trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Åse Wisløff Nilssen (Kristelig Folkeparti), 1999-03-10:
Oslo er en ganske trygg by tross alt. Frykten for å bli utsatt for vold er likevel av stor betydning, fordi den kan begrense mange menneskers livsutfoldelse. Derfor må vi arbeide for å begrense ran og vold – ja, all kriminalitet – i så stor grad som mulig. Det er tre områder en må fokusere på samtidig. Det første er det forebyggende, langsiktige arbeid, på tvers av departementer, komiteer og forvaltningsnivå og i samarbeid med frivillige organisasjoner. Det andre er behandling eller rehabilitering av dem som er kommet på skråplanet. Det tredje er politiets og rettsvesenets arbeid. Med andre ord må en se helhet og sammenhenger og være villig til å samarbeide for felles ansvar og for å finne gode løsninger. Kristelig Folkeparti er glad for det arbeid Justisdepartementet har gjort, og gjør. Handlingsplanen «Trygghet i sentrum» er et av tiltakene som er kommet. Der er det mange gode tiltak og en oversikt over hva som er satt i gang, og hva som kan settes i verk videre. Av strakstiltak er det satt i gang et samarbeid med handelsnæringen om sertifisering av butikker for å gjøre dem mer ranssikre. Det er viktig at også handelsnæringen selv følger opp med tiltak og engasjerer seg i problematikken. Oslo-politiets ransgruppe ser ut til å være svært effektiv. Stor oppklaringsprosent og rask oppklaring er viktige stikkord. Viktig er det også med et synlig og aktivt politi, og at de kan være til stede på de steder og til de tider der voldsepisoder skjer. Å lære konfliktløsning uten vold er også viktig. Det må starte i grunnskolen og følges opp videre helt til rehabiliteringsprosessen for dem som sitter i fengsel. Noe av det aller viktigste er å ta barn og unge på alvor, høre hva de synes er problematisk i hverdagen, det være seg i familiesituasjonen eller i skolen. Vi må bli flinkere til å tolke de rop om hjelp som kommer i forkant av vold og kriminalitet og finne de riktige tiltak for å forhindre en uønsket utvikling. Det holdningsskapende arbeid er det av det langsiktige og forebyggende arbeid som er helt avgjørende. I den forbindelse vil jeg sitere en merknad fra en samlet justiskomite, inkludert Fremskrittspartiet, i budsjettinnstillingen: «Komiteen viser til at det er en nær sammenheng mellom rusmisbruk, kriminalitet og vold. Å forebygge rusmisbruk bør også være forpliktende for oss selv. Det er en klar sammenheng mellom voksenverdenens verdier og de valg barn og ungdom gjør, og en kan ikke frikoble oppdragelsen fra de normer, verdier, modeller og symboler som voksenverdenen bekjenner seg til.» Det er en utfordring som krever at vi setter søkelyset på oss selv, og det kan være ganske ubehagelig, men nødvendig. Men alle i komiteen, også Fremskrittspartiet, var med på den merknaden.
Åse Wisløff Nilssen (Kristelig Folkeparti), 1999-03-10:
Jeg ber sentrumspartiene om å stemme mot forslag nr. 2, da det er et område som tilligger kommunene, og for forslagene nr. 1 og 3.
Åse Wisløff Nilssen (Kristelig Folkeparti), 1999-03-10:
Arbeiderpartiets representant kom med noen stemmeforklaringer. Jeg skal ikke gjenta dem, for det er stort sett i tråd med det vi også mener. Jeg vil anbefale sentrumspartiene å stemme imot forslag nr. 1, hvis det ikke blir trukket, imot forslag nr. 3, fordi det allerede er gjennomført og kunne trekkes, og også imot forslagene nr. 4 og 5, fordi det allerede er vedtatt at dette skal utredes.
Annelise Høegh (Høyre), 1999-03-10:
Jeg vil, i likhet med de fleste, gi min tilslutning til at det spørsmål som interpellanten tar opp, er et svært viktig område – hvordan vi kan få bukt med den useriøse delen av restaurantbransjen som driver på utsiden av loven, med svarte varer, svarte penger, svart arbeid. Det er et stort problem, ikke minst for den seriøse delen av bransjen, at kanskje så mange som åtte av ti driver på kant med loven. Og derfor er det ikke bare sentrale og lokale myndigheter som er opptatt av styrket kontroll og tilsyn, men det er først og fremst de seriøse innenfor bransjen, slik både interpellanten og statsråden har vært inne på. Det er likevel for meg litt uklart hva interpellanten mener med sine ord i selve interpellasjonsteksten: «Liberaliseringa av restaurantbransjen i Oslo», som hun åpner med å vise til. Det er jo ikke andre vilkår og regler og lover som gjelder i hovedstaden enn i landet for øvrig. Dertil kommer at det i Oslo er et svært bredt politisk flertall som står bak de åpningstider og de skjenketider vi i dag har, og som også står bak ønsket om en sterkere kontroll med bransjen. Jeg vil påstå at håndhevelsen og kontrollen med bransjen i Oslo er vel så pågående, vel så omfattende, både fra kommunale myndigheter og fra politiet som andre steder i landet. Og så kan man gjerne forte seg å tilføye: Det skulle bare mangle, for det er her problemene er størst. Men la oss ikke, iallfall ikke ufrivillig, skape det inntrykk at det er skjedd en ekstra liberalisering i Oslo de senere årene. Man holder seg til regelverket, man prøver å håndheve det så strengt som overhodet mulig, og det er da også bare gitt en håndfull nye bevillinger i løpet av det siste året. Mange har vært inne på flere tiltak og tanker om hva som kan gjøres for å skjerpe kontrollen. Ett område har ikke vært nevnt – et viktig område, slik jeg ser det – og det er de såkalte etablerer- og kunnskapsprøver. Det overrasker meg, og det er beklagelig at Sosial- og helsedepartementet og Næringsdepartementet, som har i oppgave å følge opp henholdsvis alkoholloven og serveringsloven, ennå ikke har greid å sette i verk det som Stortinget nå gjennom halvannet år har bedt om, nemlig at en skal ha etablerer- og kunnskapsprøver for dem som ønsker å drive innenfor denne bransjen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-10:
I forhold til et vanligvis så omstridt område som politikk i forhold til skjenkesteder og uteservering må jeg si det nesten er overraskende hvor bred politisk enighet det er i denne saken. Det gir jo ganske store forhåpninger om at en kan klare å ta tak i den useriøse delen av restaurant- og serveringsbransjen. Jeg tror det vil ha til dels større betydning i forhold til voldsproblemer og rusproblemer f.eks. i Oslo sentrum enn mange endringer når det gjelder skjenketidsbestemmelsene, og at det kan være en meget effektiv vei å gå i forhold til å få bekjempet vold, useriøsitet osv. Det er ikke så mye mer som kan legges til fra SVs side, jeg vil bare henlede statsrådens og resten av Stortingets oppmerksomhet på to områder. Det ene gjelder opplegg og kursing av dørvakter og ordensvakter i forbindelse med utestedene. Der er det faktisk gjort ganske mange erfaringer i andre nordiske land som tilsier at man får ned konfliktnivået ganske betydelig hvis man bruker pensjonister og damer som ordensvakter, og ikke to meter høye testosteronbomber som ser ut som de har lyst til å slåss. Så her kan faktisk en ganske betydelig del av jobben gjøres hvis man legger hovedvekten på forhandling, demping av gemyttene osv. – eller kanskje har en vekselvirkning. På enkelte utesteder er klientellet som kommer selvfølgelig såpass tøft, at bestemor ikke kan hamle opp med det alene. Men jeg tror den måten å tenke på, altså at man tenker i retning av å få dempet konfliktnivåer istedenfor å tenke i retning av at her trenger man noen muskelbunter som hiver ut flest mulig, er riktig vei å gå. Det andre er det som interpellanten var inne på, at det er et veldig stort misforhold mellom de sanksjonene som kan settes i verk i forhold til steder som driver ulovlig eller bryter lover, i forhold til hvor mye penger det er i bransjen. For eksempel oppfattes det nesten som en vits hvis politiet er inne og stenger et sted i fire dager fordi man har brutt serveringsloven, og så kan man åpne igjen, og det kan flyte fritt. Hvis den fullmakten politiet har i slike saker, ble utvidet – la oss si til tre måneder, men med en viss ankemulighet – hadde vi jo hatt en helt annen og mye mer oppdatert, effektiv måte virkelig å ramme dem på som driver ulovlig nemlig på pungen. Og jeg tror at hvis man ruster opp standarden i forhold til å håndheve lovverket på den ene siden, vil det også slå ut i forhold til vold og voldskriminalitet, rus- og narkotikakriminalitet på utesteder. Det aktualiserer en annen type ting, f.eks. muligheten til å trekke tilbake skjenkeløyver og stenge steder selv om det ikke er skjenkebestemmelsene som brytes, selv om det er andre bestemmelser som brytes.(Presidenten klubber.) Så hvis man kunne bli enig om å skjerpe reaksjonskravene, slik at det ble et bedre forhold mellom hva man tjener og hva man risikerer, og brukte lovverket på tvers, så tror jeg man hadde en effektiv lovgivning. (Presidenten klubber.) Nå holdt jeg på å be presidenten ut på byen, men det skal jeg selvfølgelig la være!
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-10:
Jeg vil først komme med noen kommentarer til de forslagene som interpellanten har lagt fram. Jeg oppfatter det slik at alle forslagene, unntatt forslag nr. 2, som jeg forstod er trukket – og godt er det, for det ville betydd en betydelig lettelse i straffen for å begå grovt hærverk, etter mine begreper – er å slå inn åpne dører i forhold til forslag som vi vet er til vurdering i departementet, eller som tidligere har vært tatt opp i Stortinget, og som sådan ikke vil ha karakter av å være noe strakstiltak. Det betyr selvfølgelig ikke at ikke selve problemstillingen og teksten i interpellasjonen er vesentlig og viktig å diskutere. I forbindelse med at Oslo-politiet la fram sin statistikk om kriminalitetsutviklingen i hovedstaden ble det fokusert veldig mye på ran og særlig ran begått av ungdom under 19 år, hvor det viste seg å være en betydelig økning og et betydelig innslag av barn med annen etnisk bakgrunn enn bare norsk. Det som druknet helt og fullstendig i den diskusjonen, var at det var 124 enkeltpersoner det var snakk om. Fryktelig mange gikk rundt med en eller annen slags forestilling inne i hodene sine om at her var det en horde av kriminelle barneranere som bare kastet seg over unge og gamle i et salig kjør. Det gir jo egentlig håp at det er 124 enkeltpersoner med helt spesielle, individuelle grunner til å begå så pass grove lovbrudd, og hvor det selvfølgelig kreves individuelle tiltak for å hjelpe dem på rett kjøl igjen. Det vesentligste og viktigste er, som vi vet, og som for så vidt også forslagsstilleren tar opp, en rask reaksjon. Det er å bli stoppet tidlig. Det er viktig for den enkelte ungdom, og det er viktig fordi da går et signal til alle som er rundt dem, om at denne typen virksomhet ikke er noe som lønner seg – kriminalitet lønner seg ikke, man er ikke tøff hvis man gjør det. Det som er en stor utfordring for politiet, er at mye av dette er virksomhet som dreier seg om opptak i gjenger, at unger begår lovbrudd som de har fått beskjed om å begå av voksne enten for å få være med i en gjeng der de kan inkluderes eller for å bli medlem av en gjeng. Det betyr også at reaksjonene overfor dem, må være av en slik art at det faktisk hjelper folk til å komme ut av en presset situasjon, og at de ikke bare blir befestet mer på innsiden av en gjeng enn det de var før. Det viktigste i forbindelse med dette er noe Fremskrittspartiet er fryktelig dårlig på, nemlig å inkludere all ungdom, uansett, i det store fellesskapet – ikke å lage mat for gjengledere av en masse ungdom som sliter med å henge med på skolen,(presidenten klubber) som føler seg utenfor, som ikke får innpass i idrettsmiljøer osv. (presidenten klubber) Hvis presidenten tillater det, vil jeg til slutt gjerne referere til Hillary Clinton, som har sagt at det trengs en landsby for å oppdra et barn. Det tror jeg er et meget vesentlig perspektiv å ha. Det trengs mange forskjellige voksne som jobber for å inkludere unger, særlig i Oslo.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-10:
Jeg vil oppfordre SVs gruppe til å stemme for forslagene nr. 1, 2 og 3 fra representanten Inger Lise Husøy fra Arbeiderpartiet. SVs gruppe var for så vidt også beredt til å stemme for forslag nr. 4, men siden Hedstrøm har omgjort det til et oversendelsesforslag, slipper vi det. Når det gjelder forslag nr. 2, har en vesentlig del av interpellantens problemstillinger i forbindelse med dette nettopp dreid seg om kontrolltiltak. Derfor syns jeg kanskje det blir litt prinsipprytteri å si at dette skal ikke Regjeringa blande seg borti, hvis et vesentlig virkemiddel nå for å få gjort noe med det, er kontroll. Da må i tilfelle Regjeringa ha mulighet til både å fremme forslag om hva kommunene skal gjøre, og komme med ideer om hva kommunene kan gjøre.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-10:
Jeg vil anbefale SVs gruppe å stemme mot forslag nr. 1, og det er rett og slett fordi det er for stivt å pålegge Oslo politikammer å opprette en politistasjon i hver bydel. Jeg tror kanskje en ordning med litt større regioner og såkalte politiposter kunne være en mer effektiv og hensiktsmessig måte å få nærmere kontakt mellom politiet og befolkningen på. Når det gjelder forslag nr. 3, syns jeg rett og slett ikke det er et seriøst forslag – det er til dels gjennomført. Jeg har ikke spurt Oslo politikammer om hvorvidt det er effektivt å benytte seg av flere studenter allerede fra påske av. For det første trenger de kanskje litt mer oppfølging enn annet patruljerende politi gjør, og for det andre syns jeg at hvis Fremskrittspartiet virkelig mente dette, burde de lagt inn et konkret forslag med kapittel, post og bevilgning – for påske er meg bekjent ikke særlig langt unna. Vi støtter intensjonen med forslaget, men vi tror ikke dette er måten å gjøre det på. Når det gjelder forslagene nr. 4 og 5, støtter vi intensjonen i begge. Jeg oppfatter det som å slå inn åpne dører i forhold til ting Regjeringen allerede jobber med, og oppfordrer forslagsstilleren til å gjøre dem om til oversendelsesforslag. Jeg er livredd for at særlig forslag nr. 5, hvis det blir votert over, skal bli nedstemt. Vi oppfordrer SVs gruppe til å stemme for det hvis det likevel blir tatt opp til votering, men det er altså ikke politisk klokskap hvis det skjer.
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 1999-03-10:
Når det gjelder mitt forslag nr. 2, har jeg ved en inkurie kommet i skade for å skrive «betinget fengsel for grovt hærverk»! Det skulle selvfølgelig ha stått «ubetinget fengsel for grovt hærverk». Jeg trekker derfor dette forslaget, fordi det vil være rik anledning til å komme tilbake til dette forslaget senere. Jeg vil takke statsråden for at han deler engasjementet i denne alvorlige saken og også for imøtekommenhet på en del av punktene. Likevel syns jeg ikke statsråden i tilstrekkelig grad ser alvoret i denne situasjonen, og jeg vil gjerne bruke et uttrykk som er brukt tidligere, at kjennetegnet på en konservativ politiker er at man gjerne vil ha en reform, men ikke akkurat nå. Når det gjelder dette med å engasjere 62 politistudenter fordelt på fem politidistrikter, er det i dagens situasjon etter min mening for lite. Det er her snakk om at man faktisk kunne bruke flere hundre. Når det gjelder førsteårsstudentene, kan man la disse patruljere to og to i Oslo. Når det gjelder tredjeklassestudentene, har de erfaring som politimenn fra forskjellige steder rundt i landet, slik at de også kan patruljere på egen hånd. Statsråden bad om en nærmere redegjørelse for hva jeg mener med en hurtigdomstol. Jeg tenker her bl.a. på den ordningen man har i London, hvor man i tilfeller hvor man pågriper unge lovbrytere på fersk gjerning, fremstiller dem for retten allerede dagen etter. Der har man egne advokater som er tilgjengelig hele tiden, nettopp med tanke på at man skal få gjort noe raskt med disse ungdommene. Det er maktpåliggende at man sender signaler til unge mennesker om at en slik atferd ikke vil bli tolerert.
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 1999-03-10:
Jeg vil takke for de positive ordene som har blitt sagt i debatten og den positive responsen interpellasjonen har fått. Jeg håper at dette vil bli fulgt opp med støtte til de konkrete forslagene som er lagt på bordet. Det er klart at denne interpellasjonen til en viss grad er overflatisk, for den er selvfølgelig ikke altomfattende og uttømmende. Jeg har fokusert på strakstiltak som jeg mener bør settes raskt ut i livet. Jeg forutsetter selvsagt at disse tiltakene følges opp parallelt med langsiktige og forebyggende tiltak. Representanten Aarrestad sa at angsten for vold er det som volder størst skade. Det er jeg enig i. Men desto viktigere er det at man tar fatt i problemene og iverksetter strakstiltak og kommer frem til konkrete løsninger, slik at man kan gjøre noe med dem. Det vil også bidra til å forhindre at det oppstår angst, som veldig mange føler. Da føler de at den frykten de har, blir tatt på alvor, og at noe blir gjort. Det vil også vise seg i kriminalitetsstatistikken at dette gir resultater. Det er klart at alkohol er en viktig årsak til vold i mange sammenhenger. Det kan ingen stikke under stol. Men det er ikke alkohol alene som er en direkte årsak til all volden. Her kommer selvsagt folks personlighet, normer og atferd inn som helt avgjørende faktorer. Vold vil man også finne der hvor ikke alkoholen er til stede. Dette med å avskaffe all form for alkohol har jeg ikke noen tro på er en mulig politikk i Norge. Her har vi som kjent hatt alkohol helt siden Ynglingesaga og Fjolne som druknet i mjødkaret. Det er en av de eldste skriftlige kildene vi har i Norge overhodet. Representanten Nybakk nevnte at det er gjennomført en rekke gode tiltak, at det er vedtatt en rekke gode forslag i Stortinget. Ja, det er det. Men dette er ikke nok, og det er ikke et argument mot å innføre ytterligere fornuftige tiltak, som etter min mening her er foreslått. Dette er en kontinuerlig prosess, og dersom noen har gode forslag som kan bidra til å dempe den volden vi opplever i dag, er det veldig viktig at nettopp disse blir vedtatt.
