trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2021-05-25:
No opplever eg at representanten Johnsen utfordrar meg på det me diskuterte den 9. februar. Da var me ueinige. Eg meinte nok at eg ville la den helseattesten bli ståande og gjort han betre. Eg trur me kunne tatt med oss mange erfaringar frå å gjere det arbeidet betre. Så sa stortingsfleirtalet at den helseattesten skal bort, og det følgjer eg opp. Som fleire har sagt frå denne talarstolen, er det ingen som ønskjer at nokon som ikkje er skikka, skal køyre ein bil. Da må vi sjå på dette. Det er eg godt i gang med. Men eg står nok framleis for at eg trur at ein forbetra helseattest hadde vore ei langt betre løysing. Men stortingsfleirtalet har sagt noko anna, og da jobbar eg med å finne ei løysing i tråd med det stortingsfleirtalet har sagt og som sikrar både det forvaltningsmessige og det som gjeld trafikksikkerheita i denne saka.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2021-05-25:
Eg trur alltid det er klokt å greie ut slike spørsmål, i alle fall før vi går rett til vedtak. Det eg sa i mitt innlegg, var at eg opplever at den typen ATV-ar me snakkar om her, har ei heilt anna hastigheit enn dei ATV-ane og mopedane, òg av firehjulsart, som det blir mogleg for 16-åringar å køyre i dag. Dei har ei langt lågare hastigheit. Så er òg ulykkesstatistikken knytt til ATV urovekkjande. Det heng saman med at me har fått fleire og fleire ATV-ar, men det har likevel vore ei alvorleg utvikling i ulykkene, der fleire og fleire har blitt skadde på ATV. Det uroar meg. Me ser at jobbar me bevisst, kan me få tala ned, men for ATV har me hatt ein statistikk dei siste åra som dessverre har vore negativ.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2021-05-25:
Det er noko eg må vurdere om situasjonen er slik at det ikkje blir full gjennomføring. Men eg seier her at eg ønskjer å få gjort så mykje som mogleg til 1. august. Dette er ein heilskap, naturleg nok, og eg opplever at me samanliknar oss ikkje minst med Sverige og Danmark – spesielt Sverige – i denne saka, men me må sjå heilskapen i dei systema me har. Det er òg eit spørsmål som naturleg nok bringar inn helse. Me har gjort endringar knytte til desse problemstillingane så seint som i 2019. Eg meiner nok likevel at den beste løysinga hadde vore å gjere endringar i sjølve helseattesten, gjort den betre. Da trur eg òg me kunne løyst mange av dei utfordringane som ligg der, men det er ikkje i den retninga eg ser no. No ser eg i den retninga som stortingsfleirtalet har peika – få helseattesten bort, men sikre at dei som køyrer bil, er skikka til det.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2021-05-25:
Representanten Jegstad tok for seg vaksinekøen. Det er eit for komplisert tema til at eg skal kome inn på det i dag. Men eg har lyst til å svare på nokre av dei konkrete utfordringane som eg har fått. Representanten Johnsen tar opp at det er nokon som er feilaktig fråtatt dette, og det trur eg han har rett i, men det er klart at me kjenner jo ikkje djupna i dei enkelte sakene her. Derfor er det vanskeleg for meg å seie noko rundt det. Men det er òg derfor me treng å ha gode system, og derfor er det ikkje gjort i ei handvending å få eit nytt system på plass. Det me har gjort, er at me har auka aldersgrensa. Det verkar som ein tar litt lett på det. Me har heilt bevisst auka aldersgrensa for den testen som me har hatt til no. Det har stortingsfleirtalet gjort, det er eit samrøystes storting som har gjort det. Eg hadde gjerne sett at me hadde sett konsekvensen av det me hadde gjort, før me gjekk vidare. Men eg synest Sverre Myrli har rett når han seier at me veit at same kva løysing me landar på her, er det inga fullgod løysing. Men det seier òg noko om behovet, før me har eit nytt system på plass, for å gjennomgå det. Ein kan seie at dette har vore ein debatt som har gått. Men å ta fullt ut vekk denne testen frå 80 år, det har aldri departementet vurdert og greidd ut. Det var eit vedtak som var heilt nytt 9. februar, men me jobbar så godt me kan. Mitt ønske er å følgje naturleg opp ønsket til Stortingets fleirtal på dette punktet. Men det skal skje innanfor både det trafikksikkerheitsmessige og det forvaltningsmessige rette.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2021-05-25:
Vi fortsetter med helseattest for eldre bilførere, som er en svært omstridt ordning. Jeg er enig med samferdselsministeren, vi trenger ikke å gjenta debatten som vi hadde tidligere. Bare for å si det som det er: Det er fordeler og ulemper med alle ordninger, det er ikke svart eller hvitt. Men stortingsflertallet mener altså at det er flest ulemper ved dagens ordning, og den er svært omstridt, og det er en gruppetenkning som vi vil bort fra. Dette er kjent stoff. Her på Stortinget har vi jobbet mye med dette. Vi har fått Stortingets utredningsseksjon til å jobbe med saken, skaffe til veie informasjon, som de igjen har fått fra bl.a. Samferdselsdepartementet, og vi kjenner mye til hvilken informasjon som ligger her. Vi vet hvordan Sverige og hvordan Danmark gjør dette, og det fungerer veldig bra, etter det vi vet, og det er ikke flere ulykker blant eldre i Sverige og Danmark enn i Norge. Spørsmålet er rett og slett: Når vil samferdselsministeren iverksette Stortingets vedtak?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2021-05-25:
La oss bare slå fast at hvis en ikke er skikket til å kjøre bil, skal en ikke ha førerkort. Det er regulert både i førerkortforskriften og i lov om helsepersonell. Sånn er det også i dag. Selv om du har gyldig førerkort og gyldig helseattest – og det skjer noe med deg så du ikke er skikket til å kjøre bil, da skal du miste førerkortet, uavhengig av alder, og sånn må det være. Det er jo tøft av samferdselsministeren å si at dette vil medføre flere ulykker. Meg bekjent er det ikke høyere ulykkestall blant eldre bilførere i Sverige og Danmark – korriger meg gjerne, hvis det er feil forstått. De har gode systemer for å luke ut dem som ikke er skikket til å kjøre bil, og sånn må vi også ha det her. Er en uskikket til å kjøre bil, så skal en ikke gjøre det, uansett om en er 25, 45 eller 85. Spørsmålet er: Kjenner samferdselsministeren godt til hvordan dette fungerer i Sverige og Danmark?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2021-05-25:
Jeg må si jeg er litt overrasket over de talerne fra regjeringspartiene som nå har vært oppe, og som jeg oppfatter ganske kraftig forsvarer dagens system uten å se noen motforestillinger med det i det hele tatt. Jeg sa det i replikkordskiftet nå for en stund siden, og jeg sa det fra talerstolen her da vi diskuterte saken forrige gang, at denne saken er ikke enkel. Det er ikke svart-hvitt. Det er fordeler og ulemper med både dagens system og et nytt system, som vil måtte komme på plass. Det er ingen tvil om at jo flere vi tester, jo mer finner vi ut. Selvsagt bidrar dagens tester til å luke ut sjåfører som ikke skal ha førerkort. Men vi kunne jo snu resonnementet: Hvorfor tester vi ikke da alle? Da hadde vi jo selvsagt luket ut enda flere? Det er omtrent som å oppsøke helsevesenet: Jo mer en sjekkes og kontrolleres, jo mer finner en også ut. Så det er en grensegang hvor mye en skal teste og kontrollere. Venstre har altså som et liberalt parti ikke i det hele tatt noen motforestillinger mot at én eneste gruppe i samfunnet skal testes – som gruppe. Selvsagt – hvis vi hadde kontrollert alle bilførere under 25 år, hadde vi funnet bilførere som antakeligvis ikke burde hatt førerkort. Men hvorfor gjør vi ikke det? Nei, fordi vi ikke tenker «gruppe» blant yngre folk. Du er et individ, og sånn må vi også tenke når det gjelder eldre. Vi vet av ulykkesstatistikken at en del innvandrere fra spesifikke land er overrepresentert når det gjelder trafikkulykker, men vi kunne jo ikke finne på å teste innvandrere som gruppe eller innvandrere fra et spesielt land som gruppe fordi de er overrepresentert på ulykkesstatistikken. Nei, vi tenker at du er et individ, og sånn må vi tenke også når det gjelder eldre. Det finnes gode løsninger på dette. Det er et omstridt system, det vi har i dag. Jeg er overrasket over at regjeringspartiene ikke får de tilbakemeldingene som vi andre får. Ja, jeg har møtt leger som er for dagens system, det skal jeg ikke legge skjul på. Men jeg har også møtt mange leger som tar kontakt og sier at dagens system også er problematisk. Det er også faglige innvendinger mot de testene som brukes, om de i det hele tatt sier noe om evnen til å kjøre bil. Én løsning på dette er kanskje å ha alle inn til test – sjekke alle – hvert tiende eller femtende år. Så vidt jeg vet, er det en del land i Europa som gjør det slik. Dette finnes det løsninger på hvis vi vil.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2021-05-25:
Jeg tror vi kan slå klart fast at alle er enige om at folk som ikke skal kjøre, ikke skal kjøre bil. Men det er også mange, og det tror jeg også vi skal slå fast i denne sal, som føler det er urimelig at det er alderen som avgjør hvorvidt man må ta en test eller ikke. Jeg er enig i at man skal ha en god og skikkelig utredning, men jeg må si at statsråden opererer litt med snilefart når han sier her nå at han da vi fattet vedtak i denne salen 9. februar, gikk tilbake og ba departementet begynne å jobbe med saken. Jeg forutsetter faktisk at statsråden og departementet har utredet dette – når saken kom til behandling fra komiteen og Stortinget og man ba om en uttalelse fra departementet, at man allerede da hadde begynt å jobbe med saken, og at det egentlig oppfattes litt som om statsråden trenerer saken. Statsråden sier ikke når han har tenkt å følge opp Stortingets vedtak nå heller. Jeg mener at dette er en så godt kjent sak med problemstillinger at statsråden burde kunne rydde opp og sørge for å følge opp Stortingets vedtak.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2021-05-25:
Jeg skal nok ha like stort engasjement, men ikke være like alvorlig som foregående taler. Det er helt riktig som representanten sier: Det er ikke sånn at alle mister «lappen» fordi de blir 80 år. Men jeg tror mange opplever det som diskriminerende at alderen er det som avgjør at man må inn og få den helseattesten. Noe av det som også var utfordringen her, var at det var litt arroganse blant enkelte i helsevesenet. Det var veldig lett bare å putte på denne kognitive testen, som vi vet faktisk er ganske utfordrende. Jeg vet om ganske unge mennesker som har utfordringer med å klare den samme testen, som for mange handler om ganske mye: det å risikere å miste «lappen». Jeg er enig i det statsråden sier, at det kan hende man burde sett om man kunne gjort andre ting og funnet andre løsninger på dette. Men også der opplever jeg at det var litt arroganse og liten vilje til faktisk å ta inn over seg og se på om det finnes andre muligheter. Da blir det til slutt sånn at det kommer en motreaksjon, der Stortinget nå klart og tydelig sier at dette ikke er det kriteriet man skal legge til grunn. Det var ganske morsomt å høre på representanten Gunnes, jeg bet meg merke i hva han faktisk sa fra talerstolen. Han syntes det var bra at man hadde dobbel prikkbelastning for ungdom mellom 18 og 20 år eller de som har hatt «lappen» i mindre enn to år. Jeg er ikke enig i det, for jeg mener faktisk at veldig mange av dem som tar «lappen» i dag, har en helt annen opplæring enn det jeg hadde, og noen av dem som er eldre enn meg, som har vært på talerstolen her, hadde en helt annen opplæring enn det jeg hadde. Vi har sannsynligvis den aller, aller beste opplæringen i hele verden fordi vi stiller ganske strenge krav og er opptatt av å sikre nullvisjonen. Vi skal jobbe for null hardt skadde og drepte i trafikken. Jeg opplever i denne saken, og i hele min tid i samferdselskomiteen, at dette er et tema som har gått igjen. Det var også derfor jeg utfordret statsråden litt ekstra når han sa at etter vedtaket 9. februar gikk man tilbake til departementet og satte i gang arbeidet. Ja, dette arbeidet er satt i gang mange ganger i departementet, men det finnes også sterke krefter der som ikke vil eller ønsker å se på andre måter å gjøre dette på. Jeg synes det er trist, men nå er det i hvert fall sånn at det kommer til å bli et stortingsflertall, hvis det ikke blir feil ved voteringen, som det vel ble litt tidligere i dag. Vi vil i hvert fall sørge for at det er et flertall nå som sier klart og tydelig at dette er en «go» til statsråden. Jeg opplever at statsråden har tenkt å følge det opp, og så forventer og håper jeg at han legger all innsats i å følge opp Stortingets vedtak, som sier at fra 1. august skal dette endres.
