Monica Mæland (Høyre), 2020-12-08:
Utfordringer ved dagens domstolstruktur og behovet for endringer er utredet ved flere anledninger og påpekt av blant andre domstolkommisjonen, særdomstolsutvalget, Riksrevisjonen, Domstoladministrasjonen, Dommerforeningen og mange høringsinstanser, bl.a. en klar overvekt av domstolene selv. Dagens struktur blir av flere høringsinstanser beskrevet som overmoden for endringer. I forrige uke uttalte sorenskriveren i Gjøvik tingrett til Oppland Arbeiderblad at «i et system fortsatt basert på 1500-tallet kan vi i dag ikke sende saker mellom domstolene», med henvisning til at hver dommer i Gjøvik tingrett har 13 saker de kommende to månedene, mens hver dommer på Fagernes i samme periode har 4,5 saker. Det er nettopp denne typen forskjeller regjeringen ønsker å utligne. En samlet kontroll- og konstitusjonskomite har uttalt: «Komiteen mener at det finnes grunn til å se på hvordan fleksibiliteten kan økes gjennom enkelte strukturendringer som større rettskretser.» Dagens ordning med små rettskretser er til hinder for en fleksibel flyt av saker og ressurser domstolene imellom. Når små rettskretser må ha en minimumsbemanning for å opprettholde daglig drift, gjør dette det vanskelig å avse ressurser til andre domstoler, til tross for ledig kapasitet. Seks tingretter har ifølge Riksrevisjonen et effektiviseringspotensial på mer enn 50 pst. Slike overføringer er dessuten både tidkrevende og ressurskrevende, og reglene om dette omtales av flere høringsinstanser som nødløsninger som er totalt uegnede for å løse domstolenes utfordringer. Regelverksendringer er ikke tilstrekkelige; det er strukturen vi må gjøre noe med. Derfor foreslår regjeringen større, selvstendige enheter, som vil gi økt fleksibilitet og større fagmiljø. Det vil ikke bare øke produksjonen og jevne ut saksbehandlingstiden, men også legge til rette for kompetanseutvikling og moderat spesialisering. Det siste er av Særdomstolsutvalget og bl.a. Barneombudet trukket fram som særlig viktig i barnesaker. Jeg mener ikke at små domstoler er dårligere enn de store domstolene, men små domstoler har ikke samme mulighet til å drive systematisk kompetanseutvikling. Det krever større fagmiljøer enn det mange av dagens domstoler har, noe flere små domstoler selv har framhevet i høringen. Mindre tingretter har heller ikke mulighet til å gjennomføre rettsmekling i samme grad som større tingretter. Det er fordi en dommer som har vært rettsmekler, bare kan delta i den videre behandlingen hvis partene ber om det, og dommeren selv finner det ubetenkelig. Riksrevisjonen vurderer det som uheldig at publikum ikke har lik tilgang til dette tilbudet. Det er viktig for meg å understreke at denne reformen ikke handler om nedleggelser eller sentralisering. Tvert imot, dette er en reform som vil være bra for distriktene, og ikke minst for brukerne. Domstolene skal fortsatt være lokalisert der de er i dag, og for publikum vil nærheten til domstolene være den samme, men dommerne de møter, vil tilhøre et større fagmiljø. Reformen sikrer viktige arbeidsplasser i distriktene ved å legge til rette for økt aktivitet i domstoler som i dag har få saker. Komiteens medlemmer fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti vil heller løse utfordringene i domstolene ved å se på mulighetene som ligger i domstolloven. Det er muligheter flere høringsinstanser beskriver som helt uegnede. Felles ledelse er heller ikke en ideell løsning, men er likevel den muligheten som faktisk har ført til bedre ressursutnyttelse i dagens struktur. Men heller ikke denne muligheten ønsker disse medlemmene å opprettholde. Det er regjeringens vurdering at vi trenger å gjøre endringer i strukturen. Dette handler rett og slett om å øke rettssikkerheten for alle innbyggere i hele landet, samtidig som alle rettssteder opprettholdes.