trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjørn Arild Gram (Senterpartiet), 2022-04-05:
Ja, jeg kan bekrefte at forumet nå er invitert til sitt første møte. Det blir nå helt i starten av juni. Og i den faste – skal vi si – kjernen, som jeg nevnte, av organisasjoner og interesser som blir invitert med der, er det også da en representant for Landsrådet for Norges barne- og ungdomsorganisasjoner. Det er jeg helt enig med representanten i, at det er viktig å høre barn og unges stemme her, og LNU er jo nettopp den organisasjonen som bredt ivaretar det organiserte barne- og ungdomsarbeidet i Norge, så vi tror det blir en viktig deltaker i forumet.
Bjørn Arild Gram (Senterpartiet), 2022-04-05:
Jeg bekreftet jo nettopp at ungdommen vil få en stemme rundt bordet i det nasjonale forumet gjennom at Landsrådet for Norges barne- og ungdomsorganisasjoner vil inngå som fast medlem i forumet. Jeg kan for øvrig nevne at i tillegg til de store norske organisasjonene, som NHO, LO og KS, vil Forum for utvikling og miljø bli representert. Nasjonal komité for Agenda 2030 i universitets- og høgskolesektoren er en annen gruppe som vil bli representert. Så i sum føler jeg at vi svarer ut det ønsket som jeg tror hele Stortinget har, om en bred og god representasjon for ulike interesser gjennom den oppnevningen vi har foretatt.
Bjørn Arild Gram (Senterpartiet), 2022-04-05:
Ja, det gjør jeg absolutt. Det at vi har norsk matvaresikkerhet – kortreist mat – er usedvanlig viktig. Selv om vi ikke utgjør en stor andel av verdens befolkning, kan vi som land alltids ha råd til å kjøpe maten fra andre steder, hvis den er å få tak i, vel og merke. Det er ikke gitt, det heller. Det er et veldig viktig prosjekt for denne regjeringen å styrke den nasjonale selvforsyningen, få den opp fra dagens nivå. Jeg har, sammen med landbruks- og matministeren, nylig sendt et brev til landets kommuner om å styrke jordvernet. Det er et viktig grunnlag for å kunne produsere denne maten i Norge. Vi er opptatt av å ha en landbrukspolitikk som øker selvforsyningen. Vi er også opptatt av å ha en beredskap knyttet til lagring av f.eks. matkorn, som tidligere regjeringer har tatt bort. Så det er en rekke satsinger her for å sikre at vi, som representanten sier, kan ha en økt selvforsyning av mat og proteiner.
Bjørn Arild Gram (Senterpartiet), 2022-04-05:
Det som skjer i både blå og grønn sektor er viktig når det gjelder å produsere mer mat. Vi er en stor eksportør av sjømat, men vi har stor import når det gjelder landbruksvarer. Det er nettopp det jeg prøver å understreke: Vi er nødt til å produsere mer av denne maten selv, på norske ressurser. Det er ambisjonen – å få opp selvforsyningsgraden, slik at vi er mindre avhengig av import. Den krisen som verden står i nå, viser nettopp sårbarhetene som finnes, selv for et av verdens rikeste land. Hvis forsyningskjedene svikter, er det alvorlig nok, og vi må sikre oss en mer offensiv politikk, som gjør at vi kan brødfø vår egen befolkning i størst mulig grad.
Bjørn Arild Gram (Senterpartiet), 2022-04-05:
Jeg er egentlig ikke enig i at det nå foreslås en endring. Det er tvert imot å slå fast det som er gjeldende rett i dag. Det er jo slik at deler av landet har vært underlagt husleietvisteutvalgets dekningsområde hvor disse reglene har vært gjeldende hele tiden. Nå er dette sånn sett en mer teknisk oppfølging ved at utvalget nå har fått en landsdekkende funksjon.
Terje Sørvik (Arbeiderpartiet), 2022-04-05:
Petter Dass skrev på slutten av 1600-tallet, uten å ha lest eller ha mulighet til å forutse hva som skulle bli FNs 14. bærekraftsmål: «Fisken i Vandet, det er vores Brød, Og miste vi hannem, da lide vi Nød, Og jammerlig nødes at sukke. » Han skrev dette ut fra en erkjennelse av kystens og havets avgjørende betydning for livberging og samfunnsutvikling. I 10 000 år siden våre forgjengere drev fiske og fangst langs iskanten av det som skulle bli landet vårt, har vi høstet, forvaltet og livberget oss av hva havet kan gi. Vi har ansvaret for noen av verdens mest verdifulle fiskebestander, som f.eks. atlanterhavstorsk, og vi har stort sett klart å forvalte dette på en bærekraftig og god måte. Det skal vi fortsette med. Men det utfordres av både klimaendringer og miljøpåvirkning. Temperaturstigning smelter stadig større mengder av isen på jorda, og endrer havstrømmene. Marin forsøpling har pågått i lang tid og er et gigantisk problem. Hvalen med magen full av plast som måtte avlives på Sotra i 2017, ble en vekker for oss alle, og vi vet at verdens hav inneholder enorme mengder plast og tilføres åtte millioner nye tonn hvert år. Dette må stanses. Vi ser nå mange gode initiativ med rydding av plast i strandsonen og skjærgården vår. Mange unge deltar og har det som sommerjobb. Vi ser selskaper som spesialiserer seg på innsamling og resirkulering av plastavfall til nye produkter. Dette er bra, og vi må legge til rette for mer bevisstgjøring og innsats. Dette er bærekraft og sirkulærøkonomi i praksis. Norge har sju ganger landarealet til havs. Dette gir oss muligheter, men også et stort ansvar, med tanke på forvaltning og matproduksjon til en stadig økende befolkning i verden. 70 pst. av kloden vår er hav. Men vi produserer bare 2 pst. av maten i det. Vi har mer kunnskap om verdensrommet enn om havrommet. Arthur C. Clarke sa følgende da han så satellittbilder av vår blå klode: «How inappropriate to call this planet Earth, when it is quite clearly Ocean.» Altså: Hvor upassende det er å kalle denne planeten jorda, når den ganske tydelig er hav. FNs 14. bærekraftsmål har følgende som sitt første delmål: «Innen 2025 forhindre og i betydelig grad redusere alle former for havforurensning, særlig fra landbasert virksomhet, inkludert marin forsøpling og utslipp av næringssalter» Dette haster.
