Trine Skei Grande (Venstre), 2013-03-22:
Jeg har først lyst til å begynne med noen klimamyter. Det første er at det er så dyrt å berge klimaet. Ikke alle klimatiltakene er dyre. Det å fjerne subsidier er både lønnsomt og effektivt. Rapporter fra både FNs miljøprogram og OECD konkluderer med at det å fjerne subsidier vil gi høyere økonomisk vekst, fordi ressursene vil bli brukt bedre. Den andre myten er at klimaproblemene bare er forårsaket av rike land. Historisk sett har det vært riktig, men de fattige landenes ansvar vokser. Faktisk er det land utenfor OECD som i størst grad bruker statsbudsjettet til å sponse global oppvarming. Sjøl om Obama fjernet subsidier også på hjemmebane, gjelder subsidietoppen nå land som Iran, Russland, Kina, Saudi-Arabia, India, Venezuela og Indonesia. Den tredje myten er at den politiske venstresida alltid har vært best på miljø. Når det gjelder fjerning av subsidier, er det en dame som faktisk ligger langt til høyre for meg, som var veldig effektiv på det området, nemlig Margaret Thatcher. Som britisk statsminister tok hun på midten av 1980-tallet opp kampen mot statsstøtte til ulønnsom kulldrift og mot streikende gruvearbeidere. Hun fjernet ikke kullsubsidiene helt, men hun bidro til at britene la om mer til naturgass. Nå ligger Storbritannia an til å overoppfylle Kyoto-avtalen. Thatchers markedsliberalisme og fagforeningsknusing viste seg faktisk å være en veldig effektiv klimapolitikk. Klimaendringer har sponsorer. Global oppvarming er sponset av skattebetalere, gjennom fossile subsidier. I 2010 brukte 37 land 408 mrd. dollar på å subsidiere fossil energi, ifølge IEA. På samme tid ble utvikling og utbygging av fornybar energi støttet med 66 mrd. dollar. G20-gruppen vedtok i 2008 en erklæring om på mellomlang sikt å fjerne ineffektive subsidier av fossil energi. Norge har deltatt i det arbeidet. Det internasjonale energibyrået slo fast i en rapport i 2011 at subsidier til fossil energi er til hinder for utvikling av fornybar energi, og for at vi skal klare å løse klimautfordringene. Rapporten slår fast at det er behov for en revolusjon når det gjelder fornybar energi. Rapporten sier at en ren energi gjør store framskritt globalt og kan føre til en vekst på 30–40 pst. årlig. Samtidig forbigår fossil energi de rene alternative kildene. IEA slår fast at verden nå trenger en revolusjon innenfor ren energi for å nå klimamålsettingene og for å unngå de alvorlige konsekvensene av klimaendringene, med behov for å doble all fornybar energi innen 2020. Hva er da disse fossile subsidiene? Den største andelen av subsidier tilbys forbrukere. Oljeproduserende land som Iran, Qatar, Kirgisistan og Venezuela subsidierer forbruket av bensin til en pris som gjør at bensinprisen ligger godt under prisen på ferskvann. Forbrukersubsidier i utviklingsland er forkledd som fattigdomsbekjempende virkemidler. Men flere av disse subsidiene går i overveiende grad til middelklassens økte bruk av fossilt brensel. Et eksempel på det er at 40 pst. av dieselsubsidiene i Egypt går til landets aller rikeste. Mindre enn en tiendedel av disse subsidiene går til de 20 pst. fattigste i landet. De når aldri de fattige. Land som har hatt ustabile politiske forhold, har ved flere tilfeller blitt fanget i fella hvor regjeringa har brukt deler av nasjonale BNP-subsidier for å forbli ved makten, eller ledere har vanskjøttet sin oljeformue og samlet den i store personlige formuer. De fleste fattige land med betydelige mineral- og oljeforekomster har de rammene og den ressursforbannelsen – f.eks. land som Nigeria, som ble tvunget til å stoppe sine subsidier fra en dag til en annen for å unngå nasjonal konkurs. Indonesia er et annet eksempel. Her blir 60 pst. av drivstoffet subsidiert. Antall motorsykler ligger an til å vokse fra 42 millioner i 2007 til 60 millioner – det er én pr. husstand – i 2010. Subsidier til fossil energi og elektrisitet tar 12 pst. av statsbudsjettet i landet. Regjeringa ønsker å kutte det til 7 pst. i 2014 for å redusere budsjettunderskuddet. Problemet er at forslaget om dyrere drivstoff er minst like «populært» i verdens fattigste land som det er i Norge. På klimakonferansen i København lovet