Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 2000-01-27:
Et sentralt poeng i denne debatten har vært hva slags reaksjon Norge bør komme med i forhold til Russland med bakgrunn i den brutale krigføringen som i dag foregår i Tsjetsjenia. Som representanten Blankenborg bl.a. var inne på i sitt innlegg, er det hele tiden en vurdering mellom det rent sinnelagsetiske – hva man ønsker å oppnå med et politisk vedtak, altså det hensiktsetiske – og den moralske begrunnelsen for et vedtak. Poenget er hva som fører frem, målt opp mot de moralske standarder man bør ha i utenrikspolitikken når det gjelder menneskerettigheter og grunnleggende rettigheter ellers. Jeg vil allikevel påpeke at det kan vel lett oppleves som dobbeltstandard i forhold til menneskerettighetene når man tenker på Norges tidligere rolle bl.a. når det gjelder suspensjonen av Hellas fra Europarådet, med bakgrunn i juntaregimet og det som skjedde den gangen. Man kan nevne lignende ting, som forholdet til Tyrkia og reaksjonsmønsteret overfor Tyrkia, slik at man kan si at reaksjonene man nå gir uttrykk for ved denne anledning – at det må føres mest mulig dialog med Russland, at man i størst mulig grad må bruke positive virkemidler – i så måte kommer merkelig ut. Det man lett kan frykte – jeg sier ikke at det nødvendigvis er tilfellet – er at man kan få en bismak av at dersom man er stor og sterk nok, kan gjøre hva man vil i verdenssamfunnet. Det som er menneskerettighetenes grunnleggende og sterke universelle kraft, er nettopp det at de også brukes, og at det sies klart ifra at de må hegnes om når det gjelder de store land. – Dette bare som et tankekors. Etter Fremskrittspartiets mening er omfanget av overgrepene i Tsjetsjenia så omfattende at det må sies klart ifra. Når det gjelder redegjørelsen, er jeg helt enig med utenriksministeren når han understreker det historiske og det positive i at Helsinki-toppmøtet gav Tyrkia status som kandidatland. Utviklingen i Tyrkia er, på samme måte som i Russland, også et nøkkelspørsmål for utviklingen av stabile og positive forhold i verdenssamfunnet. Tyrkia er et sentralt land, ikke bare i Europa, men ikke minst også i forhold til utviklingen innen den muslimske verden. Jeg vil gi Regjeringen ros for den holdningen den har inntatt på dette området. Jeg synes også det er positivt at Regjeringen vektlegger viktigheten av at Norge følger opp sine internasjonale forpliktelser når det gjelder internasjonale operasjoner. Spesielt nevnt i redegjørelsen er St.meld. nr. 38 for 1998-99. Utenriksministeren understreker klart at Norge vil legge til rette for at man skal ha en beredskapsstyrke på inntil 3 500 personer fra alle forsvarsgrener, og at Norge skal stille med de nødvendige ressursene for å oppnå dette. Men det er klart at dette lett også kan bli et konfliktspørsmål mellom ivaretakelse av de forsvarspolitiske interessene og det som er nødvendig å gjøre her hjemme. Jeg håper at Regjeringen også vil følge opp de lokale og nødvendige forsvarspolitiske ting som må gjøres her i Norge. Til slutt vil jeg gjerne få lov til å spørre Regjeringen og utenriksministeren om hva Utenriksdepartementet har gjort i forhold til det jeg tok opp i en replikk til Vollebæk vedrørende Kuwait, som var vår allierte i Golfkrigen. Har man tatt initiativ for å forklare Kuwait hva som skjedde, og eventuelt beklaget det inntrufne?