trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-18:
No sit vi i ei regjering som er einig om ikkje å søkje EU-medlemskap, men å basere vår politikk på EØS-avtalen. Det er vi breitt einige om. Så er det heilt riktig at i SVs program står det at vi ønskjer å erstatte EØS-avtalen med ein annan omfattande avtale med EU. Sveits har ei anna avtaleform, som ikkje er EØS-avtalen, som regulerer det – eller eit sett av avtalar. Tidlegare hadde vi ein frihandelsavtale. Oppfatninga vår er at det er mogleg å finne andre avtaleformer med EU som vil regulere handel og andre forhold knytte til EU, først og fremst fordi både Noreg og EU har interesse av å ha eit avklara økonomisk forhold og ein stor grad av frihandel. Det er bakgrunnen for det synet. Så vil eg berre avslutningsvis presisere at når det gjeld både EU og EØS, har vi ei avklara regjeringserklæring.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-18:
Det er derimot grunn til å hylle den nordiske velferdsmodellen som venstresida har drive fram i Norden og andre land i Nord-Europa, og som gjer at det systematisk går betre med dei nordiske landa og dei som ikkje har våre oljeinntekter, enn med mange av dei andre europeiske landa. Så er det heilt riktig at det er mange nasjonale årsaker, f.eks. eit lågare inntektsnivå og eit overforbruk i dei enkelte landa. Men det er òg sånn at for eit land som Hellas, f.eks., , ville det ha vore enklare å handtere finanskrisa dersom dei ikkje var medlem i Den økonomiske og monetære union, akkurat som Noreg no. No har dei EU-rente og må ta heile innstramminga si i finanspolitikken – altså dei offentlege utgiftene. Dersom Noreg var EU-medlem, kunne ikkje vi hatt eit rentenivå på eit drygt prosentpoeng over den felles EU-renta, men ville ha måtta regulere politikken eintydig gjennom finanspolitikken. Så det heng òg saman med EU-forhold, sjølv om det sjølvsagt er vesentlege nasjonale forhold som grunngjev krisa i dei enkelte landa.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-18:
Eg trur eg ligg unna diskusjonen om historiebeskrivinga og svarar på spørsmålet i staden, for det er eit viktig spørsmål. Dette gjeld ein del av dei politisk kontroversielle direktiva vi har her, men kanskje i endå større grad dei direktiva der det er brei einigheit i Noreg om korleis vi burde jobbe, og der det å få ein tidleg debatt i Stortinget kunne engasjere ikkje berre embetsverket og politikarar i regjeringa, men eit breiare politisk Noreg til tidlegare å kome inn i prosessane. Når eg tek det opp på denne måten i innlegget mitt, er det fordi eg ikkje har det endelege svaret, men ønskjer ein debatt og ein refleksjon rundt korleis det kunne skje. Der kunne ein tenkje seg alt frå eigne initiativ frå Stortinget til at det vert lagt fram type kvitbøker og andre ting frå regjeringa. Eg vil presisere at eg har ikkje svaret på denne utfordringa, men eg synest at det var ein invitasjon i utanriksministerens innlegg, og fleire frå både opposisjonen og posisjonen har halde innlegg som dreg i retning av at vi bør diskutere det meir seriøst.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2010-11-18:
Representanten Eriksen Søreide var inne på EUs datalagringsdirektiv. Som man vet, er Europakommisjonen nå i sluttfasen med sin evaluering av direktivet. Mitt spørsmål til Høyre er om det er tenkelig at Høyre kan gå inn for direktivet før EUs evaluering er ferdig, og før man vet hva som blir EUs politikk på området framover.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2010-11-18:
Jeg vil fokusere på EUs datalagringsdirektiv. For meg og Senterpartiet er dette en av de viktigste sakene i denne stortingsperioden. Først en rask oppsummering av hva direktivet innebærer: en massiv, statlig pålagt, innsamling av informasjon om hvem som kommuniserer med hvem på telefon og e-post, og hvor den teknologiske utviklingen har gjort at det vil bli lagret hvor vi til enhver tid befinner oss. Denne informasjonen skal lagres i minst seks måneder. Denne overvåkingen er betydelig mer systematisk og omfattende enn den lagringen som skjer i dag – og viktigere: Man snur opp ned på et grunnleggende personvernprinsipp om kontroll med egne kommunikasjonsopplysninger og sletterett. Man lar staten ekspropriere denne kontrollen og innfører et sletteforbud. Det er en farlig tankegang, som er rettsstaten fremmed. Det har i den senere tiden vært forskjellige saker med påstand om ulovlig overvåking. Overvåking er likevel ikke akseptabel bare fordi den er hjemlet i et direktiv eller en lov. Menneskerettighetene slår fast retten til privatliv og fri kommunikasjon. Det er ikke et spørsmål om informasjon vil bli misbrukt, men det er et spørsmål om hvem som vil misbruke den, og i hvilket omfang den vil bli misbrukt. Vi kan ikke bestemme at lagringen skal skje i Norge. Vi må ikke lure folk til å tro at denne informasjonen skal ligge trygt i en bunkers hos Telenor på Fornebu. Den kan like gjerne bli lagret på en data i skapet til en tremannsbedrift i Warszawa. Jeg har forståelse for at politiet vil synes en slik informasjon om oss vil være nyttig. Politiets behov og ønsker er utømmelige, og de vil alltid ha mer. I en slik situasjon må vi som politikere stå opp for de grunnleggende rettighetene. Vi må ikke tolke dem vekk. Jeg er dypt bekymret for en tenkning om at menneskers rett til å kommunisere fritt er et problem som må bekjempes. Det er tvert imot en grunnleggende rettighet som vi må slåss for. Men veien til «DDR-staten» er brolagt med de gode hensikter. Senterpartiet skal kjempe hardt for å få stoppet direktivet. Det er for oss en kamp for demokratiet, for rettsstaten og for folks mulighet til å kommunisere fritt. Retten til fri kommunikasjon er avgjørende enten det er tale om dagligdags kommunikasjon, pressens kildevern, varsling i arbeidslivet eller kommunikasjon om politisk virksomhet. Utenriksministeren snakker om å finne en balanse mellom politiets behov og personvernet. Den balansen finner en kun uten direktivet.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2010-11-18:
Senterpartiet er positive til Statskog SFs oppkjøp av de tre selskapene, som samlet eier 1,1 mill. dekar skog. Vi mener at oppkjøpet er i tråd med de føringene som er lagt for Statskog SF i St.meld. nr. 13 for 2006–2007. Her slås det fast at Statskog skal drive på bedriftsøkonomisk grunnlag, men det er også satt andre mål, mål knyttet til forvaltning av skog og utmarksareal og å sikre allmennhetens behov for jakt, fiske og fritidstilbud. Jeg mener at statsråden på en god måte har gjort rede for de økonomiske vurderingene som er gjort, og at styret har fattet en kjøpsbeslutning etter en bred og grundig prosess. De gode kjøpene gjøres jo nettopp når kjøper ser andre og bedre muligheter enn det selger gjør. Markedspris handler om å finne rett pris i markedet. Det handler ikke nødvendigvis om høy eller lav pris. I tillegg sikrer dette kjøpet det nasjonale eierskapet, noe som er viktig for Senterpartiet. Muligheten for langsiktighet i ressursforvaltningen er et sentralt hensyn. Et annet hensyn for Senterpartiet er også muligheten for å gjennomføre salg av Statskogs eksisterende grunn, slik at vi kan styrke lokalt eierskap og få en mer rasjonell drift, både av Statskogs eiendommer og av private skogseiendommer. Vi deler ikke interpellantens ønske om å bruke denne saken til en ytterligere deregulering, slik at priskontrollen faller vekk ved erverv av fast eiendom. Kjernen i denne saken er å sikre nasjonalt eierskap til våre naturressurser, og det er en krevende øvelse å fastsette pris på en ressurs som er evigvarende.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2010-11-18:
At det skal lønne seg å arbeide, er et ofte brukt slagord for arbeidet i denne komiteen. Forbrytelser skal ikke lønne seg. Det er derfor gledelig at vi nå får ryddet opp i den åpenbart urimelige rettstilstanden når det gjelder fortolkningen av folketrygdloven § 2-1 første til tredje ledd. Jeg vil også benytte anledningen til å komme litt inn på Fremskrittspartiets syn på straff. Jeg siterer fra innstillingen: «Disse medlemmer mener det er sterkt betenkelig at kriminell virksomhet fremstår som risikofri all den tid det fremstår som mer lukrativt å sone en dom i Norge enn å leve vanlig i hjemlandet.» Jeg mener det er et grunnleggende prinsipp at vi i norske fengsler skal behandle mennesker likt, uavhengig av nasjonalitet. Fremskrittspartiet ber i sitt forslag om at man skal starte med en avvikling av ordningen med dagpenger til innsatte med utenlandsk statsborgerskap. Jeg skulle svært gjerne hatt informasjon om hvilken formuesoppbygging innsatte i norske fengsler har, enten de nå er norske eller utenlandske. Jeg tror nemlig ikke det er svært mye. Når Fremskrittspartiet i sin merknad sier at det er mer lukrativt å sone en dom i Norge enn å leve i sitt eget hjemland, ja så harmonerer det svært dårlig med Fremskrittspartiets krav om lengre fengselsstraffer.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2010-11-18:
Norge har bruk for mer arbeidskraft, og vi må ta i bruk en rekke virkemidler for å klare det. Det er flere tiltak som må til for å skaffe denne arbeidskraften. Flere av dem som står utenfor arbeidslivet, må inn. Vi må ha arbeidsinnvandring, og vi må få folk til å stå lenger i arbeid. Det er et mål at den reelle pensjoneringsalderen skal økes, og vi ser en gledelig utvikling på dette området. Det nye pensjonssystemet skal stimulere folk til å stå lenger i arbeid. Satsingen på et inkluderende arbeidsliv er et annet viktig tiltak. Til slutt vil jeg framheve en streng arbeidsmiljølov som bl.a. sikrer et godt ansettelsesvern, som et sentralt tiltak. Mindretallet ønsker å fjerne bestemmelsen i arbeidsmiljøloven § 15-13 a. Flertallet støtter ikke dette, men er – vil jeg si – heller ikke strengt avvisende. Jeg mener at hensynet til arbeidsgiver og hensynet til en verdig avslutning av arbeidsforholdet er relevante argumenter mot å fjerne aldersgrensen. Samtidig er en logikk opp mot pensjonssystemet et godt argument for å fjerne denne aldersgrensen. Så er det verdt å si at det er ikke sånn at en må si opp folk når de er 70 år. Tvert imot må vi gjennom debatten løfte fram at eldre arbeidstakere er en ressurs for næringslivet. Jeg mener det avgjørende for ikke å vedta forslaget er at det bør gjennomgås med partene i arbeidslivet, noe flere andre fra regjeringspartiene har påpekt. Om konklusjonen blir en videreføring av gjeldende regelverk, heving av aldersgrensen eller fjerning av aldersgrensen, får vi vurdere. Jeg vil utfordre mindretallet på å klargjøre én ting, og det er om det er kun denne bestemmelsen de ønsker å endre i arbeidsmiljølovens kapittel 15, eller om de også ønsker å gjøre andre endringer i det kapitlet. Høyresidens løsninger kan virke fristende når vi får dem servert stykkevis og delt. Da er min utfordring til høyresiden: Er det helt utelukket for Høyre og Fremskrittspartiet å svekke det generelle ansettelsesvernet? Det synes jeg er et relevant spørsmål når en hører hvor store ord som blir brukt i denne saken.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2010-11-18:
Som statsråden pekte på i sitt svar til komiteen, er dette en sak med mange spørsmål og mange hensyn som må tas. Arbeidstakere skal på den ene siden yte på arbeidsplassen, både overfor kunder, overfor pasienter og overfor brukere. Samtidig skal arbeidssituasjonen være ordnet slik at det er mulig for arbeidstakere å ha god helse, tid til et familieliv og en inntekt som det går an å leve av. Dagens arbeidsmiljølov er en lov som regulerer arbeidstiden med det mål å verne arbeidstakerne. Strenge regler hindrer at arbeidstakere blir overbelastet, noe som igjen forhindrer sykdom og uførhet. Vi vet om kostnadene både for samfunnet og for den enkelte når sykefraværet går opp og antallet uføre øker. Derfor vil vi verne om et restriktivt regelverk for å hindre en utvikling der flere blir syke og uføre som et resultat av f.eks. en uholdbar turnusordning. Noen av yrkesgruppene som har turnusordning, er samtidig yrker med lavt lønnsnivå. Jeg tenker da spesielt på yrker innenfor helse og omsorg. En omlegging av turnus f.eks. til såkalt nordsjøturnus, med lange perioder med arbeid, etterfulgt av lange perioder med fri, kan gi lavtlønte incentiv til å ta annet lønnet arbeid i friperiodene for å spe på inntektene sine. Dette vil kunne føre til en stor belastning, som igjen kan føre til langvarig sykefravær og eventuelt uførhet. Dette er verken arbeidsgiver, den enkelte eller samfunnet tjent med. Under høringen påpekte YS at de iblant får forespørsler om å godkjenne ordninger som etter deres syn åpenbart er uforsvarlige. Ifølge YS fremmes disse forespørslene dels etter press fra arbeidsgiver, dels ut fra arbeidstakeres urealistiske oppfatning av hva de selv tåler. En omgjøring av arbeidsmiljøloven i tråd med forslaget som nå foreligger, vil etter min mening kunne føre til at vi vil se flere slike saker i framtiden. Det er en utvikling jeg er skeptisk til. La meg få minne om at dagens regelverk også tar hensyn til at det i spesielle tilfeller er nødvendig med andre typer arbeidstidsordninger enn de ordinære, og at loven åpner for at dette kan løses gjennom lokale avtaler, avtaler mellom partene sentralt når det gjelder de mest omfattende avvikene. Etter mitt syn er dagens arbeidsmiljølov lagt opp på en slik måte at både samfunnets, arbeidsgivers og arbeidstakers rettigheter er ivaretatt. Eventuelle endringer av dagens regelverk må gjøres på en måte som hindrer at vi får for store belastninger på den enkelte ansatte. Representanten Graham brukte begrepet helhet. Jeg mener at når vi skal diskutere denne type spørsmål, er det viktig å sette det inn som en del av en bredere debatt. Vi kan ikke diskutere arbeidslivet stykkevis og delt. Det er nettopp en sånn helhet jeg forventer at vi skal ha i denne sal når vi skal debattere den varslede stortingsmeldingen om arbeidsforhold og arbeidsmiljø.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-11-18:
Vi er fornøyd med den avtalen som en god start på å gjøre det lettere å krysse grensen og som en fortsettelse av det økende samarbeidet over grensen – næringspolitisk og folk til folk-samarbeidet. Så får vi se om det er mulig å utvide sonen, ut fra de erfaringene som vinnes med den avtalen som ligger der.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-11-18:
Jeg kan jo bruke denne anledningen til å si det jeg mener om det utad. Jeg mener at våre statsråder bør bruke de mulighetene de har, til kontakt med sine europeiske kollegaer både når de møtes i Brussel og ellers. Det betyr selvfølgelig ikke at man nødvendigvis må delta hver eneste gang man får mulighet, men man bør delta så ofte at invitasjonene ikke slutter å komme. Jeg tror også at vi i dette huset kan blir flinkere til å ha hyppig kontakt med våre kollegaer, ikke minst i Europaparlamentet. Og selv om engasjementet er bra i EFTA-parlamentarikerkomiteen, kunne det vært enda sterkere fra vår side. Så jeg tror vi har en felles utfordring, både i regjeringen og i Stortinget, i det å ha et blikk også på den politikkutformingen som skjer i Europa, i en travel hverdag her i huset.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-11-18:
Det tror jeg er ganske åpenbart. I Norge er vi i en unik økonomisk situasjon i forhold til omgivelsene. Det er forklaringen på at det er få som ser en gevinst i å skulle bli fullverdig medlem, altså få stemmerett. Men da jeg pekte på at vi i dette huset er minst påvirket av dette, snakket jeg ikke om vår holdning til et EU-medlemskap, men jeg snakket om hvordan vi forholder oss til den utviklingen som har vært i samarbeidet. Jeg tror representanten Høybråten og jeg er enige om at det å utnytte EØS-avtalens muligheter for å ivareta norske interesser, er viktig. Det var det jeg forsøkte å vektlegge og understreke. Her må vi ta vår del av ansvaret, særlig etter at Europaparlamentet har fått økt innflytelse. Det er der vi kan påvirke, gjennom det vi måtte ha av partifeller i Europaparlamentet.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-11-18:
Flere har vært inne på ønsket om at vi i Stortinget kommer tidligere inn i debattene. Bård Vegar Solhjell sa i en replikkveksling med Dagfinn Høybråten rundt dette at hvordan det kan skje, har jeg ikke svaret på nå. Det tror jeg er en viktig erkjennelse, for det er litt nybrottsarbeid. Stortinget er jo et beslutningsorgan, og vi er vant til at debattene følges opp av beslutninger. Hvis vi skal tidlig inn i diskusjoner rundt nye direktiver og politikkutforming i Brussel, vil det bli lang avstand fra debatten og beslutningen. Derfor må vi tenke gjennom hvordan vi skal organisere det arbeidet, hvis vi nå greier å få nedkjempet motstanden i Europakommisjonen mot å sette Norge, Island og Liechtenstein på mailinglisten for nye forslag. Da vil det komme en ganske stri strøm av dokumenter fra Brussel inn i dette hus, og vi må finne en måte å organisere dette på. Jeg vil tro at det naturlige ville være å sende det til den aktuelle komiteen, som vil se på det, og se om det er noe vi bør gripe fatt i i en diskusjon. Det viktige etter mitt skjønn vil være at vi har den diskusjonen koplet på diskusjonen i våre naboland og diskusjonen i EU-organene. Hva vi så gjør med den diskusjonen – om vi så reiser til Europaparlamentet for å prøve å påvirke debatten der nede og vi er samlet i en nasjonal strategi for det, eller om vi har de ulike partisynene representert i den påvirkningen, vil avhenge av hva slags sak det dreier seg om. Men det vil også være viktig at vi som stortingsrepresentanter og politiske partier deltar i debatten som går der ute i samfunnet blant dem som er berørt, for der er vi også ganske fraværende. Det å delta i disse diskusjonene med et øye på og et utgangspunkt i debatten ute i Europa, gjelder også – som noen har vært inne på her – når vi snakker om alternativer til EØS-avtalen. Alle partier som har sagt noe om dette i salen nå, har sagt at vi skal ha omfattende avtaler med EU. De som følger debatten i Sveits – som representanten Gullvåg var inne på – tror jeg veldig fort vil oppdage at Sveits-modellen neppe er noe godt forbilde. Det er ikke slik at Sveits unngår å følge regelverket i det indre marked. Sveits må også tilpasse sine lover til det regelverket som EU vedtar på områder Sveits-avtalene dekker. Metoden de bruker, er litt annerledes enn i EØS-avtalen. Hvis vi mener at norsk næringsliv må kunne konkurrere i Europa innenfor det samme regelverket som sine europeiske konkurrenter, finnes det ingen avtale å få med EU hvor vi kan slippe å endre lovene i tråd med EUs regelverk. Vi kan sikkert få en frihandelsavtale som er en ren frihandelsavtale, men da betyr det at konkurransevilkårene for norsk næringsliv er helt annerledes.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2010-11-18:
Utenriksministeren nevnte på tirsdag den grenseboeravtalen som er under oppseiling mellom Norge og Russland. Den innebærer at et spesielt grenseboerbevis vil være tilstrekkelig for å krysse grensen for dem som bor inntil 30 km fra grensen mellom de to landene. Det betyr at befolkningen i Kirkenes-området vil kunne nyte godt av dette, men ikke de som bor i Murmansk. Tilsvarende vil det heller ikke bli anledning for dem som bor i Norge med grenseboerbevis, å kunne besøke Murmansk, men kun noen mindre landsbyer på østsiden av grensen mellom Norge og Russland. Spørsmålet mitt er da: Er Arbeiderpartiet fornøyd med en slik avtale, eller vil Arbeiderpartiet ta et initiativ for å utvide avtalen i omfang, også geografisk?