Nils Aage Jegstad (Høyre), 2021-05-25:
Jon Gunnes avklarte noe som jeg satt med et bestemt inntrykk av, at når du er 80 år, så mister du sertifikatet. Det er jo ikke sånn. Hvis du er 80 år og mister sertifikatet, er det fordi legen skjønner noe du ikke skjønner selv. Jeg er så heldig å bli vaksinert, og i morgen skal jeg ta min andre vaksine. Da jeg møtte fram til første vaksine, tror jeg nesten alle som var der, var født i 1950, altså like gamle som meg. Jeg så den ene elendige personen etter den andre humpe bortover veien og inn til vaksine. Da tenkte jeg at jøss, de kan ikke være like gamle som meg, det måtte være de som kom for andre vaksine, som kom der. Det er du selv som er den siste som skjønner at du ikke kan kjøre. Jeg tror ikke jeg blir noe mindre glad for å miste sertifikatet om det er kona mi som sier det, enn om det er legen som sier det. Jeg tror kona mi veldig gjerne ville at det var legen som skulle si det. Vi må bort fra den diskusjonen der vi snakker om at det er aldersdiskriminering. Nei, det er ikke aldersdiskriminering. Det er ikke fordi du er 80 år at du mister sertifikatet; det er fordi legen ser at du ikke lenger kan kjøre. Det er en grunn. Jeg kommer ikke til å gå til legen hvis jeg ikke skal ha sertifikat i klasse B. Da må jeg gå dit hvert femte år. Det er noen som må si det til deg, det er ikke du selv som kommer til å si at nå slutter jeg å kjøre, nå er jeg for gammel. Jo, kanskje jeg gjør det? Kanskje jeg har kjørt borti noen? Kanskje jeg skjønner det den dagen jeg kjører mot kjøreretningen på Vinterbro eller kjører på en unge i et gangfelt? Det er en større nedtur, tror jeg, enn om legen din sier at nå skal førerkortet bort. Så er jeg glad for at statsråden sier at det går an å finne andre løsninger på det. Det er mulig at det ikke er legen, men på en eller annen måte må vi jo få sjekket dem som skal ut – uten at de påfører seg selv og andre en ulykke. Det er det statsråden må jobbe med når han skal fjerne det automatiske helsebeviset. Familien er der, og helsevesenet er der. Når du kommer så langt at du må ha hjemmehjelp, er det kanskje hjemmehjelpen som skal si det. Noen kommer til å måtte fortelle meg at nå er det slutt, det er jeg ganske overbevist om. Alder er noen rare greier. Jeg trodde lærerne mine var eldgamle, og så oppdaget jeg at datteren min hadde samme læreren som meg – tjue år etterpå. Så det er ikke aldersdiskriminering, det er ikke 18 og 80 år. Du mister ikke sertifikatet når du er 80 år. Du mister sertifikatet fordi en lege har sagt at du ikke skal kjøre lenger.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2021-04-13:
Jeg fremmer et forslag om en rettferdig miljøpolitikk med utslippskutt som monner.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2021-04-13:
Bent Høie og helsebyråkratenes plan er å kløyve akuttmiljøet på Ullevål i to, selge Nord-Europas største sykehustomt og bygge nytt sykehus i høyblokker på parkeringsplassen til Rikshospitalet, på folkemunne nå kjent som smittetårnene på Gaustad. Dette er helsepolitisk vanvidd, og det er farlig for pasientsikkerheten. Hvis man legger ned Ullevål, vil det bety transport av kritisk syke og døende pasienter i skyttel langs Ring 3 mellom Aker sykehus og Riksen – ikke som i dag, da man har alle spesialister samlet under ett tak på Ullevåls akuttmottak, noe som er helt avgjørende for å redde liv i tilfelle katastrofe, større ulykker eller i verste fall terroranslag. Denne saken handler i bunn og grunn om: Skal vi lytte til fagfolkene, til fagforeningene, til sju av ti Oslo-innbyggere, og til flertallet i alle partienes velgermasser, eller skal vi lytte til de overbetalte direktørene i Helse Sør-Øst og OUS? Etter vårt syn er saken ganske enkel: Vi bør lytte både til dem som har ekspertisen på dette, til folkeflertallet i Oslo, og ikke minst til flertallet i Oslo bystyre. Det er bra at Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet støtter forslaget vårt om å stanse salg av Ullevål-tomta i første omgang, det er en viktig etappeseier. Men så gjenstår det at disse partiene klart og tydelig går inn for det eneste logiske, nemlig å få utredet alternative planer til denne planen til Bent Høie og helsebyråkratene om å bygge gigantiske smittetårn på Gaustad, en plan som egentlig forutsatte at man la Ring 3 under lokk. Det premisset bortfalt. Det er ikke lenger mulig å få et godt, funksjonelt sykehus på plass på en trang tomt oppe på Gaustad. Oslo vokser. Det trengs nye sykehusbygg. Vi trenger Aker som lokalsykehus for Groruddalen, og vi trenger nye bygg for en voksende befolkning. Disse har vi plass til å bygge på Ullevål. Nord på tomta kan man bygge nye sykehusbygg uten å forstyrre den eksisterende, nåværende driften av sykehuset. Hvis man i stedet selger Ullevål til private spekulanter og skal bygge på Riksen, blir det byggeplass på Rikshospitalet i ti år, og det mener vi er uforsvarlig for driften av Rikshospitalet. I dag fremmer vi et forslag om at Gaustad sykehus bevares for å behandle pasienter innenfor psykisk helsevern og tverrfaglig, spesialisert rusbehandling. Det er viktig at vi får støtte fra flertallet også til dette. Kampen for sykehusene fortsetter også etter denne dagen.
