Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2011-06-07:
Det er positivt at Stortinget nå får muligheten til å diskutere norsk konsulær bistand til nordmenn i utlandet i bredde. Meg bekjent er ikke det gjort tidligere. Jeg tror det viktigste med denne meldingen er at det i dag hersker et forventningsgap mellom hva nordmenn i utlandet og på reiser til utlandet mener de har krav på og burde ha krav på, og hva som faktisk kan ytes av bistand gjennom hovedsakelig norsk UD. La meg allerede nå si at slik komiteen betrakter det, er den viktigste faktoren at den enkelte reisende har reiseforsikring. Det burde si seg selv, men rundt 20 pst. av dem som reiser utenlands, har ikke gyldig eller fullt ut dekkende forsikring. Det andre punktet er at når man reiser i utlandet, er man forpliktet til å følge gjeldende lands lover. Det synes det også, i hvert fall fra tid til annen, å herske tvil om blant enkelte norske reisende. Det tredje punktet som er viktig å presisere, er at man ikke har noe rettslig krav på bistand når man reiser i utlandet. Vi bruker i dag betydelige ressurser på norsk konsulær bistand. Det går totalt 200 årsverk til dette i UD. Vi har 95 ambassader og generalkonsulater, og vi har så mange som 380 honorære konsulater. La meg legge til fra Høyres side at det er viktig at det i fordelingen av og stedsvalgene for ambassader og generalkonsulater legges til grunn relevans i forhold til norsk næringsliv, relevans i forhold til hvor vi er til stede gjennom fastboende studenter, og relevans i forhold til politisk viktighet av lokasjoner. Vi har tidligere hatt flere debatter i Stortinget på det, selv om Stortinget for så vidt normalt sett ikke har en altfor sterk mening om hvor verken ambassader eller generalkonsulater skal legges. Punkt fire går på erstatning og refusjon. Det er lite brukt at man ved grov uansvarlighet, eller for den saks skyld av allmennpreventive hensyn, legger til grunn et erstatningsansvar i etterkant. Komiteen mener det er viktig å statuere noen eksempler. Det er viktig at man som reisende vet at dersom man opptrer grovt uansvarlig, så vil det også bety utgifter for den enkelte. Spesielt i lys av det forventningsgapet jeg har snakket om, er det svært viktig. Vi har den utfordring at det er stadig flere reisende på stadig mer eksotiske steder med stadig større forventninger om hva som skal komme av bistand. Det gjør det positivt og ekstremt viktig at man lærer av feil. Det har blitt begått en rekke feil hva gjelder bistand gitt, eller manglende bistand. Den største lærdommen har åpenbart kommet i senere tid etter tsunamien. I etterkant av den ble UDs operasjonssenter etablert. Så langt mener komiteen at det har vært utelukkende positivt, og at det også vil bidra til en jevnere og likere behandling av ulike reisemål, og dermed også av nordmenn i ulike hjørner av verden. Det er også viktig å få frem her at det forligger nå en meget god masteroppgave av Yngve Olsen Hvoslef, som akkurat i tråd med dette har skrevet om likere behandling. Det passer jo utmerket til denne debatten og ikke minst denne saken. Samtidig er det igjen full støtte til det samarbeidet som foregår både internt i Norden og også i EU ved at vi i større grad samordner oss og finner frem til godt, relevant samarbeid for å yte en best mulig tjeneste til våre reisende og dem som måtte befinne seg i utlandet til enhver tid. Det er avslutningsvis en klar prioritering som gjøres, og som komiteen støtter. Prioriteringen er at satt opp mot hverandre, vil komiteen, og åpenbart også regjeringen gjennom meldingen, prioritere nordmenn på korte reiser fremfor dem som er bosatt i utlandet over lang tid. Det er riktig.