trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2008-11-20:
Jeg nevnte i mitt innlegg utspillet til president Sarkozy forrige uke. Han anmodet altså USA om å skrinlegge sine planer om rakettskjold i Europa fram til en sikkerhetskonferanse i regi av OSSE til neste år. Videre anmodet han Russland om å vente med å utplassere kortdistanseraketter i Kaliningrad, og jeg mente at dette viser at det sikkerhetspolitiske landskapet i Europa er i endring. Hvordan vurderer utenriksministeren utsiktene for å få til en slik konferanse? Tror utenriksministeren at dette kan påvirke NATOs igangsatte prosess med sikte på å utarbeide et transatlantisk charter for å kunne legge fram en såkalt Declaration on Alliance Security på toppmøtet i jubileumsåret i 2009?
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2008-11-20:
Jeg vil også benytte anledningen til å uttrykke glede over at Norge kan undertegne og ratifisere konvensjonen om et internasjonalt forbud mot klaseammunisjon, og over den aktive rollen utenriksministeren og Regjeringen har hatt. Konvensjonen forbyr bruk, utvikling, produksjon, erverv, oppbevaring, overføring og lagring av klaseammunisjon. Venstre håper at mange land vil følge Norges eksempel. Videre håper jeg at konvensjonen kan bli retningsgivende også for dem som ikke stiller seg bak den. De vil kanskje føle en belastning ved å bruke et våpen som et flertall av verdens land har stemplet som moralsk og humanitært uakseptabelt. Ottawa-traktaten fra 1997, som forbyr bruk av landminer, har hatt en slik effekt. USA har nektet å undertegne denne traktaten, men har ikke brukt landminer siden traktaten trådte i kraft. Problemet med klaseammunisjon er at den sprer uhygge og svære lidelser lenge etter at den er tatt i bruk. Klasebomber ble brukt, som flere har nevnt før meg, under krigene i Laos, Kambodsja og Vietnam og dreper fortsatt mange sivile – ja, svært mange barn. Videre spredte NATO store mengder klasebomber i Serbia og Kosovo under bombekrigen i 1999. De dreper fortsatt sivile og er et betydelig hinder for gjenoppbygging av landene. I 2006 minela Israel store deler av Sør-Libanon, da mer enn 1 million klasebomber ble strødd mer eller mindre vilkårlig utover. USA, Russland, Kina, Israel, India, Pakistan og Brasil har holdt seg borte fra konvensjonen om klaseammunisjon. Dette er dessverre de landene som har brukt flest slike våpen, og som trolig har den laveste terskelen for å ta dem i bruk. Ifølge The New York Times har USA, Russland og Kina til sammen mer enn én milliard små sprengladninger i sine arsenaler. Det er nå grunn til å håpe på en ny kurs fra USA. Da Senatet stemte over et resolusjonsforslag om klasevåpen i 2006, var Barack Obama en av fire senatorer som støttet et forbud. Jeg håper han vil følge opp dette som president.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2008-11-20:
Dette er en miljøsak, og dette er også en prinsippsak. Den omhandler hvem som skal betale for gamle miljøsynder. Det burde ha vært en enkel sak ut fra prinsippet Stortinget gang etter gang har slått fast, nemlig at forurenser skal betale. Da forurensningen ble til, var staten eneeier av selskapet. Det er dermed statsråden som unødvendig gjør denne saken komplisert. Jeg tenkte å bruke et halvt minutt på å vise til litt av omfanget. Slagghaugen har et meget stort volum. Den ligger ubeskyttet mot norsk natur. Radioaktiviteten skyldes et stort innhold av uran og thorium, og haugen inneholder også en del tungmetaller. Haugen avgir høy gammastråling, radongass samt uran og thorium. Slagget har foreløpig i liten grad gått i oppløsning, men det har man ingen forvissning om vil være tilfellet i fremtiden. Heidi Sørensen, statssekretær i Miljøverndepartementet, var forbilledlig klar da hun satt på Stortinget. Da slo hun fast at forurenser betaler-prinsippet skal ligge fast, og det er jeg helt enig i. Det er et nådeløst prinsipp for private, og det prinsippet burde være like nådeløst for det offentlige. Høyre støtter selvsagt det som det bærende prinsippet overfor alle som forurenser, at gjør man det, skal man også rydde opp. La meg helt avslutningsvis stille statsråden et direkte spørsmål: Har staten gjennom denne sak nå tenkt å fravike prinsippet om at forurenser betaler?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2008-11-20:
Før jul skal vi komme tilbake til budsjettdebatten grundig, men utenriksministeren hadde et par henvisninger til Fremskrittspartiet. Han sier at det nærmest er en regel at Fremskrittspartiet kutter 85 pst. på utvikling. Det er med respekt å melde feil, og det blir ikke mer riktig av at utenriksministeren gjentar det ofte. Så registrerer jeg jo kritikken av våre kutt. Når utenriksministeren lister opp en rekke ting som han ikke får gjort med våre kutt, er det en åpenbar overdrivelse. Det var et kutt, det var ikke fjerning av en post. Men det jeg ønsket å snakke om, var kampen for en atomvåpenfri verden. Når det gjelder disse spørsmålene, har Regjeringen etter min oppfatning en strategi som er resultatorientert. Det man har fått til når det gjelder klasevåpen, er etter et glimrende stykke diplomatisk og politisk arbeid. Jeg vil bare trekke opp en annen dimensjon enn noe av det som har vært tatt opp tidligere. Vi deltar aktivt i NATO, FN, OSSE og mange andre organisasjoner. Syvlandsgruppen har vi, og den er et godt verktøy. Men så er det andre fora, mer lukkede, som vi ikke har et naturlig innpass i, og som vi kanskje heller aldri kommer innenfor dørene til, men som vi likevel skal følge nøye og med interesse. Shanghai-gruppen er et slikt forum, hvor Russland og