Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2020-10-05:
Rundt om i hele landet sitter det mennesker som følger denne debatten med både ro og uro. De kjenner på ro fordi de har sett at fellesskapet og vårt politiske system består prøven i møte med pandemien. Trontalen gir anerkjennelse til alle i landet vårt som stiller opp for syke og sårbare – innen helsevesenet, skole, transport, renhold og andre livsviktige deler av arbeidslivet. Arbeiderpartiet slutter helhjertet opp om den anerkjennelsen. Da krisen var som størst i vår, var også Stortinget seg sitt ansvar bevisst. Usosiale forslag fra regjeringen ble raskt rettet opp i Stortinget. Koronaloven ble rammet inn uten at verdifull tid gikk tapt. Stortinget bestod prøven i en kritisk tid. Det bidro alle partier til. Vi er ikke ferdige med covid-19, og covid-19 er trolig ikke ferdig med oss. Måtte alle partier i denne sal holde fast ved viljen og evnen til å sikre trygge løsninger for land og folk. Så er det slik at mange i landet vårt samtidig kjenner uro over det de erfarer i sine liv, i sin hverdag. Mange pensjonister har i flere år opplevd å få mindre penger å rutte med, mens lønnsmottakere har fått mer. Med Arbeiderpartiets modell for regulering av pensjonene blir det slutt på denne urettferdigheten. Til nå har høyrepartiene sagt nei. Vi gjentar vårt forslag i dag. Andre står ufrivillig utenfor arbeidslivet. Mange som får en fot innenfor, gjør det gjennom midlertidige deltidsstillinger, ofte med dårlig betaling. Jeg er spesielt bekymret over at titusenvis av unge mennesker, som nå er sårbare i koronakrisen, sliter med å komme inn i arbeidslivet. En hel stilling, en fast stilling, en god lønn – det gir trygghet i hverdagen for folk og familier. Slik betaler vi også for vår felles velferd i dette landet. Det som er bra for den enkelte, er samtidig bra for landet og for fellesskapet. Så vil mange si – når vi skuer utover verden – at vi har det bra i Norge, og de har rett. Samtidig føler mange en uro for samfunnsutviklingen og for hvor Norge er på vei. De er urolige for en utvikling med økende forskjeller mellom rik og fattig og mellom by og land, urolige for at velferdsstaten ikke er der når de trenger den, urolige for alvorlige klimaendringer, men også for at klimapolitikken skal ramme urettferdig og sette sluttdato for arbeidsplasser uten at nye kommer til. Det er lett å forstå denne uroen, for den bygger på harde – og for høyresiden ofte ubehagelige – realiteter. For forskjellene øker i Norge. Det er en realitet. Ulikhetene i formue er nå på nivå med klassesamfunnet Storbritannia – i Norge. Ulikhetene i inntekt er langt større enn tidligere antatt. I en rapport SSB la fram for kort tid siden, kommer det fram at de aller rikeste i vårt land både tjener mer og skatter mindre enn det som kommer fram i vanlig statistikk. Hva var Høyres svar i møte med denne utviklingen? Hvor kom Høyres landsmøte? Hvor satte de sitt avtrykk? Jo, å fjerne formuesskatten, hele formuesskatten, det var svaret. De rikeste i dette landet skal altså bli enda rikere. Ifølge Høyres landsmøte er det Norge trenger nå, over 25 000 flere nullskatteytere. Det Norge trenger nå, er en skattelette på 200 mill. kr til Bærum kommune alene, mer enn til hele Nord-Norge til sammen. Det Norge trenger nå, er et gedigent skattekutt hvor det finnes null – null – dokumentasjon på at det skaper en eneste ny arbeidsplass. Tvert imot: I en rapport regjeringen selv har bestilt, som er omtalt i DN i dag, står det svart på hvitt at økt formuesskatt kan gi flere arbeidsplasser, ikke færre. Å fjerne formuesskatten er så usosialt og urettferdig i et land med økende ulikhet, så umusikalsk midt i en krise hvor vanlige folk blir rammet. Det er en bekreftelse på at partiet Høyre er besatt av formuesskatten. Og vi minnes Høyre-mannen og historikeren Francis Sejersteds brutale erkjennelse i et bind av Høyres historie, som jeg for øvrig fikk til min bursdag – takk for det: «Høyre har alltid fungert som et interesseparti for de bedrestilte i samfunnet.» Slik var det før, og slik er det altså fortsatt. Det er også en realitet at vi har fått en tillitskrise i distriktene. Folk i distriktene ser at staten trekker seg tilbake, at politiet trekker seg tilbake, at lokalsykehusene svekkes av