Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-11:
På mange måter representerer denne debatten og behandlingen av denne innstillingen et paradigmeskifte i debatten om skole i Norge. Vi går fra et altfor smalt syn på kunnskap og læring til et bredere syn på læring som legger vekt på dybdelæring og kreativitet. Vi går fra et ofte for instrumentelt syn på hvordan man skal lære, til mindre vekt på testing og mer vekt på tillit. Og vi går fra for mye vekt på teoretisk og tradisjonell undervisning til større respekt og anerkjennelse for behovet for praktisk og aktiv læring. Den store oppgaven nå er å sette det som Stortinget så tydelig bestiller, ut i livet. Meldingen som regjeringen la fram, var på mange måter et viktig første steg, i den forstand at den adopterte så mye av retorikken og den grunnleggende tenkemåten som lå i Ludvigsen-utvalgets arbeid, men i altfor liten grad fikk politikken på plass. Det var for mye gammel høyrepolitikk i det som kom fra regjeringen. Nå sørger stortingsflertallet på punkt etter punkt for at også politikken kommer på plass. Det dette handler om, er å skape en inkluderende fellesskole, en skole som ikke gir opp et eneste barn. Det er mye godt å si om Kunnskapsløftet, det er mye godt å si om resultatene av det og utviklingen i norsk skole de siste 10–15 årene, men det er også sånn at andelen elever som går ut av grunnskolen uten godkjente grunnskolepoeng, er fordoblet på få år. For mange får spesialundervisning, og vi ser en virkelighet der ungdommen og barna våre preges av prestasjonspress, stress og psykiske lidelser. Alt dette er viktige utfordringer for oss som skolepolitikere. Vi må skape en skolehverdag og en skoleframtid som gjør noe med disse utfordringene. Jeg mener at den innstillingen vi har på bordet i dag, peker fram mot det som bør bli den nye skoledagen i grunnskolen i Norge, med et bredere kunnskapssyn, med større vekt på kreativitet og også på trivsel, som det kanskje nå blir lov å snakke om igjen i den norske skolepolitiske debatten. Det må også føre til en diskusjon om tid. Vi kan ikke oppnå dette bare ved å endre læreplanene, vi må også sørge for at det blir tid i skolen til alle disse nye elementene, tid til praktisk-estetiske fag og metoder – som f.eks. drama- og teaterpedagogene, sammen med mange andre grupper, har minnet oss på gjennom sine aksjoner under behandlingen av denne meldingen – tid til fysisk aktivitet, til øvingsarbeid med lærer, livsmestring og skolemat. Det er det vi i SV kaller heldagsskolen. Men hva man kaller det, er ikke så viktig. Det som er viktig, er at vi rydder tid i framtidens skole til det Stortinget nå ber om mer av, og jeg tror nettopp i hvilken retning kommende utvidelser av skoledagen skal gå, blir en av de viktigste debattene framover. Så trenger vi et generaloppgjør med styringssystemet i skolen. På det punktet kommer vi et stykke med denne innstillingen, men jeg frykter at vi ikke kommer langt nok. Det er ikke mulig med et bredere syn på læring og kunnskap i skolen uten at vi også gjør endringer i styringssystemet. De endringene som vil komme i læreplanene, vil ikke fungere godt nok hvis vi ikke sørger for at det blir mindre av den typen testing som styrer læringen inn på smale spor, og hvis vi ikke sørger for at det blir mindre av unødvendig detaljregulering, kontroll og målstyring, noe som undergraver tilliten til lærerne. Derfor er det viktig at det blir vedtatt at regjeringen må komme med en gjennomgang av kvalitetsvurderingssystemet. Men det er skuffende at det ikke blir flertall for å iverksette det med en gang. Jeg synes det er underlig at ikke Kristelig Folkeparti og Venstre kunne støtte vårt forslag om en umiddelbar iverksettelse. SV vil også foreslå å gjøre de nasjonale prøvene til utvalgsprøver, nettopp for å sikre at vi ikke i praksis gjennom kvalitetsvurderingssystemet beveger oss i stikk motsatt retning av det vi nå bestiller, nemlig en smalere skole i stedet for en bredere skole. Målet med dette arbeidet må være at det munner ut i en tillitsreform i skolen, at vi endelig kan svare på det som var temaet i den store lærerkonflikten for to år siden: ønsket om å gjenreise respekten for norske lærere som fagpersoner og skape større rom for det faglige skjønnet, den faglige kunnskapen og møtet mellom læreren og eleven, som er det viktigste i skolen. Dette innebærer en fornying av norsk skole. Det er på høy tid, og det er gledelig. Med det vil jeg ta opp det forslaget som SV er alene om i innstillingen.