trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erlend Larsen (Høyre), 2018-05-07:
Transseksuelle har fortsatt en lang vei å gå for å bli allment akseptert i samfunnet. Dagens vedtak er med på å løfte dem et skritt videre i retning av å bli likestilt med oss andre. Vi har en metoo-kampanje gående hvor hovedmålet er å øke respekten for andre mennesker. Det har vært en rekke andre kampanjer de siste årene som alle har hatt som sitt øverste mål å øke respekten for menneskeverdet, men det har ikke vært noen kampanje for transseksuelle. I mange år har transseksualisme blitt sett på som en psykisk diagnose. I diagnosemanualen til helsevesenet finner man det under kapitlet «Psykiske lidelser og adferdsforstyrrelser», hvor det er registrert som F64.0. Transseksuelle har av mange blitt sett på som mennesker som ikke er ved sine fulle fem. Det er forventet at Verdens helseorganisasjon kommer til å endre definisjonen på transseksuelle fra å være en psykisk lidelse til å bli en del av seksuell helse. Jeg forventer også at den norske diagnosemanualen blir oppdatert i løpet av kort tid. Vi lever tross alt i 2018, og vi må vise at vi respekterer alle mennesker, uavhengig av kjønnsoppfatning. I dag skammer vi oss over hvilke holdninger nordmenn hadde til homofile den gangen vi trodde homofili var en psykisk sykdom og kunne behandles. Vi bør skamme oss over hvilke holdninger mange av oss har til transseksuelle i dag. En undersøkelse som ble gjennomført av Karolinska Institutet i Stockholm, ga et mørkt bilde av livssituasjonen til mange transpersoner i Norden. 20 pst. har blitt utsatt for hatvold, 30 pst. har blitt utsatt for seksuelle overgrep, 33 pst. har forsøkt å ta sitt eget liv, og 65 pst. har unngått hverdagslige aktiviteter på grunn av redsel for diskriminering. De forteller at de er redde for å gå ut alene. Det er ikke mindre enn skremmende at 40 pst. av de spurte unngår å søke hjelp fra det offentlige fordi de frykter for ikke å bli tatt alvorlig. På denne bakgrunnen er jeg svært glad for at en samlet justiskomité foreslår å utvide straffelovens bestemmelser om hatefulle ytringer, hatkriminalitet og diskriminering mot mennesker på grunn av deres kjønnsuttrykk eller kjønnsidentitet.
Erlend Larsen (Høyre), 2018-05-07:
Representanten Bjørnar Moxnes fra Rødt sa i sin interpellasjon at basepolitikken er en av de viktigste bærebjelkene i norsk sikkerhetspolitikk. Det er overhodet ikke riktig. Det er vårt medlemskap i NATO og vår vestlige tilknytning som er den viktigste bærebjelken i vår sikkerhetspolitikk. Denne bærebjelken har tatt vare på vår fred og frihet i 70 år og kommer til å være vår sikkerhetsgaranti i enda svært mange år. Jeg vil minne om at basepolitikken ble etablert i 1949 av frykt for Sovjetunionen. Året før utførte kommunistene et blodig kupp i Tsjekkoslovakia. Det samme året ble Finland tvunget inn i en såkalt vennskapspakt med Sovjetunionen. I Norge var det en berettiget frykt for at vi kom til å bli det neste offeret for Sovjetunionens offensive utenrikspolitikk. Denne frykten førte til at Norge ble medlem av NATO. Våre selvpålagte begrensninger kom i 1949, men disse ble vurdert opphevet allerede to år senere. Koreakrigen gjorde det høyst aktuelt å etablere NATO-baser i Norge. På den tiden var det blant svært mange nordmenn ingen tvil om at krigen var nært forestående – det var bare et spørsmål om når den kom. I 1952 åpnet regjeringen Torp for å oppheve baseerklæringen, men et tverrpolitisk storting sa nei til en planlagt amerikansk flybase i Vestfold. Stortinget var redd for at forholdet til Sovjetunionen skulle tilspisses, samt at Sveriges og Finlands stilling ville bli mer utsatt. Som erstatning for amerikanske baser ble det åpnet for NATO-installasjoner, lagre og omfattende alliert øvingsaktivitet. Argumentene for den selvpålagte baseerklæringen falt etter mitt syn til jorden da Sovjetunionen gikk i grus for 25 år siden. Det paradoksale i dag er at det landet som hevder at de frykter 300 amerikanske soldater i Midt-Norge, har mange tusen soldater inntil norskegrensen. Det finnes ingen proporsjoner mellom hva Norge og våre allierte har på denne siden av grensen, og hva Russland har på den andre siden. Like fullt er det vi som skal ta hensyn til dem, ikke motsatt. At USA ser behovet for å trene sine soldater under arktiske forhold i Norge, og at de ser behovet for å oppgradere Rygge til å kunne ta imot og operere moderne kampfly, kan tolkes på minst to måter. Den ene er at USA og NATO bekrefter sine forpliktelser til vårt fellesforsvar, den andre er at trusselbildet har blitt skjerpet de siste årene. Jeg mener at den norske basepolitikken har gått ut på dato, og at Stortinget bør oppheve denne selvpålagte restriksjonen. Det er naturlig med restriksjoner for utenlandske militæravdelinger i Øst-Finnmark for å unngå for sterke provokasjoner, men det finnes etter mitt syn ingen gode argumenter for å ta vare på en basepolitikk som jeg mener hører historien til.