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2021-04-13:
Saken handler om forhøyet straff for utlendinger som er utvist på bakgrunn av ilagt straff. I dag er strafferammen på seks måneder eller bøter – eller begge deler – og forslaget fra regjeringen er å heve strafferammen til inntil to år. Det er gledelig at det er en samlet komité som stiller seg bak tilrådingen, dvs. at det er ingen uenighet – i de partiene som sitter i komiteen, i hvert fall – om at det er viktig å stramme inn på utlendingsloven på dette området. Dette er en viktig sak. Det er viktig for respekten for vårt lovverk at man faktisk risikerer noe ved å bryte loven. Det er et stort problem at vi har – i lang tid – hatt innvandrere som er ulovlig i Norge, har begått kriminalitet i Norge og blitt ilagt straff på grunn av det, men fortsetter å være i Norge fordi man risikerer svært lite med det. Nå strammes det inn – og det er en ganske vesentlig innstramning. Det vil ha en stor effekt, er det i hvert fall å håpe, slik at man ikke velger fortsatt å være ulovlig i Norge fordi risikoen er såpass lav. Dermed er det nå grunn til å tro at vi kan fortsette det arbeidet som Fremskrittspartiet var en pådriver for i regjering, nettopp å prioritere ulovlige innvandrere som har begått kriminalitet, at de er de første som blir sendt ut. Hvis jeg ikke husker feil, sørget vi for å sende ut mer enn seks ulovlige kriminelle innvandrere hver eneste dag mens vi satt i regjering. Det er et arbeid som vi har grunn til å være stolte av. Det tar fra samfunnet en stor byrde og bidrar til mer respekt for det lovverket vi har, så dette er en god sak.
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2021-04-13:
Jeg vil takke komiteen for samarbeidet i saken. Saken handler om et representantforslag fra flere representanter i Senterpartiet om nye områdesatsinger mot utenforskap blant barn og unge. Komiteens tilrådning fremmes av Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV, som har flertall i komiteen, men ikke nødvendigvis i denne salen. Det er fremmet sju forslag til vedtak i saken. Det har vært diskusjoner, og det pågår diskusjoner, om hvordan man bør innrette denne satsingen, og om man treffer på målet. Jeg regner med at de forskjellige partiene vil redegjøre for sine standpunkter i saken. Jeg vil snakke om hva Fremskrittspartiet mener i saken. Det jeg mener mangler av innrømmelse fra de andre partiene, gjelder at de store problemene, som egentlig alle partiene stiller seg bak å erkjenne at vi har, kommer av en feilslått innvandringspolitikk – dårlig integrering. Inntil man klarer å innse at det er årsaken, har jeg lite tro på at man klarer å gjøre noe med problemstillingene. De fleste partiene stiller seg bak en definisjon av levekårsutfordringer, eller områder som preges av dette: dårlig bomiljø, trangboddhet, høy arbeidsledighet, barnefattigdom, stor innvandrerbefolkning, høy kriminalitet og andre utfordringer. Det er ganske mange og alvorlige utfordringer, som man har bygd opp gjennom en årrekke, fordi man har hatt en innvandringspolitikk som ikke er bærekraftig. Da er det grunn til å sette spørsmålstegn ved at en del av de samme partiene i andre debatter nekter å ta inn over seg at de samme utfordringene er dem man er med på å skape, når man åpner for mer innvandring. Det å satse på å gjøre disse tingene bedre, er alle for. Men nå har man drevet med områdesatsing i flere forskjellige byer i en årrekke og under iallfall to regjeringer. Det er vanskelig å finne evalueringer som viser at dette fungerer godt. Det er vanskelig å vise at man treffer på måloppnåelsen, at man faktisk klarer å forbedre oppvekstsvilkårene, at man klarer å fjerne fattigdom og utenforskap, redusere kriminaliteten og frafall fra videregående skole. Da mener vi at istedenfor å gjøre mer av det man ikke kan si fungerer eller vet ikke fungerer, må man først evaluere det man har gjort, for å finne ut om man treffer på målet. Derfor foreslår Fremskrittspartiet en evaluering før man satser mer penger på noe man ikke vet om fungerer.
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2021-04-13:
Jeg vil på ingen måte svartmale situasjonen eller være imot gode tiltak for å løse de utfordringene vi har. Men som jeg sa i mitt innlegg, er det veldig viktig at vi vet hva vi driver med, at vi vet at vi treffer blink når vi prøver å løse utfordringer. Det ble nevnt fra Høyre i innlegget at det var flere av prosjektene som var kommet på plass i områdesatsingene, som hadde gått over i ordinær drift, og det er nok riktig. Det ble pekt på spesielt Drammen i den forbindelse. Jeg kjenner relativt godt til Drammen og har fulgt prosjektet der i mange år, og jeg savner å se en evaluering som viser at det faktisk har hatt en positiv effekt på hovedutfordringene, som er oppvekstvilkår, fattigdom, utenforskap, kriminalitet og frafall fra videregående skole. Kan statsråden vise til at dette i Drammen, som det kom fram fra Høyre under innlegget, har gitt ønsket effekt, og at de faktorene har blitt bedre?
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2021-04-13:
Da er vi i hvert fall helt enige om at vi trenger mer kunnskap, og at det ikke er så lett å peke på noen faktorer som har blitt bedre. Jeg vet at det har hatt positiv effekt på en del utfordringer i de bydelene som har hatt prosjektene, men når det gjelder hovedproblemstillingene, som er oppvekstvilkår, fattigdom, utenforskap, kriminalitet og frafall fra videregående skole, har disse problemene, hvis vi ser på Drammen, faktisk blitt verre. Når man har hatt et prosjekt gjennom hele denne regjeringens periode og også mesteparten av forrige regjerings periode, og man bare fortsetter å kjøre på med disse pengene – og det er store summer – uten at man vet at det har hatt noen effekt på de hovedutfordringene, så synes jeg det er rart. Statsråden nevnte nå i første svar at man så et forbedringspotensial, men også gode effekter av prosjektet i Drammen. Da lurer jeg på: Hva er de gode effektene man har sett av prosjektet i Drammen på de utfordringene jeg nevnte?
