trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2012-05-07:
Tusen takk for debatten. La meg først understreke det som Kåre Simensen sa, at vi aldri må glemme at vi snakker om mennesker når vi snakker om gjeldsproblemer, privat gjeld. Han kom også med en utfordring til systemet når han snakker om at folk har følelsen av å bli trampet på når man ligger nede – og det har også noe med behandlingen fra det offentlige å gjøre. Jeg tror at vi som stortingsrepresentanter og politikere også må våge å være systemkritikere når det er behov for det. Vi må drøfte gjeld og gjeldsproblematikk. Det har vi gjort i altfor liten grad. Det understreket også Marianne Marthinsen. Vi må få til forebyggende tiltak, og jeg vil understreke at kanskje bør vi også ta skoleverket i bruk når det gjelder forebyggende tiltak for privat gjeld. Det er ikke så mange ungdommer som har greie på hvordan de skal betjene en gjeld når de kommer i den situasjonen at de skal inn på boligmarkedet. Vi hørte beskrivelsen som flere her har kommet med i den forbindelse. Statsråden vurderer å opprette et gjeldsregister for privatpersoner for å hindre at enkelte pådrar seg for mye gjeld. Jeg må bare si meg enig med Simensen i at det må vi gjøre – altså, det bør faktisk gjøres, ikke bare vurderes. Så er det nesten umulig – men det er ikke debatten her i dag – å drøfte gjeldsproblematikk uten å ta opp boligpolitikken. Det er en sak vi kommer tilbake til. Jeg vil bare vise til det som er blitt sagt av flere her om akkurat det. Så er det en ting som jeg vil vektlegge. Det dreier seg om den andre kategorien mennesker som kommer opp i en gjeldssituasjon, altså de som ikke gjør det på grunn av bolig – selv om bolig alltid vil være en del av det problemet. Det gjelder en del gründere, det kan være på grunn av samlivsbrudd, og det kan være en kombinasjon av de to tingene. Jeg tror det er viktig at vi får til juridisk og økonomisk rådgivning for potensielle gründere i kommunene. Noen kommuner har det. Det er slett ikke alle som etablerer blomsterbutikker eller har en produktidé, som kan jus, eller som har god greie på økonomi. Det kan også være en del av forebyggingen når det gjelder dette med å hindre at folk kommer i en gjeldssituasjon. Så tror jeg det var Gjermund Hagesæter som sa at det offentlige ofte kan være vanskeligere å ha med å gjøre som kreditor. Det er i hvert fall en utfordring til forbrukerministeren som sitter her, at vi tar det på alvor, og at det offentlige som kreditor også må kunne være smidig i forhold til f.eks. gjeldsordningsloven, men generelt sett som kreditor.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-07:
Jeg takker for de positive ordene fra interpellant Marit Nybakk. Dette er jo et tema som vi må ha årvåkenhet for – hele regjeringa. Det er jo mange statsråder som, direkte eller indirekte, er involvert i dette. Finanskomiteen diskuterte rett før vi overtok her – det er jo et naturlig tema for den komiteen og for det departementet. Det samme gjelder boligpolitikken, som er veldig viktig for hvordan gjeldssituasjonen i Norge utvikler seg videre. Jeg har da det overordna forbrukeransvaret, men ikke så mange virkemidler under mitt departement. Men gjeldsordningsloven er altså ett av dem som jeg råder over. Jeg har også dialog med Forbrukerombudet, Forbrukerrådet og SIFO om dette for å se hvordan vi kan ha et mest mulig effektivt virkemiddelapparat, både for å forebygge og for å hjelpe folk som kommer i problemer som følge av gjeld. Jeg er glad for de positive signalene som er kommet fra interpellanten, knyttet til det å søke å ansvarliggjøre kreditorene i større grad. For det er ingen tvil om at mange kommer i betalingsvansker fordi de blir utsatt for for store fristelser – større enn det de kan klare å bære. Spesielt gjelder nok det grupper som ikke klarer å henge med i velstandsutviklinga ellers. Det er ekstra vanskelig å ha lite penger i et samfunn hvor det er overflod – det er ikke tvil om det. Også det å få på plass et gjeldsregister er viktig. Og, som sagt, det å sikre at ungdom har kunnskaper om personlig økonomi er viktig, og der ser vi på et prosjekt retta mot akkurat det. Det er heller ingen tvil om at det er korrekt det som interpellanten påpeker, at det å inngå en gjeldsordning for annen gang er beintøft. Det er ikke noe man ønsker seg i utgangspunktet. Men det blir altså en balansegang som vi er nødt til å gå – og som jeg gjerne har dialog med Stortinget om – knyttet til balansen mellom legitimitet, effektivitet og fleksibilitet. Det er ikke helt enkelt å si nøyaktig hvor det er vi bør legge tyngdepunktet, men det er i hvert fall en vurdering som vi er nødt til å gjøre. Jeg takker for diskusjonen så langt.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-07:
La meg da nok en gang få takke interpellanten for å ha reist en viktig debatt. Innleggene her i salen viser jo at det er en viktig debatt, og at det er et engasjement fra Stortingets side, tverrpolitisk, for å ha en god politikk, både på den forebyggende siden og for å avhjelpe situasjonen for de menneskene som rammes av dette. Jeg er enig med representanten Kåre Simensen som understreker at dette er et problem som ikke bare fins i byene, men som også fins over hele landet, dessverre. Jeg er veldig glad for at det er stor tilslutning til at vi skal ha en politikk som ansvarliggjør kreditorene, og at vi må se på mulige tilnærmingsmåter som i større grad bidrar til å ansvarliggjøre kreditorene. Jeg tror det er helt nødvendig, og jeg begrunnet det i mitt tidligere innlegg. Så vil jeg gjerne si at jeg synes det er bra at det er en utålmodighet i salen knyttet til å få på plass et gjeldsregister. Både Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet har nevnt dette, og SV er også veldig opptatt av å få et sånt register på plass. Så det er ingen ting som gleder meg mer enn å høre at det er et tverrpolitisk ønske å få dette gjeldsregisteret på plass. Så selv om vi «vurderer» det i departementet, er intensjonen klar. Det er bare ikke tatt noen beslutning i regjeringa på det ennå, så derfor kan jeg ikke forskuttere det. Representanten Hagesæter var også innom terskelen for kontakt med gjeldsrådgivere i kommunen. Det er interessante betraktninger som kom der. Jeg merker meg også at representanten Linda Cathrine Hofstad Helleland sier at vi må balansere ansvarliggjøring av voksne mennesker for deres egne handlinger mot menneskelige hensyn. Det samme var også interpellanten opptatt av. Så ble det en liten diskusjon om egenkapitalkravet som Finanstilsynet har satt. Jeg skal ikke blande meg inn i det, det tilligger finansministeren, så da får jeg nesten oppfordre til å ta en diskusjon med ansvarlig statsråd om det. Men det er ingen tvil om at de vurderingene som representanten Marthinsen gjorde rede for fra talerstolen, også er de vurderingene som regjeringa har gjort: På den ene sida må man sørge for at vi ikke fører flere inn i et gjeldsuføre, på den andre sida er særlig det å ha en offensiv og sosial boligpolitikk, ikke minst i byene, helt nødvendig. Det er først og fremst der vi må sette inn støtet, og vi kommer med en melding om boligpolitikken i løpet av kort tid, vil jeg tro.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-07:
Jeg er helt enig med representanten Horne i at vi her ikke bør ramle ned i skyttergravene, men prøve å komme til enighet om noen viktige prinsipper. For min egen del fant jeg, da jeg overtok statsrådstolen etter Audun Lysbakken, mange nesten ferdigstilte utredninger, som jeg vet at han har fått en del kritikk for å ha igangsatt, men som har gitt et veldig godt grunnlag for å vurdere hvilke grep vi skal ta med hensyn til barnevernet. Vi kommer til å komme tilbake med en egen proposisjon og stortingsmelding med mange konkrete forslag til grep som skal tas. Noe av det vi skal se på, er hvordan vi kan styrke barnas rett til å bli hørt, til å si sin mening, slik barnekonvensjonen artikkel 12 forutsetter at vi skal legge til rette for, og hvordan vi kan sikre barns medbestemmelse i større grad enn det som gjøres i dag. Vi skal også se på samarbeidet på tvers av ulike etater og instanser, og mellom ulike faggrupper, fordi det er helt avgjørende for at vi skal kunne komme tidlig inn, for at vi skal kunne sette sammen ulike deler av en virkelighet til en helhet, og for å hindre at fagfolk gjemmer seg bak taushetsplikten framfor å gjøre det de skal, nemlig å ivareta hensynet til barna. Da vet vi at hvis man kjenner hverandre, har tillit til hverandre og stoler på hverandre, klarer man også å samarbeide godt. Så vil tilsynsbiten også være viktig. Vi har gjort et arbeid med å se på hvordan det kan bedres, både overfor fosterhjem og institusjoner. Vi jobber også med heving av kompetansen. Det har kommet ganske urovekkende rapporter når det gjelder kompetansen i barnevernet, som vi er nødt til å få gjort noe med. Det dreier seg f.eks. om kompetanse på hva som er omsorgssvikt. Det dreier seg om kompetanse på vold og seksuelle overgrep og andre forhold som kan karakteriseres som tabuområder, hvor det er desto viktigere å ha god kompetanse og tørre å gå inn og spørre barn direkte, tørre å snakke med barn, for det er en forutsetning for at barn skal tørre å fortelle. Jeg er glad for at representanten Solveig Horne har forventinger om handling fra statsrådens side. Jeg skal gjøre alt jeg kan for å levere. Det er også gjort et godt grunnlagsarbeid, og jeg gleder meg til de videre diskusjonene om hvordan vi kan styrke barnas rettssikkerhet i hele dette apparatet, for det er et klart ønske fra min side at barnas rettssikkerhet skal bli bedre. Heldigvis gjøres det også veldig mye bra arbeid rundt omkring i landet for å styrke tilliten mellom barnevernet og minoritetsmiljøene. Jeg kan bl.a. nevne Nattergalen, som også var på Dagsrevyen for en ukes tid siden. Så her tror jeg vi kommer til å komme ut på en god måte til slutt.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-07:
Jeg er veldig glad for det representanten Solveig Horne nå sa. Jeg tror det har vært helt nødvendig å nedsette noen av disse utvalgene og gjøre dette utredningsarbeidet for å være der vi nå er. Vi har totalt hatt fem evalueringer av barnevernsreformen. Vi har hatt Barnevernpanelet, som har gjort en kjempejobb, vi har Barnevernsproffene, som også representanten Horne var innom, og også Raundalen-utvalget og Befring-utvalget fra tidligere, som ser på samarbeidet på tvers – ikke minst mellom herværende helseminister og undertegnede og våre departementer. Det blir veldig viktig å få til dette samarbeidet ute i kommunene. Jeg er veldig glad for tilslutninga til hovedtankene om hvordan vi skal gå videre med det beslutningsgrunnlaget som vi nå har fått. Vi må få et bedre tverretatlig og tverrfaglig samarbeid for disse barna, og vi må styrke barnas medbestemmelse – ikke bare medvirkning, jeg har lyst til å understreke det. Det dreier seg om medbestemmelse og barns rett til å bli hørt og til å si sin mening, slik Barnekonvensjonen forutsetter. Vi må få bedre kompetanse i alle ledd og også bedre ledelse. Det som slo meg da jeg besøkte et av barnehusene – som jeg er veldig stolt av å ha vært med på å få etablert – var hvor viktige de er for at folk skal kunne holde ut i en så belastende jobb som det kan være å stå i førstelinja i disse sakene, at man klarer å gjøre en forskjell for et barn. Hvis du skal klare å gjøre en forskjell for barna, må du ha et bedre tverretatlig samarbeid, for det er det som gjør at du klarer å handle til disse barnas beste – det var helt unisont fra alle som har vært innom barnehusene, enten det var ansatte innen helse, politi, barnevern, eller andre som er viktige for barna. Det at man har et tverretatlig og tverrfaglig samarbeid, er det som skal til for at man kan gjøre en forskjell – og det gir motivasjon til å stå i disse sakene. Jeg syns at representanten Kari Kjønaas Kjos holdt et veldig nydelig innlegg fra talerstolen, bl.a. om Michelle, men hun reflekterte også veldig godt rundt hvor ille det kan være å bli flyttet mange ganger, og hvor ille det kan være å ha mange saksbehandlere. Jeg tror at en av nøklene er at vi må fortsette barnevernsløftet, styrke barnevernet framover, sånn at folk hæler å stå i det, og også styrke det tverretatlige samarbeidet og kompetansen. Det er klart at unger ikke skal flyttes rundt på den måten. Jeg tror heller ikke at min forgjenger mente det. Jeg har aldri sett på ham som systemets forsvarer – heller som en kritiker. Jeg tror det er viktig å være en kritiker, samtidig som vi er en venn og viser at vi ønsker et best mulig system, sånn at disse barna får det bra. Det må være målet for oss alle sammen. Så gleder jeg meg til diskusjonene videre. Jeg tror at vi kommer til å få til mye bra for disse barna.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2012-05-07:
Jeg vil starte med å takke interpellanten for å ha satt dette viktige temaet på dagsordenen. Det er veldig viktig at vi diskuterer barnevernsbarnas store utfordring, ikke minst knyttet til rettssikkerhet og medbestemmelse. Så har jeg også lyst til å rose statsråden for at vi nå endelig har fått en statsråd som er opptatt av barns rettssikkerhet, og nevne det som er viktig for statsrådens videre arbeid – det med barns medbestemmelse, at barns stemme skal bli hørt, og at barns rettssikkerhet skal ivaretas. Det synes jeg er godt å høre at regjeringen nå er opptatt av og ønsker å ta tak i. Det er et felt som helt tydelig krever at man gjør noen grep og tar tak. Det er jeg glad for at statsråden er så opptatt av. Jeg håper at vi sammen, også partiene på Stortinget, kan bidra til å endre mange av de barnas situasjon – de som i dag ikke får innfridd sine rettigheter når det kommer til dette. Barns rettssikkerhet og medbestemmelse er viktig. Dessverre ser vi flere signaler på at de ikke blir ivaretatt på en god nok måte. I fjor tok Berit Skauge ved NTNU og leder av barnevernsvakta i Trondheim en masteroppgave med tittelen «Er det noen som vil høre på meg?». I oppgaven viste Skauges funn at barn i mindre grad enn tidligere blir informert og tatt med i sin egen sak i barnevernet. I nærmere 70 pst. av sakene som Berit Skauge gjennomgikk, fant man ikke spor av barns stemme i det hele tatt. Det er snakk om at barn i institusjon skal få lov til å bli hørt, og skal få lov til å fortelle litt om hvordan de opplever sin hverdag ved institusjonen. Det er snakk om at de barna som i dag har krav på tilsynsfører, som ikke får oppfylt det kravet, skal få det, rett og slett fordi de skal ha noen å snakke med hvis de ikke blir ivaretatt godt av sine fosterforeldre. Jeg kan nevne et eksempel som er veldig illustrerende. Det var ei jente fra Sogn og Fjordane som var 14 år, som ringte hit til Stortinget. Hun visste ikke hvem hun skulle snakke med. Hun hadde ingen tilsynsfører, og hun hadde det ikke bra i det fosterhjemmet hun var i. Hun lurte på hvem hun kunne ta kontakt med, og som kunne ha hjulpet henne, for å høre hva hun kunne gjøre. Hun hadde greid å få tak i saksbehandleren sin i barnevernet. Da fikk den fjortenårige jenta beskjed om at hvis hun hadde problemer, eller det var ting hun ønsket å ta opp, måtte hun sende et klagebrev til Fylkesmannen. Det var en sjokkartet opplevelse. Jeg kjenner mange voksne mennesker som har problemer nok med å sende klagebrev til Fylkesmannen. Hvis det er systemer som bare kollapser – hvis det er de som sitter nederst ved bordet, og som ikke har foreldre til å hjelpe seg, som heller ikke får den tilstrekkelige hjelpen når staten overtar ansvaret for dem – har vi som sitter på Stortinget, en stor jobb å gjøre. Vi er nødt til å sikre barns rettssikkerhet. Vi må sikre at vi har systemer som gjør at barnevernsbarns stemme i mye større grad blir hørt, og som sikrer dem. De hullene i sikkerhetsnettet som vi i dag ser og får meldinger om, må vi tette, for det er klart at disse barna skal bli tatt alvorlig, og vi må ha systemer som sikrer at de barna blir hørt.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2012-05-07:
Jeg takker statsråden for svaret. Vi snakker ofte om barns beste og barns rettigheter. Jeg tror barns beste lett blir en floskel mange ganger. Det er viktig at vi har fokus på barns rettssikkerhet og barns rettigheter. Og hva er barns rettssikkerhet? Jo, det er å passe på at deres lovfestede rettigheter klart blir oppfylt. Og det er vel det som ofte skjer i en del situasjoner, at de ikke får de rettighetene de lovmessig har krav på, at det ikke blir fulgt opp. Spørsmålet er da hva vi som politikere kan gjøre for å bedre dette. Mye er bra i barnevernet, men det blir mange ganger fokus på alt som går galt. Da er mitt spørsmål: Hvorfor er det så sterk mistillit i mange miljøer? Hvorfor er det så mye mistillit mot barnevernet, slik det er i dag, med de konsekvenser at mange ikke melder de behovene som barnet har, til barnevernet? Det er nødvendig å møte disse utfordringene med å framskaffe mer konkret kunnskap om årsaker til det. Statsråden var inne på fylkesnemndene. Jeg tror alle i denne sal er opptatt av at rettssikkerheten skal ivaretas. Men det er mye misnøye også ute med måten fylkesnemndene fungerer på, i forhold til at de samme sakkyndige sitter på begge sider. Samtaler med ganske mange advokater viser at også de er misfornøyde med måten mye av saksbehandlingen foregår på i fylkesnemndene. Det er også sterkt kritikkverdig at det tar så lang tid før sakene kommer opp. Så er jeg veldig glad for at statsråden tar opp barnehusene, som også er viktig for å sikre barns rettssikkerhet. Men problemet er at det er for lang ventetid der. Da undertegnede satt i justiskomiteen, besøkte vi barnehuset i Tromsø, og da familiekomiteen var der for halvannet år siden, var det akkurat de samme problemstillingene som ble tatt opp, at ventetiden blir for lang før disse barna får den hjelpen de trenger. Jeg håper statsråden forstår at når det gjelder barnevernssaker, er opposisjonen, og i hvert fall undertegnede, utålmodig. Vi vet at regjeringen har bevilget mer penger til det kommunale barnevernet, og det er veldig bra. Men vi har fremdeles store utfordringer knyttet til samarbeidet med det statlige barnevernet, bl.a. nedbygging av veldig mange gode tiltak som for enkelte barn kunne vært til god hjelp. Grove saker viser at barns rettssikkerhet ikke blir fulgt opp. Og jeg har luftet noen av disse utfordringene for statsråden. Jeg vil understreke at barns rettssikkerhet, trygghet og omsorg er altfor viktig til at vi kan gjøre dette til et partipolitisk spill. Jeg håper at denne debatten kan bli et forfriskende pust, at vi får hevet oss over de daglige uenighetene, slik at vi sammen kan være med og meisle ut et enda bedre samfunn og en enda bedre framtid for disse barna. Det er barna som skal komme først, og det tør jeg hevde det er tverrpolitisk enighet om i denne sal. Utfordringen er bare hvordan vi skal nå dit.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2012-05-07:
Først av alt vil jeg si tusen takk for en veldig god debatt. Det siste innlegget til Kari Kjønaas Kjos får oss til å tenke litt. Uansett hvor enige vi kan være her i denne salen – for vi er enige om at vi må gjøre noe, og at det er viktig at vi har systemer på plass – er det viktig å få med seg at det er en del barn og familier der ute som ikke kjenner på den samme enigheten, og som ikke kjenner det på kroppen på den måten. De føler at de har mistillit til barnevernet, og de føler at de ikke får sine rettigheter oppfylt. Det er vi sammen nødt til å gjøre noe med. Så var representanten Storberget inne på dette med varsling. Det er veldig viktig. Vi må varsle. Vi har et ansvar alle sammen. Det er skremmende når vi ser at barnehagene, som har barna i så mange timer, har for lite varsling. Det er også veldig viktig at barnevernet settes i stand til å ivareta varslene og å gjøre noe med de varslene som kommer. Vi ser oftere og oftere at når barnevernet går inn og overtar, får en del av disse barna det nesten verre. Slike ting kan vi ikke stå og se på. Vi er nødt til å sikre individuell hjelp til de barna. Flere var inne på hjelpetiltak. Da må vi spørre oss: Hjelper de hjelpetiltakene vi har i dag? Vi må tørre å gå inn og evaluere dette. Vi må også se på individuelle tiltak til hvert enkelt barn, og vi er nødt til å være mer fleksible. Når det gjelder familiedomstoler, har heller ikke Fremskrittspartiet konkludert med at familiedomstoler er det rette. Det er flere som har sett på det. Det som er viktig for Fremskrittspartiet, er at man får det inn i domstolene, slik at vi på den måten kan bedre rettssikkerheten i forhold til i dag. Så er det ingen som har vært inne på dette med familieråd. Vi har familieråd i dag. Det er viktig å få fram de erfaringene som er gjort med familieråd – hvor de brukes, og hvor de ikke brukes. Hvorfor blir de ikke brukt mer? Er forholdene lagt til rette for dette på landsbasis? Mulighetene burde være der, men vi ser at veldig mange kommuner ikke bruker dem. Dette er det viktig at vi ser på. Så er det flere som har vært inne på at barn må ses og høres i mye større grad. Det er jeg veldig glad for. Dette er det viktig å ta inn over seg når vi nå skal jobbe med denne saken – stortingsmelding nr. 1, som Barnevernsproffene har laget. Her tror jeg det er veldig mye bra. Til slutt vil jeg si at vi ser fram til den proposisjonen som kommer. Det er kommet mange utredninger. Undertegnede har kanskje vært litt kritisk til at det har vært satt ned mange utvalg, men jeg skal ærlig innrømme at det har kommet fram veldig mye bra, som det er viktig at vi tar inn over oss. Vi skal i alle fall – her i Stortinget – være villige til å prøve å få til et bredt forslag for å sikre barn den beste rettssikkerhet.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-07:
Jeg vil først takke interpellanten for å ha tatt opp dette viktige temaet. Jeg vil også slutte meg til takken til statsråden, som er såpass tydelig i sine svar, ikke minst om at det er behov for et langt bedre samarbeid mellom de ulike departementene enn det er i dag. Det tror jeg er svært viktig i denne saken, som dreier seg om rettssikkerheten til unger i møte med barnevernet, eller som er under barnevernets ansvar. Barnevernet har ulike oppgaver og ansvar overfor unger og kan gripe inn og gjøre seg ansvarlig overfor unger på mange ulike måter og i ulik grad, f.eks. på fritiden, som hjelp i hjemmet eller i avlastningshjem, eller det kan være at barnevernet overtar omsorgen for ungen. I det siste tilfellet er det sånn at det er barnevernet som er ansvarlig for å sørge for at barnet får oppfylt rettighetene sine, også når det gjelder skole og utdanning. En undersøkelse som Bufetat gjennomførte i fjor vår, viste at 24 pst. av barnevernsbarna ikke går på skolen i det hele tatt. Fremskrittspartiet synes det er veldig alvorlig når én av fire unger i institusjon ikke får oppfylt sine rettigheter til skolegang. I tillegg viser en studie som er gjennomført av NOVA, at tidligere barnevernsklienter har dårligere levekår enn landets øvrige befolkning. De har bl.a. lavere utdanning, mindre inntekt, er oftere avhengig av sosialhjelp, og en stor andel er arbeidsledige. Det er sikkert ulike grunner til at det er slik. Men det er ikke til å komme fra at grunnleggende ferdigheter og utdanning har utrolig mye å si for hvilke muligheter en får senere i livet. I henhold til opplæringsloven har elevene rett til å få opplæring etter egne evner og forutsetninger. Overfor barnevernsbarn er det ekstra viktig å være påpasselig med at de får oppfylt sine rettigheter i forhold til skole og utdanning, nettopp fordi det offentlige har overtatt det ansvaret som foreldre og pårørende tidligere hadde. I så måte har faktisk det offentlige et enda større ansvar for å være en pådriver og å være ambisiøs, rett og slett på barnevernsbarnas vegne, og ikke sånn som det har vist seg å være fram til i dag, at barnevernsbarn faktisk opplever at man gjør dem en form for bjørnetjeneste, i og med at de ikke blir stilt samme krav til osv. som andre barn. Å gjøre dem svakere enn det de egentlig er, mener vi i Fremskrittspartiet er helt feil måte å hjelpe noen på. Denne interpellasjonen tar for seg barns rettssikkerhet og hvilke strukturelle organisatoriske grep statsråden vil foreta seg for å bedre den. Fremskrittspartiet mener at barnevern, skole, kommune, fylke og andre organ som er involvert i barn som barnevernet har ansvaret for, må sitte sammen og finne gode måter å samarbeide på. Derfor synes jeg det er veldig bra at statsråden er såpass tydelig på at hun ser behovet for at det må mer samarbeid til. Fremskrittspartiet har forventninger til at statsråden, sammen med andre ansvarlige statsråder som har ansvar for barns rettigheter og rettssikkerhet, jobber for at dette samarbeidet skal fungere på alle nivåer for å få dette til, slik at rettighetene innfris.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2012-05-07:
Regjeringspartiene og statsråden framstiller disse 137 mill. kr som ble tatt fra store sykdomsutgifter og tilført tannhelsekapitlet i år, som en styrking av den offentlige innsatsen. Mitt spørsmål til statsråden blir da: Kan statsråden bekrefte overfor Stortinget at denne økningen på statsbudsjettets tannhelsekapittel skyldes at det er flere pasienter som har krav på refusjon innenfor de eksisterende refusjonsordningene, og at det tilførte beløpet ikke dekker merkostnadene fullt ut, slik at det som framstilles som en satsing, i virkeligheten er en reduksjon av den totale bevilgningen til den offentlige tannhelsetjenesten?