Solveig Schytz (Venstre), 2018-05-07:
Mennesker lever ulike liv, og friheten til å være seg selv og velge sitt eget liv er grunnleggende i et liberalt samfunn. Men det er ikke selvsagt for alle, heller ikke i Norge. Mange av dem som bryter med normer for kjønn og seksualitet, opplever store utfordringer. Det bør bekymre oss at dette ikke minst gjelder barn og unge, som møter utfordringen i skole, fritidsaktiviteter og helsevesen, men også i barnevern og familievern. Mye av dette skyldes manglende kunnskap om kjønns- og seksualitetsmangfold. Vi har en stor jobb å gjøre, og det trengs mer kunnskap, ikke minst i skolen og i helsevesenet. Jeg er glad for at regjeringens strategi mot hatefulle ytringer fra 2016 omfatter både skole og utdanning, arbeidsliv, rettsvesen og mediesektoren. Det er helt grunnleggende for at vi som samfunn skal vise respekt for at alle mennesker lever ulike liv. Vi må sikre et åpent og inkluderende samfunn, uavhengig av seksuell orientering, kjønnsuttrykk og kjønnsidentitet. Hatefulle ytringer kan begrense menneskers frihet og muligheter til å delta i den offentlige debatten, og de er også en trussel mot vårt demokrati. Derfor er det vår oppgave å se på tiltak som sikrer alle like muligheter til å delta i samfunnet og i offentlig debatt. Hatkriminalitet rammer ikke bare den enkelte som utsettes for vold, diskriminering eller trusler, den skaper utrygghet for store grupper av befolkningen og begrenser deres mulighet til livsutfoldelse. Personer med et kjønnsuttrykk og en kjønnsidentitet som utfordrer samfunnets normer, trenger et spesielt vern. Derfor er det også nødvendig å se på det strafferettslige vernet. I dag har vi et diskrimineringsvern i likestillings- og diskrimineringsloven, men det er ikke gjort endringer i straffelovens diskrimineringsvern. Derfor er dagens vedtak med utvidelse av straffelovens bestemmelser om hatefulle ytinger, hatkriminalitet og diskriminering til også å omfatte hatefulle ytringer som framsettes, eller diskriminering som utøves på grunn av kjønnsuttrykk eller kjønnsidentitet, svært viktig. Jeg er veldig glad for at vi får et enstemmig vedtak i Stortinget om dette i dag, for dette er helt nødvendig for å tydeliggjøre at diskriminering på dette grunnlaget ikke kan tolereres.
André N. Skjelstad (Venstre), 2018-05-07:
Som presidenten så treffende sa, har jeg stilt en interpellasjon til fiskeriministeren om å få bukt med ulovlig dumping av fisk fra fartøyer, noe som gir miljøutfordringer og har omdømmekonsekvenser for næringen. I løpet av de siste ukene har Kystvakten rapportert om flere tilfeller av ulovlig dumping av fisk fra fartøy, bl.a. utenfor Senja og Troms. Dette er en miljøutfordring, men har også negative omdømmekonsekvenser for en framtidsrettet og viktig næring. Da er mitt spørsmål: Hva mener statsråden vi kan gjøre for å få bukt med problemene med dumping av fisk?
André N. Skjelstad (Venstre), 2018-05-07:
Som også ministeren sa i sitt svar, er dumping av fisk sløsing med mat og undergraver en bærekraftig forvaltning av fiskebestandene. Det er ikke bare en miljøutfordring, det ødelegger også et godt omdømme for norske fiskere. Jeg er enig med fiskeriministeren i at vi skal utvikle fiskeriteknologi som gjør det mulig å gå i retning av et mer selektivt fiske som også tar best mulig vare på råstoffet. Kystvakten gjør et stort og verdifullt arbeid med kontroll. I en reportasje i Fiskeribladet den 6. april 2018 står det at Kystvakten på kort tid har avslørt bl.a. fem båter som utfører det de omtaler som «systematisk utkasting av fisk». Det kommer fram i samme artikkel at dette er «rutinepreget». Det er etter min mening sterkt beklagelig. Dette er en stor miljøutfordring, men også definitivt en stor ressurssløsing. Jeg tror ikke nødvendigvis at Kystvakten klarer å avdekke alle tilfellene. Det er selvsagt noen tilfeller som skyldes mangelfull kunnskap om de konkrete reguleringene eller manglende forståelse av selve ilandføringsplikten. Jeg tror, som ministeren, at dialogen må bedres, men jeg tror også at kunnskapen og holdningen til utkast må forstås sånn at dette også vil få konsekvenser for framtidig fiske for dem som bedriver dette «systematisk» – som Kystvakten kaller det – og rutinemessig. Det er ingen tvil om at flertallet er ærlig. Derfor er det en utfordring for dem. Lederen i Norges Fiskarlag, Kjell Ingebrigtsen, er svært tydelig når han sier: Vi tar avstand fra det å kaste fisk over bord. Vårt mål er at dumping av fisk ikke skal foregå i det hele tatt. Jeg skjønner selvsagt at dette vil være avgjørende for å få en korrekt fangst og aktivitetsdata som vil gi bedre grunnlag for kontroll framover. Jeg tror det er særs viktig i en så særs viktig næring som vi har innenfor fiskeriene våre.
André N. Skjelstad (Venstre), 2018-05-07:
Representanten Knag Fylkesnes tar opp vesentlige ting. Dette er ingen ny situasjon. Allerede i 2004 fikk dette også ganske betydelig omtale i Brennpunkt på NRK. Det var heller ikke noe nytt på 1990-tallet, og heller ikke før det. Men det som betrygger meg, er at ministeren nå peker så tydelig på mulighetene med ny teknologi – nye muligheter for å fange opp dette. For dette handler også om ressurser, ikke bare om at man skal kontrollere hva som kommer med båten, men også om hva som er igjen når dette er fanget. Min bekymring er ikke nødvendigvis at våre regelverk ikke er oversatt til engelsk. Jeg har også en bekymring når det gjelder den økonomiske sonen og det som ligger der når også brexit i større grad blir gjeldende. Dette er jo en ressurs som blir fisket på, og det er derfor vi ønsker å ha en såpass sterk kontroll. Det er som en del fiskere har sagt, at dette også kan være med på å bygge ned fiskestammen. Dette er også en utfordring over tid, som jeg tror krever at holdningene må bedres, ikke minst blant dem som er innenfor næringen, for jeg tror ikke nødvendigvis at vi klarer å fange opp alle som vil gjøre noe ulovlig. Men i utgangspunktet er vi nødt til å ha tro på at de aller, aller fleste ikke vil det. Som jeg sa i mitt forrige innlegg: Jeg tror at de aller, aller fleste innenfor næringen er ærlige og har gode hensikter. Men på mange måter kan det ikke få fortsette at man ikke har kontroll over det som er en evigvarende ressurs.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2018-05-07:
Igjen peker interpellanten på en rekke problemstillinger som vi opplever. Per 20. april har altså Kystvakten avdekket totalt åtte saker med brudd på ilandføringsplikten. Fire av disse sakene er anmeldt, fire saker er fortsatt er under behandling. Sju av disse sakene relaterer seg til kystfiskeflåten. I 2017 var det tolv saker. Som jeg redegjorde for i mitt hovedinnlegg også, føler jeg for at vi alle sammen tar dette utkastproblemet på alvor, ut fra at problemet ikke er løst. Derfor mener jeg, som jeg også sa, at vi må bygge videre på det gode arbeidet som allerede er gjort. Og så må vi ha to tanker i hodet samtidig: Det gjelder å unngå, som også interpellanten er inne på, at ærlige fiskere får uønsket fangst om bord, samtidig som vi styrker kontrollen med dem som med vilje faktisk bryter loven. Mandatet til utvalget som jeg nevnte i mitt hovedinnlegg skal nedsettes snart, har to klare mål: økt etterlevelse av norsk fiskerilovgivning økt markedsadgang for fisk i utenlandske markeder For det er klart at det er en problemstilling, som også interpellanten er inne på, at tanken rundt en god, helhetlig kontroll skal gjøres til et konkurransefortrinn. Vi merker nå at i de markedene vi er inne i, stilles det større og større krav til at fisken er lovlig landet, og at vi har orden i våre systemer. Markedsaktører og andre lands myndigheter stiller større og større krav til dokumentasjon og til at ulik bærekraftskvalitet og dyrevelferdshensyn er ivaretatt gjennom høsting og produksjon. Så er det klart at de som bevisst bedriver denne typen kriminalitet, er med på å ødelegge omdømmet for hele norsk fiskeripolitikk i dette. Eksempler på dette er USAs nye regime, som går på sporing av import av sjømat, osv. og kravene om fangstsertifikat ved eksport til EU, Kina og Japan mfl. Så dette kan vi ikke stå stille og se på. Utvalget skal bl.a. også utforske hvordan ny teknologi skal bidra til økt trygghet for at fiskeriene er bærekraftige, og at sjømaten nettopp er lovlig omsatt. Ny datateknologi, som blokkjeder, bildegjenkjenning og kunstig intelligens, åpner for helt nye muligheter for å dokumentere hva som tas opp av havet, og hvordan fangsten blir håndtert gjennom verdikjeden.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2018-05-07:
Først vil jeg få lov til å si at når det gjelder oversettelse til engelsk, er det fortsatt til vurdering – siden februar. Men jeg må bare påpeke at alle som fisker i norske farvann, plikter å sette seg inn i regelverket. Så viser man til problemstillingene i sør. Der jobbes det nå, det er en arbeidsgruppe som sitter og ser på mulighetene for ytterligere tiltak som gjelder stenging og åpning av fiskefelt. Jeg forventer at denne rapporten kommer til meg i løpet av sommeren. Men der også er det slik at Havforskningsinstituttet nå skal invitere sine svenske og danske kolleger for at de skal se på denne problemstillingen sammen. Da handler det i stor grad om estimering av utkastet. Som jeg tror jeg også sa i mitt hovedinnlegg, er det gjort utrolig mye helt siden 1980-tallet. Ulike regjeringer har iverksatt ulike tiltak som har vært bra, men dette dukker opp med jevne mellomrom. Vi kan også peke på det samarbeidet vi har hatt med Russland oppe i Barentshavet siden 1970-tallet, som bærer gode frukter. Men det dukker hele tiden opp nye tilfeller der noen med vitende og vilje driver med kriminalitet – enten bevisst utkast eller annen type kriminalitet. Det er store penger innenfor norsk fiskeri, og derfor er det så viktig at vi fokuserer mer på dette nå. Jeg tror jeg dro igjennom den listen i hovedinnlegget mitt, men hvis jeg skal gå i detalj her, kan jeg si at det nå brukes midler på en egen stipendiat på Havforskningsinstituttet, finansiert både gjennom HI og Fiskeridirektoratet, som arbeider med akkurat det som handler om kvantifisering av utkast i det norske trål- og autolinefisket, i ulike geografiske områder – for eksempel. Det er også blitt engasjert en masterstudent ved HI som skal arbeide videre med kvantifisering av utkast av fisk i det norske kystfisket. Så det jobbes helt ned til de små detaljene, og helt opp til de store programmene. Jeg har – det er kanskje registrert – tatt et initiativ til å få et bedre og styrket samarbeid mellom NFD, Justisdepartementet og Finansdepartementet. Det er et godt samarbeid der i dag mellom toll, justis og forvaltningen vår. Men jeg er rimelig sikker på at vi kan hente ut noe mer av det samarbeidet også, kanskje særlig på sanksjonssiden, for det er kanskje ikke bra nok slik som det er i dag. Jeg tror også at når man nevner Kystvakten og den kapasiteten som ligger der, er det nettopp den flyttingen av luftovervåkning langs kysten som har gjort at vi har avdekket flere saker nå, noe jeg tror vil være preventivt.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-05-07:
Jeg skulle ønske at forsvarsministeren kunne gitt klare svar på spørsmål som berører Norges vitale sikkerhetsinteresser. Som kjent har regjeringen gitt USAs militære permanent tilstedeværelse på Værnes. Jeg kom med konkrete spørsmål fordi den opprinnelige basepolitikken nettopp utelukket permanent tilstedeværelse av utenlandsk militært personell i Norge. Det kom dessverre ikke noen veldig gode svar på det spørsmålet fra forsvarsministeren. Det står ingenting i langtidsplanen om å forlate basepolitikken. Jeg synes dessverre at svaret viser hvor skadelig det er for Norge at regjeringen uthuler basepolitikken ved å gi fremmede makter tilgang til å etablere baser i Norge. Jeg ønsket også å få svar på hvilke begrensninger som er lagt på amerikansk militær aktivitet i Norge, og hvilke plikter soldatene er underlagt overfor norske domstoler. Det finnes svar på dette, for som regel inngår USA såkalte «status of forces agreements», forkortet SOFA, med vertslandene ved etablering av aktivitet i andre land. I SOFA-dokumentene står det altså hvilken makt og myndighet amerikanske militære har, hvilke begrensninger de må overholde, og hvilken makt og myndighet norske militære har der amerikanerne opererer. Det må også finnes en avtale for hvorvidt amerikanerne må overholde norsk lov, og om norske domstoler har rett til å dømme i de tilfellene hvor utenlandske styrker begår kriminelle handlinger på norsk jord, noe som har skjedd i de fleste land hvor USA har vært militært til stede. Jeg skjønner at ikke alt i dokumentene kan offentliggjøres, men de delene av avtalen som gjelder hva slags makt og myndighet regjeringen har gitt de amerikanske styrkene, finnes det ingen unnskyldninger for å holde skjult for det norske folk. Jeg vil oppfordre forsvarsministeren til å gi klare svar til befolkningen på hvilke begrensninger som er lagt på det amerikanske militære personellet i Norge. Vil de kunne dømmes av norske domstoler hvis de begår kriminelle handlinger på norsk jord? Hvilke fullmakter er gitt av regjeringen til det amerikanske forsvaret når det gjelder soldatene på Værnes?