Terje Sørvik (Arbeiderpartiet), 2022-04-05:
Å sikre bærekraftig vannforvaltning og tilgang til vann og gode sanitærforhold til alle er bærekraftsmål nr. 6. Meldingen beskriver bl.a. det norske perspektivet med utfordringer ved delmål. Delmål 6.1 handler om å sørge for likeverdig tilgang til trygt drikkevann til en overkommelig pris for alle. Vann- og avløpssektoren er et eksempel på samfunnskritiske tjenester som allerede er under kraftig press som følge av klimaendringer. Økt fortetting i mange byer forsterker utfordringen. Kommuner og selskaper arbeider fortløpende med å tilpasse vann- og avløpstjenestene til den nye klimahverdagen. Ekstreme nedbørsmengder, flom, havnivåstigning og tørke har utløst behov for kostbare investeringer i infrastrukturen. I tillegg er mange resipienter blitt mer følsomme for tilførsel av næringsstoffer, slik at renseanlegg må bygges om for å fjerne flere av disse før det rensede vannet slippes ut. For å sikre leveranse av trygt drikkevann og forsvarlig håndtering av avløpsvannet må norske kommuner, som også representanten Linnestad sa, investere 332 mrd. kr i infrastruktur. Om lag 20 pst. av behovet kommer som følge av etterslep i vedlikehold. De øvrige kostnadene fordeler seg på naturlig utskifting i den neste tjueårsperioden, myndighetskrav og klimatilpasninger. Vi har også utfordringer med regulering av overvann. Mer ekstremnedbør, kombinert med økt fortetting, fører stadig hyppigere til skader på bygninger og infrastruktur. Uten forebyggende tiltak vil forventede skadekostnader i løpet av de neste 40 årene bli i størrelsesordenen 45–100 mrd. kr. Den samfunnsøkonomiske gevinsten av forebyggende tiltak er følgelig stor. Det haster å avklare ansvaret for å etablere forebyggende tiltak, og hvordan de skal finansieres. Klimaendringer og behovet for tilpasning vil påvirke vanlige folks økonomi, lokalsamfunn og muligheten til å skape nye arbeidsplasser. Det blir viktig å jobbe målrettet og koordinert med klimatilpasninger. Hurdalsplattformen er tydelig på at regjeringen ser behovet for klimatilpasning og forebygging, og at den vil styrke beredskapen ved planmessig å styrke arbeidet for å forebygge mot framtidige ekstremhendelser, øke NVE og kommunenes mulighet til å forsere dette arbeidet og bidra med løsninger til kommuners arbeid med å tette etterslepet på rehabilitering og bygging av vann- og avløpsløsninger. Ikke minst skal man også fremme en sektorlov for vann. Dette blir helt nødvendige tiltak for at vi skal ta ansvaret vårt for løsninger på en stor utfordring.
Lene Westgaard-Halle (Høyre), 2022-04-05:
Blir verden et bedre sted å leve neste år eller de neste ti årene? Kommer vi til å klare å kutte nok utslipp? Kommer vi til å klare å håndtere de konfliktene vi ser i Europa nå? Kommer vi til å ha nok mat til folk? Kommer vi til å klare å få bukt med den økende polariseringen? Klarer vi å få liv i Oslofjorden igjen eller produsere nok ren kraft til alle i Norge? Vil kvinner få lik lønn for likt arbeid neste år eller om åtte år? Dagens ungdom tror ikke det. Dagens ungdom er mye mer pessimistiske enn min generasjon og generasjonen før oss – kanskje med god grunn fordi utfordringene står i kø. Og så hører jeg at Miljøpartiet De Grønne hevder at Norge har vært en sinke, og at den blå-grønne Solberg-regjeringen var motstandere av bærekraftsmålene fordi vi stemte imot et eller annet Miljøpartiet De Grønne-forslag i hine hårde dager. Det er selvsagt ikke riktig. Norge – med Solberg-regjeringen – var faktisk et av de aller første landene i hele verden som leverte status på oppfølging av bærekraftsmålene til FN. Det gjorde vi allerede året etter at bærekraftsmålene ble vedtatt – heldigvis, for Norge bør gå foran. Klimaet sliter, utslippene øker, og selv om vi klarer å kutte dem her i Norge, klarer vi ikke å kutte dem internasjonalt. De går opp. De siste årene har vi sett at falske nyheter og desinformasjon får fatale følger i mange land i verden. Vi har sett det i Myanmar, vi så det i USA, og vi har kjent det på kroppen her hjemme i Norge. Den største utfordringen er at de landene med størst mulighet til å ta grep for å nå bærekraftsmålene også er de landene hvor folk lever mest behagelige liv. Bare se på oss i salen her: Vi sulter ikke, vi mangler ikke vann, og vi puster ren luft – i hvert fall sånn noenlunde. Vi har stort sett god helse, og vi er nesten like mange damer som menn. Det er ikke krig her. Så hvor realistisk er det da å nå bærekraftsmålene? Vi har løst veldig mange store utfordringer før. I 1990 levde 36 pst. av verden i fattigdom. 1990 er ikke så veldig lenge siden – jeg synes i hvert fall ikke det. I dag er vi nede i 9,2 pst. Det er en fantastisk utvikling fordi vi har jobbet aktivt med det. Det er det bærekraftsmålene handler om. Jeg har trua – ikke bare fordi jeg er født på det glade 70-tall, hvor alle var veldig optimistiske, men fordi vi har klart så mye allerede. Færre er fattige, færre sulter, flere får utdannelse. Vi har utryddet en lang rekke sykdommer. Utvikling virker, og målrettede tiltak funker om vi jobber sammen, og om vi løfter sammen. Det er det bærekraftsmålene handler om.
