Einar Holstad (Kristelig Folkeparti), 2003-01-23:
Barn og unge begår kriminalitet i større utstrekning og i mer alvorlig grad enn tidligere. Eksempler på grov vold, ran, tyverier og narkotikalovbrudd begått av barn under den kriminelle lavalder, kjenner vi alle fra media. Det er ille at så alvorlige lovbrudd skyldes barns handlinger. Man kan dvele lenge ved spørsmålet om hvorfor. Hva får to 14 år gamle jenter til å mishandle en jevnaldrende og selge henne for 200 kr? Svar blir fattige. Men ett er sikkert: Økt fokusering på holdninger og handlinger er nødvendig. Tydelige grenser for det akseptable, kombinert med økt respekt for hverandres forskjellighet, er kanskje tidens største utfordring. Her har særlig hjemmet og skolen et ansvar. Skal vi lykkes med å formidle gode handlingsmønstre til våre barn, må vi som voksne være gode rollemodeller. Flere av oss har kanskje en jobb å gjøre? Unge kriminelle må oppleve reaksjoner fra både familie og samfunn. Vi aksepterer ikke kriminalitet! Men reaksjonen må ha preg av omsorg og veiledning, snarere enn av tradisjonell straff. I Ot.prp. nr. 106 for 2001-2002 foreslås flere tiltak for oppfølging av unge lovbrytere. Politiet skal etterforske lovbrudd begått av barn under den kriminelle lavalder, og dialogen mellom politi og barnevern skal forbedres. Likeledes skal innsatsen overfor foreldre og foresatte styrkes. Politiet får mulighet til å pålegge foresatte og barn å møte til samtale hos politiet. I en slik samtale vil politiet kunne formidle sin uro over barnets handlinger og atferd, og foresatte får kunnskap, slik at nødvendige tiltak kan settes inn. Det er foreldrene som har hovedansvaret for å sette i verk tiltak overfor et barn som beveger seg på skråplanet. Som politikere roper vi gjerne for lett på det offentlige hjelpeapparatet. Kristelig Folkeparti er opptatt av å ansvarliggjøre foreldrene og framheve deres rolle som oppdragere. De har en vanskelig, men du verden så viktig, oppgave! Gjennom en plikt for foreldrene til å møte til samtale hos politiet, tvinges de som måtte oppleve fornektelsen som behagelig, til å se realiteten i øynene. Man tvinges til å erkjenne at ens eget barn har begått lovbrudd og derfor har behov for særlig oppmerksomhet og oppfølging. Jeg er sikker på at politiet i samtalesituasjonen ikke vil opptre på en måte som frarøver de foresatte tilliten til politiet som en troverdig og velmenende instans. Regjeringen foreslår også at det skal innføres en adgang til å nedlegge oppholdsforbud overfor barn under 15 år. Hjemmelen blir straffeloven § 222 c. Oppholdsforbud kan nedlegges dersom det er en grunn til å tro at opphold på et bestemt sted øker faren for at barnet vil begå en straffbar handling. Oppholdsforbudet må være klart avgrenset både geografisk og tidsmessig, og kan ikke nedlegges for mer enn seks måneder av gangen. Oppholdsforbudet vil ha liten funksjon om politiet ikke setter inn ressurser på å kontrollere at det overholdes. I en hektisk hverdag for politiet kan man uroe seg for at den nødvendige oppfølgingen vil utebli. Kristelig Folkeparti har imidlertid tillit til at politiet vil vektlegge det forebyggende arbeidet når effektene av politireformen etter hvert blir mer synlige. Det er også viktig å påpeke at oppholdsforbud for barn typisk vil gjelde områder hvor politiet generelt har høy beredskap. Gjennom dette er det min klare oppfatning at et oppholdsforbud for barn og unge vil ha den ønskede effekt. Regjeringen foreslår videre at det presiseres i straffeloven at megling i konfliktråd kan settes som særvilkår for betingede dommer. Erfaring viser at megling mellom gjerningsperson og offer kan bidra til å motvirke ny kriminalitet og til å fremme gjerningspersonens tilpasning til samfunnet. Men et slikt vilkår kan selvsagt kun brukes i de tilfeller hvor offeret aksepterer konfliktrådsmegling. De tiltak som foreslås i Ot.prp. nr.106, er ikke tilstrekkelige for å bekjempe barne- og ungdomskriminalitet. Tiltakene må suppleres av et vel fungerende barnevern, en god skolehverdag for den enkelte og trygge oppvekstvilkår. Vi vet alle at utfordringene på disse områdene er mange. Særlig vil jeg påpeke behovet for å fokusere på de barnekriminelle når barnevernsmeldingen behandles her i Stortinget.