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-05-07:
Sosialisme er den politikken Arbeiderpartiet til enhver tid fører, sa Torolf Elster i 1957. Etter å ha hørt Frank Bakke-Jensen kan vi nå si at basepolitikken er den politikken Solberg-regjeringen til enhver tid fører, helt uavhengig av fakta. På bakken er det altså slik at basepolitikken ligger fast, også om det er permanent tilstedeværelse av amerikanske soldater på en base i Norge. Bakgrunnen for denne politikken bunner i svakheter i egen beredskap. Norge har ikke tilstrekkelig mannskap, forsyninger eller kapasitet til å stå i en konfliktsituasjon. Denne svakheten utgjør en sikkerhetsrisiko fordi den tvinger fram offensive handlinger for å varsle USA. Når vi ikke har tilgang til egne styrker som kan operere over tid, forsvinner også mulighetene for dialog, forhandling og kompromiss. Det å få amerikanske soldater på Værnes i Trøndelag, allierte øvelser nær den russiske grensen, er tiltak som viser at en framtidig krise i nord ikke skal bli en kamp der Norge forsvarer eget territorium, men i stedet eskalerer til en stormaktskonflikt mellom USA og Russland. Slik blir det i alle stater som ikke har tilgang til en selvstendig nasjonal krisehåndteringsevne, ifølge Tormod Heier ved Forsvarets stabsskole. Lavspenningspolitikken Norge førte under den kalde krigen, gjorde at datidens Sovjetunionen ikke var bekymret for amerikanske baser og offensive operasjoner ut fra Norge. Det ga et naboskap som stort sett var preget av gjensidig respekt. Nå er vi i full fart på vei bort fra denne situasjonen. Bakke-Jensen sier ikke ett ord om hvordan tillitsforholdet, som Norge har brukt tiår på å bygge opp, til de grader er brutt ned. Han sier ikke ett ord om hvilke garantier vi har for at den uforutsigbare Trumps USA vil respektere Norges interesser av et forutsigbart forhold til Russland når en etablerer seg i Norge med brodd – nettopp mot Russland. Jeg vil gjenta og etterlyse svar på noen sentrale spørsmål fra Bakke-Jensens siste innlegg. For det første: Er det permanent tilstedeværelse av amerikansk militærpersonell på Værnes, eller ikke? For det andre: Hvilken makt og myndighet har amerikanske militære på norsk jord? Vil de bringes inn for en norsk domstol hvis de begår ulovlige handlinger på norsk jord, eller vil de ikke være underlagt norsk lov? Dette er spørsmål som det norske folk har et selvsagt krav på å få et tydelig svar på.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2018-05-07:
Alliert øving på norsk jord er regulert i de samme avtalene som norske soldater er underlagt når de øver med allierte i andre NATO-land. SOFA heter avtalen, en svær, omfangsrik avtale mellom NATO-medlemslandene, som regulerer denne typen aktivitet. Det er plenty av muligheter for det norske folk til å sette seg inn i det. Dette er en interessant debatt, for vi har nå igjen to aktive parti i Stortinget som er imot NATO-medlemskap. Inngangen til spørsmålene om alliert øving blir ganske så forskjellig om man er for NATO-medlemskap, eller om man er imot NATO-medlemskap. Når det gjelder forholdet til Russland, er jeg helt enig med representanten Moxnes i at det har vi balansert veldig godt opp gjennom årene. Det har vi gjort ved at vi har hatt en tydelig forsvarspolitikk. Den baserer seg på to pilarer: et troverdig norsk forsvar og et troverdig medlemskap i alliansen NATO, det vestlige forsvarssamarbeidet. Når SV og Senterpartiet siterer forsvarssjefen fra det fagmilitære rådet, glemmer de – antakelig med vilje – å ta med at den uttalelsen kom forsvarssjefen med på bakgrunn av at de rød-grønne hadde bygd ned Forsvaret gjennom åtte år. Så sa forsvarssjefen, da vi hadde vedtatt langtidsplanen i Stortinget, at nå har vi en satsing og ressurser som gjør at det sitatet ikke gjelder lenger. Det kan være lurt å ta med hele historien hvis man skal prøve å beskrive noe. Vi er fortsatt opptatt av å ha et godt forhold til Russland. Det har vi ved å være en tydelig nabo gjennom et godt forsvarssamarbeid. Det gjør vi gjennom alle de andre arenaene der vi samarbeider med Russland. Det mener jeg, og jeg tror det er bred enighet i denne salen om at det er bra: fiskerisamarbeidet, miljøvernsamarbeidet, søk og redning i Barentshavet og folk-til-folk-samarbeidet. Det er viktigere nå enn det har vært noen gang. Jeg vokste opp under den kalde krigen. For meg var Sovjet noe stort, mørkt, farlig og ukjent bak en grense. For min datter, som er 30 år yngre enn meg og har vokst opp på samme stedet, er Russland det mest spennende nabolandet. Hvorfor? Jo, fordi den generasjonen har tilegnet seg en kunnskap om at på hver side av en grense bor det mennesker som oss. Den hadde ikke vi som vokste opp på 1960-tallet under den kalde krigen. Den kunnskapen har vi altså tilegnet oss fordi vi fikk en mur som falt, fordi vi fikk tøværet som gjorde at vi kunne begynne å reise til hverandre. Dette er en viktig del av egenkapitalen i forholdet vårt til Russland. Men det forholdet hviler på at vi har et troverdig forsvar, at vi har et troverdig forsvarssamarbeid, og at vi er medlem av en allianse, sånn at vi blir respektert av vår store nabo i øst. Det er det NATO-samarbeidet, alliert trening og den norske langtidsplanen for Forsvaret som sikrer.
