Inge Lønning (Høyre), 2007-10-04:
Påfallende mange av regjeringspartienes talere i denne trontaledebatten har tatt utgangspunkt i fortiden og orientert seg i forhold til fortiden, nærmere bestemt det valget som fant sted for to år siden. Om det valget bruker man ganske store ord om at norske velgere foretok et bevisst valg. De valgte et varmere samfunn og ikke et kaldere, de valgte mer fellesskap og ikke mindre fellesskap – og en hel rekke andre honnørord. Det er litt påfallende at man ikke synes å ha fått med seg at det har vært et valg ganske nylig. Hvis man skal anlegge den samme tolkningsnøkkelen på det, må man jo tro at norske velgere to år senere har sagt nei til det de sa ja til for to år siden. Det er helt åpenbart en vrangtolkning. Det er vel snarere slik at det norske velgere har oppdaget – de som heller ikke for to år siden utgjorde et flertall bak de tre partiene som nå sitter i regjering, selv om det var nære på – er at de er blitt lurt. Det vil si at den flertallsregjeringen vi i dag har, har lovet langt, langt mer enn den er i nærheten av å innfri. Til og med på det området hvor man har lagt seg aller mest i selen for å innfri brageløfter, nemlig i barnehageutbyggingen, er vi i en situasjon hvor Regjeringen bryter begge hovedløftene, både det tidfestede løftet om når vi skal ha full barnehagedekning, og det tidfestede løftet om hvilken makspris foreldre skulle være garantert når de har bruk for barnehage til sine barn. Begge løftene blir brutt – iøynefallende. Det er vel riktig å føye til – i parentes kanskje – at det heller ikke ser ut til at det sekundære løftet som SVs daværende partileder og nåværende finansminister føyde til, om hva som skulle skje dersom løftene ikke ble innfridd, nemlig at hun selv skulle trekke seg, kommer til å bli innfridd. Det er ingenting som tyder på det. I Klassekampen for et par dager siden skrev lederen for SVs ungdomsparti at det nå var på høy tid at Regjeringen tok seg sammen og brøt et løfte til, nemlig løftet om hvilket skattenivå man skal opprettholde. Det interessante var at hun tok det som gitt at denne regjeringen bryter løfter. Det er bare spørsmål om å stille opp i prioritert rekkefølge i hvilken orden man skal bryte sine løfter. Det forteller ganske mye om tankegangen, og jeg tror det forklarer langt på vei hvorfor det er et helt iøynefallende stort flertall av norske velgere som ved det nettopp avholdte lokalvalg ikke fant grunn til å stemme på noen av de tre regjeringspartiene. I trontalen er det et avsnitt som handler om helse- og omsorgspolitikken. Det er et av de feltene som man må tro kommer innunder de store utfordringene som statsministeren gjentatte ganger har sagt at man skal bruke de store ressursene på. Dette avsnittet i trontalen er påfallende ambisjonsløst. Om ventetidene ved norske sykehus – der pasientkøen har økt med 20 000 i løpet av ett år, et ganske imponerende tall – sies det bare at de «skal holdes nede». Det er ikke noen antydning om at man har ambisjon om å få utviklingen til å gå i riktig retning igjen, slik som den gjorde under den forrige regjering, hvor ventetiden gikk ned hvert eneste år etter sykehusreformen. For tredje gang sier Regjeringen at man skal komme med en opptrappingsplan for rusmiddelfeltet. Hittil har ingen sett snurten av den, og ingen aner når den eventuelt kommer til å dukke opp. Man har lagt frem et forslag for Stortinget om å innføre en ventetidsgaranti for barn og unge i psykiatrien på tre måneder. Ved valget i 2005 og i valgkampen før 2005 sa både Kristin Halvorsen og den nåværende helseminister Sylvia Brustad at en ventetid på én måned var en skandale. Nå er altså ambisjonene nedskrevet til en ventetidsgaranti på tre måneder. Det er ingen ting som tyder på at denne regjering er i stand til å prioritere de svakeste først. Og så undrer man seg over at SV har mistet halvparten av velgerne sine!