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2021-04-13:
Denne debatten har synliggjort at det ikke er noen tvil om hvor alle i denne salen vil, men som det ble nevnt: Det er uenighet om veien til målet. For å vite hvordan det går, må det evalueres, og jeg synes det er rart at man vet så lite etter så mange år, slik det har kommet fram i denne debatten. Vi er ganske gode i Norge til å pøse på med gode tiltak, men ikke fullt så gode til å sjekke om de fungerer. Så fort vi kommer til en korsvei, ser vi på muligheten for å pøse på med enda mer midler, enda mer penger, før vi vet om det fungerer. Som jeg nevnte i replikkordskiftet, har det i Drammen på de fleste indikatorene gått i feil retning. Da må det også være noe galt med innretningen på tiltakene, og det må man se på før man bare pøser på med mer midler, som sikkert ser bra ut og høres bra ut i festtaler, men det er faktisk resultatene som teller. Representanten Andersen fra SV nevnte at evalueringen i Oslo viser gode resultater. Ja, det finnes noen gode resultater, det er positive ting å spore i disse prosjektene. Flere føler en tilhørighet i samfunnet, det er flere ledere, som representanten Andersen nevnte, og det er vel og bra, men det er veldig vanskelig når man begynner å lete etter de konkrete resultatene på hovedutfordringene som jeg har nevnt en rekke ganger, å se at det har hatt noen positiv effekt der. Nå vet vi jo ikke hvordan det ville vært hvis vi ikke hadde hatt en satsing, men det kunne man ha avdekket hvis det hadde vært en større interesse i denne sal for å undersøke det. Så nevnte representanten Andersen i sitt innlegg at det var feil bare å stigmatisere en gruppe og si at det er deres skyld, og hun tenkte da på innvandrere. Jeg er helt sikker på at representanten Andersen tenkte på mitt innlegg da. Det jeg gjorde i mitt innlegg, var å peke på politikerne som har bestemt innvandringspolitikken. Jeg pekte på innvandringspolitikken som en årsak til at vi har fått den utviklingen vi har fått. Jeg pekte ikke på noen som helst måte på innvandrerne, for så vidt jeg vet, er det ikke innvandrere som har sittet og bestemt hvilken innvandringspolitikk vi skal ha i Norge. Det er politikere i denne sal, og det ansvaret må politikere i denne sal ta. Uten at man ser en sammenheng mellom den utviklingen vi har fått, og den politikken som har vært, så kommer det bare til å fortsette. Representanten Andersen er jo en av de fremste forkjemperne for å fortsette å intensivere og eskalere utviklingen i gal retning, og da vil jeg håpe at man i framtidige debatter i salen kan være litt mer saklig og snakke om sak og ikke personer, for det har faktisk ikke jeg gjort.
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2021-04-13:
«Det vil være å dra det for langt å si at man blir fattig av å bo i et fattig område. Men å bo i et område med mange naboer som har dårlige levekår, lav inntekt og utdannelse reduserer ens livsjanser. Det har vært forsket mye på familiebakgrunn og skolens betydning i Norge – langt mindre på effekten av nabolag og nærmiljø.» Alt dette sa forsker Ingar Brattbakk i Aftenposten i 2017. En sterk bydelsøkonomi er avgjørende for et nabolag. Det rød-grønne byrådet har styrket økonomien ute i bydelene i Oslo med 1,2 mrd. kr. Slik kan bydelene i Oslo nå i større grad tilby tjenester som er med og sikrer gode oppvekstsvilkår for barn og unge, også utenom de lovpålagte oppgavene. Arbeiderpartiet har også i sitt alternative statsbudsjett økt kommunerammen med 3,5 mrd. kr. Det ville betydd en stor forskjell for bydelene i Oslo og andre byer med utsatte områder. Det er først og fremst økte bevilgninger som dette som motvirker utenforskap blant barn og unge. Metodene utviklet i Groruddalssatsingen viser at politisk områdeinnsats virker. Jeg er stolt og glad over å representere det partiet som har gått i front – først fra regjeringskontorene og så fra rådhuset i Oslo. Det må ikke råde noen tvil om at den sittende regjeringen har bidratt med mindre penger til dette arbeidet enn Stoltenberg-regjeringen. Men hvor skal veien gå videre? Senterpartiet har i sitt forslag fremmet en rekke gode forslag vi selvsagt støtter, men om det skal være framtidens områdesatsinger, eller om det bør være ordinære tiltak for å forhindre utenforskap, bør vi diskutere i dag. Mange av forslagene Senterpartiet fremmer i dag, prøves ut allerede av byrådet i Oslo: arbeidserfaring gjennom sommerjobb-prosjektet, et ellevte skoleår for dem som sliter, kartlegging av utsatt ungdom, koding til arbeid som et tiltak for kodeopplæring for ungdom og TeknologiHagen ved Bjørnholt skole, der elektrofaget skal videreutvikles med mål om å få et tettere samarbeid mellom yrkesfagutdanning, næringslivet og nærmiljøet. Elevene i Osloskolen gjør det bedre enn før. Andelen som fullfører videregående skole, øker og har aldri vært større. Gjennomsnittlig grunnskolepoeng har økt, og elevenes standpunktkarakterer har økt i alle fag. Avgangskarakterene har økt på samtlige fellesfag i videregående skole og i nesten alle eksamener i disse fellesfagene. Oslo gjør det best i samtlige nasjonale prøver på alle trinn og har flest elever på øverste mestringsnivå og færrest på laveste. Og ikke minst: Flere elever søker seg til yrkesfag i Oslo. Men vi er ikke i mål før alle er med – også barn og ungdom i utsatte områder i hele landet. Ulikhetsgapet øker på vår vakt. Nå må vi skape politikk for å tette dette gapet.
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2021-04-13:
I januar i år skrev tre av medlemmene i by- og levekårsutvalget, som nylig leverte sin rapport til regjeringen, følgende i en kronikk på nrk.no: «De utsatte områdene i norske byer har lenge sakket akterut. Mens velstanden øker andre steder, henger de ikke med. Og koronaen har forsterket forskjellene.» Og videre: «Mest bekymringsfullt er det at stadig flere barn vokser opp i fattigdom, og at disse barna bor mer geografisk konsentrert.» Hvilke forslag fra rapporten «Levekår i byer – Gode lokalsamfunn for alle» mener statsråden kunne egnet seg for å minske ulikhetsgapet? Jeg hørte statsråden sa at det skulle vurderes denne våren, men det kunne vært fint å få en vurdering fra statsråden i denne debatten her i dag.
