trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Jeg er enig med representanten Akselsen og Arbeiderpartiet i at det er en urettferdighet at ca. 900 000 arbeidstakere i dag ikke har noen form for tjenestepensjon. Derfor har som kjent representanter for alle partier i Pensjonskommisjonen gått inn for at det skal bli en eller annen ordning for disse. Men jeg vil ikke som statsminister og på vegne av Regjeringen gjøre den feil som Arbeiderpartiet gjør, nemlig å gå inn på den ene parts side i et lønnsoppgjør som står for døren. Det er som kjent partenes sak å føre disse forhandlingene, og det at Arbeiderpartiet – etter mitt syn i strid med all god kutyme – kaster seg inn på den ene parts side i et lønnsoppgjør, illustrerer vel også det uheldige i den ensidige bindingen mellom Arbeiderpartiet og en av organisasjonene i arbeidslivet. Pensjonskommisjonens rapport er levert. Den er sendt på høring. Jeg håper og tror at det som et resultat av den prosessen blir en ordning for alle de 900 000 som i dag ikke har tjenestepensjon. Som kjent vil en tariffesting av tjenestepensjon bare omfatte en liten del av alle dem som i dag ikke har en ordning. Og jeg håper representanten Akselsen er enig i at en ordning ikke bare skal omfatte en liten del av dem som i dag ikke har, men alle.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
For det første presiserte finansministeren i radiointervjuet i morges at han mener at partene selvsagt står helt fritt til å ta opp hva de ønsker i et lønnsoppgjør, og lønnsoppgjøret skal føres av partene. Det undrer meg at Arbeiderpartiet ikke respekterer dette viktige prinsippet. For det andre sa Akselsen nå at Arbeiderpartiet var for at store deler av arbeidstakerne skal få en ordning. Det synes jeg er en altfor dårlig ambisjon. Alle 900 000 som ikke har noen ordning, bør få det. Som kjent vil ikke tariffesting sikre alle 900 000. Så vidt jeg vet, vil det sikre ca. 100 000 av 900 000. Pensjonskommisjonen har tenkt at alle 900 000 bør få, og det er jeg for min del enig i. Regjeringen er åpen for et inntektspolitisk samarbeid. Det er ennå ikke klart hvilken form det måtte få, og hvilke spørsmål partene, i så tilfelle begge partene, vil bringe opp for Regjeringen i så måte. Vi vil ta stilling til det når det måtte komme, men vi kaster oss ikke inn i forkant på den ene parts side.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Svaret på det siste spørsmålet er ja. Dette er et stort, kall det gjerne gedigent, problem og en urettferdighet. Derfor har vi fra Regjeringens side sagt at vi ønsker en ordning for de ca. 900 000 som i dag ikke har en slik ordning. Det har alle partier i kommisjonen, inklusiv alle regjeringspartiene, gått inn for. Men da bør det etter mitt syn bli en ordning for alle og ikke bare for noen av dem eller i verste fall bare for et mindretall, og det er der jeg er i tvil om Arbeiderpartiets holdning. Akselsen snakket om en ordning for store deler av dem, og tariffesting vil jo som kjent bare omfatte et mindretall av de 900 000. Det andre som undrer meg litt her, er at Arbeiderpartiet tidligere har sagt når det gjelder Pensjonskommisjonen, at vi må gi oss god tid med arbeidet, for vi må se alle spørsmål i en helhet. Nå vil en nappe ut ett av spørsmålene og kanskje løse det på en måte som ikke vil omfatte alle 900 000. Jeg synes det er noe ulogisk ved Arbeiderpartiets framgangsmåte her. Vil man se Pensjonskommisjonens innstilling i en helhet, eller vil man ikke gjøre det?
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Djupedal trakk det jeg sa, for langt når han framstilte det slik at jeg har gått imot at partene tar dette opp som en del av lønnsoppgjøret. Jeg har respekt for at partene tar opp det de ønsker, og det er det vi ikke har ønsket å blande oss inn i, noe jeg skjønner i hvert fall at Arbeiderpartiet gjør. Vi har respekt for at lønnsoppgjøret pågår mellom partene i arbeidslivet, men vi har pekt på det problemet at hvis dette bare blir tariffestet, vil det omfatte et lite mindretall av de 900 000 som i dag ikke har, og det synes jeg er uheldig. Man må ha en ordning som kan omfatte alle 900 000. Det har faktisk regjeringspartiene gått inn for i Pensjonskommisjonens innstilling, noe representantene for de øvrige partiene også har gjort. Hvordan dette skal utformes, ble det ikke enighet om i Pensjonskommisjonen. Det krever et videre oppfølgingsarbeid som nå vil komme som et resultat av høringen og det arbeidet Regjeringen skal gjøre før den legger saken fram for Stortinget. Vårt siktemål er helt klart, men ordningen ble ikke partiene enige om.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Jeg fastholder i hvert fall at det bør bli en ordning som omfatter alle, og så får partene diskutere i hvilken grad dette også skal bli en del av lønnsoppgjøret. Det vil ikke jeg legge meg opp i. Hvordan vi skal løse dette, er jeg ikke beredt til å komme med noen konklusjon på i dag, ei heller når det gjelder det spørsmålet Carl I. Hagen i så måte reiser. Som kjent går en del av uenigheten i Pensjonskommisjonen på hvorvidt dette skal løses innenfor folketrygden eller utenfor eller i en kombinasjon. Det som virker rimelig klart for meg, er at det må ha et innskuddsbasert element, men spørsmålet om hvorvidt alt skal ordnes innenfor folketrygden, er et av de spørsmål vi nå vil forbeholde oss retten til å vurdere også på bakgrunn av de høringsuttalelsene vi får.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
