Ivar Kristiansen (Høyre), 2007-02-02:
Dette har jo utviklet seg til en svært interessant debatt. Det er prisverdig at temaet er tatt opp av representanten Brende. Jeg synes også at statsrådens svar – og tilbakemelding – er positivt, på den måten at statsråden erkjenner at lite er gjort på dette området, og også erkjenner at vi ikke vil være i stand til å nå de mål som er satt. Det er en erkjennelse som vi alle sammen må ta inn over oss, og er kanskje det beste utgangspunktet for at man gir disse problemene større oppmerksomhet og har det som bakgrunn for å jobbe videre. Tematikken «støy» tror jeg lider under at dette har lav status i den store samfunnsdebatten. Jeg tror at vi ikke er kjent med mørketallene i forbindelse med støybegrepet – de gir et negativt bilde og et negativt resultat. Dette har lav status. Det er nesten sånn at vi ikke ser omfanget av de problemene støy påfører enkeltindivider og samfunnet totalt sett. Derfor er det vår oppgave når vi skal gjøre et forsøk på å nå de mål vi setter oss, at vi tar fatt på dette, og at vi har en aktiv politisk tilnærming til problemet. Når statsråden refererer til at støy i Norge daglig berører 1,7 millioner mennesker, og 500 000 er kraftig berørt, er dette tall som krever å bli hørt, og som krever å få en større oppmerksomhet. Det er vist til biltrafikk, flytrafikk, togtrafikk, skytefelt, ventiler, skjenkesteder, støy på arbeidsplassen osv. Så kan vi stille oss spørsmålet: Er det fordi vi mangler forskrifter, er det fordi vi mangler lover i dette landet, at dette får lov til å utvikle seg? Jeg er ikke så sikker på det. Men jeg ser at vi, enten det gjelder parkering, lukningsvedtekter, skjenkevedtekter eller annet, er i stand til å operere med en eller annen form for politistatus, slik at det er mulig å reagere overfor folk som ikke klarer å holde seg innenfor terskelverdier eller lover og regler. Kanskje burde vi nå ha strammet oppmerksomheten og fått et støypoliti på banen som kunne ha tatt seg av de groveste og verste tilfellene. Strakstiltak er vi nødt til å komme i gang med. Vi har lovverk og regelverk for å sørge for at støyskjermer, fasadeendringer, miljøtunneler osv. snarest mulig kan komme på plass der de bør. Jeg har sett at i min egen hjemby, som på mange måter kanskje har vært mest plaget av støy gjennom årtier, nemlig flybyen Bodø, har det vært mulig å redusere støyen kraftig både ved støyskjermer, forordninger trafikalt og prosedyrer for take off og landing osv., noe som gjør at de som bor i de flyplassnære områdene, nå har en helt annen hverdag enn hva som var tilfellet tidligere. Jeg tror også, som interpellanten har vært inne på, at gjennom positive stimuleringstiltak er det mulig å oppnå gode resultater på kort sikt: stimulere bygging av støysvake busser, fly, biler osv. Flere har vært inne på det. Men det verste er jo at støy også er en hovedkilde til å rekruttere folk ut i arbeidsledighet. Vi har i Norge i dag rundt 700 000 kvinner og menn i arbeidsfør alder som er utenfor arbeidslivet. Vi har 450 000 funksjonshemmede – herunder folk med problemer på grunn av støy – med en yrkesdeltakelse på bare ca. 46 pst. Tallet er synkende og ikke stigende som for alle andre grupper i dette landet. Dette er, som flere har vært inne på, et stort samfunnsproblem, som krever at vi nå tar fatt i det og gjennomfører aktive politiske handlinger.