Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2007-10-18:
Jeg har på ettersommeren hatt anledning til å besøke de ulike politistasjonene i Oslo, og jeg kan bekrefte at det temaet representanten Dørum tar opp, er et viktig spørsmål for dem. Det er fortsatt reelle og vanskelige problemer her, selv om det også sies til meg at situasjonen er bedre enn tidligere, at det går med mindre tid totalt sett til å kjøre på kryss og tvers for å finne ut hvor man skal gjøre av pasientene. Det vi bør ha med oss når vi diskuterer dette, er at når en melding om en ukontrollerbar situasjon kommer til politiet og de skal rykke ut, altså en situasjon som krever inngrep, så er det vanskelig å vite før de har fått kontroll med personen og avklart situasjonen, om tilstanden kan skyldes rus, piller eller andre av disse nye typene rusmidler som har uforutsigbare og ofte voldsomme virkninger på personer, eller om det kan være psykiske lidelser som er grunnen til tilstanden. Det er formålstjenlig at politiet finner ut av dette først, og så må de ha rask tilgang på bistand fra psykiatrien hvis man skjønner at det er behovet. Da er det riktig at de samarbeider med de lokale DPS-ene, som ofte vil kjenne til disse personene på forhånd, og derfor vil ha et mye bedre grunnlag for en riktig framgangsmåte og en riktig form for kontakt hvis det dreier seg om psykiske lidelser. De skal jo ha ambulante team nå som rykker ut øyeblikkelig når politiet har behov, og de skal også kunne ta imot politiet straks de kommer til DPS-et. Hvis det fungerer, er det klart at den lokalkunnskapen som de lokale DPS-ene har, er den beste måten å møte disse personene på. Det kan være et problem – vi har jo hørt historier om at man kjører rundt – at personene kan bo andre steder enn ved det lokale DPS-et, slik at de blir henvist videre, men det er tross alt håndterbart. Det man kan si er en problemstilling som gjenstår, er at etter DPS-enes stengetider, sånn som i Oslo, er det en psykiatrisk legevakt som er åpen fram mot kl. 23.00 på hverdager, og til midnatt i helgene. Deretter er det allmennleger som skal gjøre vurderingen sammen med politiet når de kommer til legevakten. Jeg tror nok at disse tre forskjellige tilbudene i løpet av døgnet – altså DPS på dagtid, psykiatrisk legevakt fram til henimot midnatt og så allmennleger etterpå – noen ganger gjør det litt vanskelig for politibetjentene å forstå hvor man skal henvende seg. Det er en utfordring for politiet både å kjenne systemet og lære seg systemet, men også for helsevesenet å forenkle det. Jeg tror særlig det å vurdere behovet på nattetid, om det trengs noe mer da enn en allmennlegevurdering for å kunne møte og hjelpe politiet og pasientene på en god måte ved legevakten, er noe vi i Oslo og sikkert andre steder i landet bør se på. Vi bør også se på om kapasiteten ved DPS-ene alltid er god nok til å møte politiet straks de henvender seg. Men jeg har ikke fått noen meldinger nå på disse rundene om at det egentlig har vært et uoverkommelig problem i den senere tiden. Men det som også er en utfordring som jeg vil ta opp her, ligger på politiets side. For noe av misnøyen som man kan høre når man snakker med politiet om dette med å kjøre rundt med personer som er i psykotisk tilstand, går på at man ikke synes dette er ordentlig politiarbeid. Da må vi understreke at det å håndtere personer som er ukontrollerbare, uansett hva som er grunnen til det, faktisk er politiarbeid. Vi må også understreke at en viktig del av det vi skal framelske i politiet, er evnen til å berolige mennesker, ha sosiale ferdigheter, ha kunnskap og erfaring, menneskeforståelse, som gjør det mulig å håndtere slike vanskelige situasjoner. Så det bør etter min mening legges større vekt på dette i rekruttering, i opplæring osv. i politiet, f.eks. ved politiskolen og ved kurs og etterutdanning. Det er jo et tankekors at man kan stryke ved opptak til Politihøgskolen i stille lengdehopp, men ikke i mangel på sosiale ferdigheter. Så jeg mener det er viktig f.eks. i forbindelse med den debatten som også var knyttet til overbetjent Finn Abrahamsens tidlige avgang i politiet, å se på hva slags politi vi skal ha, hvilke typer egenskaper vi skal framelske, slik at man kan møte disse situasjonene. Min konklusjon er at vi trenger en utvikling både når det gjelder helsevesenets del av dette, særlig når det gjelder legevaktens tilbud på nattetid, som jeg har merket meg kritikk av i den senere tiden, og når det gjelder politiets kompetanse til å håndtere mennesker i alle situasjoner, og til å legge større vekt på dette i hele sin virksomhet.