trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-11-25:
Det er et stort og interessant tema som Lundteigen tar opp, og det kunne vært interessant å diskutere det videre, men jeg skal fortsette litt der jeg slapp i stad, for jeg synes ikke jeg fikk noe godt svar fra ministeren. Svaret gikk ut på at man interesserte seg for det, og at man kanskje skulle bidra mer til enda tettere murer rundt Europa, mens mitt spørsmål gjaldt om man fra Norges side vil ta initiativ til en internasjonal operasjon som kan erstatte den italienske Mare Nostrum-operasjonen, som nå er avsluttet, og som hadde til formål å redde folk som var i ferd med å miste livet i Middelhavet. Den operasjonen er ikke erstattet. Det sa statsråden ingenting om, og vi vet at det er tusenvis av mennesker som drukner hvis man ikke etablerer noen annen erstatning enn å bygge ut Frontex. Frontex har et annet formål, Frontex skal beskytte grensene, og der er Norge nå med på å bygge murer rundt Europa som hindrer frihet, som hindrer folk som bare har et ønske om å få et bedre liv og å kunne flytte på seg. Jeg synes at det er et paradoks, særlig for Høyre, som jo liker å være et frihetsparti. Det andre spørsmålet jeg stilte, gikk på det at Dublin-avtalen knaker i sømmene fordi noen land får et mye større ansvar enn andre, rett og slett fordi de er geografisk plassert der de er. Og hva skjer hvis Dublin-samarbeidet bryter sammen? Da har man i hvert fall ikke bedre kontroll på hvem som kommer inn, og hvordan man skal fordele asylsøkere mellom landene i Europa. I Europarådet har dette vært et tilbakevendende tema i de fire årene jeg satt der, og et nesten enstemmig europaråd oppfordret til at man måtte se på avtalen og sørge for en bedre ansvarsdeling mellom land, slik at det ikke skjer det som Italia sier de gjør nå, at de lar være å stemple passene til asylsøkere – rett og slett fordi de ikke klarer å ta vare på alle sjøl, når land som f.eks. Norge sender asylsøkere tilbake til Italia hvis Dublin-avtalen gir en liten åpning for det. Så dette handler også om et ansvar Norge har for ikke å kaste bensin på det politiske bålet, med innvandringsfiendtlige og nasjonalistiske, høyreekstreme partiers frammarsj i mange land i Europa. Vi må være med og dele det ansvaret som noen land nå tar mye mer enn andre, og som de sier at de ikke vil fortsette med. Gjør regjeringen noe med det?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-11-25:
Nå sier alle at man ønsker et styrket personvern og et styrket arbeid med hensyn til det som Datatilsynet har ansvaret for. Statsråden sier nå at han skal sette i gang et arbeid med bedre veiledning, og det er jeg glad for. Men hvordan tenker statsråden at Datatilsynet skal kunne utføre langt flere og mer kompliserte oppgaver i framtida, når Datatilsynets budsjett ikke blir styrket, men derimot svekket framover? Er det da oppgaver Datatilsynet ikke skal gjøre framover, som de har gjort til i dag?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-11-25:
Vi får komme tilbake til det siste når vi skal diskutere budsjettet, men det er en realitet at budsjettet nå er på samme nivå som det var i 2013. Og for å si det slik: Det meste blir jo dyrere etter som åra går, så det betyr at man i realiteten kutter. Grunnen til at jeg tok ordet, var at statsråden sa at SV hadde lagt fram for Stortinget at man skulle godta datalagringsdirektivet. Det er direkte feil. Både SV og Senterpartiet tok dissens i regjering på det spørsmålet. Det var to partier – det var bare to partier – i Stortinget som stemte for datalagringsdirektivet. Det var Høyre, og det var Arbeiderpartiet. Til og med nåværende justisminister holdt et glitrende innlegg mot datalagringsdirektivet som jeg har sitert fra mange ganger, og han hadde helt rett. Dette var et svært angrep på personvernet. Det hjalp ikke mot kriminalitet, og det førte til at Norge måtte innføre mange kjempedyre ordninger, noe som rett og slett var bortkastede penger. Og man ville ta kun de små skurkene – de store ville glippe. Det gjør at jeg er bekymret når man etter regjeringsskiftet klarte å snu ett av partiene som var imot dette, og som hadde alle de gode argumentene til allikevel å innføre det, gå videre med det og ikke få stoppet det. Det betyr at det er grunn til å ha «guarden» oppe også fra Stortingets side når slike temaer er på banen, for det er veldig lett å ha mange gode argumenter for hvorfor man f.eks. skal utveksle personopplysninger. Det går an å framføre mange gode argumenter for det, men spørsmålet er om summen av det ivaretar personvernet, slik som det skal ivaretas, om formålet faktisk er godt nok, eller om det kan ivaretas på andre måter. I mange tilfeller kan det det, særlig når man trekker fram noen av disse sakene som handler om vold og overgrep, og det er meget alvorlig. Der foreligger det nå en meldeplikt. Det er en meldeplikt f.eks. hos lærere, hos de som jobber i barnehage, eller hos mange andre som kommer borti slike saker. Det handler ikke om at det skal utveksles informasjon, men det handler om en helt konkret plikt til å melde fra, slik at man kan avverge og stoppe overgrep og vold mot barn. Det er klarlagt i loven. Jeg ser at det blir brukt som et argument til av og til å slakke av på personvernet. Jeg kan ikke se at det er noen grunn til det, men man må si veldig tydelig fra at meldeplikten er der. Det er viktig.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-11-25:
Jeg vil følge opp litt på det representanten Håheim spurte om, for jeg klarte ikke å få tak i hva det var statsråden egentlig svarte når det gjaldt byregionprogrammene. Kritikken er altså at dette ikke er omtalt eller ivaretatt der, mens statsråden sier at det ligger implisitt i det. Kan statsråden være litt klarere på hvordan dette er ivaretatt, slik at det faktisk blir ivaretatt? Problemet her er at det ligger som overordnede føringer, men når det bærer i hælinga og beslutninger tas, blir det ofte satt til side, og derfor blir det av og til planlagt og igangsatt ting som ikke funker. Statsråden er veldig klar på at man skal bruke positive virkemidler. Det andre spørsmålet er da: Hva er grunnen til at regjeringen nå i budsjettet har kuttet i områdesatsingene, som nettopp går til akkurat slike formål som det vi nå snakker om?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-11-25:
Det er fint hvis det er noen som lytter. Jeg hadde bare behov for å replisere til representanten for Høyre, for det er jo slik at man stemmer for det man har blitt enige om, enten det er et budsjettforlik, regner jeg med, eller man sitter i regjering. Av og til vinner man fram med sine synspunkter, og noen ganger gjør man det ikke. Sånn er det med SV, og sånn tror jeg det er med Høyre også. Det er nok ikke alt som representantene verken fra Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti eller Venstre nå kommer til å være helt innertier på i politikken. Sånn er det. Da tror jeg det er viktig at vi tillater hverandre å pushe på når det gjelder de områdene vi er opptatt av, og at det ikke blir en pingponglek der man snakker om hvem som sa hva i fjor, men faktisk også klarer å diskutere innholdet i sakene. For det finnes engasjement i mange partier litt på tvers av hva man blir enige om i slike spørsmål. Slik vet jeg det er også i Høyre, der det er personer som jobber for saker som kanskje ikke er helt på partilinja, eller som partiet ikke har sluttet seg til helt ennå. Det ønsker jeg representanten fra Høyre lykke til med.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-11-25:
SV støtter forslaget om oppnevning av prosessfullmektig. Men som saksordføreren sa, er vi uenig i endringen som foreslås i § 106 fjerde ledd, som gjelder å utvide framstillingsfristen til tre dager. Det mener vi det ikke er gode nok begrunnelser for. Vi viser også til høringssvarene fra Riksadvokaten, Advokatforeningen, NOAS og Juss-Buss, som sier at sammenligningen med straffesaker ikke er relevant. Dette er saker som ikke er av samme kaliber som det, og der de samme hensyn gjør seg gjeldende. Det er også et ønske om økt effektivisering, men jeg mener at økt effektivisering ikke er en god nok begrunnelse for å svekke utlendingers rettssikkerhet, om at utlendingen skal få prøvd saken sin for retten så tidlig som mulig. Vi frykter at disse endringene vil føre til at antall frihetsberøvelser vil øke og spesielt føre til en økning i antall døgn. Som saksordføreren framhever, at det er et stort poeng at det er få døgn, er vi enig i, men vi mener at dette vil føre til det motsatte. I merknadene tar vi opp et tema som ikke er behandlet her, men som er tett knyttet til dette, nemlig at det ikke eksisterer noe regelverk for hvor lenge barn kan sitte på Trandum. Når man diskuterer det, snakker man ofte om internering. Jeg har forsøkt å lete i lovverket, og det er ikke mulig å finne noen annen betegnelse for det som skjer på Trandum, enn fengsling. Det er ikke lov til å fengsle barn, men vi gjør det ganske ofte når barna blir fengslet sammen med sine foreldre på Trandum i forbindelse med utsendelse. Både Grunnloven og Menneskerettskonvensjonen slår fast at ingen kan fengsles uten etter lov, det såkalte legalitetsprinsippet. Jeg finner ikke noe sted at fengsling av barn med familie er regulert – det er vanskelig å finne ut hvor hjemlene spesifikt knyttet til barn er. I stortingsmeldingen Barn på flukt står det: «Barn skal som hovedregel ikke pågripes og plasseres på utlendingsinternatet i mer enn 24 timer. Juridisk avdeling i Politiets utlendingsenhet skal alltid underrettes når det er spørsmål om å plassere barn på internatet.(…) Varslingsplikten gjelder både for enslige, mindreårige asylsøkere og for barn som kommer sammen med sine foreldre.» (…) Det er en slags kontrollmekanisme, men likevel trengs det et regelverk som hjemler dette på en måte som ivaretar hensynet til barna, for nå finnes det saker der det er foreldrenes sak som hjemler at barna blir internert, altså fengslet, på Trandum. Jeg håper at statsråden ser dette problemet som ligger i mangelen på lovhjemmel, og komme til Stortinget med det – ellers er det aktuelt å fremme et representantforslag for å få temaet tatt opp.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-11-25:
Når det gjelder det siste, mener jeg bestemt at man trenger klarere lovhjemler. Man trenger også å bruke mer de andre alternativene som finnes i dag – altså meldeplikt og bestemt oppholdssted – i utlendingssaker som gjelder fengsling av barn. Det kan også tenkes at man trenger å utrede flere alternativer, og det at fengsling av barn skal være siste utvei, må sterkere på plass, for bestemmelsene som justisministeren nå viser til, er ikke bestemmelser som er myntet på barn som følger med foreldrene sine i en utvisningssak. Det er bestemmelser om forhold som ikke er knyttet til det enkelte barn. Det mangler noen utredninger om hvordan dette skal reguleres. Så til det andre temaet, nemlig forholdsmessigheten og om dette kan sammenlignes med straffesaker. Jeg er uenig med statsråden i at det er å snu det på hodet. Tvert imot mener jeg at det er et overslag over hvor på skalaen man plasserer det å bryte utlendingsloven og ikke reise ut. Vi har jo hatt andre saker her i Stortinget der regjeringen har fått gjennomslag for at det på en måte sidestilles med annen, alvorligere kriminalitet, altså at man regner det som en veldig alvorlig forbrytelse ikke å reise ut. Man sammenligner det med andre, alvorlige forbrytelser der samfunnshensynene – etter mitt syn – tilsier at man kan ha en forlenget framstillingsfrist. I disse sakene oppfatter jeg at det ikke er slike hensyn som gjør seg gjeldende – altså det at det er grunn til å utvide framstillingsfristene i disse sakene. Jeg er bekymret for at vi har et litt annet syn på viktigheten av å holde disse bestemmelsene høyt i hevd når det gjelder utlendinger sammenlignet med andre. Jeg mener bestemt at vi er nødt til å bruke de samme prinsippene. Vi kan ikke fire på rettssikkerheten, og vi kan heller ikke sidestille alle typer lovbrudd og si at alt er like alvorlig uansett hva det er. Dette føler jeg at vi er i ferd med å skli inn i når det gjelder disse utlendingssakene.
