Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-10-12:
Ved årets stortingsvalg ble det avgitt nesten 2,7 mill. stemmer. Det tilsvarer en valgdeltakelse på 76,4 pst. Frammøtet ved årets valg er på nivå med tidligere stortingsvalg i Norge og relativt bra internasjonalt sett. Jeg vil derfor starte denne stortingssesjonen med å takke alle velgere uansett partifarge for at de har gitt sitt bidrag til det norske folkestyret ved å bruke stemmeretten. Takk også til opposisjonspartiene for å ha ført en saklig og verdig valgkamp som fikk fram de politiske forskjellene. Mange regjeringer blir valgt, ikke så mange blir gjenvalgt. Flertallsregjeringen fikk fornyet tillit ved dette stortingsvalget. Vi skal forvalte den tilliten med respekt og i takknemlighet, og vi vil arbeide på grunnlag av den politiske plattformen som de tre regjeringspartiene presenterte på Soria Moria i forrige uke. Vi fikk tilslutning til en politikk for å holde lav ledighet og orden i økonomien, forbedre og forsterke velferdsordningene og sikre vårt felles miljø. Vi bygger vår politikk på verdiene fellesskap og rettferdighet. Arbeidsledighet undergraver disse grunnleggende verdiene. Det blir mindre fellesskap og mer urettferdighet når flere blir arbeidsløse. Derfor er den viktigste målsettingen for Regjeringens økonomiske politikk arbeid til alle. Den internasjonale finanskrisen er ikke over. Arbeidsledigheten i våre naboland øker fortsatt. Det er stor fare for at ledigheten i Europa biter seg fast på et varig høyere nivå. Det skaper sosial urett, og det svekker landenes økonomiske kraft. De offentlige budsjettunderskuddene vokser kraftig, og mange regjeringer må låne svært mye penger. Dette undergraver bærekraften i den økonomiske politikken og øker presset for økte skatter eller omfattende kutt i offentlige utgifter i mange land. Det minner oss nok en gang på hvor viktig det er å holde igjen i gode tider for å bygge opp overskudd og reserver som kan settes inn i dårligere tider. Da finanskrisen satte inn, formulerte Regjeringen målet om at Norge skulle komme ut av den internasjonale finanskrisen med den laveste arbeidsledigheten i Europa. Arbeidsledigheten i våre naboland nærmer seg nå 10 pst. I Norge er ledigheten 3 pst., men vi må ikke et øyeblikk tro at kampen for arbeid til alle er vunnet en gang for alle. Den kampen må vinnes om og om igjen. Også i Norge må vi være forberedt på at bedrifter vil bli nedlagt og arbeidsplasser vil gå tapt, spesielt i industrien og andre konkurranseutsatte næringer. Vår oppgave er å sørge for at færrest mulig mister jobben, og at de som blir arbeidsledige, så raskt som mulig får et nytt arbeid å gå til. Det er fortsatt altfor mange som ikke har ordinært arbeid. Vi vil bygge broer tilbake til arbeidslivet gjennom bl.a. arbeidsmarkedstiltak og økt bruk av lønnstilskudd som alternativ til trygd for utsatte grupper. Det nye kvalifiseringsprogrammet skal brukes til å hjelpe langtidsmottakere av sosialhjelp til å kunne leve av egen inntekt. Vi vil gjøre det lettere å kombinere arbeid og pensjon. Neste år vil vi fjerne avkortingen av pensjon mot arbeidsinntekt for 69-åringene. Dermed vil all avkorting være fjernet for dem som er over 67 år, og det er i tråd med det vi tidligere har sagt. Fra 1. januar 2011 begynner den nye pensjonsreformen å virke. Det vil stimulere ytterligere til arbeid å fjerne avkorting ned til 62 år for svært mange grupper. Regjeringen vil legge grunnlaget for lønnsomme bedrifter og økt verdiskaping gjennom å holde orden i økonomien, øke investeringene i forskning og samferdsel og satse mer på nyskaping og innovasjon. Gode bedrifter og et sterkt næringsliv er avgjørende for at vi skal lykkes både i kampen mot arbeidsledigheten og med å bygge ut velferdsstaten. Et lønnsomt næringsliv og lav ledighet er også avgjørende for at vi skal greie å finansiere de store utgiftene som følger av en eldre befolkning. Regjeringen vil fortsette arbeidet med å fornye og forbedre de offentlige velferdsordningene. Vi vil styrke kommunenes inntekter slik at skole- og omsorgstilbudene kan bedres. For fire år siden gikk vi til valg på at vi skulle innføre full barnehagedekning. Det har vært krevende, men fra i høst vil alle som trenger barnehageplass, få det hvis de har fylt ett år før 