må ha ny opplæring. Det må bety at man får dårligere produktivitet, tror jeg. Med tanke på at man i Oslo nå skal gå over til sommertid, er jeg redd for at det vil føre til en ytterligere økning i restansene ved at dagene, altså arbeidstiden, blir kortere til å jobbe og drive produksjon. Det tror jeg er et alvorlig problem. Jeg skulle ønske at det hadde blitt tatt tak i dette, og at de beslutningene hadde blitt reversert for å sikre at man hadde fullt trykk utover sommeren på å hjelpe flest mulig brukere i stedet for at resultatet blir at man kanskje får økning av restansene igjen. Så har jeg lyst til å knytte noen kommentarer til representanten Henriksens siste innlegg. Jeg synes det er merkverdig at man ikke kan benytte bemanningsbransjen, at man ikke kan få til en synergi. Her er det ikke snakk om å privatisere tjenester. Det er snakk om ta i bruk de tjenestene som finnes i markedet. Det er snakk om at man skal få en synergi og få til en sammensmelting av kompetanse mellom private og det apparatet man har i det offentlige, i en periode der det er problemer. Det er en ganske stor forskjell på det og det som blir brukt på eksterne konsulenttjenester. Det er vel ingen, heller ikke Fremskrittspartiet eller Høyre, som har foreslått at denne bemanningsbransjen skal inn i direktørstillinger, som bl.a. har vært tilfellet når det gjelder eksterne konsulenter.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-15:
Først vil jeg bare understreke det representantene Henriksen og Lise Christoffersen sier, at det er viktig at vi bruker ressursene i Nav nå på en slik måte at vi bygger opp kompetanse i etaten, og at vi ikke tapper kompetansen der gjennom for stor bruk av eksterne tjenester. Så til denne debatten om både velferdsombud og erstatningsansvar, der jeg ble beskyldt for å være uredelig. Det synes jeg er ganske grovt, for det som skjer både med saken om velferdsombud og saken om erstatningsansvar, er SV for. Det har SV jobbet for opp mot Regjeringen og opp mot komiteen, og vi har fått komiteens flertall til å si at det skal Regjeringen jobbe med. Der er jo slik man jobber politisk. Jeg føler faktisk at jeg har fått den saken ganske mange skritt videre gjennom denne saksbehandlingen. Nå får vi sagt til Regjeringen at den skal jobbe med disse sakene, og sette i gang og foreta disse utredningene, som andre velger å fremme forslag om i salen, på tross av at det står i flertallsinnstillingen at dette skal Regjeringen jobbe med. Det må den jo gjøre. Den må utrede saker før det kan innføres en ordning. Erstatningsansvar mener jeg – og det står det også i innstillingen fra flertallet – faktisk er riktig å få utredet, fordi det kan være gode grunner til det. Det er noen sider ved saken som må utredes, for den må avgrenses. Det skal ikke være en ordning som gjør at Nav begynner å behandle saker så raskt at de gjør flere feil enn det de gjør, og at det blir problemer knyttet til det, og det er rettssikkerhetsproblemer knyttet til det. En velferdsombudsordning må også utredes og ses på sammen med de andre rettshjelpsordningene som sikrer brukere av offentlig sektor. Jeg er veldig glad i dag, for nå sier flertallet på Stortinget at dette skal Regjeringen jobbe med, og da ser jeg langt lysere på at vi får realisert de viktige sakene, enn ved å stemme over et opposisjonsforslag i Stortinget som ikke blir vedtatt. Det har ikke noen særlig funksjon, men det å sitte i en regjering, få satt sakene på dagsordenen, få satt dem under arbeid for så å få satt dem ut i livet, det er en arbeidsform som viser seg å ha mye mer for seg enn å slå inn litt åpne dører, som jeg føler at Fremskrittspartiet gjør i dag ved å fremme forslag som Regjeringen er i gang med å jobbe med.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-15:
Jeg ble litt forundret over innlegget til representanten Kjønaas Kjos. Jeg burde kanskje ikke bli det, for vi har i mange år opplevd stadige forslag fra opposisjonen som gjelder saker som Regjeringen sier de jobber med, og som de vil komme med senere. Det er en arbeidsform der opposisjonen velger å fremme forslag om noe som stortingsflertallet sier at Regjeringen skal jobbe med, og som Regjeringen jobber med. I innstillingen står det at flertallet mener at det ikke er «urimelig at slike utgifter som bruker selv ikke har hatt mulighet til å forhindre, dekkes av etaten som har oversittet fristen». Vi ber «Regjeringen vurdere dette som en del av det pågående arbeidet med gjennomgang av klage- og ankemuligheter i Arbeids- og velferdsforvaltningen». Det betyr altså at det oppdraget er gitt. Forslaget er unødvendig. Det er bare Fremskrittspartiet som ønsker å skape denne forvirringen, og er litt lei seg for at initiativet er tatt fra dem. Jeg håper at vi kan heve oss over slik fekting angående dette, og støtte Regjeringen i det arbeidet de skal gjøre for å få dette på plass. Flertallet er enig i det. Det er altså slik at Regjeringen tar oppdrag fra flertallet i Stortinget og ikke fra mindretallet. Så flertallsinnstillinger gjelder.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2009-05-15:
Kristelig Folkeparti har hele tiden hatt fokus på de personer som trenger lengre og mer sammensatte tjenester – altså de som står lengst fra arbeidsmarkedet. I dag legges revidert nasjonalbudsjett fram, og mitt spørsmål er, i en tid da mange sliter med å få arbeid eller står utenfor arbeidsmarkedet: Blir denne gruppen tilgodesett på en særlig måte en i en så vanskelig tid?
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2009-05-15:
Stortinget har i dag til behandling en gjennomgang av situasjonen i arbeids- og velferdsforvaltningen. Vi har, som det er referert til, fått en rekke bekymringsmeldinger, både fra salen og fra folk der ute, om den situasjonen vi står oppe i. Dette er vel kanskje en av de største reformene som er gjennomført etter krigen. Jeg var i den tidlige delen av prosessen så heldig å være på den andre siden av dette systemet, på yttersiden, og det manglet ikke på advarsler når det gjaldt denne reformen, dvs. ikke med hensyn til selve ideen, for den ble applaudert overalt, men med hensyn til gjennomføringstempoet. Flere ganger var de berømmelige tre t-ene nevnt: ting tar tid. Og jeg konstaterer at i dag må vi vel motstrebende innrømme at det har sneket seg inn nok en bokstav i de tre t-ene: ting tar lengre tid. Men når vi har fått beskrevet situasjonen slik den er og føles i dag, synes jeg vi må ha med oss det som representanten Woie Duesund sa, at det er en rekke Nav-kontorer som fungerer rimelig godt; mange fungerer faktisk meget god. Det er en rekke brukere der ute som er fornøyde – la oss ikke glemme dem. Så konstaterer vi at det er mangelfullt på en del felt. Det gjelder ytelsesbehandling, tilgjengelighet, oppfølging – personlig oppfølging i helserelaterte saker – og forsinkelser med utbetalinger. Dette har man prøvd å gripe fatt i gjennom en rekke tiltak, bl.a. gjennom økte bevilgninger til etaten. Utfordringen for etaten og for oss blir at den sammensmeltingen, den enhetlige opptredenen, det for brukerne å ha én dør å forholde seg til, må gjennomsyre hele organisasjonen. Beklageligvis fikk jeg for to dager siden melding fra et fylke der man har styrket telefontjenesten, men der man opplever at det er en todeling med hensyn til telefoner. Det som opprinnelig sorterte under kommunen, blir ikke videresendt. Det kan ha sine spesielle årsaker, men det forteller med all tydelighet at den ene døra ikke fungerer så enhetlig som vi ønsker. Jeg vil allikevel gi ros til opposisjonen for deres måte å behandle og kommentere saken på. Jeg oppfattet den som nøkternt kritisk, og at vi er enige om målet om å få et funksjonelt godt Nav. Jeg synes organisasjonen – de i organisasjonen som ennå ikke har oppfattet at det er maktpåliggende for oss i Stortinget å få det til – bør merke seg at det er en samlet komité som er bekymret, for ikke å si meget bekymret. Men det er satt i gang tiltak. Det er bevilget penger, og la meg bare nevne de tiltakene som står oppramset: forenklet saksbehandling forenklet behandling av dagpengesatser forenklet dokumentasjon når det gjelder arbeidstid, osv. bedre IKT-løsninger styrking av kompetanse Nå må disse grepene tas, slik at vi kommer i mål.
