trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2007-12-18:
Vi har nå avsluttet arbeidet med en sak – ressursene ble funnet i 1998, altså for ti år siden – og nå gjør vi det endelige vedtaket i Stortinget om utbygging av feltet og om driftsorganisasjonen. Det som gjorde at jeg tok ordet, var for så vidt det første innlegget til Holten Hjemdal fra Kristelig Folkeparti. Hun var inne på at det nå var en totalt ny oljepolitikk, og snakket på en måte som gjør at jeg etterlyser hvorfor det ikke kom forslag om at man skulle stemme imot hele Skarv-utbyggingen. Det var en gigantisk argumentasjon for at man ikke skulle gå i gang med noe som helst fordi det var så mange uklarheter – det var brudd med norsk oljepolitikk osv. Jeg må si at jeg er forundret over at Fremskrittspartiet sammen med Kristelig Folkeparti stiller som vilkår for driften av Skarv at driftsorganisasjonen skal plasseres nord for den 62. breddegrad. Jeg følger en del av synspunktene, men det kan ikke være slik at hvis man finner mindre felt, enten det er sør eller nord for den 62. breddegrad, skal hele organisasjonen flyttes i forhold til det. Man må også ta hensyn til økonomi og drift i feltene. Det kommer til å bli oppdaget mange nye felt – heldigvis – på norsk sokkel framover. Vi må bruke vett når det gjelder hvordan de skal organiseres. Det er det som er brukt i forbindelse med Skarv-utbyggingen – til de grader. Over 40 mennesker skal etablere seg i første runde – i Brønnøysund, i Sandnessjøen, altså i Helgelandsområdet. De bygger opp lærervirksomhet osv. Det er slik vi må gå fram framover. Når det gjelder de nye feltene, små og mindre felt, må vi også organisere dem på en slik måte at man får rekruttert folk, at man får stabile miljøer og framtidsutsikter i de miljøene som er der. Det er åpenbart for alle og enhver at vi ikke kan flytte store hovedkvarter langsmed kysten på grunn av et eller annet representantforslag fra en som kommer fra de områdene man føler seg presset fra. Man må se det i en helhet. Derfor er det så viktig å ha totalitet når vi skal drøfte oljemeldingen til neste år. Så til slutt vil jeg si litt om – jeg legger ikke skjul på det – en utfordring vi har, og det er det miljømessige aspektet ved hele saken. Det synes jeg Regjeringen har redegjort grundig for. Men når vi skal forsyne feltet med 80 MWh – 700 GWh – hvor skal vi ta det fra? Det er det ikke kommet svar på. Det er den store utfordringen for oss. Her har Regjeringen og statsråden lagt et løp sammen med BP, som gjør en kjempeinnsats her, for å kunne vurdere denne saken framover – når vi har mer energi og mer kunnskap tilrettelagt.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2007-12-18:
Regjeringen foreslår i denne proposisjonen at det gis samtykke til godkjenning av EØS-komiteens beslutning nr. 146/2007 av 26. oktober 2007, og jeg vil gjøre representanten Kristiansen oppmerksom på at det i dag, den 18. desember, ikke er så veldig lenge siden 26. oktober. Når det gjelder endringer i klimakvoteloven, ble de vedtatt 22. juni i år. En EØS-beslutning ble derfor tatt med forbehold om Stortingets samtykke til etterfølgende godkjennelse i samsvar med Grunnloven § 26 annet ledd. Formålet med rettsaktene er å bidra til kostnadseffektive reduksjoner i klimautslipp ved å opprette et kvotesystem for handel med klimagasser i Europa. I proposisjonen, som er enstemmig, som saksordføreren, Kristiansen også sa, gjøres det nærmere rede for disse rettsaktene. Så er det slik at det gjenstår en rekke forskriftsendringer før kvotedirektivet og de tilhørende rettsaktene kan anses fullt ut gjennomførbare i det norske rettssystemet. Det er det som er kjernen her. Det er også derfor Regjeringen vil utarbeide en plan for tildeling av kvoter med detaljert beskrivelse av det norske kvotesystemet, og planen er at det skal legges fram for ESA til godkjenning. Manglende tilknytning til EUs kvotesystem – vi er jo ikke medlem av EU, som kjent – har gjort at Norge til nå ikke har hatt et operativt elektronisk kvoteregister. Statens forurensingstilsyn har nå etablert et elektronisk kvoteregister som skal settes i drift når beslutningen om kobling til det europeiske kvotesystemet trer i kraft. Heldigvis viser en enstemmig komite til formålet med disse rettsaktene, og det er i hovedsak å bidra til kostnadseffektive reduksjoner i klimagassutslipp ved å opprette et kvotesystem for handel med klimagasser i Europa, noe som Norge tidligere har sluttet seg til. Det norske kvotesystemet vil fra 2008 omfatte mer enn 40 pst. av de norske utslippene av klimagasser. Hvis vi så ser på perioden 2008–2012, skal minst 90 pst. av kvotene tildeles vederlagsfritt. EØS/EFTA-landene er gitt unntak fra denne bestemmelsen i EØS-komiteens beslutning, og jeg viser også til den. Komiteen, som er enstemmig på nesten alle punkter, viser til at flertallet i Stortinget vedtok at det ikke skulle tildeles vederlagsfrie kvoter for ny virksomhet eller utvidelser av virksomheter etter 2001. Så har Fremskrittspartiet og Høyre en merknad hvor de beskriver noen uheldige og diskriminerende konsekvenser av dette. Men det er verdt å merke seg, i disse tider, at i denne konkrete saken rettet Høyre og Fremskrittspartiet kritikk mot Regjeringen for å dele ut for få kvoter. I praktisk politikk er Regjeringen for streng, sier de. I media derimot rettet de samme partiene, spesielt Høyre, kritikk mot Regjeringen for ikke å være streng nok. Ja, slik er den politiske opposisjonen i Norge for tiden. Jeg viser til at Regjeringen er på vei mot en ny og offensiv klimapolitikk for Norge. Den saken vi nå har til behandling, vil føre til en bedring av klimaet, og det er nok en sak som viser at Regjeringen følger ord med konkret handling.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2007-12-18:
Det er slik at Norge er i en underskuddssituasjon når det gjelder elektrisk energi. De fleste år er vi netto importør. Det er hovedsakelig atomenergi og strøm som er produsert ved kullkraftverk, som vi ikke vil ha i Norge. Så er det slik her i Norge at vi fortsatt har et uutnyttet potensial når det gjelder vannkraft, som kan være 20, 30, kanskje 40 TWh. Ville det ikke være bedre om Regjeringen satte i gang en prosess, slik at vi kunne ta i bruk noe av det gjenværende vannkraftpotensialet som fortsatt finnes i Norge, slik at Norge ble uavhengig av nesten hvert eneste år å importere kullkraft og atomkraft – altså forurensende kraft – fra fortrinnsvis Sverige og Danmark? Statsråden bør ha en mening om ikke det er et godt forslag. Fremskrittspartiet mener det er veien å gå. Hva mener Regjeringen om det?
