Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2007-03-19:
I St.meld. nr. 11 for 2006-2007 foreslår Regjeringen å etablere en rammestyrt støtteordning for økt produksjon av elektrisitet fra fornybare energikilder. Den foreslåtte støtteordningen skal ytes som en produksjonsstøtte som skal gis som et fast påslag pr. kWh produsert fornybar elektrisitet. Selve støtteordningen skal styres av Enova og finansieres gjennom avkastningene av et såkalt grunnfond for fornybar energi og energieffektivisering samt Enovas påslag på 1 øre/kWh i nettleien. Alt i alt forventes Enova fra 2010 å forvalte ca. 1,6 milliarder kr som skal brukes til satsing på fornybar energi og energieffektivisering. Cirka en tredjedel av støtten skal gå til fornybar elektrisitet. Det er videre lagt opp til at støtteordningen skal differensieres for ulike teknologier for elproduksjon. Støttesystemet som foreslås, går i korthet ut på følgende: Vannkraft gis et påslag på 4 øre/kWh for de første 3 MW installert kapasitet.Vindkraft gis et påslag på 8 øre/kWh.Biokraft og umodne teknologier gis et påslag på 10 øre/kWh. Denne støtten skal gis over en tidsperiode på 15 år, og satsene skal avkortes når strømprisene eventuelt overstiger systemprisen på Nord Pool med 45 øre/kWh. For mer utfyllende detaljer vedrørende den foreslåtte støtteordningen for fornybar energi vil jeg for øvrig, som ordfører for saken, få henvise til innholdet i stortingsmeldingen og i innstillingen – og til det som framkommer i dagens debatt. Regjeringen har – med rette, vil mange si – måttet tåle betydelig kritikk for de svake virkemidlene for økt produksjon av fornybar elektrisitet som det legges opp til i denne stortingsmeldingen. Det har fra mange hold vært rettet kritikk mot – og vært en massiv misnøye med – Regjeringen i denne sak. Både en samlet politisk opposisjon her på Stortinget, aktørene i bransjen og miljøorganisasjonene er av den oppfatning at økt satsing på fornybar energi krever sterkere virkemidler enn det Regjeringen foreslår i denne meldingen. I forbindelse med opposisjonens misnøye med stortingsmeldingen fremmes det fra opposisjonspartiene en rekke forslag som partiene enten står samlet bak, eller i ulike konstellasjoner står sammen om. Det er et betegnende fellestrekk ved den kritikk som er framkommet mot Regjeringens svake satsing på fornybar energi, at et pliktig elsertifikatsystem ville ha vært et bedre støttesystem for å fremme fornybar elproduksjon i Norge enn det støttesystemet Regjeringen nå fremmer forslag om. Det var med en ikke ubetydelig undring og fortvilelse at både en samlet opposisjon på Stortinget og aktørene i kraftmarkedet i februar 2006 måtte konstatere at Regjeringen uttalte at en felles sertifikatordning med Sverige ikke lot seg gjennomføre, med den kanskje noe tvilsomme begrunnelse at ordningen ville bli for dyr for norske strømkunder. Dette var en noe merkelig argumentasjon. Når det gjelder sertifikatordningen, er det tvert imot grunn til å anta at en slik ordning ville ha utløst såpass mye ny kraftproduksjon at det i seg selv ville ha dempet markedsprisene på strøm. Dermed ville lavere markedspriser på strøm ha kunnet kompensere for den merprisen kundene ville ha måttet betale for sertifikatstrømmen. Etter at forhandlingene om et felles norsk-svensk elsertifikatsystem eller -marked strandet, var imidlertid olje- og energiministeren raskt ute med å love at Regjeringen skulle komme tilbake med et støttesystem for fornybar elproduksjon som skulle være minst like godt som det man forventet at et elsertifikatsystem ville være. Med respekt å melde: Man må trolig være medlem av Regjeringen for å tro at det støttesystemet