Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-12-10:
Ambulansetjenesten har, som flere talere allerede har vært inne på, en svært viktig rolle i den akuttmedisinske behandlingskjeden. At kvalifisert personell kommer raskt ut til den som har blitt akutt sjuk eller skadet, er ofte avgjørende for å redde liv, og svært viktig for den videre behandlinga og for hvordan sjukdommen utvikler seg. I forskrift om krav til akuttmedisinske tjenester utenfor sjukehus er det satt krav om at ambulanser skal være tomannsbetjente, og det er stilt krav til kvalifikasjoner og til vaktordninger. Som representantene påpeker, har det i tidligere utredninger og stortingsmeldinger vært drøftet hvorvidt det skal fastsettes krav til responstid for ambulansetjenesten. Dette ble spesielt tydelig i St.meld. nr. 43 for 1999-2000, Om akuttmedisinsk beredskap. I den meldinga ble det anbefalt at konkrete responstider skulle være veiledende i planlegginga av tjenestetilbudet. Ifølge Riksrevisjonens utkast til rapport i brev av 31. mars 2006 er det gjennomført en forvaltningsrevisjon av bl.a. ambulansetjenesten, basert på data for 2004. Rapporten peker på at det er visse forskjeller i responstid mellom helseregionene. Det forklares i all hovedsak med ulikheter i geografi og bosetting. Rapporten antyder at sjøl om gjennomsnittet på responstida for akuttutrykninger er 12 minutter, er det allikevel variasjoner i og på tvers av regionene. Det taler sjølsagt for at responstida kan bli enda bedre. De regionale helseforetakene har sørge for-ansvaret for ambulansetjenesten, mens det som kjent er de enkelte helseforetak som har ansvar for daglig drift, enten som en del av sin egen virksomhet eller ved kjøp av tjenester fra private aktører. Kravene til faglig kvalitet er de samme, uavhengig av hvem som er driftsoperatør. De regionale helseforetakene arbeider med å gjøre denne tjenesten bedre. Dette er i samsvar med forskrift om akuttmedisinske tjenester utenfor sjukehus. For eksempel har både Helse Midt-Norge RHF og Helse Nord RHF gjennomført en omfattende kartlegging og analyse av sine tjenestetilbud med tanke på å bedre kvaliteten, responstida og beredskapen. Flere tiltak er iverksatt eller skal iverksettes, som f.eks. kompetansehevende tiltak, økt bruk av tilstedevakt, endring av ambulansenes plassering og bedre koordinering og sambruk av ambulanser der det er mulig. Kompetansekravene i forskriften skal være oppfylt innen 2010, og helseforetakene arbeider sjølsagt målrettet mot dette. Sosial- og helsedirektoratet arbeider også med overordna tiltak som skal bedre kvaliteten i tjenesten. Blant annet arbeides det med videreutdanning, ansvarsfordeling på skadestedet og bruk av frivillige for å sikre en best mulig tjeneste til brukerne. Jeg har gitt Sosial- og helsedirektoratet i oppdrag å skaffe data som skal brukes som grunnlag for videreutvikling og oppfølging av ambulansetjenesten i Norge. Det er i tråd med Riksrevisjonens rapport. Jeg er i utgangspunktet enig med representantene i at fastsatte krav til responstid vil kunne bedre brukernes tilgjengelighet til tjenesten. Men enda kortere responstid betyr også at vi må ha flere ambulanser og sannsynligvis også flere ambulansestasjoner. Det å opprette flere ambulanser og ambulansestasjoner for å sikre bedre tilgjengelighet og kortere responstid vil kunne gå ut over kvaliteten i tjenesten, særlig på små steder. Ambulansepersonalet får sin formelle kompetanse gjennom grunnutdanning, og de utvikler kompetansen gjennom erfaring og trening. Med flere ambulanser og ambulansestasjoner vil det kunne bli færre ambulanseoppdrag pr. enhet, og personalet vil da få mindre mulighet til å skaffe seg nødvendig erfaring for å redde liv når det virkelig gjelder. Antall oppdrag pr. ambulanse varierer. Det henger i stor grad sammen med geografi, demografi og bosettingsmønstre. I Helse Nord er det eksempler på ambulanser som dekker store geografiske områder med dårlige veier, men som bare har noen få utrykninger i uka. Siden de ansatte jobber i skift, vil få utrykninger bety at den enkelte ansatte får mindre erfaring i tjenesten. I disse områdene er sjølsagt luftambulansetjenesten, hvor legebemannet helikopter kan rykke ut til pasienten, en viktig ressurs. Utfordringen for bilambulansetjenesten i distriktene er å finne balansen mellom hensynet til tilgjengelighet og hensynet til kvalitet i tjenestetilbudet. Skal det fastsettes responstid, slik det er foreslått, vil det også kunne påvirke det faglige innholdet i negativ retning. Det vil særlig gjelde områder med spredt bebyggelse, der kortere responstid vil kreve flere ambulanser, færre oppdrag pr. ambulanse og dermed en risiko for at ambulansepersonalet ikke får tilstrekkelig trening til å løse de kritiske oppdragene på en forsvarlig måte. Til slutt spørsmålet om landingsplasser: Jeg har merket meg hva komiteen sier om det. Det er et arbeid i gang nå knyttet til å anskaffe flere redningshelikoptre. Arbeidet ledes av Justisdepartementet. Der er det også satt i gang en kartlegging av det som dreier seg om landingsforhold. Det vil være veldig viktig informasjon i forhold til å følge opp det komiteen har påpekt i sin merknad.