Trine Skei Grande (Venstre), 2003-12-17:
Utenriksministeren og forsvarsministeren gav en god redegjørelse for norske bidrag til internasjonale operasjoner og samlet innsats i Afghanistan og Irak. Venstre er glad for at Iraks tidligere diktator, Saddam Hussein, nå er pågrepet og kan stilles for retten. Saddam Hussein må stilles til ansvar for overgrep begått mot det irakiske folk, mot kurdere, og for de krigsforbrytelser han har begått i krigene mot Iran og Kuwait. Likevel må også grusomme diktatorer sikres en rettferdig straffeforfølgelse. En troverdig og rettferdig rettergang forutsetter et godt fundert rettssystem, og dersom dette ikke er på plass i Irak, må Saddam Hussein dømmes av en internasjonal domstol. Det er sjølsagt best om den tidligere diktatoren kan stilles for retten i Irak, men bare dersom en rettergang tilfredsstiller folkerettslige krav til uavhengighet og rettssikkerhet. En slik rettsprosess er viktig ikke bare i forhold til rettferdighet for den tiltalte og dem som har lidd overlast, det er også en viktig mental renselsesprosess for et land. I Europa ser vi at det er stor forskjell på de landene som klarte å føre gode rettsprosesser, og deres forhold til f.eks. nynazisme i dag, og de landene som ikke har klart å føre gode rettsprosesser etter annen verdenskrig. Kanskje må vi innrømme at det på Balkan hadde vært lettere å bygge demokrati om vi hadde begynt med rettsprosessene. Pågripelsen av Saddam Hussein vil forhåpentligvis føre til at gjenoppbyggingen av landet vil gå raskere og roligere enn den hittil har gjort. Forhåpentligvis er de som står bak terrorhandlingene, svekket. Stabilitet er nødvendig for å bygge demokratiske institusjoner og for at samfunnsstrukturer skal komme på plass. Norge har et ansvar, og Regjeringen har vist vilje til å ta ansvar, for at sivilbefolkningen i Irak ikke skal oppleve unødige lidelser. Norges humanitære bidrag må derimot ikke under noen omstendigheter oppfattes som noe annet enn støtte til sivilbefolkningen. Venstre mener at denne krigen burde ha vært unngått. Et samstemt FN ville hatt makt til å tvinge Saddam Hussein til en enighet om avvæpning av Irak. Et samstemt FN ville hatt makt til å tvinge Saddam Hussein til å oppfylle intensjonene i resolusjon 1441. Venstre – og Regjeringen – har hele tiden jobbet for en fredelig løsning på konflikten. Vi har jobbet for at en løsning måtte finnes innenfor rammene av FNs sikkerhetsråd. Utenriksministeren gav i sin redegjørelse et godt bilde av hvordan konfliktmønsteret og trusselbildet i verden har endret seg i perioden fra annen verdenskrig og fram til i dag. Framveksten av regionale konflikter og det nye trusselbildet der internasjonal terrorisme er fremste virkemiddel, er utviklingen vi ser. Bare gjennom internasjonal innsats og internasjonalt samarbeid kan denne typen nye sikkerhetsutfordringer møtes. Venstre og Regjeringen er derfor svært opptatt av at FN gis muligheten til å spille den rollen verden er avhengig av at FN kan spille. Tidligere var FN-flagget tilstrekkelig som forsvar og vern mot angrep, men i Irak har vi sett at hovedkvarterene til både FN og Røde Kors er blitt angrepet av terrorister. Det er en skremmende utvikling. Samtidig som det viser en terrorisme som ikke respekterer spillereglene, viser det også at legitimiteten til FN er truet i enkelte deler av verden. Norge må gjøre det vi kan for å styrke FN og gjenoppbygge FNs tillit. FN må reformeres slik at de som bærer de blå beretene, skal kunne både fortsette sitt arbeid med å bevare fredsavtaler og være i stand til å møte nye sikkerhetsutfordringer i verden. Norges deltakelse i internasjonale operasjoner skal være i samsvar med folkeretten. Når sikkerhetskriser oppstår, er det veldig viktig at verdenssamfunnet samler seg om de institusjonene og det rammeverket vi sammen har bygd opp de siste 50 årene. Ett land kan ikke ta patent på demokrati på vegne av resten av oss. Dersom vi i slike situasjoner ikke står samlet bak FN som institusjon, kan vi i framtiden risikere å stå overfor en verden uten global og