André N. Skjelstad (Venstre), 2009-05-15:
Noen av oss mener at en del av problemet var å utsette enkelte ordninger. Men det som er interessant når restansene stiger igjen – for å ta fatt i det – er at de mest vanskeligstilte brukerne vil komme enda lenger bak i køen. Det som kunne være interessant – og jeg skjønner at statsråden nødvendigvis ikke klarer å tidfeste når situasjonen for dem som har sammensatte behov, kan få en løsning – var å høre hvordan han ser på problemene for dem som tross alt vil komme enda lenger bort fra en mulighet for avklaring. Det vil jo være et problem at restansebiten holder seg, eller til en viss grad er stigende.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-05-15:
For det første er det sagt av andre enn Eriksson her i debatten at ventetiden hele tiden har økt. Det er altså feil. Det var nedgang i ventetiden i fjor høst, som et resultat av de tiltakene Eriksson selv nevnte. Det var oppgang i januar, og det var nedgang etter januar. Jeg synes det er et godt spørsmål, fordi det er det sentrale spørsmålet: Går produksjonen opp eller ned? Og hvis man går inn og kikker på produksjonstallene for hver enkelt dag, vil man se at det heldigvis er en økt produksjon i april. I april måned er det påske. Da er det færre arbeidsdager, og det er noe av bakgrunnen for at totaltallene er sånn som jeg refererte. Men på spørsmålet om produksjonen har gått ned, er svaret at det altså ikke har skjedd. Det har vært færre produksjonsdager, og økningen i produksjonen har ikke vært stor nok til å kompensere for færre produksjonsdager. Jeg har vel egentlig svart på det første spørsmålet når det gjelder kontroll, men jeg har aldri sagt at jeg har full kontroll på hver enkelt ytelse. Dette er en krevende situasjon. Men det skal gå i riktig retning – det er målsettingen med de tiltakene som nå settes inn.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-05-15:
I debatten i dag gav jeg informasjon om – som representanten sier – at restansene stiger, og det svarte jeg på spørsmålet fra Eriksson. Det er ikke en informasjon jeg kommer med akkurat nå, det er en informasjon som Nav selv gikk ut med for to dager siden. Målsettingen når det gjelder restanser, er at en i løpet av 2009 skal komme ned på det nivået som var i 2006, altså en kraftig forbedring. Det er en målsetting, og det er den målsettingen som Arbeids- og velferdsdirektoratet har informert meg om at det vil være mulig å nå, med de ressursene som nå settes inn. Vi skal huske på at de tiltakene som nå settes inn, og som krevde den økonomiske bevilgningen som Stortinget allerede har foretatt, gjelder folk som er i ferd med å bli ansatt – f.eks. 50 personer i Oslo, og 50 personer i Arbeids- og velferdsdirektoratet sentralt for å kunne hjelpe fylker der det oppstår problemer. Noe er også fordelt til fylkene. Det er nå disse ressursene kommer. De var ikke der i april.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-05-15:
Jeg er glad for det spørsmålet. Jeg understreket det både da vi styrket Nav i fjor høst, og da vi hadde Regjeringens tiltakspakke i januar, og jeg gjentar det gjerne nå, at et viktig mål for meg innenfor sysselsettingspolitikken er at de styrkede tiltak vi setter inn for dem som blir ledige, ikke skal gå ut over dem som har spesielle behov på arbeidsmarkedet. Det har også blitt stilt spørsmål om gjennomføring av tiltak for dem, noe jeg er glad for at representanten er opptatt av. Det er én ytelse som har gått over fra å være en overslagsbevilgning til å bli