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 1999-03-10:
Når det gjelder forslag nr. 3, er det slett ikke gjennomført. Det er snakk om en liten del – dvs. 62 – av det antall politistudenter vi har i dag, som Regjeringen har signalisert at man eventuelt vil ta i bruk. Det er derfor direkte galt å fremstille det som om det er...(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 1999-03-10:
Min konklusjon er at alle fire forslag fra Fremskrittspartiet opprettholdes.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 1999-03-10:
Interpellantens utgangspunkt er økningen i den grove volden og ranene i Oslo. Interpellanten etterlyser strakstiltak. Jeg syns imidlertid debatten så langt har havnet i den tradisjonelle grøften mellom de som bare stresser forebygging, og de som bare stresser straff og andre tiltak, uten at vi kommer så veldig mye lenger. Jeg syns det kan være naturlig å ta utgangspunkt i de strakstiltakene som faktisk Stortinget allerede har vedtatt, i de føringene vi gav i desember da vi behandlet justisinnstillingen, for hva departementet skulle jobbe videre med, for det vil kunne inngå i en slik strakstiltakspakke. Blant annet ble det lagt opp til at alle de nyutdannede politistudentene skulle få seg jobb. Det får vi forhåpentligvis vite når revidert nasjonalbudsjett kommer. Så sa vi at vi ville skille ut Oslo politikammer som en egen post, slik at Oslo-politiets midler og de strakstiltakene Ingelin Killengreen kan iverksette i Oslo, ikke blir avhengig av hvor mange ambassader hun må vokte fordi vi har mange utenlandske statsbesøk. Vi bad også om at det ble sett på ulike tiltak for hurtigere domstolsbehandling, og jeg vil dvele litt ved det. Interpellanten har et forslag om å innføre en hurtigdomstol, som kan tolkes på ulike måter. Jeg syns det er viktig her å skille mellom det som er forhørsrettsinstituttet, som i mange tilfeller gjelder en gjerningsmann som blir pågrepet i gjerningsøyeblikket, og der det foreligger en tilståelse. Dette kan virke som en veldig hurtig domstol. Men jeg er enig i at vi må gå et skritt lenger, og vi må bl.a. se på Sandefjordprosjektet. Jeg tolker de merknadene som Stortinget la inn i desember, dit hen at man også vil prøve ulike domstolsløsninger som korter ned ventetiden i forhold til det den er i dag, slik at vi f.eks. får en nedkorting fra tre måneder til én måned ved at man effektuerer prosessene. Dette er et konkret arbeidsoppdrag som Regjeringen har fått. Når det gjelder forslagene fra Fremskrittspartiet, oppfatter jeg det slik at svært mange av dem allerede er gjennomført eller vedtatt i Stortinget. Det som gjenstår nå, er rett og slett departementets konkrete oppfølging, det er det som mangler. Når det gjelder forslaget om knivforbud og ransaking, nevnte ministeren at høringsfristen går ut 22. mars. Vi har to forslag i komiteen, ett fra Høyre og ett fra Fremskrittspartiet, med avgivelsesfrist 22. april, så i denne saken kan vi få et meget hurtig vedtak når høringen er avsluttet.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 1999-03-10:
Jeg vil anbefale representantene fra Høyre å stemme for forslagene nr. 1 og 3. Forslag nr. 2 berører oppgaver som det i dag tilligger kommunene å utføre. Jeg syns derfor det blir spesielt å vedta det forslaget slik som det foreligger, og vil anbefale at vi stemmer mot det.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 1999-03-10:
Når det gjelder forslag nr. 1, innebærer det bydelspoliti i alle bydeler i Oslo – 25 bydelspolitiavdelinger, og det vil være svært dyrt å administrere. Jeg er slett ikke sikker på om Oslo politikammer ønsker det, så jeg vil anbefale å stemme mot forslaget. Når det gjelder forslag nr. 3, er det, som statsråden var inne på, allerede igangsatt en slik ordning, og det vil derfor være unaturlig å stemme for et forslag om å bevilge nødvendige midler før påske. Jeg vil anbefale at forslaget blir oversendt, hvis ikke vil Høyre stemme mot det. Forslagene nr. 4 og 5 oppfatter jeg som forslag som allerede delvis er vedtatt i Stortinget. Forslagene har en litt uklar forslagstekst. Jeg vil derfor anbefale dem oversendt. Hvis de ikke blir oversendt, vil jeg anbefale at Høyre støtter dem. Men jeg vil advare forslagsstilleren særlig mot å opprettholde forslag nr. 5 – i tilfelle det skulle bli nedstemt – fordi vi allerede i dag har et arbeidsoppdrag til Regjeringen, vedtatt i Stortinget før jul, om å utrede hurtigdomstolsordningen. Det å få det nedstemt i dag vil derfor være svært uheldig i forhold til pågående arbeid.