For at det skal bli et mer riktig bilde av situasjonen i Sykehus-Norge, synes jeg det er nødvendig å få fram at det faktisk har skjedd en kraftig forbedring for pasientene de senere år. Antallet pasienter som har ventet mer enn ett år, er nå redusert med 28 000, eller mer enn 75 pst., siden sykehusreformen ble innført. For dem som har fått behandling, har gjennomsnittlig ventetid blitt redusert med 16 pst. i løpet av to år. For dem som venter på behandling, har ventetida blitt om lag halvert, til nå 105 dager. Det har altså skjedd veldig mye positivt til fordel for pasientene. Det bør komme fram, for det er en tendens til å svartmale situasjonen, med ensidig vektlegging av de problemer som vi har. Det har også vært en kraftig økning i bevilgningene til norske sykehus – det må det heller ikke være noen tvil om – og det er dette som har gjort det mulig med disse positive resultatene. Vi har fortsatt utfordringer foran oss. De regionale helseforetak fikk også økte bevilgninger for 2004, slik at de skal videreføre den rekordhøye aktiviteten fra 2003, og de er pålagt å komme i økonomisk balanse i løpet av 2005. Det krever visse omstillinger, og det er ikke slik at sykehusstrukturen bør være akkurat slik den har vært, i all framtid. Omstillinger må en være beredt til, og jeg er ikke beredt til å love på stående fot alle bevilgninger som skal til for at det ikke skal skje noen omstilling i sykehusvesenet, slik Carl I. Hagen nå egentlig inviterte til. Det jeg kan love, er at vi på vanlig måte vil ha en ny gjennomgang av den økonomiske situasjonen for helseforetakene i revidert nasjonalbudsjett, derunder også selvsagt en vurdering av spørsmålet om bevilgninger.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Køene har gått ned, og jeg regner med at køene vil fortsette å gå ned. Omstillinger kan selvsagt i noen tilfeller også bety at man noen steder legger ned og skjærer ned, det trenger ikke bety at det samlede helsetilbudet blir dårligere. Det er det samlede helsetilbudet som er det avgjørende, og Fremskrittspartiet la veldig stor vekt på, da de gikk inn for denne reformen, at man skulle se hele landet i en helhet, og spesielt innenfor de fem regionene. Det er ikke slik at bevilgningene økte bare i de to årene vi hadde forlik med Fremskrittspartiet. De har økt betydelig i det året vi nå er inne i, hvor vi hadde et forlik med Arbeiderpartiet. Regjeringen har selv foreslått kraftige økninger til sykehussektoren. Hagen trakk også inn forholdet mellom innsatsbasert finansiering og grunnfinansiering i sykehusene. Jeg tror ikke de tallene som var – 60 pst. på ISF og 40 pst. på grunnfinansiering, som Fremskrittspartiet ønsker å beholde – nødvendigvis var de riktige. Det skapte en del skjevheter, og det gjorde bl.a. at en del viktige aktiviteter og operasjoner i sykehusene som ikke fikk så god uttelling på ISF, kunne bli forsømt. Det ønsker ikke vi.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
I den reformen for sykehusene som Asmund Kristoffersen gikk for, men som undertegnede i sin tid stemte imot, er det som kjent slik at de regionale helseforetakene har betydelig bestemmelsesrett når det gjelder strukturen i Sykehus-Norge. Men større avgjørelser skal forelegges helseministeren. Det tar han på alvor, og han har også omgjort anbefalinger fra de regionale helseforetak i en del slike spørsmål, etter vårt syn til gunst for pasientene og distriktene. Vi følger nå nøye hva de regionale helseforetak planlegger. Større saker skal til helseministeren, og han har vist før at han tar selvstendige standpunkt og ikke alltid følger de regionale helseforetaks standpunkt. Det vil være tilfellet også framover. Så vil vi, som sagt, ha en gjennomgang av dette i revidert nasjonalbudsjett. Jeg regner med at Arbeiderpartiet er av dem som står ved de budsjettforlik og avtaler de har gjort, kanskje bedre enn andre.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Jeg har i utgangspunktet ikke noen særlig tro på at det å sentralisere dette gjennom et direktorat og oppheve de fem regionale helseforetak er noen god løsning, fordi de som sitter i de regionale helseforetakene, tross alt står nærmere det enkelte sykehus og kjenner de lokale forhold bedre enn i et sentralt direktorat. Det overrasker meg litt at Fremskrittspartiet, som var så ivrig for denne reformen, så kort tid etter at den er iverksatt, allerede vil bort fra den på et sentralt punkt. Det har ikke vi planer om, men vi, og spesielt de som var imot denne reformen, vil selvsagt se med åpne øyne på alle fornuftige forslag som måtte komme, for eventuelt å forbedre den. Når det gjelder dramatiske signaler, har vi fått det nesten hvert år, også i de årene vi hadde budsjettforlik med Fremskrittspartiet om sykehusbevilgningene. Men vi tar dette på alvor, gjennomgår det i revidert, og helseministeren tar sine selvstendige standpunkt i de større sakene.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Jeg er enig i at ressursene må økes. Det er et voldsomt behov i helsesektoren. Ressursene har økt kraftig, og det er behov for å øke dem framover. Vi ser kritisk på alle forslag om nedleggelse av avdelinger, i verste fall også hele sykehus. Det betyr ikke at strukturen nødvendigvis skal være slik i framtiden som den har vært før. Det er også eksempler på gode omstillinger, men det kan også være dårlige eksempler på det. Når det gjelder gjeldsavskriving, tror ikke vi generelt at det er noen god løsning. Det stimulerer ikke til god økonomistyring å avskrive gjeld, enten det er i sykehussektoren eller i kommunesektoren. Vi må finne andre måter å støtte dem på. Når det gjelder å få kontroll over lønnsutviklingen, er jeg enig i at det er viktig. Det må vi ha både på denne sektoren og på de andre som går inn i lønnsoppgjøret nå til våren.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
For det første er det helt feil at Kristelig Folkeparti har strittet mot forslag for å bedre de homofiles livsvilkår. Tvert imot, vi har økt samarbeidet mellom det offentlige og frivillige organisasjoner som arbeider blant homofile for å iverksette tiltak i forhold til styrking av deres helse og forebygging av selvmord, styrking av sosiale nettverk, forebygging mot rus. Vi har styrket de frivillige organisasjoner som arbeider for å bedre lesbiskes og homofiles levekår og livskvalitet. Vi har særlig satset på det frivillige arbeidet blant unge. Vi har satset på informasjonstiltak i skolen, som bidrar til selvrespekt for elevene, også de homofile. Det er startet opp en egen hjelpetelefon for homofile og lesbiske. Vi har foreslått en skjerping av arbeidsmiljøloven for å bedre beskyttelsen mot forskjellsbehandling på grunn av seksuell orientering. Debatten som har gått i de siste dager, reiser viktige prinsipper både om trosfrihet, organisasjonsfrihet og toleranse. Saken aktualiserer religions- og organisasjonsfriheten, og jeg synes at sentrale arbeiderpartipolitikere har vist skremmende holdninger og ikke nødvendig respekt for den. Det aktualiserer de homofiles frihet og rettigheter i samfunnet. De homofile er en minoritet som har krav på respekt som mennesker og for de valg de har tatt, og statsministeren respekterer deres valg. Det må også være adgang til å ha ulike syn på hvordan dette reguleres i lovgivningen. Stortingsflertallet har vedtatt at det skal skje gjennom partnerskapsloven. Kristelig Folkeparti, og for øvrig den gang også store deler av Høyre og Senterpartiet, stemte for å regulere det gjennom husstandsfellesskapsloven, for å ivareta den positive særstilling ekteskapet etter vårt syn bør ha i lovverket. Det er ikke en diskriminering av de homofile.