trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-12-13:
Eg vil berre kort kommentera dei merknadene som vi har til saka. Vi stemmer sjølvsagt for endringane i statsbudsjettet. Men vi har ein merknad om fengselshelsetenesta, for vi synest at det på ein måte er uforståeleg at ein reduserer denne posten med 13,7 mill. kr på grunn av eit mindreforbruk i tilskotsordninga for kommunetilbodet om helsehjelp i fengsel, når vi veit om dei store utfordringane. Vi ber om at den tilskotsordninga vert gjort meir kjend. Eg er ganske sikker på at det er eit stort behov der ute. Så har vi ein merknad om forsøk med statleg finansiering av omsorgstenester, som vert føreslått auka med 45 mill. kr. Det viser – og dette har jo Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet påpeikt – at det er eit stort behov for auka midlar i eldreomsorga generelt. Så har Senterpartiet og SV ein merknad om Helseplattformen, der vi påpeiker at eventuelle meirbehov som oppstår no, må kommunane og Helse Midt-Norge dekkja av eigne rammer. Vi påpeiker at regjeringa har eit ansvar for at dei store og pågåande investeringane innanfor e-helse ikkje vert nok ei kostbar IKT-investering i helsesektoren som vert mislykka. Det har vi òg påpeikt tidlegare. Det var dei tre merknadene vi hadde, og som eg hadde lyst til å referera frå Stortingets talarstol.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-12-13:
Helseministeren har avfeia tilbakemeldinga om at lovfesting vil hindra utvikling av og tilgang til persontilpassa medisin. I innstillinga vert det vist til svar frå departementet om ei bestilt utgreiing der dei regionale helseføretaka peiker på nokre føresetnader som må endrast: for det første at metodane bør innførast mellombels før dei kan marknadsførast, og at annan type dokumentasjon enn kliniske studiar bør kunna brukast som effektdokumentasjon, for det andre at det bør leggjast til rette for mellombels innføring av nye metodar, med evaluering over tid. I svaret sitt er statsråden unnvikande på desse føresetnadene, og eg vil be statsråden garantera Stortinget at desse føresetnadene snarast vert innfridde.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-12-13:
I høyringa var det unison kritikk av systemet for nye metodar, utanom frå helseføretaka sjølve, som forsvarte det. Det var heller ingen som støtta det på høyringa i komiteen. Og når ein les proposisjonen, er det lite der som tyder på at regjeringa har forstått den store mistilliten som er mot systemet for nye metodar ute. Når det gjeld kritikk, står det på side 15 i proposisjonen at «kritikken kan på mange måter være et uttrykk for at vårt prioriteringssystem virker». Eg må rett og slett spørja statsråden: Korleis kan det gå an ikkje å ha fått med seg at det er sterke innvendingar mot dette systemet ute, og kvifor i alle dagar var det ikkje gjort ei evaluering før statsråden kom med denne saka til Stortinget?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-12-13:
Eg oppfattar ikkje at det har skjedd forbetringar til det positive med systemet for nye metodar. Tvert imot har det skjedd ei forverring sidan det vart oppretta i 2013, bl.a. med aukande grad av hemmeleghald, både av medisinprisar og avgjerdsgrunnlag. Det er difor kritikken har vakse dei siste åra og tilliten har vorte mindre. Regjeringa vil lovfesta ei generell føresegn om at spesialisthelsetenesta skal innretta tenestetilbodet sitt i tråd med prioriteringskriteria. Vi er bekymra for konsekvensane ei slik generell lovføresegn vil ha for dei veletablerte pasienttilboda. Legeforeningen har i høyring påpeikt at ei slik lovfesting vil kunna bety ei innstramming av den moglegheita klinikarane har for å velja behandling for den enkelte pasient ved at dei regionale helseføretaka gjennom sine avgjerder på gruppenivå kan påverka behandlingsvalet for pasientar. Det er i alle fall stor usikkerheit om denne lovfestinga er så stor at ho ikkje bør vedtakast. Når ein vil lovfesta systemet for nye metodar, er det sånn at dette systemet manglar den nødvendige tilliten. Og når det vert sagt at ein ikkje lovfestar dagens system, er ikkje det truverdig, for det er jo på basis av dagens system denne saka vert fremja. Det er ingenting verken frå statsråden eller frå dei regionale helseføretaka som hittil har vist at det er vilje til å endra på systemet. Det er først kome fram no, når vi har pressa fram ei evaluering som skulle ha skjedd for lenge sidan. Når Beslutningsforum ikkje skal vera eit offentleg organ, er det ei omstridt tolking, bl.a. har Jan Fridthjof Bernt i BT den 5. mars sagt at dette er «åpenbart uriktig». Justisdepartementet har i si høyringsfråsegn òg sagt at forslaget inneber at «Beslutningsforums avgjørelser tillegges en ny rettslig funksjon(…) gjennom den koblingen som foreslås mellom beslutninger fattet i systemet for nye metoder og pasientens rett til nødvendig helsehjelp.» (…) Ein skal heller ikkje ha klagemoglegheit. Det er ei utvikling som er veldig bekymringsfull. Så til dette med at pasientar i dag har ein individuell rett til nødvendig og forsvarleg helsehjelp forankra i pasient- og brukarrettslova. Det har vore definert tradisjonelt, på basis av fagkunnskap, internasjonale retningslinjer osv. Men med dagens lovendring bevegar regjeringspartia seg bort frå det prinsippet når det vert vedteke at retten til nødvendig forsvarleg helsehjelp ikkje strekkjer seg lenger enn det tilbodet som spesialisthelsetenesta er forplikta til å yta og finansiera. Det vert kopla rett opp mot avgjerder tekne i Nye metodar. Dette er bakgrunnen for at Senterpartiet ikkje kan slutta seg til. Vi er bekymra for kutt i pasientrettane.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-12-13:
Eg trur dette er ein debatt som mange vil følgja med på, òg i ettertid, for å granska kva som er kome av lovnader frå regjeringa og regjeringspartia i denne saka. Det har vorte sagt i dag at innføring av desse lovendringane ikkje skal vera til hinder for utvikling og innføring av persontilpassa medisin. Det har vorte sagt frå regjeringshald at lovendringane ikkje på nokon måte skal vera ei innstramming av pasientane sine rettar, og ein skal til og med òg kunna ha ei slags klageordning. Mange følgjer med på dei orda som er sagde, og på det som skjer i fortsetjinga, og vi skal få ei evaluering. Til slutt: Eg er heilt einig med representanten Tuva Moflag i at dette ikkje er ein debatt om rekkjefølgja av ei evaluering, det er meir grunnleggjande enn som så. Eg er heilt ueinig med regjeringspartia i at ei lovfesting i seg sjølv vil bidra til å auka legitimiteten til systemet. Det er dette som er brukt som sjølve hovudargumentet når ein les proposisjonen, altså at ei lovfesting i seg sjølv vil bidra til å auka legitimiteten til systemet. Vi meiner nesten det motsette. Så til det med at ei lovfesting ikkje er til hinder for å endra systemet for nye metodar: Når det samtidig er eit så avgjerande argument at lovfesting skal sikra legitimiteten til systemet, framstår eigentleg lovfestinga som unødvendig. Dersom regjeringa tar feil i dette, fryktar vi at ei lovfesting vil forsterka mange av dei problema som vi ser i dagens system.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-12-13:
Komiteen har hatt til behandling sak om endringar i pasient- og brukarrettslova om helsehjelp i utlandet. Bakgrunnen er at ESA, EFTAs overvakingsorgan for EØS, har meint at pasient- og brukarrettslova og prioriteringsforskrifta ikkje samsvarar med EØS-reglane. Dette er reglar om dekning av utgifter til helsehjelp i utlandet. Regjeringa meiner at dagens regelverk oppfyller Noregs forpliktingar etter EØS-avtalen, men føreslår likevel endringar i lovreglane om pasientar sin rett til helsehjelp i utlandet. Det vert føreslått ei ny føresegn i pasient- og brukarrettslova som gir oversikt over dei ulike dekningsordningane for helsehjelp i utlandet. ESA meiner at det alltid må gjerast ei vurdering av om pasienten kan få tilbod om ei like effektiv behandling i Noreg som i utlandet, departementet føreslår difor å ta inn ei presisering om at retten til helsehjelp i utlandet også skal gjelda der helsehjelpa er dokumentert meir verknadsfull. Det vert føreslått at utgifter til helsehjelp som dei regionale helseføretaka gjennom Beslutningsforum for nye metodar har avgjort ikkje å innføra i spesialisthelsetenesta i Noreg, ikkje vert dekte ved utanlandsbehandling. Slik vert pasientrettsdirektivet kopla til systemet for nye metodar, som vi debatterte i den førre saka. Høyringsinstansane er delte i synet på dette forslaget. ESA påpeiker at det er uklart i kva grad fristbrotpasientar får velja tenesteytarar i utlandet sjølve, og at dette kan vera i strid med EU-retten. Regjeringa føreslår difor ei endring i føresegnene – det vert føreslått å ta vekk tilvising til behandling i utlandet i føresegna om fristbrot. Ingen pasientar har sidan 2013 mottatt behandling i utlandet som følgje av den ordninga. Vi har hatt skriftleg høyring i denne saka. I denne saka er det òg regjeringspartia som står bak tilrådinga. For Senterpartiet er det iallfall viktig å understreka at det var eit knapt fleirtal på Stortinget i 2015 som stod bak innlemming av pasientrettsdirektivet. Poenget med det er at vi da ikkje kan oppretthalda restriksjonar i tenestefridomen utan at restriksjonane er grunngitte i påtvungne allmenne omsyn. Denne saka viser konsekvensane av innføringa av pasientrettsdirektivet og fri flyt av pasientbehandling over landegrenser. Vi vil ikkje støtta dette forslaget fordi det er eit lovverk og ei EU-tilpassing vi er imot, men Senterpartiet vil subsidiært stemma for Arbeidarpartiet og SV sitt forslag.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-12-13:
ESA gav den 20. september 2017 ei grunngitt fråsegn til Noreg der dei meinte at dagens lovverk ikkje samsvarar med EØS-reglane. Det er bakgrunnen for denne saka. Etter departementet si vurdering, som vi kan lesa om i proposisjonen, meiner regjeringa at dagens regelverk oppfyller Noregs forpliktingar etter EØS-avtala. Her er det altså ei ueinigheit i utgangspunktet om det EØS-rettslege. Så uttalar statsråden i dag at det ikkje er noko behov for ei EØS-rettsleg vurdering og rår Stortinget til ikkje å stemma for forslaget frå Arbeidarpartiet og SV. Korleis kan han seia det når han i saka innrømmer at her er ikkje Noreg einig med ESA i utgangspunktet?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-12-13:
Eg har vorte fortalt at eg ikkje les saker og ikkje set meg inn i ting, så eg har tydelegvis misforstått i denne saka. Men når ein les proposisjonen, oppfattar iallfall eg at regjeringa skriv at dei er uenige med ESA. Dei skriv: «Etter departementets vurdering oppfyller dagens regelverk om dekning av utgifter til helsehjelp i utlandet Norges forpliktelser etter EØS-avtalen». Viss det står feil i proposisjonen, kan jo statsråden seia det her, men eg oppfattar at dei endringane som kjem no, dei gjer ein trass i og ikkje fordi regjeringa meiner at det var behov for å gjera endringar for å oppfylla forpliktingane etter EØS-avtala. Så spørsmålet mitt er igjen korleis ein da kan vera sikker på at regjeringa no har gjort det som må til for at dei ikkje skal få nye krav frå ESA i framtida.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-12-13:
Eg fekk ein liten replikk frå Arbeidarpartiet da dei hadde innlegget sitt, om at vi er så ihuga EØS-motstandarar at vi heller ikkje støttar pasientrettsdirektivet. Vi står for det vi har gjort i denne saka. Vi har ikkje nokon gong vore for å innføra pasientrettsdirektivet i Noreg, og det er gode grunnar til det. Eg synest det er spesielt at Arbeidarpartiet er mot fritt behandlingsval i Noreg, men for fritt behandlingsval innan EØS. Det betyr ingenting anna enn at ein er for fri flyt av pasientar og pasientbehandlingar over landegrensene, og at det på ein måte er eit mål i seg sjølv at pasientbehandlingar skal vera ein del av den frie flyten av varer og tenester. For meg og Senterpartiet er det viktig at helsetenester ikkje vert behandla som andre varer og tenester, men at ein har ein nasjonal kontroll over tilbodet. Det tok jo også lang tid før pasientrettsdirektivet vart innført i andre land, for det var mange land som frykta at ein her ville mista nasjonal kontroll over helsetilbodet sitt. Da ein innlemma pasientrettsdirektivet i 2015, var det ikkje berre Senterpartiet som stemte mot. Arbeidarpartiet stemte mot, Kristeleg Folkeparti stemte mot, og SV stemte mot. Heller ikkje Venstre var for dette da komiteen ga innstillinga si, men dei snudde på veg til stortingssalen. Det var eit knappast mogleg fleirtal i 2015, og sånn Stortinget er sett saman i dag, er det faktisk eit fleirtal mot innføring av pasientrettsdirektivet på den måten som Solberg-regjeringa gjorde det i 2015, da ein tok vekk kravet om førehandsgodkjenning. Det er forklaringa på kvar Senterpartiet står i dag, og det er forklaringa på kvifor vi ikkje ser det som oppgåva vår å gjera endringar i eit lovverk i ei EØS-tilpassing. Vi kjem til å få fleire slike saker. Når det i tillegg er sterk tvil om det EØS-rettslege fundamentet i denne saka, noko som Arbeidarpartiet og SV har teke opp, synest eg det er problematisk for dei partia som stemmer for dette, og vi er i alle fall einige i opposisjonen om at det ikkje er grunn til å vedta denne saka. Vi kjem til å støtta forslaget frå Arbeidarpartiet og SV om å få ei EØS-rettsleg vurdering.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2019-12-13:
I dag skal Stortinget stemme over om vi skal lovfeste Beslutningsforum for nye metoder, systemet vi har rigget for innføring av nye medisiner og utstyr i Norge. Arbeiderpartiet er enig i at det er viktig å ha et etterprøvbart, lovfestet system for prioritering og innføring av nye medisiner, men vi vil ikke lovfeste et system som har åpenbare mangler. Og vi vil ikke lovfeste et system som ikke er evaluert, til tross for at det ble satt av penger til dette allerede i statsbudsjettet for 2015. I kjølvannet av Nav-skandalen skal samtlige departementer og underliggende etater nå under lupen for å sikre at de ikke har feiltolket EØS-regelverket. Man vil sikre seg mot at disse feilene skjer igjen og rammer enkeltmennesker. Samtidig som dette skjer, skal Stortinget i dag stemme over et lovforslag som landets fremste helsejurister har advart mot kan være i strid med våre internasjonale forpliktelser. På spørsmål fra Arbeiderpartiet i spørretimen svarte helseministeren at lovforslaget etter hans vurdering er i tråd med menneskerettighetene. Det er vi usikre på. Vi er dessverre bekymret for at en tilstrekkelig utredning av disse spørsmålene ikke har blitt gjort før lovforslaget ble sendt til Stortinget. En samlet komité forstår at forslaget som lovfester både de tre prioriteringskriteriene og det nasjonale systemet for å beslutte hvilke metoder som tilbys i spesialisthelsetjenesten, også betyr følgende – jeg siterer fra innstillingen: «Departementet foreslår herunder å lovfeste at beslutningene som fattes i dette systemet, ikke skal betraktes som vedtak etter forvaltningsloven.» Det var altså en samlet komité som hadde den forståelsen. Her er vi ved noe av kjernen i problemet. Sammen med resten av opposisjonen forstår vi lovforslaget slik at dette innebærer en begrensning i adgangen til å klage på beslutningen. Pasienter har rett til nødvendig helsehjelp fra spesialisthelsetjenesten. Begrepet «nødvendig helsehjelp» betyr helsehjelp med en forsvarlig standard, basert på en individuell vurdering av behov. Pasienten skal derfor vurderes konkret, og det avgjørende er pasientens behov ut fra en helsefaglig vurdering. Problemet er at det ikke ligger noen garanti for at dette blir gjeldende med den foreslåtte lovteksten – snarere tvert imot. Beslutningsforum gjør sine vurderinger på bakgrunn av gjennomsnittlige helseeffekter for en hel gruppe. Det betyr at dersom du skiller deg radikalt fra din pasientgruppe og kan vise til god effekt av en behandling som ikke er innført av Beslutningsforum, mister du med dette lovforslaget retten til å bli vurdert individuelt. Arbeiderpartiet vil ikke være med på en lovfesting som kan bidra til å svekke pasientens rettigheter, og vi vil ikke bidra til å lovfeste Beslutningsforum før det er evaluert. Vi lytter til Legeforeningen i denne saken, vi lytter til pasientorganisasjonene, og vi lytter til bransjeaktørene. Vi stiller oss svært undrende til at regjeringspartiene er så fast bestemt på å presse denne saken gjennom nå, når de selv også innser at det er behov for en evaluering av systemet.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2019-12-13:
Det blir litt sånn at denne debatten framstiller det som om det er et spørsmål om evalueringen skal skje før eller etter, men jeg mener det er større uenigheter enn som så. Det som er veldig viktig i opposisjonens forslag, knytter seg til følgende: Evalueringen må peke på hvordan systemet kan sikre legitimitet, åpenhet og transparens, eventuelt hvordan systemet kan åpne for å påklage feil i Beslutningsforums saksbehandling, eventuelt hvordan systemet kan bli bedre tilpasset metoder som ikke er legemidler. Et av de prinsippene som posisjonen, flertallspartiene, vil lovfeste i dag, er at beslutningene ikke regnes som vedtak. Det er jo et av problemene. Vi lovfester ikke bare et prinsipp om at vi skal ha et system, vi lovfester også et prinsipp om at beslutningene som dette systemet tar, ikke er å regne som vedtak. Det er noe av grunnen til at vi presiserer det i vårt forslag, og det synes jeg det er viktig å påpeke og understreke fra talerstolen.