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2012-05-07:
Jeg opplevde ikke å få svar på spørsmålet mitt, og når anledningen byr seg, prøver jeg igjen. De 137 mill. kr som er tilført tannhelsekapittelet, går med til å styrke de eksisterende refusjonsordninger. Nå viser det seg at det er flere pasienter, slik at det beløpet som er avsatt, ikke engang vil dekke merkostnadene innenfor dette kapittelet, ut fra de opplysninger vi har fått. Kan statsråden bekrefte eller avkrefte det?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-05-07:
Jeg har to små spørsmål. Det ene er: Når vil utredningsarbeidet være ferdig, og kan vi forvente å få en sak om dette i denne stortingsperioden? Man har fra Stoltenberg-regjeringen jobbet med dette siden 2008. Det andre er det jeg tok opp angående eldre hjemmeboende som blir pleiet av sine pårørende. Ser statsråden for seg at disse vil komme inn under en fremtidig skjermingsordning?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-05-07:
Statsråden var inne på ulike gode tiltak som vi alle sammen er enige om: etter- og videreutdanning, gode informasjonssystemer – RELIS – sykehusapotek, eget ansvar for oppdatering, kjernejournal og også dette med at tematikken skal tas opp videre i kommende stortingsmeldinger. Er statsråden likevel enig med meg – jeg håper det – i noe av det som jeg tok opp, nemlig at vi må se bredere på hva man kan gjøre for å unngå feilbehandling hva gjelder legemidler, og at vi må se på arbeidsmiljøet, både når det gjelder arbeidsvilkår, arbeidspress, faglig ressursknapphet, lange vakter, osv.? Vi vet at dette ofte er årsak til feilbehandling. Vil dette også tas med?
Bent Høie (Høyre), 2012-05-07:
Hvis en sammenligner den norske befolkningen med befolkningen ellers i Europa, har en gjennomgående god tannhelse i Norge. For Høyres del viser det at folk ser at det er nær sammenheng mellom det å ta vare på egne tenner og det å ha gode resultater i form av friske tenner. Men det er også sannsynligvis fordi folk vet at hvis en ikke tar vare på tennene sine, så får en tannhelseutgiftene selv. Det å ha god generell tannhelse i befolkningen er bra. Derfor bør vi ivareta det systemet videre, men samtidig sikre oss at de som har sykdomsårsaker som fører til store tannhelseutgifter eller ikke er i stand til å ta vare på sine tenner, får bedre skjermingsordninger enn det som er i dag. Derfor vil ikke Høyre være med på å prioritere en generell skjermingsordning for hele befolkningen, for – som Tannlegeforeningens utredninger viser – det vil føre til at den generelle befolkningen faktisk får en høyere tannlegeregning enn det de har i dag, for det vil koste mer å betale for den tannhelsetjenesten over skatteseddelen enn det det koster å betale den til tannlegen direkte selv. Men det vil være riktig å prioritere de gruppene som har høye tannhelseutgifter og tannhelseutgifter som er knyttet til sykdom. Her er også bildet mye mer komplekst enn det som kan komme fram i en del av innleggene, som tror at det bare er en nøyaktig sammenheng mellom dårlig økonomi og at en ikke benytter seg av tannlegen. Veldig mange av disse har tilleggsutfordringer knyttet til rus og psykiatri. Det gjør at hvis en bare gir en bedre tannhelsetjeneste, men ikke følger opp f.eks. muligheten for at tannlegen i større grad også kan koble på det øvrige behandlingsapparatet innenfor rus og psykiatri, så vil en kunne oppleve at en riktignok får hjelp for den akutte tannpinen, men forsvinner ut av hjelpeapparatet etterpå, og kommer tilbake igjen etter kort tid med akkurat de samme utfordringene. Derfor er dette mye mer komplekst, og fra Høyres side ønsker vi et arbeid når det gjelder endringer av måten dagens tannhelsetjenester er på, som ikke bare innebærer bedre skjermingsordninger, men også å koble tannhelsetjenester i sterkere grad opp mot resten av tannhelsen. Det er et realistisk forslag og noe som kunne vært gjennomført, i motsetning til regjeringspartienes løfter, som i seks år bare har vært løfter, fordi en selvfølgelig aldri vil klare å prioritere en generell skjermingsordning for hele befolkningen. Det som framstilles som det beste, blir det godes fiende, og de som betaler regningen, er de som i dag burde ha fått bedre skjermingsordninger. Når regjeringen en gang klarer å lage en bedre refusjonsordning, sender de regningen til de pasientene som har spesielt høye sykdomsutgifter, ved å fjerne deres skattefradrag.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-07:
Det har vært viktig å nå flere grupper når det gjelder å ivareta dem som har minst økonomisk mulighet til å betale sine utgifter. Det mener jeg vi gjør også med denne omfordelingen av særfradraget. Det som er spesielt med å ha en type ordning som særfradraget, er nettopp at man får trekke fra utgifter på skatten. Det krever at man faktisk har så høy inntekt at man betaler skatt. Vi vet at mange av dem dette gjelder, ikke har den type inntekt, og vil heller få et bedre tilbud ved at dette blir fordelt mer rettferdig på alle. Derfor er det slik at hele endringen i særfradragsordningen er en omfordeling, som vi fullt ut står bak.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-07:
Når vi skal utrede skjermingsordninger, har vi også sagt at vi skal utrede ulike modeller med sikte på å se på dette med tak. Når vi skal gjøre det, må det nødvendigvis gjelde alle grupper. Vi er veldig tydelig på i regjeringserklæringen at vi skal utrede disse takordningene, og at vi skal komme tilbake til Stortinget med det. Hovedprioriteten har vært å sørge for at det er tilstrekkelig kompetanse i hele landet, og å øke innsatsen for de gruppene som har det mest vanskelig. Jeg kan nevne rusavhengige – for dem er det særdeles viktig å få tannbehandling. Vi har et lovarbeid som vi skal ha ut på høring. Vi vil komme tilbake til Stortinget når vi har kommet lenger i dette arbeidet, men vi er inne i en periode hvor vi jobber med disse tingene.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-07:
Det er helt klart at det som er gjort her, er en omfordeling av det som var særfradraget. Nå gjelder denne refusjonen alle pasienter, ikke bare de som fikk et gode av at særfradraget var et skattefradrag. Men det er jo ikke hele beløpet vi har styrket tannhelsefeltet med. Vi har først og fremst ivaretatt dem som har spesielle utfordringer når det gjelder sykdom, når det gjelder rus, og på en rekke andre områder, slik at innsatsen på tannhelsefeltet under denne regjeringen har gått fra 730 mill. kr til om lag 1 640 mill. kr. Samtidig er det helt klart at vi er i en oppbyggingsfase, og at vi vil ha en utvidelse av denne ordningen, fordi vi ønsker at det offentlige skal ta et gradvis større ansvar på tannhelsefeltet.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-07:
Jeg er veldig enig med representanten Dåvøy i at det er mange områder å se på her. Jeg tenker at det er mange tiltak, både rent tekniske ved at vi utvikler elektronisk kjernejournal, og vi har en pasientsikkerhetskampanje hvor ett av tiltakene nettopp er legemiddelhåndtering i sykehjem, som representanten var inne på i sitt innlegg, og som er særdeles viktig. Det er selvfølgelig alltid viktig når det gjelder arbeidsmiljøet, å se på dette med lange vakter og feilbehandling. Jeg har tillit til at Kunnskapssenteret når de nå får feilmeldinger fra sykehusene og fra hele helsetjenesten, også vil gå igjennom dem og se på hva som faktisk er årsaken. Det er særdeles viktig at vi går dette etter i sømmene, for det er helt klart at lange vakter kan ha alvorlige konsekvenser, og dette er noe som må tas opp videre.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-07:
Som jeg sa i innlegget mitt, er det altså mulig for kommunene å inngå samarbeidsavtaler med spesialisthelsetjenesten nettopp om kompetanseoppbygging og opplæring på dette området. Det er jo slik at når allmennlegene er selvstendig næringsdrivende, så har de et selvstendig ansvar for å holde seg oppdatert. Dette begynte med at leger ikke lenger fikk reise på kongressreiser til utlandet på legemiddelfirmaets regning. Jeg tror jo kanskje at det var allmennlegene som minst også har hatt den anledningen tidligere. Det er klart at dette er et stort tema. Men det er så mange områder særlig i de regionale helseforetakene – sykehusapotekene og alle de veiledningstjenestene som jeg nevnte – som er viktige i denne forbindelse, i tillegg til alle de mulighetene man har ved å gå inn på nettopplysninger, Legemiddelverket osv. Jeg er enig i at det er viktig at allmennlegene får god oppdatering, men jeg mener også at det er mange kilder til læring videre.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-07:
Vi vet nå at Samhandlingsreformen er i gang, at den rulles ut, og vi er alle enige om intensjonene, at primærhelsetjenesten skal ta seg av mer. Samtidig har man ikke de samme styringsmulighetene som man har gjennom et oppdragsdokument til de regionale helseforetakene. Da melder spørsmålet seg: Hvordan ser statsråden for seg at vi skal sikre oss at primærhelsetjenesten i norske kommuner, fastleger og alle de der ute skal få den faglige oppdateringen de trenger? Jeg lurer på om statsråden vil dele noen av sine tanker om hvordan vi kan forsikre oss om dette.
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2012-05-07:
Representanten Per Arne Olsen har gitt en veldig god oversikt over saken, og det er lite å legge til. Jeg synes det er naturlig å si at vi deler hans store engasjement, og understreke enda en gang den store støtten det er i Norge for organdonasjon, og som har ført til at Norge på dette området er best i Skandinavia og begynner å nærme seg Spania, som er det beste landet i verden når det gjelder dette. Derfor har også representantforslaget munnet ut i en samlet komité i hele merknadsteksten, og det er en samlet komité som støtter innstillingen. Som det fremgikk av innlegget til representanten Olsen, er praksis i Norge i dag at hjertepumpe bare brukes som såkalt bro til transplantasjon og ikke som en varig behandling. Dette er situasjonen etter en vurdering i 2008 i Nasjonalt råd for kvalitet og prioritering. Den gangen var rådet forberedt på at det kunne komme ny kunnskap i tiden som fulgte, og mente det ville være naturlig etter noen år å gå igjennom kunnskap og dokumentasjon på nytt. Etter at denne saken ble reist, har helseministeren tydelig varslet at det er tid for å be om en slik gjennomgang, og vi vil avvente resultatet av denne. Gjennomganger på så krevende områder kan være vanskelige, men jeg er sikker på at man vil vurdere samlet kunnskap på beste måte. Når regjeringspartiene er i den situasjonen at vi får ros fra Fremskrittspartiet, er vel det såpass sjelden at vi får takke for rosen.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2012-05-07:
I dagens samfunn er kravet om høyere utdanning og faglig oppdatering avgjørende for å videreutvikle et moderne velferdssamfunn. Ikke minst vil kompetanse spille en stadig viktigere rolle. Dette gjelder innenfor alle områder, både i offentlig og i privat sektor. Min erfaring er at arbeidsgivere har gode rutiner og ikke minst ser verdien i å investere i sine ansatte og sine medarbeidere for å nå nye mål i sine virksomheter og ha god konkurransekraft. Helsetjenestene er ikke noe unntak, men tvert imot en av de sektorene som kontinuerlig må oppdatere seg på medisinsk utstyr, nye behandlingsmetoder og ikke minst bruk av gamle og nye legemidler. Det er helt avgjørende at ansatte oppdaterer seg faglig, sånn at pasienter kan føle seg trygge på at behandlingen er basert på høy kvalitet og ikke minst har en god pasientsikkerhet. Jeg er derfor glad for at statsråden har varslet at det om kort tid vil bli lagt fram to stortingsmeldinger som omhandler kvalitet og pasientsikkerhet og IKT i helsesektoren. Begge disse stortingsmeldingene vil være viktige for hvordan vi utvikler gode helsetjenester for framtiden. Begge disse stortingsmeldingene vil også ha kapitler som omhandler legemiddelområdet og hvordan en skal sikre bedre kvalitet i legemiddelbehandlingen i tiden framover. Det er viktig for sykehusansatte, fastleger og ikke minst alle dem som jobber i eldreomsorgen, å bli stadig oppdatert på legemiddelområdet og andre områder innen helsetjenesten. I påvente av disse stortingsmeldingene har statsråden i sitt oppdragsdokument til de regionale helseforetakene understreket nødvendigheten av etter- og videreutdanning av helsepersonell, at det skal bli prioritert for å ivareta kvalitet og pasientsikkerhet i helsetjenestene, og da spesielt innenfor spesialisthelsetjenesten. Regjeringspartiene er godt fornøyd med at legemiddelindustrien har vedtatt at deres medlemsbedrifter fra januar 2012 ikke lenger skal sponse eller betale for deltakelse og reiser for helsepersonell til arrangement i utlandet av en tredjepart. Dette er viktig med tanke på at en ikke har eller får uheldige bindinger, og ikke minst med tanke på at pasientene skal være trygge på at den behandlingen som gis, blir gitt ut fra legenes beste skjønn og kompetanse. Denne regjeringen er opptatt av å videreutvikle et godt offentlig helsevesen, som skal fokusere på kvalitet og pasientsikkerhet og ikke minst at en skal få riktig behandling på rett sted til rett tid. Derfor viser flertallet i komiteen til det gode arbeidet som statsråden har gjort og gjør, og ikke minst at hun har varslet om de to stortingsmeldingene. Vi foreslår med dette at forslaget fra Fremskrittspartiet ikke vedtas.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2012-05-07:
Saken gjelder endringer i folketrygdloven av framgangsmåten for fastsetting av lønnsveksten i forbindelse med den årlige reguleringen av løpende pensjoner og fastsetting av folketrygdens grunnbeløp. I dag skjer denne reguleringen på grunnlag av forventet lønnsutvikling i reguleringsåret, justert for eventuelle avvik mellom forventet lønnsutvikling i reguleringsåret og anslag for faktisk lønnsutvikling siste år. Det har vist seg at dette kan gi en utvikling der det blir avvik mellom den fastsatte lønnsveksten i trygdeoppgjøret og den faktiske utviklingen av lønnsveksten i samfunnet. For å få til en mer presis fastlegging skal justeringen ta hensyn til utviklingen to år tilbake i tid. I dag skjer denne justeringen ett år tilbake i tid. Komiteen understreker i innstillingen at det skal være drøftinger med organisasjonene om tallgrunnlaget for regulering av grunnbeløp og pensjoner. For komiteen er det viktig at denne ordningen blir videreført. Det er en samlet komité som går inn for endringene i folketrygdloven §§ 1-4, 19-14 og 20-18, og komiteen er opptatt av at dette skal få virkning fra og med årets oppgjør.
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2012-12-18:
Norge har ca. 50 pst. av all vannkraftmagasinering i Europa, og vi hører ofte at vi kan være det grønne batteriet. Men det som er vanskelig for lekfolk og privatkonsumenter å forstå, og også for en del av industrien, og som de murrer over, er at vi skal ha flere utenlandskabler. Spørsmålet mitt til statsråden er: Vil statsråden få utarbeidet en melding som viser sammenhengen mellom regjeringens ambisjon om et grønt batteri som utjevningskraft og de effektene det vil ha på privatkonsumentene, ikke minst når det gjelder prising – også for industrien? Dette er jo altfor vanskelig for lekfolk å forstå. Man hører om det, men man har ingen anelse om hva det vil bety for den enkelte.
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2012-12-18:
Først takker jeg for opplysningen om at forslaget fra mindretallet ikke var tatt opp. Nå tar jeg det opp. Så går jeg til representanten Lars Egeland. Han vil ikke ha noen ny melding, for det er for mange utredninger. Saken er jo den at det er mange utredninger, men det er ikke én utredning som samler. Stortinget pålegger kommunene å lage kommunedelplaner for kanskje en kommune på 1 000 innbyggere. Da må man ha en overordnet plan som tar for seg de forskjellige aspektene. Men når det gjelder energi, bosetting, infrastruktur og samferdsel, alt som nødvendigvis hører sammen, trenger man ikke noen samlet plan. Fremskrittspartiet gjør dette kun fordi de ifølge Egeland ikke har noen egen politikk. Jo, vi har en egen politikk, men samspillet mellom de forskjellige elementene i en sånn plan er så komplekse at det ikke er opp til politikere i denne sal å lage forslag som skal være det som regjeringen styrer etter. Disse planene må komme fra regjeringen, og det er det vi etterlyser. Representanten Sande sier at vi i opposisjonen ikke har noen plan. Vi har masse forslag, men en samlet plan har vi ikke – noe verken Fremskrittspartiet eller Senterpartiet alene greier å utarbeide. Det er for komplekst, det er dette vi etterlyser. Jeg deler statsråd Borten Moes syn om at det er laget veldig mange utredninger, men de er ikke samlet. Man kan ikke klare å trekke linjene mellom de forskjellige elementene. I hvert fall klarer ikke vi i Fremskrittspartiet å gjøre det, og da vil vi gjerne ha hjelp og se om vi kan diskutere det i salen gjennom en melding. Jeg tror nemlig det er likt i alle partier, en greier ikke på det grunnlag som foreligger i dag å trekke de klare linjene for fremtiden. Det er det vi etterlyser.