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2021-04-13:
Utsatte nabolag med dårlige levekår er sentrale i å reprodusere forskjeller i samfunnet og gir barn reduserte muligheter resten av livet dersom de vokser opp i disse nabolagene. Å finne politikk som utjevner levekår, sikrer sosial mobilitet, forebygger fattigdom og gir folk mulighet til å leve det livet de selv ønsker, er avgjørende for hvilken retning utviklingen av nabolagene våre går i. Hvem som bor i et nabolag, henger jo tett sammen med levekår og dermed inntekt. Med andre ord: Arbeid til flere betyr noe for utviklingen av et område. For eksempel lå ledighetstallene på Søndre Nordstrand på 3,9 pst. før koronaen, og siden august har ledighetstallene der vært på over 8 pst. I dag sier regjeringspartiene nei til sju gode forslag som kunne kvalifisert unge til arbeid i utsatte nabolag. Hvordan skal regjeringen skaffe disse ungdommene jobb og forhindre utenforskap for nye generasjoner?
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2021-04-13:
Prisveksten i boligmarkedet er hett om dagen, og politikere, eksperter og akademikere fyller spaltemeter med analyser og gode råd til særlig ungdom. For Arbeiderpartiet er det aller viktigste at flest mulig får mulighet til å eie egen bolig, og svar nummer én er derfor at det må reguleres og bygges nok boliger, særlig der etterspørselen er høy. En effektiv kommunal byggesaksbehandling er ett av svarene for å få opp boligforsyningen her i landet. Vil byggesaksbehandlingen bli mer effektiv i og med at forslagene som i dag fremmes, skal gi et klarere språk og en klarere begrepsbruk, eller ved at boligbygging innføres som et sentralt hensyn i planleggingen etter loven? La oss i det minste håpe at dette vil være med og bidra til økt boligforsyning framover. Det er bra at regjeringen i dag fremmer forslag som gir kommunene handlingsrom til å stille krav som lar seg oppfylle i praksis, og jeg skal gi statsråden rett i at bolig- og bygningseiere i Norge har stor vilje til å oppgradere boliger og byggverk. Når det gjelder utvidelsen av formålsparagrafen til plan- og bygningsloven, mener vi endringen ikke medfører et redusert kravsnivå for tilgjengelighet i boliger, men er en tydeliggjøring av dagens formålsparagraf, og dermed får vi med dette forslaget en klargjøring av dagens rettstilstand. Våren 2015 ba Arbeiderpartiet regjeringen legge fram forslag der sameiene skulle få større mulighet til å hindre spekulative oppkjøp og ombygging av leiligheter for utleie til et uforsvarlig antall beboere. Hvorfor dette har tatt seks år, er en gåte, og vi kan bare spørre oss om regjeringen har hatt det litt vondt med å etterkomme Stortingets vilje, men i dag er vi her. Vi er glade for regjeringens forslag, men vi mener regjeringen kunne strukket seg lenger, og viser til vårt forslag om at det kun skal kunne bo to husstander i én boenhet. I innstillingen adresserer vi regjeringens manglende ønske om å belyse utfordringene med at flere kjøper leiligheter der eier ikke planlegger å bo i boligen som kjøpes, men heller leie ut til andre. Tall fra SSB viser at andelen som eier egen bolig, synker. For Arbeiderpartiet er det et mål at flest mulig skal eie egen bolig. Jeg vil til slutt gi en stemmeforklaring der Arbeiderpartiet melder at vi vil stemme for SVs forslag nr. 3, der vi, som SV, ønsker å få utredet muligheten til å foreslå endringer i lov eller regelverk for å sikre at boliger som bygges for eiermarkedet, ikke selges til kommersielle utleiere. Dette kan gi kommunene flere verktøy i verktøykassen for å sikre at de som ønsker å eie egen bolig, får mulighet til det. Med dette anbefaler jeg komiteens tilråding i denne saken. Så vil jeg gjerne gjøre salen oppmerksom på at det i denne saken foreligger en beriktiget versjon.
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2021-04-13:
I seks år har vi purret og purret på regjeringen for at statsråden skulle legge fram forslag der sameiene skulle få større mulighet til å hindre spekulative oppkjøp og ombygging av leiligheter for utleie til et uforsvarlig antall beboere. Det må være lov til å undres over hvorfor det har tatt seks år å etterkomme Stortingets vilje. I høringsrunden knyttet til forslagene om hyblifisering har flere pekt på utfordringer knyttet til dårlige og lite stabile bomiljøer som følge av gjennomtrekk, mange beboere per boenhet samt økt brannrisiko. Hvorfor har regjeringen brukt så lang tid på til fulle å etterkomme vedtaket fra Stortinget? Har det vært liten vilje i regjeringskontorene til å bidra til mer stabile og mindre brannfarlige bomiljøer?
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2021-04-13:
Ja, jeg er enig i det. I innstillingen adresserer vi regjeringens manglende ønske om å belyse utfordringen med at flere kjøper leiligheter der eier ikke planlegger å bo i boligen som kjøpes, men heller leier ut til andre. Tall fra SSB viser jo at andelen som eier egen bolig, synker. For Arbeiderpartiet er det et mål at flest mulig skal eie egen bolig. Boligprisveksten har økt dramatisk det siste året, og ungdom må låne mye mer enn min generasjon måtte for å kjøpe sin første bolig, og flere må nå leie bolig. Hva gjør egentlig regjeringen for å få opp boligforsyningen? Er det noen konkrete endringer på gang, eller vil regjeringen bare fortsette å skyve alt ansvar over på kommunene uten å drive noen politikkutvikling selv for å få opp boligforsyningen?
