Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-06-11:
Jeg skal selvsagt følge opp vedtaket i Stortinget og endre § 1 i forskriften i tråd med ønskene fra kommunalkomiteen. Ingen må være overrasket over det, ettersom jeg selv har signalisert at det kan være en vei å gå. Jeg har egentlig tenkt å gå mye lenger enn det. Jeg har sendt ut på høring i og for seg hele rammeverket til forskriftene som er knyttet til bruk av midler innenfor arbeidsmarkedspolitikken. Jeg vil endre dette til tre hovedtiltakspakker der de som jobber innenfor det offentlige apparat som skal tildele midler til dette, kan se på hver sekk og tilstrebe å få til individuelle løsninger, først og fremst av hensyn til den enkelte, men også for å kunne prøve ut nye ting. Men det skal selvsagt stilles krav til kvalitet og kompetanse i de prosjektene som skal gis tillatelse. Det er mulig, og sannsynligvis har komiteen rett i, at for å få til en holdningsendring i forvaltningen og for å få penset tankegangen over på en ny kurs må man gjøre noen dramatiske forskriftsendringer. Men jeg vil fortsatt være av den mening at vi skal stille kvalitetskrav. Det skal ikke være en bank som man bare skal gå og hente penger i uten at banken stiller krav om kvalitet i prosjektene som skal gjennomføres. Jeg håper jeg har Stortinget med meg på at det må ligge til grunn. Men det skal selvsagt ikke være slik at vi skal stille så rigide krav at dersom det er krav om mer enn 50 pst. deltakelse fra det som tilhører de registre som arbeidsmarkedsetaten har, og det blir 48 pst., skal man si nei, og hvis det blir 52 pst., skal man si ja og halleluja. Så rigid skal det ikke være, men noen terskler må vi sette. For selv om den delen av Stortinget som er for at vi skal bevilge mer penger til arbeidsmarkedsmidlene, her står sammen med dem som mener at vi skal bevilge mindre, er det ikke slik at det er penger nok til alt vi skulle ønske å sette inn. Vi blir faktisk på dette området nødt til å prioritere, uansett hvem som sitter med makten. Da må man prioritere det man tror gir de beste resultatene for dem som involveres. Det tar i hvert fall jeg som en forpliktelse. Jeg skal selvsagt være med på å evaluere ulike ordninger. Jeg syns imidlertid det er litt tidlig, fordi vi har en del andre forsøk og også planer om en del andre forsøk. For å få til mer frivillighet, mer spontanitet, mer kreativitet, har vi også noen andre forsøk som vi ønsker å sette i gang. Så syns jeg det er viktig, når man har kjørt gjennom disse forsøkene, at man får en evaluering av det som virker best – ikke fordi man skal ta noe ut, men for at man innenfor det som tross alt er begrensede midler, skal foreta prioriteringer for hvordan man skal sette inn hovedinnsatsen. Hovedpoenget med all denne virksomheten må jo være å kvalifisere folk til å komme i arbeid. Det mest usolidariske vi foretar oss, er jo å dømme folk bort fra muligheten til å kunne ta fast eller delvis arbeid. Vi vet av erfaring og alle undersøkelser som er gjort, at det først og fremst er muligheten til å hente inntekt gjennom arbeid som gir en anledning til å delta i velferdsutviklingen på beste måte. Derfor må det være utgangspunktet for alle oss som jobber med disse spørsmålene, at det er det enkelte individet tiltakene skal handle om, verken om frivillige organisasjoner eller arbeidsmarkedsetaten. Ut fra de ambisjoner og perspektiver tror jeg ikke det skal være så vanskelig å greie å forene alle de ulike politiske innfallsvinkler som er knyttet til denne saken. Jeg skal så snart som mulig følge opp Stortingets vedtak og endre § 1 i forskriften, men jeg gjør oppmerksom på at vi nok i løpet av neste vinter må foreta atskillige dramatiske endringer i forskriftsverket i tilknytning til arbeidsmarkedspolitikken hvis vi skal ha en sjanse til å oppnå de nødvendige og ønskelige resultatene.