Lars Sponheim (Venstre), 2009-05-14:
Dette har vært en debatt som har handlet like mye om polemikk som om perspektivene, som denne debatten inviterer til, nemlig å invitere representantene på slutten av en stortingsperiode til å se – i et langt perspektiv – på de utfordringer nasjonen står overfor. Jeg skal prøve å gjøre det. Jeg vil stoppe opp ved de to store utfordringene som også meldingen trekker opp, og som vi i Venstre er opptatt av. For det er nettopp sammensetningen av befolkningen vår, de demografiske endringene – den veldig store andelen eldre mennesker, de aller fleste utenfor arbeidslivet, med store krav til velferdsytelser – som er en av de store utfordringene vi må finne løsninger på, og som jeg tør si verken meldingen eller vi helt vet hvordan vi skal møte. Det er kanskje noe av det viktigste. Jeg vil si at i denne forenklede, polemiske tid hvor det handler om fellesskap eller skattelette – og Venstre er veldig for fellesskap, det trenger vi for å løse disse velferdsutfordringene som kommer – må fellesskapet forandres veldig mye for å være i stand til å møte disse utfordringene. Jeg minner om sentralbanksjefens uttalelser i høringen om kredittmeldingen, spesielt i fjor, da han sa at nå har produktivitetsveksten i offentlig sektor stoppet opp. Og hvis ikke den snart kommer i gang igjen, vil vi i hvert fall ikke være i stand til å ta vare på fellesskapet og løse velferdsutfordringene, med en stadig eldre befolkning. Derfor tar Venstre i denne innstillingen til orde for og peker på nødvendigheten av de betydelige endringer vi trenger i offentlig sektor – vi må organisere offentlig sektor annerledes, gjøre flere oppgaver lokalt. Kommunene må bli større for å løse flere velferdsoppgaver, ikke minst innenfor eldreomsorg og helse for eldre, som jo er av de store utfordringene vi står overfor. Det er det ene. Det andre er jo at et samfunn som har så mange eldre med så store behov for velferdsytelser, kommer til å kreve et næringsliv som er superlønnsomt, for å betale dette. Så vi skal altså kombinere en ny, annerledes, smartere og stor offentlig sektor med et næringsliv som skal betale disse enorme velferdskostnadene vi står overfor. Vi snakker altså som et superlønnsomt næringsliv som skal være i stand til å betale dette. Veien fram til dette superlønnsomme næringslivet tror jeg med sikkerhet kan sies går veien om ny teknologi, mer kunnskap og mer forskning – det er det sikreste vi kan gjøre i dag for å sikre at vi har et superlønnsomt næringsliv til å betale for de enorme velferdskostnadene og møte de utfordringer vi står overfor. Den andre store utfordringen er klimautfordringen. Det kan det sies mye om, men viktige stikkord for Venstre i den sammenhengen er at vi trenger, med de perspektivene vi nå ser, en overgang til en grønnere økonomisk politikk, et grønnere skatteregime – prise innsatsfaktorene på en slik måte at vi får et grønnere samfunn på alle vis. Det har Venstre vært talsparti for i mange, mange år her i salen. Det kommer også til å være et viktig anliggende for oss framover. Vi er helt avhengig av i økonomien å få sendt de riktige prissignalene for miljø og klima framover. Det er to gode eksempler på det. Det ene er at CO2-utslipp må få en kostnad, og der famler verden framover. Norge var tidlig ute, bl.a. med CO2-avgiftslegging på sokkelen, som har vært et viktig bidrag til å sende viktige prissignaler til denne industrien om at man må redusere og arbeide for å få vekk CO2-utslipp. Nå går vi veien om et internasjonalt kvotesystem som er famlende i starten, men vi kommer forhåpentligvis dit at vi får en reell og høy prising av CO2-utslipp som tvinger fram ny teknologi og nye løsninger. Det andre er fornybar energi og debatten om f.eks. grønne sertifikater i Norge, som handler om å få prising av den fornybare energien på en slik måte at det er den vi får, og som gir den konkurransekraft på bekostning av den ikke rene energien. Det siste viktige for klimautfordringene i dette perspektivet er at vi dette året vil lykkes med å gjennomføre en København-konferanse og en ny Kyoto-periode, som er i stand til å bringe oss betydelige skritt videre. Den viktigste optimismen og håpet i den sammenhengen dreier seg om at det store USA har fått en ny leder, som det kan være håp om vil bringe USA inn i disse internasjonale forpliktelser, som vil være helt avgjørende for å løse disse utfordringene. Om høy velferd, som krever høye inntekter, og en grønn økonomi skal kunne kombineres, må vi ha en næringspolitikk som er i stand til å skaffe oss et grønt næringsliv, men som også er superlønnsomt. Det er en ganske krevende kombinasjon. Det krever enormt mye ny teknologi og kunnskap, som vi ikke har i dag. Det som kan binde disse store perspektivene sammen, er å satse enormt og mye på forskning og ny kunnskap. Det er kun det som kan løse dette.