Unn Aarrestad (Senterpartiet), 1999-03-10:
Kampen mot vald er altfor viktig til å verta brukt som politisk krangel. Det må setjast i verk både førebyggjande, akutte og langsiktige tiltak her. Men det er for enkelt når det berre vert ropt på raskare straffereaksjonar, lågare strafferettsalder, auka politi og strengare dommar. Born og unge vert ikkje valdsmenn av seg sjølve. Det har skjedd noko med dei når dei har opplevd omsorgssvikt heime eller på skulen. Då søkjer dei lett ein avvikarkarriere der valden gir identitet, ære og venskap frå andre i same situasjon. Å senda desse i fengsel vert ein for enkel måte å kvitta seg med eit problem på. Det vert ei overflatisk løysing. Her må ein ha eit mykje sterkare førebyggjande barnevern. Mange ungar treng meir tryggleik enn fridom, og kanskje ei nabokjerring som bryr seg. Me skal òg vera klar over at påverknad av alkohol har ein sterk samanheng med vald, både heime og ute. Etter politiet sine opplysningar gjeld dette både hjå gjerningsmann og offer. Auka kontroll av utestader og handtering av skjenkjeløyve er difor viktig. Politimeister Rolf B. Wegner i Bergen meiner det er for enkelt å ropa på meir politi og strengare straffer, og han seier: «Vil man gjøre noe med volden, må man angripe dens årsaker… Vi løser ikke voldsproblemet ved å styrke politiet alene… Dagens vold lar seg bare bekjempe dersom vi har en helhetlig politikk mot vold, aggresjon og utrygghet.» Dette seier han i Aftenposten den 29. januar. For å oppnå dette trekkjer han fram fem element, der strengare alkoholpolitikk er nemnt først. Politiet er òg klar over at det er i heimen det meste av valden skjer – når ingen ser det. Det har til nå vore tabu, eit privat område som ikkje skulle snakkast om. Nå er familievalden i ferd med å koma ut av skapet. Familievalden i Oslo er på heile 29 pst. av all vald som er meld til politiet, og ligg altså på toppen av statistikken. Me må òg rekna med at det her er mykje som aldri vert meldt. Det er alltid lett å slå ned på den som utøver vald, men få spør kvifor det skjer. Det er ikkje tvil om at vald avlar vald. Redde born vert utagerande. I Sverige synte det seg at 70 pst. av all kriminalitet vart utført av folk som var tekne for kriminelle handlingar før fylte tolv år. Dette vart opplyst av psykolog Per Isdal på valdskonferansen i Oslo den 9. februar. Dette er det grunn til å tenkja over. Men først og fremst er angsten for vald den største skaden som følgjer av valdskriminaliteten.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-03-10:
Jeg vil gjerne understreke at Fremskrittspartiet er av den oppfatning at bekjempelse av volden fordrer at alle kjedene for straffereaksjoner må ses i sammenheng og ikke stykkevis og delt, som i dag. Det betyr at ressursene til politi- og lensmannsetat, domstoler og fengselsvesen må samsvare for å få til en handlekraftig rettsstat som i større grad straffer forbrytere og gjerningsmenn, og som i større grad forsvarer offeret og lovlydige borgere. Flere politimestere har den samme oppfatning som Fremskrittspartiet. Da tenker jeg ikke på Rolf B. Wegner, men på de øvrige politimestrene som uttalte seg i den samme artikkelen som representanten Aarrestad henviste til, men som hun ikke nevnte – klokelig nok. Et flertall blant politimestrene sier at de ønsker synlig politi i gatene, raskere saksbehandling og domfellelse, og at flere gjengangere må bak lås og slå, hvor de egentlig hører hjemme. Så langt er Fremskrittspartiet og de politimestrene som jeg refererte til, helt på linje. Det bør være noe av oppskriften for å bekjempe kriminaliteten. Slike virkemidler kan gi gode resultater i Oslo og i andre distrikter. Enkelte politikamre samarbeider med lensmannskontorene ved bl.a. å følge ungdommene fra ytterkantene mot byen. Å stoppe småknuffing og tilløp til uroligheter som skaper utrivelige forhold, samsvarer med den etter hvert så kjente New York-modellen for bekjempelse av kriminalitet. Der griper man inn og slår hardt ned på små ting før de utvikler seg til større ting. Politimester Anstein Klev i Kristiansand hevder at antall grove tyverier er halvert i Kristiansand på to år fordi man følger en tøffere linje – tilsvarende New York-modellen. Andre tiltak vil være innføring av hurtigdomstoler og bruk av disse i et større omfang. Det er viktig å få opp tempoet i straffesakene, og ikke la dem samle seg opp. Det vil gi stor effekt overfor lovbryterne og kriminelle elementer. Det har i mange år vært populært å ilegge fartsovertredere høye bøter for bl.a. å skaffe mer penger til statskassen. Det er på høy tid å se på praksisen med å ilegge høyere og skjerpende bøter for vold og skader som påføres enkeltpersoner og samfunnet ellers. Fremskrittspartiet ser gjerne at gjengangere spesielt tilbringer mer tid i fengsel bak lås og slå, men det må være en politisk ryggrad til å innføre strengere straffer, særlig når det gjelder vold og gjentatte voldshandlinger. I dag er det lønnsomt å være gjengangerforbryter fordi de får rabatt for gjentatte lovbrudd. Dette vedvarende systemet tyder på at samfunnet er sykt og er ikke en rettsstat verdig.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-03-10:
Jeg ber om ordet i forbindelse med § 37 a første ledd i forretningsordenen for å påpeke noe jeg mener er en feil i saksbehandlingen. Det gjelder stemmeforklaringene til sak nr. 5. Der kom det en lang rekke stemmeforklaringer som i realiteten var nye innlegg i debatten, og som inneholdt konkrete feilopplysninger. Så ble det klubbet da det ble gitt svar på disse feilopplysningene. Det mener jeg var korrekt, men det burde vært klubbet tidligere når flere av dem som gav stemmeforklaring, i realiteten kom med innlegg. Jeg tror det ville være fornuftig om Presidentskapet så litt på dette med stemmeforklaringer, slik at man kanskje fikk vite hva en stemmeforklaring skal inneholde – og enda viktigere, hva den ikke skal inneholde. For det kan ikke være slik at noen skal tillates å komme med nye debattinnlegg, mens de som angripes, ikke gis anledning til å forsvare seg. Jeg anmoder derfor Presidentskapet om å drøfte dette med stemmeforklaringer, slik at de stort sett blir veiledning til egne representanter og korte begrunnelser for hvorfor man har inntatt et standpunkt, og ikke det som skjedde i forbindelse med stemmeforklaringene under sak nr. 5.
Tom Thoresen (Arbeiderpartiet), 1999-02-23:
Jeg foreslår Asmund Kristoffersen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-23:
Jeg vil få sette fram forslag om rett til dekning av nødvendige utgifter til hjelpemidler, skolemateriell og utgifter knyttet direkte til godkjent attføringsopplegg.
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 1999-02-23:
Eg vil jo seia at når det gjeld den endringa av fokus som ligg til grunn i denne perspektivmeldinga, der kravet om lønnsemd i næringa er flytta opp i forhold til spørsmål knytte til distriktspolitikken, som tidlegare stod aller øvst, er det eit ganske dramatisk grep. Men tida er inne for eit slikt skifte. Det viser òg den lønnsemda som næringa har hatt dei siste åra. Det regelverket som me har, og som regulerer fiskerinæringa, har synt seg å ha god evne til å stå seg, og eg trur det slett ikkje har gått ut på dato – eg tenkjer på både deltakarloven og råfiskloven. Når det gjeld spørsmålet om konsesjonar skal vere for dei få og privilegerte, er jo det eit spørsmål som me får høve til å koma tilbake til i samband med behandlinga av einingskvotar. I dag er det trass i alt slik at deltakarloven sikrar at dei som har vore aktive fiskarar tre av dei siste ti åra – fram til i dag i alle fall – kan søkja ervervsløyve og dermed ha rett til å eiga fartøy og i så måte kunna få ein kvote. Så eg synest for så vidt at me har eit system der det framleis finst moglegheiter for nye aktørar til å koma inn i næringa. Då er det avgjerande kva slags grep me gjer framover, om det skal halda fram. Eg vil likevel seia meg samd i at store delar av fiskeripolitikken ikkje kan utvikla seg utan at me har den heilt store politiske styringa med den, for det oppstår ordningar som lovverket seier at me ikkje har grunnlag for. Det er grunn òg for oss til å sjå nærare på om det er me som er så i utakt at me ikkje klarer å følgja næringa sine behov, og om me må gå yttarlegare laus på det. Det ser eg ikkje bort frå.