André N. Skjelstad (Venstre), 2014-11-25:
Det var for øvrig et godt innlegg av representanten Andersen. Det er forskjeller mellom nettopp riksrevisjon og kommunal revisjon, og ikke slik som representanten fra Høyre prøver å argumentere for – det er nettopp de forskjellene. Og ikke minst må jeg si at jeg savner iveren etter å justere dette når også Justisdepartementet har påpekt det så sterkt. Som representanten Andersen påpeker, kan innsyn definitivt være med på å motvirke feil i sluttproduktet. Jeg skjønner ikke hva som da er problemet – når vi har innsyn etterpå, har vi altså ingen mulighet til å justere underveis. Et godt demokrati krever nettopp at vi må tørre å ha åpenhet. Jeg aksepterer at det er noen partier her som mener at det ikke er så nøye med åpenhet og offentlighetsloven, noe som Venstre aldri vil slutte seg til.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2014-11-25:
Eg skal ikkje forlenga debatten, men då representanten Andersen viste til at eitt parti har snudd når det gjeld datalagringsdirektivet, registrerte eg at ho såg på meg. Eg kan då berre slå fast at Framstegspartiet ikkje har snudd i synet på datalagringsdirektivet i det heile teke, men eg minner òg om at den saka ikkje lenger er aktuell, all den tid det ikkje blir implementering av eit regelverk. Det kan ikkje stå uimotsagt når det er ein påstand om at Framstegspartiet har snudd. Så må det vera hyggeleg for den noverande justisministeren og tidlegare stortingsrepresentanten at eit flammande innlegg han har halde, har vorte sitert ved årsmeldinga for 2013 og òg i fjor. Det innlegget representerer framleis Framstegspartiets syn på ei uaktuell sak, så representanten Andersen kan vera roleg for at Framstegspartiet framleis står fast ved det synet me har hatt tidlegare.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2014-11-25:
Først noen ord om saken som dreier seg om innbyggerinitiativ: Begrepet «innbyggerforslag», som nå foreslås som betegnelse, er en bedre og mer lettforståelig beskrivelse av ordningen. Kristelig Folkeparti gir derfor sin fulle støtte til denne «navneendringen». Det har så langt ikke vært klart i kommuneloven hvem i kommunen som har hatt myndighet til å avgjøre om et slikt initiativ eller forslag er innenfor det saksfelt kommunestyret må behandle. Det er positivt at dette nå blir lovmessig klarlagt. Kristelig Folkeparti støtter at slike spørsmål skal avklares av kommunestyret eller fylkestinget og ikke kunne delegeres til et utvalg eller til kommuneadministrasjonen. Kristelig Folkeparti, i likhet med resten av komiteen, støtter også den endringen som foreslås når det gjelder kommunerevisors taushetsplikt. Samme regelverk blir nå gjeldende for kommunerevisorer som det som gjelder for offentlig ansatte generelt. Taushetsplikt er viktig for å ivareta opplysninger som trenger beskyttelse av ulike årsaker, f.eks. personlige forhold og forretningshemmeligheter. Bestemmelsene i forvaltningsloven ivaretar dette på en god måte. Den siste problemstillingen som omhandles i proposisjonen, er spørsmålet om foreløpige revisjonsrapporter fra kommunerevisjonen skal kunne unntas offentlighet. Kristelig Folkeparti står i denne saken sammen med flertallet. En foreløpig rapport gir ikke alltid et korrekt bilde av en sak. Konklusjoner og saken som sådan kan gi et annet bilde og inntrykk i den endelige rapporten. Da har i en del tilfeller også andre sider av saken kommet fram og blitt belyst. Det er uheldig dersom det blir mye debatt om saker og problemstillinger som senere viser seg å være feilaktige påstander og konklusjoner. Det er sjelden at beriktigelsene får samme oppmerksomhet i media og offentligheten ellers. Allmennheten kan derfor bli sittende igjen med feilaktige inntrykk av at det er påvist kritikkverdige forhold uten at dette viser seg å være tilfellet. Et av målene med kommunerevisjonens rapporter er å bidra til læring slik at feil og mangler kan rettes opp og rutiner og arbeidsformer forbedres. Opphetede debatter rundt foreløpige rapporter som inneholder feil, kan svekke læringsverdien. Kristelig Folkeparti mener ellers at offentlighetsprinsippet er et grunnleggende og viktig demokratisk prinsipp. Lovendringen innebærer imidlertid ikke at den foreløpige rapporten blir unntatt offentlighet, men at offentliggjøringen utsettes til den endelige rapporten er klar. Dette er tilsvarende ordning som også gjelder for Riksrevisjonens rapporter til Stortinget, en endring som ble vedtatt i 2004. Kristelig Folkeparti støtter at dette nå også blir ordningen for kommunerevisjonens rapporter.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2014-11-25:
Som forslagsstiller vil jeg også takke saksordføreren, partier og statsråd for støtte til de forskjellige sider ved dette nokså omfattende forslaget. Kristelig Folkeparti ser fram til at dette nå legger konkrete føringer for videre forbedringer, for boligpolitikk, for jordvern og for bomiljø i tettbebygde strøk i landet vårt. Så har vi også vært innom de ti bud, og når det gjelder bønnhørelse, bygger det på at det er en part som lytter, men som også i tillegg har makt til å gjøre noe med det. Kristelig Folkeparti setter pris på en videre utvikling av dette fenomenet.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2014-11-25:
Da Stortinget for ett år siden behandlet Datatilsynets og Personvernnemndas årsmeldinger for 2012, sto datalagringsdirektivet sentralt i debatten. Saken lå den gangen til behandling i EU-domstolen. I dag kan vi konstatere at vi i Norge fikk hjelp utenfra for å hindre et alvorlig overgrep mot personvernet. Datalagringsdirektivet ble vedtatt og inntatt i norsk lov etter sterk debatt og mot stemmene til mindretallet i Stortinget. EU-domstolens konstatering av at sentrale deler av direktivet var i strid med EU-retten stoppet heldigvis innføring av direktivet også her i landet. Vi har ikke en like spisset debatt om forholdet mellom personvernhensyn og hensynet til å kunne overvåke uønsket aktivitet i år, men den teknologiske utviklingen gjør dette fortsatt til en av de store og utfordrende debattene i samfunn som styres ut ifra tradisjonelle demokratiske verdier. Det heter i departementets kommentar til årsmeldingene at den teknologiske utviklingen har et enormt forsprang på den rettspolitiske utviklingen, og også på det generelle kunnskapsnivået i befolkningen. Dette understreker betydningen av at vi har et tilsyn med høy teknologisk og juridisk kompetanse på personvern. Jeg opplever Datatilsynet å være seg oppgaven voksen, noe vi har grunn til å glede oss over. Jeg registrerer også at Personvernnemda har en økende saksmengde. I komitéinnstillingen går vi inn i problemstillingen som følger av Juristforbundets rapport om bekjempelse av organisert økonomisk kriminalitet gjennom etterforsknings- og påtalesamarbeid mellom politiet og statlige kontrolletater. Juristforbundet foreslår at enkelte forvaltningsorgan får myndighet til å etterforske og ta ut påtale for økonomisk kriminalitet innenfor egen sektor. Datatilsynet har pekt på at økt informasjonsflyt mellom ulike etater som ikke er hjemlet i påstand om straffbare handlinger, kan svekke innbyggernes tillit til at personopplysningene deres ikke blir brukt til andre formål enn det de er samlet inn for. Vi skal være ytterst varsomme, slik at vi ikke svekker den allmenne tilliten til forvaltningen. Komiteens flertall, som Senterpartiet er en del av, understreker at det er avgjørende at forvaltningens tillit i befolkningen ikke begrenses. Vi understreker derfor at økt etterforskningsmyndighet ikke skal gis til andre enn politiet uten stortingsbehandling. Jeg vil avslutte med å vise til den siste merknaden i komitéinnstillingen. Vi er bekymret over at Datatilsynet gir uttrykk for at utredninger av personvernkonsekvenser ofte er mangelfulle eller til og med helt fraværende i lovprosesser. Jeg forutsetter at regjeringen følger opp denne bekymringen gjennom en presisering i utredningsinstruksen, slik at personvernet får den plassen det skal ha i alle lovprosesser.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2014-11-25:
En samlet komité er svært bekymret over det faktum at utredning av personvernkonsekvenser ofte er helt fraværende i lovprosesser, og en samlet komité forventer at regjeringen følger opp dette. Jeg tar for gitt at regjeringen også deler vår bekymring, og lurer på hvilken måte statsråden vil følge opp dette på i det videre arbeidet.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2014-11-25:
Alle snakker varmt om jordvern, men få er villige til å gjøre noe med det, og det ser heller ikke ut til at det blir flertall for dette vedtaket i dag heller. Et samlet storting har vedtatt at vi skal øke matproduksjonen i Norge, og det forutsetter naturligvis at vi tar enda bedre vare på matjorda vår. Fylkesmannen er statens forlengende arm når det gjelder å følge opp slike stortingsvedtak. Når Fylkesmannen i Sør-Trøndelag, stikk i strid med alle råd fra egne fagmyndigheter, går inn for å bygge ned 1 000 mål dyrket mark, viser det at dette egentlig er veldig sårbart og altfor avhengig av enkeltpersoner. Jordvernet blir satt til side, og det gis etter for press fra utbyggere som ønsker å bygge på ferdigplanert areal. Så mitt spørsmål er: Mener statsråden at jordvernet har et sterkt nok vern i dagens lovverk?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-11-25:
Det redegjorde jeg for i mitt innlegg. Vi er nå i ferd med å jobbe ut den nye utredningsinstruksen. I tillegg arbeider også mitt departement med å revidere og vurdere en egen veileder for vurdering av personvernkonsekvenser. Så vi følger opp dette viktige spørsmålet både gjennom den vurderingen vi nå foretar av Utredningsinstruksen, og den veilederen som vi vil jobbe ut.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-11-25:
Det er ikke riktig at Datatilsynets budsjett svekkes. Jeg har stor tillit til at Datatilsynet kan utføre de oppgavene de skal, innenfor de økonomiske rammene de har. Vi har et meget kvalifisert datatilsyn, og de utfører sine oppgaver på en særdeles tilfredsstillende måte. Så det har jeg tillit til at de kan gjøre innenfor de økonomiske rammene de har. Jeg er enig i at Datatilsynet har viktige utfordringer i årene som kommer. Representanten Karin Andersen sa noe klokt i sitt innlegg, nemlig at det er ikke slik at personvern nødvendigvis er mer utfordret fordi vi digitaliserer tjenester – også papir har sine personvernutfordringer. Men i det arbeidet er det veldig viktig at vi bygger inn personvern fra starten av, og det har høy prioritet både i Datatilsynet, i Difi og for alle de andre som jobber med digitalisering av viktige tjenester.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-11-25:
La meg starte med å svare på et spørsmål som representanten stilte i sitt innlegg, og som jeg ikke besvarte i mitt innlegg. Det gjelder nye bestemmelser i det som vi kaller for TEK 15, som er skjerpede bestemmelser knyttet til klima-, miljø- og energiutnyttelse i boliger. Der har vi fortsatt som ambisjon at de forslagene skal sendes på høring før jul. Det betyr at vi arbeider intenst med disse i departementet for å holde den fristen. Når det gjelder Framtidens byer, avslutter vi det programmet i tråd med hva den forrige regjeringen hadde planlagt. Jeg tror det er viktig at når vi igangsetter den type prosjekter, avsluttes også prosjektene. Så må vi ta med oss den viktige lærdommen, den erfaringen og den kunnskapen som prosjektene har frembrakt, i det videre arbeidet vårt. De erfaringene som vi har fått gjennom Framtidens byer, vil ikke bare bli videreført i Byregionprogrammet, men også i annet arbeid som departementet holder på med.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-11-25:
Det gjør jeg gjerne. Når det gjelder Byregionprogrammet, er ikke det et program som først og fremst skal bygge videre på Framtidens byer. Jeg mener at de erfaringene og den kunnskapen vi har fått i forbindelse med Framtidens byer, må implementeres i alt vi holder på med når vi skal utvikle mer miljøvennlige byer. Byregionprogrammet står på egne ben. Det handler om hvordan vi kan bygge ned konflikten og skille mellom by og regionen rundt. Det handler om hvordan vi kan sørge for at vekst i by også skaper positive ringvirkninger i regionen rundt. I det arbeidet mener jeg at det er helt naturlig at man også legger vekt på klima og miljø. En slik kritikk stiller jeg meg litt uforstående til, for det er helt naturlig at de som jobber med byregion, nemlig byene og regionene, selv setter dette viktige spørsmålet på dagsordenen og diskuterer hvordan man kan ivareta klima og miljø når man også skal bidra til vekst og utvikling i byregionene.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-11-25:
Jeg mener at hensynet til jordvern er godt ivaretatt i de nye statlige planretningslinjene. Da er det ett av de viktige elementene det skal legges vekt på. Og så er det slik at fra tid til annen er det ulike hensyn som står opp mot hverandre. Det gjorde det også da Senterpartiet satt i regjering. Det ble bygget ned dyrket og dyrkbar mark under den rød-grønne regjeringen, og det vil også være situasjoner hvor det er andre hensyn som veier tyngre når vi skal foreta våre prioriteringer. Men vi har ivaretatt jordvernet i de nye statlige planretningslinjene, og jeg mener at det ivaretar også de spørsmålene som er reist i forslagene fremmet av Kristelig Folkeparti.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-11-25:
La meg først ta områdesatsingen. Det er en betydelig områdesatsing også i 2015, og den er langt over de forpliktelsene som staten har inngått. Det er slik at under den rød-grønne regjeringen gikk områdesatsingen opp, og gjerne i valgår, og så gikk den ned året etter – etter valget. Så det er ikke uvanlig at prioriteringene og bevilgningene går litt opp og ned. Det gjorde de under den rød-grønne regjeringen, og det har de også gjort under oss. Men vi viderefører satsingen på Groruddalen og andre prioriterte områder. Så er det litt vanskelig å forholde seg til en kritikk mot Byregionprogrammet – en kritikk som jeg ikke er blitt servert. Den kritikken har ikke nådd meg og mitt departement. Snarere tvert imot opplever jeg stor entusiasme og engasjement fra byene og regionen, for endelig har man fått en regjering som ser på positive virkemidler for å få by og region til å fungere godt sammen. Da mener jeg at selvsagt skal klima og miljø være en integrert del i det arbeidet. Det er ikke noe man gjør ved siden av, det er noe som må være integrert.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-11-25:
Da takker jeg for opplysningene. Jeg la vekt på om hvorvidt det var kommet kritikk fra noen av byene og regionene som deltar i Byregionprogrammet, og det har jeg ikke registrert. Jeg mener det er svært viktig at man ivaretar hensynet til klima og miljø, det bør være en helt naturlig integrert del av byregionprogrammet. Men hovedhensikten med dette er å se på samspillet mellom by og region. Det handler om vekst og utvikling, og da hører også klima og miljø med. Jeg merker meg da at det er kommet et brev fra arkitektene.
Frank J. Jenssen (Høyre), 2014-11-25:
Det er jeg som i saksordfører Ingjerd Schous fravær får æren av å framføre saksordførerinnlegget. La meg slå fast at komiteen er tilfreds med at regjeringen har framsatt et forslag om endringer i utlendingsloven som innebærer en klargjøring i terminologien når det gjelder retur. Det er en enstemmig komité som står bak innstillingen, som gir tilslutning til regjeringens forslag. Komiteen understreker at de endringene som gjøres, ikke endrer det materielle innholdet i de ulike bestemmelsene. Det er terminologien som endres, fordi dagens begreper fort kan bidra til å skape forvirring rundt konsekvensene av et negativt vedtak. Forslaget innebærer for det første å utelate begrepet «frivillig» i utlendingsloven i tilfeller der det ikke er snakk om at man kan velge å forlate landet, men hvor utlendingen faktisk skal reise ut. Det er derfor nødvendig å endre loven fire steder, slik at begrepet «frivillig» tas ut der hvor det i realiteten ikke er snakk om frivillighet. Komiteen er av den oppfatning at et nytt begrepsapparat tydeligere vil få fram den enkeltes ansvar for å etterleve negative vedtak som innebærer plikt til å reise ut av landet. Komiteen har også merket seg at regjeringen foreslår å endre uttrykket «frist for retur» til «utreisefrist». Her vil en endret begrepsbruk være i tråd med det som er innarbeidet språkbruk i utlendingsforvaltningen, det vil være mer enhetlig i forhold til andre deler av loven, og det er også det begrepet som allerede er i bruk i utlendingsforskriften. Det er i det hele tatt viktig at man bruker ett og samme begrep for samme situasjon. Utlendinger som ikke har lovlig opphold, plikter i henhold til lovgivningen å forlate landet. Dette gjelder personer med endelig avslag på søknad om beskyttelse eller annen oppholdstillatelse, personer som har mistet oppholdsgrunnlaget, og personer som har kommet hit ulovlig og aldri har søkt om oppholdstillatelse. Ingenting av dette forandres med dagens lovendring, det er som nevnt viktige språklige klargjøringer som foretas. Vi har merket oss at majoriteten av høringsinstansene er positive til forslaget om å endre dagens returterminologi, men det er også noen som stiller spørsmål ved om dette forslaget – alene, i hvert fall – vil bidra til at målgruppen bedre vil forstå konsekvensene av et negativt vedtak. Regjeringen viser til at en endring av terminologien i bestemmelsene ikke alene sikrer at målgruppen forstår returplikten som følger av et negativt vedtak, men at endringen er ett av flere ledd i arbeidet med å styrke informasjonen om retur som formidles til utreisepliktige. Komiteen er enig i dette og er også positiv til at det jobbes med ytterligere tiltak i denne sammenheng. Med dette har jeg gleden av å anbefale komiteens enstemmige innstilling.
