Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2000-06-13:
La det være sagt: Det gjøres veldig mye bra på forebyggingssiden i Norge. Det er likevel ikke til hinder for at vi i dag opplever til dels grov og gjentatt kriminalitet begått av ungdom og barn helt ned mot 10-årsalderen. Selv om barne- og ungdomskriminalitet statistisk viser en mindre økning enn kriminalitet generelt, må dette aldri bli noen sovepute. Saksordføreren sa at ett kriminelt barn er ett for mye. Som leder i Det kriminalitetsforebyggende råd har jeg gjennom flere år kunnet følge bl.a. skolenes og kommunenes innsats overfor barn og ungdom. Samtidig har jeg og rådet også vært vitner til at samfunnet ikke har maktet å sette klare grenser og være tydelig nok på reaksjonssiden når lovbrudd har skjedd. Det kriminalitetsforebyggende råd er blitt utfordret både av Riksadvokaten og nylig også av Barneombudet om å engasjere seg sterkere i forhold til å finne frem til adekvate reaksjonsformer overfor kriminelle barn og unge, fordi det er så viktig med en førstereaksjon for å stoppe det som kan bli innledningen til en kriminell løpebane. Rådet fikk også høsten 1999 en konkret oppfordring fra daværende justisminister Odd Einar Dørum om å komme med forslag til straffereaksjoner for yngre lovbrytere der fengsel enten ikke er noe godt alternativ, eller der lovbryterne er under den kriminelle lavalder. I dag opplever altfor mange barn og unge som begår ulovlige handlinger, at de ikke må stå til ansvar for dette, og det er svært uheldig. Politiet har ikke alltid egnede reaksjonsmidler, og for yngre barn synes heller ikke barnevernet å være i stand til å takle utviklingen med barn som involveres i til dels grove lovbrudd. Spørsmålet er: Hva gjør samfunnet da? Det kriminalitetsforebyggende råd har sendt inn flere forslag til reaksjonsmåter overfor unge lovbrytere i prosessen med St. meld. nr. 17, men det ser ut til at vi i liten grad har nådd frem. Rådet har bl.a. tatt til orde for utvidet bruk av konfliktråd. Samtidig registerer jeg at nåværende justisminister, Hanne Harlem, nylig påpekte behovet for reaksjoner og andre særskilte tiltak overfor kriminelle i aldersgruppen 12-18 år. I møte med Det kriminalitetsforebyggende råd forrige uke sa Barneombudet det så sterkt at de kriminelle barna har krav på en reaksjon, at noen er i stand til å sette grenser, og at storsamfunnet har plikt til å gripe inn for å hindre at disse ungene blir offer for gråsoner, og at de ender opp som kasteballer i systemet uten at noen følger dem opp. St. meld. nr. 17 er et viktig dokument for det som står der, men er samtidig en påminnelse om å etterlyse det som ikke står i meldingen. Høyre har ved en rekke anledninger uttrykt bekymring over at de yngste kriminelle i for liten grad møtes med reaksjoner fra storsamfunnets side. Høyre har derfor tatt initiativ til en oppdatering av lovverk for å kunne håndtere en økende alvorlighetsgrad i barne- og ungdomskriminalitet. Det er nå ett år siden Stortinget bad Regjeringen fremlegge en samlet plan for innsats og tiltak som bekjemper kriminelle handlinger blant barn og ungdom. Bestillingen fra Stortinget var todelt: reaksjoner og forebyggende tiltak. I så måte er denne meldingen som ligger her fra Regjeringen, bare et delvis svar på oppgaven. Til eksamen vet vi hvordan det hadde gått – det hadde neppe holdt. Høyre mener derfor at meldingen foreløpig bare står på ett ben, noe som i lengden som kjent blir ganske ustødig. Jeg vil derfor konkret utfordre og spørre barne- og familieministeren om hun er enig med justisministeren i at det er behov for nye reaksjonstiltak overfor 12-18-åringer. Videre vil jeg spørre henne når Regjeringen eventuelt vil eller kan komme tilbake til Stortinget med en slik sak.