Torill Eidsheim (Høyre), 2019-12-13:
Uavhengig av størrelsen på helsebudsjettet må prioriteringar alltid gjerast – vanskelege val om kva som skal kome først, og kva som må vente. Moglegheitene vi har, overstig resursane, sjølv i eit rikt land som Noreg. Stortinget har einstemmig vedteke kva prioriteringskriterium som skal leggjast til grunn for dei behandlingar og medisinar pasientane i Noreg kan få. Det er nyttekriteriet, resurskriteriet og alvorskriteriet. Det vi lovfestar i dag, er nettopp desse tre prioriteringsprinsippa, og at alle dei regionale helseføretaka skal ha eit felles system for å avgjere kva metodar ein kan tilby i spesialisthelsetenesta. Vi vil ikkje ha det slik at ein kan få anna behandling i Helse Aust enn det ein kan få i Helse Vest. Vi vil ha likeverdige tenester av god kvalitet til alle pasientar uavhengig av kvar i landet dei bur. Samtidig er det viktig at systemet for nye metodar kontinuerleg blir vidareutvikla og tilpassa nye behov. Rutinar og prosessar i systemet må tilpassast over tid og i tråd med den medisinske og teknologiske utviklinga. Blant anna ser vi at utviklinga av persontilpassa medisin inneber at behandlingsmetodar blir retta mot stadig mindre pasientgrupper. Det kan difor vere eit behov for å vidareutvikle dokumentasjon av effekt for desse gruppene. Difor vedtar vi òg at systemet må evaluerast. Hensikta med ei slik evaluering er å sikre riktig vidareutvikling. Det må sikrast ein likeverdig og rask introduksjon av nye metodar i spesialisthelsetenesta. Det er kome noko kritikk av rekkjefølgja ting skjer i. Eg vil difor understreke at lovfestinga av prinsippet om at vi skal ha eit felles system for å avgjere kva metodar ein kan tilby i spesialisthelsetenesta, ikkje skal vere til hinder for å gjere endringar. Det er ikkje dagens system for nye metodar vi skal lovfeste, men prinsippet om at vi skal ha eit felles system. Om evalueringa viser at det er behov for å gjere endringar i systemet for nye metodar, er det fullt mogleg. Difor er det ingen grunn til å vente med å vedta at vi skal ha eit felles system. Det har også vore ein del bekymring knytt til ei rekkje andre forhold. Eg vil difor presisere at ingen pasientar skal miste retten til individuell vurdering. Pasientane sin rett til nødvendig og forsvarleg helsehjelp består. Det er heilt grunnleggjande at dersom ein pasient har krav på nødvendig helsehjelp frå spesialisthelsetenesta, er det i utgangspunktet helsepersonellet som gjer ei individuell vurdering og avgjer kva slags helsehjelp ein skal tilby. Dei medisinske moglegheitene er store og blir stadig større. Ny kunnskap, teknologi og behandling gjer det mogleg å gje eit stadig betre helsetilbod til norske pasientar. Høgre meiner at denne lovfestinga vil kunne bidra til å skape eit godt, rettferdig og likeverdig fordelt helsetilbod innanfor dei resursane vi har tilgjengelege. Dersom vi avventar eller ikkje vedtek desse lovforslaga, er vi bekymra for at vi går i motsett retning. Det kan bli større forskjellar, gjere det meir uføreseieleg og gje ei mindre rettferdig helseteneste. Vi er djupt bekymra for ei slik utvikling, for ho vil kunne bidra til at vi på sikt nettopp får eit todelt helsevesen.
Torill Eidsheim (Høyre), 2019-12-13:
Den 20. september 2017 gav ESA ei grunngjeven utsegn til Noreg om at delar av pasient- og brukarrettslova og prioriteringsforskrifta ikkje samsvarer med EØS-reglane. Med denne proposisjonen tydeleggjer ein regelverket, og lova blir gjord meir oversiktleg og tilgjengeleg for å sikre at reglane blir praktiserte på ein konsekvent måte og i tråd med dei forpliktingane vi har etter EØS-avtalen. Så er det samtidig slik at norske pasientar berre kan få refusjon til behandling i utlandet for helsehjelp som tilsvarer helsetenestene som pasienten ville ha fått dekt av det offentlege i Noreg. Det er i tråd med direktivet. Dei ulike EØS-landa har ulike helsesystem, og det pasientane får dekt i eitt land, er det ikkje sikkert at alle andre nasjonar betalar for. Slik vil det framleis vere. Likevel er det viktig å understreke at pasientane har rett til å ta imot nødvendig helsehjelp i utlandet viss det ikkje finst eit tilbod i Noreg, eller viss helsehjelpa i utlandet er dokumentert meir verknadsfull. Dette kan f.eks. gjelde helsehjelp som gjev eit betre eller meir sikkert resultat eller mindre varige biverknader og plager for pasienten. At vi har eit godt internasjonalt samarbeid om pasientbehandling, er viktig – særleg for eit lite land som Noreg. EØS-avtalen gjev norske pasientar moglegheit til fritt å motta sjukehusbehandling i andre EØS-land og få behandlingsutgiftene refunderte. På enkelte område har Noreg små fagmiljø, og for nokre pasientgrupper med sjeldne sjukdommar vil moglegheita til å velje mellom fleire behandlingstilbod enn dei som er tilgjengelege i Noreg, bety svært mykje. Ei presisering av at retten til helsehjelp i utlandet òg skal gjelde i tilfelle der det er dokumentert meir verknadsfullt, vil gje desse pasientane eit endå betre helsetilbod. Retten til helsehjelp i andre EØS-land minner oss samtidig om kor store fordelar EØS-medlemskapet har for Noreg. Mange av oss har allereie eit europeisk helsetrygdkort i lommeboka. Kortet er gratis, og det dokumenterer at vi har rett til nødvendig helsehjelp i EØS-land – på same vilkår som innbyggjarane i landet. Lovverket vi vedtek i dag, har vore ute på høyring sidan 2018, og eit meir oversiktleg og tydeleg regelverk vil kunne bidra til likebehandling og føreseielege vilkår.