en rammebevilgning. Vi har satt ambisjonsnivået ganske høyt, og det gjelder altså utdanning i ordinær utdanningsinstitusjon. Der har vi satt rammen så høyt at vi skal være sikre på ikke å gå tom for tiltaksmidler. Når det gjelder de andre tiltakene, hvor vi fra tidligere år har erfaring med måltall osv., viser det seg at direktoratet nå går inn for den gjennomføringsplanen som er lagt, med unntak av det ene der vi har lagt listen høyt for at vi skal være sikre på at vi ikke skal slippe opp for tiltaksmidler. Jeg er helt enig når det gjelder engasjementet til representanten, og det inngår som en del av våre stadige oppfølgingsmøter med Nav.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-05-15:
Et av de store formålene med Nav-reformen er jo nettopp at de som har sammensatte behov – litt større behov enn de som går ut og inn av arbeidsmarkedet, som også er i en situasjon som skal håndteres på en skikkelig måte – er å få folk til å jobbe på tvers av gamle grenser. Det er godt å kunne se at ett av de punktene der det viser seg at en allerede begynner å få resultater, nettopp gjelder denne gruppen som har sammensatte behov. Noe av det vi begynner å se, særlig der Nav-kontorene har fungert en stund, er at den nye måten å jobbe på treffer dem som har sammensatte behov, bedre. Jeg vil i den sammenhengen også nevne en annen veldig svak gruppe. Det er de som nå går på kvalifiseringstiltak, og som tidligere aldri har hatt et tilbud. Der er det ofte sammensatte behov som skal møtes – det er over 5 000 mennesker på den type tiltak, det var ingen 1. januar i fjor. Det er et annet eksempel på at Nav-reformen gir noen gode resultater.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-05-15:
Mens vi har holdt på her, har det vært statsråd på Slottet. Det gir meg da gleden av å kunne overbringe seks kgl. proposisjoner.(Se under referat.) (Se under referat.)
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2009-05-15:
Jeg har bare et par svar til Høyres Martin Engeset som begynner å bli lei av Arbeiderpartiets vi-alene-vite-holdning. Vi kan vel kanskje dele på ansvaret for å innta en slik holdning. Når vi er uenige, så er vi jo uenige. Det er jo ikke noen besserwisserholdning fra vår side, men vi er uenige i forslaget som Høyre kommer med. Det var spørsmål om hvor vi befant oss under høring. Vi var på høring. Vi hørte nøyaktig det som Martin Engeset hørte. Det er ledig kapasitet i bemanningsbransjen. Det er ledig kapasitet i attførings- og vekstbedriftene, og statsråden har nå gitt et grundig svar, at det er ingen ting som hindrer Nav i å benytte seg av den ledige kapasiteten dersom det er nødvendig av hensyn til brukerne. Høyres forslag er i beste fall å slå inn åpne dører. Det er et forslag som er helt overflødig. Det er bare å gjøre det. Virkemidlene er der. Vi kan ikke gjøre mer for å stille de virkemidlene til disposisjon, for de er der allerede. Det som var hovedpoenget i mitt innlegg – og representanten Martin Engeset kan jo lese referatet når det kommer – var ikke å skjønnmale situasjonen. Tvert imot, jeg understreket at det var problemer. Jeg understreket at det var uakseptable problemer. Men jeg gikk litt lenger ned i statistikken enn å konstatere at det var en nedgang i bruken av attføringsbedriftene fra 2008 til 2009, for utviklingen peker på at bruken igjen er stigende i 2009. Her ligger det et bilde under som er litt annerledes og litt mer nyansert. Det som er min oppfordring og faktisk forventning til Nav, er at Nav analyserer tallene grundig, ser på de bevegelsene som ligger under bruttotallene, og setter inn de tiltakene som er nødvendig. Det jeg er opptatt av, er å få tiltak som virker, ikke slå inn åpne dører og gjenta til det kjedsommelige at man skal innføre tiltak som faktisk allerede er innført.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2009-05-15:
Dokument nr. 8:56, representantforslag frå Åse Gunhild Woie Duesund, Laila Dåvøy og Bjørg Tørresdal, omhandler å forsterke brukerrettigheter ved søknader om trygdeytelser. Forvaltningsloven § 11a sier: «Forvaltningsorganet skal forberede og avgjøre saker uten ugrunnet opphold.» Det er ikke definert nærmere verken i forvaltningsloven eller i folketrygdloven hvilke saksbehandlingstider som vil antas å være i strid med pålegget om behandling uten ugrunnet opphold. Det er ikke fastsatt noen nærmere kvantitative mål for saksbehandlingstidene, og brukerne gis heller ikke noen økonomiske eller juridiske rettigheter knyttet opp mot brudd på mål for saksbehandlingstider, kan vi lese i forslaget. Forslagsstillerne ønsker derfor at det skal settes en konkret tidsfrist for når en rettighet slår inn, regnet fra den dato søknaden om nødvendig dokumentasjon er registrert inn hos Nav. Tanken er altså ikke å straffe de ansatte i Nav, men å sikre den enkelte bruker. På NRK.no den 24. mars kunne vi lese om «Solfrid» som uttalte følgende: «Jeg har fryst og sultet flere ganger siden november. Periodevis har jeg gått helt uten mat og har vært nødt til å be venner om hjelp for i det hele tatt å kunne overleve.» Slike saker eller tilsvarende saker og enkeltskjebner har det vært altfor mange av. Vi hører om det, vi leser om det, og politikerne sier gang på gang at dette er uakseptabelt, og at slik skal det ikke være. Det er antakelig derfor Karin Andersen fra SV uttalte til Glåmdalen 3. april: «Videre må vi se på hvilket erstatningsansvar etaten bør ha for ekstrautgifter folk kan få hvis pengene ikke kommer i tide. Ekstrautgifter om regninger ikke blir betalt i tide, er det rett og rimelig at Nav dekker.» Dette er et utsagn som Fremskrittpartiet støtter. Fremskrittspartiet fremmer derfor i denne saken nettopp et forslag som går ut på det. Vi fremmer et forslag om et erstatningsansvar for Nav for brukere som har fått ekstrakostnader på grunn av forsinkelser ved utbetalinger. Fremskrittspartiet erkjenner at ikke alle mennesker har fete lommebøker å øse av i påvente av utbetaling av trygd, pensjon eller annen stønad. For noen går det riktig ille. Det får økonomiske konsekvenser for dem i årevis etterpå. Men i denne saken er Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet ikke interessert i å styrke rettighetene til brukerne. I denne saken, som i altfor mange andre saker, fremmer representanter for regjeringspartiene gode forslag i media, for så å stemme det ned i Stortinget. Det er kanskje dumt av meg å bruke energi på å hisse meg opp over en slik framgangsmåte, men sannheten er at en slik måte å drive politikk på, provoserer meg ganske så mye. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet fører altså én politikk i media og en annen politikk i denne salen. Og da spør jeg: Er det mangel på egen god politikk som gjør at man må arbeide på denne måten? Det er ikke bare uoversiktlig for noen hver, det er direkte uredelig. Høyre, Venstre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet mener det er nødvendig å gjøre noe med rettighetene til brukerne av Nav, og vi mener det er nødvendig nå. Brukerne har ikke råd til å vente!
