trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-02-18:
Det er interessant at Senterpartiets Odd Roger Enoksen, som liten næringsdrivende i Distrikts-Norge, sier at det også er en strøm, kanskje en liten strøm, av små næringsvirksomheter som flytter til distriktene, og at det er industriledere som ønsker å etablere seg i distriktene. Dette viser at det her er en forskjell. En markedsliberalist som meg mener at det er bedriftene selv som skal avgjøre hvor det er attraktivt å starte virksomhet, utvide virksomheten og skaffe arbeidsplasser, og ikke, som i denne situasjonen, at det er politikere og byråkrater som skal avgjøre det, og som skal styre utviklingen. Dette er den store, prinsipielle forskjellen. Og det vil også gjelde andre veien. Det kan være bedriftsledere i Distrikts-Norge som ønsker å etablere seg i sentrale strøk av landet, og hvis alternativet kanskje er konkurs og nedleggelse, må det være mye bedre for verdiskapingen i Norge at bedriftene levere videre, bare det er innenfor landets grenser. Og jeg vil si til slutt, for tiden er knapp, at den distriktspolitikken som er ført i Norge etter krigen, der vi sprøyter inn 30-40 milliarder kr i forskjellige virkemidler til distriktene, har resultert i den største folkeflyttingen vi har hatt fra distriktene til sentrale strøk. Det som Enoksen her går inn for, alternativ 3, og som støtter opp om Regjeringen, betyr bare en videreføring av denne mislykkede distriktspolitikken, som vi snarest mulig må komme bort fra.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-02-18:
Fremskrittspartiet står for en helt annen distriktspolitikk og næringspolitikk enn de fleste andre partier i denne salen. Det som er det paradoksale, er at Norge er et meget rikt land. Vi har enorme naturressurser, men på grunn av at politikerne skusler bort disse verdiene får vi veldig lite igjen for det. Når det gjelder omsorg for de ansatte, ønsker vi en generell omsorg ved lave skatter og avgifter og mindre offentlige inngrep, slik at det blir lettere for folk å beholde sine arbeidsplasser over hele landet på et markedsgrunnlag. Hvis vi hele tiden skal styre og stelle dette, og det blir negative tall i økonomien til den enkelte bedrift, tjener ikke det de ansatte. For det betyr at veldig mange av disse bedriftene kanskje må legge ned, og at de ansatte blir arbeidsledige. Det er like leit enten man bor i Finnmark eller man bor i Oslo, for det er jo ingen objektiv sannhet at en arbeidsplass i Finnmark er mer verdt enn en arbeidsplass i Oslo. Det er også økonomiske kriterier sammen med hensynet til de ansatte som ligger til grunn for å få en samlokalisering av dette i Oslo. Det er et uttrykt ønske fra de ansatte i samtlige fire institusjoner, og det er i tråd med Fremskrittspartiets økonomiske politikk for å få en best mulig ressursforvaltning. Der støttes vi av Statskonsult, Econ og andre som har gått inn og regnet på dette. Så det er ikke bare Fremskrittspartiet som står bak det, men et bredt, massivt flertall av de berørte i saken.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-02-18:
Fremskrittspartiet mener, som vi også har sagt i merknader, og som jeg sa i mitt hovedinnlegg, at det skal være en meget sterk begrunnelse for å kunne flytte ut statlige institusjoner til distriktene. At sentrumsregjeringen i Voksenåserklæringen har det som et uttalt mål, får så være. Men for Fremskrittspartiet er dette helt perifert. Hvis vi skal snu fraflyttingen fra distriktene, tror jeg det må en helt annen holdning til, et helt annet pågangsmot til i distriktene og en helt annen politikk til. Når det gjelder virkemidlene, og det som ble sagt her: Fremskrittspartiet ønsker i utgangspunktet å ta alle de selektive virkemidlene i bruk, enten det gjelder BU-midler, Statens nærings- og distriktsutviklingsfond eller andre virkemidler, og redusere skatter og avgifter rent generelt. Hvis en bedrift i Distrikts-Norge nesten ikke har skatt, blir jo verdiene igjen i distriktene. Det må jo være et godt utgangspunkt for å videreutvikle næringsvirksomhet der. Vi ser på oppdrettsnæringen som et eksempel. Den klarer seg i dag med de virkemidlene den har, men med Fremskrittspartiets politikk ville det være langt bedre muligheter f.eks. for den verdiskapende oppdrettsnæringen i Norge.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-02-18:
I Voksenåserklæringen står det at «staten må gå foran når det gjelder å desentralisere sin virksomhet». I et oppslag i Oppland Arbeiderblad den 2. mai 1998 sier kommunalminister Ragnhild Queseth Haarstad følgende: «Regjeringen vil generelt legge til grunn som prinsipp at nye statlige oppgaver skal lokaliseres utenfor Oslo, og fortrinnsvis i distriktene. Unntak fra dette prinsippet skal begrunnes særskilt.» Den saken vi behandler i dag, dreier seg ikke om nye, men om etablerte institusjoner som hovedsakelig er etablert i Oslo. Til tross for det innlegget som representanten Modulf Aukan holdt, kan jeg ikke finne at det er noen saklige eller faglige argumenter for utflytting etter Regjeringens alternativ. Tvert imot, det betyr store uttellinger og lavere effektivitet og hensiktsmessighet enn ved en samlokalisering av de fire institusjonene. Og det står i motstrid til institusjonenes og de ansattes mål. Så mitt spørsmål til Aukan blir: Hva er den reelle begrunnelsen i dette tilfellet, når det ikke dreier seg om nye, men etablerte institusjoner, og hvilke argumenter er det som er sterke nok til å overskygge en effektiv samlokalisering i Oslo?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-02-18:
I et oppslag i Bondebladet 12. november i fjor sier landbruksministeren at det er helt naturlig at tilskuddsenheten blir lokalisert et sted i Distrikts-Norge, og det er selvfølgelig en mening det er lov til å ha, selv om det koster betydelige beløp. Ifølge Statskonsult og arbeidsgruppen i departementet vil det under visse forutsetninger bety 130-140 mill. kr i form av overgangskostnader, driftskostnader og ventelønn sammenlignet med basisalternativet, altså en samlokalisering i Oslo. For Regjeringen er det kanskje ikke så store beløp når den står for en distriktspolitikk som koster 30-40 milliarder kr i overføringer hvert eneste år til friske, arbeidsføre mennesker. Men likevel: Det er betydelige beløp vi snakker om. I denne konkrete saken fortsetter altså Regjeringen i gamle spor og sender regningen over til norske skattebetalere, til tross for at konsulentselskap har vurdert og frarådet dette. Det gjør også institusjoner og ansatte. Jeg synes det er noe merkelig, når dette er en viktig sak for regjeringspartiene i henhold til Voksenåserklæringen, at man ikke først sonderer terrenget i Stortinget og ser om det er flertall for en slik prestisjesak for Regjeringen, og forsøker å få til omforente løsninger. Det er for meg helt uforståelig i denne situasjonen med en mindretallsregjering. Men mitt spørsmål til statsråden blir: Hvordan skal befolkningen og de berørte få tillit til Regjeringen i denne saken når det er verken saklige eller faglige argumenter, og den modellen som Regjeringen ønsker å innføre, har svært liten støtte?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-02-18:
Slik jeg forstår interpellanten, skal det offentlige trå til og bruke offentlige ressurser for å innarbeide en viss holdning hos landbrukets aktører om hvordan kulturlandskapet kan utvikles. «Kulturlandskap» er et begrep som kan sammenliknes med en fleksibel dørhengsel som passer til alle dører. Det er vanskelig å definere, og vil være avhengig av øynene som ser. Statens fagtjeneste for landbruket har bidratt til å skape en ny yrkesgruppe i Norge i en brosjyre kalt «Skjøtsel Av Kulturlandskap», hvor det understrekes at vern og utvikling av kulturlandskap vil bli et nytt fagfelt og en tilleggsproduksjon i jordbruket. Jeg antar at intensjonen er at bøndene skal fungere som kulturlandskapsarbeidere og kulturlandskapsprodusenter, finansiert med skattemidler. Alt i dag bevilges det betydelige beløp i form av areal- og kulturlandskapstilskudd over jordbruksavtalen. Fra generasjon til generasjon har bøndenes dyr beitet i landskapet. Bøndene har reist sine skigarder, og de har vedlikeholdt sine hus. Men nå ser det ut til at kulturlandskapet skal lanseres som en nasjonal bevisstgjøring av bøndene selv. La oss gå noen år tilbake i tid. Under landbrukssubsidienes gullalder, på 1970-tallet, ble det sprøytet inn enorme summer i næringen som et betydelig bidrag til å omskape Norges ansikt. Midlene ble anvendt til såkalt holesletting, og bulldoserene gikk natt og dag. Dalsøkk ble høvlet ned der man kunne komme til. Flatjordene erstattet bekkefar. Bekkene ble lagt i rør. Småkuperte beiteområder ble til flate kornjorder. Jeg lurer på hvor mange fornminner som ble skyflet vekk i denne perioden. Det kan man bare spekulere over. Nå skal det ryddes opp. Først skulle det altså skapes flate jorder for offentlige midler, for så i neste omgang å la bøndene som kulturlandskapsprodusenter ordne opp i dette med nye offentlige midler. Fremskrittspartiet anser ikke denne kulturlandskapsmålsettingen å være en målsetting innenfor landbrukspolitikken, finansiert ved jordbruksoppgjøret. Men vi imøteser departementets landbruksmelding og får komme mer konkret tilbake til spørsmålet ved behandlingen av den. Jeg håper at den skal komme i høstsesjonen.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 1999-02-18:
Det skulle ha vært interessant å ta en distriktspolitisk debatt med Fremskrittspartiet med det utgangspunktet vi har her nå. Det virker som om det er reduserte skatter og avgifter som er hjelpemiddelet for å få folk til å bo i Distrikts-Norge, få næringslivet og bedrifter til å holde seg der. Men er det da slik at Fremskrittspartiet oppfatter Norge som geografisk likt, at man har de samme kostnadene f.eks. når det gjelder frakt, når det gjelder behov for ferger, transport osv.? Og er det slik at Fremskrittspartiets skattepolitikk er differensiert, slik at den vil ta hensyn til de merutgifter som en har i Distrikts-Norge ved slike forhold som jeg nå har nevnt, og som er helt nødvendig i en aktiv distriktspolitikk for å motvirke den flyttingen som foregår? Er det også slik at Fremskrittspartiet ikke vil bruke den muligheten man har gjennom offentlige og statlige arbeidsplasser, til å opprettholde bosettingen i Distrikts-Norge? Det er greit at vi kommer til kort når det gjelder rammebetingelser for det private næringslivet, og private bedrifter finner ut at det er bedre å flytte til sentrale områder. Men når det gjelder offentlige arbeidsplasser, har vi en mulighet til å være med og påvirke dette. Men jeg oppfatter det slik at Fremskrittspartiet heller ikke gjennom styring av offentlige arbeidsplasser er villig til å være med og ta et tak i distriktspolitisk sammenheng.
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 1999-02-18:
Ja, det ser ut som om hovudtemaet i dag vert BU-midlane og BU-midlane sin effekt. Som kjent er BU-midlane ein del av jordbruksavtalen. BU-midlane representerer ca. 12 000 kr pr. bruk. Det vil vera heilt spesielt å overføra behandlinga av desse midlane til SND, som ikkje har den kulturen og kompetansen som ein no gjennom fleire år har opparbeidd i å forvalta desse midlane. Vi må vera klar over kva BU-midlane skal føra til. BU-midlane skal kompensera for nedgangen i arbeidsplassar i landbruket. Det er landbruket sine midlar som skal kompensera for rasjonalisering og for nedgang i behovet for manuell arbeidskraft. Det at BU-midlar då på ein måte er førstelinetenesta som skal vera med på å hjelpa prosjekt i gang, er viktig å ha med seg. Difor er heilskapen så viktig. Landbruk, andre næringar og tilleggsnæringar må sjåast på som ein einskap. Dette har no begynt å fungera. Difor er det så synd at ein no riv opp dette systemet og går over på eit heilt anna regime, for å seia det slik. Eg meiner at det systemet som no er, har måtta ha den tida som har gått frå 1992, då det kom i gang, til no, for å innarbeida seg. Det var no dette skulle begynna å gje resultat, og difor er det så synd at ein no riv det opp.
