Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-10-04:
Det nærmer seg slutten på trontaledebatten, men jeg skal ikke forsøke meg på noen oppsummering. At opposisjonspartiene nå forsøker å framstå mer enige enn det er saklig grunnlag for, er vel ikke direkte overraskende. Men det har heller ikke vært vanskelig å kunne registrere betydelige sprik i politikken både når det gjelder utenrikspolitikk, miljøpolitikk og energipolitikk, for å nevne noe. De går derfor utfordrende tider i møte. Vi får nå se hva det kan føre til. Mange talere har tatt for seg temaer i skjæringspunktet mellom verdiskaping og velferdsutvikling. Begge deler står jo sentralt i den politiske debatten og i et gjensidig avhengighetsforhold. Utviklingen i norsk økonomi er god. Med lavere rente, en svakere kronekurs og en sterkere vekst i den internasjonale økonomien er utsiktene for de konkurranseutsatte næringene betydelig forbedret. Vi har hatt god hjelp av internasjonale konjunkturer, det skal innrømmes. Men vi har også all grunn til å være fornøyd med den nøkterne linje som er valgt av regjering og vekslende samarbeidende partier i Stortinget. Nå ser vi konkrete resultater av en ansvarlig finanspolitikk. Dette må vi ta vare på. Men det mangler jo ikke på utfordringer når det gjelder budsjettets utgiftsside, det vil vi nok registrere allerede på onsdag. Fristelsen er selvfølgelig overhengende stor for en økt pengebruk som kan ødelegge for den positive utviklingen framover. Den fremste utfordringen, slik Kristelig Folkeparti ser det, er å sørge for at velferdsgodene kommer alle landets innbyggere til gode, også de som er avhengige av storsamfunnets hjelp for å kunne klare seg. Det betyr også at vi som allerede sitter godt i det, må være forberedt på å kunne yte noe mer for å få til en rettferdig fordeling der også svake grupper sikres. Det er politikkens hovedoppgave å svare på hva vi vil med rikdommen vår og med de muligheter som åpnes ved å nytte landets ressurser og den kompetanse som er opparbeidet i arbeidsstyrken. Det er på moten i dag å ta til orde for en avregulering av kapitalmarkedene og en nedbygging av både statsgrenser, velferdsordninger og sosiale forpliktelser. Dette kan vel tjene de sterke kapitalinteressene, men ikke de politiske mål som Kristelig Folkeparti er opptatt av. I boken The «Commanding Heights» drøfter Daniel Yergin og Joseph Stanislaw markedsøkonomiens framtid. Det som er interessant, er at disse som økonomer går motstrøms. De hevder at hvis markedsøkonomien skal få gjennomslag og bli akseptert og støttet av folket gjennom demokratiske valg, må den ikke bare lykkes med å gi eierne god avkastning på investert kapital. Den må også levere jobber, fordele verdiskapingen og ta nødvendig hensyn til miljøet. Kristelig Folkeparti ser det som avgjørende viktig å styre kapitalstrømmene og ressursene slik at vi får en akseptabel fordeling av verdiskapingen, at vi sikrer sysselsettingen og bekjemper arbeidsledighet og bygger næringspolitikken på bærekraftige prinsipper. Utfordringene i næringspolitikken framover er mangfoldige. Vi må styrke de næringssvake delene av landet vårt, og jeg tror gjerne at dette bør få en fornyet oppmerksomhet. Men vi må også utnytte de ressursrike og vekstkraftige regionene som vil kunne virke som en dynamo for videre vekst i landet for øvrig. Vestlandet er i dag en av de mest ressursrike regionene i Europa og representerer også den tyngste eksportregionen i Norge. Marin sektor, maritim sektor, energi- og petroleumsklyngen står svært sterkt på Vestlandet. Nå skjer det et svært interessant regionalt framstøt på Vestlandet for å samordne initiativ og legge til rette for utvikling av nettverk innenfor innovasjon. Jeg mener det må være en prioritert oppgave for regjering og storting å støtte slike regionale initiativ som utnytter den synergien som oppstår ved en bedre samordning av kompetanse, kapital og de ressurser som ellers finnes i regionen. Det gir de beste muligheter for konkrete, positive resultater i næringspolitikken.