Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-20:
Stortingsmeldinga om Handlingsplan for eldreomsorgen handler om både fortid, nåtid og framtid. Jeg vil i all hovedsak konsentrere meg om framtida i dette innlegget. Når det gjelder det som har skjedd så langt fra Stortinget vedtok handlingsplanen for eldreomsorg, er det SVs oppfatning at det krafttaket som den gang ble tatt, var nødvendig. Derfor tok også et samlet storting ansvar for det løft som handlingsplanen var, der statens ansvar også for kostnadene var en del av planen. SV erkjenner at den videre utbygging av boenheter på 2 000 nye plasser som Regjeringa forslo, er for liten. Vi legger derfor til grunn det anslaget som fylkesmennene har gjort på 5 000 nye enheter. Dette er også det tallet som en nesten enstemmig komite nå har samlet seg om. Det er noe uenighet om hvilken type plasser disse 3 000 ekstra skal være. For SVs del er vi opptatt av at dette skal være plasser som er tilrettelagt for heldøgns pleie og omsorg, fordi det er her behovet er størst. Samtidig er vi opptatt av at kommunene skal kunne ha en mulighet til å utvikle disse plassene for heldøgns pleie og omsorg på en måte som er mest hensiktsmessig i den enkelte kommune. Derfor er SV uenig med flertallet, som består av regjeringspartiene og Fremskrittspartiet, som vil avgrense dette til kun å være sykehjemsplasser. Likevel er det slik at i spørsmålet om hva som er nødvendig å gjøre når det gjelder bygninger og boenheter, er det relativt stor enighet i Stortinget. Så over til framtida. For SV blir det aller viktigst å sikre en betydelig bedre kvalitet i det pleie- og omsorgstilbudet som skal gis, enten det nå skjer i sykehjem, i omsorgsboliger eller i den hjemmebaserte omsorgen. Derfor er det bra at Regjeringa nå varsler en ny stortingsmelding som skal komme neste vår, og som skal inneholde et nytt utviklingsprogram for bedre kvalitet og enklere ordninger. Dette kommer til å bli et stort og svært krevende løft. Mange eldre og pleietrengende har riktignok gode tilbud i sine hjemkommuner, men vi vet også at for mange er situasjonen alt annet enn god. Mangelen på mange nok og godt nok kvalifiserte ansatte i pleie- og omsorgssektoren gjør hverdagen tung og vanskelig, ja til dels uverdig både for ansatte og for brukerne. SV aksepterer ikke forhold i eldreomsorgen der eldre og syke ikke får tilstrekkelig med mat og drikke, der de må bli liggende til langt på dag eller må gå til sengs tidlig på ettermiddagen, eller der mulighetene til toalettbesøk og personlig hygiene langt fra er gode nok, for ikke å snakke om det behovet for personlig kontakt og omsorg mange eldre og pleietrengende har, men som på grunn av lav bemanning og en stresset arbeidsdag ikke blir godt nok ivaretatt. Alle partier i komiteen er enige om at tiden er inne til å gjennomføre tiltak som kan bedre disse forholdene, og da kommer vi ikke utenom bemanningen. Slik SV ser det, dreier dette seg i all hovedsak om folk og hender til å gjøre jobbene. Da snakker vi om flere folk og godt kvalifiserte folk. Klarer vi ikke nå raskt å gjøre noe som monner når det gjelder rekruttering og bemanning til denne sektoren, kan vi om kort tid komme til å oppleve en verre krise i eldreomsorgen enn vi noen gang har hatt. SV ser derfor med forventning fram til en handlingsplan for rekruttering som skal komme fra Regjeringa etter bestilling fra Stortinget. Dette haster, og SV forventer at dette arbeidet har svært høy prioritet i Regjeringa. Et annet viktig tiltak som etter SVs mening må settes i verk, er et langsiktig og systematisk arbeid for å heve kompetansen og gi muligheter for etter- og videreutdanning i pleie- og omsorgsyrkene. Spesielt er det stort behov for kompetanseheving på alle plan når det gjelder pleie og omsorg av demente. Dette er også alle partier enige i. Regjeringa varsler, som jeg sa, en stortingsmelding våren 2003, som skal inneholde et utviklingsprogram for bedre kvalitet og enklere ordninger. Dette syns SV er bra, i likhet med alle de andre partiene. Jeg kunne nevne flere ting: Forskrifter til sosialhelsetjenesteloven og prosjektet for ledelses- og kvalitetsutvikling i samarbeid med KS er eksempler på dette. Ett tiltak som SV er noe usikker på om er det mest hensiktsmessige, er spørsmålet om å innføre bemanningsnormer. Vi frykter at en fast bemanningsnorm kan bli et hinder for en bemanning som er godt tilpasset de enkelte brukernes behov. Derfor vil vi