Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2009-12-03:
Trygghet og lov og orden skal gjelde alle i alle deler av landet, enten det er på Furuset eller ved Akerselva i Oslo, eller i Lærdal, Hammerfest, Fredrikstad, Larvik eller Sandnes. Det er grunnleggende for et godt og trygt samfunn – særlig for de utsatte gruppene – at vi er sterke og dyktige i å forebygge og bekjempe kriminalitet. Mer enn noensinne framstår politiet som en fundamental samfunnsbastion som får stadig større og vanskeligere oppgaver. Når vi står overfor internasjonale, mobile bander av vinningskriminelle, grove innstigningsran, trafficking og menneskehandel, barneporno og overgrep, datakriminalitet, bankkortsvindel, stadig hardere gjengmiljøer, restaurantkriminalitet, nettverk av hvitvaskere og innsidehandlere, miljøkriminalitet, terrorfare, nye narkotikanettverk med nye ruter osv., så er det politiet som må trå til. Det krever ressurser og kompetanse og ny organisering, og velgerne er med rette opptatt av at politiet skal få gjort jobben sin. Derfor var det et viktig vitnesbyrd lederen i Politiets Fellesforbund, Arne Johannessen, kom med på deres landsmøte nylig, der han sa at mange har kommet med store løfter, men ingen regjering i nyere tid har levert på denne måten. Mens Politiets Fellesforbund krevde vel 200 sivile stillinger, kom Regjeringen i år med 460 og midler til å fortsette denne satsingen i budsjettet for neste år. Mens det var 240 studenter ved Politihøgskolen i 2003 og Fellesforbundet hadde krevd maks 670, øker regjeringspartiene antall studenter ved Politihøgskolen i neste års budsjett til 720. Mens soningskøene tidligere gjorde at politiet måtte bekymre seg for å følge med på hva opptil 3 000 straffedømte som ventet på soning, foretok seg, er køene nå så å si avskaffet. Mens mange lenge bekymret seg for dalende innsats og sterke fronter i politikonflikten, fikk partene til slutt på plass en god avtale, som gir en effekt på 230 årsverk, og som vi skal behandle her i dag. Bevilgningene til dette og mye mer gjør at politiet og påtalemyndighetene til neste år får et budsjettløft på 1,2 milliarder kr når pris- og lønnsstigning er trukket fra. Effekten av politiavtalens sivile stillinger, det det har vært gitt rom for i 2009-budsjettet, og det som det legges opp til i 2010-budsjettet, skulle til sammen utgjøre ca. 1 000 nye årsverk i politiet i løpet av to år. Men det er nok av store oppgaver å gå løs på. Og det er viktig og positivt at det både i budsjettforslaget og i komiteens innstilling rettes stor oppmerksomhet mot den tungt organiserte kriminaliteten, som vi ser på stadig flere områder, og hvordan vi skal bekjempe den. Det er for det første avgjørende, slik komiteen understreker, å se at den organiserte kriminaliteten er internasjonal og opererer på tvers av landegrensene. Når vi vil bruke det store framskrittet for mye etterforskning som DNA-reformen i politiet innebærer, og vi satser 117 mill. kr på det i 2010, er det avgjørende for resultatene at justisministeren i forrige uke var i Stockholm og underskrev den såkalte Prüm-avtalen, som innebærer at landene innenfor EUs justispolitiske samarbeid vil kunne søke i hverandres DNA-registre, selvsagt under sterke personvernregler. Det er svært positivt at Regjeringen på samme måte vil engasjere seg aktivt i det som innen EUs justispolitiske samarbeid kalles Stockholmsprogrammet, som innebærer en lang rekke positive initiativ i kampen mot internasjonal organisert kriminalitet, og som skal behandles på et toppmøte i desember. Her legges det vekt på felles strategier for å forebygge og avverge terror. Og vi må huske at faren ikke er over. Det var f.eks. 600 angrep i 2007 som enten ble stoppet eller ble gjennomført i elleve EU-land. Det skal legges opp til felles innsats knyttet til menneskehandel, barneporno og overgrep. Og det legges stor vekt på den nye datakriminaliteten, som komiteen også trekker fram i budsjettinnstillingen. EU vil utvikle en felles rettslig ramme for å håndtere og reagere på datakriminalitet, som selvsagt er svært grenseoverskridende, og som truer både samfunnets infrastruktur og den enkeltes ID, bankkort, PC, mobiltelefon og privatliv. Et