trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Gunnar Skaug (Arbeiderpartiet), 2000-06-08:
Riksrevisjonens årsmelding for 1999 viser i likhet med tidligere år en omfattende virksomhet fordelt på mange områder. Hele 51 forvaltningsrevisjonsprosjekter har vært under arbeid, 43 saker er tatt opp under statsregnskapet, det er foretatt selskapskontroll i 24 heleide og 28 deleide aksjeselskaper, i 6 statsforetak, i 11 virksomheter organisert ved særskilt lov og i 26 studentsamskipnader – bare for å nevne noe. Riksrevisjonen har også gjennomført revisjonsoppdrag i internasjonale organisasjoner og på den måten tilegnet seg nyttig kunnskap om hvordan organisasjonene forvalter de midlene medlemslandene har bevilget. Bistand til Zambias riksrevisjon og oppdrag for OECD i tilknytning til utviklingsprosjekter for Bulgarias og Albanias riksrevisjoner er eksempler blant en rekke interessante prosjekter som Riksrevisjonen har engasjert seg i. Komiteen er generelt godt fornøyd med Riksrevisjonens arbeid. Når det gjelder de dokumentene som er oversendt Stortinget og behandlet i 1999, viser jeg til komiteens egne merknader og vedtak i Stortinget i de ulike sakene. Komiteen har med tilfredshet merket seg at det er små lønnsmessige forskjeller mellom kvinner og menn i Riksrevisjonen, og at det i toppledergruppen er en 50–50 fordeling mellom kjønnene. Og det er bra. Videre er det positivt at turnoveren i 1999 er langt lavere enn i 1998. Dette tyder på at Riksrevisjonen nå har mindre problemer enn tidligere med å beholde kvalifisert og etterspurt arbeidskraft. Det er avgjørende at Riksrevisjonen holder et revisjons- og kontrollfaglig høyt nivå. Den sterke satsingen på kompetanse/kompetanseutvikling er derfor en riktig og høyst nødvendig prioritering. Riksrevisjonen har i foregående år tatt opp flere saker som omhandler til dels betydelig svikt i rutiner for regnskapsføring og økonomiforvaltning. Mangler ved valgte regnskapssystemer og manglende regnskapskompetanse i virksomhetene har vært avdekket. Komiteen vil understreke at slike kritikkverdige forhold må følges opp av overordnet nivå i forvaltningen. Som sagt, kontroll- og konstitusjonskomiteen er meget godt fornøyd med Riksrevisjonens arbeid.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2000-06-08:
Jeg viser til komitelederens innlegg, og også i Høyre er man tilfreds med den måten Riksrevisjonen og Riksrevisjonens kollegium skjøtter sine oppgaver på på Stortingets vegne. I det store og hele virker det som om Riksrevisjonens kvalitativt kritiske og faglige standard og integritet har en svært god og disiplinerende virkning på departementene og underliggende etater, selv om man også i de senere dager har behandlet saker – jeg tenker på Nytt Rikshospital og Fatima – som viser at det gjenstår en vei å gå både i departement og underliggende etater når det gjelder store prosjekt. Men stortingsbehandlingen viser jo også at Riksrevisjonen og Stortinget har sammenfallende konklusjoner i slike store saker. At det gjennom Riksrevisjonens arbeid avdekkes svært kritiske og alvorlige forhold, bekrefter jo i og for seg at systemet virker. Det blir derfor en viktig oppgave for Stortingets kontrollorgan å tilse at overordnet og ansvarlig nivå i forvaltningen endrer praksis der det er nødvendig. Derfor vil jeg gjerne understreke at det er alvorlig når Riksrevisjonen i fjor høst så seg nødt til å ta opp med Statsministerens kontor og Finansdepartementet at det var avdekket for dårlig kvalitet på regnskapsarbeidet i flere statlige etater. Det er nødvendige tiltak som må settes i verk, og det har kontrollkomiteen også påpekt tidligere, og man har påtalt departementenes manglende prioritering innenfor regnskap og økonomiforvaltning. Dette kan nok til dels tilskrives svakhet i de regnskapssystemene som er i bruk, og til dels manglende kompetanse hos personalet som har ansvar for regnskapsføringen. Det er alvorlige svakheter, og Riksrevisjonens kontrollvirksomhet må derfor tilse at forbedring av kvaliteten i den statlige økonomistyringen er en løpende prosess. Og jeg har inntrykk av at dette har så høy prioritet i Riksrevisjonen at vi i Stortinget ganske raskt vil kunne konstatere at det går riktig vei, og at man vil få mindre og mindre av slike kritiske rapporter. For øvrig viser jeg til komitelederens innlegg og komiteens fellesmerknader.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2000-06-08:
Årsmeldingen for 1999 fra Stortingets kontrollutvalg for etterretnings-, overvåkings- og sikkerhetstjeneste konkluderer med at tjenestene utfører sine viktige oppgaver på en tilfredsstillende måte. I så måte kan vi i dag med tilfredshet konstatere at disse tre svært sentrale og jeg vil karakterisere det som livsviktige tjenestene for Rikets sikkerhet både er under parlamentarisk kontroll og har den nødvendige tillit som gjør dem i stand til å fylle sin oppgave i forhold til lovgivning og når det gjelder behov for beskyttelse. Disse sentrale tjenestene er avhengig av både parlamentarisk tillit og tillit i folket, og vi kan konstatere at det arbeidet som Kontrollutvalget har gjort i samarbeid med tjenestene, gir positive resultater. Jeg finner også grunn til å bemerke at EOS-utvalget har utført sine oppgaver på en tilfredsstillende måte og i samsvar med instruksen. Det er betryggende å registrere at utvalget nå synes å ha funnet en arbeidsform med konstruktiv dialog både med storting og tjenester. Det tjener selvsagt alle til fordel. EOS-utvalget slår altså fast at det i 1999 ikke har vært saker hvor det har vært uttalt kritikk mot POT. De har heller ikke avdekket forhold ved FO/S" eller underlagte militære klareringsmyndigheters saksbehandling, arkivhold eller avgjørelser som har gitt grunnlag for kritikk eller anmerkninger. Det samme sier EOS-utvalget om Forsvarets etterretningstjeneste. Vi kan med andre ord kvittere ut at man har bak seg et år hvor det ikke har vært reist kritikk mot noen av disse tjenestene. EOS-utvalget tar opp behovet for å oppheve § 7 siste ledd i utvalgets instruks som en konsekvens av at kjæremålsadgangen er opphevet, jf. § 7 i kontrolloven. Til det sier komiteen at det er naturlig at det forholdet først blir tatt opp når ordningen med EOS-utvalget skal evalueres, hvilket Presidentskapet har fått i oppdrag av Stortinget å forberede innen utgangen av denne stortingsperioden. Så man vil komme tilbake til det ved den anledning. EOS-utvalget fikk i fjor høst nye lokaler i Nedre Vollgate i Stortingets eget bygg. Det har gitt utvalgets medlemmer og sekretariat gode arbeidsmuligheter. Men baksiden er jo da økte kostnader, og utvalget varsler økte utgifter på grunn av flytting og bedre arealforhold. Fjorårets utgifter beløp seg til 2 417 000, og jeg vil understreke at de tildelte budsjettmidlene selvsagt er den økonomiske ramme utvalget skal arbeide innenfor, uansett nye lokaler eller ikke. La meg også takke EOS-utvalget for det arbeidet de gjør på Stortingets vegne. Oppdraget er spesielt. Sakene er både arbeidskrevende og til dels spesielle, hvilket stiller store krav til utvalgets medlemmer. Jeg er glad for at en samlet komite, og dermed et samlet storting, uttrykker tilfredshet med den måten arbeidet blir utført på.