Øyvind Halleraker (Høyre), 2007-12-18:
Jeg har fulgt denne saken nøye over lengre tid. Jeg tror jeg tør si at den fikk fornyet oppmerksomhet etter et møte i Hardanger som fokuserte på den nye, skjemmende kraftlinjen mellom Sima og Samnanger. På det møtet lovte vi i Høyre å reise debatten i Stortinget gjennom en interpellasjon og senere gjennom dagens representantforslag. Den forrige senterpartistatsråden var, for å si det forsiktig, lite villig til å foreta seg noe særlig konkret i saken. Jeg registrerer en annen tone fra nåværende statsråd, og det syns vi i Høyre er veldig bra. Men jeg har lyst til å høre fra statsråden selv om vi kan forvente en ny politikk på feltet når hun kommer med en sak til Stortinget. Og med all respekt, økonomisk kompensasjon for ødelagt natur er etter vår mening ikke tilstrekkelig ny politikk.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2007-12-18:
Jeg må si at jeg er godt fornøyd med at det er en samlet energi- og miljøkomite som i innstillingen slutter seg til intensjonen i dette viktige forslaget fra Høyre. Det er positivt at også regjeringspartiene tar inn over seg at store høyspentlinjer vil medføre betydelig konflikt i forhold til miljø, estetikk og visuelle uttrykk. Når komiteen slår fast at Stortinget må få anledning til en debatt om ulike strategier for kraftframføring, har Høyre langt på vei fått et gjennomslag i denne saken. Dette er et viktig signal. Jeg merker meg også at komiteen enstemmig oppfatter at dagens politikk for kabling er restriktiv og mener at det er på tide at Stortinget på nytt får tatt en debatt om utbygging av kraftnettet. Regjeringspartiene konkluderer med at Regjeringen skal legge fram en sak på egnet måte om dette. Denne saken bør, som representanten Kvassheim var inne på, komme i god tid før ankesakene i de prosjektene som er omtalt i representantforslaget, blir behandlet av Regjeringen. Noe annet ville vært et ganske klart brudd med de intensjoner som jeg opplever ligger fra komiteen i denne innstillingen. Høyre er opptatt av forvalteransvaret, og det å ta vare på verdifull natur for kommende generasjoner er en grunnleggende, konservativ verdi. Det er liten tvil om at vårt unike landskap, f.eks. i Hardanger, ikke bare er verdifullt i seg selv, det har også en klar økonomisk verdi, særlig for reiselivsnæringen. Næringsministeren la i dag fram en reiselivsstrategi. Skal Regjeringen ha troverdighet på dette området, må man være i stand til å se at debatten som vi har her i salen i dag, også er viktig for reiselivsnæringen. Jeg vil også si at det er et paradoks at NVE setter foten ned når tidligere fylkesordfører i Hordaland, fra Hordaland Senterparti, vil bygge et lite småkraftverk på gården sin i Granvin. NVE begrunnet dette med følgende formulering, gjentatt i Bergens Tidende den 22. oktober i år: «Betydningen av landskapsverdier i vestlandsfjordene og spesielt Hardangerfjorden kan knapt overdrives». Slik stoppes altså et lite småkraftverk, som knapt ville vært synlig. Samtidig planlegger Statnett enorme kraftlinjer i luftspenn. Linjene, lokalt omtalt som monsterlinjene, er ca. 40 meter høye og skal dekorere landskapet gjennom Hardangerfjorden fra Sima til Kvam og over Kvamskogen, som er det viktigste rekreasjonsområdet for Bergen. Jeg synes NVE overdriver i sin kampanje mot kabling, særlig når det gjelder Hardangerfjorden. Riktignok er kabling som løsning noen ganger dyrere enn luftspenn, men det økte kraftbehovet stammer i stor grad fra økt aktivitet i Nordsjøen, og når vi tjener milliarder av kroner på olje- og gassutvinning, bør det også være et samfunnsansvar å overføre kraften på en måte som er forsvarlig i forhold til å forvalte bort unike naturlandskap.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-18:
Jeg tror vi skal prøve å ha et politisk blikk på hva som skjer internasjonalt med hensyn til klimaødeleggelse og de gigantiske forhandlingene som vil pågå i to år fram til København-møtet i 2009. La oss ikke ha en revisortilnærming til dette, hvor vi tror man på prikken kan fastslå nå hva som vil være situasjonen i 2012. Jeg tror det mest sannsynlige vil være at ledet av en amerikansk president med visjoner på dette området, der Kina vil slutte opp om det, og der EU vil være en drivkraft i det, vil jeg kunne glede meg over – men fra Fremskrittspartiets synspunkt kan man risikere – at man vil ha vesentlig strammere vilkår å forholde seg til i 2012. Men ingen av oss kan på prikken si dette. Norge må forholde seg til hva som skjer internasjonalt, men vår ambisjon er å være i ledelsen når det gjelder å innføre akkurat de retningslinjene som verden trenger for å kunne ta hensyn til dette. Inkludert i det er at man ikke skal strø om seg med gratiskvoter etter 2012.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-18:
Vi hadde en ganske grundig diskusjon om dette i Stortinget for bare ca. ti dager siden, men jeg gjentar med stor glede hva jeg da sa: Det er nødvendig med en basisperiode på dette området for ikke å komme i en situasjon hvor dette blir flytende – hvor industrien ikke vet hva den har å forholde seg til, og hvor ulike former for politisk press vil være det som avgjør. Hvilken basisperiode man så velger, er for så vidt litt tilfeldig. Denne regjeringen valgte å bruke den samme basisperiode som Bondevik-regjeringen gjorde – og å følge opp det. Så det er grunnlaget for den basisperioden. Jeg tar klar avstand fra at dette kan være noe man sjonglerer med. Man kunne ha valgt en annen basisperiode, men det ville ha skapt akkurat de samme problemene som de som her nevnes. Det grunnleggende og viktige er å få til et system hvor industrien vet hva den har å holde seg til, ha klare incentiver når det gjelder å forske og utvikle for å få til mer miljøvennlige løsninger – og ikke tro at man ved å utsette og vente kan komme billigere fra det.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-18:
Det grunnleggende spørsmålet her gjelder utviklingen av teknologi for CO2-fangst og -lagring. Den teknologien har utviklet seg – igjen som jeg sa i Stortinget for ca. ti dager siden – fordi Kristin Halvorsen la seg på tverke. Det lå ingen incentiver fra Bondevik-regjeringen for å få dette til. Bondevik-regjeringen hadde f.eks. nettopp satt i gang prosjektet på Melkøya – uten å stille de samme kravene. Men så la Kristin Halvorsen og Åslaug Haga seg på tverke og sa at uten CO2-fangst og -lagring kan vi ikke akseptere en videre utvikling på dette området. Det vesentlige, norske bidraget internasjonalt er å få dette til. Bidrar vi til det – forhåpentligvis kan briter, amerikanere og andre også bidra – gjør vi noe som er helt grunnleggende i klimakampen, fordi vi da vil være med og utvikle en teknologi som det nesten er umulig å tro at vi kan stoppe utslippsveksten globalt uten. Og kan vi utvikle den teknologien i Norge, vil det også være viktig å spre den til fattige land på en billig måte.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2007-02-01:
Jeg skal ikke holde noe debattinnlegg, for debatten gikk i Stortinget tidligere i dag i en tilsvarende sak. Jeg skal bare gjøre rede for at Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet fremmer forslag om endring av lovteksten. Vi mener at lovteksten må gjenspeile det faktum at våre personidentifiserbare registre er internt krypterte, og foreslår derfor en alternativ lovformulering til proposisjonens forslag.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-02-01:
Jeg skal heller ikke bidra til å gjøre dette lenger enn nødvendig, men bare si at slik Regjeringa og regjeringspartiene ser det, mener vi at det avidentifiserbare registeret vi har i dag, ikke kan ivareta det behovet vi har for å administrere og styre helsetjenesten på en god nok måte. Grunnen til det er, som det ble synliggjort også i debatten i Stortinget, at vi ikke kan følge den enkelte pasient gjennom behandlingsforløpet i et slikt register. Det er en overordnet oppgave for Regjeringa å sørge for at befolkningas helse ivaretas på en best mulig måte. Når det da er slik at det registeret vi i dag har, ikke gir tilstrekkelig informasjon om i hvilken grad helsetjenesten er i stand til å sikre hele befolkninga god tilgang til helsetjenester av høy kvalitet, mener vi at vi må gjøre noe med det. Vi mener i likhet med alle, tror jeg, at god kvalitet på behandlinga er svært viktig for at befolkninga skal ha tillit til helsetjenesten. Da er det et problem at vi mangler oversikt over sjukeligheten i befolkninga. Jeg skal bare nevne ett eksempel for å illustrere det: Hjerte- og karsjukdommer er, som vi kjenner til, den vanligste dødsårsaken i Norge. Men vi vet ikke hvor mange som får hjerteinfarkt hvert år, hvor mange som overlever, og om overlevelsesgraden er den samme for kvinner og menn f.eks. Mangel på slike data gjelder dessverre for svært mange sjukdommer. Ett viktig unntak er kreft, gjennom Kreftregisteret, som kjent. Dette er bakgrunnen for at vi foreslår Norsk pasientregister i den formen som vi gjør. Da får vi bedre data og muligheter til å forske mer, og balanserer det opp mot det andre viktige hensynet, nemlig personvern. Men hele formålet med dette er å kunne gi pasientene et bedre pasienttilbud.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2007-02-01:
Næringskomiteen har hatt til behandling Ot.prp. nr. 85 for 2005-2006, om endringer i sjømannsloven. Komiteen har merket seg at saken i hovedsak dreier seg om å innføre fastsatte regler om ikke-diskriminering på arbeidsplassen, som vi er forpliktet til gjennom EU-retten, og som også er gjennomført i annen norsk arbeidsrettslovgivning. Komiteen ser det som naturlig at disse endringene også blir tatt inn i sjømannsloven. Komiteen har for øvrig ikke hatt noen andre merknader til Regjeringens forslag.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2007-02-01:
Næringskomiteen har hatt til behandling Ot.prp. nr. 87 for 2005-2006 om lov om skipssikkerhet. Komiteen har merket seg at dette forslaget til lov er en opprydning i eksisterende lovverk som til dels er blitt foreldet, og man har foretatt en god og nødvendig opprydning i dette regelverket. Dette er en modell som Regjeringen også bør vurdere å benytte på annet lovverk som trenger revidering. Saken er enstemmig fra næringskomiteens side. Jeg vil imidlertid bemerke følgende: I lovforslaget legges det opp til et omfattende forskriftsverk. Jeg vil anmode Regjeringen om at man er forsiktig med å lage et for omfattende forskriftsverk, slik at regelverket ikke blir for komplisert for dem saken gjelder, og for de virksomheter som skal rette seg etter denne loven. I tillegg vil jeg bemerke at under behandlingen har komiteen mottatt en henvendelse fra Norsk Forening for Fartøyvern, NFF, som er bekymret for at flåten av verneverdige fartøy vil få problemer med å etterkomme et slikt modernisert lovverk på områder som f.eks. mannskapsopplæring og byggtekniske krav. Jeg vil be om at Regjeringen tar høyde for dette innspillet når man skal utarbeide forskriftene knyttet til loven, slik at de som driver med et godt og nødvendig fartøyvern, ikke blir lidende ved at vi har innført et nytt lovverk på området.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2007-02-01:
Det foreliggende lovforslaget er egentlig en oppfølging av EUs direktiv om likebehandling i arbeidslivet og om informasjon til og konsultasjon med arbeidstakerne. I norsk rett er disse direktivene tidligere felt ned i arbeidsmiljøloven, og nå står altså sjømannsloven for tur. Sjømannsloven har i dag ikke bestemmelser som gir et eksplisitt forbud mot diskriminering i arbeidslivet. Regjeringen foreslår at to nye kapitler innføres i loven. De omhandler likebehandling i arbeidslivet og forbud mot diskriminering og informasjon til og konsultasjon med virksomhetenes tillitsvalgte. Lovforslaget inneholder altså et forbud mot direkte og indirekte diskriminering på grunn av politisk syn, medlemskap i arbeidstakerorganisasjon, seksuell orientering, funksjonshemning eller alder. Det gis dessuten regler om informasjon og konsultasjon til anvendelse på skip registrert i Norsk Ordinært Skipsregister. Loven omfatter alle