Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-10-04:
Statsministeren sa i sitt innlegg at de sakene vi drøftet i FN i forrige uke, er de viktigste spørsmålene i vår tid. Jeg vil understreke betydningen av at slike spørsmål blir drøftet nettopp der – i FN. Det gir organisasjonen økt politisk legitimitet. Det er bra for verden, og det er bra for Norge. Selv om det går sakte framover med helt nødvendige reformer i FN, peker flere utviklingstrekk de siste par årene mot et FN som blir mer relevant, tydeligere og møtes med mer respekt. Det kan skyldes at man har fått mer erfaring med alternativene, alenegang og konsekvensene av manglende forankring. Det er i Norges interesse å bruke FNs rammer aktivt både for å støtte FN og for å fremme viktige sider ved vår utenrikspolitikk. Vi er FNs sjuende største bidragsyter. Derfor er det et mål og en oppgave for oss å være aktive i FN og aktive for FN. La meg illustrere dette med noen saker som opptok oss i forrige uke. Det er første gang at klimaspørsmålene har stått så sentralt ved en generalforsamling. Det setter tonen for forhandlingene fram mot Bali-møtet i desember. Det amerikanske møtet om klimaspørsmål i Washington senere i uken gav også klare henvisninger til FN-prosessen. Det er her, med bindende avtaler som inkluderer flere – og ikke hver for seg – verdens land må finne løsninger. I møter om Afghanistan i fjor tok Norge opp behovet for bedre koordinering og sterkere satsing på utvikling. Nå er dette godt forankret i diskusjon og planlegging i FN og i NATO. Det utfordrer den afghanske regjeringen, de regionale aktørene, men også giverlandene. Om man er for koordinering, må man også være rede til å la seg koordinere. Exit-strategien i Afghanistan må bestå i at landet gradvis styres og sikres av afghanere. Da må hjelperne utenfra være rede til å la dette skje. Her må FN spille en nøkkelrolle. FNs nærvær må styrkes, i Kabul og utover i landet. Dette er nå på gang. Det norske forslaget om å gjenutnevne en høynivårepresentant fra det internasjonale samfunnet vinner også fram. FN har møysommelig kommet i posisjon for å gi et avgjørende bidrag til fred i Darfur. Sikkerhetsrådet har gjort sitt vedtak, og nå forberedes en historisk FN/AU-styrke. Norge er rede til å delta med en internasjonal ingeniørstyrke sammen med Sverige. Klarsignalet fra FN/AU kom i natt. Det blir en meget krevende oppgave. Men igjen har vi sett at uten FN makter ikke verden å samle alle trådene som må falle sammen i arbeidet for ikke bare å stoppe krig, drap og fordriving, men for å sikre fred og utvikling. I diskusjonene omkring Irak spiller også FN en sterkere rolle. De humanitære utfordringene, flyktningkatastrofen og faren for oppløsning utfordrer hele verdenssamfunnet. FNs generalsekretær sa i sitt innlegg at Irak nå er hele verdens problem og utfordring. Norge tar dette på alvor, og Regjeringen vurderer nå hvordan vi kan gi vårt bidrag gjennom et hovedfokus nettopp på samarbeid med FN. I forrige uke så vi FN på sitt beste, men vi så også noen av FNs svake sider. Sikkerhetsrådet viste seg ganske så maktesløse i forhold til de dramatiske hendelsene i Burma. Det fratok det internasjonale samfunnet anledningen til å sende kraftfulle signaler til det burmesiske regimet. Norge fordømmer på det sterkeste vold og maktbruk mot fredelige demonstranter. Vi oppfordrer til dialog mellom regimet og den demokratiske opposisjonen. Burmas problemer kan bare løses langs en slik vei. Vi må presse på for dette og velge de virkemidler som kan bidra til en nasjonal forsoningsprosess. Et lyspunkt var det at Sikkerhetsrådet stilte seg bak FNs spesialutsending Ibrahim Gambari og hans besøk til Burma. Jeg møtte ham før hans avreise og lovet Norges støtte til hans videre oppdrag. Vi følger situasjonen nøye og avventer hans vurdering etter besøket. La meg også nevne at det nye menneskerettighetsrådet enstemmig uttalte seg med klar kritikk av militærregimet i Burma. Det er positivt. Jeg merket meg Fremskrittspartiets formanns uttalelser tidligere i år om at FN var «et ødeleggende organ for verdensfreden». Dette ble kontant avvist av de øvrige partiene på Stortinget. Jeg har aldri hørt en regjerings representant i verden uttrykke seg slik. Det ville bli en verdensnyhet om et slikt syn skulle fronte eller ha innflytelse på norsk utenrikspolitikk. Vår FN-politikk har tradisjonelt hatt bred tverrpolitisk forankring. Det har også vårt engasjement i freds- og forsoningsarbeid. Slik forankring gir forutsigbarhet og skaper tillit til Norge som internasjonal aktør. Det betyr at vi kan engasjere oss i arbeid som vi vet må pågå over flere år. Vi kan være trygge på at Norge vil utvise handlekraft og tålmodighet. Viktig arbeid som én regjering starter, vil med stor sannsynlighet den neste føre videre. Jeg håper denne kvaliteten vil vedvare. Inntrykkene fra FNs mange møter i forrige uke understreker at vi har muligheter til å gjøre en forskjell. FN blir aldri bedre enn det medlemslandene gjør organisasjonen til. Norske interesser er tjent med å arbeide for et sterkt, handlekraftig og respektert FN.