folkerettslig styring og felles møteplasser for konfliktløsing. Norge har en tradisjon for å bidra i krisehåndteringsoperasjoner for å hindre menneskelig nød og lidelser. Vi har også bidratt til å fremme politisk og økonomisk utvikling i de områdene der vi har engasjert oss. Samtidig har Norge i flere konfliktområder spilt en meglerrolle som er blitt anerkjent av begge sider av konflikten. Venstre er opptatt av at vårt engasjement og våre militære bidrag i internasjonale operasjoner ikke undergraver den tillit og troverdighet vi har bygd opp internasjonalt som fredsbevarer og konfliktmegler. Som utenriksministeren redegjorde for, er det liten tvil om at Afghanistan, Irak og Kosovo vil være de tre områdene hvor norske – internasjonale – militære ressurser vil bli konsentrert det neste året. Vi bør likevel være rede til å ta ansvar og bidra i operasjoner i tilknytning til fred og forsoningsprosesser andre steder, i den grad det er ressurser tilgjengelig til det. Venstre er opptatt av at norsk fredspolitikk ikke bare må involvere seg i konflikter som trekker til seg stormaktenes oppmerksomhet. Det går ut over alle de konfliktene som ikke får plass i mediebildet. Konflikter som fanges opp av TV-linsene, mangler som oftest ikke støttespillere. Det gjør derimot konflikter som ikke har verdens oppmerksomhet rettet mot seg. At media ikke velger å sende direkte frå Kongo, minsker ikke innbyggernes behov for fred og grunnleggende menneskerettigheter, selv om de av oss som er våkne i sene nattetimer, kan få noen bilder over skjermen av alle grusomhetene som skjer. Som utenriksministeren redegjorde for, er det på kort tid oppnådd mange positive resultater i Afghanistan. Veien er imidlertid lang, og behovet for internasjonalt engasjement både på bistandssiden og på andre områder vil være stort i mange år framover. Det er viktig at Bonn-prosessen, som ble framforhandlet under FNs oppsyn, ikke undergraves, men oppnår den nødvendige grad av legitimitet i befolkningen. I den forbindelse er det med spenning vi i disse dager kan følge Afghanistans grunnlovsforsamling i arbeid. Norges bidrag i gjenoppbyggingen av Afghanistan er nødvendig og en selvfølgelig del av våre internasjonale forpliktelser som NATO-medlem. Oppgavene i Afghanistan er imidlertid svært krevende, og det er nok ikke slik at vi besitter verken ressurser eller kompetanse til å ta på oss alle oppgaver vi blir forespurt om på dette området. Det folkerettslige grunnlaget for Norges militære deltakelse i «Enduring Freedom» bygde på utøvelsen av kollektivt selvforsvar. Denne type begrunnelse for internasjonale operasjoner må ikke tolkes for vidt og dras for langt, men må samtidig tilpasses det trusselbildet og de sikkerhetsutfordringer verden står overfor i dag. Til slutt vil jeg trekke fram de frivillige organisasjonenes rolle i internasjonale krisesituasjoner. Norske frivillige organisasjoner yter viktige bidrag, og Venstre er i likhet med utenriksministeren opptatt av at vi også i tiden framover kan trekke på disse organisasjonenes ressurser og innsikt. Frivillige organisasjoner har imidlertid også en selvstendig rolle i slike situasjoner. Norske frivillige organisasjoner opererer ofte uten norsk flagg på brystet, men under internasjonal fane. Norske myndigheter må bidra til at organisasjonene gis mulighet til dette, og bidra økonomisk uten å legge for stramme føringer på organisasjonenes prioriteringer. Norske myndigheter må også bidra det vi kan når det gjelder sikkerheten til norske frivillige i internasjonale krisesituasjoner. Frivillige i humanitære organisasjoner gjør en beundringsverdig og tapper innsats som vi skal vise å verdsette. Til slutt har jeg lyst til å komme med en liten bemerkning til representanten Inge Lønnings tanker om tenkebokser. Tenkeboks ble oppfunnet av Stalin. Det var en liten boks han satte sine motstandere i når de burde tenke seg om og bli enige med ham. Jeg synes ikke «tenkeboks» er noe godt politisk begrep. Jeg synes borgere skal tenke, også når de er utenfor bokser. Det gjelder også politikere.