Kina deltar fullt ut som medlemmer. Iran ønsker å bli medlem, de deltar som observatører. Men det er også andre stater som deltar i dette arbeidet, f.eks. de sentralasiatiske. Norge er jo i ferd med å etablere en ambassade i regionen, noe som gir en økt mulighet for et politisk og diplomatisk arbeid. Vi må altså tenke i forhold til nye strategiske samarbeidspartnere på dette viktige feltet, samarbeidspartnere som kanskje har en annen mulighet til å komme i dialog med f.eks. Russland, Kina og kanskje også Iran. Vi skal heller ikke undervurdere de tidligere Sovjet-statenes evne til å tenke selvstendig. Vi så det sist i forbindelse med Georgia-konflikten, hvor Russland ønsket støtte til alle sine synspunkter, ikke minst i forhold til utbryterrepublikkene, men hvor de ikke fikk den støtten. Sentral-Asia har jo også sin helt unike historie i forhold til kjernevåpen. Nå ble det sagt fra representanten Skovholt Gitmark at Sør-Afrika er det eneste land som frivillig har oppgitt kjernevåpen. Det stemmer ikke. Kasakhstan hadde ved Sovjetunionens oppløsning verdens fjerde største atomvåpenarsenal. I dag er det ikke lenger noen atomvåpen i Sentral-Asia. Så denne historien, regionens økende politiske interesse og dens samspill med viktige atomvåpenmakter som Russland og ikke minst Kina, gjør at vi også der kanskje kan få alliansepartnere som kan være viktige bidrag til å komme et stykke på vei mot det vi alle ønsker: en verden hvor atomvåpen ikke lenger eksisterer.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2008-11-20:
Jeg skal ikke gjenta alt det flotte som de to tidligere talerne har sagt. Jeg vil først og fremst slutte meg til gratulasjonene til Regjeringen for et godt stykke håndverk i en krevende sak. Vi er veldig glad for at man løste mange av de utfordringene som var underveis; ikke slik at man løste alle utfordringene og fikk alle land med – og det var vel antakelig også et uoverstigelig hinder i denne sammenheng – men vi tror i likhet med Regjeringen at det grunnlaget som nå er lagt, og de statene som nå står bak, har skapt et betydelig press på de stater som foreløpig ikke har sluttet seg til. Representanten Bjørnstad tok opp det forhold at man har skapt et rom for fortsatt praktisk militært samarbeid innenfor NATO-alliansen, noe som for oss var helt avgjørende, og vi er selvsagt tilfreds med at man her har funnet løsninger. Det var skuffende at man i august i forbindelse med konflikten mellom Russland og Georgia ganske snart fikk rapporter om at mest sannsynlig var klasevåpen benyttet, antakelig av begge parter. Det sier jo noe om utfordringen. Det er ille nok at land ikke signerer en slik avtale, men det er kanskje enda verre at man faktisk bruker våpnene. Det hviler et betydelig ansvar på alle til å ta opp dette der det er naturlig, og gjøre det vanskelig å bruke disse våpnene uten at man møter et internasjonalt press i ulike fora. Noen land er kanskje mer immune mot press enn andre, men uansett tror jeg at de stater som etter at denne avtalen nå er på plass, velger fortsatt aktivt å bruke klasevåpen på en måte som rammer sivilbefolkningen inhumant, med store lidelser som konsekvens, skal få møte vårt press samlet og sterkt og føle at de er inne på et operasjonsmønster som ikke lenger vil være akseptabelt, innen ganske kort tid. La oss håpe at vi kan komme dit.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2008-11-20:
Eg trur gjerne Framstegspartiet ville hatt det sånn at det einaste me skulle halda på med i Stortinget, var å diskutera bompengar. All annan politikk er nærmast komplett uinteressant for samferdselsfraksjonen i Framstegspartiet. Eg måtte ta ein kommentar, for når det gjeld dette med vegpause, som eg skal ha foreslått, må Framstegspartiet ha misforstått. SV skil veldig mellom vegbygging i sentrale strøk og vegbygging i distrikta, som faktisk òg kan ha gode miljørekneskap på grunn av den nedkorta reisetida. Det har eg stått her og sagt sikkert 100 gonger. At det ikkje har gått inn i hovudet på representanten frå Telemark, får eg berre ta til etterretning. Men nettopp det skiljet er viktig. Viss ein er oppteken av klima, må ein gjera grepa i byane, og så må ein ha vegar i distrikta. Ein må ha vegvedlikehald i distrikta, ein må satsa på rassikring i distrikta. Det er logikk, det. Så er det sånn – og då er Ryasambandet eit godt eksempel – at Framstegspartiet har ei sigarføring her som ikkje hører heime nokon plass. For kva har me fått av krav frå Oslo Framstegsparti? Kva har me fått av krav frå Os Framstegsparti? Jo: – Me vil gjerne byggja vegar, me vil utvikla landet, me vil ha desse svære prosjekta. Og så er det nokon her som seier at nei, det er ikkje sånn det er, Framstegspartiet meiner ikkje det dei meiner i Oslo, i Os og andre plassar i landet. Nei, det meiner dei ikkje. SV er faktisk imot ein del bompengeprosjekt, fordi me er imot prosjekta. Framstegspartiet er for alle vegprosjekt kvar som helst i landet – og staten skal betala dei. Det er ein politikk som ikkje heng på greip. Men det er greitt. Så må eg jo seia at det er «grusomt» imponerande kvar gong Framstegspartiet er i posisjon, når dei bestemmer landets budsjett! Det har dei gjort tre gonger saman med Bondevik. Då går bensinavgiftene, bilavgiftene og bompengeavgiftene ned – alt blir fiksa opp i. Framstegspartiet med makt – det er jo berre juks! Det skjer jo ingenting på samferdselssektoren når dei kjem i posisjon. Det beste dei fekk til i løpet av tre år, var altså ein heil, svær million til vegvedlikehald. Eg trur eg hadde late vera å tenna sigaren og ha han så høgt som Framstegspartiet har han.
Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2008-11-20:
La meg først få rose statsråden, som har tilbudt statlig økonomisk støtte på inntil 50 pst. av kostnadene. Dessverre, det er bare ikke nok. Steinar Gullvåg var inne på at det kanskje kunne være flere gruver man ønsket å kartlegge, og så komme tilbake med en samlet plan. Jeg håper jo at Stortinget har den samme innstillingen til andre gruver der staten har drevet virksomhet og forurenset. Det må være statens ansvar å rydde opp i eget rot. Til dette med statlig ansvar – representanten Hoksrud var inne på det. Vi har brukt 1,4 milliarder kr i Russland for å hjelpe til med å hogge opp tidligere atomubåter. Vi har byttet ut strontiumbatterier på fyrlykter i Russland. Det er ikke våre statlige selskaper som har bygd eller drevet noe av dette, men der har vi altså tatt et visst ansvar. Et annet eksempel er skipsvraket «Murmansk», som ligger i skjærgården utenfor Finnmark. Her er det ikke noe klart statlig ansvar, men man har inntatt en aktiv rolle og sagt at vraket skal vekk. Hvis man vil, skjærer man igjennom – man driver ikke med jus på dette området. Det er jo engang slik at det er staten som i dette tilfellet har pengene og kompetansen, og det er bare staten – slik jeg ser det – som kan løse dette problemet. En fylkeskommune som ikke engang har råd til å sørge for at ungene på skolebussen sitter i bilbelte, har ikke råd til å gå inn med flere millioner kroner for å rydde opp ved Søve gruver. Alternativet i denne saken hvis staten ikke går inn og tar det hele og fulle ansvar – som jeg mener de bør gjøre – er at slagghaugene ved Søve blir liggende og saken absolutt ikke blir løst.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2008-11-20:
Norsk statlig gruvedrift har forårsaket alvorlig forurensnings- og strålefare i Nome kommune i Telemark. Mener statsråden virkelig at det er forsvarlig at staten som forurenser, løper fra sitt ansvar og overlater til fylkeskommunen å betale for opprydding i statens gamle synder, at en fylkeskommune som sliter med økonomien knyttet til skole og andre viktige gjøremål som den skal forsvare, skal være nødt til å ta slike tunge løft? Jeg syns det er ganske tøft å stille sånne krav, og jeg håper statsråden ser at dette er et statlig ansvar, og skjærer igjennom.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2008-11-20:
Saken og problemstillingen som tas opp her, er svært viktig for mange familier som daglig sliter med stor uforutsigbarhet i dagens omsorgslønn. Vi opplever stadig å få eksempler på at dagens regelverk ikke fungerer tilfredsstillende for de fleste. Mange sliter med å kunne langtidsplanlegge sin familiesituasjon, fordi ordningen med omsorgslønn i altfor stor grad er avhengig av den enkelte kommunes prioritering av ordningen, ofte sett i forhold til svingningene i de enkelte kommuners årlige budsjett. Det blir veldig ofte nedprioritert i en stram kommuneøkonomi. Vi vet alle at spesielt familier med funksjonshemmede barn har en tøff hverdag, der kampen mot det offentlige ofte blir svært slitsom. Vi vet også at familier der en forelder eller et barn rammes av langvarig sykdom, som f.eks. kreft, også er grupper som kommer svært dårlig ut når de i lange perioder må være borte fra jobb for å pleie og for å ta omsorg for sine kjære. Siden omsorgslønn er skattepliktig og kommunene betaler arbeidsgiveravgift, er det naturlig å tenke seg at den som yter omsorgen, burde likestilles med andre ansatte når det gjelder feriepenger, sykepenger, arbeidsmarkedstiltak, arbeidsledighetstrygd og pensjonspoeng. Høyre mener derfor at det må være et klart mål å få innført en ordning med lik omsorgslønn over hele landet. Det betyr at vi må få lik tilknytningsform og samme rettigheter og plikter for alle omsorgsarbeidere. Problemstillingen rundt omsorgslønn har vært oppe i Stortinget mange ganger, og det er nå på høy tid at vi får en endelig gjennomgang og en forbedring av gjeldende lover og regler for omsorgslønn, der skatteplikt og rettighetsopptjening for dem som mottar omsorgslønn, blir ivaretatt i tråd med forslaget fra Høyre og resten av opposisjonen.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2008-11-20:
Det var A/S Norsk Bergverk som eigde Søve gruver i Telemark. Blant dei metalla som vart vunne ut der, var det viktigaste niob. Ein del av bergartane i området inneheldt høge konsentrasjonar av dei radioaktive stoffa thorium og uran. Gjennom utvinning av niob vart slaggstoffa lagde på området rundt gruva. Ein slik konsentrasjon av slagg og massar frå produksjonen har danna ein uvanleg høg konsentrasjon av radioaktivt materiale. Dette avfallet har lege der sidan gruvedrifta vart lagd ned, og det ligg, som det allereie har vorte sagt fleire gonger, like ved den viktige drikkevasskjelda Norsjø. Det er difor nødvendig at det vert rydda opp, og at det vert sikra langtidslagring av problemavfallet. Dette er det heldigvis brei semje om. Anlegga og eigedomane ved Søve gruver vart selde til Telemark fylkeskommune i 1970. Telemark fylkeskommune meiner at dei har fått løfte om at staten skal ta på seg ansvaret for opprydding av forureininga. Sidan har ikkje noko skjedd. På denne bakgrunnen er det Telemark fylkeskommune no har varsla at dei vurderer søksmål mot staten. Kristeleg Folkeparti meiner at prinsippet om at forureinar skal betala, gjer at staten må ta eit ansvar for oppryddinga. Det kan ikkje vera slik at dette prinsippet berre skal gjelda for private selskap. Det var trass i alt staten som var eigar då forureininga skjedde. Dessutan kan det stillast spørsmål ved kven som er eigar no. Er det fylkeskommunen, eller er det staten? Har heimfall gjort at staten no eig eigedomane? Eg ønskjer at statsråden avklarar dette og svarar på om prinsippet om at det er forureinar som skal betala, også skal gjelda staten, og om kven ho meiner no eig eigedomane til Søve gruver. Kristeleg Folkeparti stør forslaget om at Regjeringa no må ta eit statleg ansvar for å sikra og fjerna dei radioaktive slagghaugane ved Søve gruver i Nome kommune. Dette arbeidet må starta så snart som mogeleg. Det handlar rett og slett om å verna alle dei i Nome kommune og i Telemark som er avhengige av Norsjø som drikkevasskjelde, mot farleg forureining. Me veit at problemet er der. Kristeleg Folkeparti er heilt tydelege på at folk i Telemark har krav på at Regjeringa no handlar umiddelbart.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2008-11-20:
Det er litt trist at det som me i grunnen alle er einige om, at det må ryddast opp i dette problemområdet, har stranda i juridisk ueinigheit. Eg veit ikkje korleis eg eigentleg skal karakterisera det, men partane kan altså ikkje koma til einigheit om at her må det ryddast opp. Der har me i opposisjonen prøvt å skjera igjennom for å få ein slutt på dette og få ei opprydding her, slik at dette ikkje berre vert ein retorisk debatt. Eitt av dei uklåre spørsmåla er: Kven er det eigentleg som eig Søve gruver no? Det er rett at fylkeskommunen tok over dette, men så vert det hevda at på grunn av heimfall er det faktisk staten som no sit med eigedomsretten. Det er eit ikkje heilt uvesentleg spørsmål i denne samanhengen, så det kunne vore interessant å få høyra statsråden si vurdering av kven ho eigentleg meiner er den reelle eigaren. Står ho på at det framleis er fylkeskommunen, eller har det skjedd noko med heimfallet, slik at reelt sett er det er staten som eig det?