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Homofile har selvsagt krav på akkurat samme menneskeverd og likeverd som andre mennesker. Å beskylde meg for det motsatte viser mangel på respekt for andres standpunkt til en lovgivning og vitner om en manglende toleranse. Jeg tror at når en snakker om ikke å ta dette mer på alvor, skal Sylvia Brustad gå i en dialog med egne partifeller, som tydeligvis er ute etter å stemple andre, framsette uriktige påstander, og som i debatten har avslørt at de ikke har respekt for religionsfriheten. Heldigvis har Arbeiderpartiets leder tatt avstand fra dette. Men tidligere statsrådskolleger av Brustad har ment at en skal bruke både økonomiske og lovmessige sanksjonsvirkemidler – de har i hvert fall antydet det – for å tvinge organisasjoner til å innta et annet standpunkt enn det de har. Det er også feil at vi har motsatt oss økonomiske virkemidler for å bedre de homofiles og lesbiskes livsvilkår. Tvert imot, vi har økt disse. Men vi har respekt for kirkelige samfunns selvbestemmelsesrett i slike spørsmål, selv om ikke Arbeiderpartiet alltid har hatt det. Det er en del av toleransen, og det må være lov å ha ulike syn på lovre-guleringen av disse spørsmål, uten å bli tillagt slike feilaktige oppfatninger som Sylvia Brustad nå prøvde på. Jeg krever en viss respekt i debatten.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Jeg registrerer og respekterer at de homofile, i hvert fall gjennom sine organisasjoner, ønsker en partnerskapslov. Men det kan ikke være slik at hvis en ikke følger akkurat lovgivningsmønsteret som noen ber om, er en dermed diskriminerende. Det er en debattform som jeg tror en skal tenke nøye igjennom. En av grunnene til at Kristelig Folkeparti stemte imot partnerskapsloven, var at vi regnet med at det også – noe som har vist seg – i neste omgang ville føre til et krav om fulle adopsjonsrettigheter for homofile og lesbiske. Vår oppfatning er at det ikke er et rimelig krav, fordi utgangspunktet her ikke skal være en rettighet, men barnas situasjon. Det legger vi til grunn i politikken, og det er det, så vidt jeg vet, mange flere enn Kristelig Folkeparti som mener når det gjelder adopsjonsspørsmålet. Og det å føre en politikk hvor ekteskapet er en grunncelle i samfunnet, er ikke noe særegent for verken Kristelig Folkeparti eller Norge – det er faktisk anerkjent internasjonalt.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-02-25:
Dette er kompliserte spørsmål. Det er riktig, som spørreren sier, at vi i Norge har et utkastforbud, mens det er utkastpåbud i EU. Her er det et skille mellom Norges og EUs fiskeripolitikk på ressurssiden på et meget sentralt område. Vi er fra norsk side ikke tilfreds med den ressursforvaltning som EU står for, verken i Østersjøen eller i Nordsjøen. Men det er viktig å ha med seg at torskestammen i Barentshavet er en helt annen stamme, som også er i en helt annen situasjon enn stammene i Østersjøen og i Nordsjøen. Vi registrerer den diskusjonen som nå pågår langs kysten, om EU og Norge. For Regjeringens vedkommende legger vi til grunn at den tilknytning vi har til EU, er det som er gjeldende. Og vi tar med oss at en av hovedårsakene til at det har vært motstand i fiskerinæringen mot EU-medlemskap, har vært knyttet til ressursforvaltningen.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-02-25:
For fiskerinæringen er det to sider ved EU-medlemskap som er sentrale. Den ene er markedsadgang til vårt viktigste marked. Den andre er ressursforvaltning og den relative stabilitet. De hypotetiske spørsmål som representanten reiser, uten at vi har søkt medlemskap, og uten at vi er i forhandlinger, er vanskelige å svare på. Men erfaringene viser at norsk fiskeriforvaltning og ressurspolitikk påvirker EU. Vi ser det i felles forvaltning av enkelte bestander i Nordsjøen, og vi ser det ved at Norge på enkelte områder trekkes inn som rådgiver, ikke minst med hensyn til dette med utkastpåbud og utkastforbud, hvor vi ser at det kan være håp om en endret holdning til disse spørsmålene i EU, nettopp fordi norsk politikk blir anerkjent for å være mer ressursvennlig, og at vi har en bedre ressursforvaltning enn den som er i EU. Et av de sentrale hovedpunktene i fiskerinæringen mot EU-medlemskap var jo at man ikke var fornøyd med ressursforvaltningen.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-02-25:
I departementet og i Regjeringen er det nulltoleranse når det gjelder miljøkriminalitet og den ressurssløsing som vi dessverre har hatt i altfor stor grad i næringen. Samtidig ser vi, ikke minst med referanse til Troms politidistrikt, at antall saker går ned. Politi og påtalemyndigheter mener det er et resultat av økt fokus på dette og de tiltak som Kystvakten og forvaltningen for øvrig gjør for å redusere dette. I tillegg har næringen satt fokus på etikk. Det er riktig, som det ble sagt, at denne tipstelefonen, som var basert på at man kunne ha anonymitet, i sin tid fikk 140 tips. Dessverre viste det seg at det bare var ett av ti tips som førte til oppfølging og etterforskning, fordi anonymiteten tydeligvis inspirerte til en del anmeldelser som det ikke var hold i. Det vi nå ser, er at Fiskeridirektoratet i 2003 gjennom sitt daglige arbeid har fått inn ca. 50 tips som forfølges i det videre arbeidet. Anonymiteten som den gang var et tilbud, synes ikke å være et poeng. Nå tør fiskerne prisverdig stå fram med navn og bilde og melde at det foregår ressurssløsing og miljøkriminalitet både i kystflåten og i havfiskeflåten. Det har vi tatt tak i, og det kommer til å bli fulgt videre opp, slik det har vært gjort i betydelig grad helt siden slutten av 1990-tallet av skiftende regjeringer og skiftende statsråder.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-02-25:
De tiltak som representanten Elvik her lister opp, er som klipt ut av det fiskeriministeren og Regjeringen har varslet at vi arbeider med. Jeg har også varslet at akkurat disse tingene som er tatt opp her, skal jeg komme tilbake til i Stortinget i revidert nasjonalbudsjett, og vi vil ytterligere komme tilbake til det i budsjettet. Vi har gått enda lenger, for vi har nedsatt en spesialkommisjon med folk fra Justisdepartementet som har politi-, etterforsknings- og påtalemyndighetskompetanse, Kystvakten er representert, og vi har frigjort regiondirektøren i Troms, Arne Luther, som er en kapasitet på dette området, for å gjennomgå og evaluere dette og komme med forslag til ytterligere tiltak. Kystvakten har allerede varslet at de vil intensivere bruken av helikopter for på den måten å komme overraskende på. Det er altså et poeng at både i kystflåten og i havfiskeflåten synes man selv at det er et problem at disse påstandene blir framsatt. Jeg har lyst til å si at de eksemplene som har vært trukket fram i den senere tid, med billedbruk, viser at det er utenlandske fartøyer som brukes som illustrasjon.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-02-25:
Som sagt, det er nulltoleranse på dette feltet. Det er nettopp det tipssystemet vi har nå, som viser at dette fungerer. Direktoratet fikk inn ca. 50 tips gjennom sitt daglige arbeid, og alle vurderes som grunnlag for å forfølge sakene. Så er det slik at vi fra fiskerimyndighetenes side, med støtte i dette nulltoleransesynet, anmelder de saker som vi blir kjent med, uavhengig av hvem som gjennom etterforskning, påtale og dom måtte bli dømt. Det anser vi at politi, påtalemyndighet og retten skal avgjøre, ikke politikerne. Jeg registrerer at fiskere står fram ut fra den erkjennelse at det kan medføre straffansvar. Men jeg minner også om det som førstestatsadvokaten i Troms har redegjort for, at all erfaring viser at loven både er ment å bli og blir håndtert på en slik måte at det er rederiene og skipperne som står til ansvar, og ikke den enkelte fisker, så et amnesti er det i og for seg ikke grunnlag for å ønske.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-02-25:
Jeg tar også som utgangspunkt at dette er ærlige folk, og derfor er jeg redd for at det fokuset som enkelte kanskje ut fra mer politiske hensyn har på dette, bidrar til å stemple mange ærlige fiskere ubegrunnet. Når vi reagerte som vi gjorde etter det aktuelle TV-programmet, var ikke det fordi vi ikke hadde hatt trykk på dette tidligere, og det var heller ikke fordi det framkom noe nytt. Men når det ble påstått i offentligheten at et omfang anslått til 191 000 tonn dreide seg om utkast av torsk i Barentshavet av trålere, så var det et omfang som var overraskende. Erfaringene etterpå viser at det ikke er hold i det. Det anslaget som Havforskningsinstituttet har gjort, omfatter trålere, det omfatter kystflåten, det omfatter pelagisk sektor, og det omfatter også arter som det ikke er straffbart å sortere ut. Det er det ene. Det andre er at dette er et problem som ikke er spesielt knyttet til trålere, men gjelder også kystflåten, og det har også fiskere stått fram og redegjort for.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-02-25:
Jeg har i min håndtering av denne saken, både etter at det aktuelle programmet aktualisterte den, og tidligere, forsøkt å unngå å stigmatisere. Dette programmet stigmatiserte trålerne og trålfiskerne på en meget uheldig måte, men prisverdig stod to norske fiskere fram og berettet om situasjonen slik de opplevde den. I programmet ble det gjort bruk av bilder av spanske og islandske fartøy, men man måtte få inntrykk av at det var norske båter som kastet ut fisk. Det har i ettertid vist seg ikke å være tilfellet. Når det gjelder amnesti og anmeldelse, så anmelder vi saker. Vi har da tillit til at politiet gjennom sin etterforskning og retten gjennom sin dømming vil ta stilling til hvem som er ansvarlig, og hvem som ikke er ansvarlig, at de vil skille klinten fra hveten. Jeg synes det er et bærende prinsipp at vi som politikere ikke skal være de som dømmer. Jeg synes nok at noen hver burde ha lagt seg på minne den advarselen som både representanten Lodve Solholm og jeg fra tid til annen har kommet med.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-02-25:
Handelsbetingelsene ved eksport av sjømat til EU er langt fra optimale, og EU er vårt hovedmarked. Jeg registrerer at flere og flere i fiskerinæringen nå tilkjennegir i økende grad ønsket om bedre markedsadgang og stiller spørsmål ved medlemskap. Oppdrettsnæringen møter stadig nye trusler om antidumpings- og beskyttelsestiltak, og store deler av den øvrige næringen møter svært høye tollsatser og/eller restriktive kvoter. Tollsatsene blir som oftest høyere jo mer produktene er bearbeidet. Dette er et reelt problem for dem i næringen som ønsker å eksportere mer bearbeidede produkter til EU, og det har en negativ konsekvens for sysselsettingen langs kysten. Pelagiske produkter utgjør det alt vesentligste av vår handel med de nye EU-landene. Forhandlingsløsningen ved EØS-utvidelsen ivaretar muligheten for å opprettholde denne handelen knyttet til pelagiske produkter. Kvotene inneholder et såkalt dynamisk element, slik at de er større enn dagens eksport til det samlede EU, og det betyr at tollsatsen f.eks. på sildelapper blir betraktelig senket, fra 15 pst. til 3 pst. Rekenæringen får også bedre markedsadgang. Dette vil bidra til økt bearbeiding i Norge av denne type produkter. Kvotene og tollen gjelder hele EU, og størrelsen gjør at vi nå kan eksportere mer av pelagiske produkter tollfritt enn før. Imidlertid vil en utvidelse av EU bety utfordringer for næringen for å opprettholde markedsandeler i de nye EU-landene. Og så er det jo da slik, som det ble vist til, at laksenæringen nå vil få ytterligere problemer i flere land etter utvidelsen. Det kan være mange gode grunner for at aktører vurderer å bygge ned i Norge for heller å satse i EU eller i andre markeder. Lønnsomhetsvurderinger knyttet til f.eks. arbeidskostnader, mangel på kvalifisert arbeidskraft eller vanskelige handelsbetingelser spiller inn, erfarer vi. På den annen side: Fjerning av handelshindringer er ikke ensbetydende med at fiskeribedrifter har suksess verken i EU eller i det globale fiskemarkedet. Til det er det for mange andre faktorer som spiller inn, bl.a. enkeltbedriftenes produktivitet, markedstilpasning av produkter, valutakurser osv. Målsettingen må imidlertid være å få til en arbeidsdeling mellom Norge og andre land som skaper størst mulig verdiskaping i marin sektor her i landet. Men vi må erkjenne at manglende adgang til vårt hovedmarked vanskeliggjør bearbeiding i Norge og eksport av høyt bearbeidede produkter. EU er vårt største sjømatmarked og i en særstilling i markedsarbeidet. Regjeringen har også spesielt fokus på at oppdrettsnæringen ikke skal underlegges nye proteksjonistiske tiltak fra EUs side. Samtidig gjør vi mye i andre fora for å bedre næringens rammevilkår. Både aktiv innsats i WTO-forhandlingene og arbeidet med framtidige bilaterale handelsavtaler med f.eks. Sør-Korea og Japan er prioriterte innsatsområder.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-02-25:
Jeg står bak den regjeringserklæring som jeg som statsråd skal forvalte, at for tiden er EØS-medlemskapet den tilknytning vi har til EU. Vi må erkjenne at de ulike partiene har ulikt syn på medlemskap. Og det er vel kjent at den nåværende fiskeriminister har vært for EU-medlemskap, senest ved folkeavstemmingen i 1994. Når det er sagt, er jeg enig i at nærheten til ressursen er en viktig forutsetning for at vi skal lykkes med å få mer bearbeiding langs kysten. Men vi ser at fisk er blitt en global handelsvare, og når vi da skal møte konkurransen fra lavkostland og også konkurrere med proteksjonistiske tiltak i EU for å hindre andres høyt bearbeidede produkter, blir det vanskelig å opprettholde aktiviteten i fabrikkene langs kysten. Jeg synes det er interessant at noen av de mest framtredende representantene for Kystpartiet og en av de mest markante politikerne i Senterpartiet, fylkesordføreren i Troms, sier at kysten nå er tjent med medlemskap. Den debatten registrerer jeg.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-02-25:
Både fiskeriministeren og Regjeringen håndterer EØS-avtalen som det instrumentet vi har. Det å sikre at vi får en markedsadgang som er optimal i forhold til EØS-avtalen, er vår første oppgave. Jeg registrerer den diskusjonen som nå pågår langs kysten, og jeg synes den er interessant. Jeg tror den er en viktig forutsetning for at vi skal kunne få avklart hvor store fordeler et medlemskap innebærer, og hvor mange ulempene er, spesielt knyttet til ressursforvaltningen, som vi har drøftet her i dag. Det er denne tosidigheten jeg veier opp mot hverandre. Jeg registrerer – som sagt – at ordføreren i Røst, som er medlem av Kystpartiet, og fylkesordføreren i Troms, som er medlem av Senterpartiet, nå konstaterer at summen av ulempene etter deres oppfatning er større. Jeg tror dette er med på å aktualisere en debatt langs kysten som det er viktig at vi får, før vi fatter en endelig beslutning i denne salen. Men Regjeringen står fast ved at EØS-avtalen er det instrumentet vi har, og det kommer vi til å stå fast ved ut denne perioden.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-02-25:
Kontroll med ressursuttaket i havområdene våre er en grunnleggende forutsetning for en stabil og langsiktig høy avkastning fra fiskeriene. Som fiskeriminister er jeg opptatt av ikke å akseptere noen form for utkast av fisk – noe også mine forgjengere har vært. Utkastforbud er offisiell norsk politikk. Jeg er heller ikke mottakelig for å akseptere miljøkriminalitet av noe slag. En god ressurskontroll er et langsiktig arbeid som må kombineres med flere tiltak og innsats fra forvaltningen og fra næringen selv. Utkastproblematikken er slik sett ikke ny, men ble – som det vises til i spørsmålet – aktualisert gjennom dette programmet. Vi kan i ettertid konstatere av de bildene som ble vist der, at det ikke var norske fartøy som stod for det utkastet. Vi har i ettertid også kunnet konstatere at de høye tallene som det ble vist til, med referanse til Havforskningsinstituttet, omfattet langt mer enn torsk. Videre har vi i ettertid kunnet konstatere at dette er et problem som blir omtalt både i kystflåten og i havfiskeflåten. Derfor avholdt jeg denne uken et møte med Fiskeridirektoratet, Havforskningsinstituttet, Kystvakten og representanter for næringens organisasjoner for å drøfte situasjonen og hva som skal til for å gjenopprette tilliten til næringen – og få tillit til at forvaltningen og næringen tar dette på alvor. Det erkjennes at ulovlig utkast kan være et problem, både i kystflåten og i havfiskeflåten, og at det er behov for mer kunnskap. På denne bakgrunn har jeg besluttet å nedsette en kommisjon som i løpet av våren skal gå igjennom de tiltakene vi har truffet, evaluere, se på om vi kan få et bedre faktagrunnlag for omfanget av dette, og se på om det er aktiviteter på havet og om bord i fartøyene som kan bedre dette – og hindre miljøkriminalitet. Vi har nulltoleranse på dette feltet. På tiltakssiden har jeg bedt kommisjonen om bl.a. å se på tekniske innretninger rettet mot småfangst- og bifangstproblematikken, på kontrollinstansenes effektivitet, om vi har organisert Fiskeridirektoratets ytre etat maksimalt, slik at vi kan få mest mulig kontroll ut av de kronene vi har, og om bruk av inspektører om bord i fartøyene er veien å gå. Kystvakten vil, som jeg allerede har varslet, gjøre ytterligere bruk av helikopter for å komme overraskende på og for å utøve kontrollen. Vi går igjennom og ser på om det er ubenyttede sanksjonsmuligheter. Vi kan i hvert fall konstatere at det er satt et ytterligere fokus på dette – ikke et nytt fokus, men et ytterligere fokus. Dette er en fortsettelse av det arbeidet som ble iverksatt allerede på slutten av 1990-tallet, og som vi nå ser gir resultater.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-02-25:
Jeg tror det er helt riktig som det sies, at nå er det blitt etisk uakseptabelt at dette foregår. Derfor tør fiskerne stå åpent fram, både i kystflåten og i havfiskeflåten, og beskrive situasjonen slik de oppfatter den. Det synes jeg er bra. Derfor har jeg bedt Arne Luther, som er regiondirektør i Troms, og som gjennom sitt arbeid har vist en særdeles aktiv holdning til dette, om å sitte i denne kommisjonen. Én fra Kystvakten og én som Justisdepartementet skal oppnevne, skal inngå i denne arbeidsgruppen, som skal legge fram forslag og evalueringer før vi legger fram revidert nasjonalbudsjett, slik at jeg kan orientere Stortinget. Sist Stortinget ble orientert om dette, var i mai 2001. Jeg synes det er grunn til å orientere Stortinget på nytt om alle de tiltakene som er i gang. Jeg har vært helt tydelig på at vi anmelder saker. Så er det opp til politiet, etterforskningen, påtalemyndighetene og domstolene å avgjøre hvem som er straffskyldig, og hvem som ikke er det. Førstestatsadvokaten i Troms har gjort det helt klart at slik de håndterer loven, har ingen noe å frykte når det gjelder å stå fram.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-02-25:
Dette er av de tingene som vi må gå inn og se på, nemlig om regelverket motvirker det som er det opprinnelige målet. Vi vil gå inn og se på om ytterligere stenging av felt når det gjelder småfisk, og ytterligere selektering gjennom redskapsbruken kan bidra til det. Jeg synes det er særdeles viktig at vi gjør dette i nær tilknytning til næringen, slik at vi ikke kompliserer det ytterligere. Det positive er at etikkarbeidet i fiskerinæringen begynner å gi resultater. Fiskerne vil ikke akseptere dette, og det er særdeles viktig for en eksportnæring. Vi må ha en troverdighet for at vi har en etisk holdning til det å høste av havets ressurser. Jeg ser optimistisk på det som har skjedd de siste dagene. Jeg er redd for at man nå, i en iver etter å ramme noen politisk, skal stigmatisere næringen. Jeg er derfor glad for at denne spørsmålsstillingen viser at vi har felles interesser av å gjøre dette til en helt ren næring.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-02-25:
Farvannet ved Fredrikstad kan være vanskelig å navigere i. Det er derfor iverksatt særlige tiltak for å trygge sjøferdselen i form av seilingsregler, los og oppmerking. Det er fastsatt strenge seilingsforskrifter, som setter krav til bl.a. fartøyenes maksimale lengde og dyptgående, krav til sikt, krav om seilas i dagslys, krav om hvor fartøyer skal møte og passere hverandre, samt krav til bruk av taubåt. Det gjelder særlig strenge regler for fartøy som fører farlig eller forurensende last. Trafikksentralen i Horten overvåker dette farvannet 24 timer i døgnet med radar opp til Øra i Fredrikstad og med VHF-kommunikasjon. Sikten kontrolleres kontinuerlig med kamera. Fra 1. januar 2003 ble trafikksentralen styrket med en trafikkleder som spesielt følger trafikken til Fredrikstad-området. Dispensasjon fra losplikten gis kun i helt spesielle tilfeller for dette farvannet, og aldri for seilas opp til Melløs ved Sarpsborg. Statslosene i området har også særlig opplæring for seilas til Melløs. Oppmerkingen av leden fra Øra til Sarpsborg er nylig forbedret. I løpet av våren vil oppmerkingen ved Øra forbedres ytterligere. Representanten stiller også spørsmål om sikkerheten om bord i skip som trafikkerer farvannet ved Fredrikstad. Kontroll av skip hører under Sjøfartsdirektoratet og Nærings- og handelsdepartementet, men det er også et samarbeid med Kystdirektoratet og losene på dette området. I forbindelse med havnestatskontrollen er det opprettet en fartøysdatabase med opplysninger om skips særlige risiko på grunn av kategori, alder, tilstand, flagg, historie osv. Opplysningene er grunnlag for hvilke skip som skal kontrolleres. Informasjon fra losene er et viktig supplement til denne databasen ved utvelgelse og gjennomføring av havnestatskontroll. Sjøfartsdirektoratet og Kystdirektoratet har avtalt et prøveprosjekt for forbedring av rapporteringsrutinene mellom direktoratene. For å etablere et enda tettere samarbeid med losene har Sjøfartsdirektoratet hatt møte med losoldermannen i Horten, og nytt møte med alle losene i Ytre Oslofjord er planlagt i mars. Konklusjonen min blir da: Fiskeridepartementet og Kystverket har iverksatt en rekke tiltak spesielt for farvannet ved Fredrikstad. Samtidig styrkes samarbeidet mellom Kystdirektoratet og Sjøfartsdirektoratet om kontrollen med skip. På denne bakgrunn ser jeg ikke behov for ytterligere tiltak på det nåværende tidspunkt.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-02-25:
Jeg vil sterkt avvise at det skulle være en slags la-det-skure-holdning. Det har jeg bevist ved at vi har etablert et tettere samarbeid mellom losene, og ved at vi i tillegg har tillyst et nytt møte med alle losene i Ytre Oslofjord, som vil bli avviklet i mars. Dette er et eksempel på at vi har etablert en tettere dialog, og jeg føler meg trygg på at situasjonen er forbedret både gjennom dette samarbeidet og gjennom de tekniske innretningene som vi har satt inn i dette området.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-02-25:
Jeg viste til at vi både har merket farvannet ved f.eks. Øra på en bedre måte og senest for kort tid siden fikk etablert tre nye såkalte dyktalb. Jeg går ut fra at representanten er vel informert om hva dette er, men av hensyn til referentene kan jeg si at det er bunnfaste installasjoner som bidrar til sikrere navigasjon. Når det gjelder «Baltic Trader», som det i tillegg ble henvist til, var det et fartøy som det viste seg at vi først kontrollerte og lot passere, men etter nye opplysninger fra losoldermannen gikk inn og kontrollerte på nytt, og skipet fikk pålegg om utbedring av mangler. Det illustrerer nettopp at det tettere samarbeidet som vi nå har etablert, bidrar til sikrere skipsfart. Jeg synes at vi nå skal gi ros både til losene og til Kystverket for måten de håndterer dette på, og jeg føler meg trygg på at vi har dette under kontroll.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2004-02-25:
Det ønsket skal jeg nok klare å imøtekomme, for dette er et særdeles interessant tema. Det er riktig, som statsministeren sier, at deler av Kyst-Norge nå har noe ulike syn på Norges tilknytning til EU. Mitt oppfølgingsspørsmål går også til statsministeren, for det må være mulig å svare på noe så overordnet for et land som Norge som det som går på ressursforvaltning og fiskeripolitikk, og som så til de grader er avhengig av en god ressurskontroll. Når torsken i Barentshavet er i en annen forfatning enn torsken i Nordsjøen, skyldes det ikke minst den ressursforvaltning som vi har i Norge, og som vi har hatt. Spørsmålet mitt til statsministeren er kort og godt: Mener statsministeren at det vil være akseptabelt for Norge å kunne være en del av den fiskeripolitikken EU fører?
