Martin Engeset (Høyre), 2005-12-19:
Norge som nasjon står overfor mange store utfordringer i årene fremover. En av de aller største er å sikre tilstrekkelig arbeidskraft til både privat og offentlig sektor. Dette vil være en helt avgjørende forutsetning for om vi skal greie å skape fortsatt vekst og fremgang og hvorvidt vi skal greie å trygge velferdssamfunnets basistjenester innenfor helse- og omsorgssektoren. Nettopp derfor bør dette politikkområdet vies særskilt stor oppmerksomhet og prioritet fra Regjeringens, Stortingets og de politiske partiers side. Det er da også bakgrunnen for at jeg har reist denne interpellasjonen så tidlig i denne stortingsperioden. Regjeringen har i Soria Moria-erklæringen lagt til grunn at det skal opprettes 10 000 flere årsverk i pleie- og omsorgssektoren frem til 2009. Også på andre områder innenfor offentlig sektor skal det legges opp til å øke antallet ansatte kraftig. Vi vet at det i mange sektorer allerede er vanskelig å finne kompetent arbeidskraft. Økningen i arbeidskraftbehovet har så langt blitt dekket inn gjennom redusert sykefravær, gjennom at deltidsansatte jobber lenger enn før og gjennom bruk av arbeidskraft fra andre nordeuropeiske land. Det er grunn til å tro at arbeidskraftpotensialet fra disse kildene er i ferd med å bli uttømt. Beregninger viser at Norge i 2010 vil mangle 220 000 personer for å dekke behovet for arbeidskraft. Behovet i kommunal sektor alene vil kreve alle som nå er i et utdanningsløp. Selv om fremtidsscenarier er beheftet med stor usikkerhet, er dette så alvorlig at vi må ta det på største alvor. Vi kan i hvert fall ikke ta sjansen på at det ikke vil inntreffe. Vi bør derfor legge til grunn at konkurransen om tilgjengelig arbeidskraft blir hardere i tiden fremover, en konkurranse hvor offentlig og privat sektor i stadig sterkere grad vil konkurrere om arbeidskraften. Dette er en konkurranse som verken privat eller offentlig sektor har råd til å tape. I Aetats siste Rapport om arbeidsmarkedet, som ble offentliggjort for bare få dager siden, står det bl.a.; «Arbeidsmarkedet er nå i klar bedring. Ledigheten synker i de fleste yrker og fylker, og nedgangen har forsterket seg de siste månedene. Samtidig blir det stadig flere stillinger å søke på.» Videre står det også: «Samtidig som ledigheten går ned vil sysselsettingen øke betydelig. Aetat antar at sysselsettingen vil øke med 30.000 personer i 2006, og ytterligere 20.000 personer i 2007.» Her ser vi altså meget tydelige resultater etter fire år med sunn økonomisk politikk, og vi kan konstatere at også på dette området kommer den nye regjeringen til dekket bord. Spørsmålet blir imidlertid om Regjeringen har noen strategi for hvordan en skal ta vare på det grunnlaget som er lagt. Det er bakgrunnen for at jeg i interpellasjonen stiller spørsmålet: «Hvilken strategi har Regjeringen for å rekruttere kompetent arbeidskraft til de nye stillingene i offentlig sektor?» For jeg håper da virkelig at Regjeringen faktisk har en strategi for å lykkes med denne utfordringen. Hvis ikke, må den snarest skaffe seg en – for dette haster. La meg komme litt nærmere inn på hva 10 000 nye yrkesaktive i årene frem mot 2009 gir det norske arbeidsmarkedet av store utfordringer. Yrkesdeltakelsen er allerede høy i Norge. 83 pst. av befolkningen mellom 25 og 54 år er i arbeid, mens 60 pst. av befolkningen mellom 55 og 64 år er i arbeid, jf. OECD Employment Outlook 2005. Vi kan ikke forvente å løse arbeidskraftbehovet i pleie- og omsorgssektoren gjennom økt yrkesdeltakelse alene. I tillegg er ungdomskullene små, mens andelen eldre og pensjonister vil øke kraftig i årene som kommer. Andelen som går ut av arbeidslivet, øker med andre ord sterkt, mens tilgangen svekkes. Blant de eldre yrkesaktive opplever vi dessuten et frafall før ordinær pensjonsalder grunnet tidligpensjonering. Mange går ut av arbeidsmarkedet bl.a. på grunn av ordninger som aktivt motvirker yrkesdeltakelse og ikke gjør det lønnsomt å arbeide. Jeg tenker her på ordninger som avtalefestet pensjon og ventelønnsordningen i staten. For mange forlater fortsatt yrkeslivet og går over på uførepensjon