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2009-05-15:
Det ble faktisk ikke noe særlig klarere etter at Karin Andersen var oppe på talerstolen, for det hun slo fast nå, var at SV er for et erstatningsansvar, og at SV er stolt over at de har fått Regjeringen til å se på dette. Jeg oppfatter da at SV har planer om å innføre et erstatningsansvar, og det er det som ligger i forslaget vårt i saken. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen fremme forslag om innføring av et erstatningsansvar(…) (…) Det betyr at Regjeringen, selv med den kartleggingen og det arbeidet som de nå skal gjøre, skal komme tilbake til Stortinget med sitt resultat. Når det forslaget nå blir nedstemt, oppfatter jeg det slik at det arbeidet man gjør, ikke skal gjennomføres. Hvis det skal gjennomføres, må det jo ende opp i det som ligger i vårt forslag. Dette forstår jeg ingen ting av, og jeg tror faktisk ikke at de brukerne der ute som venter på dette, heller forstår hva SV egentlig mener.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-26:
Fremskrittspartiet deler ikke regjeringspartienes syn når det gjelder denne saken. Hovedforslaget i proposisjonen innebærer at fedrekvoten utvides med to uker innenfor gjeldende stønadsperiode, og at den perioden som er til valgfri fordeling mellom foreldrene, blir to uker kortere enn i dag. Fremskrittspartiet mener dette er et steg i feil retning. Vi mener foreldrene selv må få bestemme hvordan de skal fordele permisjonen seg imellom når begge har opptjent rettigheter til dette. Vi mener at det enkelte par i denne sammenheng er langt bedre til å vurdere hva som er rett for dem og deres barn enn politikerne i denne sal. Vi har også merket oss at forslaget fra Regjeringen kommer før man har fått innført full likestilling innen opptjening ved at far også er sikret selvstendige rettigheter uavhengig av mors inntekt. Vi mener at far må sikres en selvstendig opptjening før man gjør andre endringer i systemet. Vi merker oss også at Regjeringen foreslår å gi far rett til uttak av foreldrepenger på selvstendig grunnlag når mor deltar i introduksjonsprogram for nyankomne innvandrere eller i kvalifiseringsprogram for personer med vesentlig nedsatt arbeids- og inntektsevne. Men for Fremskrittspartiet er det viktigste i denne saken mangelen på valgfrihet for foreldrene. Vi vil på bakgrunn av dette gå imot hele forslaget fra Regjeringen. Fremskrittspartiet går også imot forslaget fra Kristelig Folkeparti og Venstre. Sammen med de øvrige opposisjonspartier fremmer vi følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen legge frem en sak om at far på selvstendig grunnlag opparbeider seg rett til fedrekvoten.» Her ligger noe av løsningen på de utfordringer som er på dette området. Med dette tar jeg opp forslaget som står i innstillingen.
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-05-26:
Med henvisning til merknadene i innstillingen vil jeg bare fremme forslaget fra Høyre og Venstre i saken.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-26:
SV er svært glad for at fedrekvoten nå utvides med fire uker ved å forlenge den samlede stønadsperioden med to uker, samtidig som man forbeholder to uker av dagens stønadsperiode til far. Jeg er for så vidt enig med forrige taler i at dette er en vei mot tredeling av svangerskapspermisjonen, som SV er meget fornøyd med. Barn har rett til samvær med begge foreldrene, og det er viktig å legge til rette for en familiepolitikk som gir begge foreldrene mulighet til å dele på omsorg for egne barn og til å være yrkesaktive. Dette er viktig for barn og for likestilling av foreldrene. Fedrenes omsorgsdeltakelse i barnets første leveår er viktig for tidlig å etablere en god kontakt mellom far og barn. Økt fedreuttak av foreldrepermisjon har ført til mer deling av omsorg for barna. Da vi behandlet mannsmeldinga, skrøt jeg av den norske mannen. De er gode på å ta omsorg for egne barn, og de er gode på å ta sin del av jobben hjemme. Det er faktisk slik at norske fedre ønsker utvidet fedrekvote. De ønsker å få bedre mulighet til å ta større ansvar for både omsorg og arbeid i hjemmet. Vi forventer at flere fedre vil ta ut permisjon, og at det vil føre til at flere foreldre ønsker en ytterligere fordeling av