trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-12-11:
Jeg har lyst til å kommentere det med antall bruk, som representanten Pollestad var inne på. Det er jo sånn at antall bruk som blir lagt ned fra år til år, vil variere. Men status så langt, med denne regjeringen, er at antall bruk i drift er redusert med 2 pst.. Nå er de siste tallene vi har, foreløpige tall, men det er de beste vi har så langt. Ser vi den rød-grønne perioden under ett, utgjorde antall bruk i drift som ble lagt ned, i snitt 2,4 pst. Med andre ord ligger vi meget godt an hvis målet er å legge ned færrest mulige bruk. En av årsakene til at antall produksjonssøknader har økt en del i år, er at vi har gjort noen endringer i produksjonstilskuddsforskriften. Blant annet har vi sett på driftsfellesskap og gitt det økt oppmerksomhet. Det betyr at noen er små på papiret, mens de i virkeligheten er store. Det vi har vist, er at det har vært noe juks med dette, enten bevisst eller ubevisst, for det har vært et regelverk som har kunnet føre til misforståelser. Det var bakgrunnen for at Landbruksdepartementet i år ga amnesti til dem som ønsket å rydde opp i dette selv. Det er veldig bra at mange meldte seg, og det er positivt at vi har fått ryddet opp i det. Men det er altså en av grunnene til at det har vært en ganske stor reduksjon i antall produksjonstilskuddssøknader fra i fjor til i år. Så vil jeg bare kommentere kort bioøkonomi. Nå er det sånn at denne regjeringen har varslet at vi vil komme til Stortinget med en bioøkonomistrategi – vi har varslet at vi er forsinket, så den kommer over nyttår – det er fordi det er så stor interesse for denne bioøkonomistrategien, og stadig flere ønsker å bidra fordi man ser at dette er viktig for framtiden. Til slutt vil jeg si at jeg synes det er ganske merkelig at representanten Storberget sier at man ser nesten ingenting til landbruksforskning i neste års budsjett. Det er bevilget nesten 440 mill. kr. Hvis det er definisjonen på nesten ingenting, synes jeg at han har en svært spesiell omgang med innbyggernes penger. 440 mill. kr er i hvert fall mye i min verden, og vi skal bruke dem på en best mulig måte.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-12-11:
Jeg er veldig glad for at vi i denne regjeringen prøver å samarbeide litt på tvers av departementene for å få til gode løsninger for næringslivet. Det har vi bl.a. gjort når det gjelder skognæringen. Ved at samferdselsministeren sørger for at en kan bruke større vogntog og større tømmerbiler på norske veier, øker konkurransekraften til skognæringen. Det at riksveiene blir oppgradert til at disse bilene kan gå der, øker konkurransekraften til norsk skognæring. Det er slik at skogsbilveisatsingen ligger på Landbruksdepartementets budsjett. Denne regjeringen opprettet en egen post på budsjettet. I tillegg til det er det penger over jordbruksavtalen til dette. Vi har fått til en økning på over 75 pst. Til sammen står det nå over 120 mill. kr som brukes til skogsbilveiutbygging hvert år. Vi så senest i går i Nationen en sak fra Levanger, der de nå bygger åtte nye veier. En har ikke opplevd en slik takt innenfor skogsbilveibyggingen på årevis. Tømmerkaier er også noe som ligger under Landbruksdepartementets budsjett. Landbruksveiforskriften ligger også under Landbruksdepartementet. Vi har forenklet den, slik at det er lettere å bygge ut og oppgradere disse veiene. Så har vi foreslått å styrke det private eierskapet i skogen. Det er slik at Statskog sitter på en del eiendommer som de selv ikke kan drive effektivt. Det sitter en del bønder som trenger å kjøpe mer skog for å kunne drive sine eiendommer mer effektivt. Det salget som nå pågår, var det Arbeiderpartiet selv som satte i gang. Nå er de plutselig imot og skal stoppe det. Vi mener det er en god idé å utvide det, slik at flere lokale skogeiere kan få kjøpe skog og dermed få en mer effektiv drift av sine eiendommer. Så snakker man om jakt- og fiskerettigheter. 80 pst. av Norge er eid av private. Vi er blant de landene i verden som har det rikeste jakt- og fiskelivet. Hvis det er en sammenheng her, er det svært merkelig at Norge ligger så godt an når det gjelder det. Til slutt: Jeg lever godt med at representanten Andersen ikke er fornøyd med den jobben vi gjør for skognæringen. Det jeg er fornøyd med, er at skognæringen selv er veldig fornøyd med den jobben som denne regjeringen gjør. Det har vært et taktskifte, og det får jeg høre stadig vekk når jeg er rundt omkring. Det er jeg veldig glad for, for jeg tror på norsk skognæring for framtiden. Vi skaper flere arbeidsplasser ved å ta ut det materialet som er der og omdanne det til nye produkt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-11:
SV er veldig opptatt av at vi skal få nye grønne arbeidsplasser innen fornybart råstoff, særlig av tre. Det er nødvendig fordi vi trenger veldig mange arbeidsplasser, også industrielle, innen fornybart som ikke skader klimaet. I Norge lener vi oss altfor tungt på en oljeindustri som er nødt til å fases ut hvis vi skal berge klimaet og det grunnlaget landbruksministeren også skal produsere mat på. Da er det veldig rart å se at regjeringen nå for tredje år på rad kutter: Første året kuttet de altså industriell bruk av flis, så har de kuttet i trebasert innovasjon, og man har kuttet i tilskudd til bruk av tre – med alle virkemidler. Men på olje satser man friskt både med forskningsmidler og med gode skatteregimer. Hvordan kan det være slik at en moden, forurensende næring skal ha mer tilskudd og goder enn en framtidsnæring som er klimavennlig og kan gi oss mange arbeidsplasser?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-11:
Én ting er sikkert: Framtidas arbeidsplasser må være klima- og miljøvennlige. I dag baserer Norge mye av sin næringsvirksomhet på ikke-fornybar olje. Det er nødt til å snu. Mange sier at vi ikke kan plukke næringer, men vi må plukke de forutsetningene som skal ligge til grunn for de næringene vi har, nemlig at de må være klimavennlige. Oljeindustrien baserer seg på et råstoff som tilfeldigvis lå utenfor våre kyster. Vi må erstatte det råstoffet med råstoff som er fornybart og klimavennlig. Vi er så heldige at vi har slikt råstoff i Norge. Vi har slikt råstoff i mange deler av landet, og i den delen av landet jeg kommer fra, har vi mye av det. Det er bra. Men hvordan er det da regjeringen satser på dette? Jo, ved å satse massivt på oljeforskning – oljeforskning, som representanten Nordby Lunde var her oppe og sa – olje, som vi er nødt til å fase ut, og ikke inn, der pøser regjeringen på masse penger, der har man økonomiske regimer som gjør at oljeselskapene får refundert utgiftene sine til letevirksomhet. Det er voldsomme satsinger fra regjeringen på en spesifikk bransje, en spesifikk bransje som må fases ut. Hva ser vi da i den bransjen som kunne erstattet noe av dette, nemlig den grønne bioøkonomien? Jo, der har regjeringen helt systematisk fra de tiltrådte, plukket vekk de små virkemidlene som lå der. Det første året var det kutt på industriell bruk av flis. Det gikk mange arbeidsplasser tapt på det. Så har det vært trebasert innovasjon – år etter år kuttes det. Vi får si takk til Kristelig Folkeparti og Venstre, som berger noe av dette ved tilskudd til bruk av tre. Det er små virkemidler, men dem plukker man vekk. Og så sier man: Men se, vi har jo bevilget penger til skogsbilveger. Ja, man bevilger penger til veger, slik at man kan kjøre tømmeret ut til Sverige og drive industriell produksjon i Sverige. Det er det som skjer nå. Det er derfor SV mener at vi er nødt til å satse på disse næringene. Da kan vi ikke plukke produksjon, men vi er nødt til å satse på forskning på dette. Vi må ha inn virkemidler som gjør at det er mulig å realisere en industriell satsing på dette fornybare råstoffet som vi har, og som kan erstatte olje. Alle snakker om det, men regjeringen fortsetter bare å gjøre det den har gjort før, nemlig å satse på olje, som alle sier vi er nødt til å fase ut. Jeg er ikke spesielt imponert over den grønne satsingen til denne regjeringen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-11:
Det er bare å konstatere at de som mener at man skal ha en næringsnøytral politikk, synes det er bra å subsidiere en moden, forurensende industri både med forskningspenger og med garantier for eventuelle tap ved oljeleting, mens når man skal utvikle en fornybar industri på et fornybart, klimavennlig råstoff som Norge har mye av, og som vi trenger – der utviklingen nå går så det suser i andre land, men altfor sakte i Norge – så kutter man i de små forskningsmidlene og utviklingsmidlene som ligger der. Det er sånn at når Norge har blitt en stor nasjon på vannkraft, har det vært politiske beslutninger som har ligget bak. Det har vært lovregulert, og det har vært ordninger som har gjort at man har sett at man har hatt en ressurs og sagt at denne utvikler vi. Sånn var det da olje- og gassnæringen også kom. Den erkjenner alle, i hvert fall i ord, nå må fases ut, men allikevel er det dette man satser på, mens man lar være å satse på det som kunne gitt oss svært mange arbeidsplasser, der man kan erstatte det råstoffet som olje er i dag, med et råstoff basert på bl.a. tre. Det er forstemmende å se. Dette kommer ikke til å skje i Norge hvis vi ikke får på plass skikkelige statlige ambisjoner, forskningspenger, penger til å utvikle dette, tålmodig kapital som kan stå en stund for å realisere dette i Norge. Isteden er man veldig stolt av at man bygger flere skogsbilveger og får tømmeret opp på bil og kjørt det til Sverige. Det er ikke jeg veldig imponert over. Vi må ha større ambisjoner for å kunne utvikle dette også i Norge, og skognæringen er såpass fragmentert at dette kommer ikke til å gå uten at staten er med og bidrar. Så har vi lagt fram en rekke forslag på landbrukssida. Det handler om å stimulere mer til økologisk drift. Det handler om å ha et eget dyretilsyn – ikke bare bytte navn, men ha et eget dyretilsyn, for det er nødvendig. Det handler om en opptrappingsplan på de regionale miljøprogrammene. Det handler om å bruke investeringstilskudd, slik at man kan øke tilgjengelig jordareal og øke egenprodusert fôrandel. Det handler om å få ordninger som kan sikre jordvelferd og god agronomi, helst i et tusenårsperspektiv, for dette er verdier som skal produsere mat for alle kommende generasjoner. Og til slutt: Vi har mange tiltak for å styrke kvinners situasjon i landbruket.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-11:
Det er litt forstemmende å høre stortingsrepresentanter fra Hedmark som ikke har noen ambisjoner for å få opp en industrisatsing på det råstoffet som Hedmark og innlandet har mye av. Jeg får bare registrere det. SV flytter altså penger fra forskning på olje, som regjeringen satser på – som er ikke-fornybar og forurensende – og over til forskning på ikke-forurensende fornybart innen industri- og teknologiutvikling. Jeg registrerer at representanten Gundersen mener at man kan bruke fellesskapets penger på en forurensende oljeindustri som alle vet må fases ut, mens han ikke er villig til å bruke tilsvarende midler på fornybart råstoff som må fases inn, og som kunne gitt arbeidsplasser i eget fylke. Disse fossilsubsidiene som Høyre og regjeringen tviholder på, hindrer nødvendig omstilling til nye, klimavennlige arbeidsplasser.