Per Martin Sandtrøen (Senterpartiet), 2022-04-05:
Jeg vil i dag prate om et par bærekraftsmål som jeg mener er svært viktige, og som vi må se i sammenheng. Målet om å utrydde sult handler om at alle mennesker skal ha tilgang på næringsrik mat hele året. For å få til dette må det produseres mer mat. Verden trenger mer mat. Ingen behov er mer grunnleggende enn behovene for rent vann og sunn mat. Alle land har en plikt og en rett til å produsere så mye som mulig mat for egen befolkning på egne ressurser. Å sikre sin egen befolkning sikker tilgang på nok mat er en av de absolutt mest sentrale oppgavene for et land, og det er også en av de absolutt mest sentrale oppgavene for alle folkevalgte i et land. Vi er inne i en tid med stor usikkerhet rundt forsyningene i verdensmarkedet. Det er farlig. Vi har sett gang på gang at mangel på mat skaper uro, kaos og konflikt. Fra den franske revolusjonen til den arabiske våren og krigen i Syria har mangel på mat vært den utløsende faktor. I en del områder bruker befolkningen 30–40 pst. av inntekten sin på mat. Når matvareprisene øker, gir det store problemer. Dette ble resultatet i 2010 da tørke i Øst-Europa, Russland og Ukraina ledet til eksportrestriksjoner fra Svartehavsregionen. Nå står vi åpenbart overfor en minst like alvorlig situasjon. Også i Norge er vi sårbare. Selvforsyningsgraden i Norge er for lav. Korrigert for fôrimport er den i dag på knapt 40 pst. Norge er faktisk blant de industrilandene i verden med lavest selvforsyning. Det er en tett sammenheng mellom mat og energi. Energi er nødvendig for å kunne produsere mat. Dyrere energi gir dyrere mat. For eksempel gir høyere gasspriser høyere priser på kunstgjødsel, som igjen gir høyere priser på mat. Dersom vi i Norge skulle sluttet å produsere olje og gass i Nordsjøen, ville det rammet mange fattige, fordi det bl.a. vil være et bidrag til å øke matvareprisene. Regjeringen er klar: Norsk petroleumsindustri skal utvikles, ikke avvikles. Regjeringen vil legge til rette for fortsatt høyt og stabilt aktivitetsnivå på norsk sokkel av den norske olje- og gassvirksomheten. Verden trenger energi, og verden trenger mer norsk energi. Vi skal ikke være flaue, men stolte over at vi produserer så mye energi som verden trenger. I Norge kan vi bidra til både å gi verden mer energi og samtidig senke klimautslippene globalt. Det synes jeg at vi skal gjøre.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2022-04-05:
Sjelden har vel Stortinget behandlet en sak som for mange oppleves som så svulstig. Det er ingen som i utgangspunktet er uenig i de overordnede målene, det er gode overordnede mål. Men politikk på sitt verste er når det blir en teoretisk øvelse og man glemmer hvordan politikken faktisk slår ut for dem vi er satt til å tjene, nemlig innbyggerne. Saken om bærekraftsmålene og den norske handlingsplanen kan i stor grad bære preg av at det som politikere er lett å klappe hverandre på skuldrene og skryte av flotte og fagre vedtak uten at man egentlig har fokuset på: Hva er realitetene i saken, hvordan påvirker dette hverdagen til folk flest i Norge og internasjonalt? Det er det som burde være det viktigste. Vi ser også at man i iveren etter å nå flere av de i utgangspunktet gode målene her har fått en symbolsk klimapolitikk, som har ført til store utfordringer for folk flest og næringslivet. Vi ser det i Norge nå, med historisk høye bensin- og dieselpriser, som bl.a. skyldes at man har valgt en klimapolitikk basert på symboler, ikke realiteter. Og vi har, som flere har vært inne på, utfordringer med skyhøye strømpriser og høye og økende matpriser, som rammer folk med svak økonomi. Når det er realiteten, hjelper det lite at vi i denne salen vedtar fagre og flotte mål. Fremskrittspartiet har alltid vært en forkjemper for norsk olje- og gassektor. Vi advarte som eneste parti i valgkampen i fjor om at det ville være uansvarlig å bygge ned olje- og gassektoren, for det ville øke makten til land som f.eks. Russland og Saudi-Arabia. Nå ser vi realitetene. Vi vet også at norsk olje- og gassektor faktisk er den sektoren som sitter på mye av nøkkelen for å trygge verden. Det bidrar til å kunne holde energiprisene nede, det bidrar til å kunne øke gjødselproduksjonen og dermed matproduksjonen. I dag må jeg si at jeg er skuffet når jeg hører Senterpartiet stå på talerstolen med pekefingeren og si at folk må spise mindre ris, og Miljøpartiet De Grønne mener at folk må besøke familie bosatt andre steder i landet, mindre. Det er ikke en politikk for folk flest.
Anne Kristine Linnestad (Høyre), 2022-04-05:
Jeg kan være enig med SV, som sier at bærekraftsmål nr. 17 kanskje er det aller viktigste av dem alle. Jeg vil allikevel benytte min tid til å snakke om et annet, svært livsviktig, tema, og det er bærekraftsmål nr. 6: rent vann og gode sanitærforhold. I verden i dag mangler tre av ti mennesker tilgang på rent vann, og nesten halvparten av verdens befolkning mangler tilgang til fungerende sanitæranlegg. Norge støttet utviklingsland med ca. 100 mill. kr til vann- og sanitærtiltak i 2020, og det er viktig at vi viderefører støtten til tiltak innen vann, sanitær og hygiene i utvalgte multilaterale innsatser. Bærekraftsmål nr. 6 er ikke bare viktig internasjonalt. Det er også svært viktig nasjonalt. Vedlikeholdsetterslepet i vann- og avløpsnettet i Norge er stort, og fornying og renovering av ledningsnettet vil kreve store investeringer i tiden framover. I Norge har vi manglende reservekapasitet på rent drikkevann i en rekke kommuner, og uten en god alternativ forsyning kan det oppstå kritisk vannmangel hos befolkningen også hos oss. Samtidig er det flere vannverk som har utfordringer med å sikre den hygieniske kvaliteten, og kommunale vann- og avløpsledninger ligger mange ganger side om side i grøftene. Gamle og dårlige ledningsnett resulterer i store lekkasjer, og enkelte steder forsvinner opp mot 60 pst. av vannet ut i terrenget. Det er også stor fare for at avløpsvann på denne måten kommer inn i drikkevannet. Dette vil igjen øke risikoen for drikkevannsrelaterte sykdommer. Tall fra Norsk Vann viser at det samlede kommunale investeringsbehovet fram mot 2040 er estimert til 332 mrd. kr. Det betyr i gjennomsnitt 16,6 mrd. kr i året de neste 20 årene. Oppgradering av vann- og avløpsnett er kostbart, men helsekostnadene kan fort bli mye større hvis vi ikke gjør det. For å nå bærekraftsmål nr. 6 må vi i Norge i de aller fleste kommuner, for ikke å si alle, arbeide for å ta igjen etterslepet i vann- og avløpssektoren. Samtidig må vi bidra til at mennesker i utviklingsland får fungerende vann- og sanitæranlegg.