1. september. I september 2009 rapporterte alle fylkesmennene at kommunene har gitt tilbud om plass til alle barn med rett til barnehageplass. Dette har mange kjempet for i mange år. Nå er vi endelig i mål – vi har nådd målet om full barnehagedekning. Nå setter vi oss et nytt stort mål – full sykehjemsdekning, ved at alle som trenger sykehjemsplass eller omsorgsbolig, skal få det. Regjeringen følger opp eldreforliket med Kristelig Folkeparti og Venstre om å styrke de eldres rettigheter gjennom lov og forskrift. Men tilbudet blir ikke bedre av lover og paragrafer alene. Derfor skal vi følge opp med bevilgninger til flere plasser og flere ansatte. Vårt mål er 12 000 flere sykehjemsplasser eller omsorgsboliger innen 2015. Regjeringens viktigste virkemiddel for å få til en god skole er å få flere og godt kvalifiserte lærere. Regjeringen vil forbedre lærerutdanningen og vil starte arbeidet med å endre opplæringsloven for å få en maksimumsgrense for antall elever pr. lærer på hver skole. Skolefritidsordningen skal være et frivillig tilbud, men alle skal ha mulighet til å delta. I denne perioden har derfor Regjeringen som mål å innføre en gratis time i skolefritidsordningen hver dag. Slik kan vi legge til rette for leksehjelp, fysisk aktivitet og mulig samarbeid med kulturskolene. Det er viktig for å fremme kunnskap, og det er viktig for å fremme sosial utjevning i skolen. Norge er et flerkulturelt samfunn. Det er positivt og gjør oss til et rikere og mer mangfoldig fellesskap. Regjeringen legger opp til å øke innsatsen for integrering, og vi vil gjøre Norge til et mer inkluderende samfunn. Vi vil overholde våre internasjonale forpliktelser og føre en konsekvent, rettssikker og rettferdig asylpolitikk. De som trenger beskyttelse, skal få bli. De som ikke trenger beskyttelse og ikke har krav på opphold, kan ikke regne med å bli. Regjeringen vil derfor arbeide for å redusere antall personer uten behov for beskyttelse som søker opphold i Norge. De som ikke fyller vilkårene for opphold, skal sendes raskt ut. En konsekvent og rettferdig asylpolitikk er viktig for å kunne gi beskyttelse til alle dem som faktisk trenger beskyttelse. Klimaendringene er enda mer alvorlige enn vi tidligere har trodd. Forskerne forteller oss nå at endringene skjer raskere enn tidligere antatt, og at det derfor haster mer enn noen gang med å kutte utslippene av klimagasser. Norge skal være et foregangsland i klimaarbeidet. Vi skal fortsette arbeidet med å redusere utslippene her i landet, og vi skal fortsette arbeidet med å være en pådriver internasjonalt. Den eneste veien til virkelig å løse klimaproblemet er gjennom et bredt internasjonalt samarbeid, forankret i en klimaavtale som er basert på prinsippet om et felles, men forskjellig ansvar. De industrialiserte landene har hovedansvaret for klimaproblemet. Det er hos oss at utslippene er høyest, og det er vi som historisk har stått for det meste av utslippene. Det er likevel de fattige landene som blir hardest rammet av klimaendringene. Selv om de har minst ansvar for dem, er det de som vil bli rammet mest. Selv om de har de dårligste mulighetene til å gjøre noe med det, er det altså de som rammes sterkest. Derfor har vi i den rike verden et spesielt ansvar – både for å kutte utslipp hos oss selv og for å bidra til kutt i fattige land og framvoksende økonomier. Vi vet at det er i land som Kina, India og Brasil at utslippene vil vokse mest i årene framover. La meg illustrere med noen tall: Verdens samlede utslipp av klimagasser er i dag i størrelsesorden 50 milliarder tonn CO2-ekvivalenter. For å hindre at temperaturen på jorda stiger mer enn to grader, må vi antakelig kutte utslippene fra 50 ned mot 20 milliarder tonn årlig i 2050. Vi må altså mer enn halvere utslippene. I samme periode vil jordas befolkning øke med mer enn 2 milliarder mennesker. Det blir krevende. Uten en forpliktende og omfattende klimaavtale må vi regne med at utslippene går kraftig opp – ikke kraftig ned. Så godt som hele veksten som vil finne sted uten en avtale, vil skje i utviklingsland. Det er derfor det er så avgjørende at vi får på plass virkemidler som kutter utslippene i fattige land og framvoksende økonomier. Norge har i klimaforhandlingene lagt fram forslag til hvordan den rike delen