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2008-11-20:
Bakteppet for denne saka er at regelverket for offentlege anskaffingar i altfor liten grad vert overhalde. Det er det brei einigheit om, og statsråden har òg bekrefta det i eit brev 16. juni i år. Men utfordringane er at leverandørar til offentleg sektor har krav på reell konkurranse, føreseielegheit, ryddigheit og openheit i forhold til offentlege innkjøp. Difor er Kristeleg Folkeparti med på tre forslag – eit om tilsynsordningar for offentlege anskaffingar, eit om forenkling ved innkjøp under nasjonale terskelverdiar, og eit om ei evaluering av konsekvensane av hevinga av desse terskelverdiane frå 200 000 til 500 000. Dette vart jo som kjent innført i 2005. Kristeleg Folkeparti har òg fremja tre eigne forslag. Det gjeld òg offentlege anskaffingar med omsyn til viktige omsorgs- og behandlingstilbod. Målet med desse tre forslaga er å hindra at barneverns- og omsorgsplassar som vert drivne av ideelle organisasjonar, skal forsvinna. For desse institusjonane har ein unik kompetanse, og dei representerer uerstattelege behandlings- og omsorgstilbod som me ikkje må mista. Men faren for at det kan skje, er ganske stor. Frelsesarmeen uttalte i ei høyring her på huset 5. juni i år at om det ikkje vert ført ein ny politikk, vil fleirtalet av desse institusjonsplassane forsvinna og vera avvikla i løpet av fem år. Tankekrossen er at det er den knallharde anbodspolitikken til den raud-grøne regjeringa som gjer at me no er i ferd med å kvela desse umistelege institusjonsplassane. Difor har Kristeleg Folkeparti føreslått tre tiltak for å hindra at så skjer. For det første føreslår me at Noreg må nytta dei moglegheitene som vi har innanfor EØS-avtalen, til å frita ideelle organisasjonar frå anbodsplikt. Me meiner at norske reglar i dag faktisk er strengare enn det EØS-avtalen krev. For det andre ber me om at det vert sytt for at Helse Sør-Aust følgjer den same avtalepraksisen som dei andre helseregionane når det gjeld helse- og omsorgstenester. Og for det tredje har me bedt om at den kommunale eigendelen som det i dag er på rusbehandlingsplassar i institusjonar som vert drivne av ideelle organisasjonar, snarast mogleg vert fjerna. Det er no, og det er på høg tid, ei sterk fokusering på manglande rusomsorg. Dersom det i denne situasjonen vert ført ein anbodspolitikk som er så stram at verdifulle behandlingstilbod rett og slett vert tekne livet av, må eg innrømma at for mitt vedkomande strekk ikkje det vesle vettet til. Så vil eg ta opp dei forslaga som Kristeleg Folkeparti har fremja.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2008-11-20:
Det kjem neppe som noka stor bombe på statsråden at Kristeleg Folkeparti er djupt bekymra for at uerstattelege barneverns- og rusomsorgsplassar kan forsvinna som konsekvens av ein unødvendig streng anbodspraksis. Mine spørsmål til statsråden er: Deler statsråden Kristeleg Folkeparti sine bekymringar på dette området? Er statsråden einig i dei verkemidla som Kristeleg Folkeparti har føreslege for å hindra at desse behandlingstilboda skal forsvinna?
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2008-11-20:
La meg innledningsvis få understreke at det er viktig at en tar på alvor situasjoner der en ikke kjenner påvirkningen av lagret materiale på mennesker. Det gjelder både på kort og på lang sikt. Det er ubehagelig og foruroligende å ha et lager med høy konsentrasjon av radioaktivt materiale i nærområdet og i tillegg, som i dette tilfellet, i nærheten av en drikkevannskilde. Venstre er derfor enig i at her må det foretas en utredning av hvordan opprydding skal skje. Og videre: Oppryddingen må gjennomføres. Det er etter Venstres mening et grunnleggende prinsipp at forurenser også skal rydde opp. Her har staten et ansvar. Dette ansvaret må staten ta. Når det da er fylkeskommunen som i dag eier arealene og området, må også fylkeskommunen være delaktig i de prosessene som skjer. Dette er en sak som også er av prinsipiell betydning. Spørsmålet er hvem som skal rydde opp i tidligere «synder» opp gjennom historien. Selskapet som var ansvarlig for driften, er ofte avviklet, og en har ingen motpart. Likevel er det ikke unaturlig at der staten har vært aleneeier i et selskap, og selv om selskapet er nedlagt, har staten et ansvar utover det som er rimelig å vente om det hadde vært en privat eier. Staten skal opptre profesjonelt, men har også et overordnet samfunnsansvar i slike saker. Jeg tror ikke jusen og rettsapparatet skal være problemløserne i denne saken. Det tror jeg ingen er tjent med. Venstre mener at sett i lys av det uklare ansvarsforholdet mellom staten og Telemark fylkeskommune må staten ta på seg et hovedansvar for å utrede fjerning, fjerne og deponere radioaktivt materiale fra Søve gruver. Dette er en sak som ikke finner sin løsning i Stortinget på dette tidspunkt, men Regjeringen må ta hovedansvaret, være utøvernes myndighet og eventuelt komme tilbake til Stortinget når saken er gjennomarbeidet, slik at Stortinget har et bredere grunnlag å ta avgjørelsen på. Ellers viser jeg til mindretallsforslaget, der Venstre er medforslagsstiller.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2008-11-20:
Det offentlige er ikke bare en stor tjenesteyter, men en stor og viktig kjøper av tjenester. Riksrevisjonens rapport for 2007 har avdekket store mangler ved en rekke offentlige institusjoner, det være seg mangelfulle regnskap, kjøp av tjenester uten at de er lagt ut på anbud, og kjøp av tjenester fra medlemmer som sitter i styrer i heleide selskap, uten at tjenestene er lagt ut på anbud. Det er bare toppen av isfjellet som har kommet fram her. Venstre mener at loven skal gjelde for alle, for private så vel som for offentlige bedrifter. Derfor støtter vi opp om Høyres forslag om et styrket tilsyn med offentlige anskaffelser. Når staten ikke følger eget lovverk, sender det dårlige signal til resten av samfunnet. Hvorfor skal en privat utbygger følge lovverket når staten ikke gjør det? Dette er en sak som det må ryddes opp i, og det er derfor skuffende at regjeringspartiene ikke støtter opp om forslaget. Venstre mener at forutsetningen for at et anskaffelsesregelverk skal bli brukt og fungere på en tilfredsstillende måte, er at det finnes et kontrollapparat som kan vurdere bruken og etterlevelsen av lovverket. Derfor