Irene Ojala (Pasientfokus), 2022-04-05:
Aktivitet, nærvær og kunnskap er tre ord som også har vært omtalt som byggesteiner i nord. Aktivitet handler om økonomi, nærvær handler om menneskene som blir berørt, og kunnskap skal gi oss verktøy til å forstå konsekvensene av politiske beslutninger, eller det vi trenger som byggesteiner for å nå bærekraftsmålene også i nord. Ofte når vi snakker om nordområdene på Fastlands-Norge, Finnmark, er temaet hvordan ressursene i nord skal brukes for å styrke bosettingen og økonomien i Finnmark, men mye av den betingede ressursen fisk, som også skulle gi oss lys i husene langs Finnmarkskysten, er blitt privatisert gjennom kvoter, noe som gjør det vanskelig for ungdommer fra Finnmark å bli sjarkfisker og dermed skape aktivitet i fjordene og langs kysten av fylket. I stedet sendes mye av fisken fra Finnmark til Kina for videreforedling og kommer tilbake på butikken i Vardø som frityrpinner – og det er dårlig praksis hvis bærekraftsmålene skal nås om åtte år. Byggesteinene i nord handler også om beredskap for helse, og innstillingen tar opp bærekraftige byer og lokalsamfunn. En undersøkelse Den norske legeforening gjennomførte sist høst, viser at folk i nord stoler minst på helsevesenet. 27 pst. av befolkningen i Nord-Norge er misfornøyd med akuttberedskapen. Det tilsvarende tallet for Vestlandet og Østlandet er 11og 14 pst. Det er helt avgjørende for fiskernes trygghet, at man får den hjelpen man trenger når det haster. Det gjelder også når kvinner skal føde barn, for det er slik at om ikke kvinner føder barn, dør Finnmark og Distrikts-Norge ut. Å stoppe klimaendringene er ambisiøst. Å klare det om åtte år vil kreve en formidabel innsats. Hvis vi har et mål om at folk skal bo i Finnmark av sikkerhetspolitiske hensyn, må faktisk finnmarkingene ha noe igjen. Bærekraftsmålene om havet viser at fisken må tilbake til Finnmark. Bærekraftige lokalsamfunn viser at unge kvinner må få trygghet når livets største glede skjer og fødsel nærmer seg. Sju av ti barn i Vest-Finnmark blir født av kvinner fra Alta. To tredjedeler av kvinnene er nødt til å reise til Hammerfest som ligger 140 km fra Alta, for å føde sine barn. En fødeavdeling i Alta vil sikre kvinners trygghet og styrke beredskapen i en framtid som kommer til å bli våtere, røffere og tøffere værmessig. Skal klimaendringene stoppes, er det faktisk sånn at det er ingen som har det så travelt som en død fisk og fødende kvinner. Disse to sakene er viktig for Finnmark, og skal vi nå bærekraftsmålene, må vi finne gode løsninger for begge. Da må man jobbe på tvers av departementene.
Sandra Bruflot (Høyre), 2022-04-05:
To år med pandemi har gjort det vanskeligere å nå bærekraftsmålene. Der verden skulle gått framover, har den gått bakover eller stått stille. Når sultkatastrofer, fattigdom eller helsekrise rammer, sier man ofte at der barn har det ille, har jenter det er verst. Internasjonalt på helsefeltet er bekymringen at tallet på jenter som giftes bort og blir gravide mens de ennå er barn, blir høyere, at mødredødeligheten ikke går ned, at tallet på kjønnslemlestelser ikke går ned, at likestillingen blir satt i revers. I Norge er utfordringene ganske annerledes. Ofte er det de akutte tingene som prioriteres innen helse, men med bærekraftsmålene ser vi hvor viktig det langsiktige arbeidet er. Spedbarns- og mødredødelighet, fedme, folkehelse, psykiske lidelser og ruslidelser er bare noen eksempler der vi vet at det ikke er tiltak og politiske endringer over natten som gjør at tallene blir bedre – det er langsiktig arbeid, og ofte ser man ikke resultater med en gang. Norge har sluttet seg til WHOs mål om å redusere tidlig død av ikke-smittsomme sykdommer som hjerte- og karsykdommer, diabetes, kols og kreft med 25 pst. innen 2025. Men dette målet er allerede nådd. Målet er derfor videreført i bærekraftsmålene, men nå med mål om en tredjedels reduksjon innen 2030. I 2020 startet Solberg-regjeringen arbeidet med en ny strategi, hvor psykiske lidelser, ruslidelser og muskel- og skjelettlidelser også inngår, i tillegg til overvekt og fedme. Det arbeidet ble satt på vent for å kunne ta inn kunnskap om pandemien og hvilke virkninger den har hatt. Men dette arbeidet forventer vi at Støre-regjeringen fortsetter, slik at vi når også disse målene.
Ingunn Foss (Høyre), 2022-04-05:
FNs bærekraftsmål nr. 16 skal fremme fred, rettferdighet og velfungerende institusjoner. Arbeidet med å fremme demokrati, menneskerettigheter og rettsstatsprinsipper er en viktig del av norsk utenriks- og utviklingspolitikk. I en tid hvor utviklingen går i feil retning i mange land, er det viktigere enn noen gang å hegne om liberale rettsstatsprinsipper. En velfungerende rettsstat med sterke institusjoner og domstoler uten korrupsjon eller politisk påvirkning er avgjørende for å sikre borgerne rettferdig og lik behandling. Når rettsvesenet i et land fungerer dårlig, går det ut over folks rettssikkerhet. Dersom Norge skal ha troverdighet i slike spørsmål, må vi behandle våre egne institusjoner med den respekten de og rettsstaten fortjener. Regjeringens forslag om å reversere domstolsreformen er et eksempel på det motsatte. I 2019 rettet Riksrevisjonen sterk kritikk til både tingretter og lagmannsretter for lang saksbehandlingstid og dårlig ressursutnyttelse. Problemene var så alvorlige at det kunne «gå ut over rettssikkerhet, liv og helse». På bakgrunn av Riksrevisjonens rapport og en grundig utredning av Domstolkommisjonen fremmet Solberg-regjeringen forslag til domstolsreform. Reformen ble et kompromiss mellom kommisjonens forslag og den tidligere strukturen og hadde bred støtte blant høringsinstansene. Reformen har virket i snart ett år, og resultatene er tydelige: Fagmiljøene er blitt sterkere, sakene behandles raskere, og ressursene utnyttes bedre. Derfor er det helt ubegripelig at regjeringen vil reversere reformen, og det på bakgrunn