Torleif Hamre (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-13:
I likhet med resten av opposisjonen i komiteen støtter SV de tre hovedkriteriene som ligger til grunn for prioriteringer i beslutningsvalget i dag, og som ønskes fastsatt i lov for den nye ordningen. Vi deler også ønsket om en nasjonal ordning for beslutningssystemet, men vi ser de sterke betenkelighetene fra mange av høringsinstansene, inkludert pasient- og brukerorganisasjonene, og mener de må tas på høyeste alvor. Betenkelighetene samles i punkter som manglende åpenhet rundt beslutningsprosessen og manglende brukermedvirkning. Vi er også bekymret for å lovfeste et system som fatter metodebeslutninger på et altfor stort gruppenivå, mens utviklingen ellers går i retning av en stadig mer individuell tilpasning av behandlingstilbudet. Endelig og i dette tilfellet helt avgjørende mener vi det blir feil å vedta et lovfestet beslutningsforum først og deretter gjennomføre en evaluering av dagens system, en evaluering som alle synes å se behovet for. Det eneste naturlige vil være å få evalueringen først og la den være med i grunnlaget for lovvurdering. Derfor vil SV stille seg bak forslaget om å kreve en slik evaluering først.
Torleif Hamre (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-13:
Jeg vil først minne om at også SV i utgangspunktet var mot å innlemme pasientdirektivet. Det var den gang bare Høyre, Fremskrittspartiet og til slutt Venstre som gikk inn for det. Forslaget vi behandler i dag, handler om konsekvensene av innføringen av direktivet, som enkelt sagt skal sikre fri flyt av pasientbehandling over landegrensene. Norge er blitt kritisert av ESA på grunn av manglende samsvar mellom vår nasjonale lovgivning og EØS-reglene. Vi er, som det framgår av innstillingen, positive til at regelverket for helsehjelp i utlandet blir ryddigere enn tidligere. Vi er likeens positive til at det fastslås at retten til helsehjelp i utlandet også skal gjelde der den er dokumentert mer virkningsfull og vil gi et bedre helsetilbud til pasientene. I utgangspunktet er vi også enig i at metoder som vårt eget system har besluttet ikke å innføre, ikke skal dekkes. Men vi er fortsatt rystet av Nav-skandalen, og SV vil insistere på at vi må trå varsomt i saker som dette, slik at vi ikke havner ut i nye mulige rettsskandaler. Flere høringsinnspill, bl.a. fra Advokatforeningen, Legeforeningen og Blodkreftforeningen, advarer om at vi kan få en konflikt også mellom den nye loven etter endringene og EØS-rettighetene som følger av pasientdirektivet. Det var regjeringen som ønsket en innføring av direktivet. Vi var imot. Men når det først er gjort, kan vi ikke ta lett på rettsforpliktelsene som følger av det. Sammen med Arbeiderpartiet vil SV derfor fremme forslag om å sende proposisjonen tilbake for å få en EØS-rettslig vurdering av konsekvensene av forslaget.
Bent Høie (Høyre), 2019-12-13:
For det første vil jeg understreke at denne saken ikke har blitt kjørt fram i et høyt tempo. Tvert imot har en brukt god tid, både i departementet og i Stortinget og komiteen. Jeg registrerer at de har brukt lengre tid på denne saken enn det som er vanlig i tilsvarende saker, og gått grundig inn i saken. Jeg opplever at både i vår høringsrunde og i komiteens høring handler mange av innvendingene ikke om selve prinsippet som ligger til grunn for at vi må ha et felles system for å ta disse beslutningene. Det handler veldig mye om hvordan dagens system er organisert, og de utfordringene som dagens system vil møte framover. Det blir i dag ikke lovregulert. Stortinget vedtar i dag en evaluering. Det betyr at i det kontinuerlige forbedringsarbeidet av selve systemet vil vi selvfølgelig også bruke evalueringen. Jeg har flere ganger sagt at vi f.eks. har utfordringer med å gjøre dette systemet bedre rustet til å møte utviklingen med persontilpasset medisin.
Bent Høie (Høyre), 2019-12-13:
Fordi jeg oppfatter at evalueringen ikke vil handle om selve prinsippet, som også representanten Hagebakken er inne på. Arbeiderpartiet er jo også enig i det. Det er ikke noen uenighet i Stortinget om at vi har behov for å ha dette. Det er viktig for dem som gjør denne jobben, at vi lovfester dette prinsippet, og det er en oppfølging av den prioriteringsmeldingen som Stortinget har sluttet seg til. Når innvendingene handler om forhold som i dag ikke vil bli berørt av dette lovvedtaket, er det ingen grunn til å skyve på dette i tid. Dette er det behov for å få lovfestet.
Bent Høie (Høyre), 2019-12-13:
Prinsippet for åpenhet gjelder på dette området. Utfordringene er knyttet til priser og avtaler med industrien. Der må selvfølgelig helseforetakene følge loven, og det gjør de. Men jeg har også vært veldig tydelig på at hvis vi står overfor en avveining mellom prinsippet om alltid åpenhet og å måtte si nei til nye metoder for pasienter fordi åpenhet vil kreve en så høy pris at vi ikke kan ta metoden i bruk, setter jeg pasienten først. Men jeg jobber internasjonalt, og Norge er et land som nå jobber veldig tungt internasjonalt sammen med andre land – vi har bl.a. vært støttespiller for en resolusjon om dette i Verdens helseorganisasjon – for å få til felles løsninger for å sikre mer åpenhet på dette området. Det jobber vi for, for det som representanten Hagebakken etterspør, krever mer internasjonalt samarbeid.
Bent Høie (Høyre), 2019-12-13:
Vi jobber nå hele veien med å forbedre systemet, både med nye metoder for persontilpasset medisin og med forbedringer i helseregionene for å være bedre forberedt på dette området. Det er ingenting i det lovvedtaket som gjøres i dag, som vil hindre en slik utvikling. Det er ganske mange forskjellige utfordringer som må løses for at vi skal være enda bedre forberedt på å ta i bruk persontilpasset medisin. Når det gjelder det som representanten tar opp, som handler veldig mye om hvilken type avtaler en inngår med industrien, er det noe en hele veien må vurdere: hvilken type avtaler en skal inngå, nettopp for å sikre god tilgang til persontilpasset medisin. Og så må det veies opp mot at en ikke lar industrien få fritt spillerom til å lage avtaler som undergraver muligheten vår for å drive med prioriteringer, f.eks. sammenligninger av metoder.