første skritt EU har tatt, er å lage en felles ramme for lagring av trafikkdata gjennom datalagringsdirektivet, som har et navn som lett gjør dette til en ensom ting. Men hvis vi glemmer selve direktivet, og bare spør oss om vi vil ha en viss lagring av trafikkdata, f.eks. i seks eller ti måneder, fordi det er et nødvendig redskap for å skape mer trygghet og bekjempe bander som opererer på nettet med ID-tyverier, tyveri og salg av bankkort, med menneskehandel, barneporno osv. Om vi spør oss om vi vil ha muligheten til å bruke dette redskapet, altså lagring av trafikkdata, når vi skal forfølge internasjonale narkotikanettverk, eller for å rulle opp mobile vinningskriminelle og deres aktivitet over tid, eller hvis vi går inn på mange andre typer organisert kriminalitet der slike etterforskningsmetoder trengs, vil vår tilnærming være grunnleggende positiv. Men for å ta vare på personvernet og for at det ikke skal være snakk om overvåking av befolkningen, skal det ikke være politiet som lagrer trafikkdata. Til forskjell fra i dag skal det være klart at det trengs en domstolsbeslutning, og det skal handle om alvorlig kriminalitet for at politiet skal kunne hente ut trafikkdata. Arbeiderpartiet har på mange måter samme tilnærming som den Høyre uttrykker i budsjettinnstillingen, der de sier at man «ved utredningen av datalagringsdirektivets plass i norsk rett må være seg bevisst disse utfordringene» knyttet til personvern. Som regjeringspartiene skriver i innstillingen, har justisministeren varslet en stortingsmelding om organisert kriminalitet, der mange av de utfordringene som komiteen omtaler, vil bli tatt opp i sin fulle bredde. Vi ser fram til et samarbeid med opposisjonen, som også ønsker en slik melding. Vi håper vi kan finne en bedre måte å markere denne felles interessen på enn at opposisjonen fremmer forslag om en stortingsmelding som er varslet skal komme, f.eks. ved at vi sammen går inn for å oversende det forslaget som foreligger her i dag fra opposisjonens side. Et annet viktig punkt i komitéinnstillingen er at vi er opptatt av resultater og målekriterier for politiet. Hvordan skal vi måle den store innsatsen som kreves mot organisert kriminalitet? Vi vil oppmuntre til et samarbeid mellom mange politidistrikter. Det vil kreve ukevis av felles innsats gjennom spaning, beredskap, internasjonale kontakter osv. der man kanskje lykkes med å stanse et anslag i tide, som vil sende et kjempesignal ut til internasjonale kriminelle miljøer om at man ikke bør komme og prøve seg her i landet. Men hvordan skal man kunne måle dette i forhold til de vanlige oppklaringsstatistikkene og registreringene i kriminalstatistikken? Og hvordan skal det slå ut i statistikkene i det enkelte distrikt i forhold til organisert kriminalitet, i forhold til gjengprosjekt, i forhold til Kripos osv.? På samme måte kan det være vanskelig å måle innsatsen når politiet på nett utfører store operasjoner og gjør et stort arbeid for å hindre at databander skal kunne slå til både mot enkeltpersoner og samfunnets infrastruktur. Det er lett å rapportere om antall anmeldte tyverier av mobiltelefoner, som kanskje vel så mye kan handle om at noen har rotet bort telefonene sine, og alle de anmeldelsene kan føre til en lav oppklaringsprosent, f.eks. for Oslo-politiets del. Men det er vanskeligere å få målt den tunge innsatsen mot den kriminaliteten som aller mest truer samfunnet og den enkeltes trygghet. Justisministeren har varslet at han vil gå inn i dette i forbindelse med den driftsanalysen som nå gjøres av seks typiske politidistrikter, og at han ut fra disse driftsanalysene vil utvikle et arbeid som skal fokusere på resultater og bedre ressursbruk i politiet. Når det er slik at opposisjonen fremmer forslag om sak til Stortinget om målekriterier og regjeringspartiene viser til det arbeidet som er varslet, og som er satt i gang med dette, vil det være positivt og viktig at hele komiteen nå fokuserer på disse spørsmålene, slik komitélederen gjorde i sitt innlegg her i stad, og ikke bare overbyr hverandre med bevilgninger. Når det gjelder ressursbruk og behovet for organisasjonsutvikling når politiet står overfor nye utfordringer, kommer