Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-06-17:
Et felles løft for barn og barnas dag – det var 11. juni 2002. Den dagen markerte et flertall på Stortinget, bestående av Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, at de tar både barna og foreldrene på alvor. Dagen var historisk. Men det fine med denne dagen var at det skal komme mange andre dager i framtiden som skal skape en god start på oppveksten for barn i dette landet – og trygghet for foreldrene. Avtalen om flere og billigere barnehageplasser er mottatt med glede utover det ganske land, selv om noen i denne salen i kveld har påstått det motsatte. Noen holder det de lovet i valgkampen. Alle partiene lovet flere og billigere barnehager, men når løftene virkelig skal innfris, hopper regjeringspartiene av – og med det Kristelig Folkeparti, som fremdeles går rundt og påstår at de er familiepartiet framfor noen. Hvorfor ble de ikke med i forliket som Arbeiderpartiet inviterte til? Det er opposisjonspartiene som nå gjennomfører det Kristelig Folkeparti lovet i valgkampen. Jeg har fått mange signaler om at folk fra hele landet har merket seg holdningene til statsministerens parti. Full barnehagedekning har vært en kampsak for Arbeiderpartiet og – ikke minst – for kvinnebevegelsen. Norge trenger kvinner i arbeidslivet og i styrerommene. Nå kan kvinnene få den virkelige valgmuligheten. Jeg vet at unge, godt skolerte kvinner vil ut i arbeidslivet, men de vil også stifte familie og bli foreldre. Og dette legger vi nå til rette for – med flere og billigere barnehager. Dette er god likestillingspolitikk. Barnehagene i Norge har god kvalitet. Arbeiderpartiet har vært meget opptatt av at kvaliteten ikke skal forringes ved at man gjør barnehagene billigere. Barna skal fortsatt lære å leke med andre barn, ta hensyn og utvikle kunnskaper og språklig dyktighet. Vi får bare beklage at ikke alle barn til nå har hatt den muligheten på grunn av mangel på plasser og skyhøye barnehagepriser i mange kommuner. Det skal ikke være slik at størrelsen på foreldrenes lommebok bestemmer om barna skal kunne gå i barnehage. FNs barnekonvensjon har fire hovedprinsipper: liv og helseskolegang og utviklingdeltakelse og innflytelseomsorg og beskyttelse Dette gjelder alle barn, også innvandrerbarn. Denne avtalen kan også være en seier for barn med minoritetsbakgrunn. Vi vet at barnehageprisene har vært én av grunnene til at barn i innvandrerfamilier blir hjemme hos foreldrene til de begynner på skolen som seksåringer. Jeg håper nå at mange flere med minoritetsbakgrunn vil velge å ha barna sine i barnehage, slik at det norske språket kommer inn som en naturlig del før de begynner på skolen. Mange mener at kontantstøtten blir borte med billigere barnehagetilbud. Det hadde ikke vært meg og Arbeiderpartiet imot, men vi vil i alle fall få synliggjort om kontantstøtten blir et «renere» system der en av foreldrene virkelig er hjemme med sine barn. Vi vet at det bare er 4 pst. som velger å være hjemme med barna, og da snakker vi selvfølgelig om mor. Far er like mye borte fra barna som før, sier evalueringen. Kunne disse tre milliardene til kontantstøtte vært brukt til noe mer målrettet, kanskje bare til dem med dårlig råd, som regjeringspartiene i denne debatten har vært så veldig opptatt av? Vi vet at barnehageutbyggingen fikk en bråstopp i 1997 med innføringen av kontantstøtten av Bondevik I-regjeringen, men at Bondevik II-regjeringen nå skyver problemene med mangel på 40 000 barnehageplasser og skyhøye priser foran seg, med begrunnelsen om manglende utredning, er og blir uforståelig. Trygge barnehager gir trygge barn, sier eierne av organisasjonen Trygge Barnehager. – Helt riktig og nødvendig i en globalisert verden. Det haster med å komme i gang, og flere her i kveld har gjort rede for hvordan prosessen skal gå, og hvordan vi allerede i år kommer med stimuleringstiltak til kommunene. Jeg forventer at Regjeringen nå følger opp flertallsvedtaket, som stort sett er i tråd med regjeringspartienes løfte fra valgkampen i 2001.