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2012-12-18:
I min tidligere hjemkommune, Flekkefjord, har kommunen opplevd det samme som er tilfellet med mange andre kommuner. Når det gjelder allerede godkjente planer, blir det reist innsigelse fra Fylkesmannen når disse planene skal iverksettes. Det gjelder flere planer i Flekkefjord. Planen som jeg vil ta opp spørsmål om nå, heter Kirkesundodden på Hidra, en øy utenfor Flekkefjord. Vi vet at i kystsoneplanen er området avsatt til byggeområde. Fylkesmannen varslet innsigelse på grunn av byggeforbud i 100-metersonen. Tross alt har Fylkesmannen tidligere vedtatt og godkjent denne planen. Derfor har jeg et spørsmål til statsråden: Er statsråden komfortabel med at Fylkesmannen truer med innsigelse til en plan som tidligere er godkjent av Fylkesmannen i påvente av at det nå utarbeides en ny kystsoneplan? Er ikke dette å holde grunneiere og kommune for narr?
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2012-12-18:
I utgangspunktet var jeg enig i alt bortsett fra konklusjonen fra representanten Rudihagen. Det å samle alle de 26 overordnede organene som kan komme med innsigelser, til å snakke med én stemme – det er klart det er viktig. Vi er mer opptatt av fylkesmannen enn fylkeskommunen, for i fylkeskommunen er det politikere som til syvende og sist avgjør saken, så da er det en politisk dimensjon. Jeg synes for øvrig at de signalene vi fikk fra statsråden, var veldig positive i den forstand at man skal se på terskelen. Problemet i fylkene i dag er jo at det ikke finnes noen terskel. Der renner jo den minste dråpen ut. Man kan gå til Vest-Agder, hvor jeg er godt kjent. Jeg har drevet med dette i 25 år, både som politiker og som ansatt – som teknisk sjef osv. – så jeg kjenner dette veldig godt. Det finnes ikke begrunnelser for svært mange av tiltakene. Det blir nemlig sagt: forbudt, det skal man ikke gjøre, man kan se det fra veien, biologisk mangfold etc. Det siste, som skjedde i Flekkefjord, var at slåttemark som ville bli gjengrodd i løpet av fem år, måtte man verne om. Det som kommer, er begrunnelser som ingen edruelige og tenkende mennesker kan forstå. Det håper jeg statsråden tar tak i overfor fylkesmennene. Vi hadde en debatt her for et par år siden med Erik Solheim, statsrådens forgjenger på miljøvernsiden, og han sa: Neida, denne loven var helt klar. Ingenting måtte bygges i strandsonen hvis det kunne hindre folk i å oppholde seg der og ferdes der. Det er klart at det er helt riktig. Men så sa Solheim at småsaker som tilbygg på en hytte eller et anneks, er problemfritt. Da jeg så sendte skriftlig spørsmål om når dette budskapet skulle vises til fylkesmennene, fikk jeg et tvetydig svar. Man må gi fylkesmennene beskjed om hva som er innsigelsesberettiget, og hva som ikke er det. Det er der det største problemet ligger i dag, synes jeg.
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2012-12-18:
Hadde representanten Hagen og Egeland lest forslaget fra Fremskrittspartiet, hadde de sett at det står «begrense». Begge sier at vi vil avskaffe fylkeskommunens og Fylkesmannens innsigelsesrett. Vi vil begrense den; det står svart på hvitt på mitt papir. Når det gjelder hva vi ønsker i det sentrale regulerings- og planarbeidet, sier medlemmene fra Høyre og Fremskrittspartiet: «Disse medlemmer vil derfor styrke det lokale selvstyret. Disse medlemmer mener statens bruk av innsigelse må begrenses til der det er absolutt nødvendig av hensyn til overordnete nasjonale hensyn.» Det er jo der det syndes. Uansett hva som kommer fram, må de komme med en innsigelse hvis noe ligger ti meter fra havet, fra en innsjø eller en elv. Så hvis vi kunne få en høyere terskel – en halv meter istedenfor en centimeter, som det er i dag – er det kanskje mulig at det kunne fungere greit med innsigelsesretten.
Siri A. Meling (Høyre), 2012-12-18:
Nå er det jo sånn at vi i ulik grad er i stand til å gjøre flere ting samtidig, noen vil kanskje også mene at det har sammenheng med kjønn, men jeg synes det er litt underlig at ikke statsråden og regjeringen er i stand til både å gjennomføre vedtatt politikk og samtidig ha noen visjoner og tenkninger rundt de langsiktige målene for energinasjonen Norge. Så mitt spørsmål til statsråden er: Hvilke ambisjoner har statsråden på vegne av energinasjonen Norge for perioden 2020–2050?
Siri A. Meling (Høyre), 2012-12-18:
Jeg er litt usikker på om jeg synes at svaret til statsråden var spesielt ambisiøst. Den saken og den næringen vi diskuterer i dag, er blant det viktigste i Norge. Spørsmål som har vært tatt opp i debatten i dag, er bl.a. hvordan vi tenker å håndtere det overskuddet som kommer, altså hvordan statsråden vil håndtere dette i forhold til å fremme industriutvikling, både innenfor eksisterende kraftforedlende industri og nye områder som datalagring osv. Hvordan tenker statsråden å utnytte det mulighetsbildet som vår nærhet til Europa representerer, i et Europa som diskuterer hvordan de skal legge sine energibrikker frem mot 2050? Hvilken rolle tenker statsråden at norsk industri og norsk energi skal ha med hensyn til det store markedet og det store mulighetsbildet som Europa representerer? Disse svarene har ikke statsråden på noen måte gitt, og i mitt hode betyr det at en ikke er opptatt av å bruke handlingsrommet og ha gjennomføringskraft nok til å utnytte dette mulighetsrommet.
Siri A. Meling (Høyre), 2012-12-18:
Det skulle jeg gjerne ha gjort, men mitt spørsmål går i en litt annen retning – tilbake til utvekslingskapasiteten med utlandet. Spørsmålene mine til statsråden er: Er det riktig at statsråden er bekymret for at inntektene fra disse mellomlandsforbindelsene ikke skal kunne gå til fellesskapet eller til utjevning av sentralnettariffen, og at det er det som gjør at regjeringen har redusert ambisjonsnivået når det gjelder kapasiteten på utbyggingen som nå skjer? Kan statsråden også bekrefte at han har sett på disse høringsinnspillene som har kommet og de henvisningene som er gjort med hensyn til å regulere regimet på en måte som gjør at en henter hjem en del av dette overskuddet, også om det skulle være private eiere som sto bak, og at det kan benyttes til å subsidiere sentralnetttariffen i Norge?