de rike landene at de fattige landene skulle få 100 mrd. dollar i klimatiltak hvert år fram til 2020. Skal de internasjonale klimaforhandlingene komme noen vei, må pengene legges på bordet. Et tankekors – for å si det forsiktig – er at fattige land allerede bruker fem ganger så mye på å skape klimaproblemer som det kreves av rike land for å få dem med på å løse dem. De industrialiserte landene i nord gir massive subsidier til produksjon av olje og gass. Begge måtene å subsidiere på forvrenger de reelle kostnadene ved fossil energi, for også rike land må rydde opp i sine subsidier. De fattige land gis subsidier til forbrukere, mens vi subsidierer produsentene og produksjonen, f.eks. gjennom gunstige skatteordninger for å fremme investeringer. Det anslås at rike land subsidierer med over 100 mrd. dollar i året – altså mer enn vi har lovet de fattige landene i klimastøtte fram til 2020. Til tross for denne særbehandlinga av fossil energi og fornybar energi er fornybar energi på vei til å bli jevnbyrdig i pris og har faktisk blitt billigere enn fossil energi i land som f.eks. India, USA og Kina – og det er interessant nok. Også i den avsidesliggende delen av Vest-Afrika har det vært svært stor avhengighet av diesel og parafin. Tenk på hva som ville skje hvis de fossile subsidiene hadde blitt avviklet. Jeg skal gi et eksempel på størrelsesordenen. Hvis alle subsidier rettet mot forbruk av fossil energi hadde blitt fjernet, ville de globale CO2-utslippene falle med 6,9 pst., ifølge IEA. Det tilsvarer de samlede utslippene fra Frankrike, Tyskland, Spania, Italia og Storbritannia. Men det er noen lyspunkter, det er imidlertid noen lovende tegn når det gjelder å fase ut disse subsidiene. I Obamas budsjettforslag for 2013 kom det løfte om kutt i subsidiene på fossilt brensel innen ti år, og det er foreslått å kutte om lag 4 mrd. dollar i 2013 i skattesubsidier til produksjon av olje, gass og kull. I Norge påstår Global Subsidies Initiative at vi sponset vår olje- og gassproduksjon med 25,5 mrd. kr i 2009. Det er klart at vi stadig står overfor en oversikt over oljesubsidier også i flere oljeproduserende land, og at det er bra at vi har åpenhet rundt det. Norsk oljeindustri støvsuger Norge for ingeniører av alle slag, og vi ser en stor utfordring når det gjelder den todelte økonomien, som vi ofte diskuterer i denne salen. Vi kan gjøre et tankeeksperiment. Hva om staten gikk inn i REC og garanterte for 78 pst. av utviklingskostnadene? Det er realiteten for norsk petroleumsindustri, der staten betaler 78 pst. av letekostnadene til små selskap i underskudd for å sikre flere leteaktører på norsk sokkel. Dermed får vi hvert år startet på ny frisk og kan glemme fjorårets kostnader. Den norske petroleumsindustrien er vurdert av Verdens handelsorganisasjon med en definisjon som å være sterkt subsidiert. I rapporten er det avdekket ni subsidieordninger, der fire er skattemessige og mange andre er veldig store. I tillegg ser vi at det er en rekke andre fossile støtteordninger innenfor vårt system, både når det gjelder CO2-fritak, NOx- og grunnavgiftene og taxfree-ordningene våre, som er en firemilliarders subsidiering av drift av fly og ferje. Bruk av koks og kull i energi- og prosessformål får en støtte på om lag 900 mill. kr i vårt system. Vi har tildeling av gratis kvoter i kvotesystemet, og flere departementer har støtteordninger som f.eks. frakttilskudd for kjøtt, egg, korn, kraftfôrvarer og kompensasjon for forskjellige drivstofformer – eller vi har pendlerfradraget, for å nevne det til sist. Det alle disse subsidiene har til felles, er at de i og for seg har formål som er vel og bra. Venstre støtter flere av dem. Problemet er at de individuelle formålene trumfer det faktum at disse subsidiene øker klimagassutslippene. Så derfor, siden Stoltenberg på pressekonferansen sin før jul snakket varmt om å få fjernet fossile subsidier: I de internasjonale klimaforhandlingene sitter land som må bli enige om avtaler. Det betyr at CO2-utslippene ikke lenger skal være gratis, men de må ha en pris. Så hva vil statsråden gjøre for at det norske statsbudsjettet kommer mer i tråd med norske ambisjoner om å fjerne fossile subsidier?