av verden kan betale for kutt i den fattige verden. Mexico har også lagt fram et forslag, og vi arbeider nå med å samordne det norske og meksikanske forslaget, slik at klimakonferansen i København faktisk kan vedta det som er nøkkelen for å få på plass en avtale – mekanismer for at den rike verden finansierer utslippskutt i den fattige verden. Uten slike mekanismer blir det ingen avtale i København. Norge bidrar til å redusere utslippene i utviklingsland på flere måter: gjennom vårt arbeid mot avskoging og gjennom overoppfyllelsen av Kyoto-avtalen. Disse satsingene skal vi fortsette med. De er en del av den nye regjeringsplattformen. I tillegg skal vi gjennomføre betydelige tiltak hjemme. Anleggsmaskinene er i gang på Mongstad. Der skal vi utvikle verdensledende teknologi for fangst og lagring av karbon. Jernbaneinvesteringene er mer enn fordoblet de siste årene, og de skal øke ytterligere. I industrien går utslippene ned, bl.a. fordi vi tar i bruk ny teknologi, og vi blir stadig flinkere til å bruke energien effektivt. Vi skal fortsette dette arbeidet ved å øke bevilgningene til Enova og satse på forskning og utvikling som gir nye lønnsomme og bærekraftige arbeidsplasser. Det viktigste tiltaket for å få ned utslippene er kvotesystemet. Her skal flere utslippskilder med, og antallet utslippskvoter skal reduseres. Klimakvoter innebærer at vi setter et tak på totale utslipp, og at det blir en pris på karbon. Det gjør det ulønnsomt å forurense og lønnsomt å rense. På denne måten endres selve drivkreftene i økonomien, vi får en mer bærekraftig økonomi. Dette er årsaken til at klimakvoter er det viktigste virkemidlet i EU og i den klimaloven som det amerikanske senatet nå har til behandling. Det er i dag 56 dager igjen til sluttforhandlingene om en ny internasjonal klimaavtale i København. Vi skal bruke denne tiden til å gjøre alt vi kan for å bidra til en sterk og forpliktende avtale. Dersom det kan bidra til en forpliktende avtale, er Regjeringen innstilt på å skjerpe Norges utslippsmål fra 30 til 40 pst. innen 2020. Vi står også fast på vårt mål om å redusere utslippene tilsvarende 100 pst. innen 2030. Det vil si at vi skal bli karbonnøytrale. Det er 40 år siden sist en flertallsregjering vant et valg og tok fatt på en ny flertallsperiode. Dette har ført til en debatt om fordeler og ulemper ved flertallsregjering. En slik debatt om vår styreform er viktig, og jeg hilser den velkommen. Utgangspunktet for denne debatten må være at det ikke er udemokratisk at flertallet bestemmer. Det er det som er kjernen i demokratiet, men mindretallets rettigheter skal selvsagt trygges. Flertallsregjering innebærer at flertallets vilje i større grad blir gjeldende politikk. Mindretallsregjeringer kan lett lede til uklare ansvarsforhold. Det er ikke bra for folkestyret. Den grunnleggende demokratiske retten velgerne har til å kunne velge bort regjeringer ved valg, fordrer jo at velgerne vet hvem de kan bytte ut, og hvem de kan bytte inn. Flertallsregjeringen har sin basis i og utløper fra stortingsflertallet. Dette er grunnleggende i parlamentarismen. Mange av sakene regjeringen legger fram, har sin opprinnelse i Stortinget. Og særlig representantene for regjeringspartiene har stor innflytelse under sakenes forberedelse før de legges fram av regjeringen. Men også opposisjonen har innflytelse når det er flertallsregjering. Flere av elementene i Regjeringens tiltakspakker i vinter var gode ideer som opposisjonen bidrog med. I flere store saker i forrige periode fikk opposisjonen mulighet til innflytelse gjennom brede forlik. Regjeringen kunne brukt flertallet sitt, men vi mente det var av større verdi for det norske samfunnet å bygge langsiktig enighet og kompromisser med opposisjonen, med mindretallet. Vi så også eksempler i forrige periode på at Regjeringen endret forslag etter debatt med opposisjonen og debatt i mediene. Alt det er en del av demokratiske prosesser. Så når Hans Majestet Kongen også i trontalene under flertallsregjeringene «hilser Stortinget velkommen til ansvarsfullt arbeid», er jeg sikker på at han mener alvor med de ordene. Vi står ved inngangen til en ny og viktig stortingsperiode. Den vil kreve hardt arbeid, vilje til endring og «ansvarsfullt arbeid» av både regjering og storting.