Hårek Elvenes (Høyre), 2018-05-07:
Før Norge inngikk Atlanterhavspakten i 1949, erklærte den norske regjering at det ikke ville være aktuelt å stasjonere fremmede styrker permanent på norsk jord i form av baser. Dette var selvpålagt, og det er den såkalte baseerklæringen. Tanken med dette var at Norge ikke skulle brukes som et oppmarsjområde for fremmede makter i en eventuell latent krigssituasjon. Venstresiden har brukt basepolitikken og motstanden mot basepolitikken og NATO generelt som et påskudd for det meste NATO og våre allierte har foretatt seg her i landet. Det gjelder sambandsstasjoner, det gjelder navigasjonssendere, og det gjelder etterretningsstasjoner. Det er en kontinuerlig vurdering hvordan man legger til rette for alliert trening. Det er ikke nytt at marinekorpset og andre øver i Norge. Langtidsplanen for Forsvaret poengterer at det er behov for økt alliert trening skal vi ivareta vår sikkerhet på en god nok måte. Marinekorpsets engasjement i Norge er ikke i strid med norsk basepolitikk. USA og de allierte har i flere tiår trent og øvd i Norge, f.eks. har britiske helikoptre trent på Bardufoss i en årrekke, uten at noen har sagt at dette har vært i strid med basepolitikken. Basepolitikken er heller ikke til hinder for alliert forhåndslagring av materiell i Norge og ikke til hinder for elementer av NATOs kommandostruktur i Norge: Jeg nevner NATOs nordkommando på Kolsås i sin tid, og jeg nevner Joint Warfare Centre i Stavanger i dag. Alliert nærvær i fredstid i form av øving og trening er en forutsetning for at de allierte skal kunne komme oss til unnsetning på en god måte skulle situasjonen kreve det. NATO er bærebjelken i norsk sikkerhets- og forsvarspolitikk, og USA er vår nærmeste allierte. Det har gitt oss fred i Europa i 70 år, i den samme perioden som vi har hatt NATO som forsvarsallianse. NATO er ikke bare en forsvarsallianse, det er også et verdifellesskap der alliansen er beredt til å stå opp for de verdier som de vestlige samfunn bygger på, nemlig demokrati, menneskerettigheter og rettsstat. Det har også tjent Norges sikkerhetspolitiske interesser godt, i fravær av naivitet. Realismen har vært styrende, og også fasthet og dialog med vår store nabo i øst.
Steinar Ness (Senterpartiet), 2018-05-07:
Senterpartiet er tydeleg på at den norske basepolitikken, som har vore ein berebjelke i norsk tryggingspolitikk sidan vi vart med i NATO i 1949, skal liggje fast. Det inneber at Noreg ikkje skal tillate permanent plassering av utanlandske styrkar på norsk jord. Gjennom denne basepolitikken har vi unngått å skape større spenning i forholdet til nabolanda våre – i hovudsak Sovjet, no Russland – enn nødvendig. Norsk utanriks- og tryggingspolitikk har alltid handla om å finne ein fornuftig balanse mellom avskrekking og avspenning. Avskrekking sikrar vi gjennom eit sterkt nasjonalt forsvar, samtidig som vi er ein del av NATO. Avspenning har vi på den andre sida bidratt til gjennom å unngå permanent plassering av utanlandske soldatar på norsk jord i fredstid og ved å seie nei til utplassering av atomvåpen på norsk jord. For Senterpartiet er det viktig å sikre at Noreg sjølv har eit sterkt nok forsvar nasjonalt til at vi klarer å handtere ulike kriser og truslar på ein god måte over eit visst tidsrom. I denne samanhengen er det bekymringsfullt å lese kva forsvarssjefen skreiv i sitt militærfaglege råd hausten 2015: «Risikoen knyttet til reduksjoner i vår landmilitære evne kan derfor i liten grad kompenseres av NATO, med mindre det stasjoneres styrker på norsk jord til daglig, noe som det ved dette alternativet vil være relevant å vurdere. Uten evne til å yte motstand på bakken, er det en betydelig risiko for at en motpart kan nå sine territorielle mål uten at vårt nasjonale forsvar kan påvirke situasjonen.» Her er vi ved noko av kjernen i debatten om satsinga på det norske forsvaret som vi skal behandle i Stortinget i vekene og åra framover. Senterpartiet var det første partiet som vedtok at Noreg bør møte forpliktingane sine i NATO og bruke 2 pst. av bruttonasjonalproduktet på forsvarsmål innan 2024. Dette har Senterpartiet følgt opp med ei sterk satsing i sine alternative budsjett både i 2017 og 2018 for å løyve meir pengar både til Hæren og til Heimevernet. Vi vil altså ha ei auka satsing på militære kapasitetar som er eigna for forsvar av vårt eige og våre allierte sitt territorium, og vi trur det er ein kortsiktig strategi dersom Noreg går i ei retning der vi byter ut soldatar på bakken med rakettar i lufta. Senterpartiet har difor òg fremja eit representantforslag der vi ber regjeringa leggje fram ein opptrappingsplan for å nå NATOs mål om å bruke 2 pst. av BNP på Forsvaret innan 2024. Det vi gjer med styrkinga av vårt nasjonale forsvar, vil òg vere grunnlaget for å oppretthalde ein truverdig basepolitikk og vidareføre det vi så langt har vore einige om.
Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2018-05-07:
Det er så lett å ta fred, frihet og demokrati for gitt. Historien har derimot lært oss at vi ikke kan gjøre det. Det vil vi minnes og markere i morgen, den 8. mai. Det er norske myndigheter som styrer norsk sikkerhetspolitikk og norsk basepolitikk. Og, som vi har hørt, basepolitikken ligger fast: ingen utenlandske baser på norsk jord i fredstid. Det er en selvpålagt restriksjon. Når det er sagt, baserer vi jo vår sikkerhet på samarbeid med andre, og amerikanerne er vår aller viktigste allierte. Vi har fornyet den bilaterale forsvarsavtalen med USA om forhåndslagring og forsterking og en avtale som åpner for økt alliert øving og trening i Norge. US Marine Corps’ rotasjonsbaserte øving og trening, med utgangspunkt i Værnes garnison, må ses i lys av dette. Beslutningen om denne øvingen og treningen er forankret i Stortinget, noe forsvarsministeren understreket. Økt integrert alliert øving og trening er også en sentral del av NATOs strategi, og NATO er vårt sikkerhetspolitiske ankerfeste. Den allierte øvingen og treningen er ikke et brudd på norsk basepolitikk, men tvert imot en videreføring av den sikkerhetspolitiske linjen Norge har ført gjennom flere tiår. Personellet fra USA er innkvartert på Værnes garnison som våre gjester. Det er en base som er under norsk flagg og norsk ledelse. Det er verken snakk om en permanent tilstedeværelse eller en amerikansk base på Værnes. Dette er i vår egen interesse, for vi er inne i den mest alvorlige sikkerhetspolitiske situasjonen siden den kalde krigen. Som NATO-sjefen, Jens Stoltenberg, har sagt: Vi står overfor den største trusselen mot vår sikkerhet på én