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 1999-02-18:
Vi meiner faktisk at den utlokaliseringa som no har vorte hovudtemaet, faktisk er god ressursbruk, og eg kan visa til mange effektive utflyttingar og medvetne val for etablering ute i distrikta. Eg kan nemna flyttinga av m.a. Norsk Tipping, som det i si tid var stor strid om, men som har fungert særs bra. Når det gjeld Brønnøysundregistra var det stor motstand mot å etablera dei i Brønnøysund, men det fungerer veldig bra, og slik kan vi ramsa opp fleire ting som fungerer godt ute i distrikta. Det som vart nemnt her tidlegare, at ein oppnår å få stabil arbeidskraft, trur eg er veldig viktig. Og eg trur nok at når ein i Voksenåserklæringa offensivt seier at ein ønskjer å flytta ut ein del statlege verksemder, så er det ikkje berre ord. Det meiner ein verkeleg, og ein meiner at Noreg totalt vil ha effekt av det, for vi veit at presset i sentrale strøk kostar samfunnet veldig mykje. Det med å få ei viss fordeling av slike statlege arbeidsplassar vil vere god nasjonal politikk. Og med moglegheita for data og kommunikasjon som ein har i dag, er ikkje det eit teknisk problem.
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 1999-02-18:
Eg sit igjen med nokre spørsmål etter å ha høyrt på Bjarne Håkon Hanssen. Kvifor skal ein endra på noko som fungerer godt? Er det sannsynleggjort at eit nytt system etter den malen som Arbeidarpartiet og Høgre her foreslår, vil verta betre? Det må vera det reelle spørsmålet. Eg synest ikkje det er sannsynleggjort i denne prosessen så langt. Det vil no verta litt spesielt. I ein merknad seier Arbeidarpartiet at ein i statsbudsjettet legg ramma for BU-midlane. Men samstundes veit vi at størrelsen på denne ramma er eit resultat av forhandlingar. I samband med jordbruksavtala forhandlar ein seg fram til storleiken på BU-midlane. Eg synest ikkje dette heilt går i hop. Det at næringa med dei to organisasjonane er med på å påverka innretninga av desse midlane, synest eg er bra, og det forstår eg at ein framleis ønskjer. Det må vi halda fast på. Men eg er ikkje overtydd om at ei slik nyorganisering vil verta betre enn den vi har i dag. Tvert imot er eg redd for å riva opp det systemet som berre så vidt har begynt å fungera skikkeleg, og så måtta begynna heilt frå scratch igjen. Det synest eg er feil.
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 1999-02-18:
I og med at det ser ut som om sentrumspartia sitt forslag ikkje får fleirtal, vil det vera naturleg for oss å røysta for SV sitt framlegg om utsetjing.
Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-02-18:
Både Modulf Aukans innlegg og de replikkene som representanter fra regjeringspartiene har hatt hittil, tyder i svært stor grad på at også regjeringspartiene finner ut at flertallsinnstillingen faktisk ser ut til å være meget bra. Man fokuserer i dag på at saken ikke har vært tilstrekkelig ute til organisatorisk høring, og man henviser til de personalpolitiske problemene osv. Det synes jeg er en interessant utvikling, for sannsynligvis har man etter å ha tatt seg bryderiet med å lese flertallsinnstillingen funnet ut at man ikke fjerner et eneste landbrukspolitisk virkemiddel, man beholder den kompetansen som er til stede i dag, og man finner ut at flertallsinnstillingen legger opp til å styrke den landbrukspolitiske kompetansen. Man har sannsynligvis også oppdaget at vi får en mer desentralisert enhet, som vil være til styrke for brukerne. Det går også mitt spørsmål til representanten Aukan på: Ser ikke også han at det av hensyn til brukerne er bedre å spre Landbruksbankens virksomhet på de 19 fylkene – i nærheten av brukerne – enn å samle denne enheten på ett sted et eller annet sted i Norge? Ser ikke også Kristelig Folkepartis representant at dette i sum gir en bedre desentraliserende effekt? Til slutt: Det er sagt nokså mye allerede i debatten. Fra en representant er det henvist til at pågangsmotet er mindre ute i Distrikts-Norge enn det er i sentrale strøk av Norge. Det er en av de mest underfundige uttalelsene jeg har hørt så langt. Men vi er ikke ferdige ennå.
Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-02-18:
Det er fem-seks år siden Stortinget klart vedtok at man ønsket en omorganisering og forenkling av store deler av det næringsrettede virkemiddelapparatet innen finansiering, så denne saken kan jo ikke komme noe særlig overraskende på noen. Men det gjør den tydeligvis på Senterpartiet, og man gir uttrykk for at man ser det sterkt uheldig å skille mellom de forvaltningsmessige og de finansmessige forordninger som i dag gjelder innenfor landbrukssektoren. Ser man ikke det uheldige i denne form for sammenblanding? Ser man ikke at alle andre som driver næringsvirksomhet i dette land, ofte har to og mer enn to dører de er nødt til å gå inn når de skal få behandlet sin sak? Jeg tror at når man ser fremover, er det veldig viktig og nødvendig av hensyn til landbruket selv at man kommer inn under organiseringer som ivaretar og klarer å skille mellom det forvaltningsmessige og det finansielle og kredittmessige. Så sier man at Senterpartiet gikk imot nedlegging av Statens Fiskarbank. Ja, men hva mener Senterpartiet i dag om situasjonen rundt Statens Fiskarbanks videre skjebne? Etter min oppfatning og etter det jeg har registrert, er fiskerinæringen særdeles fornøyd med utviklingen, og med at de kan ta i bruk samme næringspolitiske virkemidler som annen næringsvirksomhet etter omorganiseringen. Det skulle være svært interessant å få vite hva Senterpartiet mener om den omorganisering som fant sted, om ikke den har vært tjenlig for fiskerinæringen. Er det sånn å forstå, når man hører på representanten Enoksen, at det nå vil komme et initiativ fra Senterpartiet om å gå tilbake til den gamle ordningen og fjerne fiskeridivisjonen fra SND? Jeg tror man skal vokte seg for i for stor grad å ta alle sorger på forskudd, også i denne saken.
Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-02-18:
Jeg syns statsråden går meget sterkt ut i dagens debatt og gir uttrykk for atskillig frustrasjon over den vending som saken har tatt, når han bruker uttrykk som at her har Arbeiderpartiet og Høyre igjen funnet hverandre, og sågar sier at her står man bak et opplegg som river i stykker dagens forvaltning, og han gir inntrykk av at flertallspartiene ikke lenger ønsker å ivareta landbrukets beste interesser. Det kan han altså si etter at vi for få måneder siden fikk i havn tiårets beste landbruksoppgjør, som også disse partiene stod bak. Landbruksministeren bør huske på, også på en dag som denne, at han selv har tatt initiativ til å få en evaluering av hvordan forvaltningen fungerer, og selv tar initiativ til å få en mer rasjonell og effektiv ressursbruk. Det må man ikke glemme. Og man kan ikke påstå at om vi tar i bruk det system som staten selv styrer og er innehaver av, SND, er det med på å svekke landbrukets fremtidige muligheter. Statsråden sier også at man glemmer den multifunksjonelle rolle som landbruket har i dag, og påstår at den veien som flertallspartiene bringer dette videre på, er meget alvorlig, fordi man skaper et dårlig utgangspunkt for de kommende WTO-forhandlingene. Hvordan kan landbruksministeren påstå at dette vil svekke forhandlingene som Norge skal i gang med? Da må også landbruksministeren – og det er på tide – begynne å vise kortene for hvordan Regjeringen ønsker å ta fatt i dette, og presentere sitt forhandlingsopplegg. Dette er et sterkt bidrag til å forenkle og nærmest forkludre dagens debatt.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-02-18:
Det er for meg komplett uforståelig at det går an å stå på denne talerstol og si at det er entydig positive virkninger av disse BU-midlene. Nå besøkte jeg ett fylkesmannsembete og fikk dokumentert hvor mange kroner man hadde brukt på fire år, hvor mange arbeidsplasser det hadde blitt og hva det hadde kostet pr. arbeidsplass. Det hadde blitt ca. 50 arbeidsplasser skapt pr. år i det fylket. Da jeg spurte om hvor mange som var blitt skapt på tross av BU-midlene, fikk jeg ikke svar, men la oss si at halvdelen er kommet til fordi man hadde BU-midler. Man har i det samme embetet ca. 15 stillinger som jobber med næringsutvikling, og har altså skaffet 25 arbeidsplasser! Da er jo forholdet snart 1:1. Det er meg helt uforståelig at landbruksnæringene vil bruke så mye av landbrukspakken totalt sett nettopp på disse BU-midlene. Jeg er egentlig helt sjokkert over hva jeg ser, også i mitt eget nærmiljø, av hva som får tildelt BU-midler i konkurranse med helt ordinære næringsetableringer. Det er folk som har hatt fire-fem sauer gående, men som for fire-fem år siden kanskje har sluttet med dem, som får millionlån til å etablere turistvirksomhet, mens andre får en kald skulder fra et underbemannet SND-kontor som ikke har midler. Det er på tide at vi begynner å se dette i sammenheng og ikke bruke det ene øye når vi ser på den ene saken, og det andre øyet når vi ser på den neste.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-02-18:
Representanten Enoksen gjer eit nummer av at å flytte ut 65 arbeidsplassar er eit positivt bidrag, og det er det sjølvsagt for den staden som måtte få dei. Hadde Regjeringa synt mot her, hadde dei sagt kor desse skulle flyttast i staden for å lage ein krig rundt i heile landet for å få desse 65 arbeidsplassane. Kanskje det også er ein av grunnane til at det i enkelte krinsar er blitt litt motstand mot Arbeidarpartiet og Høgre sitt forslag til løysing. Men når representanten Enoksen seier at ein ikkje kan flytte Landbruksbankens tenester over til SND fordi dei er så nær knytte til rettleiingstenesta innanfor landbruksetaten, må eg spørje: Er det så stor skilnad på Fiskarbanken og Landbruksbanken i så måte? Etter mitt syn er det ikkje det, og Fiskarbanken fungerer framifrå der den no er. Eg er nokså sikker på – det trur eg faktisk representanten Enoksen også er inst inne – at jo meir vi greier å samordne verkemidla overfor næringslivet, det vere seg landbruk, fiske eller tradisjonell næring, jo betre er det. Men i dette tilfellet må han altså finne andre ståstader for noko som eg er sikker på han inst inne meiner er korrekt, for alt er like viktig i landet vårt, enten det er landbruk eller fiske, kor ein no måtte vere langs den langstrakte kysten. Så eg synest Enoksen skal vedgå at Arbeidarpartiet og Høgre sitt forslag ikkje er så verst, det er berre så synd at Regjeringa ikkje kom på det sjølv.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-02-18:
Det kom ikkje som ei overrasking at statsråden følte behov for å uttrykkje stor uro over den fleirtalsinnstillinga som vi i dag har oppe til debatt. Det var likevel positivt at statsråden på slutten av sitt innlegg stadfesta at han lojalt vil følgje opp Stortinget sitt vedtak. Noko anna ville ha vore særdeles underleg. Men eg kan ikkje fri meg for at det heng igjen ein liten tvil om statsråden heilt og fullt tar innover seg at det er lagt klåre premissar i innstillinga for det som no skal skje, sjølv om detaljane står att. Og eg forventar at statsråden, så raskt som råd er, kjem tilbake til Stortinget med den detaljerte gjennomføringa, slik at Landbruksbanken kan bli ein del av SND frå 1. januar 2000. Spørsmålet mitt blir då: Har statsråden som målsetjing å kome tilbake til Stortinget seinast i budsjettet for år 2000 med den detaljerte gjennomføringa av det som Stortinget no i prinsippet vedtek?