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2004-02-25:
Då bør kanskje statsministeren kome ut av tenkjeboksen og vere litt aktiv. Vi har høyrt i den seinare tida at EU kanskje er på veg til å endre noko av sin politikk når det gjeld dette med utkast, at ein har tankar om å gå vekk frå å ha eit påbod om utkast, som vi alle er einige om – i alle fall her på våre kantar – er ein uting og ei dårleg forvaltning av ressursane, og at EU kanskje er på veg til å innføre vår måte, at det skal vere eit påbod mot utkast. Då er mitt spørsmål: Vil det bli teke noko initiativ frå Regjeringa si side – eller frå norsk utanrikspolitikk si side – for å få EU til å endre akkurat det nivået? Dersom vi kunne få EU til å endre si fiskeriforvaltning før ein eventuell søknad om medlemskap, ville det vere positivt. Er det mogleg at vi kan påverke det?
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2004-02-25:
Eg er glad for at statsråden ikkje, slik som enkelte andre i denne salen, stigmatiserer fiskarane som notoriske kjeltringar. Det er enkelte som er avslørte, og dei skal sjølvsagt ha si straff. Men det som undrar meg litt, er at når statsråden seier det er nulltoleranse for utkast, som eg er heilt einig i, så vil ein samstundes gi eit amnesti for dei som står fram og seier at dei har kasta fisk med vilje og til og med utan at dei på brua visste det, slik det vart sagt i det aktuelle TV-programmet. Men ein vil gå til det steget at ein vil politimelde reiarlaget. Ser ikkje statsråden at dette kan samanliknast med å politimelde butikkeigaren når dei tilsette stel?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-02-25:
Vi har latt oss opprøre over utkastet, og de TV-bildene vi så, er tatt opp på Island, så det er islandsk utkast som er presentert som norsk. Jeg har et spørsmål til fiskeriministeren. Hvis EUs grunnlov hadde blitt vedtatt, hadde vi fått 1 pst. stemmerett hvis vi hadde vært medlem. Tror fiskeriministeren at EU ville ha adoptert norsk fiskeripolitikk som sin politikk, når vi har 1 pst. stemmerett? Vi har et ilandføringspåbud av all fisk, mens EU har et utkastpåbud. Tror fiskeriministeren at EU ville fulgt Norges eksempel?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-02-25:
Jeg har et spørsmål til miljøvernministeren: «Det har vært flere tilfeller av at mangelfulle kart har skapt svært uheldige situasjoner, særlig gjelder dette på sjøen. Det har lenge vært etterlyst framdrift i oppmålinger av områdene fra Brønnøysund og nordover og ved Svalbard. Hvordan er situasjonen i forhold til planene for oppmålinger av disse områdene, og når kan man forvente at disse helt nødvendige oppmålingene skal skje?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-02-25:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er jo engang slik at Sjøkartverket er slått sammen med Kartverket, og hovedkontoret er flyttet langt inn i landet. Det er forskjell på landkart og sjøkart. Når det gjelder sjøkart, må du vite hvor dypt det er under kjølen, for hvis du ikke vet hvor dypt det er, kan du forlise og miste livet. På land foregår det ikke på samme måten, for der kan du kjøre på veien. Hvis du skal sammenligne de to, Kartverket og Sjøkartverket, er det slik at på land kjører du i grøfta, men når du er på havet, kjører du på havet, så du må vite. Vi har opp til 200 år gamle data som ligger til grunn for de elektroniske kartene, så oppmåling er viktig, og det er betryggende å vite at det er en plan på gang for oppmåling nordover. Men er det ikke på tide å skille Sjøkartverket fra Landkartverket?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-02-25:
Jeg takker igjen statsråden for svaret, og registrerer at dette vil bli tatt hånd om på beste måte. Som en anekdote er det verdt å merke seg at vi holdt på å miste Kongeskipet. Det holdt på å forlise på en grunne som ikke var oppmålt, i Herøy. Jeg har sagt det før fra Stortingets talerstol: Det er jo beklagelig at til og med Kongen kan gå på en grunne som ikke er oppmålt. Så jeg håper at dette vil bli forsert, og det virker som om statsråden kunne bekrefte det i dag. Jeg står her som representant for den kystkultur som han nettopp har referert til, så takk til statsråden for det.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2004-02-25:
Uavhengig av lønsoppgjeret er det interessant å få litt innsikt i Regjeringa og statsministeren si haldning til tenestepensjon. Som statsministeren sjølv peikte på, står 800 000–900 000 i dag utan noka form for tenestepensjonsordning. Det har her i Stortinget dei siste åra vore gjort ein god del når det gjeld tenestepensjon både i forhold til ytingsbasert og ikkje minst det med innskotsbasert pensjonsordning, nettopp for å leggje til rette for at fleire skulle få tilgang til dette. Dette er eit spørsmål som no er blitt veldig aktualisert og viktig. Det er viktig for mange. Det har vore eit veldig viktig tema i Pensjonskommisjonen. Arbeidarpartiet har klart signalisert at det må innførast ein obligatorisk tenestepensjon, nettopp for å imøtekomme dei som ikkje no har ein slik pensjon. Spørsmålet er: Erkjenner Regjeringa at dette er eit gedigent problem? Og: Kva haldningar og tankar har Regjeringa med omsyn til korleis dette bør løysast?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-25:
Det er lang tradisjon i norsk samfunnsliv for at fagbevegelsen har framforhandlet avtaler som senere har vært gyldige for alle. 37,5-timers uke og AFP-ordningen er to eksempler på det bare fra de siste ti års lønnsoppgjør. Når statsministeren nå sier at hans begrunnelse for å gå imot at dette blir en del av lønnsoppgjøret, er at det treffer bare noen, og når han samtidig sier at han er for at alle de 900 000 arbeidstakere som i dag ikke har tjenestepensjon, skal få det, er det bare én logisk konklusjon på dette, og det er at Regjeringen ved oppfølgingen av Pensjonskommisjonen vil foreslå obligatorisk tjenestepensjon. Ellers er det ikke mulig å komme med den begrunnelsen at det bare er lønnsoppgjøret som treffer noen få – hvis man da mener samtidig at denne tjenestepensjonsordningen skal treffe alle arbeidstakere. Derfor er et naturlig oppfølgingsspørsmål til statsministeren: Forstår jeg nå statsministeren riktig, og vil det bety at en logisk oppfølging av dette vil være at Regjeringen vil foreslå obligatorisk tjenestepensjon for alle, og at det derfor ikke er nødvendig at det blir en del av lønnsoppgjøret?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-02-25:
Jeg er glad for at statsministeren, i motsetning til Arbeiderpartiet, respekterer fullt ut partenes rett til selv å velge holdninger i lønnsoppgjøret. At Arbeiderpartiet som LOs forlengede arm ikke gjør det, er vi etter hvert blitt vant til. Jeg er også glad for at statsministeren gjør kjent at Regjeringen vil delta – som deltaker i lønnsoppgjøret – med bidrag for å få et gunstig resultat for særlig konkurranseutsatt industri. Når det gjelder tjenestepensjon, er vel statsministeren enig med meg i at hvis man skulle lage en lovfestet, obligatorisk tjenestepensjon for alle, ville det faktisk være langt enklere å endre det offentlige folketrygdsystemet. Det offentlige kan pålegge både arbeidstakere og arbeidsgivere bidrag i form av arbeidsgiveravgift og trygdepremier, og da hadde man fått et ensartet system. Så hvis man skulle sørge for at alle i jobb får tjenestepensjon, ville det ikke da ha vært enklere og greiere å gjøre det gjennom det offentlige folketrygdsystemet? Og: Vil det ikke være slik at det er ulike holdninger både hos arbeidstakere og arbeidsgivere, og at man må respektere at folk har forskjellig syn på forholdet mellom lønn og pensjon?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-02-25:
Jeg har et spørsmål til statsministeren som dreier seg om sykehussituasjonen. Det er foruroligende meldinger i mange områder i Norge, hvor man er bekymret over nedskjæringer i sykehusene som følge av det altfor dårlige budsjettet som ble vedtatt for i år etter det kompromiss som ble inngått mellom Arbeiderpartiet og regjeringspartiene, og som følge av at våre forslag om å slette vesentlige deler av sykehusenes gjeld på 2003-budsjettet dessverre ble nedstemt. Det er varslet nedskjæringer og oppsigelser i sykehusene, ikke innskrenkninger som følge av mangel på sykepleiere eller leger, men mangel på penger til å betale lønn. Dermed blir det nedskjæringer og ytterligere vekst i behandlingskøene, til tross for at staten går med et kjempemessig overskudd. Vil statsministeren love at man senest i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett sørger for de nødvendige tilleggsbevilgninger, slik at det ikke blir noen oppsigelser og nedskjæringer i norske sykehus i 2004?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-02-25:
Når det gjelder det som er gått mye bedre i norske sykehus, er jeg fullt på det rene med det. Det skyldes bl.a. de to budsjettene som ble gjort opp sammen med Fremskrittspartiet, og hvor innsatsbasert finansiering først ble økt til 55 pst. og så til 60 pst. Jeg snakker nå om 2004 og de alarmsignalene som nå kommer, som følge av at Arbeiderpartiet og regjeringspartiene har redusert ISF fra 60 pst. til 40 pst. og forverret økonomien. Det er ikke omstilling som skjer, det er nedskjæringer og oppsigelser som er varslet i flere sykehus. Når statsministeren sier at man skal videreføre aktivitetsnivået, vil jeg vise til at det av styringsbrevene, så vidt jeg forstår, fremgår veldig klart at man nå ikke skal øke aktiviteten i sykehusene, til tross for at det fortsatt er pasienter som venter på behandling! At man har omstilling, er vi for, men det kan da ikke være slik at man skal gå til oppsigelser av hjelpepleiere, sykepleiere og leger for å sikre budsjettene, og derved øke køene av pasienter. Det er den holdningen som vi i Fremskrittspartiet tar avstand fra, og det er den som er varslet for inneværende år.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2004-02-25:
Det er helt riktig, som statsministeren sier, at ventetida har gått dramatisk ned, køene er blitt betydelig kortere, og det er færre pasienter i sykehuskorridorene. I budsjettet for 2004 foreslo Arbeiderpartiet 1 milliard kr mer i rene penger til sykehusene. Vi fikk inn i sum 850 mill. kr mer fordelt på to ulike elementer, og vi fikk også utsatt balansekravet. Dette har bedret sykehusenes økonomi betydelig. Men vi ser nå at det er planer om nedlegging av tilbud, noe som bekymrer befolkningen veldig sterkt. Da vil jeg spørre statsministeren: Hvilke vurderinger gjør Regjeringen seg nå, når en ser de sterke reaksjonene fra befolkningen i områder der sykehustilbudet ifølge sykehusene nå synes å skulle reduseres? Hvilke tiltak tenker Regjeringen seg for å sikre at helsetilbudet opprettholdes på et godt nivå?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-02-25:
Det er stor enighet i fagmiljøene, også innen helseforetakene, om at sykehusreformen nå er inne i en kritisk fase. Innsparingspålegg fra Stortingets flertall i budsjettforliket på ca. 4,5 milliarder kr innen 2005 vil føre til dramatiske kutt i behandlingstilbudene, også for prioriterte pasientgrupper. Dette bekreftes i helseforetakene. Flere foretak har nå påbegynt kutt i stillinger som samlet vil utgjøre ca. 5 000 frem til 2005. Eierstyringen i de regionale foretakene så langt har, etter min mening, ikke vært god, noe som dessverre har ført til at det faglige i sykehusene har blitt svekket, og det er ganske alvorlig. Vil Regjeringen vurdere en annen eierstyring, eventuelt vurdere å etablere et statlig sykehusdirektorat i stedet for de regionale helseutvalgene, som er veldig ustabile – to er utskiftet så langt?