Tom Thoresen (Arbeiderpartiet), 2000-11-24:
Jeg foreslår Astrid Marie Nistad som nytt medlem, og Reidun Gravdahl som nytt varamedlem.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-11-24:
Stortinget har i dag til behandling Dokument nr. 3:11 for 1999-2000 om Riksrevisjonens undersøkelse av måloppnåelse og prosjektstyring i prosjektet EDB lokal forvaltning i Hæren og Heimevernet. IT-prosjektet ble igangsatt i 1988 for å effektivisere forvaltningen ved de lokale avdelingene i Hæren og Heimevernet. Riksrevisjonens undersøkelse av prosjektet viser at de målene som en satte seg for utvikling og innføring av de nye IT-løsningene, ikke har gitt de forventede resultatene og gevinstene som en la opp til. I undersøkelsen er det vurdert hvordan styringen og kontrollen med prosjektet er blitt ivaretatt, og det har ikke vært godt nok. Riksrevisjonen konkluderer nemlig med at prosjektet var en kostbar IT-løsning med høye ambisjoner som i liten grad har gitt de resultatene og gevinstene som var forutsatt. Undersøkelsen viser videre at prosjektet ble belastet med 550 mill. kr. Dette var en økning på 375 mill. kr i forhold til det opprinnelige estimatet på 175 mill. kr for prosjektet. Det skulle utvikles seks moduler med til sammen 23 undersystemer. I 1999 var det bare tre moduler med seks undersystemer som var utviklet og tatt i bruk. Verken i Hæren eller i Heimevernet etablerte man systemer for å måle og realisere de gevinstene som var forutsatt. Prosjektet manglet et planmessig opplegg for å ta ut gevinster etter hvert som modulene og undersystemene ble utviklet og innført. Undersøkelsen viser videre at det har vært svakheter ved systemene når det gjelder styring og oppfølging av prosjektet. Dette gjelder både systemutvikling og innføring av de ferdige løsningene. På flere punkter er det avdekket mangelfull styring og kontroll fra FO og Hærstaben, som hadde det operative ansvaret for gjennomføringen av prosjektet. Men det må sies at da dette prosjektet ble innført, var det etter påtrykk fra Finansdepartementet, og det ble også sagt fra Forsvarets side at dette prosjektet var veldig ambisiøst. Det ble også foretatt kravreduksjoner fra Forsvarets side. Men alle var klar over at det var et risikofylt prosjekt, noe en også har sett i merknadene og i den videre oppfølging som ble gjort fra forsvarskomiteens side da en behandlet disse sakene. Riksrevisjonens undersøkelse viser også at Heimevernet i praksis fikk definere seg ut av viktige deler av prosjektet. Ledelsene ved lokalavdelingene fikk i stor grad anledning til selv å avgjøre hvilke moduler og delsystemer en skulle ta i bruk – dette uten at en var forpliktet av en samlet plan for koordinering av prosjektene. En enstemmig komite har sluttet seg til det gode arbeidet som Riksrevisjonen har gjort i denne saken, og vi håper og regner med at oppfølgingen av slike prosjekter som dette i andre etater og i andre systemer legger grunnlaget for at en er mer påpasselig i alle faser ved innføring av nye prosjekter før en setter dem i gang.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-11-24:
Jeg kan ikke la det stå uimotsagt når representanten Holten gir inntrykk av at Fremskrittspartiet og Høyre ikke tar alvorlig det med promille. Jeg vil i hvert fall si fra Fremskrittspartiets side at promillekontroller vil vi selvfølgelig ha. Men det jeg påpekte i mitt innlegg, var at riksadvokaten har gått ut og satt spørsmålstegn ved de prioriteringene som politi- og lensmannsetaten er nødt til å ha. Når representanten Holten sier at avgrensning i forhold til «forbrytelsens alvorlighetsgrad» er vanskelig, er jeg enig med representanten Holten. Men representanten Holten har jo, på bakgrunn av de økonomiske rammene som han har gitt justisetaten, vært med på å bygge opp under de vanskelighetene som etaten har fått når det gjelder prioriteringer. Det er klart at hvis vi ikke følger opp og bidrar med mer penger til politi- og lensmannsetaten – og stadig pådynger dem nye ting som de skal ta seg av – er det ikke rart at Fremskrittspartiet, Høyre og riksadvokaten setter spørsmålstegn ved stadig nye ting som en må prioritere, og det er det saken gjelder. Så jeg vil bare oppklare den misforståelsen. Fremskrittspartiet, som er det partiet som virkelig er opptatt av å få gjort noe på justissektoren, skal ikke bli sittende med skjegget i postkassa ved at det nærmest blir skapt det inntrykk at vi ikke vil bevilge nok penger, og at vi vil avvikle promillekontrollene. Det er altså ikke korrekt.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-11-24:
Ja, president. Jeg beklager at jeg sa «det kongelige norske». Jeg mente selvfølgelig Det norske Arbeiderparti. Men av og til omtaler de jo seg selv omtrent som kongelige.(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Sigurd Grytten (Arbeiderpartiet), 2000-11-24:
I 1998 igangsatte Hæren IT-prosjektet EDB lokal forvaltning for å effektivisere forvaltningen ved de lokale avdelingene. Systemet skulle være fullt utbygd i 1995, og investeringskostnadene var anslått til 175 mill. kr. Hovedmålsettingene for prosjektet var å gi den lokale ledelsen et verktøy for mer effektiv ledelse og styring øke produktiviteten forenkle og effektivisere informasjonsbehandlingen innen avdelingene legge forholdene til rette for en mer effektiv informasjonsutveksling mellom nivåene i Hæren og Heimevernet Prosjektet skulle gi en effektivisering på 400–500 årsverk, og den årlige gevinsten ble vurdert til 373,5 mill. kr. Riksrevisjonens undersøkelser viser at prosjektet i liten grad har gitt de resultater og gevinster som var forutsatt. Dette er lite tilfredsstillende, spesielt med tanke på at prosjektet ble langt mer kostbart enn beregnet. Riksrevisjonens undersøkelser avdekker at prosjektet ble belastet med 550 mill. kr, og dette er en økning på 375 mill. kr i forhold til det opprinnelige estimatet på 175 mill. kr. Kontroll- og konstitusjonskomiteen er ikke akkurat ukjent med statlige prosjekter som blir mer kostbare enn budsjettert, og i ettertid er det derfor viktig å peke på årsaker til at prosjektet ikke nådde sine målsettinger, slik at vi kan lære av dette i ettertid. Riksrevisjonens undersøkelse viser at verken Hæren eller Heimevernet hadde etablert system for å måle og realisere gevinster. Det foreligger derfor ingen dokumentasjon på om Hæren eller Heimevernet hadde nådd målene om reduserte drifts- og investeringskostnader. Riksrevisjonen kan imidlertid vanskelig se at prosjektet har bidratt til å sikre en mer effektiv informasjonsutveksling mellom de ulike nivåene og enhetene i Hæren og Heimevernet. Riksrevisjonen har også avdekket svakheter i prosjektstyringen. Framdriftsplanene var de første årene generelle og lite retningsgivende for gjennomføringen, og Riksrevisjonen mener at prosjektets organisering har vært preget av en rekke uavklarte forhold mellom prosjektlederen, prosjektgruppen og styringsgruppen. Forståelsen for hva som har vært den enkeltes oppgaver og ansvar har vært mangelfull. Dette prosjektet og andre prosjekter som har blitt dyrere og/eller ikke oppnådd sine målsettinger, viser at det er nødvendig kontinuerlig å evaluere og utvikle bedre kontrollrutiner og prosjektstyring i statlige prosjekter. Komiteen deler Riksrevisjonens konklusjon om at EDB lokal forvaltning i Hæren og Heimevernet var en kostbar IT-satsing med høye ambisjoner som i liten grad har gitt de resultater og gevinster som var forutsatt.
Gunnar Skaug (Arbeiderpartiet), 2000-11-24:
Alle ønsker vi en effektiv politi- og lensmannsetat, ikke bare fordi etaten gjennom forebyggende, håndhevende og hjelpende virksomhet skal være med på å sikre oss som borgere i landet vårt rettssikkerhet, trygghet og alminnelig velferd for øvrig. Derfor må politi- og lensmannsetaten ha forutsetninger for å nå de målene som er satt for bekjempelse av kriminalitet, spesielt i forhold til oppklaringsprosent og saksbehandlingstid. Slik sett er, som saksordføreren, Vidar Kleppe, har redegjort for på en grei måte, Riksrevisjonens undersøkelse vedrørende måloppnåelse i politi- og lensmannsetaten et meget nyttig og også et konstruktivt dokument – nyttig i den forstand at undersøkelsen avdekker store svakheter, konstruktiv er undersøkelsen fordi den avdekker at det foreligger store muligheter for en effektivisering i etaten. At det er mulig å forbedre både oppklaringsprosent og saksbehandlingstid generelt ganske vesentlig, virker betryggende. Jeg vil derfor nøye meg med å vise til kontroll- og konstitusjonskomiteens understreking av at komiteen er meget tilfreds med den måten Justisdepartementet har fulgt opp Riksrevisjonens rapport på. Det er allerede satt i verk et betydelig arbeid for å effektivisere straffesakskjeden. Det er samtidig viktig, som en enstemmig komite gir uttrykk for, uten at jeg skal gå i detalj, å unngå at politi- og lensmannsetaten pålegges nye oppgaver utover dem som etaten er pålagt ved lov. Dette betyr i klartekst at ressursene til politi- og lensmannsetaten i stadig større grad må rettes inn mot primæroppgaven som etaten er satt til å løse, nemlig kriminalitetsbekjempelse.