Bent Høie (Høyre), 2019-12-13:
Nettopp fordi det vi ser av kritikk, i veldig liten grad handler om selve prinsippet om at vi skal ha en ordning der helseregionene tar denne typen beslutninger felles. Det er noen stemmer som har vært kritiske til det, men bl.a. i høringen til denne proposisjonen var det bred tilslutning til prinsippet som dette lovforslaget handler om. Så er det mye diskusjoner og kritikk når det gjelder hvordan systemet fungerer, derfor har det også vært kontinuerlige endringer i dette og kontinuerlige forbedringer. Det skal også fortsette, og evalueringen vil gi oss et grunnlag for ytterligere endringer og forbedringer. Representanten vet utmerket godt at er det en sak som jeg er klar over at det er kritiske røster til, så er det disse spørsmålene, siden jeg nesten ukentlig i media – ikke minst med representanten selv – er i diskusjoner om disse temaene. Så selvfølgelig har jeg fått med meg det. Noe annet ville vært merkelig.
Bent Høie (Høyre), 2019-12-13:
Jeg har merket meg at medlemmene fra Arbeiderpartiet og SV mener at det bør gjøres en grundigere vurdering av de EØS-rettslige konsekvensene av lovforslaget, at proposisjonen må sendes tilbake, og at regjeringen må komme tilbake med et nytt lovforslag. Dette er jeg uenig i. Det vil ikke bidra til pasientenes helsetjeneste å utsette disse lovendringene. Lovendringene skal gi pasienter og brukere bedre oversikt over de ulike ordningene for rett til dekning av helsehjelp i utlandet. I tillegg presiseres det en rett til å motta helsehjelp i utlandet som er «dokumentert mer virkningsfull» enn den som tilbys av det offentlige i Norge. Jeg er heller ikke enig i at tilknytningen til nye metoder vil være i strid med EØS-retten. Tvert imot. Forslaget om at tjenester som systemet for nye metoder har avslått å innføre, ikke skal omfattes av retten til å kreve dekning, vil nettopp bidra til at EØS-retten oppfylles. Pasientene vil få likeverdig og rettferdig tilgang til spesialisthelsetjenesten, uavhengig av om de får helsehjelp i utlandet eller i Norge. Presiseringen vil også bidra til klarhet og forutsigbarhet for både pasientene og helsetjenesten. En slik kobling til systemet for nye metoder vil gjøre det klart for pasientene og helseregionene hvilke behandlingstilbud som dekkes eller ikke, eventuelt hvilke indikasjoner og pasientgrupper metoden skal være tilgjengelig for. Beslutningene publiseres fortløpende og er allment tilgjengelig på nettsidene til systemet for nye metoder. Det vil med andre ord være enkelt for pasienter å undersøke om den helsehjelpen de vurderer å motta i et annet land, faller utenom ordningen. Avgrensningen er objektiv, klar, transparent og presis, og dermed oppfyller den også EØS-rettens krav. Etter min mening vil det også være inkonsekvent at et behandlingstilbud som er besluttet ikke innført i Norge, likevel kan kreves delvis dekket dersom planlagt behandling mottas i et annet land. Koblingen bør derfor også gjelde for dekning etter regelverket som gjennomfører pasientrettighetsdirektivet. Det vil være usosialt dersom Norge bidrar til å dekke deler av den type behandling som mottas i andre EØS-land etter direktivet. Det vil medføre at kun pasienter som selv har råd til å dekke deler av behandlingen i et annet EØS-land, får økonomisk støtte av Norge til å motta slik behandling i utlandet. Dette lovforslaget vil etter min mening både bidra til å styrke pasientens helsetjeneste og gjøre det klarere at norsk lov faktisk er i tråd med EØS-regelverket. Dermed er det heller ingen grunn til å utsette dette.
Bent Høie (Høyre), 2019-12-13:
Jeg mener at det vi har lagt fram her, og som Stortinget forhåpentligvis vedtar, bidrar til å sikre at vi er i tråd med EØS-retten. Denne saken bidrar til å rydde opp uklarhet i regelverket som bl.a. ESA har påpekt. Det er også grunnen til at det er viktig å gjennomføre disse endringene nå, og ikke utsette dem. Det ville i tilfelle utsatt endringer vi bl.a. har fått påpekninger fra ESA om at man burde ha gjort. Selvfølgelig peker representanten på noe som jeg forstår ikke høres logisk ut, men som allikevel er logisk, for her er det snakk om to ulike ordninger. Det er egentlig de to hovedordningene som nå gjenstår, og som dermed også gjør det enklere for pasienten. Det enkle er at er det en behandling som tilbys i Norge, har man rett til å få den behandlingen dekket i et annet EØS-land. Men noen ganger har man rett til å få behandlinger i utlandet som ikke tilbys i Norge, fordi de er mer virkningsfulle og vi ikke har et godt nok alternativ.
Bent Høie (Høyre), 2019-12-13:
Nei, det er ingen arroganse – tvert imot. Vi er ganske ydmyke overfor de tilbakemeldingene vi har fått om at vi har behov for å rette opp i regelverket. Jeg fikk litt dårlig tid da jeg skulle prøve å forklare representanten de to ulike ordningene. I dag er det tre mulige ordninger for behandling i utlandet. Det er hvis man har fristbrudd, det er hvis man benytter seg av pasientdirektivet og får behandling etter likeverdig behandling i utlandet, og det er hvis man i systemet for behandling i utlandet får vurdert at Norge ikke har en adekvat behandling, men den kan tilbys i utlandet. Den første ordningen fjernes nå fordi den egentlig er ivaretatt gjennom pasientdirektivet. Det gir klarhet for pasientene på den enkle måten at om det er en behandling som tilbys i Norge, har man rett til å få den behandlingen dekket i et annet EØS-land. I noen tilfeller vil helsetjenesten i Norge si til pasienten at dette har vi ikke behandling for i Norge, men det finnes behandling i andre land, både EØS-land og land utenom EØS. Da kan man også få dekket det, men det vil være en egen saksbehandling for det.
Bent Høie (Høyre), 2019-12-13:
Ja, det har vært høring på den ene lovproposisjonen i forkant av at saken ble lagt fram for Stortinget. Da er det alltid sånn at det kommer innspill som vi tar til etterretning, eller som vi ettergår for å sjekke om innspillet er riktig, og hvordan det blir vurdert av departementet og de fagfolkene vi har der. Disse synspunktene blir da vurdert, og så må en trekke en konklusjon. Det er ikke et bevis for at en ikke hører, at en ikke nødvendigvis gjør det samme eller gjennomfører det som de som gir beskjed, sier. Noen ganger er det rett og slett at en har andre vurderinger, og i denne saken er nok vår vurdering annerledes enn det som en del av høringsinstansene har hatt av de juridiske forholdene.