sider av et arbeidsforhold til sjøs – fra utlysning av en stilling til stillingen opphører. Forbudet mot diskriminering vil følgelig også komme til anvendelse ved forhold som f.eks. forfremmelse og fastsettelse av lønns- og arbeidsvilkår. Loven kan imidlertid ikke anvendes ved forskjeller som oppstår mellom arbeidstakere på grunn av medlemskap i en arbeidstakerorganisasjon, altså som følge av tariffavtalte lønns- og arbeidsvilkår. I kampen mot sosiale forskjeller i norsk og for så vidt også i internasjonal skipsfart har de foreslåtte endringene i sjømannsloven derfor en relativt begrenset virkning. Her må det da åpenbart andre virkemiddel til. Sjøfolks lønns- og arbeidsvilkår er dessverre en konkurransefaktor i dagens skipsfart. Etter hvert som lønnskostnadenes betydning for drift av skip, i hvert fall på noen områder, blir mindre, og kravene til kunnskap og kompetanse kommer til å øke – og det faktum at flere og flere land slutter seg til ILOs regelverk på dette området – vil også sjøfolkenes sosiale vilkår forhåpentligvis utliknes etter hvert. I norsk skipsfart, norsk innenriksfart, står vi imidlertid overfor en ganske akutt situasjon der norske skip med norske lønns- og arbeidsbetingelser i økende grad møter konkurranse fra utenlandske skip med helt andre lønns- og arbeidsvilkår. Norsk Sjømannsforbund ser ingen annen løsning på dette enn at loven om allmenngjøring av tariffavtaler også må kunne gjøres gjeldende i norsk territorialfarvann. Med en økende trafikk mellom norske havner, og for så vidt på norsk sokkel, av utenlandske skip med utenlandsk mannskap er dette en trussel som vi er nødt til å ta alvorlig i tida som kommer.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2007-02-01:
Også jeg, som forrige taler, vil understreke den store endringen her. Det som nå er den viktigste endringen i loven, er at hovedansvaret for å oppfylle lovens krav plasseres hos rederiet. I stor grad flyttes da en del av ansvaret fra skipsfører til rederi. Det tror jeg er en veldig viktig presisering og avklaring i lovverket. Rederier må utarbeide planer, instrukser og sjekklister for all aktivitet som skal drives om bord i en båt, og det er viktig at det ansvaret plasseres på rett sted i et selskap eller i et rederi, og at arbeidet med kvalitetssikring er forankret i rederiets øverste ledelse. Jeg synes det er en veldig viktig presisering i lovverket. Etter avgivelsen av denne innstillingen har det kommet opp en diskusjon omkring forskrifter som styrker sikkerhet og tilsyn for arrestanter om bord i skip. Det foreligger ikke i dag slike forskrifter. Lov om skipssikkerhet er hjemmelsgrunnlaget for eventuelle forskrifter. Diskusjonen har kommet opp etter en tragisk hendelse om bord i en av Color Lines ferger, der en ungdom ble tatt i forvaring, satt i arrest. I den perioden han ikke var under tilsyn, greide han å ta sitt eget liv. Det er en veldig alvorlig situasjon, når vi vet at slike regler for tilsyn ikke finnes, og at det offentlige ikke har lagt på plass slike regler. Så det jeg har lyst til å understreke i forbindelse med denne saken, er at Nærings- og handelsdepartementet nå må ta initiativ til at et slikt regelverk blir vurdert, at det blir utarbeidet regelverk som sikrer tilsyn, slik at vi unngår slike tragiske hendelser. Jeg har i den sammenhengen lyst til å vise til at en har gjennomført de samme innstrammingene når det gjelder arrest og forvaring på land. Det er nye og strengere sikkerhetsrutiner for innbringelse av personer i politiarrest. Et utvalg som har jobbet med politiarrestprosjektet, påpeker at det innskjerpede regelverket har bidratt til å hindre at liv har gått tapt. Så en kan da antakelig lære veldig mye av det arbeidet som er gjort i forbindelse med det prosjektet, og ta i bruk den erfaringen også for situasjoner om bord i båtene. For det er ikke til å legge skjul på at på passasjerferger og cruisebåter, der det må være en arrest – jeg vil understreke at det er viktig at det er muligheter til å ta personer i forvaring med tanke på sikkerheten til dem som er om bord, både mannskap og passasjerer – må det også være regler, for det er ofte slik at de personene som tas i forvaring eller settes i arrest, er ruspåvirket. Da er det viktig at det finnes et regelverk for alle rederier som driver slik virksomhet, som ivaretar akkurat det behovet. Det bør utarbeides en slik forskrift. Jeg vil be om at det følges opp av departementet, og at en selvsagt tar hensyn til de innspill som jeg tror vi må få fra andre områder i samfunnet der en har tilsvarende regelverk.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2007-02-01:
Siden det er en enstemmig innstilling på alle punkter, vil jeg bare knytte noen merknader til sparebankstrukturen. Fra høsten 2004 til sommeren 2005 ble fem av seks sjølstendige norske forretningsbanker kjøpt opp. Fire ble kjøpt av utenlandske banker og én av en norsk bank. Dette viser at rammebetingelsene er helt avgjørende for hva som skjer i næringa. Kredittilsynet har i løpet av 2005 fått flere henvendelser om oppkjøp eller overtakelse av sparebanker. Senterpartiet er glad for Finansdepartementets vurdering, at rammevilkårene for sparebankene skal gi frihet til å foreta en samfunnsmessig ønsket strukturell tilpasning, samtidig som sparebankenes egenart skal bevares. Det viktigste ved sparebankenes egenart er eierformen. En sparebank er en sjøleiende institusjon, og den kan derfor ikke kjøpes opp. Kombinasjonen av dyktig ledelse, konkurrerende rammevilkår i forhold til forretningsbanker og eierformen er årsaken til at sparebankene hevder seg godt som gagnlige redskaper på finansområdet. Lovregulering og tilhørende forskrifter og praksis for sparebankene er et nasjonalt anliggende. Det er en allmenn politisk erkjennelse at land rundt oss ikke presser oss for å endre sparebankenes egenart. Sparebankenes lovregulering er altså en nasjonal debatt i Norge, som innenfor eksempelvis EU. Det er brei politisk støtte for at DnB NOR skal sikres som en norsk kontrollert bank med hovedsete i Norge og ikke i Stockholm – dette for å medvirke til å realisere samfunnsoppgaver på nasjonalt nivå som krever stor kapitalinnsats. Sparebankene skal fylle en annen rolle. Bankvesenet er nødvendig og viktig infrastruktur for privatpersoner og næringsliv. Privatkunder og SMB-bedrifter, små og mellomstore bedrifter, dekkes på en god måte av de mange sjølstendige sparebankene. Dette medvirker til en sunn konkurranse i de aller fleste delene av landet. Kredittilsynet har en sentral rolle i bankspørsmål, og i de to behandlede saker har Kredittilsynet påpekt at innvilgelse av søknadene kan medføre større og uforutsigbare endringer i sparebankstrukturen. I lys av de utfordringer sparebanknæringa står overfor, er det derfor behov for en klarere grenseoppgang mellom tillatte og ikke tillatte transaksjonsformer for sparebankene. En samlet komite sier at eventuelle endringer i lovverket må innebære at ingen sparebankmodell må bli diskriminert. Det må derfor tilrettelegges for at sparebanker uten grunnfondsbevis får rammebetingelser slik at de, som i dag, kan være konkurransedyktige i markedet. Derved blir endringer i sparebankstrukturen et resultat av egen dyktighet i ledelse og drift samt egne strategiske valg.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2007-11-30:
Jeg skal være kort, men finner grunn til å presisere én ting: Denne innstillingen fra Presidentskapet har sin bakgrunn i Innst. S. nr. 115 for 2006-2007 fra utenrikskomiteen om Regjeringens europamelding, St.meld. nr. 23 for 2005-2006. I den innstillingen tar utenrikskomiteen fortjenstfullt opp en lang rekke spørsmål som har å gjøre med både Stortingets forretningsorden, med regjeringens forhold til Stortinget og med Stortingets eget arbeid når det gjelder EU og de forskjellige institusjonene i EU, bl.a. Europaparlamentet. Denne innstillingen dreier seg kun om det som nødvendiggjør endringer i forretningsordenen, spesielt det som gjelder funksjonsmåten til EØS-utvalget, som vi foreslår blir kalt Europautvalget, og hvilke rettigheter og muligheter fagkomiteene har i forbindelse med diskusjonene i Europautvalget. Det dreier seg altså kun om endringer i forretningsordenen i den anledning. Alle de andre viktige spørsmålene som utenrikskomiteen har tatt opp i sin innstilling, vil selvfølgelig bli behandlet på annen måte.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2007-11-30:
Jeg er glad for at representanten Vallersnes tar opp dette, slik at vi får presisert hva som er ment. Det er helt riktig som han påpeker, at det i forslaget til ny tekst i forretningsordenen står: «Komiteene kan be regjeringen om å få oversendt andre dokumenter som gjelder EU/EØS-saker». Det innebærer at komiteene selvfølgelig kan ta opp og avgi uttalelse også om andre saker enn de som løpende kommer inn i form av rettsakter, og som først håndteres i Europautvalget, og særlig i EØS-komiteen i Brussel. Det er et ganske viktig spørsmål. For det jeg har oppfattet har vært et poeng fra utenrikskomiteens side, er at Stortinget kan komme tidlig nok inn i bildet i behandlingen av saker som er på dagsordenen i EU. Det er derfor vi har formulert oss slik vi har gjort, både når det gjelder de løpende rettsaktene og selvfølgelig også de politiske prosessene som er i EU.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2007-11-30:
Jeg tar ikke ordet i den forstand at jeg vil holde et innlegg om dette. Jeg slutter meg helt og holdent til det som stortingspresident Jagland har sagt om denne saken. Når representanten Vallersnes ber om en bekreftelse på at det er slik han har forstått dette, at vi har ment det fra Presidentskapets side, kan jeg bekrefte det. Hvis man trenger en slik bekreftelse, skal jeg være med på å gi den. Jeg ser veldig positivt på initiativet fra utenrikskomiteen, som vi har hatt flere runder på i Presidentskapet. Jeg tror i hvert fall – det er selvfølgelig opp til komiteene og Stortinget selv – at det kan bety at Stortinget i større grad involveres i prosessene og debattene rundt saker fra EU og EØS. Dette er et viktig skritt i den retning og et positivt initiativ, og det har jeg lyst til å gi uttrykk for på denne måten. For meg er det ingenting i representanten Vallersnes’ innlegg som skurret i forhold til den forståelse jeg har av saken.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2007-11-30:
Statsråden har selvfølgelig rett i det han hevder, når han sier at køen går ned. Men vi vet at antall illegale innvandrere øker. En del av problemet med det er at man ikke benytter lukkede mottak, slik at man faktisk kan internere asylsøkere. Problemstillingen, slik jeg oppfatter det hver gang vi diskuterer dette, er at statsråden ikke tar noen prinsipiell avstand fra internering, men henviser til internasjonale konvensjoner og sier at dette er umulig. Nå har vi altså en situasjon hvor tidligere dommer i Strasbourg Hanne Sophie Greve har uttalt rimelig klart at det kan benyttes internering i visse situasjoner, selv om statsråden blankt har avvist det. Det er mulig statsråden bør søke nye råd, fra noen utenfor departementet. Er det ikke slik at statsråden egentlig bare skyver internasjonale konvensjoner foran seg(presidenten klubber) i stedet for å ta opp internering på reelt grunnlag, kun for å unngå interne konflikter i Regjeringen(presidenten klubber igjen) (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2007-11-30:
I likhet med representanten Holmberg føler vi oss oppgitt over de holdningene Tørresdal legger til grunn, når man ikke skal følge lov og orden og – jeg holdt på å si – har en tilfeldig omgang med lovverket når det gjelder dem som kalles de papirløse, som er illegale innvandrere. Så reagerer jeg litt på at Holmberg sier at Fremskrittspartiet ikke forholder seg til realitetene. Hva kan man mene med det? Selvfølgelig forholder vi oss til realitetene, det er jo nettopp det vi gjør når vi – i motsetning til samtlige andre partier i denne sal – kommer med konkrete tiltak som ville ha løst dette problemet. Det er faktisk å forholde seg til virkeligheten. Det er snarere de andre som ikke velger å gjøre det, noe som illustreres veldig godt ved representanten Reikvam, som uttaler at man ikke kan beskytte seg mot farlige personer. Man bare gir opp i utgangspunktet, og vil ikke bruke de tiltakene som skal til for å beskytte norske borgere mot det som burde være en selvfølgelighet, nemlig at man ikke skal leve i utrygghet fordi man har farlige personer i sitt eget nærmiljø. Det er faktisk ikke slik som representanten Stokkan-Grande sier, at dette handler om valgkamp og alt mulig slikt tøv. Når Fremskrittspartiet tok opp dette, var det selvfølgelig bl.a. fordi vi opplevde det selv i forbindelse med folk som tok kontakt, som var uttrygge, og som ikke hadde det bra, fordi de ikke følte trygghet i sitt eget nærmiljø. Først når denne personen ble sendt til Finnmark, og dernest videresendt til Lenvik og til Finnsnes, fikk vi meldinger fra personer som følte seg bekymret. Fremskrittspartiet er faktisk mer opptatt av å skape trygghet for borgerne i dette landet enn av å problematisere ting i forhold til internasjonale konvensjoner. Det er selvfølgelig ikke slik, som representanten Stokkan-Grande prøvde å fremstille det, at Fremskrittspartiet ikke er til å stole på fordi vi vil gjøre endringer i internasjonale konvensjoner. Det kan hvem som helst gjøre. Man må tilpasse konvensjonene til en ny virkelighet. Flyktningkonvensjonen fra begynnelsen av 1950-tallet er utdatert. Den bør reforhandles. EMK har momenter i seg som bør reforhandles, og så bør man kanskje når man behandler konvensjoner, ta forbehold i langt større grad, slik som andre land gjør. I Norge velger vi altfor ofte å sluke rått alt som kommer av internasjonale konvensjoner. Det er faktisk en fare for denne salens bestemmelsesmulighet i forhold til eget lovverk. Men det er tydeligvis ingen andre som ser den problemstillingen. Når det gjelder Tørresdal, så problematiserer hun dødsstraff.(Presidenten klubber.) Dersom Osama bin Laden skulle dukke opp i Norge, ville ikke Norge med dagens system ha mulighet til å returnere ham eller sende ham til USA for å få ham straffet der.(Presidenten klubber igjen.) Det må være et tankekors for denne sal. (Presidenten klubber.) (Presidenten klubber igjen.)
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2007-11-30:
Dette blir litt spesielt. Representanten Tørresdal står først her oppe og sier: Nei, Kristelig Folkeparti ønsker ikke amnesti. Vi ønsker en såkalt ny vurdering. Og så viser hun til eksempler, til Spania og til det som diskuteres i USA. Men det er nettopp amnesti som er innført i Spania, og det er nettopp amnesti som diskuteres i USA. Nå må Kristelig Folkeparti bestemme seg for hva de egentlig mener i denne saken. Det de mener, er åpenbart at man skal belønne folk som bryter loven. Det stiller ikke Fremskrittspartiet seg bak, og heldigvis har heller ikke statsråden så langt gjort det. Det kan ikke være sånn at man skal belønne folk for at de ikke retter seg etter de vedtak som fattes, og bryter norsk lov. Man skal ikke belønne det, og det burde være en selvfølge. Det er trist å se at Kristelig Folkeparti ikke har skjønt det. Så prøver representanten Reikvam fra SV å gjøre et stort poeng av dette med anstendighet. Han prøver å fremstille det Fremskrittspartiet driver med, som uanstendig. Etter min erfaring er det sånn at når man løper tom for argumenter, begynner man å beskrive motstanderen i negative ordelag. Jeg tolker dette som at representanten Reikvam fra SV ikke har særlig mange gode argument å komme med. Det som i hvert fall er tilfellet, er at når man henviser til at det ikke bare er internasjonale konvensjoner som står i veien for internering, men også norsk lov, så tar man ikke inn over seg det faktum at det faktisk er denne sal som vedtar norsk lov. Det er selvfølgelig en lovendring som må til – i den grad det finnes lovmessige forhold i dag som er til hinder for det, og det er det jo. Derfor har Fremskrittspartiet fremsatt flere representantforslag som går på dette temaet. Man må selvfølgelig endre loven, og da er det fullt mulig å bruke internering som virkemiddel overfor asylsøkere. Det er asylsøkere vi snakker om. Representanten Reikvam prøver å gjøre et poeng av at man forskjellsbehandler asylsøkere og andre dersom man bruker lukket asylmottak overfor personer som har en ustabil psykisk helse. Poenget her er at man må ha et videre grunnlag for hvem som skal bli plassert i lukket mottak. Det skal selvfølgelig ikke bare gjelde folk som har en psykisk helse som gjør at de kan representere en fare, men selvfølgelig også en rekke andre grupper – identitetsløse, personer som vurderes å representere en fare for rikets sikkerhet, osv. Det er altså ikke kun snakk om denne ene gruppen, men det er et generelt tiltak som det er helt nødvendig å få på plass for asylsøkere.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2007-11-30:
Ja.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2007-11-30:
Jeg må si jeg reagerte litt på det siste innlegget, fra representanten Engstad. Man hevder at det som er tilfellet i forhold til Finnmarkseiendommen, ikke handler om forskjellsbehandling basert på etnisitet. Det er jo åpenbart at det er det som er tilfellet. Se på fordelingen av personer som er valgt inn i styret, og hva som står i statuttene! Det går ikke an å hevde noe annet enn at dette er reell forskjellsbehandling på etnisk grunnlag. Grunnlaget for å ha stemmerett i Sametinget er at man er same. Sametinget får stadig vekk mer makt. Det kommer nye forslag til lov fra denne regjeringen som kommer til å gi dem enda mer makt i tiden som kommer. Og så sier man at det ikke er forskjellsbehandling basert på etnisitet! Det er jo nesten så man ikke klarer å tro det! Man kan ikke prate seg vekk fra det som er realiteten i Finnmark og etter hvert blir realiteten i Troms og Nordland. Det er forskjellsbehandling av etnisitet. Det må snart denne salen begynne å forholde seg til og akseptere, at dette ikke er noe vi kan være bekjent av i demokratiet Norge. Så ble jeg utfordret til å si noe i forhold til at Jan-Henrik Fredriksen, vår representant fra Finnmark, tidligere har kalt systemet i Finnmark for apartheid. Ja, jeg gir ham min fulle støtte, og det tror jeg også vår stortingsgruppe gjør. For hvis det er et system som lukter og smaker av forskjellsbehandling på bakgrunn av etnisitet, bør man kalle det ved sitt rette navn. Apartheid er ett begrep man kan bruke om det, men jeg kjenner mange andre begreper jeg gjerne kunne ha tatt i min munn for å beskrive et sånt system. Det som i hvert fall er realiteten, er at det er et system som systematisk legger opp til forskjellsbehandling av mennesker basert på etnisitet. Jeg beklager at man i denne salen i dag ikke er i stand til å gjøre noe med det, men jeg håper at kanskje representantene fra fylkene lenger sør – sør for Nordland, Troms og Finnmark – etter hvert vil innse problemet. Det skjer ikke i dag, men jeg er overbevist om at den dagen vil komme.