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-02-18:
Jeg regner med at en tidligere statsråd vet – og det gjør også denne statsråden – hva et vedtak i Stortinget betyr. Det betyr naturligvis at det er det som skal gjennomføres. Jeg har også gitt uttrykk for at statsråden lojalt vil sørge for ikke å legge unødige hindringer i veien for det. Men det ville også for meg ha vært helt unaturlig å holde et innlegg i dag uten at statsråden hadde gitt klart uttrykk for hvilken oppfatning han har omkring realiteten i saken og i forhold til det forslaget Regjeringen har kommet til Stortinget med. Det har jeg da forsøkt å gjøre i mitt innlegg. Ellers har jeg merket meg det som også flertallet sier, at en ber Regjeringen komme tilbake med en egen proposisjon om en sammenslåing av Landbruksbanken og SND. Det kan naturligvis gjøres på flere måter. Det kan gjøres ved at en kommer med en egen proposisjon, der dette blir lagt på plass. Da dette vil ha flere budsjettmessige sider også i forhold til statsbudsjettet, kan det også håndteres på den måten at en kommer tilbake i forbindelse med budsjettproposisjonen og legger til rette for gjennomføring ut fra det som Stortinget her vedtar. Fra min side kunne jeg ha tenkt meg å antyde det, men jeg vil gjerne ha et signal tilbake om det er akseptabelt for Stortinget at det blir gjort på den måten. For øvrig er det for meg også viktig å understreke at vi må håndtere dette slik at vi holder et grep om på hvilken måte vi skal møte de nye forhandlingene innenfor WTO når det gjelder det multifunksjonelle landbruk. Det er på det området vi har mulighet til å nå fram, også i samarbeid med andre land. Og hvis vi ser på hvilken måte andre land har organisert sin forvaltning, er ikke den modellen som Regjeringen foreslår, særlig forskjellig fra det vi finner der.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-02-18:
Det som har skjedd i denne saken, viser at forslaget fra Regjeringen har bred støtte ute blant dem som har uttalt seg om saken. Vi har ikke nådd igjennom i Stortinget, men alle de som har gitt uttrykk for synspunkter, har sterk tiltro til at det forslaget som er kommet fra Regjeringen, skal kunne bidra til å gjennomføre og få en god virkning av landbrukspolitikken. Det betyr at både den saklige og den faglige vurdering som Regjeringen har gjort, i hvert fall ikke har fått den mottakelsen ute som den har fått her i Stortinget. Men det er Stortinget som bestemmer, og så får det være et tankekors for andre at reaksjonene har blitt som de har blitt. Når det gjelder spørsmålet om det er naturlig at en lokaliserer ut det som er tilskuddsenheten i landbruket, syns jeg, hvis vi skal tenke på å utlokalisere statlige arbeidsplasser, at det ville være det mest nærliggende å konsentrere seg om den typen arbeidsplasser som har et så stort nedslagsfelt i Distrikts-Norge som det vi her snakker om. Når det gjelder kostnadene, er det riktig at dette vil bli dyrere i en overgangsperiode. Det har vi også forsøkt å synliggjøre på en ryddig måte gjennom det som er oversendt til Stortinget. Det er en del uenighet mellom dem som har sett på dette, om hva det vil koste av penger. Departementet har forholdt seg til det som Statskonsult har lagt fram, og brukt det i forhold til sine valg. Så har vi valgt en mellomløsning og sagt at markedsenheten fremdeles bør ligge i Oslo, bl.a. ut fra at vi skal ha et sterkt apparat å møte WTO-forhandlingene med når de starter i slutten av 1999. Dette er avveininger som er blitt gjort fra Regjeringens side, samtidig som vi har forsøkt å kommunisere med de institusjonene som det her gjelder. Naturligvis er ikke institusjonene enig i alt dette, men Regjeringen har forsøkt å ha en åpen dialog med dem i denne sammenheng.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-02-18:
: Jeg går ut fra at det kanskje er en viss forståelse for at statsråden sier at han er skuffet over at han ikke når fram med Regjeringens opplegg. Det ville være nærmest sensasjonelt hvis statsråden stod her i dag og sa at han er særdeles glad for det som flertallet i Stortinget nå foreslår. Så langt syns jeg en statsråd må få lov til å gå i å uttrykke seg i forhold til sine prinsipielle holdninger og synspunkter overfor Stortinget. Når det gjelder det som går på WTO-forhandlingene, har faktisk statsråden forsøkt å signalisere en god del ting omkring dette i forhold til Stortinget, både gjennom proposisjonen om jordbruksoppgjøret og gjennom budsjettproposisjonen, der vi omtaler hva som vil være viktige element å holde fast på i et opplegg fram til WTO-forhandlingene. Naturligvis vil også Stortinget og Stortingets organer bli orientert når det gjelder en helhetspolitikk på dette området, på de tidspunktene det er naturlig å komme med det. Det multifunksjonelle landbruk er ikke først og fremst turisme. Det multifunksjonelle landbruk er like mye knyttet opp til det som har med miljø å gjøre, det er knyttet opp til natur, det er knyttet opp til sosiale forhold – til det man kan si er de tilleggseffektene man har av det å produsere mat og drive landbruk. Derfor er jeg veldig overrasket når enkelte her sier at det er dumt at landbruksavdelingen samarbeider med miljøvernavdelingen, fordi miljøvernavdelingen bare legger kjelker i veien for Distrikts-Norge. Det er særdeles viktig at landbruk og miljø har et godt grep og inngrep med hverandre. For det første tjener det Bygde-Norge, det tjener landbruket, det er nødvendig for både forurensnings-, miljø- og naturpolitikken generelt, og det er en styrke på det området, som må være nesten det viktigste å framføre i de forhandlingene som vi skal gjennomføre i forhold til WTO. Jeg håper at vi også i det nye systemet skal greie å synliggjøre dette på en god måte. Det systemet vi har i dag, vet vi er i stand til å få disse tingene til å falle sammen, og derfor syns jeg det er synd at vi ikke lar det få lov til å fungere videre.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-02-18:
Når det blir snakk om å presentere landbrukets behov i forbindelse med en WTO-runde, må man begrunne hvorfor landbruket har behov for andre ordninger enn næringslivet for øvrig. Når Arbeiderpartiet og Høyre mener, slik det bl.a. stod i en pressemelding som gikk ut, at landbruk «blir dermed i denne sammenheng i større grad behandlet som en næring på linje med andre næringer», er vi i ferd med å bevege oss inn i en diskusjon der vi i hvert fall ikke må skyve unna den argumentasjon at landbruket i Norge faktisk har behov for en del andre ordninger enn næringslivet for øvrig, i forhold til de rundene vi nå skal ha i WTO-forhandlingene. For landbruksministeren er det viktig at vi greier å holde fast på den multifunksjonelle rolle landbruket har. Jeg har faktisk oppfattet at det også har vært den linje som iallfall Arbeiderpartiet har gitt uttrykk for skal ligge til grunn. Etter statsrådens mening betyr det at landbruket er forskjellig fra andre næringer. Man kan ikke gjøre det til et mål at landbruket skal bli mest mulig lik andre næringer. Vi må ha en virkemiddelbruk som er annerledes, vi må ha en tenkning som er annerledes, ut fra at landbruket er en matprodusent og en forvalter av natur og miljø, og også ut fra det å opprettholde bosettingen. Det er disse grepene, som vi har felles med en hel rekke andre land, som jeg er veldig opptatt av at vi ikke må svekke i den fasen vi nå er inne i. Jeg håper derfor at vi gjennom det arbeidet som nå skal gjøres, vil finne noen grep som gjør at vi også kan stå sterkt på dette framover.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-02-18:
Når jeg nå ber om ordet, er det for å si noe om framdriften for å få dette på plass. Jeg vil bare gi uttrykk for at vi, både statsråden og departementet, vil gjøre alt vi kan for å få dette på plass innenfor de tidsrammer som flertallet har gitt uttrykk for at de ønsker. Vi har relativt kort tid på oss for å få dette i funksjon, der alt dette skal være på plass 1. januar år 2000. Vi skal gjøre det vi kan for å greie det innenfor disse rammene. Det er en del problemer her som vi må finne gode løsninger på. Det er fremdeles noen utfordringer her fra flertallet til departementet som vi må søke å møte på en skikkelig måte, og jeg regner med at det er forståelse for at vi her skal finne gode løsninger, og at vi skal forsøke å gjøre dette på en så rask og effektiv måte som mulig. Bare så det er sagt fra statsrådens side: Det at en skal finne gode løsninger for å få dette til å gli sammen, må være et premiss som vi tar med oss fra denne debatten.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-02-18:
Jeg synes det er viktig at denne delen av landbrukspolitikken synliggjøres. Altfor ofte er det produksjonen som er det som står i fokus, og kilo og liter. Slik vil det delvis også være i framtiden, men det skapes også tilleggsverdier som gjør at vi har det levende landskapsbildet slik vi dag ser det i Bygde-Norge. Kulturlandskap er altså noe som skapes gjennom at mennesket påvirker, og da er det naturligvis avgjørende og viktig at denne påvirkningen skjer på en slik måte at kulturlandskapet er trivelig, og at en tar vare på de verdiene som ligger der. Men det betyr også at kulturlandskapet ikke er statisk, det forandres. Det kulturlandskapsbildet vi ser i dag, vil sannsynligvis være en god del annerledes om en del år, ikke minst gjennom den tilgroing som vi i dag vet skjer på grunn av at areal tas ut av drift. Kulturlandskapet vil fortone seg ganske annerledes enn det vi i dag ser på som kanskje veldig bra og riktig. Jeg vil bare minne om at departementet har laget en veileder som er gått ut til kommunene, slik at hver enkelt kommune kan få lage sin egen landbruksplan, og en del kommuner er allerede kommet i gang med den type planlegging. Nettopp slike forhold som vi har drøftet her nå i dag, vil også være viktige elementer for en kommune, at man kommer inn i forbindelse med dette arbeidet. Gjennom de fem regionale konferansene som jeg viste til i innlegget mitt, vil alle landets ordførere, alle landets rådmenn og de som jobber innenfor landbruksetaten, bli invitert til å være med på å drøfte denne typen spørsmål sammen med departementet, og dette skal også være med og gi innspill til den meldingen som vi vil komme til Stortinget med, forhåpentligvis i løpet av høsten. Slik sett føler jeg at departementet og også Stortinget har gjort mange grep som er viktige i forhold til kulturlandskapets betydning framover. Ellers har jeg merket meg de signaler som er kommet fra interpellanten på dette området.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1999-02-18:
Ganske kort til slutt: Det er vel rimelig at det blir slik at der uenigheten kommer fram, vil også svarreplikkene komme. Og jeg må jo få lov å gi uttrykk for, når representanten Hedstrøm sier at vi ikke skal blande dette med kulturlandskap inn i landbrukspolitikken, at landbruksministeren er sterkt uenig i det. Jeg er også sterkt uenig når representanten kommer med uttrykk som å «sprøyte» penger inn i. Nå er det tross alt en del målsettinger som Stortinget har vært enig om, som en skal forsøke å oppnå gjennom landbrukspolitikken. Når representanten Hedstrøm sier at vi for kort tid siden «sprøytet inn» penger i det å bruke bulldoser for å jevne bakkene, vil jeg si at det var vel egentlig innenfor en målsetting som jeg vil tro at Fremskrittspartiet kjenner seg godt igjen i: Det var for å bli mer effektiv. Det var for at en lettere skulle kunne produsere på areal som var jevnet ut, og det skulle mekaniseres mest mulig for å få det billigst mulig. I dag ser vi at det var kanskje ikke det klokeste. Effektiviteten må altså noen ganger vike for at vi skal kunne ha et kulturlandskap, slik som vi ser at vi ønsker det i dag. Så vil jeg bare helt til slutt si at jeg er litt forundret over at representanten Hedstrøm ikke ser hva som ligger i muligheten for å kunne trekke penger inn i landet også gjennom turisme, som har vært nevnt her tidligere i dag, der det er nettopp kulturlandskapet som selger, der det er nettopp kulturlandskapet som gjør at det er interessant for mennesker å komme ut i distriktene og skape virksomhet. Så får det være min hilsning tilbake at for statsråden vil kulturlandskapet ha en relativt bred plass i landbrukspolitikken, for jeg mener at det hører så absolutt sammen.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 1999-02-18:
Jeg tror faktisk det er Bjarne Håkon Hanssen som misforstår, for jeg har ikke gitt uttrykk for at en mister forhandlingsretten. Poenget her er om landbruket kommer inn som part på samme måte som tidligere når det gjelder å ha innflytelse på forvaltningen av disse midlene. Og hvis det er slik som Bjarne Håkon Hanssen nå framstiller det, at nærmest alt skal være som før når det gjelder forholdet til jordbruksavtalen og partene i jordbruksforhandlingen, må en spørre: Hva er så hensikten med å gjennomføre en omfattende omstrukturering og omorganisering av en virksomhet? Jeg husker Jan P. Syse i forbindelse med omorganiseringen av Nordisk Råd sa: Det som er i orden, trenger ikke å bli endret. Her sitter jeg igjen med et inntrykk av at dette er en ordning som så langt faktisk har fungert veldig bra, som næringen, som har forhandlet fram disse midlene, er fornøyd med, og som beviselig har gitt gode resultater. Allikevel virker det maktpåliggende for Arbeiderpartiet at dette må de prøve å få endret på. Etter å ha hørt saksordføreren og også nylig representanten Opseth, sitter jeg igjen med det inntrykk at det er et poeng her at Regjeringen ikke gikk til Arbeiderpartiet og Stortinget og undersøkte om det var mulig å få aksept for dette. En kunne faktisk få inntrykk av at det var et poeng da vi hørte disse innleggene tidligere i dag.
Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 1999-02-18:
Hvorfor endre forvaltningsorganisasjonene i distrikta, når det faktisk fungerer side om side og samordna? Utflytting av hovedsetet var viktig for å fornye banken og få den ut av Oslogrytas husmannsånd og inn i kreative miljø og nettverk i distrikta. Bankfunksjonen er for brukerne og trenger ikke å ligge vegg i vegg med Stortinget. Samtidig vil utflytting fra Oslo ikke berøre organisasjonens første- og andrelinjeledd, som er viktig for brukerne – i motsetning til flertallets forslag, som vil berøre brukerne. Med foreliggende flertallsforslag er sannheten, litt spissformulert, at SND-gutta endelig har vunnet til slutt. Nå har de fått kloa i BU-fondet med lån og tilskudd, og kan stoppe denne fryktelige finansieringa av såkalt skrot og småtteri i Bygde-Norge. Det er så mange som skammer seg over Mikro- og småbedrifts-Norge. Det er en negativ grunnholdning som ligger bak samordningsinteressen fra sterke krefter og synsere. Nå kan SND-finansierte hotell sette stopp for utbygging av overnattingskapasitet i bygdeturismesammenheng. Det har vært en kampsak, vet vi. Det hadde også vært av stor interesse om vi hadde hatt en evaluering fra brukerne av Fiskarbanken av den omorganiseringa som har vært. Kvinneperspektivet i BU-fondet har vært svært viktig. BU-fondet har lyktes langt mer enn SND med å møte næringsetablererne med åpenhet for trinnvis og myk oppstart, langsiktig tenkning og næringsutvikling med knoppskyting fra etablert næringsvirksomhet i landbruket. Andre statlige finansieringsordninger har ikke villet gå inn og investere i konsesjonseiendommer, slik BU-fondet har gjort. Det burde ha vært stilt krav om at SND hadde vist at de kunne konkurrere med Statens Landbruksbank og BU-fondet med å lykkes med slike småetableringer. Bygdeutviklingsfondet er en ordning som treffer kvinner godt, med en forvaltning som er tilgjengelig og har oppnådd tillit hos kvinner. Det er ikke uten grunn at det var en kvinnelig landbruksminister som introduserte BU-ordningen, videreutviklet den, og hindret at den gikk inn i SND-sluket i 1993. I St.prp. nr. 8 for 1992-93 var bygdeutviklingsstrategien en viktig del av landbrukspolitikken. Man kan være uenig i innretningen på landbruksdelen i St.prp. nr. 8, men videreutviklingen av Thorstein Treholts landbruksbanktenkning mot tilleggsnæringer i bygdene var særs viktig kvinnepolitisk og bygdepolitisk. Jeg vil påstå at Statens nærings- og distriktsutviklingsfond aldri har vært hindret i å finansiere prosjekter tilsvarende den som BU-fondet og Statens Landbruksbank nå finansierer. Jeg er redd vi med denne samordningen taper mye av kunnskapen og forvaltningskunnskapen rettet mot bygdeutvikling. Jeg håper jeg tar feil, men jeg er redd jeg har rett.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1999-02-18:
Eg takkar landbruksministeren for eit interessant svar og konstaterer at Landbruksdepartementet for det fyrste vil medverka til å skapa ei større merksemd omkring kor viktig det er å ta estetiske omsyn i utviklinga av landskap, og for det andre å vera med og dyktiggjera utøvarane i å ta estetiske grep. Her er det snakk om dugnad, så det er solide tradisjonar som har skapt så mykje verdifullt i Noreg over ei lang tid. I hovudsak vil det vera distriktsbefolkninga som utfører arbeidet og betalar dei ulike prosjekta. Men eg trur det er nødvendig å fylgja opp dei mange byrjande interessante spirane til å ta estetiske omsyn, med samordning og ein del statlege incitament for at lokalbefolkninga skal finna det nyttig og tenleg å gå vidare på dette på ein breiare front. Dette er i grunnen eit teamarbeid mellom organisasjonar, offentlege styresmakter og utøvarane, og for å få til dette samarbeidet er det avgjerande at me lukkast med ei systematisk tilnærming til å ta slike omsyn i den vidare utviklinga. Det finst mange spreidde initiativ, som statsråden gav uttrykk for og presenterte her. Òg i fylket mitt, Rogaland, har me ein del bakgrunn. Me hadde eit prosjekt for ein del år sia som me kalla «Vakre steder», som i hovudsak gjekk på utvikling av tettstadområda, som har gjeve gode resultat. Me har «Aksjon Jærvassdrag», som òg staten har støtta opp om, som har stimulert til ein sterkare innsats innan denne sektoren. Eg trur at skal me koma vidare, bør det offentlege f.eks. tilby gratis skisse/ planar over utviklinga av hus og eigedom, og at det kan vera eit satsingsområde der Landbruksdepartementet vonleg kan medverka. Eg tykte det var veldig gledeleg at landbruksministeren varsla at ein i landbruksmeldinga som er venta til hausten, vil ha ein del synsmåter omkring dette temaet vidare, og at det då sannsynlegvis vil verte opna for prøveområde der det vert mogleg med prosjekt. Dette vil vera av interesse for distrikta. Eg håpar at dette høvet vil verte nytta av mange, og at departementet kan vera aktivt når det gjeld å prøva å fylgja opp dette initiativet og gjera det kjent for distrikta at det er mogleg å få offentleg hjelp til å utvikla desse prøveområda meir lokalt.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1999-02-18:
Eg takkar for deltaking i denne debatten, og eg føler det er ei relativt brei forståing for at me har eit unikt kulturlandskap og ein unik natur å forvalta i landet. I dei seinare generasjonane har produksjonsmålsetting og effektivitet vore mykje det styrande innanfor landbruket for på ein måte å overleva. I dag er det skapt eit godt grunnlag, og som velferdsnasjon bør me òg lyfta augo og sjå om alt det me har gjort bakover i historia, er korrekt, eller om det er visse ting som det bør ordnast opp i. Me er komne svært langt. Det står igjen ein viss prosess med bevisstgjering, dyktiggjering, koordinering og ein del offentleg incitament. Me står føre ei langsiktig forvalting også i framtida. Noko av det viktigaste med ein slik prosess vil etter mi vurdering vera å la distriktet utnytta sine føremoner. Me har altfor lenge sett oss blinde på dei føremonene som sentra har. Etter mi vurdering vil dette bevisstgjera distriksbefolkninga og også dei sentrale delane av Noreg om at me ikkje kan unnvera eit aktivt og estetisk fint Distrikts-Noreg, og vil bidra til at me også i dei komande generasjonane kan ha levande bygder til glede for alle.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 1999-06-14:
Det er mulig jeg husker kleint, men jeg kan ikke erindre at jeg selv har gått ut og sagt at de private skoler skal kontrolleres noe mer enn andre skoler. Alle skoler har sine tilsyn via Statens utdanningskontor, og alle skoler skal selv sørge for en kvalitetssikring av nettopp det jeg nå har framført i mitt innlegg, og det som står i stortingsmeldingen. Her skal det ikke være noen forskjell etter mitt skjønn. Det har vært ganske mange spaltemeter med drøfting av privatskolene i forhold til de offentlige skolene i de siste dagene. La meg si det slik: I Senterpartiet har vi den holdning at mangfold er bra. Vi har likevel sagt at i noen tilfeller kan den offentlige skole bli lidende hvis mange private skoler utdanker de offentlige skolene. Da er vårt poeng at vi sørger for å ha en så god offentlig skole at det ikke blir så interessant å starte opp privatskoler. Det er det ene. Det andre er at vi må sørge for en økonomi til kommunene som er så solid at vi får gitt den offentlige skolen så gode rammevilkår som mulig. Når det er sagt, er det en foreldrerett å velge for sine barn. Den har vi respekt for også i vårt parti. Det som står i Voksenåserklæringen om privatskolene, er selvfølgelig noe vi er forpliktet på, men det er ikke til hinder for at vi diskuterer grundig rammevilkårene for både den offentlige skolen og privatskolene.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 1999-06-14:
For å ta det siste spørsmålet først: Senterpartiet er faktisk for skoleutvikling. Det er ikke sikkert at vi kan si det samme om Høyre til enhver tid, for de vil fortsatt ha alt som det har vært. Når vi nå har fått en opplæringslov, der vi har alt lovverket samlet i én lov, og når vi har fått en rett for alle til videregående opplæring, er vi villig til å være med på å prøve ut forsøk med karakterfrihet på ungdomstrinnet, slik som statsråden var inne på i sin redegjørelse tidligere i vår. Det har vært mye diskusjon om dette i partiet. For to år siden var det ikke flertall for å si at vi ikke skulle ha karakterer. Når det gjelder privatskolene, som representanten Løvik etterlyste mitt prinsipielle syn på, er jeg for at foreldreretten skal gjøres gjeldende for alle foreldre, både de som ønsker den offentlige skolen, og de som ønsker et annet alternativ. Jeg ser også på private skoler som et interessant supplement, også når det gjelder å utvikle nye pedagogiske undervisningsformer, noe vi ser bl.a. i Montessori-skolene og i Steiner-skolene. Det er i de tilfellene der det er svært få elever i en kommune og ei grend, at prinsippene kan bli stående mot hverandre. Men jeg mener en må tenke foreldrerett enten foreldrene ønsker å velge den offentlige skolen eller en privatskole, og jeg er villig til å se på ordninger som gjør at vi kan bevare den offentlige skolen, til tross for at det kan være vanskelig når private skoler eventuelt kommer inn.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 1999-06-14:
Jeg får begynne i den gale enden nå også og ta det siste spørsmålet først. Jeg er helt enig med representanten Reikvam, som synes det er uheldig at karakterer offentliggjøres, og at det på en måte skal bli konkurranse mellom skolene. Det er typisk i det konkurransesamfunnet vi lever i at det er om å gjøre å få poeng – sette poeng på alt som er, og dermed få vinnere og tapere. Det er jeg imot. Jeg er for at vi skal ha skoler som har en iboende utviklingsvilje som gjør at en klarer å ta vare på alle elever og gi et opplæringstilbud til alle elever, slik at det ikke er karakteren til slutt på det enkelte fag som skal være tellende, og jeg er ikke begeistret for det som skjer i en del kommuner, også i denne byen. Så til forslaget om minstestandarder og lovfesting av det. Vi i Senterpartiet er veldig for lokalt selvstyre, og hvis vi skal lovfeste for mye av dette, mener vi at det blir enda mindre aktuelt for skolepolitikere på lokalt nivå å diskutere og utforme sin politikk. Vi har visse minstestandarder i og med lovverk og læreplanene, og jeg synes det er det som er det beste. Men det bekymrer meg absolutt at det er store forskjeller på ressurstilgangen, det skal SV ha rett i, og jeg er nettopp derfor svært opptatt av at kommuneøkonomien må sikres. Jeg vil minne om den kampen vi kjempet for to år siden da vi fikk økt overføringene til kommune- og fylkessektoren med 5 milliarder kr. Det var hardt her i salen, men vi greide det, og heldigvis er de midlene fortsatt med i systemet. Det er ikke nok, ser vi, for nå har det blitt øremerking på en hel del andre områder som gjør at områder settes opp mot hverandre, og vi må derfor følge godt med på utviklingen.