gjerne, i likhet med et stort flertall i komiteen, ha dette spørsmålet utredet. Så langt er det altså stor politisk enighet i Stortinget om behovet for økt kvalitet og til dels også om hvilke virkemidler som må tas i bruk. Men så er det slutt på den politiske enigheten. Når det kommer til den politiske viljen til å forplikte seg i forhold til de kostnader som denne kvalitetsreformen fører med seg, skiller partiene lag. SV er ekstremt opptatt av at Stortinget også må ta det økonomiske medansvaret for de reformer og forbedringer dette stortinget vedtar, og som andre skal gjennomføre. Den beste og eneste måten å gjøre det på, er å sørge for at norske kommuner som skal gjennomføre denne reformen på vegne av oss her i denne salen, blir satt økonomisk i stand til å gjøre det. Alt annet er uansvarlig, slik SV ser det. Derfor har SV ved behandlinga av denne stortingsmeldinga om eldreomsorgen og Dokument nr. 8-forslaget om bemanningsnormer tydeliggjort at vi også vil ta det økonomiske ansvaret for de store løft dette betyr ute i kommunene. Det hadde vært et gledelig brudd med en praksis som har skapt mye frustrasjon ute i kommunene, om Stortinget denne gangen allerede nå hadde gitt klare signaler om å stille opp også med penger når reformen skal gjennomføres. Men det er på dette punktet flertallet i Stortinget svikter fundamentalt. Regjeringspartiene og Fremskrittspartiet unndrar seg konsekvent alle forpliktende formuleringer og forslag som gjelder kostnadene knyttet til den forbedringa av eldreomsorgen som alle sier er nødvendig. Ikke bare er dette uansvarlig politikk, det er også en politikk som er egnet til å skape forventninger ute blant folk knyttet til en reform som skal komme, men som så i neste omgang blir snudd til en gedigen skuffelse fordi stortingsflertallet ikke er villig til å betale prislappen. Dette er en type politikk som SV ikke vil være med på. Vi er skuffet over at regjeringspartiene ikke tar det nødvendige ansvar for at Stortinget nå slutter med denne praksisen, som bare er egnet til å skape politikerforakt. Men dette er antakelig en direkte følge av det opplegget for kommuneøkonomien som regjeringa Bondevik har lagt fram. Det er fra Regjeringa sjøl uttalt at dette opplegget vil føre til dårligere velferdstilbud i mange kommuner. Men hvis det er det Regjeringa ser for seg, burde den etter SVs oppfatning kanskje latt være å komme med en stortingsmelding som gir signaler og forventninger om et bedre velferdstilbud. Enda mer skuffet blir jeg av Fremskrittspartiet i denne saka. Det partiet som kanskje framfor noen andre har prøvd å framstå som de eldre og pleietrengendes parti, driver etter SVs oppfatning et dobbelt bokholderi som til syvende og sist rammer de svakeste. Fremskrittspartiet er med på alle formuleringer og forslag i denne saka som understreker hvor viktig det er med en verdig og anstendig standard på pleie- og omsorgstjenestene, og det er bra. SV er glad for at det er en brei politisk oppslutning om det. Men også Fremskrittspartiet hopper av i svingen når det kommer til spørsmålet om å betale regninga. Så vet jeg veldig godt at Fremskrittspartiet har en annen modell for finansiering av eldreomsorgen enn resten av partiene her på Stortinget: den statlige stykkprisfinansieringa. Jeg respekterer det. Men så lenge et solid stortingsflertall har bestemt at pleie- og omsorgstjenestene skal være et kommunalt ansvar, må også Fremskrittspartiet ta ansvaret for at kommunenes økonomi er slik at kommunene kan gi det gode tilbudet partiet vil ha. Noe annet er en stor ansvarsfraskrivelse – ja, verre enn det. Når partiet ikke vil styrke kommuneøkonomien fordi de vil ha en annen finansieringsmodell, er det ikke rådmenn, ordførere og kommunepolitikere som blir rammet. Nei, det er nettopp de svakeste av innbyggerne i kommunene, de eldre, de funksjonshemmede, de syke og pleietrengende. Fremskrittspartiet hadde sjansen i forliket med Regjeringa om revidert, men benyttet den ikke. Tvert imot uttalte representanten Per Sandberg fra Fremskrittspartiet i en annen debatt her i formiddag at den lille økninga som ligger i forliket mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet når det gjelder kommuneøkonomien, skjedde mot Fremskrittspartiets vilje. Dette er å svikte de svake gruppene Fremskrittspartiet stadig hevder å representere. Så vil jeg til slutt ta opp de forslag SV har fremmet alene eller sammen med andre i de to sakene vi nå behandler.