Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2014-11-25:
Jeg vil takke statsråden for en bred gjennomgang, som også favnet mer sikkerhetspolitiske, utenrikspolitiske og bredere handelspolitiske problemstillinger. Statsråden tok utgangspunkt i den bølge av frigjøring som ble innledet ved Berlinmurens fall for 25 år siden, og uroen for at fortidens spøkelser er i ferd med å vende tilbake gjennom Russlands annektering av Krim og spill i krisen i Ukraina. Dette er bekymringsfullt. Derfor har også Norge støttet opp om sanksjonene EU-landene har vedtatt. Men vi skal samtidig ivareta norske interesser, slik andre land ivaretar sine. Det tjener heller ikke mulighetene for en politisk løsning om samarbeidskanaler som nå er bygd opp i nordområdene – folk-til-folk-samarbeid, samarbeid om en felles forvaltning av naturressurser og miljøarbeid – stanser opp. Tvert imot. Det kan være viktigere enn noen gang å bevare disse. Ukraina skal ha rett til å velge sin vei, men vi kan ikke lukke øynene for at det er dyp splittelse i landet om hva som er den beste vei, og det er sterkt behov for å bekjempe korrupsjonskulturen og finne en vei som kan forene. Vi kan og bør bidra, sammen med våre europeiske naboer, men vi må søke en form som kan bidra til å bygge bro over indre motsetninger, ikke forsterke dem. Russlands vilje til bruk av militære midler i konflikten har forsterket oppmerksomheten om forsvarsbudsjettene i NATO-landene. Jeg mener det er viktig nå at vi ikke overser de økonomiske utfordringene våre europeiske naboland fortsatt sliter med. Da vi debatterte Europa i vår, var det mye som tydet på at de fleste EU-landene var i ferd med få et fastere fundament for økonomien slik at den igjen kunne vokse. I dag er dette bildet mer usikkert, de økonomiske værvarslene dårligere. Det betyr at også de sosiale problemene i kjølvannet av finans- og gjeldskrisen vil vedvare. Det er 24–25 millioner arbeidsledige og kjempehøy ungdomsledighet i mange land. Det skaper sosiale problemer, svekket tro på framtiden og en oppblomstring av nasjonalisme og rop om proteksjonisme. Vi ser politiske krefter i Ungarn, i Storbritannia, i Frankrike og ved valget til Europaparlamentet som vil vende fellesskapet ryggen. Vi trenger fellesskapsløsninger i Europa, ikke nasjonalisme. Vi ser proteksjonistiske krefter i flere land. I Storbritannia fører selv landets statsminister an mot prinsippet om fri bevegelse av arbeidskraft. Hos vår EFTA-partner Sveits har en folkeavstemning krevd restriksjoner på arbeidsinnvandringen som vil innebære et brudd på EFTA-konvensjonen og landets avtaler med EU. Kommende søndag er det en ny folkeavstemning hvor forslaget er å begrense antall innvandrere til 16 000 i året. Selv utvandrede sveitsiske statsborgere skal nektes adgang om kvoten er fylt. Disse perspektivene er en vel så stor framtidstrussel som den sikkerhetspolitiske knyttet til Ukraina og Russland – en trussel mot den sosiale stabiliteten i land som er hardest rammet, en trussel mot framtidstroen, en trussel mot troen på politikk og demokrati. Den frie bevegelsen er en grunnleggende rett i det europeiske samarbeidet, slik det har vært i det nordiske siden midten av 1950-tallet. Det har tjent oss vel. Hvem skulle ellers fylt de 350 000 nye arbeidsplassene som ble skapt de siste 10–12 årene her i landet? Derfor er den største utfordringen våre europeiske naboland står overfor, fortsatt å få fastere økonomisk grunn under føttene, skape økonomisk vekst og nye arbeidsplasser. Dette er også sikkerhetspolitikk, sikkerhetspolitikk mot framtidspessimisme og vaksinasjon mot lettvinte løsninger. Den utfordring som fri bevegelse av arbeidskraft i et indre marked med store forskjeller kan skape med sosial dumping, usunn konkurranse og kriminelt arbeidsliv, må løses gjennom samarbeid om regler og tiltak, ikke gjennom å stenge grensene. Derfor må Norges stemme være tydelig på det