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2015-12-11:
Representanten Trellevik spurte i sitt første innlegg om vår budsjettering, og det er en glede å få lov til å svare, slik at man i denne debatten også får noen svar. Vi foreslår at finansnæringa skal få merverdiavgift. Regjeringa foreslår dette fra 2017. Vi og Kristelig Folkeparti foreslår det fra 1. juli 2016. Det er et forslag som er grundig utredet, og som det er fullt mulig å få til. Så foreslår vi at rentebegrensningsregelen skal endres. Der støtter vi regjeringas endring, men vi har også et tillegg. Det er kanskje litt usikkerhet rundt anslaget, men vi har brukt Finansdepartementets nøkterne anslag, altså Trelleviks finansdepartement, når vi har kommet fram til det vi har lagt fram i budsjettet vårt. Men jeg forstår at Trellevik ikke har noe tillit til Finansdepartementets utregninger. Han husker kanskje poseavgiften, vedtatt proveny 1 mrd. kr, som aldri ble noe av. Jeg synes det er behov for å gi noen svar i denne debatten rundt vår budsjettering, og jeg håper det også gjør at regjeringa har lyst til å gi noen svar rundt nettopp regjeringas budsjettering. Siden finansdebatten har vi bedt om svar på hvor stor den tiltakspakken som en la fram i valgkampen, er. I valgkampen var den store saken at det skulle være 4 mrd. kr, det var en detaljert liste punkt for punkt. Nå er det ingen i regjeringa som kan svare oss, ingen som kan gi oss den detaljerte lista – dagen i dag er ikke noe unntak. Tiltakspakken som regjeringa la fram, var avgrenset til midlertidige tiltak som raskt kunne reverseres, og nå er det usikkert hva som ligger der. Jeg har hørt representanter fra Høyre nevne at såkornordninga for Sørlandet er en del av disse tiltakene. Den er altså midlertidig, den såkornordninga? Næringsministeren kan kanskje svare på om såkornordninga er en del av de midlertidige tiltakene. Jeg har også hørt om lærlingtilskuddet. Er den økninga som ligger der, også midlertidig? Jeg synes det er oppsiktsvekkende at næringsministeren sitter passivt og ser på i denne debatten. Norge har 127 000 arbeidsledige, og det ikke å være med og delta i debatten i Stortinget om tiltakene og om hvordan en kan få det til, synes jeg er merkelig. Jeg vil også nevne representanten Nordby Lundes innlegg. Det bare understreker den ideologiske linjen som høyresida legger seg på i denne diskusjonen. En er imot permitteringsregelverket – aller mest ut fra ideologi. 90 pst. av dem som omfattes av permitteringsregelverket, kommer tilbake i jobb. Dette er tiltak som funker. En er imot næringsrettede tiltak – mest av alt fordi det handler om ideologi. Ens egen regjering avlyste den IKT-satsinga som vår regjering hadde lagt opp til. Så forstår jeg at det er sårt for representantene fra Høyre å se at Møgster sier at Høyre har sviktet, og peker på Arbeiderpartiets løsninger. Jeg vil bare invitere representantene fra Høyre til nettopp å lese Arbeiderpartiets alternativ.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-12-11:
Hvis vi nå regner sammen den økte satsingen på forskning som er i marin sektor, tror jeg vi er i ferd med å runde 400 mill. kr. Jeg tror Arbeiderpartiet har forregnet seg litt når man har sett på hva som ligger i budsjettet for neste år. Det man fremstiller som et kutt, handler om tekniske justeringer som følge av faseforskyvninger og utbetalinger til bygging av det nye forskningsfartøyet i Italia. Det går ikke an å lese verken dette budsjettet eller tidligere budsjett på annen måte enn at det er en solid satsing på marin forskning. Og det er viktig, for landet trenger flere ben å stå på. Vi har et kolossalt potensial, og det er viktig at vi nå satser langsiktig på forskning og innovasjon for å greie å ta det ut i form av nye arbeidsplasser og ny aktivitet langs kysten.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-12-11:
Som jeg sa i mitt første svar til representanten Heggø, det går ikke an å lese dette budsjettet på noen annen måte enn at det er en solid økning i satsingen på marin forskning. Det er program innenfor Forskningsrådet, det er program innenfor andre forskningsinstitutt, det satses over en lav sko. Det er altså ikke mulig å komme til den konklusjonen som Ingrid Heggø her gjør seg til talskvinne for.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-12-11:
Vi mener vi har lagt fram et budsjett som er godt tilpasset den økonomiske situasjonen og de utfordringene som Norge har nå når vi skal omstille oss, når vi skal sørge for at vi investerer i forskning og innovasjon, når vi investerer i samferdsel, når vi investerer på andre viktige samfunnsområder, for å skape de fremtidige arbeidsplassene og få flere solide ben å stå på. Representanten Heggø gjør seg nå også skyldig i at man på den ene siden sier at vi bruker for lite, og på den andre siden nå står og anklager regjeringen for å bruke for mye penger. Jeg tror man snart må bestemme seg for hva man faktisk mener om oljepengebruken.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-12-11:
Jeg er veldig enig med representanten Hjemdal i at vi må tenke bredt og tenke i retning av hva slags faktorer det er som faktisk påvirker hvordan vi skal kunne videreutvikle norsk fiskerinæring. Det å ha en mottaksstruktur som gjør at vi kan ha en variert flåte, og at den minste flåten ikke skal ha for langt å gå, eller ikke ha økonomiske ulemper med at det kan være langt for å levere, er ett av de formålene som dette føringstilskuddet skal bidra til å løse. Det andre, som handler om fiskerihavner og infrastruktur, som også er en viktig faktor her, har vi fra regjeringens side hatt en diskusjon om, og har en vurdering av om det bør overføres til kommunene. Jeg konstaterer at det er det fortsatt en diskusjon om, og så får vi komme tilbake til hvordan vi skal løse det i fremtiden. Men at fiskerihavner er viktig for å kunne ha en levende næring, er jeg helt enig med representanten i.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-12-11:
Jeg tror nesten ikke det er noe område som jeg har fulgt tettere siden jeg ble statsråd. Jeg har kvartalsvise møter med Mattilsynet og Havforskningsinstituttet for å følge med i nettopp lusesituasjonen fordi det er så kritisk også for å kunne få til vekst. Vi investerer også store penger i forskning og utvikling av alternative metoder til disse medikamentelle lusemidlene, som jo volder oss et ganske betydelig problem. Så spør representanten om jeg mener Mattilsynet har nok ressurser. Mattilsynet er tilført ressurser tidligere år, det tilføres nye ressurser til neste år, og jeg har den forståelsen at man har de ressursene som trengs nå for å følge næringen tett. Men det er også viktig for å sikre oss at aktørene følger de spillereglene som gjelder. Dette handler om fiskehelse og fiskevelferd, og det er viktig for omdømmet til næringen at vi har kontroll på dette.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-12-11:
Statsråden har lest innstillingen fra komiteen veldig nøye. Jeg tror vi er veldig enige om de utfordringene vi har på dette området. Både naturen og klimautfordringene gjør at vi har fisk som sprer seg over større havområder, og vi har et større åpent havområde som følge av at isen trekker seg tilbake. Vi er klar over hvilke utfordringer vi har, og derfor er det bra at vi fikk et budsjettforlik som ytterligere la nye penger i potten til marin forskning. Men jeg har også lyst til å si at de 100 mill. kr i tiltakspakken som skal gå til å ruste opp havforskningsfartøyene, faktisk også er en viktig forutsetning for at vi skal ha oppdaterte og gode verktøy til å gjøre den bestandsforskningen som er viktig i fremtiden. Det er også en stor og viktig investering som gjøres når man nå bygger dette nye isgående forskningsfartøyet som gjør oss enda bedre i stand til å gå til de arktiske områdene, og også til Antarktis, og gjøre viktig marin forskning.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2015-12-11:
Arbeidsledigheten i Hedmark og Oppland har de siste månedene ligget stabilt på rundt 2 pst. Det er veldig bra i en tid med den høyeste ledigheten på landsbasis på 20 år. I særlig grad har svekket kronekurs og lav rente virket positivt på situasjonen i deler av næringslivet i de to fylkene. Men om det er situasjonen nå, er det helt nødvendig at Innlandet får mer drahjelp. Det er i høy grad også lønnsomt for landet. Derfor må oppmerksomheten på Innlandet styrkes, ikke svekkes, sjøl om ledigheten for tiden rammer langt verre andre steder – særlig på Vestlandet. Innlandet har levd lenge i oljeskyggen, men denne delen av Norge har mange fortrinn og en rekke ledende fagmiljøer og bedrifter med store muligheter. På flere områder markerer Innlandet seg solid nasjonalt og internasjonalt. I areal er Innlandet like stort som Danmark. Store avstander og store variasjoner i næringsgrunnlaget gjør det nødvendig med ulike virkemidler i de ulike regionene for å oppnå økt verdiskaping, utvikling av et mangfoldig næringsliv og attraktive arbeidsplasser. Med kort avstand til hovedstaden og Norges hovedflyplass har Innlandet gode forutsetninger for å vokse. Og de to innlandsfylkene kan ikke minst være med på å avlaste befolkningspresset i hovedstadsområdet. Det var gode grunner til at Arbeiderpartiet tok initiativ til en innlandsoffensiv, som i 2013 ble presentert med statsminister Jens Stoltenberg til stede. Det ble også fulgt opp ved at daværende næringsminister Trond Giske nedsatte Innlandsutvalget. Den sittende regjering gjorde noen endringer i mandatet og sammensetningen av utvalget, og i november i år ble utvalgets sluttrapport presentert for næringsministeren. I denne rapporten er bioøkonomi, industri, reiseliv, informasjonssikkerhet, spill og underholdning og innovasjon i offentlig sektor trukket fram som eksempler på satsingsområder. Nå er vi spent på hvordan regjeringa vil følge opp. Vil næringsministeren være pådriver i så måte? Hva kan vi forvente av henne? For Innlandsutvalgets arbeid må følges opp. Det er svært viktig for Innlandet og smart for Norge. Jeg har også en helt konkret sak jeg ber statsråden klargjøre. Industrisamfunnet på Raufoss er et flaggskip og en motor for vekst og utvikling i innlandet og ruver også i nasjonal sammenheng. Norwegian Center of Expertise på Raufoss har jobbet for å få status som Global Center of Expertise. Nå er fokuset rettet mot en ny spennende mulighet, at NCE Raufoss sammen med NCE Systems Engineering på Kongsberg utgjør ett av to pilotprosjekter i programmet «Klyngene som omstillingsmotor». Den 10. september var næringsministeren med ved oppstart av pilotene. Det er avsatt midler for inneværende år, men hva med 2016? Lovnadene var store. Er midlene sikret, og i så fall på hvilken måte? I statsbudsjettet klarer vi ikke å finne svar på det, men jeg håper at næringsministeren kan gi oss positive tilbakemeldinger her i dag.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2015-12-11:
Arbeidsledigheten har rammet Vestlandet og Sør-Vestlandet, og alt tyder på at den blir langvarig. Da er det behov for både omstilling og å ta vare på den kompetansen som er opparbeidet, og ikke minst ungdom. Nå varsles det at lærlinger blir sagt opp, men det er også ungdommer som ikke kommer inn på arbeidsmarkedet. Dette skjer samtidig med at vi har flyktninger, og da er det utrolig viktig at vi tar de gode grepene for å unngå konflikt mellom ulike grupper, og trepartssamarbeidet er helt avgjørende. Når det gjelder omstilling, er det veldig bra at det satses på forskning, men hvorfor blir så få av de nye studieplassene som er satt av, gitt til Vestlandet akkurat nå, under en omstillingsperiode? Og hvorfor får Vestlandet en så liten andel av de stipendiatene og rekrutteringsstillingene som regjeringen har prioritert å øke? Dette handler om å bruke mulighetsrommet, og jeg er litt forundret over statsråden når det gjelder ferger, for der gjorde i alle fall den forrige regjeringen et virkelig taktskifte når det gjaldt investering i grønn teknologi, ved å få på plass utviklingsprosjektet Lavik–Oppedal. Teknologien er på plass, men utfordringen for fylkeskommunene er å klare å ta et såpass langvarig løft over lengre tid at de klarer å bruke den teknologien også på fergetransport. Der har vi et mulighetsrom, slik vi har det i dag. Vi har også utfordringer knyttet til en ny næring, helsenæringen. Arbeiderpartiet har også der tatt et skikkelig løft når det gjelder satsing på velferdsteknologi. Der er løsningen på plass, men den trenger å rulles ut. Vi har satt oss som mål at alle kommunene skal være klare innen relativt få år, så da trenger vi også mer kapital for å rulle det ut. Ideene er der, og teknologien er der, men det må tas i bruk. Det siste jeg ønsker å ta opp på disse tre minuttene, er design. I Bergen har vi fått etablert noe som heter Design Region Bergen. De får enormt med nye prosjekter. Regjeringen har etablert noe som heter DOGA, Norsk design- og arkitektursenter, med 60 ansatte sentralt, men det er så lite fleksibilitet at selv om man nå står klare med et av de største nasjonale prosjektene knyttet til e-helse, er det ikke mulig å få ressurser fra disse 60, sånn at de klarer å rulle det ut i Bergen. Dermed må det flyttes til Oslo. Dette holder ikke. Fleksibilitet burde være på plass, for endringer i arbeidsledighet og ikke minst endringer innenfor nye næringer skjer så fort at her må regjeringen være på plass.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-11:
Jeg ba om ordet fordi jeg synes det egentlig er ganske skuffende at landbruksministeren i sitt innlegg til Stortinget ikke nevnte skogbruk med ett ord. I en situasjon der vi snakker om klimautfordringer, behovet for nye arbeidsplasser og nye næringer i Norge og å se muligheten for sammenhenger mellom bioøkonomi og det skogbruket vi har, er det skuffende. Skogbruket er en verdikjede som har en del helt spesielle muligheter. Den er også spesiell fordi det tar veldig lang tid fra en investerer til en kan høste inn avkastningen – 60–70 år fra en setter en plante i bakken, til en kan hogge ned og ta ut verdiskapingen. Nettopp derfor er dette en del av politikken som trenger helt spesielle virkemidler. Det passer ikke med det samme skattesystemet som når en driver med kort omsetningstid. En trenger en del spesielle ordninger. Hele verdikjeden er, har vært og bør i framtida bli viktig for Norge. Derfor burde næringsministeren fokusere på sin del av den verdikjeden som skogbruket gir mulighet for. Det er selvfølgelig skuffende når regjeringa foreslår å redusere verdiskapingsprogrammet, som har vart helt siden 1998 – jeg kjenner dette fordi det var i grunnen jeg som skrev det i 1997, men det var Kåre Gjønnes som la det fram som landbruksminister. Jeg er veldig fornøyd med det han la fram for å fokusere på og bruke denne fantastiske ressursen bedre og mer effektivt. Da må vi satse på verdiskaping. Da må vi satse på skogsbilveier, alle sånne praktiske ting som vi foreslår i budsjettet, og som faktisk vil være avgjørende for denne verdikjeden. Her mener jeg at vi har veldig mye å lære av den marine sektoren, oppdrettssektoren. Grunnleggende sett er suksessen på oppdrettssektoren en historie om at vi har tatt utgangspunkt i den kunnskapen som fiskerne langs kysten har om fisk, om marked og om å drive i denne bransjen. Så har vi lagt på innovasjon, forskning på merder og forskning på fôr, bl.a. på Ås, og fått en verdensledende industri på et område der vi har naturgitte ressurser, men der vi også har lang tradisjon og kompetanse. Å fornye innenfor de fornybare ressursene mener jeg vil bli avgjørende for framtida til Norge. Skogbruket er et annet eksempel på hvor vi kan bruke denne tenkinga, ta utgangspunkt i kompetansen og finne nye produkter og ny forskning. Statsråden må gjerne lese Woods of Norway, som er en god oppskrift på å tenke helhetlig verdikjede for økt verdiskaping i Norge.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-11:
Det skal ikke jeg mene noe om, men det passet i grunnen veldig godt at jeg kom etter representanten Frank Bakke-Jensen, for jeg har nemlig lest det intervjuet med Helge Møgster. Det var ikke bare formuesskatten han omtalte. Han omtalte også evnen til å håndtere kriser som rammer landet. Det var egentlig hovedbudskapet, iallfall i det som sto gjengitt i media. Jeg synes han hadde et godt poeng: Når det er krevende situasjoner, holder det ikke å si at dette er vanskelig, og det er ikke vår skyld. Man må faktisk sette inn tiltak for å møte de utfordringene som er. Der er næringspolitikken det aller viktigste arbeidsmarkedstiltaket, vil jeg si – å skape aktivitet. I den sammenhengen hører også permitteringsregelverket hjemme. Det ble tatt opp av en taler tidligere, med en betydelig misforståelse, for representanten Nordby Lunde mente det var 30 000 i oljenæringen som skulle miste jobben, og som ikke skal tilbake til næringen. Det tallet vil absolutt ikke jeg gå god for, men permitteringsregelverket er ikke slik at man blir permittert hvis jobben blir borte. Permitteringsregelverket er en mulighet når man ser at man er inne i en midlertidig lavkonjunktur og at jobbene vil komme tilbake. Et veldig godt eksempel på hvordan vi kan bruke det som et aktivt omstillingsbidragsytende virkemiddel, er jo Aker Verdal, der permitteringsregelverket i perioder med lavkonjunktur er blitt brukt til kompetansebygging, og de har kommet tilbake og bygd videre på den kompetansen de har og utviklet seg videre. Det er nemlig riktig, som næringsministeren sa i sitt innlegg – og det syntes jeg var godt sagt – at vi faktisk har et veldig omstillingsdyktig næringsliv i Norge. Jeg er litt lei av at det i den politiske debatten høres ut som at vi ikke har et omstillingsdyktig næringsliv, og at vi nå skal bli en kunnskapsbasert nasjon. Det er faktisk det vi er. Det er derfor vi greier oss så godt. Permitteringsregelverket og andre offentlige ordninger støtter opp under de gode delene av det private næringslivets mulighet til under trygghet å få til omstilling, for det er nemlig slik at det skal og må komme mange nye arbeidsplasser i Norge. Men det meste av nyskapingen av arbeidsplasser i Norge skjer faktisk i eksisterende bedrifter, som utvikler nye produkter på basis av den kunnskapen de har. Det skal vi støtte dem i og hjelpe dem til. Til slutt må jeg bare konstatere – fordi mitt første innlegg, som jeg trodde skulle bli mitt siste, handlet om skogbruk – at jeg tre ganger har hørt landbruksministeren på Stortingets talerstol, og til nå har hun ikke sagt noe om Landbruksdepartementets skogbrukspolitikk. Hun har nevnt to virkemidler, som begge ligger i Samferdselsdepartementet, f.eks. lengre biler. Det er alle partier enige om. Men vi har altså ikke hørt at landbruksministeren har sagt noe om de skogbrukspolitiske virkemidlene som Landbruksdepartementet rår over, og det er vel en avklaring i seg sjøl, det.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-12-11:
Jeg er født og oppvokst i et fiskevær i en fiskerfamilie på yttersiden av Senja, så jeg vil snakke om fiskeripolitikk. Fiske- og sjømatressursene utenfor kysten vår er unik. Dette landet er bygd på denne rikdommen. Norge er verdens nest største eksportør av sjømat. Norsk sjømat er vår tredje største eksportartikkel etter petroleum og leverandørindustrien og kan fort bli den største dersom vi skjøtter ressursene riktig. Da må vi legge til rette for verdiskaping, sysselsetting og bosetting langs hele kysten, over hele landet. De fleste framlagte rapporter og strategier peker på at de marine næringene har et industrielt vekstpotensial som vi som kystnasjon må utnytte. Arbeiderpartiet har slått fast noen viktige prinsipper for fiskeri- og sjømatpolitikken. For det første: Ressursene i havet tilhører fellesskapet, og forvaltninga må være bærekraftig. Ressursene tilhører fellesskapet og skal forvaltes for fellesskapet. Vi sier derfor nei til evigvarende kvoterettigheter og vil beholde deltakerloven og fiskesalgslagsloven som viktige stolper i norsk fiskeripolitikk. Så må vi legge til rette for lønnsomhet i hele verdikjeden innen sjømatnæringa. En mangfoldig, lønnsom flåte og solide foredlingsbedrifter skal bidra til sysselsetting og vekst langs hele kysten. Foredlingsgraden i næringa må økes, og vi må legge til rette for industri som kan gi lønnsomme og helårlige arbeidsplasser. Vi må ha forskning og innovasjon i alle ledd i verdikjeden, der kvalitet må være et stikkord, også i markedsarbeidet. Jeg er redd for at regjeringas manglende satsing i dette budsjettet, bl.a., på marin sektor, ikke understøtter slike mål. Så vil jeg snakke om arktisk landbruk. Det kan ikke være tvil om at regjeringas politikk for store og sammenslåtte bruk ikke er bærekraftig politikk for arktisk landbruk, slik det bl.a. er i den landsdelen jeg bor i, der alt dreier seg om å utnytte ressursene på jorda som er tilgjengelig. En annen trussel mot dette landbruket og mot et sunt dyrehold i nord har vært regjeringas manglende engasjement for å beholde Veterinærinstituttets avdeling i nord for grønn sektor, en avdeling som har vært under stort press. Heldigvis, for noen dager siden da saken var oppe her i huset, gikk et samlet storting mot regjeringas råd. Både denne saken og en fiskeripolitikk som flytter forvaltninga av ressurser fra fellesskapet over til private hender, fikk et klart svar fra nord i valget i høst. Det er bare å håpe at regjeringa lytter.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-12-11:
Mediene har den siste uken vært opptatt av en svært viktig sak, nemlig den svært skjeve kjønnsbalansen i toppen av norsk næringsliv. Det krever handling. Men i stedet for å gjøre det som hjelper, nemlig å sørge for flere kvinner inn i det nest høyeste sjiktet i næringslivet, kreve og sørge for at selskapene har systematiske rekrutterings- og karriereplaner for kvinner, sørge for likestilling generelt, som gjør at kvinner kan ta på seg slike framtredende oppgaver, konsentrerer næringsministeren seg om én konkret ansettelse i ett konkret selskap. Sitat: «Det er alvorlig hvis det viser seg at ingen kvinner var med i sluttrunden(…) (…) Så viser det seg at statsråd Mæland har vært fullt informert siden 4. mai. I et halvt år har hun visst nøyaktig hva som foregikk. Hun visste at kvinner var blitt intervjuet, hun visste at tre menn var blitt innstilt til styret, og hun visste at rådgiverselskapet og styreutvalget anbefalte slik de gjorde. Hun valgte «å spille overrasket», skriver Ukeavisen Ledelse i dag. Med sine uttalelser forledet hun stortingsrepresentanter til å uttale seg på feilaktig grunnlag. Hun forledet journalister og kommentatorer. Hva mener statsråden egentlig at Telenor skulle gjort annerledes? Skulle de ansatt en annen enn det de gjorde, selv om utvalg, rådgivingsselskap og styre enstemmig mente dette? Det må statsråden kunne svare på i denne salen. VG kan nå avsløre at Mæland spurte etter en helt bestemt kandidat. Burde selskapet fulgt Mælands anbefaling, også på tvers av sine egne konklusjoner? Hva skulle man sagt til de 46 pst. andre eierne i selskapet, hvis man hadde gjort det? VG kan også avsløre at Mæland sitter på kontoret sitt og sammenligner cv-er. Det sto det i avisen her om dagen. Er det slik eierskapsforvaltningen utøves? Man må jo gni seg i øynene. Er det slik man bygger tillit og troverdighet mellom selskap og eier – en fortrolig dialog? Nei, det er det ikke. Men denne fortroligheten er jo allerede brutt. I forrige uke sendte statsråden 1 500 sider med dokumentasjon om dialogen mellom eier og selskap til Stortinget. Jeg husker jeg hadde tilsvarende problemstilling i min tid. Da fikk jeg et sterkt råd – et faglig, eierskapsforvaltningsmessig råd – fra embetsverket om at disse papirene ikke måtte sendes ut av departementet. Mitt spørsmål til statsråden er: Fikk hun det samme rådet, forvaltningsmessig? Hvorfor valgte hun i så fall å bryte det, og sende 1 500 graderte sider ut av departementet? Dette er dårlig eierskapsforvaltning. Det skader det statlige eierskapet når man bryter denne fortroligheten og gir feilaktig informasjon i media om ulike prosesser.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-12-11:
La meg først si at jeg er glad for den avklaringen – eller det synspunktet – som næringsministeren kom med, om at de papirene ikke burde vært sendt over, og at det er ryddet opp i. Jeg tror det er helt nødvendig hvis man skal ha tillit i selskapene til at man kan snakke fortrolig, at man har den fortroligheten. La meg også si at jeg er helt enig med næringsministeren i at næringsministeren har en aktiv rolle overfor selskapene. Man skal ha høye forventninger om etikk, man skal ha høye forventninger om avkastning, man skal ha høye forventninger om miljø, man skal ha høye forventninger om likestilling. Det var litt underlig å høre Øyvind Korsberg, når jeg husker at Harald T. Nesvik for tre år siden i denne salen mente at den eneste kontakten som skulle være mellom selskap og eier, var gjennom generalforsamlingen. Fremskrittspartiet har i sannhet beveget seg. Men når det gjelder likestilling, undrer jeg meg over hvordan næringsministeren håndterer det. Vi har i løpet av det siste året fått en ny