dårlig økonomi, at utdanningssteder i distriktene legges ned, at utviklingsmidler til næringslivet i distriktene fjernes, og at oljen, fisken og skogen – våre felles naturressurser – gir få arbeidsplasser lokalt og regionalt der folk bor. Det er en realitet at det foregår en gradvis todeling av vårt helsevesen i et a- og et b-helsevesen. Åtte av ti nordmenn er bekymret for den todelingen. Seks av ti mener vi allerede har det. Og det er ikke rart, for vårt felles offentlige sykehus, våre sykehus, er kronisk underfinansiert. Vi er langt bak våre naboer i å ta i bruk nye, dyrere kreftmedisiner, med det resultat at rike mennesker kan redde seg selv, mens vanlige folk får nei til ny, livreddende medisin. Høyres privatiseringsreform skulle med helseminister Høies ord gjøre at det ikke lenger var behov for private helseforsikringer. Nå har vi fasiten: Antall helseforsikringer har økt med over 200 000. Samtidig tappes fellesskapets sykehus for penger og fagfolk. Nå skal private kommersielle også slippes inn i eldreomsorgen. Todelingen nordmenn frykter, er blitt tydeligere. Regjeringens politikk gjør vondt verre. Arbeiderpartiet ønsker et mer rettferdig Norge, og det kan politikken bidra til. Vi går til valg på tre store løfter: trygt arbeid til alle en sterkere velferdsstat en effektiv og rettferdig klimapolitikk For å skape arbeidsplasser vil vi at bedriftene skal møte en aktiv stat som bidrar mer, og som krever mer tilbake. Vi trenger en stat som trår til med kapital, støtter ny teknologi og bruker eierskap og offentlige innkjøp til å skape arbeidsplasser og nå andre viktige samfunnsmål. Vi trenger en stat som stiller krav til næringslivet. Mer av naturressursene våre skal bearbeides og gi arbeidsplasser her hjemme. Det organiserte arbeidslivet skal styrkes. Uten det overlever ikke vår samfunnsmodell. Sammen med en sterk fagbevegelse skal vi bekjempe sosial dumping, lønnstyveri og arbeidslivskriminalitet, og vi vil begrense innleie og sørge for at flere kan jobbe heltid. Det andre løftet vi gir, er å gjøre vår felles velferdsstat sterkere. Den skal omfatte alle, uavhengig av hvem du er, og hvor du bor. Ingen unge skal falle utenfor, og alle eldre skal være trygge. Da trenger vi en sterkere offentlig velferdsstat. Vi trenger sterkere lokalsykehus, en ambulansetjeneste som kommer når det virkelig haster, jordmødre i full stilling i alle distriktskommuner og et politi- og brannvesen som er til stede der folk bor. Vi trenger bedre kvalitet og kapasitet i våre felles sykehus. Vi trenger skoler, universiteter og høyskoler som kan gi unge mennesker den beste utdanningen de trenger for å gå inn i et arbeidsliv i endring, og som kan ta nye samfunnsoppdrag for å sikre arbeidsfolk retten til ny kunnskap gjennom hele arbeidslivet. Alle eldre skal være sikre på at de får hjelp som er tilpasset deres behov. De har rett til en trygg og verdig alderdom. Norges klimamål skal nås. Det er vårt tredje løfte. Vi trenger en rettferdig klimapolitikk som kutter utslipp og skaper jobber. I framtiden vil de tryggeste arbeidsplassene være natur- og klimavennlige. Ungdommen etterspør det, og industriarbeiderne kan levere. Norge har de beste forutsetningene for å bygge ny, klimavennlig industri basert på ren, norsk energi. Våre fagfolk kan utvikle nye, gode jobber og klimaløsningene som verden trenger, f.eks. innen karbonfangst og lagring, hydrogen, havvind og grønn skipsfart. Men da trenger vi et nytt flertall i denne sal som vet at klimakrisen ikke kan løses av hver enkelt eller av markedet alene. Høyres landsmøte ga sitt svar på hva Norge trenger nå: å fjerne hele formuesskatten. Det er tydelige forskjeller mellom Høyres svar og våre svar. I vårt nye programforslag er hovedsakene trygt arbeid til alle, et sterkt forsvar for offentlig velferd og en effektiv og rettferdig klimapolitikk. Vår drøm er et sterkt fellesskap hvor vi gjør forskjellene mindre og mulighetene større uansett bakgrunn og bosted. Vår ambisjon er et sterkere fellesskap hvor vi løser de store oppgavene sammen. Valget om ett år blir en ideologisk kamp om verdier, retning og saker. Åtte år med Høyre i regjering og Fremskrittspartiet som støttehjul er nok. 2021 blir et retningsvalg for Norge. Jeg tar opp de forslag som Arbeiderpartiet har fremmet.