som har vært bærebjelkene i vår arbeidslivsmodell: en sterk arbeidsmiljølovgivning, et godt organisert arbeidsliv, trepartssamarbeid – også mot sosial dumping og arbeidslivkriminalitet. Den kursendring regjeringen legger opp til her hjemme, er ikke noe forbilde for dem der ute. Nå har også EU-domstolen slått fast at retten til fri bevegelse ikke er noen rett til det som er blitt kalt velferdsturisme. Den såkalte Dano-saken fra Tyskland, som statsråden refererte til, bør berolige selv den mest urolige FrP-er. Det er mange programmer og planer i EU-systemet som skal gi ny vekst og flere jobber – Horizon 2020, Erasmus+, som vi fortsatt er med på. Heldigvis vil nå Stortinget sørge for at vi også blir med i Copernicus-programmet. En regjering som sier de vil forsterke europapolitikken og satse mer på forskning og utvikling, men ikke fant penger til å delta i dette, når de fant penger til 8–9 milliarder i skattekutt, kan i hvert fall ikke hevde at de lar handling følge ord. Det er viktig at det nå er funnet en løsning på vår deltakelse i finanstilsynene. Det er viktig. Vår finansnæring kan ikke stå utenfor EØS-avtalen, og ingen kan være imot at den europeiske finansnæringen underlegges mer kontroll og strengere regler, etter hva vi har vært igjennom. For det er det dette handler om – bedre regulering av en næring som kan bringe land i kne og verdensøkonomien utfor stupet. Vi lærte det gjennom vår bankkrise på 1990-tallet. Europa har lært det nå. Men det gjenstår flere utfordringer knyttet til andre byråer, ACER og BEREC må også finne sin løsning. Det er viktige områder, hvor norsk næringsliv har store interesser. Den utfordring det skaper for EØS-avtalen at EU i økende grad legger myndighet til byråene, burde vi søke å finne en strukturell løsning på. Nå erfarer vi at ting tar tid, selv om den åpenbare løsningen ligger i dagen, som med finanstilsynene. Det er også gledelig at køen av rettsakter som venter på å bli tatt inn i EØS-avtalen, er redusert, takket være at planteverndirektivet ble tatt inn. Når finanstilsynene er på plass, kommer en ytterligere reduksjon. Nye rutiner, også mellom de tre EFTA-landene, vil forhåpentligvis føre til en smidigere og raskere innlemmelse av nytt regelverk. Det er viktig for å sikre et indre marked med felles regler. Fra parlamentarikerkomiteen søker vi å bidra med å ha det på dagsordenen i våre møter framover og også å inspirere kolleger i andre land som har en mer kronglete behandling i parlamentet enn det vi har lagt opp til her hos oss. Men det gjenstår å få mer fart i implementeringene også i vårt eget land, når nytt regelverk er tatt inn i EØS-avtalen. Her har det også gått tregere i det siste, og her er det bare opp til oss selv. Klima og energi er et sentralt samarbeidsområde i EU, som vi har sterke interesser i – et viktig område, både for å bekjempe klimautfordringene og for energisikkerheten i Europa. EU har satt sitt mål og sine ambisjoner når det gjelder fornybar energi og energieffektiviseringer. Etter hvert vil tiltakene for å nå målsettingene kunne føre til endringer i regelverket som også vil omfatte oss gjennom EØS-avtalen. Men jeg vil understreke at når det gjelder de politiske målsettingene som EU har satt, kan disse ikke omfattes av EØS-avtalen. Vi må sette våre egne mål. Statsråden redegjorde for de krevende forhandlingene vi har med EU: våre bidrag for å bekjempe ulikhetene i Europa gjennom finansieringsmekanismene, artikkel 19-forhandlingene om landbruksvarer og forhandlingene om markedsadgang for fisk. Når statsråden sier at «vi har understreket overfor EU at videreføring av EØS-bidragene forutsetter tilfredsstillende løsninger for fisk», så har han lagt ambisjonene høyt. Det er bare å ønske lykke til og vente på et godt resultat. En regjering som har høye ambisjoner, burde heller ikke ha problemer med å forsvare viktige norske landbruksinteresser i ostetollsaken.