Iselin Nybø (Venstre), 2018-05-03:
La meg først få takke representanten Nina Sandberg for å løfte dette spørsmålet og dette temaet, for det er et tema som veldig godt kan drøftes i Stortinget, både nå og når langtidsplanen blir lagt fram i høst. Vi har relativt få toppforskningsmiljøer i Norge. Det å løfte fram flere verdensledende fagmiljøer er en viktig prioritering i langtidsplanen for forskning og høyere utdanning. Men vi har allerede flere fagmiljøer som hevder seg godt internasjonalt, og pilen peker oppover. Og det er slett ikke slik at vi mangler virkemidler for å utvikle toppforskning. Jeg mener at den positive utviklingen er et resultat av at både regjeringen, Forskningsrådet, institusjonene og fagmiljøer har vært flinke til å prioritere, til å konsentrere og til å tenke langsiktig. For forskningens natur er langsiktig. Å etablere toppmiljøer vil som regel kreve langt mer enn ti år, som er det som er tidsrammen for Senter for fremragende forskning, SFF, og da tenker jeg særlig på de valgene og de prioriteringene som vertsinstitusjonen må gjøre før og etter senterperioden, i f.eks. forskerrekruttering, utstyr, bygg, infrastruktur og andre strategiske investeringer. I løpet av senterperioden legger vertsinstitusjonen inn betydelige bidrag. SFF-bevilgningen fra Forskningsrådet utgjør bare ca. 20 pst. av det totale budsjettet til sentrene. Resten av midlene er kommet fra vertsinstitusjonene og andre finansieringskilder, som f.eks. andre programmer i Forskningsrådet eller EUs rammeprogram for forskning og innovasjon. For at et forskningsmiljø skal holde seg i verdenstoppen over lengre tid, krever det store og langvarige forpliktelser fra vertsinstitusjonen. Et eventuelt nytt virkemiddel, som f.eks. en SFF+-ordning eller tilsvarende, vil ikke endre på det faktum at det kommer til å kreve mye fra vertsinstitusjonen. Derfor må det også først og fremst være institusjonenes ansvar å ivareta disse fremragende miljøene som de har. Jeg mener at institusjonene i dag er seg bevisst det ansvaret, og at de er godt rustet for den oppgaven. Nesten 70 pst. av forskningen på universiteter og høyskoler finansieres over institusjonenes grunnbudsjetter, noe som er ganske høyt sammenlignet med de aller fleste andre land. Virkemidler fra Forskningsrådet og EU skal supplere og stimulere kvalitetsarbeidet ved institusjonene. Den svenske professoren Mats Benner, som på oppdrag fra Norges forskningsråd har vurdert kvaliteten på norsk forskning som jevnt god, sa til tidsskriftet Forskningspolitikk i 2014: «Men en vellykket senterpolitikk er ikke nok; i den ser man bare de absolutte toppene. Ropet på flere SFFer og mer FRIPRO-midler er snarere et symptom på problemene, ikke løsningen på dem.(…) endring må komme innenfra.» (…) Institusjonene må ha gode systemer for å fremme og for å prioritere kvalitet, og de må tenke på kvalitet i alt de gjør. Vi må ha en kultur for kvalitet både i forskning og i høyere utdanning. Det er en krevende oppgave å styre universiteter og høyskoler, og det er mange hensyn som skal ivaretas. Jeg mener imidlertid at vi må stole på at institusjonene klarer å ivareta den langsiktige kvalitetsforskningen, for noe annet er nesten som å gi opp. Eller for å si det på annen måte: Hvis det er riktig, slik som enkelte har hevdet, at SFF-miljøer ramler sammen og smuldrer opp med en gang SFF-støtten forsvinner, trenger vi hardere lut enn et nytt virkemiddel i Forskningsrådet. Men heldigvis er ikke det tilfellet, for forskere fra de aller fleste av de avsluttede sentrene fortsetter å publisere forskning i verdensklasse, men ofte med litt endring i organiseringen av forskergruppene og med finansiering fra andre ordninger. Det er imidlertid ingenting som tyder på at miljøene smuldrer opp. Tvert imot vil jeg si at mitt inntrykk er at det skjer mye positivt på institusjonene. Vi er virkelig i ferd med å bygge en kultur for kvalitet. Alle de store universitetene har programmer for å utvikle verdensledende forskning og gi de beste miljøene gode arbeidsvilkår. Regjeringens støtte til rekruttering av toppforskere, 70 mill. kr per år fra 2015 fordelt etter noen bestemte kvalitetskriterier, har bidratt til denne utviklingen, og aksepten for å prioritere hardere og støtte ekstra opp om de beste har blitt større. Det er også viktig at universitetene og høyskolene har tydelige profiler og prioriterer noen områder framfor andre, slik at ikke finansieringen blir for fragmentert. Det var også et viktig premiss i og for strukturreformen. Satsing på yngre forskere og på studiekvalitet er også viktig for framtidig kvalitet, og i kvalitetsmeldingen stimulerer regjeringen til utvikling av egne tilbud til de mest talentfulle og motiverte studentene, f.eks. bruk av honours-programmer og forskerlinjer i flere fag. Flere av SFF-ene driver forskerskoler, og ca. 800 ph.d.- og post doc.-kandidater har tilknytning til de 21 sentrene som er etablert. Langtidsplanen for forskning og høyere utdanning er i seg selv et viktig verktøy for å sikre langsiktighet. Det har vært lange linjer i forskningspolitikken i lang tid, men det er blitt forsterket og tydeliggjort gjennom langtidsplanen. Nå er vi jo i ferd med å revidere den langtidsplanen, og målet om at vi skal utvikle flere fremragende fagmiljøer, vil stå fast. Det skal være rom ved institusjonene for å sette høye ambisjoner, og vi skal bidra til å løfte flere norske fagmiljøer inn i verdenstoppen. I arbeidet med å revidere langtidsplanen må vi vurdere om incentiver og virkemidler skal utvikles videre, men vi må gjøre det på en slik måte at ansvaret ikke trekkes vekk fra universitetene. Vi må også balansere behovet for langsiktighet mot behovet for å slippe til nye miljøer. Fagmiljøer, institusjoner, virkemiddelapparatet og regjeringen må sammen prioritere tøffere på kvalitet når planene for framtiden skal legges. Jeg ønsker denne debatten velkommen her i dag, men jeg minner også om at langtidsplanen legges fram til høsten, og selv om jeg ikke nå vil si hva som kommer til å ligge der, tror jeg ikke noen blir overrasket over at dette også kommer til å være et tema som ligger i den reviderte langtidsplanen når den legges fram til høsten.