mener vi at Regjeringen bør etablere en tilsynsordning for offentlige anskaffelser og nedsette et utvalg for å utforme forslag til mer effektiv håndhevelse av regelverket for offentlige anskaffelser. Venstre vil òg evaluere konsekvensene av den nasjonale terskelverdien for utlysing av anskaffelser på anbud som ble hevet fra 200 000 kr til 500 000 kr – dette fordi hevingen kan ha fått negative konsekvenser for næringslivets muligheter til å konkurrere om oppdrag i offentlig sektor. I det vidstrakte landet vårt har vi mange små kommuner. Vi har mange små bedrifter, og det er viktig at alle får muligheter. Også salg av tjenester på under 1/2 mill. kr kan være viktig for mange bedrifter rundt om i Distrikts-Norge å kunne være med på å konkurrere om. Det kan faktisk stå om arbeidsplasser i de ulike områdene. Jeg registrerer at regjeringspartiene fokuserer på at det er viktig med kunnskap om ordningene. Informasjon og kunnskap er viktig i alle sammenhenger, men det kan aldri erstatte et tilsyn. Historien er full av eksempel på at kloke og kunnskapsrike folk har gjort dumme ting. Det kan også gjelde på dette området. Derfor er det viktig med et tilsyn. Venstre håper at Regjeringen tar opposisjonens bekymringer på alvor og ser til at regelverket rundt offentlige anskaffelser blir fulgt. Ellers vises det til de forslagene fra mindretallet som Venstre er med på.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-11-20:
Jeg står fast på at dette er en sak som har en utrulig lang forhistorie. Jeg mener mange bør dele ansvaret for at det ikke er ryddet opp i dette tidligere. Saken har pågått i over 20 år. Jeg tar sjølsagt min del av ansvaret, for den tida jeg har hatt ansvaret og vår regjering har hatt ansvaret. Nå er jeg mest opptatt av å få løst saken. Jeg opplever at Stortingets engasjement også tyder på at vi bør det. På bakgrunn av at denne saken har pågått over lang tid, og at det er gjort grundige undersøkelser, var det at vi, med forbehold om Stortingets samtykke, gav Telemark fylkeskommune et tilbud om å dekke 50 pst., slik jeg har redegjort for. Vi avventer svar på det brevet. Jeg håper at vi snart får det. Og vi er innstilt på å snakke med fylkeskommunen med det siktemål å greie å løse den saken, få ryddet opp i dette, slik at det blir sikrere for alle som er bekymret for situasjonen ved Søve nå.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-11-20:
Som kjent ble A/S Norsk Bergverk lagt ned og overtatt av Telemark fylkeskommune. Det er ikke noe jeg har funnet på, men etter mange grundige juridiske vurderinger, som bl.a. har pågått i tidsrommet senest 2005 til 2007 og fram til der vi er nå, er det helt klart at dette er fylkeskommunens ansvar. Det ble også gjort klart allerede for 20 år siden. Så har denne saken pågått og pågått. Staten har ikke ansvaret. Men fordi det er en så spesiell sak, fordi vi snakker om det avfallet vi snakker om, har staten likevel sagt, til tross for at den juridisk sett ikke har ansvaret, at den gjerne vil bidra med inntil 50 pst. av oppryddingskostnadene. Så jeg vil bare appellere til Telemark fylkeskommune og oppfordre dem til å svare på det brevet vi har sendt. Vi må komme i dialog, sette oss rundt et bord. Staten ønsker å bidra, sjøl om vi juridisk egentlig ikke har noe ansvar for dette.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-11-20:
Faktum er jo at det i sin tid ble ryddet opp etter driften ved Søve ved at avfallsmassene ble tildekket med kalkslam, etter det som var datidas krav. Så til det å løpe fra ansvaret. Jeg synes det er ganske freidig av en representant fra Høyre, som også har hatt ansvar i regjering i flere år, og som har hatt ansvar også i Næringsdepartementet i noen år, å si det. Men jeg er for øvrig ikke opptatt av å se på det som har skjedd, jeg er opptatt av å løse saken. Det er faktisk denne regjeringa som har gitt Telemark fylkeskommune et tilbud om å bidra, til tross for at all juridisk ekspertise som vi støtter oss på, sier at vi ikke har det ansvaret. Så jeg håper at også Høyre mener at det viktigste nå er å få en løsning i saken. Jeg håper at Telemark fylkeskommune vil svare oss på den henvendelsen vi har kommet med, at vi får en dialog, og at vi greier å få ryddet opp, for det tror jeg nå er det aller viktigste.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-11-20:
Jeg tenkte bare at jeg helt kort til slutt vil svare, i og med at jeg fikk et direkte spørsmål, på det som dreier seg om prinsippet om at forurenser skal betale. Det er sjølsagt et veldig godt prinsipp. Men i denne saken, som alle her kjenner godt til, er det slik at A/S Norsk Bergverk er nedlagt. Det ble dekket til etter datidens krav, og grunnen ble kjøpt opp av Telemark fylkeskommune. Så har det vært mange prosesser i den forbindelse. Jeg skal ikke gjenta det. Det jeg oppfatter at Stortinget er opptatt av, og som Regjeringa også er opptatt av, er å finne en løsning i denne saken – få ryddet opp og få en slutt på denne striden som har pågått i veldig mange år. Det er bakgrunnen for at vi har tatt et initiativ og gitt Telemark fylkeskommune et tilbud om at staten kan ta 50 pst. av kostnadene. Som jeg har sagt, avventer vi nå en tilbakemelding fra Telemark fylkeskommune. Når vi får den, skal vi sjølsagt gå grundig igjennom den. Jeg håper det er mulig å ha en dialog med fylkeskommunen, og det tror jeg faktisk også.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2008-11-20:
Det kan umiddelbart synes som et sjenerøst tilbud når staten tilbyr seg å dekke 50 pst. av kostnadene. Men, som statsråden helt sikkert er kjent med, med dagens kommuneøkonomi er dét umulig å få til for en fylkeskommune som har svært viktige oppgaver overfor sine innbyggere. Så sa statsråden i innlegget sitt at saken burde ha vært løst på et tidligere tidspunkt, og at den kunne ha vært behandlet på en annen måte. Jeg håper at statsråden kan ta selvkritikk med tanke på hvordan også staten har opptrådt i denne saken. Vi ser også at flertallet i innstillingen – regjeringspartiene – hevder at det fortsatt pågår en dialog mellom staten og Telemark fylkeskommune i denne saken. I et brev til næringskomiteen har Telemark fylkeskommune avklart at slik dialog ikke finnes. Da er mitt spørsmål til statsråden: På hvilken måte kommuniserer statsråden et slikt budskap når det ikke blir oppfattet av mottaker?