stønadspengene. Og så vet vi fra forskning at det faktisk er færre samlivsbrudd der foreldre samarbeider om både omsorg og arbeid i hjemmet. Det er en god målsetting i familiepolitikken, for vi vet at samlivsbrudd kan være problematisk for barn. St.meld. nr. 8 for 2008–2009, Om menn, mannsroller og likestilling, er en historisk melding – helt fantastisk å ha i et likestillingsperspektiv, en melding som fokuserer på menn og deres ansvar også for omsorg. Der signaliserer Regjeringa at den – for å oppnå mer likestilling mellom mødre og fedre i arbeid og familieliv – vil gi alle fedre som har opptjent rett, rett til fedrekvote. Dette er det viktig å få på plass, slik at flere fedre får mulighet til å ta ut fedrekvote. Det er også en stor forbedring at man gir fedre rett til fedrekvote når mor deltar i introduksjonsprogrammet og kvalifiseringsprogrammet. Så må jeg selvfølgelig nevne kontantstøtten, som jeg alltid gjør i disse debattene. Den har ført til at flere kvinner jobber deltid, og at fedre med barn jobber mer overtid enn fedre uten barn. Dette er en uheldig utvikling både for foreldre og barn. Det er et familiemønster som jeg selv vokste opp i på 1950- og 1960-tallet. For SV er det viktig å legge til rette for en familiepolitikk som ivaretar barnets rett til kontakt med begge foreldre, og begge foreldrenes mulighet til både å yte omsorg og til å være yrkesaktive. Dette er ekstremt viktig for å få til en likelønnsutvikling, for det vi ser, er jo at kvinner jobber deltid. Og der kvinneandelen er stor i arbeidslivet, er lønnen lav, så det er ekstremt viktig å legge til rette for at begge foreldrene kan være hjemme og yte omsorg, men at de også kan være ute og være yrkesaktive. Jeg er, som sagt, veldig fornøyd med at fedrekvoten nå utvides med fire uker.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2009-05-26:
Denne regjeringen har tatt mange skritt i retning av at flere fedre skal få opptjeningsrett. Vi har også gjort det i forhold til selvstendig næringsdrivende. Det gjelder mange kvinner, men spesielt, mange fedre. Den forrige regjeringen vedtok også dette som mål, men klarte aldri å gjennomføre det. Vi har i revidert nasjonalbudsjett lagt fram forslag om at de fedrene som har en kone eller en samboer som har jobbet under 50 pst., men over 1 G, nå skal få rett til fedrekvote. Vi har utvidet grunnlaget for langt flere i retning av at alle nå skal få fedrekvote. Vi tar det skritt for skritt. Vi har vedtatt de samme målene i forbindelse med stortingsmeldingen om mannen. Men de som sitter i denne salen og sier: vi er for og Regjeringen er imot, snakker ikke sant. Det er ikke lagt fram forslag i de øvrige partienes budsjett. Vi legger pengene på bordet når vi sier at vi skal gjennomføre noe. Og det har vi gjort!
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2009-05-26:
Ærlig talt – noen i denne salen må ha tatt for mye Möller's Tran! Dette handler jo ikke om å motarbeide konkurranse. Dette handler om at vi vil sikre arbeidstakernes rettigheter. Det er det yrkestransportloven handler om. La det være klart: Vi er forskjellige. Det er derfor vi representerer forskjellige partier. Men la oss i det minste ha respekt for forskjelligheten. Det kan ikke komme som noe sjokk på noen at denne regjeringen vil styrke de ansattes rettigheter, like lite som jeg blir sjokkert over at Fremskrittspartiet vil styrke bare arbeidsgivernes rettigheter. Men vi snakker om de ansattes rettigheter. Det er ikke noe spørsmål om å forby konkurranse, som noen har vært inne på. Dette gjelder kort og godt dem som har hatt et arbeid i mange år, og som glatt mister alle rettighetene når andre selskaper overtar. Det er dem vi snakker om i denne sak.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2009-05-26:
Jeg beklager at jeg sa ja litt høyt, sånn at representanten Sandberg fikk noe å være irritert for. Jeg har inntrykk av at han har vært det stort sett hele dagen. Men jeg vil bare opplyse denne sal om hva denne saken handler om. Det er: «Innstilling fra transport- og kommunikasjonskomiteen om lov om endringar i yrkestransportlova og jernbaneloven(tilsette sine rettar ved bruk av konkurranse i kollektivtransporten o.a.) (tilsette sine rettar ved bruk av konkurranse i kollektivtransporten o.a.)
