Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-12-05:
Jeg må si først at jeg undrer meg over tonen som representanten Lønning tar, all den tid jeg vel knapt har sett representanten på noen møter som har hatt med ruspolitikk å gjøre. Så dette engasjementet tror jeg faktisk er nytt. Og det er ikke helseministeren som har et troverdighetsproblem i denne saken, men det er Høyre som har det, når de på den ene siden sier de er opptatt av konsekvensene av alkoholskader, mens de på den andre siden tar til orde for ølsalg døgnet rundt, liberale skjenkebestemmelser, bl.a. her i Oslo by, og vin i butikkene. Så her bør man kanskje gå i seg sjøl først. SV er veldig enig med Kristelig Folkeparti i at det er viktig å støtte opp om de frivillige rusinstitusjonene og det frivillige rusarbeidet generelt, for den saks skyld. Vi har i mange år hatt et nært samarbeid fra SV side med bl.a. Tyrili, Kirkens Bymisjon, Kirkens Sosialtjeneste, diverse kollektiver og andre som jobber hardt og godt for at folk med rusavhengighet skal få et bedre liv, helst et liv hvor de ikke trenger å være avhengige av rus. Frivillighet og nonprofittilbud utgjør et kjempeviktig bidrag i norsk helse-, sosial- og ruspolitikk som vi skal ta vare på. Dette kan også leses ut av budsjettinnstillingen til helse- og omsorgskomiteen. Det er bred enighet om en aktiv frivillighetslinje i norsk politikk, og det er bra. Vi i regjeringspartiene er opptatt av å sikre kvaliteten på de rusinstitusjonene vi har. Vi er også opptatt av at rusmiddelavhengige skal ha en valgfrihet og et mangfold av tilbud. Mange har gått på unødige og smertefulle nederlag fordi de ble sendt et sted de ikke passet inn. Som alle andre er også folk med rusmiddelavhengighet eller rusproblemer ulike mennesker. De har krav på å bli behandlet som individer, og det er viktig å sørge for god informasjon og god utredning i forkant av at tilbud blir gitt. Jeg syns også det er viktig å understreke at ikke-medikamentelle tilbud har en sentral funksjon fortsatt, og at mange rusavhengige nok hadde valgt dette hvis de hadde visst mer om LAR-behandlingens ulemper og mangler, eller hvis de hadde hatt flere valgmuligheter. Jeg tror også at mange kanskje har urealistiske forhåpninger til hva et medikamentelt tilbud kan gi dem. Jeg møter mange LAR-pasienter som er deprimerte, ensomme og føler seg sviktet, fordi R-en i LAR – rehabiliteringen – mange steder svikter. Å få til gode rehabiliteringstilbud lokalt og sikre god integrering etter institusjonell behandling må stå høyt på den ruspolitiske agendaen. Ensomhet og kjedsomhet er kjente og viktige faktorer for om tidligere rusmiddelavhengige klarer seg. Det å ha noen og noe å stå opp til om morgenen, det å få hjelp med sosial angst og manglende sjøltillit, hjelp til gjeldshåndtering, et ålreit og fast sted å bo, er fryktelig viktig. Jeg tror også det er viktig å legge til rette for muligheten for å oppnå mer etter som tida har gått og man har bevist at man har klart å være rusfri, for å komme videre i livet og ikke bli stående på stedet hvil. Jeg har lyst til å trekke fram Trondheim kommune og det regionale rusforetaket i Midt-Norge. Der er noen av dem som har gjort viktige grep. Rusforetaket har langt mer fleksible kontrakter med sine institusjoner enn mange andre RHF-er har. De stiller krav til oppfølging i etterkant, og de har inngått et spleiselag med Trondheim kommune, og etter hvert også flere andre kommuner, for å gi såkalt ferdig behandlede pasienter et sted å gå når det røyner på, når de trenger leksehjelp, et måltid eller bare sosialt samvær, et sted hvor det er trygt å være. Dette stedet kalles Brygga. Trondheim kommune opererer ikke med en ensidig arbeidslinje heller, men med en arbeids- og mestringslinje, som jeg tror fungerer bra. Poenget mitt er at vi må ha kvaliteten i fokus, det må være det viktigste enten det dreier seg om frivillige eller offentlige tilbud. Jeg tror rusreformen førte til et nødvendig søkelys på kvalitet, ikke minst hos private tilbud, og Kirkens Bymisjon er av dem som har gitt uttrykk for dette. Det som ikke har vært like bra, er markedsorienteringen, som mange frivillige, ideelle organisasjoner har reagert på. De har følt at de har måttet opptre som markedsaktører, og flere har sagt rett ut at de frykter for frivilligheten. Det hører ikke til en nonprofitorganisasjon med humanistisk verdigrunnlag å snakke om å vinne markedsandeler eller å tjene penger. For å sikre god kvalitet er det også nødvendig med brukermedvirkning, inkludering av pårørende og aktiv bruk av individuell plan. Vi ser fram til Regjeringas opptrappingsplan på rusfeltet hvor også frivilligheten vil få sin plass. Frivillig rusarbeid i regi av organisasjoner som RIO, Rio Ung, LAR-Nett, Landsforbundet Mot Stoffmisbruk, Røde Kors, nettverket Det Nytter og mange, mange andre er helt uvurderlig. Det er viktig også å sikre driftsmidler til organisasjonene så ikke alt går til avgrensede prosjekter. En god ruspolitikk er avhengig av frivillig engasjement, ikke minst fra dem som har kompetanse fra et liv i rusavhengighet sjøl.