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 2000-11-24:
Det denne saken handler om, er politi- og lensmannsetatens måloppnåelse, et arbeid som er regulert i lov om politiet av 4. august 1995, noe saksordføreren allerede har gått grundig gjennom. Av de dokumenter som foreligger i saken, kommer det fram at etaten i dag har ca. 5 milliarder kr til disposisjon, og vel 10 000 ansatte. Dette er en rimelig god ressurs for dette formål, selv om en til enhver tid har forhold der en kunne tenke seg å få en bedre utnytting, og også, ikke minst, muligens flere mannskaper til disposisjon i gitte situasjoner. Undersøkelsen fra Riksrevisjonen tar for seg – i sin begrensning – målene som er satt for det kriminalitetsforebyggende arbeid, og da spesielt med vekt på oppklaringsgrad og saksbehandlingstid. En samlet komite peker på behovet for høy prioritet i forhold til å effektivisere etaten, noe som selvfølgelig er viktig, og mulighetene for å bedre ressursutnyttelsen synes absolutt å være til stede. Saksbehandlingstiden, rundt 200 dager nå, bør reduseres. Vi vet alle at hurtighet i saksbehandling, spesielt på dette området, er ønskelig. Vi ser også av innstillingen at Høyre og Fremskrittspartiet har en kort merknad hvor søkelyset rettes mot å dele politiets arbeid i ulike grupper ut fra forbrytelsens alvorlighetsgrad. Det må bli en vanskelig oppgave å foreta en slik avgrensning etter min vurdering. Hva er viktige saker for politiet? Eksemplene som nevnes, nemlig promillekontroll på vei og til sjøs, kan nedprioriteres, ifølge Fremskrittspartiet og Høyre. Men dette er også forhold som kan få store følger for dem det gjelder, ikke minst med hensyn til både skader og eventuelt dødsfall. Derfor synes i hvert fall Kristelig Folkeparti at det politiet til enhver tid blir pålagt, må gjennomføres fullt og helt og på like fot. Politiets arbeid må rettes inn mot alle forhold som strir mot norsk lov. Men selvfølgelig, det må også være en viss mulighet til å ta de tyngste saker først. Jeg ønsker imidlertid også å benytte muligheten til å gi uttrykk for at politi- og lensmannsetaten gjør et godt arbeid. Det er ikke tvil om at generelt sett har de god tillit i befolkningen, selv om etaten, ifølge dette arbeidet som Riksrevisjonen nå har utført, må søke å øke sin effektivitet og bli bedre i forhold til oppklaring.
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 2000-11-24:
Jeg opplever ikke det jeg berørte, som en misforståelse i forhold til Fremskrittspartiets uttalelse i deres merknad i denne saken. I merknaden nevnes konkret disse forhold som jeg berørte, og at dette er forhold som bør kunne tones ned, ut fra – som jeg også sa – en stram bemanningssituasjon. Men jeg mener nettopp på bakgrunn av de undersøkelser som Riksrevisjonen har foretatt, at det fortsatt er grunnlag for å få til en bedre ressursutnyttelse, og at effektiviseringspotensialet innenfor etaten må utnyttes på en bedre måte og dermed skape rom for også den type aktivitet som blir omhandlet i merknaden fra Fremskrittspartiet og Høyre. Jeg skal være den første til å beklage at riksadvokaten går ut på en slik måte og gir et signal om å foreta en gradering av ulike typer aktiviteter. Dette synes jeg er en svært uheldig måte. Politiet må selvfølgelig ivareta den lovgivning som vi har på dette området også.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2000-11-24:
Når jeg bad om ordet, var det nettopp med bakgrunn i innlegget til representanten Kleppe. Jeg vil gjerne understreke innledningsvis at det er viktig at vi gir både kredit og oppbakking til politiet for den virksomhet som de driver. Det er utrolig mye godt arbeid som gjøres, også på andre områder innenfor justisvesenet. Men jeg synes ærlig talt at Riksadvokatens prioriteringer – som Fremskrittspartiet og Høyre bruker som en type alibi for sin egen merknad – er upassende. Er det vedtak av et flertall i Stortinget som er en merbelastning for politiet? Det er en underlig påstand. Merbelastning i forhold til hva? Hvem er det som bestemmer hva som er viktig? Er det ikke den lovgivende myndighet som sier hva som er viktig når den gjør vedtak? Jeg fristes – kanskje nesten for mye, slik at jeg gir etter for fristelsen, og det er jo som presidenten selv er kjent med, ikke veldig lurt, i hvert fall ikke i enhver sammenheng – til å spørre: Det skulle vel ikke tilfeldigvis være slik at det er den skjenkepolitikk, den alkoholpolitikk og den ruspolitikk som Høyre og Fremskrittspartiet står for, som er årsaken til merbelastningen for politiet? Ja, jeg beklager at fristelsen ble for stor, men slik representanten Kleppe la opp til det i sitt innlegg, var det vel kanskje ikke annet å vente. Og jeg angrer heller ikke på at jeg falt for fristelsen.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2000-11-24:
Datatilsynets årsmelding har som vanlig tre hoveddeler når den legges fram for Stortinget. Det er Justisdepartementets merknader til årsmeldingen for 1999, styrets beretning for det samme år og uttalelse fra Datatilsynets direktør om virksomheten for det samme året. Når det gjelder merknadene til Datatilsynets årsmelding, er komiteen tverrpolitisk enig. Vi merker oss at personvern er et område i utvikling og under stadig press. Det betyr at dette kan få betydning for Datatilsynets arbeidsbyrde. Vi er enig i at det er viktig at departementet foretar en løpende vurdering av det ressursbehovet som Datatilsynet har. Når det angår Datatilsynets styre, er komiteen også svært tilfreds med at både vedtaksprotokollen og referatprotokollen fra styret blir offentliggjort. Det er i overensstemmelse med det som vi senere i dag i Odelstinget skal snakke om når det gjelder offentlighetsloven. Vi har også merket oss at Datatilsynets saksbehandlingstid er blitt redusert som følge av et hurtigsvarsprosjekt. Det mener vi er viktig. Vi synes også at Datatilsynet har foretatt en fornuftig prioritering av de ulike delene av saksbehandlingen. To andre oppgaver som komiteen mener det er svært viktig at Datatilsynet er aktiv i forhold til, gjelder for det første høringsuttalelser. Disse bidrar til at samfunnsplanleggere og beslutningstakere har tilstrekkelig informasjon om personvern og sikring av opplysninger. Det andre er at man foretar kontrollbesøk til dem som behandler personopplysninger. Det er med på å skape en god dialog, det skaper oppmerksomhet om dette temaet, og det gir informasjon som øker bevissthetsnivået om behandling av personinformasjon. Til slutt: Vi har merket oss at fra 1. januar kommende år vil det administrative ansvaret for Datatilsynet bli overført til Arbeids- og administrasjonsdepartementet.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2000-11-24:
Når Kristelig Folkeparti kommer til å stemme imot dette forslaget i dag, er det ikke på grunn av det materielle innholdet. Det kan godt tenkes at vi kan komme fram til det standpunkt at vi ønsker en felles aldersgrense, men vi har altså i en merknad i Innst. O nr. 12 gitt uttrykk for at vi ønsker en tilbakemelding hvor disse tingene skal ses i en helhet. Det er årsaken, og jeg sier det nå istedenfor å ta ordet til stemmeforklaring senere, under avstemningen.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-11-24:
Riksrevisjonens rapport er nyttig fordi den peker på og dokumenterer manglende effektivitet i politi- og lensmannsetaten, og derved forbedringspotensial. Særlig gjelder dette straffesaksbehandlingen, som jo er det Riksrevisjonen har konsentrert seg om. Riksrevisjonens resultater bekreftes av en arbeidsgruppe ledet av assisterende riksadvokat Jahre, i et notat om straffesaksbehandlingen som ble avgitt i juni i år, hvor man gjennomgår og nettopp bekrefter det Riksrevisjonen også sier, at straffesaksbehandlingen tar unødig lang tid, og at det er for mye såkalt liggetid i sakene. Denne arbeidsgruppen og også en annen arbeidsgruppe som har sett på andre deler av straffesakskjeden, har kommet med forslag til en rekke tiltak som Justisdepartementet er i ferd med å følge opp. Vi arbeider også med forbedringer når det gjelder de øvrige delene av politiets virksomhet. Jeg tenker da spesielt på politidistriktsstrukturen, som vil bli forelagt Stortinget i løpet av relativt kort tid, og som jeg er overbevist om også har sammenheng med effektiviteten i politi- og lensmannsetaten. En videreutvikling på IT-siden er også viktig for å bidra til en bedre effektivitet ved at de forskjellige aktørene i straffesakskjeden gjennom IT-utvikling i større grad kan samhandle også på IT-siden. I dag er det slik at veldig mye av det som tastes inn i én datamaskin i ett av leddene i straffesakskjeden, må tastes inn på nytt igjen i det neste. Og det burde snart være unødvendig i vår tid. Det siste jeg hadde ønske om å knytte en kommentar til, var merknaden fra mindretallet om politiets behov for å konsentrere seg om de viktigste tingene. Det generelle utgangspunkt er jeg – på samme måte som representanten Skaug – helt enig i, nemlig at det er viktig å tenke gjennom hvilke lovbrudd som det bør reageres på med straff, og hvilke lovbrudd man i stedet for bør reagere på med andre sanksjoner. Derfor er vi i ferd med å sette ned et utvalg som nettopp skal utrede alternative sanksjoner til straff. Eksempler på alternative sanksjoner er omgjøring av forvaltningsvedtak, ulike former for gebyr, påbud om stansning, inndragning av vinning og tvangsmulkt til gjennomføring av lovlig tilstand. Dette er for så vidt sanksjoner som man delvis bruker i dag, men som det kan være grunn til å tenke gjennom i en mer prinsipiell og større sammenheng for å se om den er fornuftig den måten vi fordeler sanksjonene på, mellom straff og dermed politiansvar, og andre typer sanksjoner. Men selv om jeg altså er enig i det generelle utgangspunktet om at vi må tenke oss om hver gang vi legger en ny oppgave til politiet, er jeg derimot ikke enig i de konkrete eksemplene mindretallet viser til. Det blir ikke flere promillekontroller av at man har en annen promillegrense. Politiet har en oppgave knyttet til åpningstidsbestemmelser selv om man er uenig i måten det er regulert på. Det er bare i det øyeblikket man er imot enhver form for regulering – som muligens enkelte partier er – at den delen av belastningen som legges på politiet som følge av at Stortinget ønsker å regulere åpningstider i samfunnet, har stor betydning.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-11-24:
President!
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-11-24:
Det lønner seg av og til å ha blikket rettet godt til høyre. Jeg vil komme med noen korte kommentarer til det forslag som er lagt fram fra Høyre, om at Stortinget ber Regjeringen fremme forslag til felles aldersgrense for statlige og private pengespill. Første gang vi hadde lotteriloven til behandling, for et år siden, var jeg som saksordfører veldig opptatt av at man skulle ha like betingelser for statlige og private spill. Rent prinsipielt går Fremskrittspartiet imot å innføre aldersgrense for pengespill, med utgangspunkt i det jeg sa, at de samme betingelsene skal gjelde for private spill som for statlige spill. Det har vært diskutert problemet med spilleavhengighet. Men etter Fremskrittspartiets syn er spilleavhengighet uavhengig av om det er private lotterier eller statlige spill det dreier seg om. Vi vil derfor påpeke at det i dag ikke finnes noen lovhjemmel som hindrer at barn kan satse sine lommepenger på statlige spill om penger, altså en forskjellsbehandling. Denne forskjellsbehandlingen er også blitt konfirmert av Odelstinget, der det er et flertall som går inn for en aldersgrense for private spill, men ikke for statlige spill. Det er meget viktig å peke på at man må få fram vitenskapelig kunnskap med troverdighet rundt spørsmålet om spilleavhengighet før man kan konstatere at det er en økning i spilleavhengighet. Spørsmålet må i så fall ikke bare gjelde private spill, men også statlige spill. Debatten om spilleavhengighet har på mange måter vært bygd bare på antakelser og påstander som ikke har vært kvalitetssikret gjennom uavhengig forskning. Fremskrittspartiet vil ha det samme systemet som det er i Danmark, hvor det i utgangspunktet ikke er noen aldersgrense, men at man overlater eventuell innføring av aldersgrense til spillemarkedet – det vil altså si de som er lotteriverdige. Noen av dem som har prøvd en slik linje, er bl.a. Røde Kors, som i dag har en aldersgrense på spill som de selv har innført, men som det nå via lov er blitt påbudt å ha uansett. Nå er det i sak nr. 5 diskutert nettopp måloppnåelse i politi- og lensmannsetaten i forbindelse med ressursbruk, og så har vi nok et eksempel på at man pålegger politiet urimelige oppgaver, i og med at politiet i forbindelse med lotteriloven er medansvarlig for å stå for kontroll av at lotteriloven blir overholdt, først og fremst med henblikk på at aldersgrensen blir overholdt. Det er et krav om ressursbruk i polititet som Fremskrittspartiet synes er helt urimelig.
