Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-02:
Jeg vil slutte meg til saksordførerens innlegg, men har også noen kommentarer til det som har vært sagt i debatten her. Det ene er om ideer og ordninger fra andre land skal vurderes når vi skal se på dette framover. Ja, det er en selvfølge at vi skal gjøre det, men det er også riktig, som representanten Røe Isaksen fra Høyre var oppe her og sa, at sysselsettingsgraden i Norge, også for innvandrerne, er høyere her, likeens som den er det for den alminnelige befolkningen, enn i land som har andre typer ordninger. Da er det grunn til å vurdere det litt opp mot historien, hva vi gjør her i landet som faktisk sikrer at det er en større del av befolkningen som er i arbeid enn i en del andre land. Det blir på en måte gjort til et problem at folk i dette landet som enten er syke eller ikke er kvalifisert for arbeid eller ikke får arbeid, har noe å leve av. Det er det som er problemet, at de faktisk får en ytelse og ikke det at de faktisk ikke får en jobb. Så er det spørsmålet om dette med rett og plikt. Regjeringen har nå innført en veldig banebrytende ordning som heter kvalifiseringsprogrammet og kvalifiseringsstønaden, som Fremskrittspartiet typisk nok er imot. Det er en ordning som skal rettes mot folk som er uten rettigheter i folketrygden, og som skal forsørge seg på sosialhjelp, der man legger sammen en trygg ytelse og tiltak som skal gjøre at vedkommende både får og kan stå i arbeid. Det er en ordning som jeg mener vi skal satse sterkere på framover, fordi jeg er helt sikker på at den teknikken også vil fungere svært bra for veldig mange av dem som kommer flyttende til landet. Så øker vi også språkopplæringen. Vi vet det er uhyre viktig at alle som skal ha jobb i Norge, trenger å kunne språket godt. Sånn er det her. Men så kan vi også se på om det vi gjør i sammenheng, alltid fungerer godt nok. Jeg har flere ganger tatt opp spørsmålet om vi gjør riktig i forhold til asylsøkere og flyktninger som kommer hit til landet, ved ikke å gi dem midlertidig arbeidstillatelse mens de venter på sin søknad. Jeg mener faktisk at det må vi vurdere grundig om igjen, for det betyr at det er en svært lang periode der du blir sittende helt passiv, noen ganger på et ganske isolert sted i tillegg, uten å få kjennskap til verken det norske språk eller det norske arbeidsliv, eller får trent seg til det. Det er fullt mulig å gi folk en biometriidentitet, sånn at en i hvert fall har én identitet. Sjøl om identiteten fra hjemlandet er uklar, må det også under de forhold være mulig å gi en type midlertidig arbeidstillatelse. Jeg er helt sikker på at det ville være et mye bedre bidrag til at flere kunne lykkes bedre i det norske arbeidsliv, at vi fra dag én, når folk søker opphold her i landet, også hadde et tilbud og en forpliktelse om å bidra i aktivitet og språkopplæring osv. Det er også behov for å se på de ulike andre stønadene vi har, f.eks. kontantstøtten, som vi har diskutert svært mange ganger, og som er med på å bidra til å holde som regel mor unna arbeid og skole, og barna unna barnehagen – neppe noe godt bidrag til at flere skal komme i arbeid og forsørge seg selv. Det kan også være behov for å se på om overgangsstønaden framover skal styrkes på den måten at man legger inn mye større muligheter til språkopplæring og til opplæring og kompetanseheving generelt, slik at flere får den kompetansen som skal til for at de faktisk kan få og beholde jobb i det norske arbeidsliv. Regjeringen har satt ned dette brede utvalget for å se på alle disse spørsmålene, og vi kommer til å vurdere dem når forslagene kommer tilbake. Det er nok sikkert behov for å se på endringer når det gjelder noen av disse ordningene, men jeg tror den aller største utfordringen vår nok ligger i å ha tiltak, og skru sammen både språkopplæring, tiltak og utdanning på en slik måte at en faktisk lykkes når en har gjennomført det, og at vi også har et arbeidsliv som tar imot, og ikke diskriminerer på grunnlag av navn eller etnisitet.