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2021-04-13:
Som allerede nevnt, mener også Arbeiderpartiet at når det gjelder utvidelsen av formålsparagrafen til plan- og bygningsloven, vil den foreslåtte endringen ikke medføre et redusert kravsnivå for tilgjengelighet i boliger, men være en tydeliggjøring av dagens formålsparagraf. Dermed får vi med dette forslaget en klargjøring av dagens rettstilstand. Vi mener videre det er viktig at arbeidet med forskrift for universell utforming kommer på plass. Jeg vil også vise til Arbeiderpartiets merknader og forslag i ulike sammenhenger her i Stortinget. Vi har fremmet en rekke forslag for satsing på universell utforming. Vi har fremmet forslag om at regjeringen skulle legge fram en handlingsplan for et tilgjengelig Norge i 2025 og et universelt utformet samfunn innen 2035, inkludert en konkret plan for finansiering. Vi har også fremmet forslag om at Stortinget skal stille seg bak målet om at alle barn skal kunne gå på sin nærskole innen 2030, og ba regjeringen i forbindelse med statsbudsjettet for 2021 legge fram en plan for Stortinget for hvordan regjeringen med konkrete virkemidler skal følge opp veikart for universelt utformet nærskole 2030 – for å nevne noen av forslagene vi har vært med på å jobbe fram her i Stortinget i denne perioden. I juni 2008 behandlet Stortinget et forslag fra regjeringen Stoltenberg om lov om forbud mot diskriminering på grunn av nedsatt funksjonsevne: diskriminerings- og tilgjengelighetsloven. Videre la regjeringen fram en handlingsplan for universell utforming og økt tilgjengelighet i mai 2009. Regjeringen Stoltenberg viste der til at den daværende regjeringens visjon var at Norge skulle være universelt utformet nettopp innen 2025. Regjeringen Stoltenberg viste til at målet var ambisiøst, men mulig. Handlingsplanen viste hvordan daværende regjering ville legge grunnlaget for å oppnå denne ambisjonen gjennom ulike tidsfastsatte mål og tiltak i ulike sektorer. Mye tid har gått tapt med regjeringen Solberg i dette arbeidet, og tidsfristen for et universelt utformet Norge ble fjernet. Men vi har foreslått en fornyet frist, og den er i 2035. Mye må utredes og ny politikk utvikles skal vi nå målet om et universelt utformet Norge i 2035.
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2021-04-13:
Først vil jeg benytte anledningen til å anerkjenne det grundige arbeidet som ligger til grunn for denne stortingsmeldingen om nasjonale minoriteter. Det var viktig at vi nå fikk en ny helhetlig redegjørelse om utviklingen de siste 20 årene og hva regjeringen mener er de viktigste grepene for å styrke de nasjonale minoritetenes situasjon i Norge i årene som kommer. Norge er gjennom internasjonale konvensjoner forpliktet til å arbeide for at de nasjonale minoritetene blir likestilt med majoritetsbefolkningen både formelt og i praksis. Vi ser i dag at de formelle rettighetene til de nasjonale minoritetene i Norge i stor grad er på plass. Likevel ser vi fortsatt at dette ikke alltid følges opp i praksis, og det er nettopp her vårt største fokus bør være framover. Hvordan kan vi følge opp dette fra politisk hold for å sikre at våre nasjonale minoriteter faktisk blir reelt likestilt med resten av samfunnet? Hvordan sikrer vi at det gis muligheter til å videreføre sitt språk og sin kulturarv til kommende generasjoner, og til å delta i samfunnet på lik linje med alle andre? Arbeiderpartiet støtter her de tre hovedmålsettingene som beskrives i meldingen: Nasjonale minoriteter skal kunne delta aktivt i samfunnet og kunne uttrykke og videreutvikle sine språk og sin kultur. Nasjonale minoriteter skal delta i offentlige beslutningsprosesser. Nasjonale minoriteter skal få tilgang på gode og likeverdige tjenester. Vi har på flere områder en lite stolt historie å se tilbake på når det gjelder storsamfunnets behandling av nasjonale minoriteter i Norge. Dessverre er det fortsatt eksempler på at disse blir utsatt for diskriminering og fordommer. Det er også eksempler på at tilliten til storsamfunnet for noen fortsatt er svekket som følge av den diskrimineringen som har skjedd gjennom historien. Den urett som har skjedd, skal fram i lyset. Det er viktig som en del av oppreisningen for dem som har blitt utsatt for urett, og for at vi som storsamfunn skal kunne lære av de feilene som er begått, og gjøre det vi kan for å gjenopprette tilliten. Arbeid som er gjort for å avdekke uretten, og de erstatningsordningene som er etablert i kjølvannet av dette, er derfor viktig som tiltak for å fremme forsoning og styrke tilliten. Det er avgjørende at minoritetene føler seg hørt og sett av myndighetene. Velfungerende organisasjoner med god oppslutning som kan representere den enkelte minoritetsgruppe i dialog med myndighetene, er derfor avgjørende. Det er viktig at vi fortsetter arbeidet med å styrke samarbeidet med disse organisasjonene. Arbeiderpartiet vil aldri godta noen form for diskriminering mot noe enkeltmenneske eller grupper. Den eneste måten å hindre undertrykkelse av minoriteter på er at majoriteten viser tydelig at vi ikke godtar det. Vi er glade for at det er bred tverrpolitisk enighet om de viktigste prinsippene for den politikk som skal føres overfor våre nasjonale minoriteter. Dette er avgjørende for at disse gruppene skal få den grunnleggende rettigheten de har til å videreutvikle sin identitet, kulturhistorie og sitt språk i Norge.
