John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-03-23:
Det er fristende å replisere til siste taler at Fremskrittspartiet var i budsjettforlik med regjeringspartiene, men da vi så hvordan dette gikk, fremmet vi forslag om å rette opp dette, noe som Arbeiderpartiet gikk imot. La meg innledningsvis få lov til å tilbakevise det helseministeren anfører i sitt brev til komiteen, datert 18. februar: «Jeg vil innledningsvis understreke viktigheten av at en nå ikke undergraver et av de grunnleggende prinsippene i foretaksmodellen, nemlig at det er styrene i de regionale helseforetakene som skal bære ansvaret for å gjennomføre Stortingets vedtak.» Til dette er det å si at de regionale helseforetakene på ingen måte er fristilt fra helsepolitisk styring, noe som helseforetakene i mange sammenhenger synes å mene. Det var derimot en detaljstyring fra fylkeskommunene og fylkesutvalgene vi skulle bort fra, men erfaringen så langt viser dessverre at de regionale helseforetakene på dette feltet faktisk er verre enn fylkesutvalgene var i sin tid når det gjelder detaljstyring, rapportering og byråkrati. Et grunnleggende prinsipp ved foretaksmodellen var imidlertid at de spesialiserte helsetilbudene skulle være likeverdige i alle deler av landet. Det mener jeg at helseforetakene ikke har maktet, og det kan være flere grunner til det. Den vesentligste grunnen til at vi har kommet til kort i så måte, er åpenbart den trange driftsøkonomien som foretakene har hatt fra første dag, og som topper seg i 2004, hvor det nå legges opp til kutt i behandlingstilbudene over en lav sko og oppsigelse av helsepersonell, noe som selvfølgelig må føre til dårligere og mer ulike tjenestetilbud fra region til region. Jeg vil også vise til at de regionale helseforetakene er pålagt en bestillerrolle. Jeg kan ikke se at foretakene så langt har mestret denne jobben på en god nok måte. Jeg synes ikke det er rimelig, heller ikke med mine kritiske spørsmål om helseforetakenes oppgaveløsning, å legge all kritikken på foretakene for de mangler som fortsatt forefinnes i sykehusreformen. Særlig mener jeg det er uriktig å angripe helseforetakene og reformen for det økonomisk problematiske driftsåret foretakene nå er inne i. Dette ansvaret må i sin helhet legges på departement, helseminister og særlig på Stortingets flertall, som ikke har villet sørge for å la helseforetakene og sykehusene få en økonomi som gjør det mulig å utnytte den kapasiteten som ligger i foretakene. Selv om forslagsstillerne i dette Dokument nr. 8-forslaget tilhører et parti som var sterk motstander av sykehusreformen, er det mange relevante argumenter for forslaget som vi alle gjør vel i å merke oss. Vi må etter hvert alle ta innover oss at vil vi ha en helsepolitikk der ventetiden skal kortes ned til det minimale, og at alle pasienter med behov skal få behandling i rett tid, må vi akseptere at dette faktisk koster penger – ja mye penger. Så langt i reformens utvikling har ikke Stortingets flertall villet akseptere dette, og derfor har vi de problemene vi i øyeblikket er inne i. Jeg og mitt parti har tatt til orde for å skifte ut de regionale helseforetakene med et statlig frittstående forvaltningsorgan, et sykehusdirektorat. Vi tror ikke lenger at helseforetakene vil være i stand til å fylle den oppgaven som var tenkt, noe som rammer det enkelte sykehus og den enkelte pasient. Fagligheten står i ferd med å bli svekket. I innstillingen vil Fremskrittspartiet ikke støtte forslagsstillerne når det gjelder noen bevilgning på dette tidspunkt, men annonserer at vi kommer tilbake til dette i revidert nasjonalbudsjett. Derimot finner vi reduksjonen i den innsatsbaserte prosentandelen så alvorlig for sykehusene at vi i den foreliggende innstilling fremmer forslag om at prosentsatsen må tilbakeføres til 60 pst. stykkpris så raskt som mulig, slik at sykehusene i alle fall må kunne nyte godt av den inntekt sykehusene er i stand til å skaffe seg i form av økt pasientbehandling. Til slutt tar jeg opp forslaget som er inntatt i innstillingen.