Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-02-12:
Jeg kunne være fristet til å si: Vi har en strategi for å bekjempe kols – vi har bygget kunnskap, vi har en vilje, og vi har et stort engasjement for å ta tak i denne nye folkesykdommen. Jeg står her med en nylig utgitt nasjonal faglig retningslinje og veileder for forebygging, diagnostisering og oppfølging av kols. Det er et meget solid, vitenskapelig, praktisk anlagt arbeid som vil komme kolspasienter, nåværende og kommende, til gode. Det er et viktig tema vi diskuterer i dag. Vi må fortsatt bli bedre på forebygging og behandling av de store ikke-smittsomme sykdommene, som kols, diabetes, hjerte- og karsykdommer, kreft, psykisk helse og rus. Det er selve kjernen i Samhandlingsreformen vi snakker om her: å innrette vårt helsevesen til å ta imot den store utfordringen vi står overfor utover i dette århundret. For å få økt oppmerksomhet og mer systematikk i arbeidet satte vi i 2006 i gang nasjonale strategier for bl.a. diabetes og kols. En rekke tiltak knyttet til forebygging, diagnostisering, oppfølging og rehabilitering av kols ble iverksatt. Disse tiltakene følges nå opp som en ordinær del av tjenestene til mennesker med kols. Vi har lært mye på denne tiden. Arbeidet med kols blir også videreført som en sentral del av folkehelsearbeidet. Røykingens store betydning er gjentatt her i salen, og vi kan glede oss over at antallet røykere i Norge går ned, særlig blant de unge. I kolsstrategien var det flere tiltak knyttet til bedre forebygging og diagnostisering gjennom kompetanseutvikling og retningslinjer. Dette er nå videreført i veilederen jeg peker på her, og i nasjonale retningslinjer for kols fra november 2012. Her gis det bl.a. føringer for tidlig diagnostisering hos fastlegene, og direktoratet arbeider for at veilederen skal tas i bruk i kommunene. Vi var ambisiøse med kolsstrategien. Vi tar ambisjonen videre. Skal vi løse fremtidens helseutfordringer, må vi sørge for at ressursene i større grad går til forebygging og til de store kronikergruppene. Det er dette Samhandlingsreformen virkelig handler om. Mange av tiltakene er ikke diagnosespesifikke, men like aktuelle for flere ulike helseproblemer. Derfor må vi se dem i sammenheng – ikke stykke dem opp. Tilbudet til mennesker med sykdommer som kols og diabetes organiseres ikke best på siden, gjennom separate strategier, men i sammenheng og som sentrum for oppmerksomheten i helsetjenesten. Denne våren legger jeg fram to stortingsmeldinger – om folkehelse og om innovasjon i omsorg. I begge disse vil livsstilssykdommene stå sentralt. Forebygging, effektiv rehabilitering og et sammenhengende behandlingstilbud til kronikergrupper, slik som kolspasienter, vil være viktige temaer. Tiltakene i Samhandlingsreformen skal gi kolspasienter en bedre hverdag. Mange kolspasienter har opplevd hyppige innleggelser på sykehus – svingdørspasienter ble de kalt – noe som må være en påkjenning. Utviklingen innen medisin og teknologi gjør at pasienter med kols nå kan få tryggere tilbud i hjemkommunen. Kommunene har fått økonomiske incentiver til å bygge opp alternative tilbud slik at innleggelser kan unngås, såfremt det er medisinsk forsvarlig. Kommunene får også midler til å bygge opp øyeblikkelig-hjelp-døgntilbud. Det vil si at pasienter med kjent kronisk sykdom kan få akutt hjelp i nærheten av der de bor. Mange vil dermed slippe påkjenningen ved sykehusinnleggelse. Når det gjelder fysisk aktivitet, har Samhandlingsreformen viktige tiltak gjennom bl.a. frisklivssentraler, med tilbud om fysisk aktivitet og om veiledning i alt fra kosthold til røykeslutt. Over 150 kommuner har nå dette tilbudet, og flere er på vei. I 2013 har vi satt av 30 mill. kr som kommunene kan bruke til å utvikle gode modeller for hverdagsrehabilitering og behandling av kronikerne. Den nye fastlegeforskriften understreker fastlegenes ansvar for tett oppfølging av kronikere. Dette gir trygghet og mer tilgjengelig hjelp. Lindrende behandling er også et viktig satsingsområde for regjeringen. Direktoratets veileder, som jeg pekte på, har et eget kapittel om lindrende behandling av mennesker som dør av kols, som svar på behov som ble avdekket i satsingsperioden. Mange ønsker å dø hjemme. Vi har derfor etablert en egen tilskuddsordning for å styrke kompetansen innen lindrende behandling og omsorg ved livets slutt utenfor sykehus. I tillegg gjør investeringstilskuddet til omsorgsplasser det mulig for kommunene å bygge flere palliative enheter. Jeg oppfatter at vi er enige om viktigheten av å sette inn tiltak når det gjelder kols, for å forebygge, og for å tilby pasienter som har denne alvorlige sykdommen, best mulig behandling. Vi kan være uenige om strategi. Ved å videreføre alle hovedinnsatsområder fra vår kolsstrategi sammen med Samhandlingsreformens verktøy vil regjeringen sørge for et bedre og mer koordinert behandlings- og rehabiliteringstilbud til kronikergrupper som kols- og diabetespasienter. Jeg tror at det fremover blir viktig å benytte det store forebyggingspotensialet vi har, bl.a. for å hindre at livsstilssykdommer utvikler seg til alvorlige kroniske sykdommer. Dette er også et spørsmål som gjelder sosiale ulikheter i helse, og må ses i sammenheng. Det vil stå sentralt i folkehelsemeldingen og i meldingen om innovasjon i omsorg. Jeg vil til slutt si at vi lytter til de innspill vi får fra brukerorganisasjonene, og vi vil fortløpende vurdere ytterligere tiltak som kan målrette og heve kvaliteten på kolsarbeidet.