Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2001-10-25:
Som en av dem som med sterk tvil har gitt støtte til etablering av Bondevik-regjeringen, har jeg lest tiltredelseserklæring nøye. Den er som de fleste andre slike erklæringer: mange gode ønsker, mange gode honnørord til mange grupper og mange politikerrunde målformuleringer. Det er selvsagt når vi kommer til bruk av virkemidler for å nå de gode målene, at det politiske arbeidet virkelig begynner og de politiske veivalg og prioriteringer blir synlig for velgerne, og det er da Fremskrittspartiet skal holde denne regjeringen i ørene. Denne reservasjonen til tross, erklæringen har også budskap gjennom det som er omtalt, som er åpenbart positive og som med en del hjelp vil kunne endre både politisk kurs og politisk innhold til glede for folk flest. Men det er også områder som ikke er omtalt og visjoner som etter min mening mangler. Statsministeren snakker mye om forvaltningsansvar og omsorg for svaktstilte, men ingenting om ansvar for god forvaltning av oljeformuen. Ingenting er sagt om ansvaret for å forvalte den fortsatt enormt store oljeformuen på en god måte i nasjonen Norge, og med god måte mener jeg slik at dagens innbyggere får større og mer merkbar glede av at vi i dag er en styrtrik oljenasjon. Som styrtrik oljenasjon bør vi kunne foreta omfattende investeringer i nasjonens egen infrastruktur – veier, broer, tunneler, flyplasser og skipsleden. Ikke minst er dette nødvendig i fylkene langs vår lange kyst, fylker som står for store deler av nasjonens samlede verdiskaping og eksport – i mange tilfeller nærmest på tross av dårlig infrastruktur. Utfordringene her er enorme, og visjonen om at vi bare trenger 600 mill. kr mer til veier er ikke riktig. Vi trenger 6 000 mill. kr – visjonen mangler en null! Den er rett og slett desimert! Vi bør også kunne foreta en omfattende fornyelse og oppgradering av bygninger og hjelpemidler som brukes innenfor områdene skole, helsevesen, eldreomsorg og forsvar. Både avgått regjering og påtroppet regjering vil ruste opp det bygningsmessige forfallet vi nå ser i «den norske forfallsskolen». Så oljerike som vi er, bør vi også klare å gjøre det uten at dette skjer med lån til en hardt presset kommunesektor. Å bruke åtte år på å fjerne forfallet i skolen er i alle fall uakseptabelt. Samlet sett er det også skuffende etter min mening at den nye regjeringen ikke fokuserer på hvordan oljerikdommen kan bringe dagens offentlige tjenestestandard i Norge opp på et førsteklassenivå for dagens innbyggere. Statsministeren snakker mye om at den nye regjeringen vil gjennomføre en aktiv modernisering av offentlig sektor. Det gir Fremskrittspartiet sin fulle og hele støtte. Her er farten, satsen og utgangen fra hoppet flott! Da blir det skuffende at Regjeringen vil nøye seg med en evaluering av fylkeskommunen, trolig den delen av vårt forvaltningsmessige system som er mest klar og mest overmoden for å bli fjernet. Det er også skuffende tamt når det lengste man vil gå i retning av en systemendring innen skoleverket, er en forbedring av privatskoleloven, og at denne forbedringen innebærer at «de prinsipielle kriteriene i privatskoleloven vil bli beholdt med omtrent samme ordlyd» – sitat fra svar som vi fikk på et av våre spørsmål. Altså åpningen for at det offentlige skolemonopolet skal få konkurranse, skal forbli like liten. Den visjonen rekker ikke engang til Sverige, der sosialdemokrater for lengst har akseptert den skolereformen som regjeringen Bildt innførte i 1992, og der friskolene nå er på fremmarsj. Her trekker Regjeringen seg i svevet og snubler i nedslaget. Fremskrittspartiet lover aktiv hjelp for å gi landets innbyggere et bedre resultat. For oss er jo tjenestetilbudet til innbyggerne viktigere enn hvem som produserer. Etter Fremskrittspartiets syn er skoleverket overmodent for gjennomgripende systemreformer. Fri etablering er en systemreform som setter elever og foreldre i førersetet. Til slutt: Statsminister Bondevik snakker varmt for vern om familien, barns trygghet og personlighetsutvikling – alle barn skal få gode oppvekstvilkår. Det må også gjelde når familien med mor og far ikke lenger består, det må også gjelde i barnevernssaker og det må også gjelde i barnefordelingssaker. TV-innslagene vi har sett i den senere tid, som viser frem noen få av for mange eksempler på bruk av politi og fysisk makt når barn «hentes», gir ikke gode oppvekstvilkår! Jeg tillater meg derfor å legge frem følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen om at det i tilknytning til gjennomgang av barnevernlov og barnelov foretas en særskilt drøftelse av bruk av politi/fysisk makt i gjennomføring av vedtak, samt klargjøring av hvilke endringer i norsk lovverk som må foretaes for at dette lovverket skal være i samsvar med FNs konvensjon om Barnets rettigheter.» Jeg rekker også å ta opp et forslag om skole. «Stortinget ber Regjeringen legge fram en egen melding om ressurssituasjonen i grunnskolen.» Jeg skal ikke lese premissene, det fremgår av forslaget.