Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2013-04-23:
God og tilpasset rehabilitering er avgjørende for at vi skal kunne ha helhetlige og sammenhengende pasientforløp. Like viktig er det at vi har grundige analyser av hvordan og hvor rehabiliteringa skal foregå, bl.a. hvor mye som skal integreres og innbakes i pasientbehandlinga, hva som skal foregå i egne rehabiliteringsinstitusjoner, eller hva som skal gjøres i kommunehelsetjenesten. Interpellanten viser til Riksrevisjonen, som har gjennomgått rehabiliteringsfeltet, og som bl.a. peker på noen utfordringer: Helsemyndigheter og helsevesen trenger mer kunnskap om behov og kapasitet for rehabiliteringstjenester, og helsesektoren trenger mer oppdatert kunnskap om hva slags behandling og tiltak som har best rehabiliterende effekt for de ulike pasientgruppene. Interpellanten synes å mene at rehabiliteringsfeltet ikke har hatt vekst under denne regjeringa. Det er ikke riktig. Dersom vi f.eks. ser på kjøp av private rehabiliteringsplasser fra RHF-ene, vil vi se at dette har gått fra 996 mill. kr i 2005 til over 1,6 mrd. kr, som var beløpet for 2012. Riksrevisjonen har pekt på at det i dette bildet kan være vanskelig å se hvordan denne økninga har vært omsatt i pasientrettet rehabilitering. Det vi vet – som også statsråden påpekte – er at tendensen går fra døgnrehabilitering til dagopphold, noe som også er i tråd med faglige anbefalinger, og som når flere pasienter. Vi ser også en økning i rehabiliteringsinnsatsen i sykehusene. Et eksempel er de nye slagenhetene i indremedisinske sykehusavdelinger. Spesialistrehabilitering må også i framtida gis både i sykehus og i egne institusjoner. Derfor er det viktig at RHF-ene inngår avtaler med de beste rehabiliteringsinstitusjonene, med rammer som ivaretar kontinuitet og kvalitet. Det er et syn jeg tror det er brei enighet om i Stortinget. I det helsepolitiske programmet som Arbeiderpartiets landsmøte nylig vedtok, understrekes betydninga av tidlig innsats, god hjemmerehabilitering og sterkere tverrfaglige pasientforløp – helt i tråd med Samhandlingsreformen. I den forbindelse vil jeg nevne at Helsedirektoratet for ca. et år siden la fram en rapport basert på anbefalingene fra et bredt sammensatt utvalg som så på oppgave- og ansvarsfordelinga mellom spesialistrehabilitering og kommunal rehabilitering, en rapport som vil danne grunnlag for de veivalgene vi skal gjøre for feltet framover. Til tross for flere positive trekk trengs det utvilsomt en større satsing på rehabilitering i kommunene. Det er nesten 85 pst. av kommunene som har egne senger for rehabilitering. Antall senger har økt fra vel 1 500 til over 2 000 i tida fra 2005 og fram til 2010. Det har også blitt bedre arbeidsdeling for rehabilitering mellom sykehus og kommuner, ca. halvparten av kommunene har inngått avtale med sine sykehus. Ambisjonen må være å styrke satsinga i alle kommunene, både når det gjelder koordinerende enhet, individuell plan og gode samarbeidsavtaler. Helseministeren har nylig lagt fram et svært viktig forslag til justering når det gjelder fritt sykehusvalg. Fra at dette var en ordning som den enkelte pasient hadde det fulle og hele ansvar for å finne ut av, har statsråden foreslått å gi sykehusene og HELFO ansvar for å finne riktige tilbud og gi veiledning og konkrete råd om alternativer, slik at alle pasienter skal ha samme mulighet til å benytte ordninga. Det var Stoltenbergs første regjering som innførte fritt sykehusvalg, noe som var en viktig pasientrettighet, og som ga mulighet til fornuftig ressursutnyttelse av kapasiteten ved offentlige sykehus eller sykehus som har avtale med det offentlige. Fritt sykehusvalg er altså ikke fri shopping i et eller annet diffust helsemarked etablert med utgangspunkt i investorbehov for avkastning, men tilbud basert på avtale med det offentlige helsevesen, som igjen baserer seg på politiske vedtak om prioriteringer og fordelinger. Det er imidlertid god grunn til å hilse velkommen den nylig foreslåtte endringa for fritt sykehusvalg. I 2010 kom nemlig en undersøkelse i regi av Teknologirådet som klart viste at fritt sykehusvalg først og fremst har blitt benyttet av de friskeste og mest oppegående pasientene, pasienter med høyere utdannelse som er kjent med sine rettigheter, og pasienter som er vant til å navigere i informasjonsflommen. Den undersøkelsen bekreftet mine bange anelser om at de fleste av oss nok ikke er i vår skarpeste shoppingmodus når vi er pasienter – som høyresida gjerne vil ha det til. Med den nye innretninga på fritt sykehusvalg kan det være interessant å se på hvordan den samla spesialistrehabiliteringa kan komme inn under samme ordning som de ordinære sykehusene, som også helseministeren redegjorde for i sitt svar til interpellanten, og det ser jeg fram til.