av et høringsnotat som er så svakt at Regelrådet har gitt det strykkarakter. I stedet for å akseptere utfordringene og ikke minst fakta vil regjeringen bruke tid og penger på en reversering som er helt unødvendig. Mitt råd til regjeringen er å bruke pengene på det domstolene selv sier at de trenger. Det er også sterkt beklagelig å se den arrogante og nedlatende holdningen regjeringen har overfor dem som arbeider i domstolene, og som står midt i en krevende endringsprosess. At ansvarlig statsråd i VG stempler alle juridiske fagmiljøer som Oslo-elite og heller vil lytte til «vanlige folk», er mildt sagt oppsiktsvekkende. Det er ikke bare beklagelig overfor fagfolk som står mot en politisk ledelse i et departement uten faglig styring, det er beklagelig overfor ansatte som kastes ut i ny uvisshet, og barn og sårbare grupper som blir skadelidende på grunn av regjeringens distriktspolitiske eksperiment. Den arrogante holdningen er også med på å svekke tilliten til institusjonene. Det er alvorlig. Det vi ser nå, er ikke en rettsstat verdig. Det er en svekkelse av den norske rettsstaten og dens institusjoner – stikk i strid med FNs bærekraftsmål nr. 16.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2022-04-05:
Norges handlingsplan for å nå bærekraftsmålene innen 2030 inneholder mange ord. Nå må vi få dette temaet ned på grasrota. Nå må vi få til praktisk handling. Folk må se og erfare hva som er lønnsom handling i produksjonslivet og i dagliglivet. Norges viktigste positive tiltak hittil er bortfall av avgifter på elektriske biler. Det har kostet om lag 20 mrd. kr per år, og det gir store resultater. Der ser vi hvordan det kan gjøres. Senterpartiet ønsker at en bærekraftig utvikling må skje langs de tre dimensjonene økonomisk, sosialt og miljømessig. Det kan bety at vi setter ressursøkonomien i sentrum, at vi reduserer vårt materielle forbruk i Norge, at vi forstår økologien, at vi forstår samspillet i naturen – mennesket er en del av naturen, menneskets bruk av naturen er helt sentral – og at vi fremmer en rettferdig økonomisk utvikling med større inntektsutjevning, som gir trygghet for folk. Det grønne skiftet skal gjennomføres innenfor et demokrati. Det skal ha folkelig oppslutning. Men da må det grønne skiftet defineres. Det har jeg ennå ikke sett hva betyr. For meg betyr det i hvert fall at vi skal gå fra fossilt karbon, altså svart karbon, til fornybart karbon, altså grønt. Det må bety at en skal satse på primærnæringene. Det er i primærnæringene en produserer det grønne karbonet. Det er i fiskeriene, det er i skogen, det er på jorda. Det er et uomtvistet faglig, vitenskapelig faktum. Hvis vi tar bærekraftsmål nr. 15, om å sikre bærekraftig skogforvaltning, hva betyr det i Norge? Hva vil vi med vår skogbruk? Vi bør være enige om fordelene ved å etablere en felles virkelighetsforståelse av hva vi vil med skogbruket. Dette er en forutsetning for å få en god debatt og sette i verk nødvendige tiltak. Vi må ut av dagens skyttergraver med båndlegging, hvor altså de som ønsker å ta skogen ut av bruk, snakker om prosenter her og prosenter der. De som driver med skog, snakker om at vi skal drive skogen på akkurat samme måte som vi har gjort tidligere. Vi må ut av de skyttergravene. Vi må sette framtidig skogskjøtsel, altså skjøtsel av all skog, i sentrum. Vi må nedsette, det må regjeringa gjøre, en skogkommisjon – sist ble det gjort i 1951, det er 70 år siden – som forteller hva vi vil med skogbruket. Så må dette skogbruket finansieres, og det er da naturlig å finansiere det også med at CO 2 -avgifter brukes for å skjøtte skogen bedre, så vi kan få en større fangst av CO 2 . Vi skal huske på at 1 m 3 grantømmer fanger 700 kg CO 2 , om lag like mye som utslippet fra 200–250 liter diesel.
Tore Vamraak (Høyre), 2022-04-05:
Jeg vil i mitt innlegg fokusere på FNs bærekraftsmål nr. 4, god utdanning. Når jeg har fulgt debatten, har jeg så langt ikke hørt mye omtale av dette bærekraftsmålet, til tross for at god utdanning er en av de beste investeringene vi som samfunn kan gjøre. Ikke minst for oss som er opptatt av å bekjempe ulikhet, er det viktig å huske på at god utdanning er den aller beste og mest treffsikre medisinen mot ulikhet. Globalt har Norge under regjeringen Solberg gjort seg bemerket som en viktig bidragsyter til utdanning i den tredje verden, og særlig for jenters muligheter til en god utdanning. Utdanning til jenter er nøkkelen til bærekraft. Dessverre har den rød-grønne regjeringen valgt å kutte dramatisk i det norske bidraget til utdanning og halvert Norges bidrag til Det globale partnerskapet for utdanning, fra 3,5 mrd. kr til 1,85 mrd. kr for perioden 2021–2025, til tross for at samlet storting gav tilsagn til denne bevilgningen i revidert nasjonalbudsjett for 2021. En god utdannelse bygger på en god start. Det er derfor essensielt å gi barna som har behov, tidlig innsats slik at vi unngår at problemene vokser seg store. Regjeringen Solberg la fram stortingsmeldingen Tett på – tidlig innsats og inkluderende fellesskap i barnehage, skole og SFO, som inneholdt en rekke tiltak for å hindre at barn faller utenfor. Skolenes plikt til å gi intensiv opplæring til elever som henger etter i lesing, skriving og regning i 1.–4. klasse, er viktig for å hindre at elever blir hengende etter. Det å fullføre skole og utdanning er avgjørende for å minske utenforskap i dagens arbeids- og samfunnsliv. Fullføringsreformen fra regjeringen Solberg inneholder en rekke gode tiltak for å gi flere en sjanse til å fullføre videregående skole og bidra til samfunnet. Fullføringsreformen gav en historisk utvidelse av retten til å fullføre videregående skole. Dette arbeidet vil det være viktig å følge opp i årene framover for å sikre våre barn og barnebarn en god utdanning tilpasset deres egne evner og forutsetninger, slik at hvert enkelt barn får en best mulig start på livet. Det er bærekraft.
