Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-11:
En gjennomsnittlig familievoldssak koster ifølge politiadvokat Sjak R. Haaheim rundt 1 mill. kr. Kvinnevoldsutvalget mener det er minimum 20 000 mennesker som utsettes for familievold i året. Sannsynligvis er det flere. Det gir prislappen 20 milliarder kr, tilsvarende omtrent fire ganger politiets samlede årsbudsjett, to ganger Lillehammer-OL eller 40 ganger det forsikringsselskapene utbetaler i erstatning for vinningskriminalitet hvert år. Haaheim er ifølge VG inntil nylig den eneste politiadvokaten i landet med familievold som spesialfelt. Politiadvokaten skal ifølge den samme avisen ha tatt konsekvensen av den manglende satsinga på familievold, og vil ikke lenger ha det påtalemessige fagansvaret for disse sakene på Stovner politistasjon. Også familievoldskoordinator Stein Erik Olsen ytret ønske om å slutte, men ble overtalt til å fortsette. Jeg syns det er særlig trist at Stovner, som var kjent som en av foregangsstasjonene når det gjelder familievold, nå tilsynelatende har sluppet noe av taket på dette. Men de er i så fall ikke alene. Flere kompetansepersoner innen familievold skal ha sluttet eller ønsket å slutte det siste året, på grunn av den manglende satsinga. Når vi leser rapporten, er det ikke vanskelig å se at det er langt fra festtalene som ble holdt i 2001 og i 2002, til dagens virkelighet. Sånt blir det skuffelser av, sånt mister publikum tillit av, og sånt mister vi verdifull kompetanse av. Det er flere som har påpekt hvor vanskelig familievoldssaker er, og at man må snu en kultur. Blant annet representanten Trine Skei Grande nevnte det. Kultur tar lang tid å snu. Derfor gjelder mitt spørsmål øremerkede bevilgninger. Det handler om en eventuell overgangsperiode for å få snudd kulturer kjappere. Når man starter politiske prestisjeprosjekter – og dette var et veldig flott prosjekt, som vi har stilt oss 100 pst. bak, og jeg syns det er veldig bra at statsråd Dørum har vært så aktiv i forhold til dette temaet – tror jeg det er viktig at det også følger med friske midler. Hvis ikke risikerer vi at det blir veldig langt mellom forventningene og det faktiske resultatet. I sånne alvorlige saker, hvor vi vet at det ofte kan være dødelig utgang, er det veldig dramatisk hvis man ikke klarer å oppfylle de forventningene som folk faktisk får. Jeg er fornøyd med at statsråden har tatt initiativ til at Politidirektoratet skal utarbeide en strategi, men jeg mener at det må settes makt bak eventuelle krav. Jeg tenkte å trekke fram noen eksempler på hva slags makt man kan sette bak kravene, og da særlig i forhold til politimestrene. Det er helt klart at selv om det er trange budsjetter i Politi-Norge, er det noen politimestre som faktisk har klart å prioritere det. Noen politimestre svarte jo ikke på spørreundersøkelsen, engang, innen tidsfristen. Man måtte purre og purre, og det gir et signal om at dette kanskje ikke er så viktig. Da mener jeg at Politidirektoratet må reagere overfor dem. I tillegg må direktoratet gå foran med et godt eksempel og utarbeide det analyseverktøyet og det statistikkverktøyet som de faktisk skal gjøre. Statsråden sa at man er avhengig av resten av politikorpset. Ja, men da må ledelsen være aktiv.