trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-01-07:
Det som denne regjeringen er opptatt av, er at den private eiendomsretten til folk skal styrkes. Det konsesjonsloven bidrar til, er at det offentlige kan blande seg inn i hvem som skal få kjøpe en eiendom, til hvilken pris den skal kjøpes, og i det hele tatt å legge store begrensninger på den private eiendomsretten. I tillegg blir konsesjonsloven ulikt brukt fra kommune til kommune. Det kan ha sammenheng med hvilket politisk synspunkt som styrer den rådende kommunen, og det fører til ulikheter og det jeg vil kalle urettferdigheter. Så er det sånn at jeg tror ikke det kommer til å komme store oppkjøpere fra utlandet og overta norsk landbruksjord. Kapitalen flyter der den gir mest avkastning, og vi har hatt mange diskusjoner omkring landbrukspolitikk og hvilken avkastning norsk landbruk gir. Jeg tror ikke at det er der de store kommer inn og plasserer sine penger. Det jeg derimot tror, er at ungdom som ønsker å kjøpe seg en gård, ungdom som ønsker å flytte på landet og finne seg en eiendom, kan få et større utbud av eiendommer å kjøpe, noe det er mangel på i dag. Vi vet at i dag er det stor rift om de eiendommene som legges ut, og mange vil ikke legge ut eiendommene sine, rett og slett fordi de ikke får den prisen de er verdt, og det mener jeg er urettferdig. Derfor handler det om å styrke den private eiendomsretten, styrke folks muligheter til å styre over eget areal, egen eiendom, og det er en viktig bærebjelke i de to regjeringspartienes politikk.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-01-07:
Det som jeg mener kommer til å skje framover, er at flere vil få muligheten til å kjøpe seg en gård. I dag har vi rundt 180 000 landbrukseiendommer. Rundt 40 000 av disse får tilskudd fra jordbruksavtalen. Det betyr at veldig mye av den jorden som er i drift, er leiejord – det er andre bønder som driver. Og så lenge en har driveplikten i bunnen, vil denne jorden faktisk måtte brukes til matproduksjon – i hvert fall kan den potensielt brukes til det, hvis noen ønsker å gjøre det, i overskuelig framtid. Derfor mener jeg at dette er skremselspropaganda, som forsøkes framsatt i forbindelse med konsesjonsloven. Det det dreier seg om, er den private eiendomsretten, det er å frata politikere rundt omkring i Norge muligheten til å gripe sterkt inn i den private eiendomsretten og muligheten til å bestemme over sin egen eiendom. Det er en verdi som jeg mener er helt grunnleggende, og som vi derfor er opptatt av å gjøre endringer i.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-01-07:
Regjeringens ambisjon er å få gjennomført mest mulig av den politiske plattformen i alle politiske saker, og i landbrukspolitikken er vi godt i gang med å gå i riktig retning med hensyn til det regjeringen ønsker. Stortinget er suverent til å bestemme om de vil behandle de sakene som vi legger fram, om de vil utsette dem, eller noe annet, så det er jo Stortinget som bestemmer når det gjelder priskontroll, og som man da har tatt en avgjørelse på. For oss er det viktig å holde tempoet oppe når det gjelder også å se på konsesjonsloven. Som jeg var inne på i mitt første svar, handler dette om den private eiendomsretten, som er på det nærmeste hellig for de to partiene som sitter i regjering, og som vi er grunnleggende opptatt av å styrke.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-01-07:
Det som er viktig, er å sikre den private eiendomsretten, og i all overskuelig framtid i Norge kommer nordmenn og staten til å eie mesteparten av det som gjelder eiendom. Det å sikre matproduksjon er viktig. Vi har et samlet storting som ønsker å øke matproduksjonen. Det er driveplikten som er en hjørnestein i det, for å sikre at de som ikke ønsker å drive videre, har muligheten til å leie ut jorda, og at andre kan overta dette. Når det gjelder formuesskatten, var bondenæringen, både Norsk Bonde- og Småbrukarlag og Bondelaget, blant dem som støttet regjeringen i å redusere formuesskatten, bl.a. fordi det kommer norske bønder til gode.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-01-07:
Jeg tror nok at representanten Hjemdal og jeg er enige om at julen er hellig, og vi har mange av de samme synspunktene på akkurat det. Når det gjelder økt omsetning, mener jeg at et av de viktigste argumentene for å øke matproduksjonen er at unge som kan tenke seg å kjøpe en gård, faktisk får en gård å kjøpe. Utfordringen for mange i dag er at det er for få gårdsbruk til salgs til å dekke etterspørselen som egentlig er i markedet. Det å få en større omsetning vil også gi flere muligheten til å kjøpe et gårdsbruk. Når det gjelder variert bruksstruktur, mener jeg at også det er det viktig å legge til rette for, og da handler det om å satse på profesjonelle heltidsbønder på små og store bruk. Vi har så mange gode eksempler på at det å utnytte gårdens ressurser, selv på små bruk, kan gi en levevei for mange i landbruket.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-01-07:
Enten man skal kjøpe en gård eller et hus, må man vurdere sin privatøkonomi – om man har penger til å kjøpe den eiendommen eller det huset som man ønsker. Sånn må det være, enten man kjøper hus eller landbrukseiendom. Så legger driveplikten noen begrensninger for hvordan man kan utnytte jorda hvis man kjøper en gård. Man er da pålagt å drive jorda, så det vil ivaretas gjennom det. Jeg mener at den private eiendomsretten skal være helt grunnleggende, enten man eier et hus, eller man eier en landbrukseiendom. Derfor ønsker vi å gjøre disse endringene nå, for at bøndene skal få tilbake eiendomsretten og styringen over sin egen eiendom.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-01-07:
Det er direkte feil når stortingsrepresentanten Storberget sier at vi ønsker å selge 20 pst. av landet. Det det er snakk om, er å ha en vurdering av den drivbare skogvirksomheten i Statskog. Det utgjør 6 pst. av de samlede drivbare skogressursene i landet. Så er det slik at Arbeiderpartiet selv, da de satt i regjering, solgte skog. De satte i 2011 i gang et arronderingssalg av Statskogs skoger av 600 000 dekar skog. Da er spørsmålet: Hvorfor er det greit når Arbeiderpartiet sitter i regjering, å selge skog, selge arvesølvet, som representanten Storberget sier, mens når denne regjeringen setter i gang en utredning for å se på det samme, da er det plutselig helt kritisk? Jeg finner denne argumentasjonen ganske hul. Det dette dreier seg om, er å skape en sterk skognæring i Norge. Vi har et potensial som er kjempestort innenfor skognæringen. Det er bare å reise rundt i landet vårt og se hvor mye skog som står der. Mye av den er i ferd med kanskje å miste sin verdi, rett og slett fordi det er gjort en for dårlig jobb med å bygge ut veinett, med å sørge for å få tatt ut denne skogen, sørge for å få brukt den og omsatt den til produkter, og den jobben er denne regjeringen i gang med. Denne regjeringen, sammen med dens samarbeidspartnere, har sørget for å doble bevilgningene til skogsbilveier. Vi har nå et budsjett på over 120 mill. kr for neste år. Det vil faktisk sørge for at denne nasjonen får mer inntekter av skogen, og at vi får brukt de ressursene som er der.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-01-07:
Som sagt, vi ønsker en sterk skognæring i Norge. Vi ønsker at de som eier skog, skal få muligheten til å kjøpe mer skog, slik at de kan utnytte ressursene. Problemet for veldig mange skogeiere i Norge er at de har så små lapper at det å drive den skogen på en profesjonell måte blir vanskelig. Ved at staten nå kan bidra til at flere private skogeiere kan kjøpe til skog rundt de stykkene de eier, får en flere profesjonelle drivere, private drivere, som kan utnytte ressursene i Norge på en bedre måte. Jeg synes det er spekulativt når representanten Storberget gang på gang snakker om 20 pst. av Norges areal, for det som er sannheten, er at det er snakk om 6 pst. av skogarealet i Norge som er drivverdig. Så er det heller ikke slik at regjeringen har konkludert, men det vi har gjort, er å sette i gang en grundig prosess der Statskog har fått i oppdrag å gjøre en utredning, og så skal vi på bakgrunn av den utredningen fatte våre konklusjoner, som Stortinget får til behandling.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-01-07:
I denne utredningen skal Statskog selvfølgelig kartlegge og belyse i hvilken grad dette vil bli berørt, fordi vi er opptatt av å sikre at disse rettighetene ikke blir dårligere. Men der vil jeg nok en gang si at det er litt spekulativt av Arbeiderpartiet å argumentere på den måten. Det er altså slik at 80 pst. av landarealet i Norge er eid av private. Det er variasjon fra fylke til fylke, men du kan gå hvor som helst i Norge og finne at tilgangen til rimelige jaktrettigheter er ganske så utbredt, til tross for at 80 pst. av landet er eid av private. Mange private stiller til disposisjon mulighetene for jakt til en rimelig penge. Jeg har selv snakket med f.eks. Løvenskiold, som eier enorme eiendommer her i Oslo-området, som har som policy at han leier ut rettigheter til folk flest, slik at de skal få tilgang på dette. Så det er ingen sammenheng mellom hvem som eier og hvilke rettigheter man har. Det er nettopp derfor vi har et fantastisk friluftsliv i Norge med muligheter for alle.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-01-07:
Det jeg kan bekrefte, er det som Statskog nå har fått i oppdrag å utrede. Det er altså ulike modeller for privatisering og organisering av skogvirksomheten på økonomisk drivbare areal, dvs. ikke 20 pst. av Norges areal, som opposisjonen prøver å framstille det som, men 6 pst. av den drivbare skogen i Norge. De skal også se på de økonomiske og praktiske konsekvensene av modellene, og dette vil bli framlagt for meg 1. mars, slik at regjeringen kan jobbe med disse spørsmålene og finne ut hva vi vil anbefale for Stortinget. I tillegg er det slik, som jeg har vært inne på, at 80 pst. – nok en gang – av landet er privat eid. Vi har et fantastisk friluftsliv i Norge med massevis av jaktrettigheter som også private tilbyr til en billig penge, og regjeringen er så opptatt av disse rettighetene at vi nettopp har sagt at vi skal se på hvilken måte man kan sikre at de ikke blir dårligere når man eventuelt da skal ...
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-01-07:
Ja, jeg har brukt ganske mye tid i løpet av høsten på å sette meg inn i prissetting i dagligvareforretninger. Det er åpenbart slik at noen tilbud er lokkevarer, som selges til under den prisen de produseres for, og at vi har noen utfordringer knyttet til prisene når det gjelder dagligvarer. Det kan det bli en del spørsmål om framover, så lenge kronekursen er svekket og det blir dyrere å importere. Det jeg er opptatt av, er å legge til rette for at bøndene skal få lov til å utvikle virksomheten sin, å legge til rette for at kyllingbøndene, som i dag er blitt tvungne – i hvert fall noen av dem som ikke har flere produksjoner – til å ta seg jobb utenfor gården og ha dette på si, faktisk skal kunne leve av å være kyllingbonde, hvis de ønsker det. Det tror jeg gir mye bedre dyrevelferd, for det gir bonden mulighet til å være til stede på gården og følge opp løpende istedenfor å måtte reise på arbeid deler av tiden for å hente inntekter også utenfor gården. Så er det også sånn at det er ikke noen sammenheng mellom hvor mange kyllinger en produserer og antibiotikaresistens, eller bruken av antibiotika. Hvis vi ser på Norge og Sverige, har Sverige opp mot seks ganger så store besetninger. De bruker om lag akkurat det samme av antibiotika som Norge. Det er heller ikke riktig som representanten Hansson sier, at det vil bli større dyretetthet. Nei, kravene til dyretetthet blir de samme, men vi skjerper faktisk inn kravene til dyrevelferd, fordi de som driver dårlig og ikke greier å følge opp på en god nok måte, må redusere antallet kyllinger de har på hver kvadratmeter raskere, noe som igjen vil stimulere til at bøndene vil sørge for en bedre dyrevelferd, fordi det vil svi økonomisk hvis de ikke gjør det.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2015-01-07:
Som sagt mener jeg at dette fører til bedre dyrevelferd. Og det er sånn at det ikke vil bli større tetthet, rett og slett fordi kravene om tetthet, altså dyretetthet på 36 kilo per kvadratmeter – det har representanten Hansson sikkert satt seg godt inn i – vil bli videreført. Sverige har de samme reglene. I Danmark og EU for øvrig tillater de enda mer per kvadratmeter. Sammen med Sverige er vi altså best i klassen der. Så mener jeg det er kjempeviktig at vi skal jobbe videre for bedre dyrevelferd. Det er også grunnen til at det var viktig, da vi økte muligheten for å drive større, at vi samtidig strammet inn på regelverket når det gjelder dyrevelferd. Det har vi som sagt gjort ved at vi både pålegger to veterinærbesøk i året istedenfor ett, som det var, og sørger for at for dem som driver dårlig, skal det svi i lommeboken ved at de da må trappe ned og taper inntekt.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2015-01-07:
Konsesjonsloven er vel nærmest en hjørnestein i nasjonsbyggingen i Norge, det å sikre både et lokalt eierskap og at verdiskapinga skjer lokalt. Vi hørte i forbindelse med statsbudsjettet at en av de store debattene gikk på kutt i formuesskatten, hvor regjeringa nettopp argumenterte med at man med det ønsket å styrke det nasjonale eierskapet. Så står vi altså overfor kanskje det viktigste politiske redskapet for å ta vare på de evigvarende, fornybare ressursene i landet, altså jord og skog, og da er tydeligvis det å sikre det nasjonale eierskapet ikke viktig lenger. Da skal man altså oppheve konsesjonsloven, som gir mulighet for å styre dette. Hva er årsaken til at det nasjonale eierskapet ikke er viktig når det gjelder jord og skog, som vel er basisen for det vi skal leve av i framtida, når man nå skal behandle konsesjonsloven?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2015-01-07:
Dette har vært en spørretime som tidvis har handlet om det å selge landet, og mitt spørsmål nå går til landbruksministeren. Er det noe Arbeiderpartiet er svært kritisk til, er det regjeringas planer om å privatisere og selge Statskog. Det handler virkelig om å selge landet. Statskog utgjør en femtedel av Norges areal – Hedmark, Oppland, Østfold, Vestfold og litt til – et betydelig areal. Arbeiderpartiet oppfatter Statskog som en suksess for å sikre eierne, altså fellesskapet, Norge, utbytte og gevinst. Det er en suksess for en helhetlig og god skogpleie, en suksess for å sikre framtidige jegere og fiskere adgang til store arealer, og det er også slik at Statskog kan bli en stor suksess som en motor i det grønne skiftet som Norge helt åpenbart står overfor. Slik vi kan utvinne og utnytte oljen, kan vi også utnytte skogens ressurser. I så måte står vi overfor en stor diskusjon og en stor utfordring når regjeringa tar initiativ til å selge hele eller deler av Statskog. I det hele tatt handler det i stor grad om nasjonens grønne gull og fellesskapets arvesølv. Hva er årsaken til at regjeringa ønsker å selge Statskog?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2015-01-07:
Jeg oppfatter ikke at statsråden svarer på spørsmålet, hva som er årsaken til at man ønsker å selge så store skogarealer. Statskog eier altså ⅕ av grunnen i Norge. Jeg tror det er rundt noen og førti prosent som er knyttet til skogsdriften. Det sier seg sjøl at det er betydelige arealer. Det arronderingssalget som et samlet flertall i Stortinget har gått inn for, er et resultat av at man kjøpte opp bl.a. en god del av Borregaards skoger, slik at det er det ikke noe uenighet om. Her står vi overfor et initiativ fra regjeringa om at man skal privatisere det som er knyttet til skogsdriften, altså over 40 pst. av dette store arealet. Det er en vesentlig del av det som Norge har en stor mulighet til å utvikle til en grønn motor for framtida, og jeg vil utfordre statsråden enda en gang: Hva er det som er årsaken til at man ønsker å sette disse store arealene ut for salg?
Pål Farstad (Venstre), 2015-01-07:
Mitt spørsmål går til statsråd Helgesen. For Venstre er det særs viktig at norske bedrifter og norsk næringsliv har relativt sett like konkurransevilkår som land det er relevant å sammenlikne seg med, ikke minst land innenfor EU/EØS-området. Når regjeringen har valgt å ha en egen EU-minister, skulle man tro det var ekstra oppmerksomhet rundt dette, og at man gjorde alt som var i regjeringens makt for å legge forholdene best mulig til rette for norsk næringsliv. Men det virker ikke alltid slik. Den sittende regjeringen har utmerket seg på to områder som jeg vil trekke fram her. Det ene er en voldsom iver etter å sende alt det som dette storting vedtar, til ESA-godkjenning, og det andre – og mer alvorlige – er at man har valgt å ta strid med EU når det gjelder å implementere EU-forordningen om kapitalkrav på ett område, nemlig lettelser i kapitalkrav for utlån til små og mellomstore bedrifter, populært kalt SMB-rabatten. Konsekvensen av regjeringens politikk er at norske småbedrifter blir pålagt dyrere lån enn det som er nødvendig, og at Norge kaster vekk ressurser og goodwill som burde vært brukt på det motsatte, nemlig bedre rammevilkår for norsk næringsliv. Dette har Venstre tatt opp med statsråden tidligere, i forbindelse med trontaledebatten og i forbindelse med finansdebatten i fjor. Begge gangene har statsråden i beste fall svart unnvikende og skjøvet ansvaret over på finansministeren, selv om det åpenbart er slik at det er statsråd Helgesen som har ansvaret for samordning av arbeidet med EØS-saker i regjeringen. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvorfor er det så viktig for regjeringen å ta strid med EU på et område som ikke vil svekke norske interesser, men snarere det motsatte?
