Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 1999-05-25:
Ingen annen sektor bruker så store midler og har så mange tjenestebrukere som helsesektoren. Tallene forteller oss at vi bruker opp mot 60 milliarder kr til helseformål, eksempelvis ved å behandle til sammen ca. 3,7 millioner mennesker i sykehus ved innleggelser og poliklinisk behandling og ved ca. 16 millioner besøk hos primærhelsetjenesten. I et slikt perspektiv er det viktig for Arbeiderpartiet å understreke at de mål og virkemidler en velger for våre fremtidige helsetjenester, må føre til at hele befolkningen får lik og rettferdig tilgjengelighet til kvalitetsmessig gode og likeverdige tjenester, uavhengig av bosted og personlig økonomi. Vi mener at vi må legge til rette for at pasientene sikres bedre innsyn og mer innflytelse over egen situasjon. En analyse av framtidens utfordringer viser at behov for og etterspørsel etter helsetjenester vil øke, bl.a. fordi sykdomsbildet og befolkningens alderssammensetning vil endres. Nye og forbedrede medisinske og medisinsk-tekniske metoder vil gi økte muligheter for tidlig og forbedret diagnose, behandling og helbredelse. Sykdomsbildet er også sterkt avhengig av det vi kaller livsstilssykdommer. En god folkehelse er derfor avhengig av at vi lykkes i et samspill der den enkelte gjennom kunnskaper og holdninger gjør noe med egen livsstil, og der det offentlige helsevesen gjør sin innsats. I bunnen for tiltak og virkemidler må fortsatt ligge krav til rettferdighet, kvalitet og likeverdighet i tjenestetilbudene. Derfor signaliserer Arbeiderpartiet, og legger til grunn, tre strategier for framtidige tiltak: 1. Nye utfordringer krever økte ressurser2. Klarere og sterkere styring av helsetjenester3. Bedre samarbeid og samordning av alle ledd og nivåer i helsetjenesten I en bedret folkehelse vil forebyggingsarbeidet stå sentralt, og dette er krevende bl.a. fordi kampen om avgrensede ressurser gjerne vinnes av de mer akutte og reparerende helsetilbudene. Mange av folks lidelser og sykdommer har ofte en noe uklar årsakssammenheng basert på påvirkning og utvikling over lengre tid. Jeg nevner her som eksempler muskel- og skjelettsykdommer og psykiske plager. Dette betyr at en må ha sterk oppmerksomhet rettet mot bl.a. arbeidsmiljøet i vid forstand. Sosiale og økonomiske forskjeller gir ulik helse. Forebyggende og helsefremmende tiltak er avhengig av at vi kan beskrive ulikheter i forskjellige gruppers helsetilstand. Det er liten grunn til å tro at genetiske forskjeller skulle kunne forklare de forskjeller en ser mellom bydeler i f.eks. Oslo. Grovt skissert står en heller overfor tilstander som hovedsakelig er begrenset til miljømessige forhold, deriblant livsstil og levevaner. Dette skulle tilsi at en må målrette tiltakene mer, og en må la forebyggingstiltakene få en langt mer lokal forankring enn det som hittil har vært tilfellet. Det betyr helt klart at langt flere ressurser må disponeres lokalt. Når dette er sagt, er det for meg åpenbart at mye av tiltakene må ha en nasjonal forankring og inngå i en nasjonal strategi. Kosthold og mosjon synes å være avgjørende for folkehelsen. Jeg viser her til Norsk kreftplan, hvor det antas at ca. 35 pst. av krefttilfellene skyldes uheldig kosthold. Ingen bestrider lenger at tobakksbruk er den enkeltfaktor som mest av alt ødelegger folks helse. Vi har overbevisende dokumentasjon. Nå er det mest påtrengende å hindre at barn og unge begynner å røyke. Derfor må det til et krafttak for disse gruppene i et samspill mellom foreldre, skole, kommunale helsemyndigheter og det nasjonale nivå. Bildet er egentlig nedslående: Flere unge begynner å røyke.Det er så godt som ingen nedgang når det gjelder den voksne befolknings røykevaner, unntatt hos gravide. Gledelig er det imidlertid at vi nå både i Norge og bl.a. i USA begynner å få rettssaker som ansvarliggjør tobakksindustrien for de helseskader tobakksbruk medfører. Misbruk av alkohol er et svært alvorlig helse- og samfunnsproblem, der eventuelle påståtte positive effekter ikke står i noe forhold til skadevirkningene. Den strategien vi har fulgt i Norge gjennom lang tid med forsøk på å holde gjennomsnittsforbruket i befolkningen lavest mulig, må videreføres.