Ivar Skulstad (Arbeiderpartiet), 2006-12-18:
Innføringen av Kunnskapsløftet denne høsten gir et sterkt og viktig fokus på skolen. Sentrale elementer i Kunnskapsløftet er å sikre bedre tilpasset opplæring og økt læringsutbytte for hver enkelt elev. En samlet komite legger til grunn at Kunnskapsløftet vil møte mange av de utfordringene som Riksrevisjonen påpeker i Dokument nr. 3:10 for 2005-2006, men flere av funnene bør influere på arbeidet med Kunnskapsløftet. Riksrevisjonen har i Dokument nr. 3:10 gjort en undersøkelse av opplæringen i grunnskolen. Undersøkelsen er i hovedsak foretatt i 2004 og 2005. Formålet med Riksrevisjonens undersøkelse har vært å belyse i hvilken grad forholdene blir lagt til rette for at opplæringen gjennomføres etter opplæringslovens bestemmelser. Dessuten belyser rapporten hvordan opplæringen blir fulgt opp på kommunalt og statlig nivå. Komiteen står i all hovedsak sammen om de fleste konklusjonene i sin behandling. Men Fremskrittspartiet har lagt inn en egen merknad som bl.a. peker på finansieringssystemet, og Kristelig Folkeparti og Høyre vektlegger i en egen fellesmerknad at undersøkelsen ikke tar tilstrekkelig hensyn til innføringen av Kunnskapsløftet. Jeg regner for øvrig med at de respektive partier selv eventuelt går nærmere inn på og utdyper sine tilleggsmerknader. Selv om departementet viser til at Kunnskapsløftet er det viktigste svaret på utfordringene i norsk skole, og at reformens fremste målsetting er å bedre skolens forutsetninger for å gi den enkelte elev tilpasset opplæring, mener jeg som saksordfører at flere av funnene i undersøkelsen bl.a. bør influere på det videre arbeidet med Kunnskapsløftet. En vesentlig forutsetning for å gi den enkelte elev godt læringsutbytte er at eleven har tilgang på passende læremidler. Derfor er det viktig at dette avklares med skoleeierne landet rundt. Kompetansen om bruk av og tilgang på tilpassede læremidler er en svært viktig forutsetning for å lykkes med et godt læringsutbytte på den enkelte skole. Skoleledelsen må sørge for å ha et helhetsperspektiv på dette feltet, dvs. å se sammenhengen mellom metode, materiell og planutvikling. Elever uten spesialundervisning, men med behov for ekstra hjelp er spesielt utsatt. Derfor er det svært viktig at staten og kommunen retter oppmerksomheten mot denne risikogruppen, slik også Riksrevisjonen påpeker. Et godt eksempel på akkurat en slik oppmerksomhet kan være å følge et nylig råd fra Dysleksiforbundet i Norge om at det må stilles mer konkrete krav til skoleeier om å prioritere kompetanseheving hos lærerne på tilpasset opplæring, og at staten allerede neste år må føre et mer risikobasert tilsyn. Et slikt tilsyn vil raskt avdekke hvor lang tid det tar fra et enkeltvedtak er truffet, til det er utarbeidet individuelle opplæringsplaner. Viktig er det også å se på hvordan skoleeier håndterer bekymringsmeldinger fra foreldre og andre. Riksrevisjonen er også tydelig på dette feltet, og her kan det tas viktige og riktige grep raskt der hvor dette ikke fungerer tilfredsstillende. Komiteen finner det kritikkverdig at mange skoler ikke gjør vurderinger av om undervisningen er godt nok tilrettelagt for å nå målene for opplæring, slik de er pålagt. Undersøkelsen viser også at det i begrenset grad føres tilsyn med gjennomføringen av sentrale bestemmelser i opplæringsloven. Komiteen deler Riksrevisjonens vurdering at tilsyn med enkeltskoler må vektlegges som et supplement til systembasert tilsyn. Komiteen understreker det ansvar departementet har for at tilsynssystemene er etablert, og for at regelverket ikke skal være uklart. Det er med andre ord flere ting som kan forbedres hvis man skal få ønsket effekt av Kunnskapsløftet og dets målsettinger. Av et nettoårsverk på 1 687,5 time undervises det i 44 pst. i grunnskolen. Resten av årsverket og arbeidstiden er fordelt mellom tid på skolen og tid lærerne disponerer fritt. Det er mulig at det å telle lærernes ulike timer og minutter på denne måten for å presse dem inn i en arbeidsplan, skaper unødig byråkrati uten å gi elevene bedre læringsutbytte. Det er så langt jeg har erfart, bred enighet i alle miljøer om at god skoleledelse er avgjørende viktig. Skoleeiere, skoleledere og lærere ønsker alle en utvikling av skolen gjennom fokus på pedagogikk og undervisning. Skapes det bedre muligheter til å lede og utvikle skolen, vil dette gi positive, langsiktige virkninger. Videre bør det vurderes om og på hvilken måte landets 4 000 rektorer kan gis større handlingsrom for styring av lærerressursene. Dette kan trolig bidra til en mer positiv gjennomføring av Kunnskapsløftet. Ledelsen står sentralt i kommunens tiltak i skolen, og den må tillegges stor betydning for å utvikle skolen. Kunnskapsløftet krever gode skoleledere og skoleeiere. De må være utviklingsorientert, og de må jobbe systematisk med å utvikle skolen i praksis. Komiteen peker på at norske lærere er viktige ressurspersoner når fagkunnskap og nye opplæringsmetoder skal utvikles. At læreren er viktig for læringsutbyttet, er åpenbart. Derfor er det viktig at Regjeringen vil prioritere økt lærertetthet, og at elevene på barnetrinnet får flere timer og mer undervisning. En samlet komite mener det vil være behov for en grundig undersøkelse av opplæringen i grunnskolen når Kunnskapsløftet har fått virke en tid. Avslutningsvis: Selv om det er en selvfølge, vil jeg peke på at skal gjennomføringen av Kunnskapsløftet lykkes, må funksjonshemmede elever sikres de tilpassede læremidlene de har behov for, til riktig tid.