Ingjerd Schou (Høyre), 2022-04-05:
Bærekraftsmålene skal ligge til grunn for Norges politikk. Selv tenker jeg på dette som verdensmålene, fordi ambisjonene er så grunnleggende. Det er ingen stor uenighet i Norge eller i norsk politikk om hvorvidt vi skal følge disse; det er måten vi arbeider for å oppnå målene på, det er uenighet om. På enkelte svært viktige områder mener jeg regjeringen gjør feil prioriteringer. Da tenker jeg helt bestemt på satsingen på utdanning. Utdanning er nøkkelen til selvrealisering, det er grunnlaget for et lands varige vekst, og det handler om selvstendighet og framgang for den enkelte, men også for den enkelte nasjon. Når jeg ser tilbake på tiden vår i regjering under Erna Solberg, er det ett av områdene jeg finner spesielt grunn til å være stolt av. Det er mange, men særlig dette at vi prioriterte utdanning som utviklingspolitisk målsetting. Gjennom FNs bærekraftsmål nr. 4 har Norge forpliktet seg til å arbeide for å sikre inkluderende, rettferdig og god utdanning og fremme muligheter for livslang læring for alle. Disse ambisjonene er ikke tilstrekkelig fulgt opp av regjeringen i dag. Mest tydelig er dette i tilknytning til bevilgningene til Det globale partnerskapet for utdanning, GPE. Regjeringen har både gjennomført store kutt i inneværende års bevilgninger og avlyst Norges mangeårige forpliktelse, som hadde et samlet storting bak seg. Dette går ut over verden skolebarn, men setter også Norges omdømme som troverdig bistandspartner i et meget dårlig lys. Dette er et dagsaktuelt spørsmål. Ukraina er et av landene der GPE planlegger et arbeid, et arbeid som startet opp før den pågående krisen, og den nåværende krisen vil gjøre det enda viktigere å ha støtte fra GPE i gjenoppbyggingen av utdanningssystemet. GPE kan være en svært viktig støttespiller i framtiden, og Norge er ikke tilstrekkelig med. Vi har forståelse for at en svært stor del av oppmerksomheten nå går på akutte humanitære forhold i Ukraina, og det støtter vi. Men regjeringens kutt i utdanning kom før invasjonen, og jeg akter å fortsette å etterlyse større engasjement fra regjeringen på dette grunnleggende området og for å oppfylle våre forpliktelser og verdensmål nr. 4.
Anna Molberg (Høyre), 2022-04-05:
Anstendig arbeid og økonomisk vekst er bærekraftsmål nr. 8. Det innebærer at vi må skape verdier i form av arbeidsplasser til befolkningen og skatteinntekter til staten. Pandemien, strømkrise og krig i Europa bidrar til at flere av statens økonomiske utfordringer kommer raskere, og i kombinasjonen med en klimakrise er presset på omstilling enormt. I årene framover vil det være behov for reformer og prioriteringer for å sikre framtidige generasjoner en anstendig pensjon og en bærekraftig velferdsstat som er der for dem som trenger den mest. Alle som kan, må bidra, og det er opp til oss politikere å legge til rette for at flere blir inkludert i arbeidslivet. Verdiskapingen vår starter med et næringsliv som ikke tynges ned av høye skatter, og arbeidsplassene sikres ved at næringslivet får den fleksibiliteten og forutsigbarheten de ber om. Regjeringen har nylig sendt på høring et forslag til kraftige innstramninger på den fleksibiliteten norsk arbeidsliv trenger. Innleie av arbeidskraft blir forbudt i store deler av Østlandet, og adgangen til innleie generelt blir vesentlig innskrenket. Konsekvensene av dette er ikke utredet i det hele tatt, og det er grunn til å frykte at bedriftene blir satt i en situasjon der permitteringer vil øke i rolige perioder, og at færre utenlandske arbeidstakere – som vi er helt avhengige av – ikke kommer hit for å jobbe. Faste stillinger skal helt klart være en hovedregel i norsk arbeidsliv, men vi må også tilpasse oss de realiteter som er der. I alle kommuner i Norge finnes det små og mellomstore bemanningsbyråer som skaffer Ola Nordmann sin første jobb, og som finner riktige folk til det lokale næringslivet. Å forby dette bidrar på ingen måte til å nå de bærekraftsmålene vi strekker oss etter. Takket være et fleksibelt arbeidsliv og et næringsliv som går godt, har vi den laveste arbeidsledigheten på lenge. Samtidig vet vi at et stort problem framover blir å skaffe næringslivet arbeidskraft. I tillegg er det for veldig mange unge mennesker et problem at man ikke finner sin plass, verken i skolen eller i samfunnet for øvrig, og det er helt avgjørende å intensivere inkluderingen av disse, slik at ikke varig uføretrygd blir løsningen. Solberg-regjeringen startet dette arbeidet, bl.a. med å legge fram en stortingsmelding om utenforskap. Istedenfor å følge opp tiltakene i meldingen, har regjeringen nå trukket den. Vi åpnet også for at både private og offentlige arbeidsmarkedstiltak kunne være med på å skreddersy et løp til den enkelte. Spørsmålet blir hva slags politikk regjeringen vil føre for å møte utfordringen med unge uføre og et næringsliv som roper etter arbeidskraft. Per nå er det innstramninger, forbud og økte skatter som ser ut til å være regjeringens løsninger for å nå bærekraftsmål nr. 8.
Kjerstin Wøyen Funderud (Senterpartiet), 2022-04-05:
Et grunnprinsipp bak 2030-agendaen er at ingen skal utelates, «leave no one behind». Det betyr at den utviklingen vi oppnår i årene som kommer, ikke skal gå på bekostning av enkeltpersoner, grupper eller land, men spesielt komme de mest sårbare og marginaliserte til gode. I den forbindelse har jeg lyst til å rette søkelyset på det digitale utenforskapet. Gapet mellom digitalt «innenforskap» og utenforskap har blitt enda større under pandemien, da titusener av nordmenn på få dager og uker tok digitale sjumilsskritt. Brått var videomøter og elektroniske legetimer hverdagskost for mange, mens andre ikke klarte å henge med. Nyere undersøkelser viser at minst 600 000 innbyggere sliter med å mestre digitale verktøy og tjenester. De fleste er over 65 år, men også personer med ulike funksjonsnedsettelser, mennesker med rusproblemer og psykisk uhelse og innvandrere med lav språk- og teknologikompetanse opplever å falle utenfor. Andre som sliter med digitalt utenforskap er folk som har finansielle problemer, og som derfor ikke har råd til å kjøpe digitale verktøy eller som blir nektet å abonnere på mobilnett og Internett fordi de ikke er kredittverdige. Myndighetene har slått fast prinsippet «digitalt førstevalg», og en viktig ambisjon i både offentlig og privat tjenesteproduksjon er at alle innbyggere, næringsdrivende, frivillige organisasjoner og kunder skal kommunisere digitalt. Men faren er at digitalt førstevalg blir digital tvang. Vi må ta på alvor at over en halv million nordmenn sliter med å utføre digitale tjenester som de fleste av oss tar for gitt. Mange må få hjelp fra pårørende, venner eller frivillige til å bruke digitale tjenester, som nettbank, helsenorge.no og nav.no. Brukerne tvinges da til å dele sensitive opplysninger med andre. Det gjør dem sårbare for utnytting, og de mister kontrollen over egen økonomi. Mange beskriver at manglende mestring i dagligdagse situasjoner bryter ned verdigheten deres og gjør at de isolerer seg i stedet for å besøke venner eller gjøre ærender. Poenget med digitalisering er at det skal gjøre livet enklere for folk. For dem det blir vanskeligere for, bør det finnes alternative løsninger. De digitale løsningene må være universelt utformet, slik at alle, også personer med funksjonsnedsettelser, skal kunne bruke dem. Vi må fortsatt holde høy fart i gjennomføringen av gode strategier for å sikre og implementere effektive og trygge digitale tjenester til innbyggerne våre. Det er praktisk, fleksibelt og enkelt for de fleste av oss. Men vi må nok innse, først som sist, at det alltid vil være noen som trenger mer analoge kanaler til å kontakte bank og offentlige etater. Alternativet er at mange svake grupper blir utelatt. De blir «left behind».
