Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2008-11-03:
Det er utvilsomt slik at mange kvinner blir økonomiske tapere ved samlivsbrudd. Spesielt for eldre kvinner må dette oppleves særdeles urettferdig. De giftet seg og etablerte familie i en tid da det ble forventet at mor skulle ta ansvar for barn og hjem, mens far skulle være hovedforsørger. I tillegg var det for mange kvinner vanskelig å få jobb, og denne generasjonen kvinner ble sett på som fleksibel arbeidskraft som gikk ut og inn av arbeidsmarkedet etter konjunktursvingningene. For Arbeiderpartiet er det viktig at kvinner, og også menn, som har tatt på seg omsorgsoppgaver, ikke skal stå på bar bakke ved en eventuell skilsmisse. Dette skal det tas hensyn til ved deling av boet etter en skilsmisse. Pensjonsrettigheter holdes imidlertid utenfor, og statsråden har i innlegget sitt gått grundig inn på hvor vanskelig det er å finne praktikable regler i ekteskapsloven som innebærer at pensjonsrettigheter skal deles ved en skilsmisse. Noe av denne uretten kvinner er utsatt for, er nå rettet opp ved at det i dag ytes pensjonspoeng for omsorgsarbeid i hjemmet, men problemet er at eldre kvinner i liten grad vil være omfattet av denne regelen, som gjelder fra inntektsåret 1992. Eldre kvinner kommer veldig uheldig ut, men også yngre kvinner havner i samme situasjon – dette til tross for at vår mødregenerasjon har mast på sine døtre om at de ikke må gå i den samme pensjonsfella, men sørge for å være økonomisk uavhengig. Poenget er at størrelsen på pensjonsutbetalingene i stor grad dreier seg om likestilling, og gjenspeiler hvor langt vi har nådd til full likestilling. Dagens generasjon unge kvinner har et langt bedre utgangspunkt enn sine mødre. Det er sosialt akseptert at kvinner er utearbeidende med små barn – det finnes barnehager, arbeidstiden er regulert, kvinner er godt utdannet, og det er stor etterspørsel etter arbeidskraft. Likevel havner mange i den samme situasjon som sine mødre. Kvinner er kjempedyktige til å stå for den løpende driften av familien, men sikrer seg ikke økonomisk. Mens menn jobber overtid, jobber kvinner deltid. Kvinner tar lange foreldrepermisjoner, menn tar korte. Sjøl om pensjonssystemet er blitt bedre og tar høyde for at mange kvinner velger omsorgsarbeid i hjemmet i en periode, kommer likevel kvinner langt dårligere ut ved en skilsmisse. Sjøl om kvinner føler ansvar for å ta seg av barna, forutsetter en moderne ekteskapslovgivning at de også tar smarte økonomiske valg for å unngå å stå ribbet tilbake etter et brudd. Loven betrakter kvinner og menn som sjølstendige økonomiske individer, og det er i grunnen et godt utgangspunkt. For å bli økonomisk likestilt må kvinner og menn jobbe omtrent like mye, ta seg av barn og hjem omtrent like mye og betale ned omtrent likt på boliggjeld og andre faste utgifter. I et gjennomsnittlig ekteskap som inngås når kvinnen er 30 år, mannen er 33 år og de i snitt er gift i ti år, får mannen 66 pst. av felleseiet ved skilsmisse. Hva er årsaken til det? Jo, menn tjener mer og eier mest. Ektefeller tar gjerne beslutninger ut fra hva som er familiens beste, f.eks. at mor jobber deltid eller er hjemme. I slike tilfeller er det mulig innenfor dagens lovgivning også å sikre kvinnen økonomisk. Det kan f.eks. gjøres ved å tegne pensjonsforsikring eller ved å inngå ektepakt om at visse formuesgjenstander skal være kvinnens særeie. Men ut fra et likestillingsperspektiv ville jeg heller ha oppfordret kvinner til å sende sine menn hjem til barna og sjøl gå ut og tjene penger. For dagens unge kvinner vil måten man deler foreldrepermisjonen på ha mye å si for kvinners økonomi. Hvis kvinner velger å være lenge hjemme med barna, svekkes hennes tilknytning til arbeidslivet, og hennes lønns- og karrieremuligheter blir dårligere. Dette skjer oftest i en kombinasjon med at mannens karriere og lønn skyter fart. Det er først ved en lik deling av omsorgsoppgaver og deltakelse i yrkeslivet kvinner kan unngå at mennene stikker av med hoveddelen ved en skilsmisse. Det er umulig, og heller ikke riktig, gjennom lovgivningen å regulere oss vekk fra de valg den enkelte av oss tar. Kvinner må ta bevisste valg. Sjøl om det virker uromantisk å tegne avtaler og stille krav i ekteskap og samliv, er det enda verre å oppleve økonomisk ruin fordi man forsømte sin egen økonomi mens man levde sammen. Menn beskytter sin egen økonomi i samlivet. Det må også kvinner gjøre.