generasjon. Det er viktig å understreke at det verken er NATO eller Norge som har utfordret stabiliteten i Europa. Dette er ikke tiden for å sette spørsmålstegn ved verdien av vennskapet mellom Norge, Europa og USA, for Norges sikkerhet bygges ikke alene. Vi må ivareta våre sikkerhetsinteresser med et forsterket alliansesamarbeid. Langtidsplanen for Forsvaret og de store materiellanskaffelsene gjennomsyres av det. Skal våre venner og allierte være i stand til å beskytte oss i en krise- eller krigssituasjon, må de være forberedt, og vi må legge til rette slik at de er i stand til det. Derfor er økt øving og trening i Norge så viktig og nødvendig – det sikrer vår forsvarsevne. Fra norsk side har vi svært gode erfaringer med rotasjonsordningen så langt, og det er heller ingen tvil om at også amerikanerne er svært fornøyd, både med måten de er blitt mottatt på i Norge og Stjørdal, og med det militærfaglige utbyttet. De får testet ferdigheter og materiell på en realistisk måte. Spesielt har vintertreningen gitt verdifulle erfaringer. Jeg kan forsikre dem som er bekymret, om at aktiviteten har bred støtte i befolkningen, blant trønderne – folk oppfatter dette som betryggende. At NATO og amerikanerne bekrefter sine allianseforpliktelser og signaliserer vilje til å videreføre sitt engasjement i Norge, skal vi være glade for. Det bør berolige, snarere enn det motsatte.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2018-03-21:
Jeg vil på vegne av stortingsrepresentantene Geir Jørgen Bekkevold og meg selv framsette et representantforslag om stortingsmelding om utviklingshemmedes rettigheter og likeverd og om tiltak som styrker de grunnleggende rettighetene til mennesker med utviklingshemning.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2018-03-21:
I dag har Kristelig Folkeparti levert et Dokument 8-forslag om at vi ønsker at alle skal ha de samme mulighetene. Downs syndrom er ikke en sykdom, men at man har ett kromosom mer enn andre. Prognosene for denne gruppen er mye bedre i dag enn de var for mange år siden. Jeg lurer på om det er sånn at forsikringsselskapene lever på gamle dogmer omkring dette – at personer med Downs syndrom ikke lever så lenge, at de er sykere enn folk flest, og at de ikke har den samme livskvaliteten – når de faktisk svarer nei til at foreldre til barn med Downs syndrom får forsikret barnet sitt. Mitt spørsmål er: Mener regjeringen det er greit at forsikringsselskap avslår søknader om barneforsikring med bakgrunn i at barnet har Downs syndrom, og ingen ting mer?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-03-21:
Jeg har på vegne av meg selv gleden av å legge fram et representantforslag om forbedring og forenkling av små og mellomstore bedrifters(SME) rapportering om vesentlig bærekraft- og samfunnspåvirkning. (SME) Som det heter: You can’t manage what you don’t measure.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-03-21:
Miljøpartiet De Grønne mener at vi nå må iverksette tiltak for å bekjempe disse trendene som statsministeren beskriver, og radikalisering, inklusiv høyrepopulisme, sammen. Derfor mener Miljøpartiet De Grønne at vi trenger en varig endring og en ny retning i måten også regjeringsmedlemmene snakker om disse vanskelige temaene på. Nå har imidlertid justisminister Listhaug blitt midlertidig erstattet av Per Sandberg, som tidligere er kjent for en lignende, hardtslående og lite kompromissøkende stil, noe som også er blitt lagt merke til internasjonalt. Synes statsministeren at dette er en god måte å løse det mistillitsproblemet som har oppstått rundt justisministerrollen, på? Hvilke kriterier eller grunnholdninger mener hun at hennes neste justisminister bør ha og formidle?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-03-21:
Miljøpartiet De Grønne mener at vi trenger en oversikt over hvordan farlige, ekstreme holdninger, inklusiv høyreekstreme holdninger, har utviklet seg i denne perioden, siden 2011 spesielt. Mitt siste spørsmål er: Hva vil statsministeren og regjeringen gjøre framover for å unngå at vi får en ytterligere omdreining, slik vi allerede har sett i mange andre land vi har handel med, de siste årene?
Zaineb Al-Samarai (Arbeiderpartiet), 2018-03-21:
På vegne av stortingsrepresentantene Anette Trettebergstuen, Ingvild Kjerkol, Kari Henriksen, Jette F. Christensen, Siri Gåsemyr Staalesen og meg selv vil jeg framsette et representantforslag om et mer regulert marked for kosmetiske injeksjoner.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2018-03-21:
Vi har en dramatisk uke i norsk politikk bak oss. En statsråd spredde på Facebook et innlegg som var usant og grovt, nørte opp under farlige holdninger og ble møtt med mistillit fra et flertall her i stortingssalen. En regjeringskrise som var nær ved å oppstå, ble avverget i siste øyeblikk – ikke fordi statsministeren ryddet opp, men fordi statsråden trakk seg. I debatten her i går oppsummerte statsministeren debatten og uka med å be opposisjonens talere gå tilbake og gjennomgå sine manuskripter for å se om de var innenfor det anstendige. Det var den leksen vi fikk fra den overlæreren. Anstendighet er viktig i politikken, og jeg tror vi alle kan si at når det er friske debatter, kan vi alle ettergå om vi har vært innenfor eller utenfor, om vi har vært drøye i påstandene. Men det er ikke det denne saken handler om. Kjernen her er spørsmålet om retorikken fra landets daværende justisminister nører opp under farlige strømninger, konspirasjonsteorier og hat. Statsministeren sa først at dette var en sak om Arbeiderpartiets og Fremskrittspartiets retorikk, som de fikk finne ut av seg imellom. Så beklaget hun. Men i går kveld hørte vi igjen en statsminister som var tilbake til å si at dette handlet i grunnen om debatten rundt anstendighet. Spørsmålet er: Har hun egentlig forstått? Jeg vil stille spørsmål og være veldig konkret: Det innlegget som landets justisminister la ut den 9. mars, med bilde og tekst, om at Arbeiderpartiet er mer opptatt av terroristers rettssikkerhet enn nasjonens sikkerhet, mener hun at det innlegget, det bildet og den teksten nører opp under farlige holdninger og konspirasjonsteorier og kan være farlig i et samfunn som også skal beskytte borgerne mot handlinger?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2018-03-21:
Jeg tilla ingen mening her. Jeg stilte spørsmål om denne type utspill og billedbruk er farlig, om det nører opp under farlige holdninger. Til Dagsrevyen sa statsministeren at det er lurt å ha en saklig debatt, at billedbruken og angrepet på Arbeiderpartiet var i overkant, og at statsråder skal passe på ordbruken. Hun har tatt tilbake igjen anstendighetssporet, og det mener jeg vi skal gå i oss selv i fra tid til annen. Jeg mener dette var uanstendig. Spørsmålet til statsministeren er nå: Var det farlig? Er det farlig at landets justis- og beredskapsminister, som skal passe på lov og orden og rettsoppfatning og også hegne om sårbare mennesker, legger ut slike meldinger? Det farlige er jo da å gå inn i diskusjonen om sammenhengen mellom holdning og handling. Det er en slik sammenheng. Jeg tillegger egentlig ikke justisministeren noen hensikt utover å si at det å ikke forstå at dette er farlig – at det kan nøre opp under farlige holdninger, at det gjør folk redde – er det som uroer meg. Ser statsministeren på det innlegget som potensielt farlig?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2018-03-21:
Her er vi igjen: Det burde vært tatt ut. Det er jeg helt enig i. Men statsministeren nølte, eller fikk ikke til at det ble tatt ut. Mitt poeng er at hvis ikke landets justisminister, og heller ikke statsministeren, forstår at den typen utspill er farlig, er det veldig alvorlig. Jeg vil anta at en så erfaren og dyktig kommunikator bør forstå at den billedbruken og den teksten og måten det ligger ute på dag etter dag, er farlig. Det betyr ikke at man tillegger henne holdninger som skal være voldelige på noen måte, men at man ikke har forståelse for at det nører opp under farlige holdninger. Jeg registrerer at statsministeren på andre forsøk sier at bildet ikke burde vært der, og at man ikke må tillegge hverandre holdninger. Men legg holdningene til side. Spørsmålet er: Er denne type billedbruk og tekst, lagt ut av en justisminister, egnet til å nøre opp under farlige holdninger?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2018-03-21:
Jeg tror ikke jeg skal fortsette, for jeg skjønner at statsministeren ikke er ved kjernen. Alt det hun sier nå, kan vi være enige om: Vi skal opptre anstendig, vi skal beklage når vi går for langt, vi skal ha en ærlig og redelig debatt. Men jeg tror at hvis vi ikke lærer av erfaringen til å kunne si at dette er farlig – myndighetspersoner og en justisminister må være særlig aktsomme – er det ting vi ikke har lært. Det er ikke å tillegge hverandre holdninger, men det er å forstå betydningen av hva som nører oppunder høyrepopulisme, konspirasjonsteorier og farlige holdninger. Jeg hadde håpet at landets statsminister kunne si at ja, dette er potensielt farlig, og det er grunnen til at det burde ha vært tatt vekk – at det er uanstendig, kan vi være enige om. Men vi får altså ikke det svaret. Det synes jeg er nedslående. Og spørsmålet er da: Hva har man lært av forrige uke? Jeg har lyst til å spørre statsministeren – for det var jo en dramatisk uke også for henne: Hva sitter igjen for henne som hovedlærdommen politisk etter forrige ukes hendelser?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2018-03-21:
Det vi står igjen med nå, er en advarsel fra statsministeren mot en usaklig debatt. Vi tilhører samme generasjon. Jeg tror vi alle kan holde besvergelsene om at vi liker kjedelige debatter som er saklige, og så må vi fyre dem opp med litt sterke utsagn, de blir kanskje uanstendige innimellom. Men dette handler altså om noe annet. Statsministeren er på slutten inne på sårbare mennesker. Grunnen til at jeg sier at det er farlig, er at jeg har erfart det den siste uken. Jeg kjenner veldig mange av de menneskene som har gått og gjemt seg, familiene som har lukket dørene, fordi slike utsagn fyrer opp om dette. Da hadde jeg håpet at statsministeren kunne si: Ja, det er farlig, vi skal være særlig aktsomme mot det. Det er konspirasjonsteorier der ute mot mitt parti, mot min bevegelse. Vi har betalt en pris for det. Vi står sammen om det som nasjon – det er bra. Men vi må erkjenne at denne type utsagn er spesielt farlige, og jeg håpet at landets statsminister kunne si: Ja, det er det. Det er ikke bare at det er usaklig – det er egentlig et ganske saklig innlegg, det er det deprimerende. Men det er farlig, det er grovt feilaktig, og det bør tas avstand fra veldig bestemt.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2018-03-21:
Jeg må bruke de ordene jeg brukte her i salen torsdag, da justisministeren sto her: Det holder ikke! Og så vil jeg si en annen fellesnevner, i en debatt hvor statsministeren oppsummerer med at opposisjonen må gå tilbake og revurdere innleggene sine, om de var innenfor det anstendige. Det var en annen fellesnevner fra opposisjonen i de innleggene – som ikke var avtalt, men alle var inne på det: at dobbeltkommunikasjonen fra regjeringen må ta slutt. Vi kan ikke ha én kommunikasjon fra en regjering og én fra et parti frittstående på utsiden. Det har vi hatt nå i over fire år, og jeg synes det også er et budskap som framkom ganske klart i den debatten. Jeg har lyst til å stille statsministeren spørsmålet: Hvilke konsekvenser trekker hun av det hun opplevde gjennom den uken, hvor hun hadde en statsråd som kommuniserte på utsiden og brukte seks dager på å justere det. Får det konsekvenser? Statsråd Listhaug trakk seg selv, etter hva vi forstår, hun ble ikke bedt om å slutte. Så hvilke konklusjoner trekker statsministeren av at hennes statsråder kommuniserer på den måten?
Erna Solberg (Høyre), 2018-03-21:
Jeg ga allerede på søndag ganske tydelig beskjed om at jeg mente det innlegget var over grensen for hva jeg mener er anstendig og akseptabel omtale av andre. Det tillegger andre, direkte eller indirekte, en intensjon om å ta mer vare på terrorister enn å ta vare på rikets sikkerhet. Jeg synes ikke det er en måte vi skal drive politikk på, å tillegge hverandre synspunkter og hensikter man ikke har. Det er mange som tenner på den typen debatter. Debatter om terror, debatter knyttet til innvandringsspørsmål, debatter knyttet til politiske partier og uenighet kan alle være med på å fyre opp under ulike typer debatter og diskusjoner. Men jeg mener at hvis påstanden fra Arbeiderpartiets leder er at det var bevisst å nøre opp under denne debatten, er det feil å tillegge Sylvi Listhaug den typen tanker bak dette. Debatter dukker opp i alle disse temaene. Det finnes ikke på min Facebook-side ett bilde der jeg er sammen med en ung nordmann med hijab, som ikke nører opp under denne typen debatter, for det er lett antennelige spørsmål. Jeg har likevel tenkt å fortsette å la meg avbilde med unge nordmenn med hijab, fordi jeg mener det er viktig å vise variansen og valgene vi har i vårt samfunn. Å tillegge dette en bevisst nøring, er jeg uenig i.