Bent Høie (Høyre), 2019-12-13:
Jeg må først be representanten Toppe slutte med det som er blitt en tradisjon, nemlig å legge ord i min munn. Jeg har aldri sagt at det ikke er behov for en EØS-rettslig vurdering i denne saken, og jeg håper representanten beklager at hun nesten i hver eneste debatt vi har, prøver å legge ord i min munn. Hun gjorde det også i den forrige debatten, i sitt avslutningsinnlegg. Det er sånn at det er nettopp de forholdene som er vurdert i denne saken, før saken ble lagt fram for Stortinget, og det er det som er mye av grunnlaget for saken. Vi mener at de opprettingene vi gjør her, gjør at vi er sikrere på at vi er innenfor EØS-retten.
Bent Høie (Høyre), 2019-12-13:
Det var ikke det samme spørsmålet, det var et annet spørsmål, og jeg registrerer at representanten ikke kommenterte at hun legger ord i min munn, så jeg regner med at hun da også har akseptert det jeg sa, at det bør en slutte med. Det representanten nå spør om, er om jeg har oppfattet at dette er i tråd med EØS-retten, og det mener vi at det er. Den gjennomgangen som representanten etterlyste i sitt første spørsmål, er nettopp det som er gjort i forkant av denne saken. Så er det helt riktig at på ett av de punktene som ESA har påpekt, har vi en annen vurdering enn det ESA har, men denne lovproposisjonen retter opp en del av de forholdene som ESA har påpekt, spesielt knyttet til uklarheten i regelverket, som vi nå mener at vi har ryddet opp i, og dermed svarer vi ut en del av det som ESA har påpekt.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2019-12-13:
Pasientorganisasjonene og andre som har uttalt seg om denne saken, elleve totalt, i tillegg til de regionale helseforetakene, uttrykker massiv motstand mot at vedtaket skal fattes nå. Dette er organisasjoner som nettopp er opptatt av rettferdigheten og det som statsråden prater om, men de vil ha en evaluering først. Hvorfor velger statsråden å sette disse organisasjonenes synspunkter helt til side og kjøre dette fram i det tempoet som her gjøres?
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2019-12-13:
Vi i Arbeiderpartiet synes også det er fornuftig å ha en evaluering før vi slår fast prinsippene, sjøl om mye av det Høie i så måte sier, er riktig. Det synes vi er en viktig kvalitetssikring. Men det er jo ikke noe flertall i Stortinget for å fjerne Beslutningsforum, og da spør jeg igjen: Hvorfor har ikke regjeringa tid til å vente på evalueringen?
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2019-12-13:
Hvis det er noe i den evalueringen, når den er gjennomført, som skulle tilsi at det bør bli større åpenhet i disse prosessene, som vi i Arbeiderpartiet har gått inn for, vil statsråden da være villig til å sørge for at det blir større åpenhet? I dag synes vi det er et demokratisk problem, faktisk, og det er krevende for meg som helsepolitiker at man heller ikke får innsyn i disse prosessene, som er svært viktige for veldig mange.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2019-12-13:
Jeg vil starte med å ta opp forslaget fra Arbeiderpartiet og SV i denne saken: «Prop. 80 L(2018–2019) sendes tilbake til regjeringen, som gjennomfører en EØS-rettslig vurdering av konsekvensene av forslagene i proposisjonen, og deretter kommer tilbake til Stortinget med et nytt lovforslag.» (2018–2019) Arbeiderpartiet er enig i at det er positivt at regelverket om helsehjelp i utlandet blir mer oversiktlig og tydeliggjøres, og at det presiseres at retten til helsehjelp i utlandet også skal gjelde i de tilfeller der det er dokumentert mer virkningsfullt og vil gi et bedre helsetilbud for pasienten. Vi registrerer at det er reist tvil om de EØS-rettslige vurderingene knyttet til forslaget fra regjeringa, i høringsinnspill fra Legeforeningen, Advokatforeningen og Blodkreftforeningen. Disse foreningene mener det er en risiko for at koblingen til systemet med nye metoder i spesialisthelsetjenesten vil innskrenke retten pasientene har til å velge tilsvarende behandling i EØS-land, etter dagens forskrift om stønad til helsetjenester i EØS. Disse høringsinnspillene er det all grunn til å ta alvorlig, og det gjør Arbeiderpartiet. Som vi peker på i innstillingen, er departementets vurdering av disse innvendingene rettet mot de potensielt usosiale aspektene av at forslaget ikke vedtas, noe vi også er prinsipielt enig i. Men ettersom det etter vårt syn ikke er foretatt en sjølstendig EØS-rettslig vurdering av forslaget, mener vi dette må gjøres før Stortinget kan vedta lovendringen. Det må i så måte gjøres en grundigere vurdering av konsekvensene av lovendringen enn det som nå foreligger i proposisjonen. Trygdeskandalen bare vokser i omfang – dessverre – og gjør naturlig nok oss i opposisjonen usikre i saken vi nå behandler, om endringer i pasient- og brukerrettighetsloven mv., altså helsehjelp i utlandet. Vi vil ikke være med på å gjøre lovendringer før vi er helt sikre på at vi er på trygg grunn. I uke 47 ba som kjent statsminister Erna Solberg alle statsråder om å gå igjennom sitt departements praktisering av EØS-regelverket for å avdekke eventuelle feil. Så jeg vil sterkt oppfordre regjeringspartiene til å støtte vårt forslag om å sende saken tilbake til regjeringa. Vi mener det er veldig mye klokskap i det, ikke minst for regjeringa sjøl. Så må jeg til slutt få si at det er virkelig standhaftig av Senterpartiet å være så imot EØS-avtalen at de – som de viser i denne saken og i sitt alternative budsjett, slik jeg forstår det – faktisk vil innskrenke folks innarbeidede pasientrettigheter, som retten til helsehjelp i EØS-området.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2019-12-13:
I proposisjonen står det at retten til behandling i utlandet nå også skal gjelde behandling som er dokumentert mer virkningsfull enn den helsehjelpen som tilbys i Norge, men samtidig at en ikke skal ha krav på metoder som er avslått i systemet for nye metoder. Dette sender åpenbart noen motstridende signaler, mener vi, og i proposisjonen innrømmes det også at dette spørsmålet ikke er satt på spissen i rettspraksis når det gjelder EØS-retten. Så først: Har statsråden lært noe av trygdeskandalen, og er statsråden helt sikker på at det regjeringa og regjeringspartiene gjør her i dag, ikke er i strid med EØS-retten?