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2021-04-13:
Forslagsstillerne har her satt søkelyset på et viktig tema som fortjener både oppmerksomhet og innsats. Målet om å bekjempe utenforskap deler vi på kryss av partigrensene, selv om virkemidlene vi velger, av og til kan være ulike. Integrerings- og inkluderingsarbeid har vært høyt prioritert under denne regjeringen, og det er jeg glad for. Likevel er det ingen tvil om at vi i noen av våre største byer finner levekårsutfordringer som er særlig sammensatte og komplekse, utfordringer som krever en ekstra, samordnet innsats fra mange ulike instanser, og som må komme i tillegg til og på toppen av det ordinære tjenestetilbudet. I områdesatsingene samarbeider stat og kommune over sektorgrenser og nivåer, sammen med næringslivet og frivillige, om å utvikle områdene og tjenestene, og vi finner sånne satsinger i flere områder – i Oslo, Drammen, Stavanger og Bergen kommune. Siden 2014 har regjeringen inngått nye avtaler med flere kommuner om sånne satsinger for å bedre levekårene. Områdesatsingene skal supplere det ordinære tjenestetilbudet i en avgrenset tidsperiode. Målet er at de skal bidra til og resultere i varige forbedringer av tjenester og nærmiljøkvaliteter der behovene er størst. Vi har i de årene ordningene har vart, sett gode eksempler på prosjekter og tiltak som fungerer godt, enkelte så godt at de er blitt en del av et større tilbud til flere. I Oslo startet det ellevte skoleåret som et forsøk i en områdesatsing. Utfordringer med frafall, fravær og lave grunnskolekarakterer var utgangspunktet for en modell for tverrsektorielt samarbeid basert på skreddersydd opplæring og bruk av bydelskoordinatorer som døråpnere inn til tjenesteapparatet. Dette ga gode resultater for mange ungdommer, som har fått en ny hverdag og et håp om en bedre framtid. I dag er det ellevte skoleåret et tilbud i hele Oslo-skolen. Et lignende eksempel er samarbeid med Oslo voksenopplæring Helsfyr, Nav, Ikea og XXL for å få innvandrere raskere ut i jobb. Hurtigspor inkluderer både språkopplæring og arbeidstrening, og erfaringene har bidratt til bl.a. et nasjonalt samarbeid mellom Nav og Ikea. Også i Drammen har de opplevd at tiltak fra områdesatsingen har blitt en del av den ordinære driften i regi av Nav Drammen. Det er bra, og det viser at tiltakene både har hatt effekt og også kan ha overføringsverdi i andre sammenhenger. Jeg er glad for at regjeringen viderefører områdesatsingen. Samtidig vil jeg understreke at skal disse satsingene lykkes, må profil, mål og virkemidler skreddersys, og det lokale initiativet og engasjementet må være til stede. Ellers har vi i Høyre redegjort for vårt syn på enkeltforslagene i innstillingen, så jeg viser til det når det gjelder de enkelte forslagene.
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2021-04-13:
Det var egentlig bare kort til representanten Engen-Helgheim, som stilte spørsmål ved hva vi refererte til når det gjaldt områdesatsingen i Drammen. Det som primært lå framme hos meg, var erfaringene som ble gjort da Jobbsjansen for kvinner på Fjell ble organisert gjennom områdesatsingen. Områdesatsingen har jo som formål å øke sysselsettingen og få færre på lavinntekt, og det som ble gjort på Fjell, har jo bidratt til å få mange flere innvandrerkvinner ut i jobb, rett og slett gjennom «empowerment» og økonomisk selvstendighet blant kvinnene der. For å rekruttere til det tilbudet gjennomførte en tidlig i prosjektperioden en dør-til-dør-aksjon for å spre informasjon om tiltaket, og det erfaringene fra dette prosjektet har vist, er at de fleste kvinnene som har deltatt, er i arbeidspraksis eller i utdanning nå. Nav Drammen har også lagt Jobbsjansen for kvinner inn i ordinær drift og ønsker å fortsette å tilby dette tiltaket på Fjell, og det innebærer også at de får bedre fasiliteter og lokaler. Gjennom sluttevalueringen framkom det at denne satsingen på Fjell hadde vært veldig vellykket, med gode tiltak som har hatt stor betydning for befolkningen der, at organiseringen av prosjektet var god, og at det hadde vært kort vei mellom beslutningstakerne og prosjektlederne og de ulike leddene i organisasjonen. Det var dette som lå bak det eksemplet jeg tenkte på i mitt forrige innlegg.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2021-04-13:
En av de største utfordringene samfunnet vårt står overfor i dag, er utenforskap. Altfor mange ungdommer, særlig gutter, faller ut av videregående uten å ha en jobb å gå til. Det blir sagt at disse guttene ikke passer inn i skolen. Jeg vil heller si at vi har skapt et skoleløp som ikke passer for disse ungdommene. Ofte er dette ungdommer som er praktisk anlagt, men som ikke får brukt ferdighetene sine, og som ikke har mulighet til å føle mestring, fordi dagens skole i stor grad er tilpasset teoretikere. Det er en utfordring i hele landet, men det er et ekstra stort problem i områder med en stor andel elever med innvandrerbakgrunn. Grunnlaget for å klare å gjennomføre videregående legges i grunnskolen, men også grunnskolen er tilrettelagt for teoretikere og lite tilpasset elever som er sterke i praktiske fag. Valgmulighetene er altfor snevre. Dette er et paradoks da vi vet at arbeidslivet etterspør flere fagarbeidere, flere som velger praktiske yrker. Elevene må i større grad kunne velge fag ut fra interesser og anlegg, og med en bred allmennutdanning som ligger til grunn. Alle elever må få mulighet til å velge arbeidslivsfag, slik Senterpartiet foreslår i Representantforslag 191 S for 2020–2021, som nå behandles i Stortinget. Med flere slike valgmuligheter vil vi også se at flere gjennomfører skoleløpet. I dag er situasjonen for dem som dropper ut av videregående, verre enn noen gang. Det finnes stadig færre tilgjengelige jobber for dem som har liten formell kompetanse, bl.a. på grunn av ukontrollert arbeidsinnvandring fra EØS-land. Arbeidsmarkedet blir stadig tøffere. I 2016 avskaffet regjeringen muligheten for å få tiltaksplass for ungdom i alderen 16 til 18 år. Det er etter min mening en katastrofe. Tidlig innsats er viktig, også på dette området. Da er ikke løsningen å sette livet på vent i to år, men heller at ordningen må gjeninnføres og forsterkes. Et annet tiltak som hjelper de unge, er ordningen med praksisbrev. Ordningen ble vedtatt i 2016, men er dessverre ikke fulgt opp av regjeringen med tilstrekkelige ressurser til fylkeskommunene. Staten må ta sitt ansvar. Den argumentasjonen vi ser, og at det er de lokale folkevalgte som får tyn, holder ikke vann. Senterpartiet mener at denne ordningen må på plass i alle fylker og følges opp med en helhetlig finansiering. Frafall er en utfordring i hele landet, men problemet er ekstra stort i områder med en høy andel innvandrere. Senterpartiets hovedmålsetting er mindre forskjeller mellom folk, og da er områdesatsing et viktig verktøy. Satsingen bør utvides til å gjelde flere områder i landet, og den må innrettes slik at den også kan styrke oppsøkende tjenester og forebyggende politi som jobber tett på miljøene. Det var den rødgrønne regjeringen som innførte områdesatsingene, og erfaringene har vist at dette er et verktøy som må forsterkes og videreutvikles.