Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2007-12-13:
De endringer vi nå skal behandle i straffeprosessloven, omhandler enkelte deler av regelverket rundt avgrenset dokumentinnsyn. Formålet med det framlagte forslaget er å gi påtalemakten bedre mulighet til å verne sensitiv informasjon. Bakgrunnen for å endre regelverket er at Høyesterett har tolket regelverket slik at man nå har betydelig mindre mulighet til å beskytte sensitive opplysninger. Jeg vil som et bakteppe til saken påpeke at et av de viktigste grunnkravene til en god prosessordning er å ivareta rettssikkerheten. Retten til dokumentinnsyn bør derfor være så vid som mulig. Dette til tross er det nødvendig at politi og påtalemyndighet har noen muligheter til ivareta sikkerheten til kilder og informanter. Den evnen strafferettsapparatet har til å bekjempe alvorlig kriminalitet, er helt avhengig av at informanter og kilder kan føle seg sikre på å kunne gi opplysninger til politiet uten at de setter seg selv eller sine nærmeste i fare. I en stadig mer globalisert verden blir også kriminaliteten mer grenseoverskridende. Dette har ført til at norsk politi har blitt mer avhengig av et bedre og tettere samarbeid med andre lands politi og påtalemyndigheter. Vi kommer også i nær framtid til å få en debatt om et enda tettere og mer formalisert politisamarbeid gjennom den såkalte Prüm-avtalen. I dette samarbeidet ville det være svært uheldig om andre lands myndigheter vegrer seg for å utlevere viktig informasjon til Norge av frykt for at norsk lovgivning ikke gir et godt nok vern mot innsyn. For å oppfylle kravene i lovforslaget for å unnta innsyn må tre kriterier være oppfylt. For det første må det være opplysninger som ikke vil bli brukt i en eventuell straffesak, det må være strengt nødvendig å nekte innsyn, og en nekting kan ikke medføre vesentlige betenkeligheter av hensyn til den siktedes forsvar i en straffesak. Det har i de senere årene blitt gitt en rekke muligheter for politiet til å ta i bruk nye metoder for å avdekke og påtale kriminalitet. Det vil være avgjørende at politiet kan unnta opplysninger på etterforskningsstadiet både for å verne hvordan metodene brukes, hvilke kilder og informanter som er i saken, og med hvem og hvordan samarbeid med andre lands myndigheter foregår. Dette er altså bakgrunnen for at man nå foreslår å holde saken om innsynskriterier, inngangskriteriene, atskilt fra en eventuell straffesak. Det betyr også at politiet ikke kan bruke de opplysninger som har dannet grunnlaget for å sette i verk ekstraordinere tvangsmidler, som f.eks. kommunikasjonskontroll, i en påfølgende straffesak. Fordi politiet og påtalemyndigheten de siste år har fått muligheter til å bruke særs inngripende tvangsmidler i etterforskningen, og fordi regelverket er utformet slik at man kan nekte innsyn i dette, kan man risikere at tilliten til strafferettskjeden svekkes. Det er derfor komiteen også i denne saken ber om at det nå foretas en bred gjennomgang av de nye metodene, slik at vi som lovgivere kan være sikre på at muligheten for å anvende tvangsmidler brukes slik lovgiver hadde forutsatt. Jeg er derfor svært glad for statsrådens signaler om at han i nær framtid vil sette ned et metodeutvalg som skal gjennomgå dette. Jeg er også fornøyd med at det framlagte lovforslaget har klart å balansere behovet for å unnta innsyn opp mot våre folkerettslige forpliktelser. Med dette vil jeg anbefale komiteens tilråding i saken.