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2007-11-30:
Ikke minst når det gjelder temaet psykisk helse, er saksbehandling og uttransportering sentralt i hvordan vi utøver innvandringspolitikken. Raskere saksbehandling og hurtigere uttransportering etter avslag på søknad er særdeles viktig. Det motsatte vil være å legge forholdene bedre til rette for at folk skal ha det verre, og risikoen er jo da større for at den vonde tilværelsen medfører at helsetilstanden blir dårligere. Så det er viktig for å beholde tilliten til asylinstituttet at vi får raskere saksbehandling. Det er viktig med raskere saksbehandling og eventuelt raskt vedtak også fordi det fører til hurtigere bosetting, som er grunnlaget for bedre integrering. Bekymringen er nå at saksbehandlingstiden er lengre enn før, køene vokser, og politiet når ikke måltallet for uttransportering. Er ikke statsråden bekymret? Og hva vil han gjøre?
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2007-11-30:
Det er mye en kunne tatt fatt i, men nå på slutten skal jeg i hvert fall komme med et hjertesukk: Jeg blir faktisk oppgitt av å høre på Bjørg Tørresdal når det gjelder de papirløse. Vi kan ikke bare forholde oss til enkeltskjebner og enkelttilfeller. Skal vi ha et godt samfunn å leve i framover, er vi faktisk avhengige av at vi fører en innvandringspolitikk som er konsekvent. Vi skal gi hjelp til dem som trenger hjelp, men vi må også respektere at vi har lover og regler som skal etterleves. Det er fundamentet for et godt samfunn i framtiden. Det er slik at de papirløse – de fleste av dem – har fått avslag, som statsråden sier, etter lange runder. Mange av dem kan reise hjem. Så en liten visitt også til Fremskrittspartiet. Innledningsvis sa representanten fra Fremskrittspartiet at de har sitt eget ståsted. Det er helt riktig. De har sitt eget ståsted i denne debatten. Fremskrittspartiet unnlater ganske konsekvent å forholde seg til realiteter og være med på å finne løsninger. Vi ser det i sak etter sak, og det slår meg hver gang. Fremskrittspartiet har helt sikkert sine motiver, men jeg beklager sterkt at de ikke kan være med på konstruktive løsninger. Så til slutt til Arild Stokkan-Grande. Jeg har forståelse for at regjeringspartiene ikke blir med på et forslag – det er ikke så lenge siden vi også var i regjering. For meg er det viktigere at man er enig om en sak og prøver å finne fram til løsninger i fellesskap, enn at vi her i dag skal bli nedstemt i salen. Hermed aksepterer jeg å gjøre dette om til et oversendelsesforslag. Så er jeg glad for at statsråden sier at han kommer tilbake til Stortinget med rapporter på dette viktig temaet etter hvert.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2007-11-30:
Først vil jeg bare understreke viktigheten av at vi fører en konsekvent innvandringspolitikk. Så skal jeg over til noe helt annet. I sitt svar på min replikk hadde statsråden en historiebeskrivning som jeg finner det nødvendig å måtte rette opp. Jeg ber statsråden om ikke å glemme at da Erna Solberg ble kommunalminister, hadde vi et ganske kaotisk forhold på innvandringsfeltet. Det var fra 12 000 til 18 000 mennesker i asylkø, og vi hadde store runder og masse opprydning på feltet. Sammen med Fremskrittspartiet fikk vi innført 48 timers saksbehandlingstid for dem som øyensynlig kunne klare seg med det, og vi delte det opp i grupper. IMDI ble også etablert i vår regjeringsperiode, noe som har vært svært, svært bra for integreringspolitikken i Norge. Jeg skal ikke frata statsråden noen ære for det han gjør nå, men jeg synes det er grovt når han sier at Regjeringen nå gjør mye mer enn det Erna Solberg gjorde som kommunalminister.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2007-11-30:
Forslaget fra fremskrittspartirepresentantene er i syv punkter. Blant annet er det forslag om å oppheve finnmarksloven, avvikle Finnmarkseiendommen og nedlegge Sametinget. I komiteen er det et bredt flertall, med unntak av Fremskrittspartiet, som sier at det er en bred tilslutning til hovedlinjene i norsk samepolitikk, og som også viser til at både Sametinget og Finnmarkseiendommen ble etablert med tilslutning fra et bredt politisk flertall på Stortinget. Det er heller ikke lenge siden disse debattene gikk i denne sal – det var i forrige periode. På den bakgrunn ønsker flertallet i komiteen å avvise dette forslaget. Når vi gjør det, og dermed også sier at vi egentlig ikke ønsker å ta debatten nå, er det fordi vi vet at Regjeringen vil legge fram en melding om samepolitikken våren 2008. Da vil vi kunne drøfte de prinsipielle sidene ved dette temaet, som vi ønsker å debattere her i salen. Fremskrittspartiet har sine egne merknader, og jeg regner med at Per-Willy Amundsen selv redegjør for det.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2007-11-30:
Kari Lise Holmberg var lei av enkeltskjebner. Det var et svar til Bjørg Tørresdal. Denne saken gjelder jo en enkeltskjebne. Det er det som er utgangspunktet for denne saken. Hver gang vi har til behandling denne typen saker, aksepterer ikke Høyre og Fremskrittspartiet at dette gjelder noen enkeltskjebne, men hvis vi tar opp og diskuterer saker om folk som har fått avslag på sin søknad, og vi er opptatt av de skjebnene, så blir det enkeltskjebner. Men når det gjelder denne saken, så er det altså ikke enkeltskjebner. Utgangspunktet er en enkeltskjebne, så enkelt er det. Debatten har vist at vi iallfall stort sett klarer å holde oss til det prinsipielle. Det har også stort sett vært anstendig det som har blitt framført fra denne talerstol – inntil det siste innlegget. Når Fremskrittspartiet roper på internering, at folk skal interneres, og at hinderet her er Den europeiske menneskerettskonvensjon, er jo det en del av sannheten. Men faktum er at vi har norsk lov som hindrer den type internering, og det må også Fremskrittspartiet forholde seg til. Når Fremskrittspartiet roper på internering av folk med psykiske lidelser eller hva det måtte være, mener da også Fremskrittspartiet at norske nordmenn som har psykiske lidelser og som eventuelt kan representere en trussel mot seg selv eller mot andre, skal kunne interneres, uavhengig av lov om psykisk helsevern og uavhengig av straffelovgivningen? Skal de altså bare plukkes ut og interneres, eller skal det lages egne regler for asylsøkere, for innvandrere med psykiske problemer? Det er litt viktig at Fremskrittspartiet er klar og tydelig på om interneringen stort sett gjelder bare asylsøkere, innvandrere med psykiske problemer, som kan representere en trussel. Internering er som sagt ikke bare et spørsmål i forhold til Den europeiske menneskerettskonvensjon, men også i forhold til norsk straffelovgivning. Det må Fremskrittspartiet klare å forholde seg til. Så til Trine Skei Grande. Jeg synes at hun holdt et godt innlegg. Jeg synes også at det vi konkluderer med, og det flertallet sier i sine merknader, på mange måter er en oppfordring til Regjeringen om å gjøre det som bl.a. ligger i forslaget fra mindretallet, og som nå er omgjort til et oversendelsesforslag. Jeg er glad for det, for det er ikke noen grunn til å være uenig i innholdet i det forslaget, og jeg regner med at også regjering og departement vil jobbe videre med bl.a. de spørsmål som der er tatt opp.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2007-11-30:
Jeg har lyst til å gå tilbake til utgangspunktet i denne saken. Utgangspunktet er en enkeltsak, en person som representerte en trussel, mente noen – han trengte tett oppfølging osv. Så sier Fremskrittspartiet – og gjør det til et hovedpoeng – at internering er svaret. Internering er svaret, og i den grad internasjonale konvensjoner i norsk lovgivning er til hinder for det, må vi endre norsk lov slik at vi kan internere den type personer. Det er konklusjonen på dette. Da reiser jeg et grunnleggende prinsipielt spørsmål: Betyr dette at vi skal lage et lovverk der vi skal internere folk som har psykiske lidelser generelt, eller gjelder det asylsøkere spesielt? Det er viktig at dette blir avklart, for det går på det grunnleggende menneskesynet, det går på personvern og i det hele tatt på hvorledes vi skal organisere vårt samfunn. Hvis det er spesielt asylsøkere med psykiske lidelser som skal kunne interneres på dette grunnlag, er dette – jeg skal ikke bruke det ordet som det kanskje faller meg naturlig å bruke, men det er ikke behagelig, det ordet.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2007-11-30:
Jeg vil innledningsvis si at jeg godt kan tenke meg å ta med statsråden og reise til et asylmottak i Norge, gjerne i Sandnes, ikke så langt som til et annet land, bare for å se at der sitter det en del mennesker som har et stempel som ureturnerbar – kall det hva du vil – lengeværende, ulovlig opphold. Det handler om mennesker som har fått avslag, og som ikke kan sendes hjem: en palestiner som ikke har reisepapirer, en jugoslavisk jente som ikke har de ordentlige papirene om sin opprinnelse. Det sitter en del mennesker slik. Hvor lenge skal de sitte med problemet med å bli sendt ut? Kan ikke statsråden se at vi skaper psykiatriske pasienter av dem som er lengeværende i Norge?
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2007-11-30:
Jeg får heller tåle at representanten Holmberg og representanten Amundsen blir lei av å høre meg snakke om papirløse. For meg er det mye mer alvorlig at de papirløse innvandrerne rundt om i Norge blir lei av å vente på et menneskeverdig liv. Den store gruppen består av mange forskjellige mennesker med veldig forskjellig bakgrunn. Jeg har aldri sagt at jeg foreslår et amnesti for denne gruppen, at det skal være en automatikk når det gjelder opphold. Nei, noen har ikke de rette motivene for å være i landet. De som begår kriminelle handlinger utover det å bare være her, de som bryter loven i forhold til innbrudd, ran og voldskriminalitet, skal vi sende ut. Det er ikke automatikk jeg ber om. Jeg ber om en ny vurdering, der vi kan legge vekt på lang botid i landet, at de har gjort en arbeidsinnsats, og at de mestrer språket. Kristelig Folkeparti vil ikke bryte loven. Det er jo vi som lager lovene, og hvis lovene våre ikke er fullstendige eller trenger å endres, er det vårt ansvar å gjøre noe med det. Det har vi gjort mange ganger før. Vi har gjort det i forhold til grupper i eget land. Vi har sett at loven vår var feil, og så har vi endret loven. Så det blir litt rart når statsråden spør om Kristelig Folkeparti er interessert i å bryte loven. Nei, jeg foreslår en ny lov – en ny lov eller en endret lov som gjør det mulig å foreta en ny vurdering. Hvorfor høres det ut som om Kristelig Folkeparti er de eneste i verden som har kommet på det? Spania har gjort det, og flere andre europeiske land. Arbeidsministeren i Spania sier at dette var vellykket. President Bush har foreslått å gjøre det for 12 millioner mennesker i USA. Vi snakker ikke om to–tre nordmenn, men vi snakker om 12 millioner mennesker i USA. Han møter motstand, men han jobber for å få til et flertall. Debatten går i den amerikanske valgkampen. Det er viktig at vi tar ansvar og med utgangspunkt i menneskeverdet endrer loven dersom noen mennesker kan få et bedre liv. Disse menneskene er ikke en trussel for Norge. De kan faktisk være en berikelse.