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2009-05-26:
Jeg registrerer at statsråden legger til grunn at årsaken til en slik framleggelse er at man vil styrke arbeidstakerne innenfor noen næringer, som i dag har vært nærmest fredet for konkurranse – det ligger implisitt i det som blir sagt fra statsråden. Da blir mitt spørsmål: Skal man nå videreføre dette prinsippet til anleggsbransjen? Skal man videreføre dette prinsippet til andre områder der konkurransen er sterk og tøff, til små og mellomstore bedrifter? Skal dette prinsippet legges til grunn også for andre profesjoner, annen næringsvirksomhet, eller er det bare denne yrkesgruppen som skal omfattes av denne nye loven, og som skal vernes mot konkurranse?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2009-05-26:
Det var veldig interessant. Mitt andre spørsmål gjelder forholdet til EØS-avtalen. Jeg formoder at Regjeringen har kvalitetssikret at her rører man ikke ved EØS-avtalen overhodet ved å legge fram et slikt lovforslag og få det vedtatt. Det er veldig interessant det også, hvis en ser for seg et scenario der utenlandske selskap, eventuelt fra Baltikum, Polen eller fra hvor som helst, måtte vinne et anbud og holde på kontrakten i fem år, og så da eventuelt tape anbudet til et norsk selskap. Da forstår jeg det slik at det norske selskapet blir ansvarlig og pliktig til å ta inn de arbeidstakerne som hadde anbudet, eventuelt fra Polen eller Litauen eksempelvis, etter fem år. Har jeg forstått det riktig?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2009-05-26:
Det er én ting som i hvert fall er helt sikkert, og det er at de forskjellige partiene viser sitt sanne ansikt – ikke alle partier, men noen partier gjør det. Jeg registrerer at noen partier som tidligere har hatt muligheten til å gjøre noe med dette, ikke gjør det og står i dag på denne talerstolen og leter etter mistanker mot partiene. Jeg må få lov til å si at jeg har også hatt mine mistanker mot enkelte partier, og dem har jeg fått sterkt bekreftet. Det hørtes nærmest ut som om det var LO-lederen som hadde innlegg her tidligere i debatten. Representanten Faldet sier at dette ikke handler om konkurranse, men det står i sammendraget i proposisjonen at dette handler om konkurranse. Selvfølgelig gjør det det. Samtidig handler det om arbeidstakeres rettigheter. Jeg ber om å slippe å få den type kommentarer fra salen når jeg holder innlegg i salen, som Eirin Faldet er veldig god til å gi. Det synes jeg ikke er på sin plass. Man er uenig. Man forholder seg til en sak, og saken er konkurranseloven, saken er arbeidstakernes rettigheter. Så er vi uenige om det, da! Jeg mener at denne saken ikke styrker arbeidstakernes rettigheter på noen slags måte hvis man summerer opp arbeidstakerne i to selskap eller i alle selskap helt likeens. Man svekker konkurransen, og derigjennom blir også forholdene for de ansatte dårligere. Det er det som er utgangspunktet for Fremskrittspartiet. Det som representanten Sortevik klart og tydelig gjorde i sitt innlegg, var jo ikke å sitere et svar fra statsråden. Arbeidsmiljøloven vil ivareta de eldre og de syke. Når jeg sier at forslagsstillerne nærmest skyver de syke og eldre foran seg, er det fordi de presiserer det i merknader. Men det er forskjeller. Selvfølgelig er det det. Vi tror ikke at dette vil gi noen resultater for de ansatte, samlet sett, men jeg er helt sikker på, ut fra de svarene statsråden gav meg under replikkordskiftet i dag, at norske arbeidstakere innen veldig kort tid vil bli utkonkurrert, for utenlandske selskap vil også, gjennom EØS-avtalen, forholde seg til denne loven. Det blir interessant å se hva forslagsstillerne sier når norske arbeidstakere blir utkonkurrert på grunn av den type særlover i Norge.