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2008-11-20:
Som statsråden er kjent med, er vi nå inne i en meget krevende situasjon. Verdensøkonomien er stoppet opp, og det er grunn til å tro at vi får store konsekvenser av dette i norsk økonomi i de nærmeste månedene, og antakelig også i de nærmeste årene. Mange små og mellomstore bedrifter, som utgjør kjernen i det norske næringslivet, vil få store problemer. Da er det viktig med mer ryddighet fra statens side, fra det offentliges side, når det gjelder offentlige innkjøp, slik at vi får sikret at disse små og mellomstore bedriftene får oppdrag på en redelig og riktig måte. I tillegg er det grunn til å se nærmere på om terskelverdiene må senkes, slik at flere selskaper kan konkurrere om oppdrag. Mener statsråden at den økonomiske nedgangsperioden som vi nå er inne i, også vil bidra til at vi må se nærmere på dette regelverket og hvordan det håndheves?
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2008-11-20:
Denne saka er ei spesiell og vanskeleg sak – ikkje minst i forhold til dei juridiske spørsmåla, men òg fordi ein har hatt ei forståing av at det er reelle forhandlingar mellom staten og Telemark fylkeskommune. Saka har ei lang historie, slik fleire har vore inne på. Telemark fylkeskommune meiner ganske bestemt at staten ved gruvedriftas opphøyr i 1965 erklærte heimfall til Søve gruver. Ikkje minst på denne bakgrunn meiner Telemark fylkeskommune at staten har eit ansvar for å rydde opp og sikre problemavfallet etter gruvedrifta på Søve i Nome kommune. Departementet har vurdert dei juridiske sidene grundig og konkludert med at dette ikkje er eit ansvar som staten har. Departementet meiner heilt klart at oppryddinga var ein del av dei forpliktingane fylkeskommunen overtok da dei i 1970 kjøpte eigedomen. Det tek eg til etterretning. No er det slik at Nærings- og handelsdepartementet har tilbydd fylkeskommunen ei statleg økonomisk støtte på inntil 50 pst. av oppryddingskostnadene, under føresetnad av at Telemark fylkeskommune aksepterer sitt ansvar for oppryddinga. Dette tilbodet har ikkje Telemark fylkeskommune respondert på, i og med at dei betraktar saka som avslutta gjennom det dei meiner var ei oppnådd einigheit i 2005. Der står saka. Alle meiner at det bør ryddast godt opp i avfallshaugane etter Søve gruver. Slagghaugane med radioaktivt avfall ligg nær drikkevasskjelda Norsjø, men ekspertane hevdar at slagghaugane og det radioaktive avfallet ikkje representerer nokon direkte helserisiko for innbyggjarane. Likevel meiner eg og fleire med meg at det må skje ei snarleg opprydding og ei permanent sikring av materialet. Det er mitt håp at Telemark fylkeskommune oppfattar departementets initiativ som eit tilbod og at partane gjennom vidare drøftingar kjem fram til ei løysing dei kan bli einige om. Derfor har me valt å gå inn for at saka blir lagd ved protokollen framfor å avvise forslaget. Det er heilt uhaldbart at Telemark fylkeskommune og staten har ulik oppfatning av det juridiske ansvaret i denne saka.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2008-11-20:
Det er nesten litt rørende å høre hvor stor enighet det er om at vi må rydde opp i saken. Alle, også de som representerer regjeringspartiene, har vært oppe og sagt at dette er det viktig å ta tak i, vi må finne en løsning. Statsråden sier at hun er opptatt av å finne en løsning. Løsningen her er jo at dette storting sier at denne saken vil vi rydde opp i. Vi vil fjerne 4,3 tonn som inneholder uran, og vi vil fjerne 9,7 tonn som inneholder thorium i slagghaugen ved Søve gruver i Nome kommune i Telemark fylke. Jeg hadde håpet at vi kunne finne en løsning istedenfor å ha en defensiv holdning og en statsråd som sier at det ikke lenger er slik at forurenser skal betale. For det er jo det prinsippet man nå fraviker – at det faktisk skal være den som har forurenset, som skal betale. Nå viser det seg at det i tillegg er en diskusjon om hvem som nå eier og har ansvaret for gruvene. Jeg hører noen mener at bergmesteren har sagt at i henhold til hjemfallsretten er det ikke staten som har dette ansvaret, mens andre mener at det kanskje er staten som har et større ansvar her. I diskusjonen i forbindelse med at fylkeskommunen kjøpte dette området i 1970, synes jeg det er litt viktig å ha med seg hvordan fylkeskommunen var organisert i 1970, i forhold til hvordan fylkeskommunen er organisert nå. Den gangen var staten ganske aktiv når det gjaldt hvordan fylkene ble styrt, i forhold til den rollen fylkesmannen har i dag – som statens forlengede arm i en fylkeskommune med politisk ledelse og politisk organisering. I tillegg vet vi at den gangen Søve gruver ble kjøpt av fylkeskommunen, ble det stilt store spørsmål om hvilke utfordringer som lå der. Det er ikke minst de utfordringene vi ser nå: Uran og thorium ligger i slagghaugene. Man vet at dokumenter er unntatt offentlighet. Det kan godt hende at disse ikke var kjent den gangen fylkeskommunen kjøpte området. Det er flere som har vært inne på Heidi Sørensens uttalelser om denne problematikken. Jeg er helt enig: Hun sa veldig klart at det er forurenser som skal betale, og at man nå må sørge for å rydde opp. Den samme Heidi Sørensen er nå statssekretær i Miljøverndepartementet og en del av Regjeringen. Jeg håper at også Regjeringen nå sier at den vil sørge for å rydde opp. Det kan den gjøre i dag – hvis den vil. Men det er kanskje viktigere å være i utlandet og fortelle hvor flink man er – bruke 1,4 milliarder kr i Russland for å hjelpe til med å rydde opp i problematikken med radioaktivt avfall – enn å rydde opp et sted i eget hjemland, i Norge, i en kommune og i en fylkeskommune som ikke selv har råd til å rydde opp i dette. Staten burde sørge for å rydde opp, som også er den som sørget for at dette radioaktive avfallet fikk ligge i kommunen.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2008-11-20:
Det er vel ingenting i veien for at Regjeringen, hvis den vil, kan utvide ferjeavløsningsperioden. Jeg synes det er interessant at statsråden hver gang vi diskuterer bompenger, prater varmt og flott om hvor fantastisk det lokale initiativet er. Jeg tror faktisk de fleste lokalpolitikere som jeg har truffet på – og det er ikke bare fra Fremskrittspartiet – når jeg har vært rundt på komitereiser og annet, opplever dette som ren utpressing fra regjeringshold og fra det politiske flertallet i Stortinget. Senterpartiet har sagt at bompenger skal være et supplement. Mener statsråden at bompenger i denne saken er et supplement, eller er det hovedinntektskilden for å få bygd veien?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2008-11-20:
Jeg registrerer at statsråden var mest opptatt av undertegnedes engasjement og temperament på talerstolen da hun skulle svare på replikken. Men det er kanskje sånn at når man ikke har gode svar, er det bedre å finne på noe annet enn å svare på det man faktisk blir spurt om. Jeg registrerer fortsatt at statsråden ikke vil svare ordentlig på hva som for Senterpartiet skal være et supplement til bompenger, hva som er hovedfinansieringskilden eller hvor grensen går for Senterpartiet. Det får jo være statsrådens utfordring, men jeg synes det er trist at verken partilederen eller statsråden vil være klar og tydelig på hvor grensen er for Senterpartiet når det gjelder bompengefinansiering. Så skjønner jeg at representanten Halleraker hører halvparten av hva som blir sagt. Det er kanskje fordi han ikke ønsker å høre resten. Man kan jo bare lukke ørene og håpe på at ingen svarer. Da må jeg bare få minne om at det representanten Sortevik sa, i tillegg til at han var kritisk til måten man finansierer dette på, var at dette er et godt og viktig prosjekt som Fremskrittspartiet støtter fullt og helt opp om – det var det med hvordan man har tenkt å flå bilistene som var Arne Sorteviks argumentasjon for hvorfor vi er kritiske til prosjektet med hensyn til finansieringsbiten. Men jeg skjønner for så vidt ut fra representanten Hallerakers debattinnlegg om bompenger og angrep på Fremskrittspartiet, at Høyre ikke lenger er så opptatt av bompenger, og at det er greit at bilistene betaler i overflod – på tross av at jeg trodde Høyre hadde noe i programmet sitt om at de var imot en del skatter og avgifter. For Fremskrittspartiet er dette en ren skattlegging. At SV er for bompenger, er heller ikke veldig overraskende. Til og med representanten Langeland har vært oppe på talerstolen her og sagt at vi må ha et hvileskjær i veiutbyggingen i dette landet. Da er det jo litt interessant å høre på representanten Lena Jensens innlegg. Hun er svært opptatt av at dette er et godt veiprosjekt, og dette er hun positiv til. Men at SV er for dobbeltbeskatning av bilistene, er ikke noen bombe – i hvert fall ikke for Fremskrittspartiet – når vi ser hvordan SV stemmer i denne sal. Skattlegging av bilister i stort monn er helt greit, og ikke minst er det greit å dobbeltbeskatte i form av bompengefinansiering. Så det er ikke veldig mye nytt i det. Men det er litt synd at det blir en sånn type debatt, for alle er enige, og jeg forstår ikke dem som sier at Fremskrittspartiet ikke er for dette prosjektet. Vi sier at vi ønsker å gå for dette prosjektet, og går helhjertet inn for det, men vi er altså imot måten å finansiere det på, fordi det er et statlig ansvar å finansiere denne typen prosjekter.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2008-11-20:
Vi skal nå behandle innlemmelse i EØS-avtalen av direktiv 2006/126/EF om førerkort. Formålet med direktivet er å oppdatere og forbedre ordningen for førerkort samt fremme trafikksikkerhet og sikre fri bevegelighet av personer. Direktivet er en omarbeidelse av forutgående førerkortdirektiv, samtidig som man innfører en rekke endringer i forhold til gjeldende rett. Direktivet krever lov- og forskriftsendringer for å innføre administrativ gyldighet for førerkort, krav til nye sensorer om å oppfylle minstekrav ved praktisk førerprøve samt hjemmel for at førerkortsanksjoner i en medlemsstat får direkte virkning også i Norge. Foreløpig er det ikke foretatt noen endelig vurdering av hvilke endringer som må gjennomføres ved lov, og hvilke som kan gjennomføres ved forskrift. Det vil bli sendt ut et høringsbrev i løpet av høsten 2008, og et lovforslag vil legges fram som en odelstingsproposisjon. Direktivet legger også til grunn at førerkortene må skiftes ut med jevne mellomrom, dette for bl.a. å ha oppdaterte bilder av føreren, samtidig som dette også vil bidra til at mulighetene til å forfalske førerkortene blir mindre. Endringene vil føre til noe høyere kostnader for førerkortholder, da det er denne som skal dekke kostnadene ved å få utstedt nytt førerkort. Under komiteens behandling kom det fram noe uenighet om hvilken aldersgrense man bør legge til grunn. Flertallet vil på det nåværende tidspunkt ikke ta stilling til om aldersgrensen for førerkort for personbil, motorsykler og andre lette førerkortklasser skal være 70 eller 75 år, mens komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet og Høyre ønsker å slå fast at man legger til grunn direktivets maksimumsgrense på 75 år, og at man etter dette kan få utstedt førerkort med gyldighet for ett til fem år ut fra legens vurdering av den enkeltes helsetilstand.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2008-11-20:
Det blir ofte spørsmål om penger, kostnader og besparelser. Det jeg vil utfordre statsråden på, er: Er det ikke slik at hvis man hadde brukt 5 milliarder kr og sørget for å sette opp midtdelere på de 520 eller 530 kilometerne med vei som er mest ulykkesutsatte, kunne man ha spart 80–100 mennesker for å bli drept i trafikken? I tillegg ville man ha spart inn utgiftene i løpet av to og et halvt– tre år, og man hadde sluppet å miste familie eller venner i trafikken. Er ikke statsråden enig i at dette er småpenger? Det blir jo litt rart når vi diskuterer småmidler. Hva er de viktigste grepene for raskt og umiddelbart å få effekt? Kunne statsråden nevne ett tiltak som man kunne satt i gang med straks – hvis statsråden vil komme med strakstiltak?