Rune Støstad (Arbeiderpartiet), 2022-04-05:
Noe av det fineste med Norge er at det bor folk i hele landet, og at vi har levende lokalsamfunn og trygge arbeidsplasser der folk bor. Denne meldingen er godt nytt i så måte, fordi den viser at Norge har gode forutsetninger for å nå bærekraftsmålene, og den viser at vi må bruke folk og ressurser i hele landet for å nå målene. La meg ta to eksempler som illustrerer nettopp det – to bærekraftsmål som henger i hop. Sjelden har en regjering vist en så ambisiøs vilje til å satse på landbruket, med et mål om å føre en landbrukspolitikk som er tilpasset det landet vi bor i, der vi også er tydelige på at inntektene skal gå opp. På den måten bidrar vi til å sikre befolkningen nok trygg og sunn mat, og vi legger til rette for et bærekraftig landbruk der vi produserer mer av matvarene vi har forutsetninger for å produsere, og som forbrukerne etterspør. Det vil være et viktig bidrag for å jobbe mot bærekraftsmål nr. 2, om å redusere sult. Dagens regjering skal føre en politikk for sterkere fellesskap, vekst og positiv utvikling i hele landet, i både by og bygd. For denne regjeringen er arbeidsplasser og god velferd det aller viktigste i distriktspolitikken. Bærekraftsmål nr. 11 tar for seg levende byer og lokalsamfunn. Vi skal sette i gang nye tiltak for å skape optimisme og framtidstro i hele Norge. Hvis vi skal få folk til å bo i og flytte til distriktene, må viktige tjenester, som barnehage, skole og helsetilbud, være i nærheten. Alle innbyggerne skal ha tilgang til bredbånd og god kritisk infrastruktur, som vei og ferje. Mange kjenner på en følelse av at staten har forlatt dem. Det har denne regjeringen tenkt å gjøre noe med. Statlige senter for tjenester som pass, førerkort og juridisk rådgivning er et av flere eksempler på at vi satser på tjenester og arbeidsplasser nært folk. Da blir det ikke bare ord; da viser vi også handling. Skal Norge som land nå klimamålene, må jobben gjøres ute i hele landet, ikke minst i kommunene. Da er det bra med en regjering som har store ambisjoner for hele landet, som skal utvikle ny og forsterket distriktspolitikk for å redusere forskjeller mellom folk, og som skal fordele makt og ressurser utover i hele landet.
Rune Støstad (Arbeiderpartiet), 2022-04-05:
Denne saken er en oppfølging av at Husleietvistutvalget i september i fjor ble utvidet til å gjelde hele landet. Husleietvistutvalget, HTU, er en statlig virksomhet som gir objektiv veiledning til både leietaker og utleier om bolig. Dersom det oppstår konflikt, kan Husleietvistutvalget gå inn og løse saken gjennom megling i stedet for at den blir avgjort ved et vedtak i utvalget. I og med at HTU ble landsdekkende, er det også behov for å endre bestemmelser i både husleieloven og i rettshjelploven. Komiteens flertall anser lovforslagene som en riktig tilpasning etter at HTU er utvidet til hele landet. Komiteen viser i den sammenheng til at HTU har tatt i bruk nye løsninger for digitale meglingsmøter mellom partene, noe som har blitt godt utprøvd i koronapandemien i både 2020 og 2021. Ved at digitale møter er en hovedregel, sikres et like godt meglingstilbud for utleiere og leiere i hele landet. Det er bred tilslutning til å endre husleieloven. Totalt har 16 høringsinstanser uttalt seg, og samtlige høringsinstanser som har uttalt seg, støtter forslagene. Det er delte syn på endringen i rettshjelploven, noe høringen også viser. Komiteens flertall, medlemmene fra Arbeiderpartiet, Høyre, Senterpartiet og Fremskrittspartiet, støtter departementets forslag slik det er presisert i proposisjonen, og understreker at lovendringen er ment å gjenspeile og ikke endre gjeldende rett. Det vil fortsatt være mulig å få innvilget fritt rettsråd i slike saker gjennom en egen unntaksbestemmelse, noe departementet også understreker i proposisjonen. Denne unntaksbestemmelsen vil da være en sikkerhetsventil som sikrer at sårbare grupper får den rettshjelpen de har behov for. Komiteens tilrådning fremmes av en samlet komité, med unntak av tilrådningens I, som fremmes av komiteens medlemmer fra Arbeiderpartiet, Høyre, Senterpartiet og Fremskrittspartiet. Jeg viser ellers til merknadene i saken.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2022-04-05:
Bærekraftsmeldingen er et omfattende dokument. 2030- agendaen er konkretisert gjennom 17 bærekraftsmål og 169 delmål. FN oppfordrer medlemslandene til å utvikle nasjonale indikatorer. Det vil gjøre det enklere å vurdere måloppnåelse, men må samtidig begrenses slik at det ikke genererer unødvendig byråkrati. Det er særlig viktig at kommunene ikke påføres utstrakt rapporteringsplikt på enda flere områder. Mange av disse 169 delmålene kan også være motstridende, og det kan bli nødvendig å foreta avveininger mellom de ulike målene. Den avveiningen bør i størst mulig grad foregå på kommunalt nivå og nærmest mulig innbyggerne. Hovedprioriteringen må være å utjevne økonomisk og geografisk ulikhet, og da må vi unngå økt sentralisering. Det viktigste for de aller fleste er god helse og livskvalitet, som omtales i mål nr. 3. Hurdalsplattformen tydeliggjør regjeringens helse- og velferdspolitikk. En sterk offentlig helsetjeneste og styrket kommuneøkonomi er en forutsetning for å utjevne ulikheter i helse. Psykisk uhelse er et økende problem, særlig blant unge. Derfor har regjeringen styrket dette feltet betydelig og jobber målrettet for nullvisjon for selvmord. Å føle seg trygg på å få hjelp hvis noe skulle inntreffe, er god helseforebygging. De siste årene har vi hatt en utvikling der de