Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-27:
SV står også i dag bak flertallsinnstillingen. Flertallet ønsker at vi offensivt skal utarbeide en nasjonal strategi for opprinnelsesmerking av matvarer. Trygg mat handler for meg om flere ting. Det handler om å skaffe nok mat til alle som ikke har nok mat i dag, det handler om å produsere maten på en slik måte at den er ufarlig å spise, og det handler om at den skal produseres på en slik måte at vi også kan produsere nok mat om 20–30 år og enda lenger fram i tid. Norske forbrukere har blitt mer og mer kravstore. Vi lever nå i en tid hvor kokker er blitt kjendiser, og det går flere matprogram enn musikkprogram på tv-en. Kokebøker selger mer enn romaner. Og forbrukerne som har fått slik økt bevissthet, vil stille strenge krav til den maten som skal kjøpes inn i framtiden. Jeg vet det selv. Jeg vil bruke min innflytelse som forbruker, bruke min makt til å fremme den formen for matproduksjon jeg synes er mest bærekraftig, mest miljøvennlig, og som gir den kvaliteten jeg synes det er rimelig å forvente av matprodukter. I hele Europa har vi sett at denne trenden de siste fem årene er blitt sterkere og sterkere. Forbrukermakt har flyttet steiner vi for få år siden ikke trodde det var mulig å flytte – det gjelder ikke minst forbrukerne i Europa, som sa klart nei takk til å ta i bruk genmanipulert mat. Det var en massiv aksjon, hvor det store flertallet av forbrukerne bare sa: Dette har vi ikke etterspurt. Dette ønsker vi ikke å ha på våre matbord. Kontrollen med norsk mat slik den er i dag, er ikke tilfredsstillende. Men jeg er veldig glad for den utviklingen vi ser ved at vi skal få ett mattilsyn, og at vi skal få en ny matlov. Jeg har tilhørt en bevegelse som lenge har tatt opp spørsmål knyttet til kontrollen av mat. Vi sliter fremdeles med f.eks. kontrollen av rester av sprøytemidler i grønnsaker. I det øyeblikket vi oppdager at et parti som har kommet på det norske markedet, inneholder for store rester av sprøytemidler, ja, så er de grønnsakene og den frukten allerede spist av norske forbrukere fordi vi ikke klarer å teste raskt nok eller ikke har hatt god nok teknologi. Slik var det for noen år siden. Nå har vi teknologien, men vi har ikke vært villig til å sette av store nok ressurser til å bruke metoder som gjør at vi kan avsløre dette tidligere – før det når forbrukerne. Det er mange spørsmål som vil komme til diskusjon når vi får den nye matloven. Hva er trygt? Hvilket nivå av trygghet skal vi legge oss på? Hva er de nye, store utfordringene knyttet til matbårne sykdommer og introduserte arter? Dette er utfordringer som i andre land når høyere opp på den politiske dagsordenen enn de har gjort i Norge til nå. På mange måter kan vi være glad for det fordi vi har vært skånet for en del av de verste dyresykdommene, og vi har vært skånet for en del av de verste matbårne sykdommene fordi vi har hatt en relativt streng kontroll. Til slutt vil jeg si at en strategi for opprinnelsesmerking av mat slett ikke bare er forbrukerpolitikk. Forbrukerpolitikk er også viktig, men nesten viktigst, og først og fremst, er den strategien som gjør at vi kan få økt verdiskaping i det norske landbruket. Og økt verdiskaping i det norske landbruket, det trenger vi sårt! Opprinnelsesmerking vil øke betalingsvilligheten. Den kan også bidra til å fremme kvaliteten. Jeg vil vite hvor osten jeg kjøper, kommer fra. Når jeg reiser på ferie, sørger jeg for å få kjøpt en lokal spesialitet, noe de er flinke til akkurat der jeg er på besøk. Der tror jeg vi har et stort potensial i Norge. Vi har etter hvert mange – jeg har vært så heldig at jeg har fått lov til å reise rundt og besøke en del av dem som driver med gårdsbedrifter og gårdsmat – som vil satse. De fortjener en nasjonal strategi for opprinnelsesmerking. Jeg håper også at flertallet i denne salen vil komme tilbake med forslag om det.