partiene med litt ulike kommentarer i innstillingen, bl.a. om omorganiseringen av Follo politidistrikt. Alle legger vekt på nærhet til befolkningen, fordi det gir trygghet, viktig forebygging og lokal kunnskap, samtidig som vel ingen mener at det noe sted i landet trenger å innebære at ressursene skal låses til å bli brukt på akkurat samme måte på akkurat samme antall lensmannskontorer som før. Det er viktig å lytte til de politifaglige vurderingene av hvordan man kan kombinere tilstedeværelse og nærhet med mer mobilitet og mulighet til å følge de mobile kriminelle miljøene og den organiserte kriminaliteten på en bedre måte. Vi på Stortinget er de første som reagerer dersom politiet ikke har ressurser til å følge opp slike oppgaver, og vi bør være varsomme med å gå inn i for mange detaljer når det gjelder hvordan politiet finner det riktig å organisere seg lokalt. Det var nettopp lydhør Regjeringen også var da det den siste tiden kom signaler om at man manglet varetektsplasser rundt i politidistriktene. Behovet har økt av den hyggelige grunn at politiet bl.a. har lyktes med å ta flere mobile vinningskriminelle, slik vi hørte forrige dagen fra «Operasjon grenseløs» i Vestfold, og slik også prosjektet ved Majorstua politistasjon har ført til. Det er betenkelig at ansettelsen av 25 nye tilbakeføringskoordinatorer, stillinger som skal jobbe med tilbakeføringsgarantien, må utsettes til slutten av året, men vi får en ny klasse på 25 elever nå på KRUS, som det heter – Kriminalomsorgens utdanningssenter – der det trengs flere plasser, som resultat av denne omleggingen, som resultat av at det trengs ressurser til å opprette flere varetektsplasser. Dette vil gi oss 70 nye varetektsplasser i løpet av en måneds tid, og i februar vil vi være oppe i 120 nye varetektsplasser. Og når Halden fengsel tas i bruk for fullt senere, neste år, vil antallet varetektsplasser der i hvert fall dekke opp behovet på Østlandet på en god måte, slik at de midlertidige tiltakene etter hvert kan fases ut, og slik at vi da kan gå inn og starte prosessen med å ansette disse 25 tilbakeføringskoordinatorene innenfor kriminalomsorgen. Regjeringen følger selvsagt også med på situasjonen når det gjelder varetektsplasser i resten av landet, og dette vil ha betydning for den bemanningsanalysen av kriminalomsorgen som Regjeringen har igangsatt. Jeg er enig i det Høyre sier i innstillingen om at det er viktig å passe på balansen mellom politi, påtalemyndighet, domstol og kriminalomsorg – som også komitélederen var inne på i sitt innlegg her i stad – men slik kriminalbildet stadig utvikler seg, fins det ingen fasit på hvordan den balansen skal være. Derfor er det hele tiden nødvendig å kalibrere innsatsen, slik Finn Aamodt ville sagt – slik Regjeringen også nå gjør når den griper inn i situasjonen når det gjelder varetektsplasser. Mange av disse spørsmålene som gjelder balansen mellom de ulike delene av systemet justiskomiteen steller med, må vi jobbe med framover. Det er mange andre sentrale temaer og utfordringer som tas opp i innstillingen, som forholdet mellom psykiatri og politi, og hvordan vi kan få bukt med det tomrommet som kan oppstå f.eks. når en person er for utilregnelig til å kunne fengsles av politiet, og heller ikke er tilstrekkelig psykisk syk eller utfører alvorlige eller dramatiske nok handlinger til at det er aktuelt å bruke tvungent psykisk helsevern innenfor dagens regler. Rundt i landet oppstår det stadig alvorlige episoder som har med forholdet psykiatri og politi å gjøre. Regjeringspartiene varsler derfor at det vil bli fremmet et lovforslag om dette til neste år, mens opposisjonen fremmer forslag om en stortingsmelding om mye av det samme. Vi tror at en del av de alvorlige og dramatiske hendelsene som vi har hatt, tilsier at det trengs et lovforslag, og at man ikke i første omgang trenger å gå veien om en stortingsmelding. Men det kan sikkert også være et både–og. Komiteen har i hvert fall en felles intensjon. Jeg vil avslutte med å si at komiteen har hatt et saklig og konstruktivt budsjettarbeid, og det har blitt ledet på en ryddig og god måte av komitélederen. Jeg tilrår med dette innstillingen slik den foreligger.