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 1999-02-23:
Eg vil begynna med det siste først. Eg vil berre seia at eg i det heile ikkje har noko behov for, ynske om eller synest det er rett å ha ei nedlatande haldning til fiskerinæringa. Det har eg ikkje i dag, og det har eg aldri hatt. Ein av grunnane til det høyrest sikkert på dialekten. Mora mi var dessutan frå Austevoll, så det ville passa dårleg. Men det er klart at mykje av den kunnskapen som finst i fiskerinæringa i dag, er kunnskap som er av uformell karakter. Det betyr ikkje at den kompetansen ikkje er verdifull, tvert imot. I det siste har det ved Universitetet i Tromsø vorte framlagt ei avhandling som viser heilt klart at ein av styrkefaktorane ved norsk fiskeindustri faktisk er at aktørane sit inne med stor kompetanse, og eg meiner det er grunn til òg i ei etterutdannings- og utdanningsreform å leggja til rette for at den uformelle kompetansen kan formaliserast, slik at den utgjer ein vesentleg del av det konseptet. Så var det det at representanten Opseth har uttrykt ynske om å få til ei ordning som set til sides råfiskloven sitt trekk om å kunna omstøyta langsiktige avtalar. Me har i innstillinga bedt Regjeringa vurdera om dagens ordning står i forhold til dei utfordringane marknaden stiller i dag. Då bør det eigentleg vera ei klar melding om at dette må sjåast nærmare på. Men eg vil minna om at retten til å omstøyta avtalar berre er gjeldande i dei situasjonane der det er ei større mengd fisk enn det som kan takast imot. Og det er av omsyn til dei minste fartøya, som har mindre aksjonsradius, at det kan vera nødvendig å omstøyta avtalar, slik at alle har moglegheiter til å få levera. Eg synest ikkje det er eit så dårleg prinsipp. Men no får me sjå kva ministeren kjem tilbake med.
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 1999-02-23:
For det fyrste vil eg seia at det var veldig kjekt å høyra at fiskeriministeren responderer så positivt på komiteen si innstilling som han gjer. Det er ikkje tvil om at utfordringane står i kø i norsk fiskerinæring, og då trengst det breiast mogleg semje om korleis me skal møta utfordringane. Komiteen har vore opptatt av rammevilkåra for oppdrettsnæringa, og me har i samband med det kome med eit konkret forslag der me bed Regjeringa utarbeida langsiktige nasjonale strategiar for næringa, der målet er å sikra dei næringspolitiske rammevilkåra for at næringa skal kunna utvikla seg i Noreg. I den samanhengen har eg undra meg over det grepet fiskeriministeren har funne grunn til å ta i det siste, nemleg å redusera fôrkvotane for dei norske oppdrettsaktørane. Korleis harmonerer det med å få rammevilkår for denne næringa som gjer at dei har oversikt? Dersom dei ikkje kan ha oversikt over kor stor fôrkvote dei har i høve til talet på hovud/individ dei har sett i sjøen då produksjonen starta, vil det vanskeleg kunna seiast at det er gode nok rammevilkår for denne næringa. Eg vil òg stilla fiskeriministeren spørsmål om korleis han ser for seg at han kan koma tilbake til Stortinget med forslag om eit skilje mellom kyst- og havfiskefartøy som gjer at det vert ei meir rettferdig ordning enn me har i dag, der ein ser at båtar som er over og under 28 m, faktisk fiskar side om side. Eg er spent på fiskeriministeren sitt innspel når det gjeld dei to spørsmåla.
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 1999-02-23:
Utviklinga på utstyrssida i fiskerinæringa går stadig framover, og sist fredag hadde eg gleda av å vitja autolinebåten «Geir» i Ålesund, som må reknast som ein revolusjon når det gjeld arbeidstilhøve og tryggleik for fiskarane som har arbeidet sitt om bord, med ein eigen innvendig brønn for trekking av line. Dette er eit resultat av eit FoU-prosjekt der fiskebåteigaren, Marintek i Trondheim, og staten har stått for utviklinga av prosjektet. Dette tek eg fram som eit eksempel, fordi eg meiner det vil vera feil å seia at det ikkje har vore råd å få prøvd ut nye reiskapar til næringa. Men det kan heller ikkje vera slik at private initiativ for å få utvikla nye fiskereiskapar skal innebera uoverstigelege hindringar. No forstår eg det slik, etter det eg ser i media, at ein alt er komen i hamn med den omtalte egnemaskina i regi av Fiskevegn AS. Det synest eg er positivt, og det viser at det er mogleg. Eg vil til slutt åtvara mot ei utvikling der søknad om kvotar for å driva praktiske fiskeforsøk vert eit skalkeskjul for å oppnå fiskekvotar, som vil måtte takast frå fiskebåtar som har innkoma si frå fiske. Eg vil presisera at eg ikkje med dette ynskjer å signalisera ei negativ haldning til det som er ei samla komite si innstilling når det gjeld dette Dokument nr. 8-forslaget, for me er nøydde til å ta innover oss at utviklinga går vidare òg når det gjeld utstyrssida i fiskerinæringa. Det er eit gode.
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 1999-02-23:
Når det gjeld framlegg nr. 1, frå Framstegspartiet og Høgre, vil eg be Arbeidarpartiet si gruppe om å røysta mot det forslaget. Det same gjeld forslag nr. 2, frå Framstegspartiet. Eg forstår det slik at det skal voterast over forslag nr. 3, frå SV, og eg oppmodar då Arbeidarpartiet si gruppe til å røysta imot det og elles for innstillinga slik den ligg føre.
