Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2018-06-14:
Jeg er veldig glad for at vi i år fikk en avtale mellom alle tre partene, både staten, Bondelaget og Småbrukarlaget. Det er mange år siden alle tre har skrevet under en avtale. Når det så skjedde, må det vel være fordi tilbudet i utgangspunktet var meget godt, og at de klarte å få i land en avtale som alle parter var rimelig godt fornøyd med. Hvis ikke hadde det vel aldri vært skrevet under noen avtale. Jeg er veldig glad for det, og jeg ser fram til de mulighetene som denne avtalen nå gir jordbruket i året som kommer, og i årene framover. Mye av grunnlaget for dette oppgjøret og for den jordbrukspolitikken som har vært ført, tar utgangspunkt i 2014. Da ble det gjort en del strukturelle grep for at vi skulle få økt matproduksjon i Norge, noe som har vært en utfordring lenge. Vi har hatt stor underproduksjon og ikke klart å fylle markedet med de produktene vi har behov for, og da måtte noe gjøres. Blant de strukturgrepene som ble gjort, ble bl.a. arealtilskuddet helt flatet ut, slik at en nå får samme støtte per dekar uansett hvor mye en har, og det er ikke slik at en ikke lenger får noen støtte når en har passert 80 dekar. Det samme gjorde vi når det gjaldt kyr. Nå får en støtte for å ha over 50 dyr, en får støtte for å ha mer enn 500 andre storfe, og en får støtte for å ha mer enn 300 sau. Tidligere ble en straffet hvis en satset på å produsere mer mat og hadde flere husdyr enn disse nevnte tallene. Det bidro til at vi fikk et underskudd på bl.a. sau og lam. I tillegg sørget denne regjeringen for at slaktetilskuddet ble økt på sau og lam, og vi fikk økt produksjonen. Det har nå ført til at vi har det som kalles en overproduksjon på sau og lam. Slik jeg ser det, er det egentlig ikke en overproduksjon, men de som produserer, har ikke klart å selge nok av det de produserer. Da må en igjen se på markedsmuligheter. Jeg ser på sauekjøtt som et produkt som selges på helt bestemte tider av året. Både landbruket og ikke minst matvarekjedene har en stor utfordring i å sørge for at dette selges hele året, er tilgjengelig hele året, for det er et knallgodt produkt. Samtidig må vi i mye større grad begynne å se på de mulighetene som finnes rundt omkring i verden. Nå begynner så smått fenalår å slå igjennom i Frankrike, men vi har en del økonomier i verden som er i sterk vekst, og der er det muligheter. Se på bl.a. Kina og Sør-Korea, som har økonomier i sterk vekst, og som har folk som er interessert i å kjøpe mat – god mat med god kvalitet. Og hva i verden har bedre kvalitet enn norske kjøttprodukter? Mulighetene er der, og mulighetene bør utnyttes. De endringene vi har gjort, har ført til at vi har lagt bedre til rette for heltidsbrukene, der bøndene i større grad lever av matproduksjon alene og vil hente mesteparten av inntekten sin fra det de produserer, nemlig mat, som det er meningen at landbruket skal gjøre. Videre var det et mål å øke produksjonen i de fleste sektorer, dvs. at det måtte lønne seg å utvide produksjonen. I tillegg har vi i dette oppgjøret satset på de områdene der det er et stort markedspotensial, sånn som bl.a. korn, frukt, grønnsaker, bær og poteter, som er vinnerne i årets jordbruksoppgjør. Her er det også store muligheter for dem som ønsker det. Det er nettopp det et jordbruksoppgjør er; det er ikke et lønnsoppgjør, det er en avtale som gir en næring mulighet til å vokse. Det var interessant å høre på replikkordskiftet der representanten Aasland fikk spørsmål om den sentraliserende effekten. Det var fornøyelig å høre på svaret til Aasland, for det sa ingen verdens ting. Han hadde ingen dokumentasjon på den sentraliserende effekten. Derimot prøvde han seg på en god bortforklaring, og det skal han ha, den var god.