av helsemessige årsaker eller på grunn av kombinasjoner av alder, bosted, sviktende helse og manglende kompetanse. I tillegg opplever vi et stigende underskudd på hjelpepleiere innenfor nettopp pleie- og omsorgssektoren. Det har vi gjort siden år 2000, og det finnes praktisk talt ingen arbeidsledighet innenfor denne yrkesgruppen. Vi kan ikke flytte arbeidskraft fra industri og konkurranseutsatte næringer i privat sektor til pleie og omsorg i offentlig sektor. Det vil svekke verdiskapingen i Norge, som er forutsetningen for all velferd, ikke minst tilbudet av offentlige pleie- og omsorgstjenester. Norge kan ikke forvente noen permanent tilgang fra EU-landene i Øst-Europa til vår egen arbeidskraftreserve, fordi disse landene har de samme demografiske utfordringene som Norge og etter hvert vil trenge all sin arbeidskraftreserve selvden midlertidige tilstrømmingen dessuten er begrenset til relativt få bransjer, som bygg og anlegg, hotell og restaurant, foruten sesongarbeidere i landbruket, og dette ikke løser utfordringene i pleie- og omsorgssektorenden økonomiske veksten i Øst-Europa er langt sterkere enn veksten i de fleste vestlige EU-land, og den tilgangen på arbeidskraft Norge opplever nå, kun er midlertidig. De menneskene som er her for tiden, vil snart sannsynligvis forlate Norge for å ta del i den økonomiske veksten og velstandsutviklingen som skjer i deres eget hjemland Jeg imøteser svaret fra statsråden, men la meg allerede nå peke på noen konkrete og mulige tiltak som vi fra Høyres side mener er nødvendige. For det første: Regjeringen må søke å bremse frafallet fra arbeidslivet gjennom å styrke arbeidslinjen. Det er særlig blant de eldste aldersgruppene at utviklingen må snus. Det må lønne seg å arbeide, slik at flere eldre ønsker å stå lenger i jobb, og vi reduserer søkningen til tidligpensjon og overgangen til uførepensjon. Skal en lykkes med dette, må de ordninger som aktivt bidrar til utstøting av arbeidslivet eller fremstår som en premiering av dem som går av lenge før ordinær pensjonsalder, enten fjernes eller endres radikalt. For det andre: Omfanget av deltid er altfor stort i pleie- og omsorgssektoren. To tredjedeler av alt ufrivillig deltidsarbeid utføres i kommunal sektor. Dette bør arbeidsgiverne gjøre noe med og finne gode løsninger på. Jeg minner om at Samarbeidsregjeringen i sin tid foreslo og fikk vedtatt fortrinnsrett for deltidsansatte ved utlysing av heltidsstilling i den bedriften eller virksomheten de er ansatt i. For det tredje: Aktivt å integrere innvandrere i arbeids- og samfunnsliv. Mange av innvandrerne er meget godt kvalifisert, men har likevel store problemer med å få seg jobb. Å skaffe innvandrerne jobb er et viktig bidrag til både integrering i samfunnet og til å dekke arbeidskraftsbehovet. For det fjerde er omfanget av deltidsarbeid generelt altfor stort i kommunal sektor. Arbeidsgiver må løse disse utfordringene. Nå er det de eldste yrkesaktive vi ser forsvinne ut av arbeidslivet. Om 10–15 år øker andelen pensjonister over 80 år kraftig. Det vil bety en sterk økning i omsorgsbehovet. Mangelen på arbeidskraft kombinert med flere alderspensjonister og aldring blant disse krever nye måter å jobbe på, bedre måter å utnytte arbeidskraftsressursene på. Vellykket omstilling krever kompetanse for å finne frem til nye løsninger, og kompetanse krever tilstedeværelse i tid. De ansatte må selv være med på å finne frem til fremtidens tjenestetilbud for en voksende andel eldre og pleietrengende. Det krever kompetente ansatte, som er til stede og ser hvor skoen trykker. For det femte: I tillegg til det vi kan gjøre innenfor rammen av den arbeidskraftsreserven vi har, må Regjeringen ta initiativet til å utrede ulike former for arbeidskraftsinnvandring. Vi må se på de modellene som andre land med tradisjoner for arbeidskraftsinnvandring har, og finne frem til modeller som kan passe for Norge. Vi bør ikke se på dette som truende for vårt arbeidsliv eller vårt samfunn. Den nære fremtid vil kreve at også dette virkemiddelet tas aktivt i bruk. Jeg tror jeg lar det bli med dette innledningsvis, og avventer svaret fra statsråden.