Pål Farstad (Venstre), 2015-01-07:
Jeg takker for svaret fra Helgesen og skjønner at her er det et ønske om å komme et steg videre. Problemet med regjeringens og statsrådens politikk på dette området er at man åpenbart ikke klarer å forklare hvorfor de har handlet slik som de har gjort, og at det ikke er sammenheng mellom hva de sier, og hva som gjøres. Jeg har for sikkerhets skyld tatt med et sitat fra statsråd Helgesen i NRK Radio 19. desember, der han uttaler: «Det er viktig at norske bedrifter får de samme spillereglene som sine europeiske konkurrenter, og det er det EØS-avtalen dreier seg om. Det dreier seg om Norges deltakelse i det indre marked, og da er det regelverk som gjelder for norske bedrifter, og hvis norske bedrifter skulle ha et helt annet regelverk enn EU-landene så vil de ikke konkurrere på like vilkår.» Mener statsråden at regjeringens politikk når det gjelder SMB-rabatten, er i tråd med de uttalelsene han selv har kommet med om like spilleregler for norske småbedrifter som for deres europeiske konkurrenter?(Presidenten klubber.) Kan vi forvente en aktiv holdning til hovedspørsmålet mitt? (Presidenten klubber.)
Terje Østebø Eikin (Kristelig Folkeparti), 2015-01-07:
Kristelig Folkeparti synes det er et spennende representantforslag SV har lagt fram i dag. Det er en bred enighet om at det offentlige bør sørge for at varer og tjenester som anskaffes, er produsert under lovlige og anstendige forhold. Spørsmålet til næringsministeren blir: Går det an å forenkle seg bort fra barnearbeid, og hvilke andre virkemidler ser hun for seg at det går an å bruke?
Trine Skei Grande (Venstre), 2015-01-07:
Når det gjelder kampen mot barnearbeid, har næringsministeren ganske mange forskjellige kanaler for å bidra – både gjennom innkjøpsreglementet, som SV tok opp, og gjennom eierskapet i bedrifter som opptrer i mange av disse landene. Det å ha internasjonale konvensjoner å forholde seg til, det å ha standarder å forholde seg til, som norske bedrifter har, er viktig, og det er viktig at Norge har en høy standard i sin tilslutning til konvensjonene. Vi sliter med å få Norge til å tilslutte seg Barnekonvensjonens klageprotokoll, f.eks., og det er viktig at vi holder de standardene også nasjonalt med hensyn til hvordan vi skal bekjempe barnearbeid og styrke barns rettigheter. Tror statsråden at det er mest effektivt å gjøre det gjennom innkjøpsreglement, eller er hun villig til å bruke sitt eierskap mer aktivt overfor norske bedrifter som opptrer i de landene der dette lovverket er svakt?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-01-07:
Mitt oppfølgingsspørsmål går til landbruks- og matministeren. Statskog er et statsforetak fordi en i tillegg til å drive skog, også har et samfunnsansvar som skal utøves. Risikoen ved omdanning til AS eller eventuelt salg av hele eller deler av selskapet er at jakt og fiske kan bli dyrere, at adgangen for allmennheten kan bli dårligere til både jakt, fiske og hytteeiendommene til Statskog, at skogvernet kan svekkes, og også at selskapet eller deler av selskapet kan bli solgt, ikke minst til utlandet – til svenske og finske interesser. I sine tidligere svar opplever jeg at statsråden bagatelliserer litt hva et eventuelt salg kan bidra til. Hun framstiller det nesten som om det er på linje med arronderingssalget eller salg av skogteiger enkeltvis. Hvis det er det en utreder, er det ikke veldig kontroversielt. Men jeg har forstått at utredningen handler om mye mer enn det. Spørsmålet er: Kan statsråden bekrefte, ut fra tidligere spørsmål, at det ikke er aktuelt å omdanne Statskog til AS eller å selge hele eller deler av selskapet som sådan?
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2015-01-07:
Eg vil først få takke justisministeren for orienteringa. Mogleg ulovleg overvaking av norske borgarar er alltid alvorleg, og ikkje mindre alvorleg er det dersom det er snakk om mogleg ulovleg overvaking av personar og miljø som representerer vitale samfunnsinteresser. Avsløringane i Aftenposten før jul i 2014 var i så måte viktige og også oppsiktsvekkjande. Oppsiktsvekkjande var dei av fleire grunnar. Her hadde vi å gjere med falske basestasjonar utanfor Stortinget, regjeringskontora og statsministerbustaden, i tillegg til eit par andre plassar, men vi hadde også å gjere med reaksjonar frå norske sikkerheitsmyndigheiter som justispolitikarane her på Stortinget kunne få dårleg matlyst inn i jula av. Ansvarspulverisering kan ein kort summere det opp med. Politiets tryggingsteneste, Nasjonalt tryggingsorgan og det som no har vorte døypt om til Nasjonal kommunikasjonsmyndigheit – tidlegare Post- og teletilsynet – formidla kor viktig det er med førebyggjande arbeid, men ingen rekte opp handa og sa at dei sjølve kunne ha eit ansvar for å avdekkje slik overvaking som det her var snakk om. No har eg forståing for at sikkerheitsmyndigheitene og etterretninga vår ikkje kan brette ut alt dei gjer, og alt dei ikkje gjer, men det er ein fordel om dei gjer det dei skal, og at dei kommuniserer på eit slikt vis at det står fram som at dei enkeltvis og samla sett har kontroll. Sjølv om vi ikkje kjenner detaljane i kva sikkerheitsmyndigheitene har gjort og ikkje gjort, og skal vere forsiktige med å bruke dei aller største orda, har vi eit foreløpig etterlate inntrykk. Det inntrykket er ikkje, som justisministeren sa i innlegget sitt, forsøkt skapt i media, men det er skapt på bakgrunn av svar og reaksjonar frå desse myndigheitene sjølve. PST sa t.d. først at slike basestasjonar ikkje er noko dei skal søkje etter, og at det viktigaste er at vi politikarar lærer oss å ikkje fortelje sensitive ting på opne linjer. Seinare har dei likevel valt å ta imot tilbodet om å få grunnlagsdataa frå Aftenposten, og dei har – i tillegg til Oslo politidistrikt – opna etterforsking. Det er bra. Per no er dette ei sak vi ikkje aner omfanget av. Det øvste politiske ansvaret for dette er det justisministeren som har, og derfor er det viktig for Stortinget at han kom hit i dag for å gjere greie for saka. Det som det er vesentleg å sjå nærare på framover, er samspelet og ansvarsfordelinga mellom dei ulike statlege aktørane, som t.d. PST, Etterretningstenesta og Nasjonalt tryggingsorgan. Er det behov for ein nøye gjennomgang av rollefordelinga og ansvarsområda? Er det kompetanse eller klarare mandat som manglar? Justisministeren var inne på noko av dette då han viste til moglege tiltak og ting som skal skje, og eg ser fram til å sjå resultatet av det arbeidet. Eg støttar også at utgreiinga blir send over til justiskomiteen for oppfølging der. Avslutningsvis vil eg skryte av arbeidet Aftenposten har gjort. Sjølv om vi ikkje liker saka – dette er ei dårleg sak – er det særs viktig at ho kom. Det er forhåpentlegvis med på å gjere oss betre for framtida.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2015-05-05:
Takk til statsråden. Som jeg sa, så er Norge et godt og trygt land å bo i, i motsetning til mange andre land rundt oss i Europa. Vi har en kriminalitet som går nedover, og det skal vi være veldig glad for. Det forebyggende arbeidet er viktig. Men nå har vi hatt en trusselsituasjon i Norge som har pågått i ca. seks måneder, som har gjort at vi har hatt midlertidig generell bevæpning i Norge. Representanten Ropstad var i sitt innlegg inne på at den situasjonen vi har nå, etter at vi i seks måneder har hatt en midlertidig generell bevæpning, kanskje begynner å bli en ny normalsituasjon. Hvordan vil statsråden forholde seg til det? Vil det på en måte endre trusselbildet og dette synet på midlertidig generell bevæpning?
