Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2003-12-18:
Dette er en sak hvor lokaldemokratiet og tilliten til det politiske system settes på prøve. Ved valget i 1995 var ikke Vegpakke Tønsberg og bomring rundt Tønsberg et tema. I 1996 står Tønsbergs Høyre-ordfører fram i avisene og forsikrer om at bomring ikke er aktuelt. Likevel dannes bomringselskapet Tønsberg Hovedvegfinans AS i denne valgperioden, i august 1999, og planer for første trinn av veipakken diskuteres. Siden da har det vært hevdet at alle de som hadde motforestillinger, var for sent ute. Ved valget i 1999 var det svært dårlig informasjon om saken til velgerne, og de fleste forstod ikke at de ved å stemme f.eks. Høyre eller Arbeiderpartiet støttet bomringen rundt Tønsberg og en svært kostbar veiutbygging. Dessuten: Det var jo allerede for sent. Bomringselskapet ble som sagt etablert før valget. Etter valget i 1999 begynte innbyggerne å forstå hva som foregikk, og protestene var og er overveldende. Motstanderne av bomring og veipakke organiserte seg, og avisene er fulle av engasjerte innlegg og leserbrev, og har vært det over lang tid. Men politikerne valgte å ikke høre på velgerne, og ved valget i 2002 straffet dette seg. Demokratiet virket. Partiene som var for Vegpakke Tønsberg og bomring, led et kraftig nederlag, og ved valget var oppmøtet i Tønsberg ca. 20 pst. høyere enn landsgjennomsnittet. I statsråd Skogsholms brev lyder det slik: «Dersom det åpnes for en praksis der nye kommunestyrer kan stoppe et allerede fattet stortingsvedtak som springer ut av et lokalt initiativ fra de gamle kommunestyrene i de samme kommunene, blir det vanskelig å fortsette bompengeordningene slik de praktiseres i dag. Dersom slike nye lokale vedtak ender i at Stortinget endrer sin oppfatning vil forutsigbarheten, som er viktig i denne type saker forsvinne, noe som er svært uheldig, og samlet sett vil gi en svært dårlig bruk av vegmidler.» Jeg vil sitere en stor personlighet fra Tønsberg, nemlig ordfører Per Arne Olsen, og si at de fleste av oss svever åpenbart i den villfarelse at vi har valgt de folkevalgte organer for å endre eller bekrefte flertallet, enten det er kommunestyrer, fylkesting eller Stortinget. Med statsrådens og flertallets mentalitet bør folkevalgte organer bare befatte seg med nye saker, og ikke revurdere tidligere vedtak gjennom valg, og dermed burde heller ikke Stortinget ha anledning til å revurdere Tønsbergpakka. Denne holdningen gav også statsråden uttrykk for da hun for kort tid siden avviste ordførerdelegasjonens anmodning om utsettelse av Tønsbergpakka. Åpenbart er forutsigbarhet viktigere for statsråden enn demokratisk legitimitet, til tross for at det heter seg at bompengeprosjekter skal ha lokal aksept, noe som statsråden var fullt klar over ikke var tilfellet, ut fra at det i meningsmålingen var over 80 pst. som var mot bomringen. Endringene i flertallet i Tønsberg bystyre og Nøtterøy kommunestyre var historiske og nærmest ekstreme, og hovedårsaken er å finne i en lokaldemokratisk reaksjon mot Tønsbergpakka og dens bomring. Også Tjøme kommunestyre kan oppvise en vesentlig endring i kommunestyrets sammensetning, i tillegg til at «bomringvinden» fra Tønsberg blåste med en slik styrke at det gjorde utslag i Vestfold fylkesting, som også bærer preg av det. Et grunnleggende trekk ved en demokratisk anlagt politiker bør være at han må ha med seg en majoritet av befolkningen på legitime politiske tiltak. Alt annet medfører kort og godt at det er et demokratisk underskudd, for å uttrykke det mildt. Statsråd Skogsholms brev til Stortingets samferdselskomite inneholder ikke et eneste moment hvor demokratiske verdier kommer til uttrykk, på tross av at hun selv representerer partiet Venstre – et parti som publiserer valgprogrammer helt gjennomsyret av demokratisk idealisme. Kapittel 13 om bl.a. lokaldemokrati i kommuneproposisjonen for 2002 inneholder klare formuleringer som burde gjøre det til en politisk umulighet for statsråden som en del av Regjeringen å gå fram som hun gjør overfor lokalbefolkningen i Tønsberg og omland. Om Stortinget tillater Regjeringen ved samferdselsministeren å kunngjøre overfor landets borgere at det å endre sammensetningen i kommunestyrer ikke medfører retten til å endre på tidligere vedtak, er vi konfrontert med en alvorlig situasjon som etterlater seg et inntrykk som vil kunne føre til lavere valgdeltagelse, enkelt og greit, fordi folk ser at demokratiske prosesser som valg ikke har noen hensikt. Det er en skummel utvikling som vi i Fremskrittspartiet tar avstand fra. Vi vil følge opp det som de demokratisk valgte kommunestyrene i disse områdene har gjort. Jeg tar hermed opp de forslagene vi har fremmet sammen med SV.