Mudassar Kapur (Høyre), 2014-11-25:
Det var et par setninger og kommentarer i innleggene fra Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti som fikk meg til å ta ordet. Først Arbeiderpartiet: Jeg er enig med Arbeiderpartiet i at vi må ha en skikkelig storbysatsing, og jeg er enig i at vi må satse på kollektivtransporten. Jeg synes det er prisverdig at Arbeiderpartiet foreslår 70 pst. finansiering av kollektivsatsinger. Men spørsmålet som dukker opp da, er: Hvorfor gjorde man ikke det de åtte årene man satt i regjering med rent flertall? Da var det null, men når man har kommet i opposisjon, er det 70 pst. Det får meg til å konkludere med følgende: Arbeiderpartiet gjennomførte ikke i posisjon, men lover luftpenger i opposisjon. Denne regjeringen og regjeringspartiene lovet i opposisjon og gjennomfører i posisjon. Når vi sier at vi skal finansiere med 50 pst., er det noe vi jobbet for da vi var i opposisjon. Så til SV: Når det snakkes nesten religiøst i denne sal, må man lytte, og jeg la spesielt merke til bud syv om kjøpesenter. Da vil jeg minne SV om at et identisk forslag med det som er lagt fram nå, ble også lagt fram ved behandlingen av Innst. 154 S for 2012–2013, som ble behandlet 17. desember 2012. Forslag nr. 5 var identisk med det kjøpesenterforslaget som foreligger nå, og da stemte SV og Senterpartiet imot. Nå er SV medforslagsstiller, og Senterpartiet har også snudd. Jeg regner med at de den gang stemte på autopilot og ikke etter egen overbevisning, og at de har snudd på grunn av det. Men jeg vil minne dem om at de faktisk har stemt imot det de nå, under 24 måneder etter, stemmer for. Men forslaget skal vedlegges protokollen. Jeg takker for en god debatt, og jeg takker spesielt forslagsstillerne og representanten Toskedal for behandlingen i komiteen, og jeg ser som sagt fram til å jobbe med disse områdene framover.
Stine Renate Håheim (Arbeiderpartiet), 2014-11-25:
Statsråden snakket mye om byer og bymiljø – av naturlige årsaker. Jeg har et spørsmål knyttet til Byregionprogrammet, som er ment å skulle erstatte prosjektet Framtidens byer. Vi har fått en del innspill nå i forbindelse med behandlingen av statsbudsjettet, og det er kommet kritikk på grunn av manglende klima- og miljømålsettinger i det prosjektet. Jeg lurer på om statsråden kunne kommentere det. Vil statsråden også si noe om hvordan man vil sikre at kompetansen og erfaringen som er bygd opp gjennom dette Framtidens byer-prosjektet, som hadde fokus på klima, vil bli ivaretatt og også spredd videre?
Stine Renate Håheim (Arbeiderpartiet), 2014-11-25:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg registrerte ikke at statsråden svarte på spørsmålet om målsettingene i det nye Byregionprogrammet, altså utviklingsprogrammet for byregioner. Der er det kommet flere innspill om at det ikke er noen konkrete mål når det gjelder klima og miljø i det programmet. Det var noe av styrken i Framtidens byer. Så jeg lurer på om statsråden kan svare på det. Det er spørsmålet.
Stine Renate Håheim (Arbeiderpartiet), 2014-11-25:
Jeg har bare en snarvisitt til representanten Kapurs innlegg. Jeg registrerer at Høyre synes det er gøy å snakke om fortiden. Det ville nok også jeg synes hvis jeg hadde vært i Høyre og hadde lagt fram det statsbudsjettet de har lagt fram. Men Arbeiderpartiet er opptatt av å fokusere på de utfordringene som vi møter i framtiden. Vi er opptatt av å snakke framover. Så er det sånn at Arbeiderpartiet utvikler politikk, men vi bygger også videre på det vi gjorde da vi selv satt i regjering. Gjennom vår regjeringsperiode styrket vi kollektivtransport og jernbane – det fortsetter vi med, og vi er ikke så veldig redd for av og til å tenke litt nytt og komme med nye forslag. Det kalles å utvikle politikk, og med de meningsmålingene regjeringspartiene har om dagen, kunne det kanskje være et tips å merke seg. Så til kommunalministeren, som i replikkordskiftet sa at kritikken knyttet til byregionprogrammene ikke hadde kommet til departementet. Da har jeg lyst til å opplyse om at komiteen bl.a. har fått innspill fra Norske arkitekters landsforbund, som er meget opptatt av at klima- og energimålsettinger ikke er en del av Byregionprogrammet. Det står også i brevet at forbundets innspill har blitt sendt direkte til ledelsen i Kommunal- og moderniseringsdepartementet ved statssekretær Per-Willy Amundsen og faglig ledelse i Kommunal- og moderniseringsdepartementet. Så da håper jeg statsråden drar rett tilbake til departementet og leser de innspillene, for de skal vitterlig være mottatt.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-11-25:
Jeg kunne i grunnen nøyd meg med å vise til det utmerkede innlegget fra saksordføreren, som gjorde rede for både proposisjonens innhold og komiteens behandling på en svært god måte. Når jeg allikevel tar ordet, har jeg lyst til å knytte et par kommentarer til SVs merknad og for så vidt også innlegg her i salen. Det blir lagt til grunn at en endring av fremstillingsfristen også vil medføre lengre oppholdstid på Trandum. Det er ikke noe grunnlag for den påstanden, slik jeg ser det. Det som er utfordringen i dag, er at når en ser på gjennomsnittlig tid og den reelle mediantiden for opphold på Trandum, er det en del saker som så vidt går over dagens frist. Det krever altså en helt annen saksbehandling som er ressurskrevende, og som vi med dette forslaget vil endre, slik at en får en bedre og mer effektiv saksbehandling. En kan for så vidt også dra konklusjonen i den andre retningen, at når utlendingsmyndighetene og PU må bruke mindre tid på fremstilling, vil en kunne jobbe mer effektivt med utsendelse. Det kan i ytterste konsekvens trekke i den andre retningen. Jeg vil ikke la det stå uimotsagt fra denne talerstol at dette forslaget automatisk vil medføre noe lengre oppholdstid på Trandum. Det mener jeg det ikke er grunnlag for å si. Så viste også representanten til at det ligger ulike hensyn til grunn mellom det å fremstilles for fengsling etter straffeprosessloven og fengsling etter utlendingsloven. Det