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2015-05-05:
Statsråden var inne på i sitt innlegg – det samme var også representanten Ulf Leirstein – at primærstandpunktet til statsråden og Fremskrittspartiet var at de ulike politimesterne i de ulike politidistrikt skulle ha mulighet til å avgjøre dette selv, ut fra en faglig vurdering, og begrunnet det ut fra at det er ulike trusselsituasjoner, ulike behov eller ulike farer i de enkelte politidistrikt. Nå er vi midt i arbeidet med en ny politireform, og vi vil sikkert se en litt annen politistruktur i framtiden enn den vi har i dag, med 27 politidistrikt. Kan vi også oppleve – hvis det skulle skulle bli en framtidig politikk – at de ulike politimesterne i de nye politidistriktene vil måtte vurdere om det kan være forskjellige kommuner og forskjellige regioner i hvert politidistrikt som skal være bevæpnet eller ikke? For det vil jo være ulike behov, ulike farer og ulikt trusselbilde i hver region.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2015-05-05:
Vi har et politi i dag med et sterkt sivilt preg, som har god kontakt med publikum, og det er veldig bra. Det gjør at det er lavterskel med tanke på det å ta kontakt med politiet, enten på gata eller på politistasjonen. Og det handler også om hvilket samfunn vi ønsker å ha i Norge i tiden framover, hvordan dette samkvemmet mellom politi og publikum skal være med tanke på å utveksle informasjon og gi tilbakemeldinger på det samfunnsoppdraget politiet har tatt på en så god måte. Det er viktig at politiet får tilstrekkelig med ressurser i tiden framover, tilstrekkelig med ressurser knyttet til antallet tjenestefolk, knyttet til dette med kompetanse og kunnskap. Det handler ikke minst om å ha nytt og moderne utstyr, og det handler også om trening, trening i forhold til den situasjonen politiet hver dag er oppe i. Og det handler om sikkerhet – sikkerheten til politiet, sikkerheten til publikum og sikkerheten til befolkningen generelt. Fremskrittspartiet og statsråden var også inne på at publikum og politiet har endret syn over tid, etter at den midlertidige generelle bevæpningen kom i havn i november 2014. Ja, det er jo også slik at den første dagen jeg møtte bevæpnet politi på Løvebakken, med våpen på hofta og med våpen i armene, så syntes jeg dette var et veldig sterkt inntrykk, at dette skulle møte meg på dagen når jeg gikk på arbeid. Men over tid blir en, selvsagt, på en måte vant til dette. Det endrer på en måte holdningen til hvordan dette er, og det sier noe om hvordan holdningen i samfunnet også endrer seg. Det er det som er viktig, og jo lengre denne midlertidige bevæpningen blir, desto mer endrer holdningen seg. Men vi vet også at i politiet, Politilederlaget og Politiforbundet så er det ulikt syn på denne saken, og det skal vi ta. Men jeg er veldig glad for at også Fremskrittspartiet i sine merknader viser til arbeidstakerorganisasjonene og ønsker å lytte til arbeidstakerorganisasjonene. Det er noe vi i Arbeiderpartiet setter stor pris på, og vi er veldig opptatt av å ta arbeidstakerorganisasjonene med på råd, og derfor har vi gjort det også i denne perioden, men vi synes også at Fremskrittspartiet i tiden framover – i alle spørsmål – skal ta arbeidsorganisasjonenes innspill på alvor i sine avgjørelser.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2015-05-05:
Dette er til det representanten Hårek Elvenes sa. Han prøver å gi inntrykk av at Arbeiderpartiet er imot dette med midlertidig generell bevæpning. Dette tror jeg at hele Stortinget har vært helt klar og tydelig på – i avgjørelsene som både statsråden, departementet og politiet her har fattet. Men når vi har den situasjon her i salen nå at alle partier på Stortinget ikke ønsker en generell bevæpning av politiet, forventer vi også at statsråden og regjeringspartiene kommer tilbake til Stortinget med hvordan dette skal håndteres på en forsvarlig og god måte, også i framtiden.
