Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2001-03-20:
Tore Sandberg er en person som det er all grunn til å se opp til, ja til å beundre. Han er en hverdagshelt som har ofret flere år av sitt liv og enorme pengesummer for å sikre rettferdighet for en straffedømt drapsmann, som viste seg ikke å være drapsmann likevel. Tore Sandberg burde fått medalje og økonomisk erkjentlighetsgave, ja æresgave, fra staten, som minst skulle dekke utgiftene han har hatt med å vinne frem med sin sak. Stortinget kan selvfølgelig bevilge så mye penger som Stortinget ønsker til hva som helst og til hvem som helst, og gjør jo det stadig vekk. Det er selvfølgelig ingen overprøving av domstolene. En domstol vurderer om en person har et juridisk krav. I Stortinget trengs det ikke noen juridisk rettighet for at vi kan bevilge penger eller pålegge Regjeringen å gjøre det. En enstemmig justiskomite peker på at Liland ikke ville blitt renvasket uten Sandberg og Ekroth-familiens frivillige innsats, og legger dessuten til at oppklaring av justismord har en stor samfunnsmessig betydning. Til tross for det er dagens situasjon fortsatt slik at det ikke finnes noen offentlige ordninger som sikrer mulige ofre for justismord advokatbistand eller bistand fra annen type ekspertise. Stortinget har tidligere nektet å behandle et forslag fra Fremskrittspartiet om å sette ned en kommisjon som skulle gå gjennom incestsaker for å se om det fantes saker som kunne gi rimelig grunn til å gi bistand til å utforme en gjenopptakelsesbegjæring. Det sier noe om Stortingets manglende vilje til å hjelpe mulige ofre for justismord. Tore Sandberg handlet på egen hånd og etter eget initiativ, og han har ikke fått noe igjen for sin innsats unntatt en gave fra Liland selv, som ikke var stor nok til å dekke hans utgifter, og nå står han i fare for å måtte betale skatt for denne gaven. Det vil åpenbart være særlig ubillig og uforholdsmessig trykkende. For de fleste nordmenn vil det sikkert stå som temmelig urimelig at Sandberg etter sin frivillige innsats blir stående igjen med et økonomisk tap. Carl I. Hagens forslag tar sikte på å sikre rettferdighet og forhindre at Sandberg blir den tapende parten. For Fremskrittspartiet er det ikke vesentlig hvordan staten støtter Sandberg, det viktigste er at han får den støtten han bør få. Jeg konstaterer at flertallet i justiskomiteen bruker rent formelle grunner for ikke å støtte forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet om at Regjeringen skal bidra til at skattekravet som følge av Lilands gave til Tore Sandberg ettergis. Det er trist at formalisme skal brukes for å forhindre en fornuftig løsning i form av en rimelig økonomisk støtte til Tore Sandberg. Men jeg registrerer samtidig med glede at representanten Tor Nymo på vegne av Senterpartiet og representanten Finn Kristian Marthinsen på vegne av Kristelig Folkeparti mener at det ville være særlig ubillig dersom Sandberg må betale skatt for gaven fra Liland, og at representanten Vidar Bjørnstad på vegne av Arbeiderpartiet i sitt innlegg uttalte at det var gode rimelighetsgrunner for at Sandberg skulle få ettergitt sin skatt, samtidig som han understreket at avgjørelsesmyndigheten ikke ligger i Stortinget. Og disse uttalelsene fra hovedtalsmennene for Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti, sammen med det meget klare innlegget fra representanten Hernæs og mitt eget innlegg, betyr at lovgiverne gir relativt klare signaler til det organ som skal avgjøre Sandbergs skattesak, og jeg vil derfor både håpe og tro at dette skatteorganet tar det med i sine vurderinger. Jeg tar med dette opp forslaget fra Fremskrittspartiet og Høyre.