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 1999-02-23:
Arbeiderpartiet har i hele den perioden komiteen har hatt denne saken til behandling, vært opptatt av fasetter som nytenkning og det å maksimere verdiskapingen. Dette synes ikke Fremskrittspartiet er kommet til uttrykk i form av foreslåtte tiltak, det er helst blitt mange generelle merknader. Burde man ikke kunne stille noen krav til næringen slik at det kan utvikles lønnsomhet, f.eks. økt konkurranse på flåtesiden og på landsiden? Det som har skjedd av positive ting i denne næringen så langt, er mer på tross av enn på grunn av dagens fiskeripolitikk. Skjermer man alle aktørene, blir det ikke mye nytenkning. Er ikke Rita Tveiten enig i at man nå konserverer et system hvor det er de få privilegerte som får tildelt konsesjoner, og kanskje ikke alltid de som har det mest gjennomtenkte konsept?
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 1999-02-23:
Representanten Rasmussen var opptatt av og trodde at Fremskrittspartiet ikke hadde noe til overs for de små bedriftene, og at vi ville motsette oss at disse skulle kunne samarbeide. Jeg går ut fra at Rasmussen mener at det er lønnsomheten i disse bedriftene man må se på. Og hvis det gjelder de små bedriftene som er situert i Nord-Norge, hvor de fleste en eller annen gang har gått konkurs og i dag er reengasjert, må jeg si til representanten Rasmussen at det som er viktig, er at man ser på de generelle virkemidlene, det er de som må forbedres. Men selv om Rasmussen forsøker å så tvil om Fremskrittspartiet i denne sak, klarer man ikke helt å springe vekk fra at man ikke har kommet opp med noen konkrete tiltak i forbindelse med denne meldingen. Da er det greit å forsøke seg med et angrep på dem som har forsøkt å tenke nytt. Man må ikke komme dit hen at fordi om omsetningen er fordoblet det siste år – det har nemlig ikke lønnsomheten – er det ikke nødvendig med nye grep. Fremskrittspartiet mener at i tillegg til en ny fiskeripolitikk haster det med å slippe til nye kreative aktører. Men Arbeiderpartiet står på det bastante, og de vil fortsette med gårsdagens fiskeripolitikk, med tradisjonelle distriktspolitiske virkemidler overfor fiskeriene. Det er riktig det som representanten Kristiansen var inne på da han viste til Opseth i sted. Når det gjelder råfiskloven, mener altså Fremskrittspartiet at den bør avvikles, det legger vi ikke skjul på. Vi vil innføre frivillige ordninger og medlemskap i salgslagene. Vi mener at fiskerne selv kan avtale pris direkte med kjøperne, slik at markedet på den måten fungerer, og at unødvendige reguleringer blir fjernet.
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 1999-02-23:
Jeg kan på spørsmål fra representanten Aukan meget vel utdype hva vi mener om råfiskloven. Vi mener at råfiskloven fra 1951, som gir fiskesalgslagene enerett til omsetning av fisk i sitt område, ikke er av det gode. Videre kan en gjennom råfiskloven fastsette minstepriser, nedlegge midlertidige forbud om fangst og dirigere fangster til bestemte kjøpere. Slike salgsmonopoler er forbudt for annet næringsliv. Vi er i Fremskrittspartiet innforstått med at Aukan og Kristelig Folkeparti ikke liker at vi tar tak i grunnleggende sider ved norske fiskerier som vi ikke er enig i. Problemet med meldingen er at den er kjemisk fri for nytenkning. Alt skal være ved det gamle, som vi i vårt parti mener er feilslått politikk. Riktignok skal det forskes mer. Man må bli kvitt en del grønlandssel, og man må finne samarbeidsløsninger på en del områder. Men dette blir ikke annet enn positiv prat. Det er et svært og omfattende dokument vi i dag behandler. Men det er ikke usannsynlig at en stor del av fiskerimiljøene vil finne innholdet i denne meldingen frustrerende.
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 1999-02-23:
Det Rasmussen nå snakker om, er at vi skulle være imot at bedriftene får kontakt med hverandre. Det må bedriftene kunne klare å få til selv uten å blande staten bort i det. Så jeg skjønner i grunnen ikke hvorfor Rasmussen gjør noe stort poeng av det. Rasmussen var også inne på deltakerloven. For at det ikke skal være noen tvil om hva Fremskrittspartiet mener, skriver vi at vi konstaterer at det opprinnelige målet med deltakerloven, nemlig at aktive fiskere skulle eie fiskefartøyer, ikke lenger er oppfylt for større fiskefartøyer. I tillegg til dette kommer alle dispensasjonene, og Fremskrittspartiet mener derfor at deltakerloven er så uthulet i dag at loven kan avvikles. Når de fleste fiskebåtrederiene drives av folk som ikke selv er aktive fiskere, kombinert med alle dispensasjonene som gis, er vi på det nivået. Det er tydelig at Rasmussen ikke kjenner til alle sider ved saken. Jeg vil gjerne gi Rasmussen en del indikasjoner på hva vi står for: Fremskrittspartiet er enig i at myndighetene må utøve forvaltningskontrollen med ressursene i havet og kvotene må fastsettes gjennom forskning. Men Fremskrittspartiet tenker nytt. Vi kan tenke oss en grunnrente, dvs. at fiskerne gir bud på kvotene. Denne grunnrenten vil ved riktig bruk komme Distrikts-Norge til gode, i stedet for at man driver fiske etter distriktsmessige kriterier, slik tilfellet er i dag. Men dette kommer vi mer nøye tilbake til når vi skal behandle enhetskvoteordningen.
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 1999-02-23:
Deltakerloven og råfiskloven er visstnok fiskernes grunnlov. Den fiskerimeldingen som er framlagt, er nesten helt uten nye, kreative tiltak. Likeledes er deltakerloven kun i liten utstrekning liberalisert, snarere inneholder lovforslaget innskjerpinger. Ser ikke Apelthun Sæle det paradoksale i at man, når dagens fiskeripolitikk ikke virker, må tenke alternativt for å få til en troverdig fiskeripolitikk? Fortsatt er dagens politikk fra sentrumsregjeringens side et symbol på gårsdagens politikk, hvor politikere og byråkrater kontrollerer istedenfor å overlate mer til markedet innenfor bestemte rammer når det gjelder ressurstildeling. Vil Kristelig Folkeparti gå med ryggen inn i fremtiden når det gjelder fiskeripolitikk?