Erna Solberg (Høyre), 2018-03-21:
Jeg ser på det innlegget som at det ikke burde vært lagt ut. Derfor er det også tatt vekk. Jeg mener det er viktig at vi i disse spørsmålene trår varsomt. Men underliggende i det Jonas Gahr Støre nå sier, er at man har hatt en bevisst spekulasjon i dette. Jeg mener man i alle disse debattene må passe på å vise bredden. Men det er altså ingen bevisst spekulasjon, og det synes jeg ikke vi skal tillegge heller. Det er også grunnen til at jeg reagerte på Jonas Gahr Støres tale til sitt landsstyre, hvor jeg opplevde at han tilla Sylvi Listhaug et ønske om bevisst å nøre opp under dette. Det mener jeg ikke er riktig.
Erna Solberg (Høyre), 2018-03-21:
Jeg mener vi må være varsomme med bruken av bilder og retorikk i disse debattene, for det er krevende debatter å stå i. Men jeg mener fortsatt at det Jonas Gahr Støre nå forsøker å gjøre, er å tillegge Sylvi Listhaug meninger hun ikke har – eller innhold – og det var også det jeg reagerte på i summen av de innleggene som var i Stortinget i går. Jeg mener at vi må tenke igjennom hvordan vi gjør det. Jeg sier at det er veldig lett og vi kan legge veldig sterke begrensninger på den politiske debatten hvis vi skal ta utgangspunkt i at vi ikke skal ha noen innlegg som bidrar til at denne debatten øker eller er til stede, for debatten om innvandring, om terrorisme, om jihadisme, er ekstremt lettantennelig uansett. Min opplevelse, som sagt, er at jeg kan legge ut innlegg som går helt den andre veien, og det setter full fyr på den debatten.
Erna Solberg (Høyre), 2018-03-21:
Jeg er enig i – og det har vært mitt budskap fra lørdagen av – at retorikk ikke bør overgå politikk, at substansen i politiske saker bør diskuteres innenfor en ramme som ikke nører opp om en usaklig debatt, som ikke bidrar til å spre hat, som ikke bidrar til at man gir unnskyldninger for dem som allerede har forutinntatte meninger på den ene eller andre siden av den politiske skalaen. Det mener jeg er en viktig lærdom av denne debatten. At dette er et veldig følsomt område å gå inn i, at dette er et krevende område å diskutere, det har jeg stått i i 20 år. Jeg vet at dette er et krevende område å gå inn i i de ulike sakene. Og det er viktig å huske på, ikke minst, at det er mange som har opplevd terror i vårt samfunn, og jeg har dyp respekt for at enhver påminnelse og enhver debatt om dette gjør vondt for folk som har opplevd å bli jaget av en terrorist på Utøya. Den innlevelsen av at det er vondt, tror jeg vi alle kan ha. Det gjør at vi skal være ekstra varsomme i disse sakene.
Erna Solberg (Høyre), 2018-03-21:
Jeg har tatt avstand fra den Facebook-posteringen for lenge siden. Jeg har også vært veldig tydelig på det vi har lært, og sett i lys av nettopp hvordan debatten ble rundt det, må vi lære av det. Det var også det jeg sa tidlig i denne diskusjonen, som er bakgrunnen for at vi også unnskyldte og ga beskjed om at det var på vegne av regjeringen den retorikken som hadde vært ført i saken. Og det er nettopp det Jonas Gahr Støre sier nå, at å forstå at det finnes mennesker i vårt samfunn som har vært så tett på terror, og så tett på høyreekstrem terror, at hele den typen debatt, det å røre opp igjen, må vi ha større varsomhet med. I den formen er vi helt, helt enige om at den debatten vi hadde i forrige uke, rørte i noe som var vondt, og som vi ikke burde hatt.
Erna Solberg (Høyre), 2018-03-21:
For meg er det helt grunnleggende at en stortingsrepresentant som velges inn på sitt stortingsprogram, i Stortinget kan forsvare og mene det som står i det stortingsprogrammet. Det er det som er velgernes mandat, det er det mandatet velgerne har gitt til den representanten. Et regjeringsmedlem som har en plattform utgått av tre partier, skal forholde seg til det som er summen og det som er enigheten mellom de tre partiene. Da er man statsråd for tre partier, ikke bare for sitt eget parti, og det er den grunnleggende biten som jeg mener alle mine statsråder skal forholde seg til. Da må man ta hensyn til alle tre partier i regjeringen når man kommuniserer, og ta hensyn til det som er regulert i plattformen. At partier viser hva de opprinnelig mente, mener jeg ikke er dobbeltkommunikasjon. Jeg mener at det er ærlighet overfor velgerne. Det blir rart når man sitter i en regjering og foreslår noe, står bak det i regjering, og går ut av regjeringen, som f.eks. SV har gjort i Goliat-saken, og bruker mesteparten av tiden til å argumentere mot at det vedtaket ble fattet en gang, som de selv faktisk var med på å foreslå for Stortinget.
Erna Solberg (Høyre), 2018-03-21:
Jeg er helt enig i at det er farlig å bruke ekstremisters språk. Og jeg har lyst til å gi SV honnør for noe flere SV-representanter har gjort i det siste. I forbindelse med ACER-debatten er det flere fra SV som har trukket seg fra en del av den debatten og en del av de oppropene som har vært, fordi det har vært over grensen. Det har jeg lyst til å gi SV honnør for, det er bra, for jeg mener at i den debatten er man langt inne i konspirasjonsteorier, man er langt inne i diskusjoner som også er helt utenfor det. Og det synes jeg faktisk at vi som politikere skal passe på at vi ikke bidrar til. Der er mange konspirasjonsteorier som løftes opp på begge sider av den politiske skalaen. Av og til treffer de hverandre, særlig i hatet mot alt som dreier seg om EØS, EU, ekstremisme og innvandring f.eks., som det er viktig at vi setter foten ned for. Jeg har ikke noe problem med å si at det er viktig at vi passer på at språket vårt ikke nører opp under konspirasjonsteorier. Det er en del av det jeg mener er den ansvarlige debatten i denne sammenhengen. Så mener jeg at deler av beskrivelsen som Audun Lysbakken i går ga av lefling med høyrekrefter, var å tillegge oss synspunkter som verken Høyre eller Fremskrittspartiet har.