som det nå fremmes forslag om, er minst like godt som et pliktig elsertifikatsystem ville ha vært. Per i dag er det svært få aktører i kraftbransjen som tror at den foreslåtte støtteordningen fra Regjeringen vil utløse tilstrekkelig med investeringer i økt kraftproduksjon i Norge framover. Av bl.a. disse viktige grunner ber samtlige opposisjonspartier om at St.meld. nr. 11 sendes tilbake til Regjeringen, og de samme partier foreslår at Regjeringen så raskt som mulig gjenopptar forhandlingene med Sverige om et felles svensk-norsk marked for elsertifikater. Så litt om den overordnede bakgrunnen for økt fokusering på ny kraftproduksjon. Norge har de siste 10–15 årene fått en stadig mer anstrengt kraftsituasjon grunnet et jevnt over økende kraftforbruk i samme tidsperiode uten at tilstrekkelig ny produksjonskapasitet er blitt bygget ut. Dette har medført at Norge i hele syv av de elleve siste årene har vært nettoimportør av strøm for å dekke opp det innenlandske kraftforbruket vårt. Bare takket være mulighetene for kraftutveksling med det nordiske markedet og Europa har Norge unngått skyhøye kraftpriser og kraftmangel i enkelte år. På tross av Norges svært rikelige tilgang på energiressurser, der vi årlig eksporterer rundt 90 pst. av landets totale energiproduksjon, er vi nå stilt overfor en rekke sentrale kraftpolitiske utfordringer som vi ikke lenger kan ta lett på. Den viktigste energipolitiske utfordringen Norge er stilt overfor i dag, er å sikre en bedre balanse mellom kraftproduksjon og kraftforbruk i det norske markedet. Siden nær 99 pst. av Norges kraftforsyning er vannkraftbasert, kan det – som vi alle vet – gi store årlige svingninger i produksjonen og dermed også store svingninger i kraftprisene. Norges forsyning av elektrisk energi er etter manges mening altfor ensidig basert på vannkraft. Det er ønskelig med en større fleksibilitet i det norske kraftmarkedet. Her kommer ikke bare gasskraft, men også vindkraft, småkraft og biokraft inn som løsninger som det er verdt å se på. En gradvis omlegging av det norske energisystemet fra en noe mindre andel fossile energikilder og vannkraft til innfasing av andre fornybare energikilder er både riktig og viktig, men det er en langsiktig prosess som man må starte nå. Skal vi lykkes, må de rette virkemidlene tas i bruk så fort som mulig. Regjeringens målsetting om 3 TWh vindkraft innen 2010 kan nå stå i fare. Henimot alle nye vindkraftprosjekter er nå lagt på is. For eksempel mener Energibedriftenes landsforening, EBL, at nesten ingen vindkraftparker vil bli realisert med dagens støtteordning, som altså er på 8 øre/kWh. Fornybare energikilder vil få en stadig større betydning i årene som kommer. Nylig gikk EU inn for at 20 pst. av energiforbruket skal være fornybar energi innen 2020. Det gjenstår imidlertid å se om landene klarer å nå dette målet, så dette er for så vidt en annen sak, men det er viktig med økt fleksibilitet for å kunne håndtere svingningene i kraftproduksjonen og etterspørselen bedre i Norge. Norge hadde et kraftoverskudd da det frie kraftmarkedet ble etablert fra 1991. Det har vi altså ikke lenger. Kraftoverskudd er blitt til kraftunderskudd selv i et normalår, og forsyningssituasjonen er blitt stadig mer sårbar for årlige nedbørsvariasjoner og temperatursvingninger. I så måte er det etter mitt syn et alvorlig tankekors at Regjeringen ikke er i stand til å fremme et mer ambisiøst forslag for å øke kraftproduksjonen i Norge enn det som framkommer i St.meld. nr. 11, som vi behandler her i dag. Avslutningsvis tar jeg opp de forslagene der Fremskrittspartiet er medforslagsstiller, og de forslagene Fremskrittspartiet står alene bak.