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 2000-11-24:
Vi hadde ikke tenkt å si noe fra Arbeiderpartiets side i denne saken, men det faktum at representanten Stang tar ordet, gjør det nødvendig å presisere fra vår side også. Vi har fra Arbeiderpartiets side både sist og også forrige gang vi behandlet denne saken, i merknader lagt stor vekt på at en må vurdere felles aldersgrense. Men det vil vi gjøre på et langt grundigere grunnlag enn vi er i stand til å gjøre i dag, så det vil vi komme tilbake til. Det som imidlertid også er viktig å presisere, er at det heller ikke for private spill nødvendigvis er ens aldersgrense. Vi ønsker å vurdere hele spillemarkedet, de forskjellige typer statlige spill og de forskjellige typer private spill. Vi vil komme tilbake til dette når vi får det til vurdering.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2000-11-28:
Budsjettforliket mellom Arbeiderpartiet og sentrum sikrer stabilitet, lav rente og fortsatt gode fellesskapsløsninger i Norge. Vi så det i arbeidet med utjamningsmeldingen: Privat rikdom og grådighetskultur må tøyles for å sikre en mer rettferdig fordeling. Arbeiderpartiet vil videreutvikle et samfunn der vi tar vare på hverandre. Behandling og omsorg skal ytes etter behov. Privat etterspørsel skal verken avgjøre hvor i landet helsetilbud skal være tilgjengelige eller hvem som skal få behandling. En bærende tanke i Arbeiderpartiets politikk er å gi flest mulig mennesker anledning til ut fra egne evner å delta i arbeids- og samfunnsliv. Noen grupper er blitt hengende etter i velferdsutviklingen, og det haster med å få lagt fram en handlingsplan for sosial og økonomisk trygghet. Det er alvorlig at 70 000 barn har en vanskelig hverdag, der de må gi avkall på helt alminnelige goder. Arbeiderpartiet vil ha et samfunn der en ikke skal få økonomiske bekymringer på toppen av sykdom. Derfor vil vi ikke ha en brutal omlegging av sykelønnsordningen, slik Høyre og Fremskrittspartiet går inn for. Utgiftene til syke- og uføretrygd har økt. Dette er tegn på et hardere arbeidsliv. Vi må ha en aktiv og bedre politikk for at flest mulig skal klare å kvalifisere seg for arbeidslivet. Vi må gi bedre muligheter for å kombinere arbeid og barn, og arbeid og trygd. Budsjettforliket innebærer en vesentlig styrking av offentlig sektor. Vi trenger et høyt nivå på offentlige helse- og omsorgstjenester. Vi må reformere og fornye tjenestene. Helsevesenets omdømme må bedres gjennom å bli mer pasientvennlig. Skal det lykkes, må det også bli bedre organisert. Regjeringen tar sikte på en rask etablering av statlig eierskap til sykehusene, og at disse skal styres etter foretaksmodellen. Det er viktig å sikre regional forankring og innflytelse når den store sykehusreformen skal gjennomføres. De nye helselovene skal tre i kraft neste år. Da skal pasientene ha krav på større forutsigbarhet. En skal få vite hvilken hjelp en kan få, og når en kan forvente å få behandling. Den nye fastlegeordningen skal sikre alle adgang til en fast lege. Det vil gi større trygghet og stabilitet i forholdet mellom lege og pasient. Budsjettet for 2001 følger opp satsingen på de fire omfattende handlingsplanene. Innsatsen for eldre styrkes med nesten 4 milliarder kr. Dette gir rom for ytterligere 5 000 sykehjemsplasser eller omsorgsboliger. Rekrutteringen av personell er heldigvis bedre enn plantallene. Stadig flere hender blir stilt og må stilles til rådighet i pleie- og omsorgssektoren. Vi vil forsere kommunenes oppstart av noen tiltak og tilfører psykiatrien ytterligere 70 mill. kr. Vi har mange oppgaver som må løses bedre, men budsjettforliket viser at fellesskapsløsningene fortsatt har en solid forankring i Det norske storting.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2000-11-28:
Representanten Kenneth Svendsen kom med en noe spesiell påstand. Jeg håper ikke det er sant, for det kan vel ikke være slik at grensetilfeller i momslovgivningen skal gi seg uttrykk i spesielle verdisyn – som at hvis man er for moms på tivoli, har man ett verdisyn, og hvis man er for moms på sirkus, har man et annet verdisyn. Slik er det faktisk ikke. En annen ting representanten Kenneth Svendsen sa, var at han skjønte godt at folk flyttet fra distriktene fordi man har et arbeiderparti som foreslår momssystemer der man ikke unntar tivoli fra moms. Slik kan det heller ikke være. Det er helt andre grunner til at folk flytter fra distriktene enn om de har tivoli der eller ikke. Det tror jeg at representanten Kenneth Svendsen og jeg kan være enige om. Jeg kan forsikre representanten Kenneth Svendsen om at dersom man hadde innført et system som det han og hans parti har tenkt å gjøre i forhold til jordbruket, og at dessuten en del tillegg i forhold til Nord-Norge ikke vil bli utbetalt til kommunene, ville han komme til å se et ras av folk som ville flytte andre steder. Det tror jeg man skal ta på alvor, i stedet for å gå på en grenseoppgang i et spesielt momssystem som departementet faktisk skal se nærmere på, for å finne grensene. Jeg tror at folk bør være reddere for det systemet som Fremskrittspartiet legger opp til, enn for et momssystem fra Arbeiderpartiet og sentrumspartiene.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2000-11-28:
Det er ofte vi sier og gjør ting som blir brukt mot oss i andre omgang – slik er det. Når det gjelder forsørgerfradraget innlemmet i barnetrygden, hadde i hvert fall jeg personlig en redsel for at det skulle medføre at barnetrygden ville bli såpass høy at det ville bli vanskelig å pris- og lønnsjustere den. Jeg har ingenting prinsipielt mot at den blir lagt inn der, men jeg ser absolutt problemene med at det koster veldig mye penger å pris- og lønnsjustere barnetrygden. Det var den praktiske grunnen til det. Når vi nå har fått dette forslaget, er det ingen prinsipiell motstand mot det, men rett og slett en praktisk motstand. Nå er det slik som det er, og da er vel representanten Rahm enig, siden hans regjering foreslo dette tidligere. Den andre problemstillingen har med kultur å gjøre. Jeg har lyst til å si at det alltid må to til for en tango, og det er jo alltid slik at damene gjør det baklengs og i høyhælte sko, så de har en større utfordring. Men det er slik at Arbeiderpartiet og sentrum har gått sammen om en prioritering på 75 mill. kr når det gjelder kultur, og jeg synes at vi samlet skulle glede oss over det, både Arbeiderpartiet og sentrumspartiene.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2000-11-28:
Jeg tror veldig mange politiske forskjeller går på skole og utdanning. Jeg kan se at vi har en del felles ting som vi ønsker å få til, som dette med forskning i forhold til både fremtiden og innenfor skolesystemet. Og Arbeiderpartiet står, slik statsråd Giske sa tidligere i dag, fast ved forskningsutviklingen fram til år 2005. Det kan representanten Løvik være trygg på. Når det gjelder det som han spurte om i forbindelse med rekrutteringsmeldingen, er dette en sum som er meg ukjent. Men når Arbeiderpartiet gikk inn for rekrutteringsmeldingen og la en rekke tiltak inn i den, betyr det at vi har tenkt å følge det opp. Det er lettere å følge det opp nå når vi sitter i regjering, og det vil bli gjort. Men om summen er 7,5 milliarder kr, vil jeg verken love eller si er riktig akkurat nå.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-28:
Regjeringen foreslo i sitt forslag til statsbudsjett å speilvende merverdiavgiftssystemet. Det betyr at alle som i dag ikke betaler moms på tjenester, skal gjøre det heretter. For å komme i mål med forhandlingene i arbeiderparti-sentrumsblokken, fikk vi en del unntak. Sirkus skal ikke betale moms, luftfarten skal ikke betale moms, reiselivet skal ikke betale moms, adgangsbilletter til alpinanlegg skal ikke være underlagt momsreglene, og fornøyelsesparkene skal ikke betale moms – og godt er det! Men tivoli skal betale moms – forstå det den som kan! Et stasjonært tivoli, dvs. en fornøyelsespark som stort sett har samme utstyr som et tivoli, om enn større, skal slippe å betale moms, mens på et tivoli som reiser rundt til «den ytterste nøkne ø» i distriktene, ja, der skal barna betale moms. Men bor man i Oslo eller i Kristiansand og går i en fornøyelsespark, da skal barna der slippe å betale moms – litt av et verdisyn! Og så klør disse representantene seg i hodet og spekulerer på hvorfor folk flytter fra distriktene. Det stod i avisen i forrige uke at det aldri har vært mer flytting fra de tre nordnorske fylkene enn i dag. Gaven fra Arbeiderpartiet – selvfølgelig i tillegg til diesel- og bensinavgiftene, alt som rammer distriktene spesielt hardt, der vi har verdensrekord – er nå at den underholdningen barna har i distriktene, skal pålegges en ekstra avgift. Kan representanten Fossum, om mulig, forklare meg logikken i det?
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2000-11-28:
La meg bare innledningsvis få si at jeg synes Grethe Fossum holdt et veldig godt innlegg i kveld der jeg kan skrive under på veldig mye – et oppgjør med deler av Fremskrittspartiets politikk som jeg synes var på sin plass, og som var både velbegrunnet og velformulert. Det er bare et par punkter jeg kunne tenke meg å utfordre Grethe Fossum på. Det hender av og til at vi møter oss selv i døren enten vi er i posisjon eller i opposisjon – det rammer oss alle fra tid til annen, tror jeg. Et tema som Grethe Fossum engasjerte seg veldig sterkt i da den forrige regjeringen styrte, var i forhold til et konkret forslag som daværende regjering hadde gjennom Valgerd Svarstad Haugland, om å legge foreldrefradraget inn i barnetrygden. Den gang møtte Svarstad Haugland til dels veldig skarp kritikk fra Grethe Fossum og andre i Arbeiderpartiet. Nå gjør Arbeiderpartiet det samme i sitt opprinnelige budsjettforslag, og mitt spørsmål til Grethe Fossum må da naturlig nok bli: Hva er det som har endret seg siden den gang, og hvorfor er Grethe Fossum så taus om dette? Punkt to gjelder kultur, som også Grethe Fossum var inne på. Dette er et tema som hun beundringsverdig har kjempet for i mange år, kanskje uten å få noen særlig oppslutning om sine prioriteringer i forhold til sin egen partigruppe. Jeg har lyst til å stille henne et spørsmål. Det var jo sentrum som faktisk måtte til for å få et løft på 75 mill. kr på kulturbudsjettet. Føler Fossum i finanskomiteen at det er vanskelig å kjenne på at det er sentrumspartiene som må få kulturmidlene på plass? Og punkt to: Støtter hun sin egen kulturminister, som offentlig gir uttrykk for et håp om at sentrumspartienes budsjettprioriteringer skal nå fram?
