Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-01-10:
Stortinget behandler i dag et forslag om å endre Grunnloven § 93. Den politiske kjernen i debatten gjelder Grunnlovens spilleregler for EU-spørsmålet. Det er lagt fram forslag om å senke terskelen for å avstå suverenitet til Den europeiske union. Det forslaget vil Kristelig Folkeparti motsette seg. Kristelig Folkeparti er tindrende klar i denne saken. For oss dreier det seg om flere forpliktelser. Vi vil slå ring om Grunnloven § 93 slik den er, vi stadfester vårt nei til å endre spillereglene for EU-kampen, og vi vil stå fast ved de løftene som våre folkevalgte gav før siste valg. Saken har mange aspekter, men den har én kjerne, og det er forsvaret av det nasjonale folkestyret. Det skal være en høy terskel for å gi slipp på norsk suverenitet, og folkevalgte bør holde det de lover når det gjelder grunnlovsendringer. Det er derfor Grunnloven har en bestemmelse om et valg mellom et grunnlovsforslags framsettelse og dets behandling. Hvis det skulle være noe poeng i det hele tatt med å stille spørsmål om hvordan representanter eller kandidater stiller seg til et grunnlovsforslag, må det nettopp være knyttet til denne typen saker. Vi trenger etter vårt syn ingen omkamp om EU-medlemskap. I to folkeavstemminger har folkets dom vært klar. Erfaringene har etter vårt syn ikke svekket folkets nei. Nei-flertallet er ifølge de siste målinger sterkere enn på lenge. Vi trenger derfor heller ingen omkamp om medlemskap i Den europeiske union, slik vi ser det. Og vi trenger ingen omkamp om Grunnlovens spilleregler for vedtak. Både i 1972 og i 1994 fulgte vi de samme spillereglene. Først skulle det avholdes en rådgivende folkeavstemning, dernest skulle Stortinget behandle saken. Slik må det fortsatt være. Fra Kristelig Folkepartis side skal det ikke herske tvil om at vi vil respektere folkets votum i en slik sak. Det har vi programfestet. Men det er forskjell på å forplikte seg til å følge folkets votum og det å vedta i Grunnloven at alle andre må gjøre det samme. Det er fortsatt lov å opptre uklokt, men vi mener det er klokt å følge et råd som man har bedt om. Jeg mener vi burde, selv om vi har ulike syn på unionen, kunne enes om å fastholde spillereglene. Grunnloven § 93 ble vedtatt da saken om medlemskap i EEC kom på dagsordenen i 1962. Da ble det bestemt at dersom Stortinget skal samtykke i at det avgis suverenitet «paa et sagligt begrænset Omraade», skal Grunnloven § 93 gjelde. Den krever som kjent «tre Fjerdedeles flertal» i Stortinget. Den gang, i 1962, var det, som flere har vært inne på, saklig sett langt mindre suverenitetsavståelse. Når vi i dag står overfor en union med betydelig større beslutningsmakt over medlemsstatene, som innebærer langt mer omfattende avståelse av suverenitet, blir ikke saken mindre prinsipiell og mindre viktig. Da bør vi ikke senke Grunnlovens terskel for medlemskap. Før siste stortingsvalg ble som kjent kandidatene til Stortinget skriftlig spurt om de ville stemme nei til en endring av Grunnloven § 93. De ble spurt om holdningen til dette konkrete forslaget som Stortinget i dag behandler. Jeg synes at den siden av folkestyredebatten som vi har hatt her i Stortinget i dag, har vært lite framme. Jeg har lyst til å understreke at jeg synes det er en veldig viktig side at de løfter som blir gitt til velgerne så konkret - ikke i generelle former, men helt konkret knyttet til enkeltforslag - må velgerne kunne stole på blir holdt. Det er bare ved at de løfter som ble gitt til folket før valget i 2005 blir brutt, at forslaget i dag kan bli vedtatt. Skal folkestyret ha tillit, må også folkevalgte få lov til å holde klare løfter. Jeg er forundret over at det har vært tvil om dette i flere av de store partiene i denne sal. Kristelig Folkeparti vil for sin del holde ord. Våre representanter vil samlet stemme nei til endringsforslagene slik de er framsatt.