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2010-11-18:
EU-saken er det eneste spørsmålet i norsk politikk som ikke skal avgjøres av Stortinget, det skal avgjøres ved folkeavstemning. I likhet med nevnte representant Knudsen, som har tatt sete, er også representanten Myhre medlem av Europabevegelsen. Det er også mange i Fremskrittspartiet som er medlem av nei-bevegelsen. Poenget mitt er at Fremskrittspartiet ser det som uaktuelt å søke om medlemskap nå. Fremskrittspartiet mener derimot at Norge må knyttes tettere til Europa, og at det også gjelder overnasjonale løsninger. Det gjelder innenfor områder som skattepolitikk, miljøpolitikk og kriminalpolitikk – politiske områder som i sterk grad relaterer seg til frihandel, felles konkurranseregler og menneskelig frihet.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2010-11-18:
Nå registrerte jeg faktisk ikke noe spørsmål, men jeg merket meg at representanten Solhjell i en replikkrunde med komitéleder Søreide begynte å snakke om neste finanskrise. Og han får sikkert rett i at det blir en finanskrise til hvis vi ikke trekker de riktige lærdommene av den finanskrisen som vi nå begynner å se slutten på. Det å sammenligne den nasjonale økonomien i Norge med økonomien slik den er i enkeltlandene i EU, blir altså helt misvisende, det blir helt feil. På grunn av olje- og gassinntektene er Norge i en helt annen stilling enn samtlige andre land i Europa. Derfor kan vi bruke oljeinntektene til å løse de problemene som EU-landene nå har. Til slutt vil jeg bare ta sterkt avstand fra at jeg ikke nevnte folk flest, arbeidsløshet og enkeltmennesker i EU. Det gjorde jeg ved en rekke anledninger i mitt hovedinnlegg.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2010-11-18:
Når det gjelder uenighet partier imellom i for så vidt hele europaspørsmålet, skal jeg ikke forsøke å konkurrere med partiene som sitter i regjering. At det finnes forskjeller på Fremskrittspartiets og Høyres EU-politikk, tror jeg alle vet. Men Fremskrittspartiet har altså ikke tatt noe initiativ, og har ikke noe ønske om å innføre euro i Norge på det nåværende tidspunkt. Dette er selvfølgelig noe man løpende må følge med på. Når det gjelder EU som føderalstat, er det en utvikling som foregår i EU som Norge ikke har noen innflytelse på. Vi kan være for det, eller vi kan være imot det. Men vi har en EØS-avtale. Uten den EØS-avtalen ville vi få massearbeidsløshet og et enormt produksjons- og eksportbortfall i Norge. Derfor er det viktig at vi opprettholder EØS-avtalen, selv om vi ikke har innflytelse på hvordan EU organiserer sin egen virksomhet.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2010-11-18:
Representanten Slagsvold Vedum har tidligere i dag på en grundig måte gjort rede for den prosentuelle andelen av det norske folk som ikke er tilhenger av norsk EU-medlemskap. Men det er et stort flertall i det norske folk som er tilhenger av at vi har EØS-avtalen – og den ønsker Senterpartiet å si opp. 80 pst. av norsk eksport går til EU-landene. Da er spørsmålet mitt til representanten Slagsvold Vedum: Tror representanten Slagsvold Vedum at dette kan opprettholdes etter at EØS-avtalen blir oppsagt – hvis Senterpartiet får det som de vil? Og, om det ikke vil være mulig, hvordan vil Senterpartiet bøte på de problemene som i så fall vil oppstå ved at vi får en dramatisk reduksjon i norsk eksport til EU?
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2010-11-18:
Dagens dagsorden avsluttet utenriksministeren med. Han har også tidligere, ved den forrige debatten her i mai, gjort det klart at det for Arbeiderpartiet og regjeringens del ikke er aktuelt å søke medlemskap i EU i en situasjon hvor det helt åpenbart vil bli et nytt og tredje nei. Det gjør at Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet på veldig mange felter har mye til felles når det gjelder europapolitikken. Vi baserer oss på en EØS-avtale som vi ønsker å videreutvikle og utvide. Men så har altså Arbeiderpartiet gått i regjering med sine to små venner som vil si opp EØS-avtalen. Da er spørsmålet mitt: Har Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti med sine standpunkter innflytelse på regjeringens arbeid med Europa, EU og EØS-spørsmål, og i så fall på hvilken måte?
