Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2019-05-14:
La meg få takke utenriksministeren for redegjørelsen. Jeg vil starte med å berømme regjeringen for arbeidet den har lagt ned i brexit-forberedelsene. Prosessen er fremdeles usikker, men regjeringen har forberedt seg godt på de ulike mulige utfallene. Dersom utmeldingsavtalen godkjennes i Underhuset og det blir en ordnet brexit, trer det i kraft en avtale mellom EØS/EFTA-statene og Storbritannia som speiler utmeldingsavtalen. Dersom det blir en «no deal»-brexit, har Norge og Storbritannia signert avtaler som gjør at nordmenn i Storbritannia og briter i Norge får rettigheter videreført, og at varehandel og transport sikres. Det er også forhandlet frem en egen avtale om fiskeriforvaltning. Det er viktig for Norges interesser. EØS-avtalen betyr mye for norsk økonomi, særlig hva gjelder markedsadgang i Europa. Det har tjent oss godt. Det har gitt norske eksportbedrifter tilgang til store markeder. EU har uten tvil betydd mye for Europas utvikling, både økonomisk og politisk. Utenriksministeren poengterte i sin redegjørelse at i dag er en krig mellom landene som historisk sett har vært erkefiender – Frankrike og Tyskland – utenkelig. Mange mener dette i stor grad kan tilskrives det samarbeidet som har vokst frem gjennom EU. Når det er sagt, er det sterke krefter som ønsker mer integrering på stadig flere områder og mindre nasjonal selvbestemmelse og handlingsrom. Man kan spørre seg om ikke EU kan ha gått for langt i forsøket på å skape den europeiske drømmen, for nasjonalstaten slår tilbake. Brexit er en indikasjon på nettopp dette. Valget til Europaparlamentet, der EU-skeptiske partier ligger an til å gjøre det godt, er en annen indikasjon. Vi må aldri, aldri underspille behovet som mange føler for en nasjonal identitet og nasjonal tilhørighet. Folk har behov for et felleskap der man føler seg hjemme, trygg og ivaretatt. Nasjonalstaten fyller dette behovet. EU kan ikke erstatte det nasjonale felleskapet. Det er en illusjon å tro at vi alle kan bli europeere. Derfor er det viktig at vi har en viss kritisk distanse til det europeiske prosjektet. Vi bør verken glorifisere EU eller EØS-avtalen når vi så tydelig ser at det er interne utfordringer i Europa, og at det er aspekter, sider, ved EØS-avtalen som ikke fungerer tilfredsstillende – som tilgangen til velferdsytelser. Derfor sier også Granavolden-plattformen at regjeringen skal jobbe for forbedringer innenfor EØS-avtalens rammeverk. Kabotasje er et problem som Fremskrittspartiet tar på alvor. Tidligere regjeringer har ikke tatt saken tilsvarende alvorlig. Det virker som om man har vært mest opptatt av dette i opposisjon. Denne regjeringen har vært en pådriver for å få til et felleseuropeisk regelverk for å få bukt med kabotasje. Norge har alliert seg med flere likesinnede land for å få økt gehør og gjennomslag i EU. Det gjenstår å se om det nye regelverket, som nå er gjenstand for forhandlinger internt mellom EUs institusjoner, kommer til å gjenspeile Norges synspunkt. Vi vil fortsette å løfte våre synspunkter og ikke hvile på våre laurbær. Noen ord må også sies om FNs migrasjonsplattform, som utenriksministeren adresserte i sin redegjørelse. Fremskrittspartiet var som kjent det eneste partiet som gikk imot FNs migrasjonsplattform, også her i denne salen. Utenriksministeren sa: «Globalt arbeider vi for utformingen av en oppfølgingsmekanisme av FNs migrasjonsplattform(…) som ikke bidrar til å utvide fortolkingen av teksten som ble vedtatt i desember i fjor.» (…) Det er selvsagt bra. Men det understreker også det Fremskrittspartiet advarte mot, nettopp i debatten om migrasjonsplattformen som vi hadde i denne salen i desember i fjor: Plattformen vil føre til forventninger om etterlevelse, og kan føre til en internasjonalisering og liberalisering av migrasjonspolitikken. Tolkningen av den kan også bli en annen enn det vi la til grunn. Dette er bare nok et eksempel på internasjonale forsøk på å dra nasjonalstatens anliggender opp på et mer globalt nivå, og dermed undergrave nasjonale, demokratiske mekanismer, for å fremme et politisk syn som ikke nødvendigvis gjenspeiler befolkningen i den enkelte nasjonalstat. Det er en utvikling som er farlig. Det er udemokratisk. Det er noe som fører til protester, som vi ser over hele Europa. Dette er protester vi må ta på alvor. Man har gått for langt i det europeiske prosjektet; det fører til undergraving av nasjonalstaten. Det må vi ta på alvor. Dette er ikke en debatt som er svart-hvitt. Alle forstår behovet vi har for å samhandle, for å ha kjøreregler vi alle kan respektere, og for å kunne utveksle varer. Det er viktig – handel er bra. Men den type globalisering vi har sett de siste tiårene, har nok hatt en virkning som går langt utover det som opprinnelig var intensjonen, noe som dermed setter i gang politiske motreaksjoner som vi skal ta på alvor.