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2008-11-20:
Som flere allerede har vært inne på i denne debatten, har næringskomiteen mottatt et brev fra Telemark fylkeskommune som etter min oppfatning setter denne saken og komiteens innstilling i et nokså rart lys. Det er først og fremst fordi fylkeskommunen påstår at det ikke er noen dialog mellom departementet og fylkeskommunen i sakens anledning, og dernest fordi fylkeskommunen påstår at den egentlig ikke er part i saken, fordi gruvene, inkludert det forurensende deponiet, tilhører staten. Vel vitende om at en dialog forutsetter minst to parter, og at vi har en samtaleform som kalles parallelle monologer, som er ganske velutviklet i norsk offentlighet, kan vi rett og slett ikke leve med at det finnes slike uoverensstemmelser. Jeg forutsetter at kommunen, fylkeskommunen og staten er i stand til å snakke med hverandre i fortsettelsen. Selv om det ikke antas å være noen umiddelbar fare for omfattende radioaktiv forurensning i Nome kommune, representerer slaggdeponiet ved Søve gruver en potensiell forurensningsfare. Skulle denne faren bli akutt, ville en strid mellom fylkeskommunen og staten om det juridiske ansvaret for oppryddingen ha underordnet betydning. Slaggdeponiet ved gruvene på Søve er ikke det eneste som representerer en forurensningsrisiko. Det gjelder i høy grad også en del andre nedlagte gruver. I mangel av en totaloversikt og i lys av denne saken tror jeg det vil være klokt å gi Bergvesenet i oppdrag å kartlegge omfanget av forurensningsfaren ved nedlagte gruveanlegg, avklare ansvarsforhold og botemidler – og så komme tilbake til Stortinget med en samlet plan for håndteringen av disse problemene. Det er selvfølgelig ikke til hinder for at man kan bli nødt til å ta opp de akutte problemer som måtte oppstå underveis.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2008-11-20:
Høyre-partiet har som kjent opphøyd konkurranse til et slags ideologisk prinsipp som er overordnet alle andre hensyn. Noen av oss andre, inkludert representanten Sørfonn, er faktisk i stand til å se at konkurranse har sine begrensninger. I forrige stortingsperiode, da de borgerlige hadde regjeringsmakta, dyrket de det såkalte bestiller/utfører-prinsippet langt ut i parodien. Resultatet ble ofte byråkratisering i stedet for effektivisering. Offentlige tjenester ble bygd ned og overlatt til private i en slik grad at flere statsetater nå bruker mer penger på konsulenter enn på egne ansatte. Til overmål gjorde de tilsynene til et vekstområde i offentlig forvaltning. Men de rakk ikke alt, og nå føler de at tida er kommet til de offentlige anskaffelsene. Nå skal vi fort bli enige om at mange offentlige etater og kommuner ikke har etterlevd anskaffelsesreglementet i tilstrekkelig grad. Men hva skyldes det? Etter min oppfatning er hovedårsaken et komplisert og vanskelig tilgjengelig regelverk, manglende innkjøpskompetanse i etatene og tidkrevende innkjøpsprosesser. Men da er ikke svaret opprettelse av et tilsyn som skal ha tilsyn med tilsynsvirksomheten og ytterligere byråkratisering av innkjøpsprosessen. Svaret er forenklet regelverk, enklere prosesser og styrket innkjøpskompetanse. Jeg ser selvfølgelig ikke bort fra at det finnes tilfeller der offentlige etater med vitende og vilje bryter regelverket i bestemte hensikter. Jeg har selv opplevd at en Høyre- og Fremskrittspartistyrt kommune konkurranseutsatte kommunens revisjon, i strid med alle regler og retningslinjer. Saken ble klaget inn for KOFA, som påviste klare brudd på innkjøpsreglementet, hvilket kommunen suverent kunne overse i forvissning om at reglementsbruddet ikke ville få konsekvenser for kommunen. Snarere enn å opprette ytterligere en tilsynsordning bør vi derfor styrke KOFA. Jeg er glad for at Regjeringen har gitt KOFA adgang til å ilegge straffegebyr ved brudd på regelverket. Jeg er også innstilt på å gi KOFA initiativrett, dersom det er et ønsket virkemiddel. Men det er disse spørsmålene som skal drøftes og vurderes i Regjeringens bebudede stortingsmelding om offentlige anskaffelser. Jeg er en sterk tilhenger av å se ting i sin rette sammenheng. Jeg må også nevne at jeg synes det er ganske pussig at de borgerlige partiene faktisk fornekter en positiv evaluering av terskelverdiene i anskaffelsesreglementet.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2008-11-20:
Jeg forstår jo at det er ubehagelig å høre opposisjonens faktabeskrivelse av dette området, men vi baserer oss på Riksrevisjonens beskrivelse. De beskriver at brudd fortsatt er et gjennomgående problem i staten. Fem departementer og mange underliggende etater får merknader for egne innkjøp, og for tredje gang på rad er det altså statsrådens eget departement som ikke følger anskaffelsesregelverket. Mitt spørsmål er: Hvordan er det mulig å gjøre dette så dårlig i regi av staten når statsråden angivelig har oppmerksomheten rettet mot anskaffelsesregelverket? Ser ikke statsråden, når ingen klager inn disse bruddene, fordi ingen ser noen gevinst ved å klage på statens innkjøp, at det da åpenbart er behov for en tilsynsordning, altså at noen på uavhengig basis følger opp innkjøpsprosessen, i stedet for at man kun baserer seg på et klagesystem som ingen benytter?