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2010-11-18:
Det var nesten litt pussig å høre Lundteigen og Senterpartiet argumentere så sterkt for en Tobin-avgift. Tobin-avgiften, en avgift på valutatransaksjoner internasjonalt, vil jo først og fremst ramme de minste landene. Jo større hjemmemarked man har, desto flere partnere har man selvfølgelig å handle med uten å måtte betale Tobin-avgift, mens små land som nesten utelukkende lever av eksport og import, vil bli hardt rammet av en Tobin-avgift. USA f.eks. vil gå omtrent helt klar av den. Dette har vært en interessant debatt, og vi merker oss at det er stor enighet, kanskje igjen med unntak av foregående taler, om EØS-politikken. Det som er viktig i tillegg, tror jeg, er at det gjennomføres en grundig evaluering av årsakene til finanskrisen for å kunne holde klart for oss hva det er av fenomener som vi ikke må gjenta, for å unngå å havne i samme situasjon igjen. Det kunne være interessant om noen av de kriserammede landene i EU valgte forskjellig strategi for å komme seg ut av krisen – og det ser vi begynner å skje. Hellas forlanger full assistanse fra EU-systemet, mens Irland vegrer seg mot det. Hvis de forskjellige EU-landene som er hardt rammet, valgte forskjellig strategi, kunne vi f.eks. se at et land velger en strategi som går på å fortsette et statlig overforbruk og dermed også økning av gjeld, og dermed påfølgende renteutgifter. Et annet land velger en strategi går på at man øker skatter og avgifter i håp om at det gir økte inntekter til staten, og på den måten kommer seg ut av finanskrisen, mens en tredje strategi kunne være å redusere skatter og avgifter og redusere det offentlige forbruket, for på den måten å få bedre kår for verdiskaping og næringsliv, flere arbeidsplasser og en mer robust økonomi. Det kunne vært interessant å se hvilken av de tre strategiene som hadde ført lengst, og som hadde gitt best resultater. Det kunne vært særdeles spennende. Jeg vil avslutte med å si at i likhet med regjeringen mener vi i Fremskrittspartiet at EØS-avtalen er selve fundamentet for Norges europapolitikk. Vi er derfor med regjeringen på å videreutvikle og forbedre EØS-avtalen.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2010-11-18:
I stortingsmeldingen om gjennomføringen av europapolitikken understreker regjeringen betydningen av å øke den strategiske bevisstheten om hvordan man kan utnytte mulighetene for kontakt med EU på ulike nivåer for å påvirke unionen, ikke minst gjennom deltakelse i EUs uformelle ministermøter. I første halvår var man invitert hele 25 ganger på slike ministermøter. Seks ganger har man funnet at det var passende å møte opp – og dette ble i meldingen understreket som svært, svært viktig. Jeg regner med at representanten Hansen misliker denne oppmøtefrekvensen ganske sterkt, og jeg forventer ikke at han skal gi uttrykk utad for hva han måtte mene om denne manglende interesse eller møtedeltakelse. Men sier representanten Hansen fra innad i Arbeiderpartiet og i regjeringskretsen om hva han mener om denne møtehyppigheten?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2010-11-18:
Når jeg hører representanten Slagsvold Vedums meget sterke argumenter mot unionen – mot EU og mot alt som skjer innenfor 27 europeiske land – sitter jeg med det inntrykket at man rett og slett må ha blitt lurt til å stille seg bak stortingsmeldingen om gjennomføringen av europapolitikken. Er Senterpartiet blitt lurt til å være med og til å ha en så proaktiv tilnærming til den viktigste avtalen vi har i norsk utenrikspolitikk, som er helt avgjørende for produksjon av varer og tjenester i fedrelandet? Det andre: Kan representanten forklare Stortinget hva som ville vært bedre i Hellas, bedre i Spania og bedre i Portugal om de ikke hadde eurovalutaen? Ville tilliten til de nasjonale bankene og tilliten til næringsliv og handel vært sterkere uten eurotilknytningen?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2010-11-18:
Jeg mistenker presidenten for å forutse hva jeg hadde på min egen dagsorden.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2010-11-18:
Jeg må si at jeg i stor grad beundrer representanten Hansen for hans utrettelige forsvar for unionen – og for unionens fortreffelighet. Han gjorde i dag et poeng av at Stortinget var den delen av det norske samfunnet som i minst grad har latt seg påvirke av utviklingen i unionen. Jeg lurer da på om representanten Hansen har unngått å legge merke til at det norske folk har latt seg påvirke av utviklingen i unionen. I 67 måneder etter hverandre har det vært et stort nei-flertall på opinionsmålingene. I denne måneden vi er inne i, er det et rekordhøyt flertall mot unionen, nærmere to tredjedeler av befolkningen deler det syn Kristelig Folkeparti har i saken. Hva mener representanten Hansen er grunnen til at det norske folk påvirkes i den retning?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2010-11-18:
La meg først korrigere representanten Solhjells historiebeskrivelse. Det er ikke slik at venstresiden har patent på den nordiske velferdsmodellen; den er et politisk fellesgods hvor ikke minst også Kristelig Folkeparti har bidratt til utviklingen av det norske velferdssamfunnet, og kjenner at vi har aksjer i det. Jeg har et spørsmål til representanten Solhjell, for jeg lyttet med oppmerksomhet til det han sa om at Stortinget i større grad burde ta viktige EU-saker inn i salen her til debatt tidligere enn når de kommer til endelig behandling. Jeg bare minner om at en samlet opposisjon gjennom lang tid prøvde å få tjenestedirektivet til en slik debatt i Stortinget, men den daværende regjering – som også er den nåværende regjering – motsatte seg det. Vi fikk saken da den var klar for endelig behandling, men i veldig liten grad fikk vi muligheten til en bred debatt. Det gjelder nå datalagringsdirektivet, det gjelder postdirektivet, og jeg lurer på hvordan representanten Solhjell har tenkt å bidra til at dette skal bli annerledes.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2010-11-18:
Det er velkjent at Kristelig Folkeparti er imot union, men vi er like sterke tilhengere av en dynamisk EØS-avtale, som både brukes aktivt – på den måten jeg tok til orde for i mitt innlegg – og som kan utvikles og utvides, slik vi har gjort det på områder som veterinærsamarbeidet, som Schengensamarbeidet, og slik det kan være aktuelt på andre områder. Men det er veldig stor forskjell på den manglende påvirkning – som vi må erkjenne at vi har – i de direkte politiske beslutningsorganene i EU og den binding som vi ville bli underlagt ved å være en del av en felles utenrikspolitikk, en felles fiskeripolitikk, en felles landbrukspolitikk og en felles overordnet styring av økonomien gjennom pengeunionen.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2010-11-18:
La meg først uttrykke tilfredshet med at representanten Myhre gjentar det som for så vidt ble grundig fastslått i den forrige europadebatten av representanten Høglund, nemlig at Fremskrittspartiet er en solid støttespiller for EØS-avtalen og utviklingen av den. Det er viktig for norsk politikk. Så har jeg lyst til å kommentere et spørsmål som har vært gjennomgående i debatten, og som ble reist bl.a. av representanten Svein Roald Hansen og fulgt opp av representanten Solhjell, om hvordan Stortinget i større grad kan ta debattene om viktige EU-spørsmål, direktiver og andre spørsmål, som kommer på EUs dagsorden, og som Norge må forholde seg til i en tidligere fase og i en form som passer for Stortingets rolle. Det som er sagt fra representantene Solhjell og Svein Roald Hansens side, er at dette er et vanskelig spørsmål. Jeg har lyst til å prøve å bidra til å gjøre det litt enklere. Hvis ønskemålet er å skape en debatt om disse spørsmålene i en tidlig fase, ikke bare utenfor landets viktigste debattarena, men på landets viktigste debattarena, i stortingssalen, er det veldig enkelt gjort. Regjeringen må legge fram disse spørsmålene i en form som gjør at Stortinget kan behandle dem, ikke med sikte på et vedtak, men med sikte på en debatt og retningslinjer for regjeringens arbeid med de spørsmålene. Det har vi en veldig enkel form for i Stortinget, og mellom Stortinget og regjeringen, og det er en stortingsmelding. Jeg vil anbefale at vi i Europautvalget drøfter med regjeringen hvordan dette verktøyet kan utvikles i lys av det som skjer i EU når det gjelder våre muligheter til å påvirke gjennom komiteer osv. der, og det som kan skje i forlengelsen av Europaparlamentets meget gledelige vedtak av 7. september, der det gis støtte til Norges ønske om at Stortinget og parlamentene for øvrig i EØS- og EFTA-land skal kunne motta EU-kommisjonens lovforslag direkte på linje med medlemslandenes parlamenter. Jeg vil for min del varsle at Kristelig Folkeparti gjerne vil ta opp denne diskusjonen i Europautvalget. Jeg tror det er fullt mulig å finne en form som kan oppfylle ønsket om at disse spørsmålene kan behandles på en mer aktiv måte og på et langt tidligere tidspunkt i Stortinget enn det som er tilfellet når vi får rettsaktene til summarisk behandling i Europautvalget.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2010-11-18:
Jeg har bedt om ordet for å kommentere presidentens forslag til komitéplassering av denne redegjørelsen for den videre behandling i Stortinget. Etter å ha hørt redegjørelsen er jeg ikke i tvil om at denne saken har sider som berører Stortingets kontroll med forvaltningen. Det er i redegjørelsen pekt på svakheter i de rapporterings- og informasjonsrutiner som gjelder i forvaltningen under justisministeren. Dermed berører det også statsrådens kontroll med underliggende etater, og det berører helt spesielt statsrådens kontroll med de hemmelige tjenestene. Dette er forhold som etter Kristelig Folkepartis mening hører hjemme i kontroll- og konstitusjonskomiteen, og det ville vært naturlig, slik vi ser det, at saken hadde vært sendt dit. Kontroll- og konstitusjonskomiteen er altså fagkomité for Stortingets EOS-utvalg, det spesielle kontrollorganet som Stortinget har oppnevnt for de hemmelige tjenestene. Hvis vi ser på hvordan saken har utviklet seg etter justisministerens redegjørelse i går, er vi vitne til en ansvarsfraskrivelse fra ledere i underliggende etater under justisministeren. Ingen erkjenner at de burde ha informert justisministeren. Det er helt på det rene at det er nødvendig for Stortinget å gå grundig inn i disse forhold. Det er Stortingets plikt etter Grunnloven å føre kontroll med hvordan statsrådene utøver sin embetsførsel, og hvordan statsrådene sikrer seg at de får den informasjonen som er nødvendig for at statsrådene selv kan oppfylle sitt ansvar og sin informasjonsplikt. På denne bakgrunn mener Kristelig Folkeparti at det vil være naturlig å sende saken til kontroll- og konstitusjonskomiteen. Selv om det i justisministerens oppsummering er tiltak som hører inn under justisforvaltningen som sådan, er det ingen tiltak i den listen som justisministeren redegjorde for i går, som krever vedtak i Stortinget. Det er tiltak som justisministeren varsler Stortinget om at han vil iverksette, uavhengig av Stortingets behandling. Vi vil for vår del ta til etterretning at det åpenbart er et flertall i denne sal som mener noe annet enn oss, men vi synes at det i en situasjon hvor det åpenbart har vært en skjønnsmessig vurdering hvor denne saken skulle sendes, kunne ha og burde ha vært lagt vekt på at den nå sendes til en fagkomité hvor to av Stortingets opposisjonspartier ikke er representert.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2010-11-18:
I lys av det som er sagt fra andre partier, vil jeg ikke bare spørre presidenten om det er mulig å utsette saken. Jeg foreslår at saken utsettes.
Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2010-11-18:
Jeg må jo si at det er interessant å sitte og høre på representanten Myhres beskrivelse av hvordan finanskrisen ble skapt, og hvor opptatt han er av å begrense løssluppen pengebruk. Jeg har en oppfordring om at han også holder det samme innlegget på gruppemøte i Fremskrittspartiets stortingsgruppe. Etter fire perioder på Stortinget har kollegaen til Myhre, Ulf Erik Knudsen, nå gått ut av tenkeboksen og meldt seg inn i Europabevegelsen. Selv sier Ulf Erik Knudsen at det var et møte i Nei til EU i Buskerud som gjorde at han meldte seg inn i Europabevegelsen og havnet på ja-siden. Fremskrittspartiet gjør det samtidig klart at EU-saken er for viktig til at partiet skal ta et standpunkt, selv om man har vært for både EØS-avtalen og Schengen-avtalen. Jeg lurer veldig på hvorfor Fremskrittspartiet ikke kan ta et standpunkt i EU-saken, og hvorfor man ikke kan gi en anbefaling til det norske folk ved en eventuell ny folkeavstemning.
Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2010-11-18:
Jeg har lyst til å berøre Venstres forhold til EU, som jeg vil si har vært en glidende prosess. Hvis vi går tilbake til 2005, så var det et knapt flertall – med sju stemmers overvekt – som på Venstres landsmøte stemte nei til EU-medlemskap. Venstres prinsipprogramkomité ga en anbefaling til Venstres landsmøte i 2009 om å gå for et norsk EU-medlemskap. Sponheim kalte det den gang en glidende holdning over mot ja-siden, men Venstre har foreløpig ikke blitt et ja-parti, til tross for at det er svært EU-medlemskapsvennlige formuleringer i partiprogrammet. På én måte kan man si at det er oppsiktsvekkende, med et sånt partiprogram som Venstre har, at de foreløpig ikke har tatt et ja-standpunkt. Da er spørsmålet: Hvordan kan et landsmøte med et flertall av EU-tilhengere ende opp med ikke å ta et klart ja-standpunkt i EU-saken?
Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2010-11-18:
Kjært barn har mange navn, president. Det er Gustavsen.
Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2010-11-18:
Det er greit.
Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2010-11-18:
Aller først, det ideologiske oppgjøret med Høyre og Fremskrittspartiet: Her sitter de og sier at vi ikke vil la markedskreftene styre – og så er det faktisk det som skjer: Statskog får anledning til å kjøpe på forretningsmessig grunnlag og vinner et bud. Det er jo det som kalles for markedskrefter. Så den debatten, og den innfallsvinkelen, synes jeg blir veldig pussig. Når man har veldig mange ting å si rundt prisen, så lurer jeg på hvilke eksterne miljøer opposisjonen her viser til, lener seg til, når de sier at dette ikke var et forretningsmessig kjøp. Det ønsker jeg å få svar på. Jeg vil si det så sterkt at jeg synes skogen er verdt hver eneste krone, og det sier jeg fordi det å sikre tilgang til naturen er viktig. Jeg er selv en ivrig bruker av naturen – til friluftsliv, jakt, fiske. Jeg er veldig glad for at god rød-grønn politikk nå gjør at Statskog kjøper store skogområder fra Orkla, at det også berører store områder i Buskerud – Børresen skog – i områder som Lier, Øvre Eiker, Nedre Eiker, Modum og Hurum, og at skogen nå igjen kommer på offentlige hender. Børresen skog er altså på 120 000 mål, og i tillegg snakker vi om 20 000 mål i Hurum. Det at Statskog, på forretningsmessig grunnlag, har lyktes i å kjøpe disse eiendommene, vil gi gode muligheter for jakt, friluftsliv og tilgang til områder for allmennheten som blir styrket i Buskerud. Det er veldig bra for folk i Buskerud generelt, men det er spesielt bra for dem som bor i den nedre delen av vårt fylke, i en region som er utsatt for press – det er sterk boligbygging og den mest befolkningsrike delen i Buskerud. Det sikrer allmennhetens interesser i de områdene som er utsatt for press, og et kjøp er derfor veldig viktig her. Glitrevannet ligger jo også innenfor det området. 130 000 husstander får vannet sitt fra Glitrevannet, og det er viktig å sikre områdene også i den forbindelse. Når saken kommer til Stortinget, er det ingen bombe her i denne sal at de rød-grønne representantene kommer til å stemme for. Og det skjer fordi kjøpet er verdt hver eneste krone, fordi tilgangen på arealer til friluftsliv faktisk kan kombineres med inntekter for den norske stat, som vi igjen kan bruke på fellesskapet i Norge. Så her er det et Kinderegg, en vinn-vinn-vinn-situasjon, som vi er positive til.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2010-11-18:
Under replikkordskiftet til komiteens leder sa hun på vegne av Høyres stortingsgruppe at Høyre så fort som mulig ønsker å slutte seg til euroen eller få et tettere økonomisk samarbeid. Så tydelig har jeg aldri hørt det sagt før, så jeg er interessert i å høre representanten Myhres vurdering rundt at Norge skal knytte seg til euroen så fort som mulig – om det er et syn Fremskrittspartiet deler. Dere er jo kanskje kommende regjeringspartnere, så det er interessant å høre om dere har samme syn som Høyre i euro-saken. Så har jeg et spørsmål til, og det er om det påvirker ditt syn at EU går i mer og mer føderal retning, og at det norske folk vil få mindre og mindre makt ved et eventuelt EU-medlemskap. Er man fortsatt like overbevist om at det er klokt, når vi ser den store utfordringen vi har i forbindelse med euroen, og vi ser den retningen EU går i, der de store landene får mer makt og de små får mindre. Er det fortsatt like sterk tro på at det er klokt for Norge å melde seg inn i EU?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2010-11-18:
Noen ganger går historien i sirkler, for jeg husker – selv om jeg ikke var så gammel da – at i 1993 og 1994, før EU-avstemningen, ble det spådd av mange at det kom til å bli massearbeidsløshet i Norge hvis vi ikke ble medlem av EU. Det har ikke skjedd. Det har gått ganske bra; det har gått bedre med de landene som er utenfor, enn med veldig mange av de landene som er innenfor. Så de store ordene og de store skrekkvisjonene har det norske folket hørt og sett for seg før. Man tok feil i 1994, og man tar feil nå når det gjelder den typen visjoner. Når vi sier at vi ønsker en annen avtale med EU enn EØS-avtalen, sier vi at vi ønsker en annen avtale som sikrer trygge og gode handelsforbindelser mellom Norge og EU som likeverdige parter. Norge er uten tvil avhengig av EU når det gjelder vår handel, men EU er også avhengig av å ha et godt forhold til oss fordi vi selger varer som EU trenger. Så det er ikke snakk om å si opp en avtale uten å ha en annen avtale på plass. Vi trenger stabile og gode rammevilkår for norsk næringsliv og norsk industri. Nå bygger vi på EØS-avtalen i dagens regjering. Men hvis hadde endret den, hadde vi også hatt en ny avtale på plass.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2010-11-18:
Jeg mener at et hovedproblem for EU, som vi ser det i dag, er at man har hatt så veldig ambisiøse ideologer som har pushet EU veldig raskt framover, bl.a. for å få på plass en felles valuta før man har fått på plass felles styringssystemer. Konsekvensene av en felles valuta må være at en skal ha sterkere føderal styring, og det var det ikke et folkelig grunnlag for. Så jeg mener at hovedproblemet som vi ser i EU nå, er at man har hatt en del ideologer som har presset fram en retning som ikke har hatt folkelig eller nasjonal forankring. Det bør også dere se, dere som har vært EU-tilhengere over tid, at den pushingen som man har hatt for euroen, og nå også for en felles utenrikstjeneste, skader det europeiske samarbeidet over tid, for det kommer til å skape konflikt og sosial uro. Det har ingen folkelig forankring, og det er ikke klok politikk for det europeiske kontinentet. Og da uttaler vi oss kritisk om det.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2010-11-18:
Jeg takker for spørsmålet. Det er en interessant debatt. Representanten Astrup snakket først om USA. USA har jo en sterk føderal stat, med sterke føderale muskler for å sette i verk tiltak. Det er nettopp det jeg mener er konsekvensen av euroen: Man må også gå i den retningen i EU, for man har nå bygd en konstruksjon som ikke har et politisk styringsfundament. Det er et stort problem, som skaper ustabilitet. Når det nå er krise i Hellas og Irland, har ikke EU tilstrekkelige muskler til å sette i verk tiltak. EU er ikke et folkelig forankret prosjekt. USA er et folkelig forankret prosjekt. Der har man et nasjonalt fellesskap, i staten USA. Det har man ikke i EU. Da blir det et problem når man skaper en slik konstruksjon, at man ikke har folkelig forankring, og ikke har realøkonomisk forankring. Utfordringen til Hellas, Tyskland og Portugal er at landene er så ulike, og da vil ikke politikken fungere godt nok. Det er et problem for hele EU-systemet.