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2019-12-13:
Jeg ble ikke ekstremt mye klokere av den såkalt logiske forklaringen, men la nå det ligge. Jeg undres over om regjeringa begynner å få et islett av arroganse i sitt atferdsmønster, kanskje fordi de har sittet så lenge, for i forrige sak vi behandlet, hørte man ikke på høringsinstansene i det hele tatt, bortsett fra de regionale helseforetakene. I denne saken hører man heller ikke på Legeforeningen, Advokatforeningen og Blodkreftforeningen, som altså mener det er risiko for at koblingen til systemet med nye metoder vil kunne innskrenke retten som pasientene har til å velge tilsvarende behandling i EØS-land. Begynner det å bli litt arroganse i regjeringa? Det vil jeg spørre statsråden om, og om han ikke er bekymret for det som de tre nevnte foreninger her uttrykker tydelig.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2019-12-13:
Jeg legger til grunn at Legeforeningen, Advokatforeningen, Blodkreftforeningen og i særdeleshet Pasientforeningen vil – jeg holdt på å si –sitt eget beste, vil pasientens beste når de skriver som de gjør i sine høringsinnspill, og sier det de sier. Er det noe i det som har kommet fra den kanten, som statsråden synes det er verdt å merke seg?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2019-12-13:
En av de viktigste oppgavene vi som politikere har her i denne salen, er å sikre legitimitet hos befolkningen for helsevesenet vårt. Høringen i tilknytning til saken vi har nå, viste en ganske stor skepsis. På NRKs nettsider nå kan vi lese at generalsekretæren i Kreftforeningen, Anne Lise Ryel, uttaler følgende: «Vi frykter at myndighetene innfører en lov som kan frarøve enkelte pasienter retten til å få en kreftbehandling som kan redde livet deres.» Kreftforeningen er ikke hvem som helst, men vi er altså kommet til endes i debatten rundt denne saken nå, og likevel står de med en slik oppfatning i media i dag. Da er spørsmålet til Høie og regjeringspartiene: Hva er det Kreftforeningen ikke har skjønt, siden man er så bekymret, på tross av at denne saken er belyst? Dette er spørsmål som i ytterste konsekvens berører liv og død, og det må vi ha respekt for som politikere. Regjeringen har flertall. Regjeringen sier de vil evaluere systemet for nye metoder. Da kunne man altså ha gjennomført en evaluering først, før en lovfesting, uten at helseministeren hadde trengt å bekymre seg for hvorvidt han kunne videreføre dagens praksis. Når regjeringen nå sier nei til dette, er min bekymring at dette blir en ny sak som er med på å svekke, ikke øke, legitimiteten til helsevesenet hos befolkningen. Det mener jeg er svært uheldig. Her hadde man ikke hatt noe å frykte ved å gjennomføre en evaluering først. Det er opposisjonen tydelig på. Regjeringen gjør dessverre et annet valg i dag.
Jan Steinar Engeli Johansen (Fremskrittspartiet), 2019-12-13:
Hvor og fra hvem du mottar helsehjelp, er etter Fremskrittspartiets mening mindre betydningsfullt så lenge behandlingen oppfyller de krav og den standard vi forventer. Å kunne få behandling i andre land er positivt, først og fremst for pasienten selv, som kan velge blant tilbud i andre land, men også fordi det frigjør kapasitet i Norge, slik at andre får hjelp raskere. Internasjonalt samarbeid er viktig både for pasientbehandling og for medisinsk utvikling, og spesielt for personer som har en sjelden sykdom, og som kan velge behandling på områder vi kanskje har små fagmiljø på i Norge. En presisering om at retten til helsehjelp i utlandet også skal gjelde i tilfeller der det er dokumentert mer virkningsfullt, vil gi disse pasientene et bedre helsetilbud. Med lovforslaget gjør vi regelverket tydeligere, og vi sørger for at reglene blir konsekvente og i tråd med EØS-avtalen. Likebehandling av pasienter og et oversiktlig regelverk er positivt og vil oppnås med dette lovforslaget. Behandlingsmetoder som gis i Norge, skal dekkes også ved behandling i utlandet, på samme måte som landet gir til sine egne innbyggere. Ikke alle partier synes det er positivt at folk skal kunne velge fritt. Det synes jeg er leit. Samtidig er jeg sikker på at folk flest er enig i at det spiller liten rolle hvor man får behandling, så lenge man får et bedre liv og kanskje kommer tilbake til hverdagen, til familielivet og til arbeidsplassen raskere enn man ville gjort ved å vente på behandling i Norge. Det er kostbart å behandle syke folk, men det koster ofte mer å ikke behandle dem. Ideologiske skylapper mot å nekte pasientene frihet til å velge er ikke et gode for pasientene. Derfor er jeg glad for at stortingsflertallet i dag går enda et skritt videre for en bedre helsehverdag og større valgfrihet for våre innbyggere. Så får vi bare leve med at noen har en oppfatning om at det er bedre å la folk stå i helsekø enn at de skal få helsehjelp utenfor landets grenser.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2019-12-13:
President! Eg stemde feil. Eg skulle ha stemt imot.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2019-12-13:
President! Jeg stemte feil.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2019-12-13:
Samme her.
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2019-12-13:
President! Det er feil at jeg skal støtte forslagene nr. 1 og 2. Jeg skulle ha stemt imot.
Bente Stein Mathisen (Høyre), 2019-12-13:
President! Jeg stemte feil.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2019-06-21:
På vegne av representanten Bengt Fasteraune og meg selv vil jeg legge fram et representantforslag om å styrke fjellandbruket og videreutvikle forskningsstasjonen Løken i Valdres.