Alf E. Jakobsen (Arbeiderpartiet), 2007-05-29:
Når Odelstinget nå behandler ny verdipapirhandellov og ny børslov, vil jeg understreke at det har vært gjort et grundig forarbeid både gjennom delutredninger og den prosess som departementet har gjennomført for øvrig. Proposisjonen følger opp Verdipapirmarkedslovutvalgets to delutredninger i henholdsvis NOU 2005:17 Om overtakelsestilbud og NOU 2006:3 Om markeder for finansielle instrumenter. Saken har naturlig nok også vært viet betydelig oppmerksomhet fra ulike organisasjoner også etter at den kom til Stortinget. Det er nok å se på de skriftlige henvendelsene som er kommet. Proposisjonen er i tre deler, der gjennomføring av MiFID-direktivet eller EUs verdipapirmarkedsdirektiv omhandles i del I, gjennomføring av rapporteringsdirektivet omhandles i del II og nye lovregler om tilbudsplikt omhandles i del III. Når det gjelder EUs verdipapirmarkedsdirektiv, er det slik at dette har regler for verdipapirforetak og for regulerte markeder. MiFID inneholder også svært omfattende og detaljert regelverk som krever at norsk rett bygges ut på dette feltet. En stor del av disse reglene er av teknisk karakter. Jeg skal forsøke å konsentrere meg om noen av hovedpunktene i forhold til gjennomføring av MiFID, nemlig følgende: Investeringsrådgivning blir en ny konsesjonspliktig tjeneste.Varederivater blir underlagt verdipapirhandellovens bestemmelser fullt ut. Dette betyr bl.a. at foretak som handler i markedet for kraftderivater, vil pålegges konsesjonsplikt og underlegges verdipapirhandellovens bestemmelser.Gjeldende regler for ansattes egenhandel foreslås i hovedsak videreført, men disse reglene kan ikke gis anvendelse for filialer av EØS-foretak som driver virksomhet i Norge, slik saksordfører var inne på. – Jeg har lyst til å legge til at MiFID legger opp til at filialer av slike EØS-foretak må ha egne regler eller retningslinjer. Så det er slett ikke sikkert at vi kjører en strengere linje i Norge enn det som filialer av EØS-foretak har i Norge.Gjeldende eierbegrensninger for børser foreslås videreført, men det varsles i proposisjonen at det skal foretas en evaluering av om disse reglene også i framtiden vil være det mest egnede virkemiddelet for å ivareta grunnleggende hensyn bak bestemmelsene. Her har Regjeringen/departementet varslet at de skal nedsette en egen arbeidsgruppe. Det er i all hovedsak tilslutning fra komiteen til Regjeringens lovforslag om gjennomføring av MiFID. Det er imidlertid ulike mindretall fra opposisjonen som har merknader til enkelte områder. Jeg ser at Fremskrittspartiet og Høyre ikke slutter seg til flertallets forslag til endringer i gjeldende verdipapirfondslov § 2-1. Jeg stiller meg litt undrende til at de ikke slutter seg til hele dette forslaget, da den foreslåtte endringen innebærer at det presiseres at det skal gis nærmere forskrifter om verdipapirfonds investeringsrådgivning. Det følger av MiFID at denne typen virksomhet, i likhet med verdipapirforetaks investeringsrådgivning, skal underlegges MiFID-reglene. Når det gjelder lovforslaget, ser jeg at en samlet opposisjon «konstaterer at man på enkelte områder legger opp til at norsk finansnæring skal ha andre og strengere regler enn finansnæringen i andre EØS-land». For meg virker det litt uklart hva mindretallet mener med det. MiFID er i all hovedsak et fullharmoniseringsdirektiv, dvs. at det ikke er adgang til å fastsette strengere nasjonale krav enn det som følger av direktivet. Det er etter flertallets mening fulgt opp i proposisjonen. Så er det slik at det på enkelte områder er adgang til strengere nasjonale regler. Så vidt jeg kan se, er det bare reglene om ansattes egenhandel som er strengere enn det som følger av direktivet. Så varsles det i proposisjonen også om en vurdering av strengere regler i en framtidig forskrift om opplysningskrav ved salg av sammensatte produkter. Videre er det slik at det er en del av gjeldende regler eller lovgivning som videreføres – og jeg understreker videreføres – og som ikke omfattes av MiFID. Det gjelder eksempelvis ytelse av kreditt mv. I proposisjonens del II, om gjennomføring av rapporteringsdirektivet, tar Regjeringen med sitt opplegg «sikte på å harmonisere kravene til hvilke opplysninger utstedere og innehavere av omsettelige verdipapirer som er notert på et regulert marked, må gi til markedet». I tillegg inneholder direktivet bestemmelser om hvordan slike opplysninger skal offentliggjøres. Jeg ser at mindretallet i sine merknader fokuserer på flaggeplikt, meldeplikt – som saksordføreren var inne på – hvilke språk opplysninger skal gis på, og stemmefullmakt. Når det gjelder punkt 4 i innstillingen, om gjennomføring av direktivet om overtakelsestilbud mv., er det sentrale hensynet bak reglene om tilbudsplikt beskyttelse av minoritetsaksjonærene i målselskapet. Jeg vil i det følgende konsentrere meg om to temaer i komiteens behandling og innstilling som har vakt betydelig oppmerksomhet eller diskusjon – både før og etter at denne saken kom til Stortinget. Det ene gjelder tilbudspliktsgrensen. Regjeringen har foreslått å senke tilbudspliktsgrensen fra erverv av aksjer som representerer mer enn 40 pst. av stemmene i selskapet, til 1/3 av stemmene i selskapet. Det har flertallet sluttet seg til. Et mindretall, bestående av Kristelig Folkeparti og Venstre, har som kjent gått inn for at tilbudspliktsgrensen settes til 30 pst., og ikke 1/3, som foreslått av Regjeringen. Til det vil jeg si at et flertall i lovutvalget foreslo å senke grensen til 1/3. Også høringsuttalelsene er delt i dette spørsmålet. Kredittilsynet, LO og NHO foreslo 1/3, mens bl.a. Oslo Børs og Norges Bank foreslo 30 pst. En reduksjon fra 40 pst. til 1/3 er en betydelig reduksjon. For egen del vil jeg føye til at 1/3 er en grense som også kan gi minoritetsaksjonærer negativt flertall. Så jeg synes at denne grensen er fornuftig. Det samme mindretallet foreslår at det innføres regler om etterfølgende kompensasjon, dvs. en bestemmelse om at tilbyder «som kjøper eller avtaler kjøp til høyere pris enn tilbudsprisen innen seks måneder etter utløpet av tilbudsperioden, skal betale differansen mellom høyeste betalte eller avtalte pris og tilbudsprisen til aksjeeiere som har akseptert tilbudet». Til forslaget fra Kristelig Folkeparti og Venstre vil jeg bemerke at det ikke er slik at en regel om etterfølgende kompensasjon er vanlig i alle andre land. Det finnes regler for dette i Sverige og i England, ja, men dette er land som har organisert sine tilbudsregler på en helt annen måte enn Norge. De har regulert dette gjennom utstrakt bransjeregulering, og ikke – jeg understreker ikke – gjennom lovregulering. Det betyr at Sverige og England lar private organisasjoner i stor grad utforme og håndheve tilbudspliktsreglene. Det innebærer i klartekst at reglene ikke er gitt i lovs form, men er en bransjenorm. Sammenlikningen mellom Norge og disse to landene er etter min mening mindre relevant. Med dette anbefaler jeg Odelstinget å stemme for flertallsinnstillingen der komiteen ikke er enstemmig.