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 1999-02-23:
Høyre og Fremskrittspartiet opprettholder forslag nr. 1 og ønsker realitetsvotering.
Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-02-23:
På Norsk Fiskerinærings årskonferanse i forrige uke gav representanten Kjell Opseth uttrykk for at han ønsket å fjerne salgslagenes adgang til å sette til side langsiktige avtaler inngått mellom selger og kjøper, altså å fjerne et nokså vesentlig punkt i råfiskloven. Mitt spørsmål er da: Hvorfor har ikke Arbeiderpartiet fulgt opp dette i innstillingen – har ikke representanten Opseth på dette området fått gjennomslag for sin lansering på denne konferansen? Det andre forhold som jeg ønsker å ta opp, gjelder følgende merknad i innstillingen: «Komiteens flertall, medlemmene fra Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, mener at man heller ikke kan forvente at en næring som har en så liten andel ansatte med høyere utdannelse, alene skal ta det økonomiske ansvaret for å oppgradere arbeidsstokken i tråd med markedsdrevne utfordringer.» Hva er det Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet mener med en så sterk og nedlatende omtale av Norges nest største eksportnæring? Uansett hvordan man måtte se på dette med høyere utdanning, kan vi i hvert fall slå fast at næringen er styrt av en stor mengde av folk med relativt høy utdanning. Man kan ikke skrive noe slikt og samtidig omtale denne næringen på en så suksessfull måte som saksordføreren gjør i sitt innledningsforedrag. Hva er det man mener med denne typen uttalelse?
Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-02-23:
Det er et meget viktig tema representanten Schjøtt-Pedersen tar opp, og saklig sett er jeg enig i det aller meste av det. Det er viktig at man i fellesskap, og i særdeleshet gjennom næringen selv, sørger for å høyne fiskerinæringens profil og status, for det er ikke tvil om at fiskerinæringen har en lavere status i folks bevissthet enn den fortjener. Den burde egentlig stå fremst i køen når det gjelder å ha en klar status i folks bevissthet – en status som i dag innebærer at næringen mottar tilnærmelsesvis ingenting i statsstøtte. Sammenlignet med verftene på Vestlandet, norske skipsredere osv., og ikke minst landbruket, er det lommerusk norsk fiskerinæring mottar, men i folks bevissthet er bildet faktisk av en eller annen grunn snudd til det motsatte. Fiskerinæringen innehar en betydelig kompetanse. Det må ikke herske noen tvil om det. Grunnen til at vi ikke var med på den merknaden som representanten Schjøtt-Pedersen viser til, tok jeg opp tidligere. Jeg siterer igjen fra merknaden,: «Komiteens flertall, medlemmene fra Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, mener at man heller ikke kan forvente at en næring som har en så liten andel ansatte med høyere utdannelse, alene skal ta det økonomiske ansvaret for å oppgradere arbeidsstokken» – osv . Vi fant den uttalelsen og den merknaden så vidt nedlatende overfor næringen at vi valgte å stå utenfor. Dette er et ansvar som ikke minst fylkeskommunene må ta. Og det er et ansvar som kommunene må ta når det gjelder å legge til rette for økt utdanning. Det er begredelig å se i hvor liten grad fylkeskommunene og en del kommuner tar høyde for å legge til rette for eksportkunnskap, gi lærlingordningen en plass innenfor fiskerinæringen osv. På det området er jeg hjertens enig med representanten Schjøtt-Pedersen.
Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-02-23:
Jeg tror representanten Apelthun Sæle må ha misforstått nokså mye i mitt innlegg. Vi er ikke imot at vi skal ha en fiskereid flåte, tvert imot understreket jeg i mitt innlegg det aktive eierskap, som bidrar både til lønnsomhet og ikke minst til en bedre forvaltning som sådan. Jeg tror vi vil gjøre fiskerinæringen en bjørnetjeneste hvis vi på død og liv skal ivareta og videreføre dagens regelverk i en helt ny situasjon for fiskerinæringen. Den kan heller ikke ha gått Kristelig Folkeparti hus forbi – den situasjonen som industrien på land møter til stadighet, og som er et hovedtema når det gjelder spørsmålet om mangel på kapital, mangel på rekruttering og ikke minst mangel på stabile leveranser av råstoff. Det er det som er hovedproblemet. Og det er på dette området at Høyre ønsker å endre råfiskloven. Vi har selvfølgelig tro på auksjoner. Vi har jo understreket det med å la et auksjonssystem få større plass innenfor omsetning av fisk. Men når det gjelder spørsmålet om råfiskloven, er det helt klart at den er overmoden for å bli revurdert. Vi er nødt til å sørge for at man kan ha stabile, langsiktige avtaler mellom kjøper og selger som et salgslag ikke kan komme inn og overprøve. På dette området tror jeg at representanten Apelthun Sæle skal ta en grundig gjennomgang, og ikke minst gjennom kontakt med industrien på land finne ut hvordan de ser på spørsmålet om råfisklov, og også spørsmålet om deltakerlov. Det handler om at kjøper og selger, altså flåten på havet og industrien på land, i større grad må finne hverandre for å møte fremtidens utfordringer.
Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-02-23:
Odd Roger Enoksen var lite inne på markedet i sitt hovedinnlegg. Det var for så vidt forutsigbart. Jeg har bare lyst til å gi uttrykk for at slik sett er jeg glad for at Senterpartiet har en fiskeriminister som ser ut til å ha skjønt næringens behov for å ha den maksimalt beste markedsadgangen. Når det gjelder enhetskvoteordningen, registrerte jeg ikke at Enoksen omtalte denne ordningen. Etter min oppfatning er enhetskvoteordningen et godt virkemiddel for å øke lønnsomheten i næringen og også for å bedre strukturtilpasningen. Jeg har skjønt det slik at Senterpartiet går inn for å utvide enhetskvoteordningene når det gjelder havfiskeflåten, men ikke når det gjelder kystflåten. Så mitt spørsmål til Enoksen er: Hvorfor ønsker ikke Senterpartiet å gi kystflåten like gode vekst- og utviklingsvilkår – samtidig som man bidrar til en bedre strukturtilpasning i kystflåten – som havfiskeflåten?