som bor utenfor de største byene, har opplevd at tryggheten har blitt borte, ambulansen lenger unna, og politiet er knapt til stede – og brann og redning er de eneste som har akseptabel responstid. Dette er vi nå i ferd med å få snudd. Alle har rett på samme trygghet uansett hvor i landet de bor. Ambisiøse mål vi som samfunn har satt, må gjelde for oss alle uansett om man lever ytterst i havgapet eller i de dype skoger. Hurdalsplattformen har en rekke tiltak. Styrket kommuneøkonomi gir større mulighet til helseforebyggende arbeid. Vi foreslår en gradvis innføring av skolemat og fremming av fysisk aktivitet – for å nevne noe. Kampen mot antibiotikaresistens er et annet viktig grep, og vi bør legge til rette for økt kjøttproduksjon for å unngå import fra land med utstrakt bruk av antibiotika i produksjonen. Bærekraftsmål 12 handler om ansvarlig forbruk og produksjon. Min kjepphest er redusert matsvinn. Etter 30 år i dagligvarehandelen er jeg fortsatt sjokkert over hvor mye som kastes. Vi må produsere det forbrukerne etterspør, og vi må slutte å kaste mat. Man må slutte å late som om små gulrøtter med rare former ikke er spiselige, at de smaker dårligere enn store gulrøtter. Grønnsaker bør selges i løs vekt, og vi må ha mindre krav til fasong og form.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2022-04-05:
Regjeringens arbeid med å gjenopprette selvstendige domstoler etter Solberg-regjeringens domstolreform er i gang. Bærekraft er et interessant ord i den forbindelse. Domstolreformen er jo basert på det motsatte, nemlig på en politisk omkamp og et skjørt kompromiss. Domstolreformen i sin opprinnelige form, som flere her i salen sikkert husker, gikk på et nederlag og fikk ikke flertall. Den var det faktisk knyttet et forarbeid til gjennom Domstolkommisjonens arbeid. Det kan man imidlertid ikke si om den løsningen vi har i dag. Der har vi en strukturmessig hybridløsning, med avdelingskontor og omreisende ledelse. Er det noen av de aktørene som det siste året har sett på utfordringene i norsk domstol, som har framført det som løsning? Nei, det er ikke det, for hvem kunne vel se for seg det politiske kompromisset som skjedde i denne saken i 2020. Å fremme rettsstaten nasjonalt og internasjonalt og sikre likhet for loven, rettssikkerhet og rettsvern for alle, er en del av bærekraftsmål nr. 16. Det betyr for Senterpartiet at alle skal ha lik tilgang til rettstjenester. Rettssikkerhet handler om flere ting, men også om tilgang på god rettshjelp. En forutsetning for det er ikke bare en lokal domstol, men et juridisk fagmiljø knyttet til domstolene som kjenner lokale forhold. Konsekvensene av domstolreformen for andre deler av fagmiljøet i rettssystemet – advokater, jurister, tolker osv. – eller for publikums tilgjengelighet eller andre lokale ringvirkninger, ble ikke berørt ved gjennomføringen av domstolreformen i det hele tatt. Rettssikkerhet i form av tilgang på rettshjelp betyr også å ikke bruke uforholdsmessig lang tid på transport, ikke har høye utgifter knyttet til reiser, og at den som er part og skal vitne, eller av andre grunner skal møte i en rettssak, ikke har det dårligere enn dem som bor andre plasser i landet. Gjenoppretting av selvstendige domstoler er ikke et distriktspolitisk eksperiment, som noen påsto her før i dag. Det er en styrking av rettssikkerheten for innbyggerne i Distrikts-Norge. Senterpartiet mener at selvstendige domstoler med stedlig ledelse er et helt grunnleggende prinsipp for å opprettholde en desentralisert domstolstruktur i Norge, og at dagens struktur ikke er bærekraftig for framtiden, fordi den gjør mindre domstoler uten stedlig ledelse mer sårbare for å miste arbeidsplasser. Nærpolitireformen, som aldri gjorde politiet mer nær, men organiserte politiet bort fra befolkningen, er en annen utfordring. Vi kan gjerne snakke om framtiden og hvordan vi skal sikre mer bærekraft, men det må gjøres gjennom nettopp de verdiene vi snakker om her i dag.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2022-04-05:
Utvidelsen av Husleietvistutvalget til hele landet gir økt rettssikkerhet. Mens Husleietvistutvalget før utvidelsen hadde et virkeområde som dekket ca. 47 pst. av alle leieforhold i Norge, har nå samtlige utleiere og leietakere i hele landet tilgang til Husleietvistutvalget. Trygge boforhold er utrolig viktig for alle uansett hvor en bor hen i landet. Erfaringene med husleietvistutvalg i Oslo, Trondheim og Bergen har vært gode, og den erfaringen kommer nå innbyggerne i hele landet til gode. Samtidig er det alltid rom for forbedringer. Det er bra at departementet i tildelingsbrevet til Husleietvistutvalget prioriterer å gjøre saksbehandlingen mer brukerrettet og mer effektivt og samtidig videreutvikle informasjonsvirksomheten og gjøre tvisteløsningstilbudet mer kjent for folk i hele landet. Husleietvistutvalget har tatt i bruk nye digitale løsninger for meklingsmøter mellom partene, og det sikrer et like godt meklingstilbud for leietakere og utleiere i hele landet. Lovendringen er en tilpasning etter at Husleietvistutvalget ble landsdekkende, og alle de 16 aktørene som har levert høringssvar, er positive til lovendringen. Den er ment å gjenspeile, ikke endre, gjeldende rett. Regjeringens forslag vil ikke innebære en endring i rettstilstanden og derfor heller ikke svekke rettssikkerheten, slik noen antyder. Det er fortsatt mulig å få innvilget fritt rettsråd etter unntaksbestemmelsen i § 11 tredje ledd. Det er en viktig sikkerhetsventil som sikrer sårbare grupper den hjelpen de måtte ha behov for.