sjef i Entra. Det er en mann. Vi hørte ingenting fra næringsministeren. Vi har fått en ny sjef i Mesta. Det er en mann. Ikke et ord har vi hørt fra næringsministeren. Vi fikk en ny sjef i Yara. Det er en mann. Vi hørte ikke et ord fra næringsministeren. Vi fikk en ny sjef i Telenor – en mann – og hørte ingenting fra næringsministeren før etter et halvt år. Når VG tar opp saken, er næringsministeren sjokkert over prosessen og over at ingen kvinner har vært med, enda hun har fått orientering om det motsatte. Hun vet alt sammen. Hun er likevel veldig overrasket og innkaller fungerende styreleder til et oppvaskmøte, der styreleder formodentlig skal gjenta akkurat det samme som den forrige styrelederen fortalte næringsministeren den 4. mai. Jeg registrerer at næringsministeren ikke sa et ord om Telenor-saken, om hvorfor hun lot som hun ikke visste, når hun hadde visst det i et halvt år, og om hvorfor hun innkalte styrelederen til å redegjøre om det samme som forrige styreleder sannsynligvis hadde redegjort for. Og når hun til og med har samme definisjon av sluttrunde som den daværende styrelederen, blir dette enda merkeligere. Det er bra at pressen tar opp den manglende likestillingen i næringslivet. Det er bra at dette settes på dagsordenen. Gudene skal vite at jeg selv som næringsminister også hadde mine runder med både Telenor og andre om den manglende likestillingen og rekrutteringen av kvinner, særlig til det nest høyeste nivået, som jo rekrutterer til toppen. Men da er det disse store, systematiske, strukturelle systemene man må gå løs på, ikke på enkeltsaker, og man må ikke si ting i media som man vet er feil. Hvis man er sjokkert et halvt år etter at man har fått informasjon, må det kalles en eller annen slags form for posttraumatisk stress. Man burde reagert da det skjedde, ikke først da media satte det på dagsordenen.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-12-11:
Jeg vil bare kort gjøre det helt klart overfor næringsministeren at hun har full støtte fra Arbeiderpartiet for at disse dokumentene ikke skal spres. Vi har en institusjon som kan gå gjennom statsrådens papirer, dokumentasjon og dialog. Den heter Riksrevisjonen, og det er Stortingets organ for å kontrollere statsrådens embetsførsel, så her er hun på trygg grunn. Så får Lundteigen ha en annen oppfatning. Jeg synes det er synd at vi ikke fikk mer avklaring av hvordan dette eierskapet utøves. Jeg støtter statsråden i det å ha en aktiv rolle overfor likestillingsarbeid i selskapene, men jeg råder henne til å ha denne rollen overfor alle selskaper og på de strukturelle rekrutterings- og likestillingsstrategiene som selskapene trenger for å lykkes. Det vil være en bedre strategi enn den hun har valgt.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2015-12-11:
For rundt halvannen uke siden kunne vi høre representanten Jonas Gahr Støre etterlyse nye ideer og bedre løsninger fra statsministeren når det gjaldt tiltak mot arbeidsledighet. Det interessante er at han tilbyr sine egne tanker om hva som kunne vært nye ideer og nye løsninger, nemlig permitteringer. Dette er noe jeg har hørt siden jeg kom inn på Stortinget. I snart to år har vi hørt én ting fra Arbeiderpartiet og fagbevegelsen: reversering av de endringene regjeringen gjorde, og nå også ønske om økt lengde på permitteringene. Hadde vi gjort som Arbeiderpartiet foreslo for to år siden, ville noen av de 1 000 som i dag har fått nye jobber, vært permittert lenger og levd av dagpenger lenger før de hadde fått sparken. Det er dramatisk for dem det gjelder, å miste jobben, men det er mindre dramatisk enn å gå inntil ett år på dagpenger i en uavklart situasjon – dagpenger som for de fleste ville utgjort halvparten av inntekten, samtidig som utgiftene består. Vi må være ærlige om at de 30 000 som har mistet jobben i oljerelatert næring, ikke skal tilbake til næringen. Hvis ikke får vi verken til omstilling eller grønt skifte. Men næringen skal fortsatt være viktig for Norge framover og vil være ett av flere bein å stå på. Denne regjeringen legger nettopp til rette for flere bein å stå på i motsetning til forrige. I 2012 ble det investert 200 mrd. kr i oljerelatert næring mot 20 mrd. kr på fastlandet. Det sier litt om den delingen av økonomien som har vært. Jeg hører flere kritisere næringsnøytral politikk fordi man ønsker satsing innen noen områder. Ja, bioøkonomi kommer mest sannsynligvis til å være viktig for Norge framover. Men å tro et øyeblikk at denne salen er kompetent nok og i stand til å spå framtidens vekstnæringer, er relativt naivt. Da Internett og uttrykket «Internett» ble oppfunnet i 1991, kan jeg ikke huske én budsjettpost de neste ni årene som investerte i IKT-næringer i Norge. I dag utgjør disse 250 000 arbeidsplasser. Det bobler i gründermiljøet i Stavanger om dagen, og framtidens arbeidsplass er antakeligvis allerede i ferd med å skapes, men det vil ikke være innenfor én næring, det vil ikke være én bedrift. Facebook, som mange bruker i dag og stiller spørsmålet om vi kunne fått et Facebook i Norge, ansetter 12 000 mennesker globalt. Det betyr at framtidens arbeidsplasser neppe vil ha det som industriplassene hadde, nemlig mange tusen ansatte lokalisert ett sted. Vi må legge til rette for at mange næringer kan vokse samtidig, og at det er et mangfold av arbeidsplasser som blir skapt. Denne regjeringen har lagt opp til arbeid, aktivitet og omstilling, og jeg vil holde fast ved at dette budsjettet har tatt hensyn til det, på basis av det vi hadde å gå ut fra, og at vi faktisk kommer til å stå foran en ny periode i Norge med arbeid, vekst og omstilling.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2015-12-11:
Dersom man er sjokkert – etter selv å ha vært næringsminister – over situasjonen i Telenor, der det var levert en rapport om manglende rekruttering av kvinner, er det vel litt sent å komme med det. Jeg skulle si litt om innovasjon, for jeg blir alltid litt overrasket når jeg hører norske politikere, og politikere generelt, snakke om innovasjon. La meg ta to eksempler på hvorfor. Statliggjøringen av skatteinnkreving er noe som det ikke er flertall for i denne sal. Sammenslåing av tingretten, selv der to forskjellige tingretter er lokalisert i samme hus, viser seg nesten å være politisk umulig – og det samtidig som KS estimerer at kommunene vil trenge rundt 50 000 flere ansatte innen 2021, innen alle sektorer i kommunen, gitt at de er organisert på samme måte som i dag. Det er arbeidsplasser de er redde for ikke å kunne fylle, og det er ikke så rart, fordi de nødvendige kompetente menneskene sitter i de samme kommunene og løser oppgaver som kunne vært løst på en annen måte. Kanskje vi egentlig burde slutte å snakke om innovasjon? Det næringslivet Arbeiderpartiet er så opptatt av, skal også pålegges mer skatter og avgifter. Det skal holdes nede med én hånd, og så skal noe løftes opp med en annen. De som er mot næringsnøytralitet, klarte ikke å forutsi og støtte opp om kanskje den ene faktoren, den ene næringen som i dag har påvirket oss mest – enten det er medier, musikk, film, tjenesteutvikling eller telemedisin og måten vi kommuniserer på. Disruptiv innovasjon, som grunnleggende har endret måten vi kan organisere samfunnet på, klarte ikke norske politikere å se, og heller ingen andre. Det er ikke regjeringen som skaper disse arbeidsplassene. De oppstår heller ikke av seg selv i et vakuum, men som følge av samfunnsendringene. Indonesias næringsminister har visstnok en gang sagt at staten er usedvanlig dårlig til å finne de gode ideene selv, men de dårlige ideene er ofte veldig gode på å finne staten og de statlige virkemidlene. Og apropos statlige virkemidler: Representanten Torstein Tvedt Solberg mente at det var ideologisk motstand mot permittering. Nei, jeg er ikke mot permittering av ideologiske grunner, jeg er heller ikke mot permittering. Men jeg har vært permittert selv. Jeg vet hvordan det er å få sin lønn mer enn halvert i en veldig usikker situasjon uten å kunne gå videre med den. Det handler også om at i det øyeblikket man er permittert, har man to ukers oppsigelse. Og hvis man selv sier opp, mister man de rettighetene som man faktisk har i kontrakt, så man kan ikke gå videre i egen livssituasjon. Da synes jeg faktisk det er lov å protestere mot en ordning som hovedsakelig gagner arbeidsgiver, som kan løfte utgiftene for dette over til samfunnet og fellesskapet og LO, som av en eller annen grunn synes at dette er god arbeidstakerpolitikk. Jeg ser at denne regjeringen investerer der det er nødvendig, og jeg har tro på at det skaper mer arbeid, mer aktivitet og omstilling i et land som trenger det.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2015-12-11:
Det er alltid hyggelig å kunne bidra i debatten. En av de tingene som virkelig gjør meg skeptisk til å være politiker, og som gjør at jeg av og til ser på disse debattene med litt misnøye, er den evnen og viljen til virkelig å være vrange med hverandre og misforstå hverandre med vilje. Har denne regjeringen noen gang sagt at vi ikke vil investere i norsk næring, i ideer, i nyskaping og innovasjon? Alle som sitter her, skjønner at det faller på sin egen urimelighet. Ingenting av det jeg sa, gikk heller i den retningen. Vi investerer der vi har troen, men vi tror ikke at vi alltid kan forutsi hvilke arbeidsplasser som er de nye, og heller ikke hva som er framtidens vekstnæringer. Jeg er sikker på at i Stavanger i disse dager så skapes framtidens arbeidsplasser, men på en annen måte enn det jeg vet kunne vært mulig, og hva noen her vet kunne vært mulig. Hva om de kommer til å ansette 50 i Norge og 12 000 utenfor? Det vet jeg ikke. Det er slik Facebook har operert, men det kan godt hende at neste hundreårs industrielle arbeidsplass også er skapt der.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2015-12-11:
Det var representanten Gundersen som fikk meg til å ta ordet. Han prøver å framstille regjeringens næringspolitikk som fortreffelig. En kan jo stille seg litt undrende til det. Min vurdering er i hvert fall at Høyres næringspolitikk nå på en måte er avkledt. Den samsvarer ikke med den tiden Høyres næringspolitikk prøver å treffe. Det er ingen optimisme i norsk næringsliv for tiden. Det er ingen som jubler over muligheter skapt av dagens regjering – i hvert fall er det svært få. Å ha skattelettepolitikken som eneste motivasjonsfaktor når det gjelder næringslivet, må man jo sette et stort spørsmålstegn ved om faktisk virker. Det fører i hvert fall ikke til mange nyetableringer – ei heller er det på noen som helst måte med på å løse situasjonen i arbeidsmarkedet, hvor arbeidsledigheten øker for hver eneste dag. Er det noen som virkelig har vært tafatte i situasjonen, og ikke har fremmet nye tiltak gjennom de to årene de har sittet, er det jo regjeringen når det gjelder arbeidsmarkedet, når det gjelder nye muligheter innenfor næringslivet. Det kunne være greit å vite hvilke konkrete tiltak utover skattereduksjonene som har medført noen som helst virkning for næringslivet, og som har en betydning for den situasjonen landet befinner seg i. Jeg tror det blir ganske vanskelig å finne gode svar på det. Årsaken til mye av veksten i arbeidsledigheten er olje- og gassnæringen. Det er ikke levert noen saker til Stortinget fra dagens regjering som går inn mot situasjonen i olje- og gassnæringen. Ikke på ett område er det levert en eneste sak, med unntak av utbyggingen av Johan Sverdrup-feltet, som i all hovedsak selskapene selv bringer fram for Stortinget. Så en må jo stille seg litt undrende til det. Så til næringsministeren, som sier at forslaget omkring Statkraft ikke var regjeringens forslag. Nei, det ville vært veldig underlig hvis det var regjeringens forslag, men det ville kanskje vært bedre om det var regjeringens forslag enn Stortingets forslag. For det må være uholdbart for en næringsminister å se at eierstyringsprinsippene til de grader blir avblåst av de partiene som støtter opp under næringsministeren. Og det er med stor forundring jeg hører næringsministeren her på en måte bagatellisere at man nærmest har avlyst den internasjonale satsingen til Statkraft – som den største europeiske aktøren på fornybar energi-siden – gjennom en merknad i en budsjettforhandling. Statsråden burde ta avstand fra den typen saker og sakshåndtering i Stortinget. Og hvis ikke næringsministeren gjør det, synes jeg Høyre har fått en merkelig holdning til eierstyringsprinsipper og hvordan en bør forholde seg til store selskaper som opererer internasjonalt og ikke minst har med andre aktører å gjøre.