Torkil Åmland (Fremskrittspartiet), 2010-11-18:
Jeg har et spørsmål til representanten Solhjell. SV går inn for å si opp EØS-avtalen. Som det har vært oppe i debatten her i dag, kommer 70 pst. av vår import fra dette området, og 80 pst. av vår eksport går til dette området, slik at for norsk næringsliv og norsk handel er dette en meget viktig avtale. Har representanten Solhjell tenkt noe over konsekvensene av å si opp avtalen når vi er så handelsmessig avhengige av EØS som vi er i dag?
Torkil Åmland (Fremskrittspartiet), 2010-11-18:
Jeg vil også følge opp det forrige spørsmålet når det gjelder datalagringsdirektivet. Det stod et par setninger i redegjørelsen fra tirsdag om det. Dette er en veldig viktig sak som regjeringen per i dag ikke har noen politikk for, fordi man har to partier i regjeringen som har ett syn, og ett parti som har et annet syn. Mitt spørsmål til utenriksministeren er: Når vil regjeringen i dette spørsmålet kunne bli enig med seg selv? Er det en mulighet for at Senterpartiet og SV i dette spørsmålet får gjenomslag for sitt syn, slik at man bruker reservasjonsretten i EØS i denne viktige saken?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2010-11-18:
Hellas, Spania og Portugal er alle styrt av venstresiden. Hellas, Spania og Portugal har alle en arbeidsledighet som ligger vesentlig over EU-gjennomsnittet. Alle landene har en ungdomsarbeidsledighet som ligger tett opp mot 50 pst. Alle tre landene kjennetegnes nasjonalt av en politikk som er langt til venstre. Det er ingen grunn til å hylle europeisk venstreside. Det er landenes egen nasjonale politikk som har ført til at man nå er rammet hardere av finanskrisen enn stort sett alle andre land i EU. Det er landenes egen nasjonale politikk som medfører at man har om lag den dobbelte arbeidsledigheten av EU-gjennomsnittet, og det er landenes egen nasjonale politikk som medfører at man har en ungdomsledighet som ingen andre land i Europa ser maken til.
Nikolai Astrup (Høyre), 2010-11-18:
Representanten Slagsvold Vedum er veldig opptatt av valuta i dag. Det er jo bra. Det finnes mange typer valutaunioner i verden – USA er en av dem, Kina er en annen. Norge er en valutaunion. Det vil alltid være slik at enkelte deler av en union ikke vil være tilfreds med den pengepolitikken som føres i andre deler av unionen. I USA finnes det jo stater som teknisk sett er konkurs – California er vel en av dem. Likevel har man altså én valutaunion. I Norge passer kanskje ikke økonomien i Sør-Norge med økonomien i deler av Nord-Norge, for å ta et annet eksempel. Jeg vil spørre representanten Slagsvold Vedum: Hva tror han konsekvensene ville være f.eks. for eksportnæringen i Norge om vi i dag hadde hatt en svak valuta og lav rente?
Nikolai Astrup (Høyre), 2010-11-18:
Det er kaldt her inne, men kanskje det er på tide å komme seg inn i varmen i Brussel? Da jeg i en replikk til utenriksministeren 6. mai spurte om konsekvensene av at Norges tilknytning til EU flyttes fra kommisjonen til den nye utenrikstjenesten, var svaret at dette skulle gå bra. Den senere tid har vi både i media og i redegjørelsen tirsdag opplevd at utenriksministeren er bekymret, uroet og frykter manglende tilgang på politisk nivå. Hva har endret seg de siste seks månedene, og hva vil utenriksministeren foreta seg i sakens anledning?
Nikolai Astrup (Høyre), 2010-11-18:
Man blir jo varmere av å gå litt opp og ned! Jeg skal ikke stille utenriksministeren spørsmålet om hvileskjær i forskningen, som en tidligere kunnskapsminister kalte det, men tvert imot om fornybardirektivet. I Norge har vi et klimaforlik, som alle partier utenom Fremskrittspartiet er med på, med svært ambisiøse mål om kutt i utslipp på 15–17 millioner tonn innen 2020. Det vil forutsette både at vi sparer energi, at vi får mer fornybar energi, og at vi bruker mindre fossil energi til oppvarming og transport. Dersom vi innfrir klimaforliket, og dersom regjeringen har som ambisjon å innfri klimaforliket, vil ikke de kravene som EU legger opp til i fornybardirektivet, være spesielt vanskelige å innfri. Tvert imot, de vil være en forutsetning. Er det slik at regjeringen har tenkt å gravlegge klimaforliket, eller er det det signalet vi nå ser, når man forsøker å forhandle ned forpliktelsene i fornybardirektivet?