er jeg enig i, men spørsmålet er vel egentlig snudd på hodet: Hvorfor skal det være spesielt mye strengere regime i utlendingssaker enn i straffesaker? I henhold til straffeprosessloven er det spørsmål om å knytte en person til en straffbar handling før skyldspørsmålet er avgjort, mens i saker etter utlendingsloven er det tale om frihetsberøvelse av en utlending som skal sendes ut av landet som følge av et lovlig fattet vedtak. Så jeg er ikke helt sikker på om det er enkelt å forsvare at rammene for fremstilling skal være så mye snevrere i utlendingssaker enn i straffesaker. Til slutt nevnte representanten forholdet til fengsling av barn. Det er ikke egne regler om det i utlendingsloven, men det er generelle regler knyttet til pågripelse og fengsling av barn. Der er det et særskilt vurderingsgrunnlag for retten at pågripelse skal være særlig påkrevet, og fengsling skal ikke skje med mindre det er tvingende nødvendig. Så er det også slik at retten vil i alle disse sakene prøve forholdsmessigheten ved fengsling av barn. Etter de generelle reglene kan fengsling uansett ikke overstige tolv uker med mindre det foreligger særlige grunner.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2014-11-25:
Det er veldig lett å vera einig i alt som forsvarsministeren sa her no. Eg synest dei tiltaka som ministeren presenterer, og vil setja i gang, er veldig bra, og det er me glade for. Men så tenkjer eg på dei som er veteranar no, som allereie slit osv. Når får dei hjelp? Det er ganske viktig. Me sit her heile Stortinget no og er veldig einige om at dette må skje, men når skjer det? Det held kanskje ikkje for dei som slit no, at dette skjer om to år. Har me sett nokon tidsfristar når det gjeld dei enkelte tiltaka? Helseministeren kan kanskje svara for det som går på helse, men forsvarsministeren kan iallfall svara for det som går på hennar departement.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-11-25:
Det forsøkte jeg å gjøre gjennom innlegget mitt. Det er jo slik at den enkelte veteran må oppsøke hjelp hvis man føler at man trenger det, og der er nå terskelen betydelig lavere enn den var tidligere. Det gjelder for tiltak i Forsvaret, og det gjelder for tiltak etter at man har vært i Forsvaret eller etter at man har vært i internasjonal tjeneste. De tiltakene som vi har satt i verk i forbindelse med oppfølgingsplanen, gjennomføres fortløpende. Det er viktig at også de sakene som har hatt størst problemer knyttet til seg, som f.eks. saksbehandlingstida i Statens pensjonskasse, nå viser tydelige tegn til bedring, både fordi det behandles flere saker enn tidligere, Statens pensjonskasse vinner erfaring med å behandle denne typen saker og ser litt mer av hvilket mønster det er i de sakene som behandles, og ikke minst fordi det nå settes tydelige frister for saksbehandling. Det har det ikke vært tidligere, og derfor er det viktig at de tiltakene som nå iverksettes, er tydelige og har de fristene som er nødvendige, slik at alle de veteranene som trenger hjelp og oppfølging, får det.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2014-11-25:
Denne saken – ikke saken vi behandler i dag, men veteranenes situasjon – har vært til behandling i Stortinget ved flere anledninger. Det dokumentet som Riksrevisjonen nå har lagt fram for Stortinget, har vært en veldig grundig gjennomgang av situasjonen. Det gode ved denne debatten er at det ser ut til å være en felles forståelse av hva som er utfordringa, og jeg føler meg veldig betrygget av det som de to statsrådene nå har redegjort for i debatten. Det er helt nødvendig og helt riktig, selvsagt, at man i sånne sammenhenger som dette – når vi snakker om håndtering av våre over 100 000 veteraner, som har stilt seg til disposisjon for de oppdragene som Stortinget har bestemt – sørger for at de får den oppfølginga som de har krav på. Det har i lange tider ikke vært bra. Nå tror jeg at vi begynner å se enden på en utvikling hvor vi kan betrygge oss selv med å si at det er bra. Et lite element i dette, som kan være viktig for den enkelte, som jeg har lyst til å understreke, og som statsråd Høie var inne på, er det aspektet som knytter seg til den enkeltes barriere for å søke hjelp. Og det er helt sikkert, som statsråden sa, at mye av dette knytter seg til de fordommene som fortsatt ofte er der når det gjelder det å vise fram at man har psykiske eller andre typer problemer som følge av dette. Det skal man liksom ikke gjøre. Dette er det vanskelig for Stortinget å gjøre noe aktivt med, men vi må sørge for at skranken for å ta dette initiativet er så lav som mulig. Jeg ba om ordet for å si det første jeg sa, nemlig at det er fint at det er bred enighet om at Riksrevisjonens anbefalinger, komiteens merknader og det regjeringa nå sier til oss, er så sammenfallende at vi har kommet et stykke på vei. Dette er en konstruktiv utvikling. Men hvis det fortsatt er små ting, som dette med reiseutgifter, som vi kan rette på, så gjør vi det. Dette er små ting og små barrierer, som kan være nok til at folk holder seg hjemme. Mange av disse – jeg kjenner noen av dem – har dessverre kommet i en situasjon hvor de sitter hjemme og ikke kommer seg ut. De har ikke penger, de går til Nav, og slik kommer de inn i denne dårlige utviklinga, fordi de ikke blir forstått, fordi de føler at de ikke blir respektert, eller fordi skrankene har blitt for høye. Alt som det har blitt redegjort for her, er bra, men hvis det fortsatt er småting som kan rettes på, gjør vi det. Hvis det trengs en lovendring knyttet til dette med reiseutgifter, gjør vi noe med det. Min anmodning til statsråden er: Kom tilbake til Stortinget med et forslag, og så gjør vi noe med det, slik at vi rydder dette av veien.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2014-10-16:
På vegne av representantene Hadia Tajik, Tove Karoline Knutsen og meg selv vil jeg framsette et representantforslag om å godkjenne Harstad kommunes søknad om å bli friby for en forfulgt musiker.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2014-10-16:
På vegne av representantene Kjersti Toppe, Per Olaf Lundteigen og meg selv har jeg gleden av å framsette et forslag om oppretting av Rjukan spesialistsenter, oppgaver og finansiering.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2014-10-16:
Eg takkar justisministeren for det innleiande svaret. I tidleg fase som justisminister uttalte han på spørsmål frå ein journalist at han ville vera politiets kritiske venn. I rolleavklaringa si ånd lurer eg på om justisministeren kan utdjupa det.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2014-10-16:
Fyrst vil eg gjerne takka for breidda i deltakinga og det store og genuine engasjementet ein ser på tvers av alle parti i dette spørsmålet. Eg ser på dette som ein start. Det er på ingen måte ei avslutning eller ein stad å setja punktum for ein viktig diskusjon. Eg trur at det perspektivet som vart introdusert på Politihøgskolens seminar om politikultur, er viktig òg for oss å ta med seg. Der vart det bl.a. sagt at alle vil forandra kultur, men ingen vil forandra sin eigen kultur. Det er òg noko me som justispolitikarar må ha med oss i måten me arbeider på, kva forventingar me har og kor tydelege dei er. Om eit år tek eg denne diskusjonen opp igjen. Og viss det er slik at me møter oss sjølve i døra då, er målet at det skal vera eit hyggjeleg møte. Inspirert av dei innlegga som er haldne i løpet av debatten, ønskjer eg å stilla nokre heilt konkrete spørsmål til justisministeren. Det fyrste konkrete spørsmålet er inspirert av Jan Arild Ellingsen sitt innlegg, for han tek opp utdanning som ein viktig nøkkel til kva som er kultur, korleis ein forandrar kultur, kva pensum ein har, og korleis ein vert møtt. Justiskomiteen var for ikkje så lenge sidan i England på komitéreise. Der møtte me òg blålysetatane, og me vart fortalde korleis dei har jobba med å ta tak i kultur og kulturutvikling der, ikkje minst etter terrorangrepet i 2005. Dei understrekte frå si side at dei meiner at ein endrar kultur fyrst og fremst frå botnen av, ved å ta tak i utdanningsløpet og ved å sørgja for samhandling tidleg i utdanningsløpet. Det fyrste spørsmålet er då kva planar justisministeren har for utdanningsløpa, slik partifellen hans tek opp i denne diskusjonen. Det andre spørsmålet er inspirert av Lene Vågslid, for ho tek opp at ikkje alt som tel, kan teljast. Det er eg heilt einig i. For sjølv om eg deler justisministeren sitt engasjement for å redusera talet på mål som ein vert målt på, ønskjer eg at justisministeren òg fortel korleis han vil ta tak i dei sidene ved politiets arbeid som ikkje kan teljast og målast. Ropstad tek opp behovet for ein overordna strategi for leiarutvikling, og til det lurer eg på om justisministeren ser for seg at me får det i politireforma, eller om han meiner at me bør leggja opp eit eige løp for å sørgja for ein overordna strategi for leiarutvikling. Avslutningsvis vil eg rosa det perspektivet representanten Jan Arild Ellingsen tok opp, for han sa at leiing ikkje er ei jakt på syndebukkar, det er å sjå på kva som kan gjerast betre. Det handlar ikkje om å kritisera enkeltpersonar, men om å ta tak i korleis me alle kan bidra. Det er eit perspektiv eg meiner me skal ha med oss òg i dei vidare diskusjonane.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-10-16:
Det skal jeg med største glede gjøre. Jeg mener at vi er i en situasjon hvor vi har opplevd i årevis, særlig etter terrorangrepene mot Norge i 2011, at politiet har vært utsatt for massiv kritikk. Mye av den kritikken har vært velfortjent, en del av den har gått for langt på en del områder. Jeg tror vi, når vi har en kritisk gjennomgang av en etats virksomhet, også må huske på alt det gode arbeidet som gjøres i politiet hver eneste dag. Dette er medarbeidere som går på jobb hver eneste dag for å sikre og trygge våre liv. Derfor er det viktig for meg å bidra til at vi i den oppfølgingen som vi har av en del av de kritikkpunktene, ikke bare fokuserer på det negative, men også fokuserer på det positive. Jeg er opptatt av at vi skal ha et politi som er stolt av å være politi, som er stolt av de leveransene de har, og det er vår oppgave som politikere å legge rammeforholdene til rette for at de skal oppnå det. Det er denne regjeringen i gang med å gjøre. Da må man tenke helhet, og da må man tenke langt frem, samtidig som man skal løse de utfordringene som ligger foran oss. Så er det slik med gode venner at de sier fra når ting ikke fungerer ordentlig, at de tør å være kritiske og peke på områder som ikke passer akkurat inn i den fremtidsvisjonen som vi skal ha. Det er det jeg mener med å være politiets kritiske venn. Jeg vil være en ekte venn av politiet i Norge, jeg vil være en som står opp for norsk politi. Men jeg vil også være en statsråd som tør å si fra når det er ting som ikke fungerer, når det er nødvendig å gjøre endringer, når det er viktig å tenke annerledes. Jeg tror det er viktig for norsk politi å vite at de har statsråden sin i ryggen. Det har de, og de skal vite at de har en statsråd som står trygt i den tilliten jeg har til norsk politi, ved bl.a. å tørre å si fra når det er forbedringspotensial. Jeg tror at vi i de debattene vi skal ha om hvordan politiet skal være i fremtiden, aldri skal glemme at vi har et politi som på mange områder leverer bra. Men det skal aldri være en hvilepute opp mot å levere bedre. Det er alltid slik at vi kan gjøre ting enda bedre. Derfor synes jeg det er flott at vi nå får en debatt i Stortinget også om hvordan vi skal tenke ledelse, kultur og holdninger i praksis. Det er lett å snakke om ledelse, kultur og holdninger som et problem uten å definere hva problemet i realiteten er, og hvis man ikke klarer å konkretisere hva som er det reelle problemet, er det veldig vanskelig også å løse det. Det er den jobben som både Justis- og beredskapsdepartementet og politiet selv er i ferd med å materialisere. Vi gjør om disse litt diffuse begrepene til praktisk handling. Vi tenker ledelse, holdning og kultur i alt det arbeidet som nå gjøres for å bedre fremtidens politi enda mer.