Hårek Elvenes (Høyre), 2015-05-05:
Denne saken er et eksempel på at storting og regjering har brukt sitt skjønn på beste måte. Samtidig er jeg litt overrasket over Arbeiderpartiets selvtillagte forsyn, at man i uoverskuelig framtid kan konkludere med at behovet for å bevæpne politiet alltid vil være fraværende. Det synes jeg er litt manglende ydmykhet overfor kompleksiteten i den situasjonen vi faktisk er satt til å håndtere. At vi i dag har en midlertidig bevæpning av politiet, er jo et resultat av en konkret trusselvurdering. Man kan ikke frikoble debatten om bevæpning av politiet fra den situasjonen man faktisk er oppe i. Som jeg sa i mitt hovedinnlegg, må vi selvfølgelig alle håpe på at dette er en situasjon som vil gå over, men vi kan ikke forskuttere at situasjonen vil gå over. Derfor er denne saken særdeles godt egnet til å ha to tanker i hodet samtidig, og ikke neglisjere den ene tanken og den ene muligheten som ligger i at samfunnet faktisk kan endre seg på en slik måte at vi dessverre må se et politi som kanskje er mer bevæpnet enn det vi ser i dag. Det er en fortløpende vurdering vi må gjøre, basert på den informasjon og den samfunnsutvikling som vi konstaterer. Derfor må vi ha ydmykhet for kompleksiteten i dette. Og generelt vil jeg si at kompromiss er et adelsmerke ved politikken og ved Stortinget.
Hårek Elvenes (Høyre), 2015-05-05:
Jeg er enig med representanten Ropstad i at dette er en enkel og grei sak, men også enkelte enkle og greie saker fortjener en viss oppmerksomhet i Stortinget. Dette er en slik sak. I forrige uke kunne vi høre om utfordringer knyttet til å kontrollere identiteten på norske byggeplasser og misbruk av identitet. Dette var intet enkeltstående tilfelle. I 2013 kom 31 000 identiteter på avveier og ble frastjålet eller meldt savnet. Siden 2009 er faktisk 140 000 identiteter frastjålet eller meldt savnet. Misbruk av identitet er et betydelig problem, og det er relatert til kriminalitet. Etter hvert som internasjonalt politi har utviklet metoder for å bekjempe falsk identitet, ser man at kriminelle tilpasser seg og er i stand til å skaffe seg ekte identitet på falsk grunnlag. Det er en alvorlig utfordring. Dette er et verktøy for å kunne gjennomføre både menneskehandel, narkotikasmugling, terrorplanlegging og ikke minst trygdesvindel. Nasjonalt ID-kort vil være et viktig virkemiddel i kampen mot identitetsforfalskning og organisert kriminalitet. I dag er det slik at pass er det eneste gyldige offentlige ID-dokumentasjonsbevis. Passet er i utgangspunktet et reisedokument for å kunne identifisere seg overfor utenlandske myndigheter. Norge har ingen legitimasjonsplikt, men vi ser en utvikling i retning av et større behov for å kunne legitimere seg. Det er i denne sammenhengen at det nasjonale ID-kortet vil være et viktig tiltak. Det skal utstedes etter samme prosedyre og samme søknad som når man søker om pass. En annen viktig egenskap og funksjon ved dette kortet er faktisk at det ligger en mulighet for at personer med utenlandsk statsborgerskap med den nødvendige tilknytning til Norge som har behov for å legitimere seg og vise norsk fødselsnummer, kan bruke et slikt identitetskort. Det vil også være med og sikre kvaliteten i dokumentasjonen av sin egen identitet. Så president og representanten Ropstad: En liten sak, men ikke desto mindre en viktig og god sak.
Hårek Elvenes (Høyre), 2015-05-05:
Det var nok mange av oss som sperret opp både ører og øyne da Aftenposten muligens avslørte falske basestasjoner i myndighetsapparatets bakgård. Hva dette egentlig har vært eller er, får etterforskningen gi svar på. Jeg vil berømme justisministeren for å ha svart meget fyldig skriftlig på de spørsmålene som justiskomiteen har stilt om saken til ministeren. Jeg faller meget til ro når jeg leser mange av svarene, f.eks. følgende: «Både PST, politiet for øvrig og NSM har kompetanse til å kunne avdekke falske basestasjoner/imsi-catchere.» Når jeg leser videre i dokumentet, blir jeg litt urolig av ett svar som er gitt av ministeren: «Nkom har ansvar for å identifisere og fjerne kilder som kan forstyrre eller blokkere lovlig elektronisk kommunikasjon. Dette omfatter også utstyr som kan true integritet og konfidensialitet i nett, eksempelvis falske basestasjoner.» Og så kommer selve poenget: «Nkom har per i dag ikke utstyr som er spesielt egnet for å søke etter falske basestasjoner.» Ministeren var klar på at ansvar og myndighetsforhold knyttet til kontrollvirksomheten innenfor dette feltet er helt klare, og det er meget bra. Men det er også viktig at de som har ansvar for å avdekke denne typen installasjoner, også utstyres med det tekniske utstyret som de må ha for å kunne gjøre en god jobb. Det regner jeg med at ministeren nå følger opp, og at vi får høre nærmere om det når det er på plass.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2015-05-05:
Jeg har egentlig to spørsmål. Det første er en oppfølging av en tidligere replikk. Som justisministeren sier, har han vært opptatt av å få tiltak som kan redusere sårbarheten, sånn at en kan slippe bevæpning. Nå har den pågått i et halvt år, så mitt spørsmål er: Hvor langt er en kommet med de alternative tiltakene? Og vil justisministeren eventuelt sette så harde krav – han har ikke sagt det så tydelig nå, men vil han gjøre det senere – at en kan få avskaffet den midlertidige bevæpninga? Det andre er, som jeg var inne på i mitt innlegg, at den midlertidige bevæpninga krever ganske mye av politidistriktene. Vi har jo også tidligere påpekt at en må ha mer øving, men det krever mer av politidistriktene – også som her, at Oslo politidistrikt må sørge for bevæpning av flere objekt. Hva tenker justisministeren om ressurssituasjonen og de utfordringene denne situasjonen medfører?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2015-05-05:
Takk for svar. Da er mitt oppfølgingsspørsmål: Når forventer justisministeren at en kan avskaffe en midlertidig bevæpning? Jeg vet jo at han selv er opptatt av å komme i en slik situasjon. Når det gjelder de alternative tiltakene som det snakkes om, og som utredes: Det har gått lang tid, og derfor er vi alle opptatt av at en forhåpentligvis skal tilbake i normal situasjon. Det er jo også påvirket av trusselbildet, det er jeg fullt klar over. Men nå er det, som statsråden sier, viktig å bygge opp de tiltakene som gjør at en reduserer sårbarheten. Ett av forslagene, som er blitt nevnt av flere, og som vi peker på i innstillinga, er objektsikring, som også for så vidt er kostbart. Men det pekes på bl.a. av terrorforskere at i gitte terrorsituasjoner – som har vært i Europa, og som det er nærliggende å tro kan skje i Norge – er det punktsikringa som kan hindre terrorangrepet. Iallfall er det større sannsynlighet for at en kan hindre det, enn ved en generell bevæpning, som en jo har hatt i en del av de andre landene, og der en ikke klarer å håndtere situasjonen på samme måte som en ville gjort hvis en hadde hatt objektsikring.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2015-05-05:
Dette er en enkel og grei sak som har vært behandlet effektivt i komiteen. Det er en god sak, der departementet leverer en lov som sikrer at en kan få utstedt et ID-kort. De fleste andre europeiske land har et identitetsbevis i tillegg til passet, og her varsles det at etter planen kan en fra 2017 få et mer funksjonelt ID-bevis i tillegg til passet. I tillegg skal det også komme et elektronisk ID-bevis, men her må det utredes noe mer før den endelige beslutningen tas. Det er en enstemmig komité som er glad for at dette kommer. Vi håper at alt går etter planen, og at det ikke blir for kostbart.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2015-05-05:
Jeg kan slutte meg til det meste som er sagt, og vil trekke fram blasfemi, men også trosfrihet som en viktig del av ytringsfriheten. Som troende kan det ofte være fristende å forsvare sin gud, for det kan faktisk være støtende å se krenking eller hån av noe en selv anser som hellig. Kristelig Folkeparti har derfor tidligere vært opptatt av dette vernet, selv om vernet har vært sovende i den nåværende straffeloven. Men som troende er jeg også veldig klar over at min gud ikke trenger beskyttelse. Jeg og andre må respektere at det er ulikt syn på religion, og at det derfor er fullt mulig å kunne kritisere det jeg tror på. Det er en viktig del av ytringsfriheten å kunne kritisere religioner, og det er heller ikke negativt for religionene å bli utfordret, kanskje tvert imot. Det kan være viktig å kritisere handlinger som skjer i religioners navn, hårreisende ting som dødsstraff for homofile, eller en kan ta opp likestilling osv. Samtidig mener jeg det er viktig å understreke at vi skal ha respekt for hverandre, og at det også medfører at en ikke nødvendigvis skal bruke den private retten til å ytre kun for å krenke andre. Så vil jeg også presisere at i debatten om religion, der en ofte trekker fram de negative sidene, er det viktig at en har den trosfriheten som vi enstemmig sier er en viktig del av ytringsfriheten. Tro er noe positivt. Det må være rom for å kunne tro og ha ulik tro i dette landet. Derfor vil jeg understreke at en viktig del av det verdigrunnlaget er nettopp at en kan få lov til å uttrykke sin tro. Trosfrihet handler jo om at en skal få lov ikke bare til å være kristen eller muslim eller hva det enn er, men en skal også kunne uttrykke den troen. Det kjemper vi for internasjonalt, og det skal vi også kjempe for i Norge. Å tro er noe som er positivt. I Norge har vi hatt kristendommen, og de kristne verdiene har preget landet vårt. Det har skjedd en enorm forvandling på bakgrunn av de kristne verdiene, der en starter skoler, der en starter sykehus, der en starter ulike rusinstitusjoner osv., og med frivillige organisasjoner som har bygd landet. Det er viktig. Men jeg mener også at i en debatt der vi lett ønsker å trekke fram retten til å kritisere, og for så vidt også krenke andres guder, er det viktig å understreke at en stor del av ytringsfriheten handler om å få lov til å kunne uttrykke sin tro, selv om en er uenig. Det henger tett sammen. Derfor stiller vi oss bak det forslaget til vedtak som står i innstillinga. I den nye straffeloven vil det selvsagt, som andre har sagt, ikke være en egen paragraf som dette, og derfor vil jeg også benytte anledningen til å gi honnør til regjeringa for at en tok saken om ikrafttredelse av den nye straffeloven, sånn at den kommer på plass allerede i oktober.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2015-05-05:
Jeg hadde selv ordet i debatten det refereres til da forslaget fra den rød-grønne regjeringa ble behandlet. Vi stemte imot, med den klare overbevisning at dette var et forslag som handlet om å forby tigging. Det gav kommunene adgang til å avgjøre det og fastsette tid og sted. Vi husker alle debatten om at noen ønsket forbud mot tigging innenfor Ring 2 i Oslo, osv. Som representanten Klinge helt presist sa det i stad – hun satt som medlem av justiskomiteen også i forrige periode – at dette kunne bety forbud i hele kommunen, men det var ikke juridisk nok forankret. Så jeg kan forstå argumentasjonen til Klinge i hennes innlegg tidligere for at hun velger å gjøre som hun gjør i dag, selv om jeg er skuffet over det. Men én ting er hva som skjedde da. Nå er jeg i hvert fall glad for at Arbeiderpartiet har gått vekk fra forbudslinja. Jeg er også glad for at SV har gått vekk fra denne forbudslinja, og jeg hadde håpet at Senterpartiet kunne ha gjort det samme, så vi kunne ha fått et flertall i denne sal. Men når en først er i gang med denne historiefortellinga, eller beskrivelsen av saken, vil jeg i hvert fall komme med min versjon av den. Jeg støtter fullt opp om det representanten Werp også sier. Det var slik Stortinget diskuterte saken, og det var slik loven var. Derfor hadde jeg her håpet at vi kunne fått støtte for vårt forslag, som ville bidratt til at det ikke ble noe som helst forbud mot tigging.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2015-05-05:
Saken vi behandler nå, dreier seg om viktige verdier i samfunnet vårt. Retten til å ferdes der en vil, til de tider en vil, og med hvem en vil, uten å bli overvåket, er grunnleggende friheter i et demokratisk samfunn. For å beholde høy grad av tillit i befolkninga er det avgjørende at en skal føle seg trygg på at en ikke blir overvåket – enten som privatperson eller i jobbsammenheng. Dette er avgjørende for å sikre et velfungerende samfunnsliv, både for næringslivet og for det offentlige. Det er viktig å forebygge at sensitiv informasjon ikke kommer på avveier. Det var derfor grunn til stor bekymring da Aftenposten meldte om utstrakt bruk av IMSI-catchere i nærheten av viktige samfunnsinteresser uten at det på det tidspunktet kunne redegjøres for hvem som sto bak, og hva formålet var. Sammen med de andre opposisjonspartiene sendte Kristelig Folkeparti brev til justis- og beredskapsministeren hvor vi ba statsråden om en muntlig redegjørelse om de faktiske forholdene, hva som var gjort for å forebygge overvåking av viktige samfunnsinteresser, og hvordan regjeringa ville håndtere dette videre. Forholdene Aftenposten har omtalt, er fremdeles under etterforskning, og vi kan ikke konkludere på hva som faktisk har skjedd. Men jeg har registrert at PST i sin redegjørelse har uttalt at de så langt ikke har avdekket ulovlig virksomhet, og viser til at de funn Aftenposten har presentert, er utslag av normal aktivitet ved de aktuelle basestasjonene. Det er likevel stor grunn til å understreke alvoret i saken. Skal vi lykkes, er det nødvendig at vi i langt større grad forebygger og avdekker ulovlig overvåking, samt at vi sikrer tydeligere ansvarslinjer mellom de ulike aktørene med sikkerhetsansvar. Det er derfor med en viss uro jeg registrerer at lederen for Stortingets kontrollutvalg for etterretnings-, overvåkings- og sikkerhetstjeneste, EOS, Eldbjørg Løwer, har uttalt: «Ingen oppfatter at de hadde ansvaret for å forhindre denne overvåkingen.» Stemmer dette, er det gjenstand for et stort problem. Det er helt avgjørende at ansvarsforholdene er avklart, og at man holder seg innenfor gjeldende regelverk i sensitive saker som disse. Jeg er derfor glad for at regjeringa har oppnevnt et digital- og sårbarhetsutvalg som skal foreslå nytt lovgrunnlag for forebyggende nasjonal sikkerhet. Det er helt avgjørende for å lykkes i dette arbeidet at forslaget som utarbeides, sikrer et helhetlig, robust og framtidsrettet forebyggende regelverk som tar høyde for teknologisk utvikling, demografiske endringer og endret sikkerhetsbilde. Når det gjelder spørsmålet om varslingsplikt og taushetsplikt, er det helt avgjørende at politiet, inkludert PST, følger det Stortinget vedtok da ekomloven ble vedtatt, nemlig at taushetspliktsbestemmelsene i straffeprosessloven og politiloven ikke er til hinder for varsling av ekommyndigheten og tilbyderne. Jeg forventer at statsråden følger dette nøye og sikrer at politiet følger gjeldende regelverk.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2015-05-05:
No har vi hatt denne generelle væpninga av politiet sidan november 2014 – ei midlertidig ordning som begynte med auka terrorfare. Perioden er no i ferd med å bli svært lang, og noko som er midlertidig, glir lett over i noko permanent. Slik samfunnet har utvikla seg, vil ein alltid kunne oppstille ein meir eller mindre reell terrortrussel, så spørsmålet er kor lenge det er rett å forlenge den midlertidige væpninga og når det er på tide å gå tilbake til den ordinære ordninga med framskutt lagring. Eg forstår – med tilvising til førre spørsmål – at det er vanskeleg for justisministeren å svare på kor lenge denne midlertidige ordninga skal vare. Men når vi ser ein generelt høg terrortrussel i Europa, er det likevel viktig, synest eg, at vi får høre frå justisministeren kva han tenkjer, kva tankar han har om maksimal varigheit av denne midlertidige ordninga før det er snakk om at det blir noko som er permanent.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2015-05-05:
Denne saka handlar om kva moglegheiter kommunane skal ha til å nekte tigging innanfor eigne kommunegrenser. Før sommaren i 2014 vedtok Stortinget å utvide denne moglegheita. Under den raud-grøne regjeringa i førre stortingsperiode vart det mogleg for kommunane å forby tigging i delar av kommunen og til visse tider av døgnet og veka. Det var noko uklårt for kommunane kva dette kunne innebere, så det er vel rett å seie at lovendringa før sommaren i fjor gjorde at reglane vart klårare og enklare å halde seg til for kommunane sin del. Senterpartiet har snudd i saka om nasjonalt tiggeforbod – det er det fleire som har vore innom. Men slik er det berre. Ein kan stå på sitt, og når ein snur, så har ein snudd. På grunn av at vi har snudd, blir det i Stortinget ikkje vedteke noko nasjonalt forbod mot tigging, slik det låg an til. Men vi står ved den lovendringa vi var med på å vedta i fjor, som gjeld dei kommunale forboda. Det er rimeleg at kommunane skal kunne ha høve til å regulere dette sjølve ut frå lokale forhold og lokale vurderingar. Ein liten kommentar til det representanten Frølich var innom om høyringsdokument kontra stortingsvedtak. Det er sjølvsagt ein stor forskjell på det, men i somme saker vil innhaldet i høyringsutkast vere avgjerande for korleis intensjonane frå regjeringa blir oppfatta. I vanskelege saker, som denne, kan høyringsdokument setje i gang ein debatt med ein eigen dynamikk, som gjev eit anna resultat enn det som er venta. Og slik er det berre. Vi i Senterpartiet står ved det vi gjorde i fjor, og eg meiner – som ein kommentar til det Ropstad sa – det er viktig å framheve at det ikkje er noka stor endring frå det som vart gjort under den raud-grøne regjeringa då Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet saman opna for at kommunane kunne vedta lokale forbod, men då i delar av døgnet og på enkelte plassar i kommunen. Då vart det også sagt frå ein tidlegare justisminister at det var mogleg å opne for tigging i heile kommunen, men det var eigentleg uklart juridisk korleis det skulle kunne skje. Eg meiner det var ei klar betring av lova det som vart gjort i fjor. Eg kan strekkje meg så pass langt og seie det, for det gjer det enklare for kommunane å halde seg til regelverket. Det er eit poeng i seg sjølv.