Petter Løvik (Høyre), 2000-11-28:
Representanten Fossum påstod i sitt innlegg at utdanning og forsking er ting som er prioritert av arbeidarpartiregjeringa. Ei slik prioritering vil sjølvsagt Høgre vere med på, men så er det då dette med samsvar mellom ord og handling. Statsråd Giske sa tidlegare i dag i sitt innlegg: «Velgerne mener ofte at vi politikere må være mer opptatt av handling enn av prat. Jeg er enig.» Det er kloke ord, eg vil faktisk gå så langt som å seie at det var dei to klokaste setningane i statsråd Giske sitt innlegg. Det er kanskje stygt å seie det så direkte, men eg er litt i tvil om Arbeidarpartiet har tenkt i praksis å gjennomføre dei mange gode orda dei har hatt om utdanning og forsking. La meg ta to konkrete eksempel og stille to konkrete spørsmål til representanten Fossum. Det eine gjeld det vi alle var einige om i Stortinget tidlegare i år, om at vi skulle opp i forskingssamanheng på OECD-gjennomsnitt i løpet av fem år. No er budsjettet for år ein i ferd med å bli vedteke – vi ser sannsynlegvis ikkje tilnærming til OECD-gjennomsnittet. Då er mitt første spørsmål: Står målsettinga om at vi skal opp på OECD-gjennomsnittet i løpet av fem år, dvs. dei fire resterande åra, framleis fast? Det andre gjeld utsegner som kom frå Arbeidarpartiet då vi debatterte meldinga om rekruttering til læraryrket. Då sa representanten Rune Kristiansen frå Arbeidarpartiet – etter Aftenposten – at Arbeidarpartiet i tillegg til lønslyft føreslår forskjellige tiltak for å betre arbeidsvilkåra for lærarane, og at desse er rekna ut å koste 1,5 milliardar kr kvart år i ein femårsperiode. Dette – det er eit enkelt reknestykke – er 7,5 milliardar kr ekstra i løpet at ein femårs-periode. Når det ikkje er teikn til dette lyftet det første året, står Arbeidarpartiet ved dei 7,5 milliardane og får dei fordelt over dei kommande fire åra?
Petter Løvik (Høyre), 2000-11-28:
Venstres leiar, Lars Sponheim, karakteriserte tidlegare i dag sentrumspartia som «det maktpolitiske vegkryss» i norsk politikk. Eg har lært gjennom mange år, både i trafikk og politikk, at vegkryss ikkje er ein plass der ein skal opphalde seg over tid. Eit vegkryss er ein plass der ein skal velje ei retning og fortsette vidare. Eg føler at den retninga som bl.a. Venstre har tatt no, med den sterke skatteauken både for næringsliv og for befolkning som er gjennomført i forlik med Arbeidarpartiet, er ei feil retning. Men det får Venstre sjølv svare for. Derimot er eg bekymra for at også mange bedrifter står i eit vegkryss i og med det budsjettforslaget som no er lagt fram, og som vi dessverre nok kjem til å vedta ein del av i kveld. Det vegkrysset er for veldig mange bedriftseigarar eit spørsmål om ein skal halde fram med å utvikle bedrifta si i Noreg, eller om ein skal måtte flytte til utlandet. Ein del av oss stortingsrepresentantar frå fleire forskjellige parti, har i dag fått tilsendt eit brev frå den tillitsvalde ved Ekornes fabrikker. Eg dreg fram dette som eit eksempel på den fortvilinga vi har ute i næringslivet. Den hovudtillitsvalde er veldig skeptisk til budsjettforliket, og spesielt til den konjunkturavgifta på 10 pst. som blir påførd nybygg og påkosting av bygg ved dette forliket. Sykkylven er inne i ein særs positiv periode. Det er bygt ei ny bru der, som vi hadde gleda av å vere med på å innvie under leiing av kulturministeren for berre ein månads tid sidan. Dette har skapt optimisme, og Ekornes skal gjennom ei stor utviding på grunn av ein veldig god ordretilgang. Det dei tillitsvalde no fryktar, er at dette vil måtte stoppe opp, og at Ekornes må gjere det same som andre bedrifter på andre sida av fjorden allereie har måtta gjere, flytte ut av landet på grunn av bygge- og produksjonskostnader. Så langt om sjølve konjunkturavgifta. Men det er ein ting til som eg finn grunn til å stille spørsmål til finansministeren om, sidan han er til stades, eventuelt til andre av forlikskameratane: I forliket som er inngått mellom Arbeidarpartiet og sentrum, står det om konjunkturavgifta: «Avgiften skal ikke pålegges bygg som er kontrahert før 18.11.2000.» No veit vi at i ein byggeprosess er det mange trinn. Her er intensjonsavtalar, og her er bindande avtalar. Det er ille om Stortinget vedtek denne avgifta i kveld, men det er endå verre om ikkje Stortinget veit kva som ligg i dette med «kontrahert før 18.11.» Eg ber statsråden innstendig om eit klårt svar.
Inge Lønning (Høyre), 2000-11-28:
Etter to lange dagers ferd mot natt er det meste sagt, det meste er også sagt mange ganger. Blant annet har vi som gjennomgangsmelodi i denne debatten lyttet til retorikken som forlikskameratene har lagt seg til når det gjelder hensynet til de fattige, i noen versjoner heter det til og med de fattigste blant de fattige. Det er en prisverdig omsorg, men den er ikke spesielt troverdig når den kommer fra partier som i fellesskap ønsker å beskytte det norske markedet mest mulig effektivt mot nettopp de fattigste blant de fattige. La meg også bemerke at det er en litt forunderlig form for prioritering man er blitt enige om når man for fremtiden vil binde opp 6 milliarder kr årlig i halvert matmoms. Det er mulig at det er god næringspolitikk i forhold til den næring som fra før av er aller mest skjermet og subsidiert i Norge. Men det er helt bestemt ikke god ernæringspolitikk, og som helsepolitikk betraktet er det så langt bak mål som det er mulig å komme. Derfor bekymrer det meg litt at helseministeren, som var innom i sted, har forlatt salen igjen, for jeg hadde tenkt å utfordre ham til å gi en aldri så liten vurdering av den situasjon at vi i Norge i dag har et av de største helseproblemer i økende overvekt i praktisk talt alle aldersklasser av befolkningen. I den situasjonen finner man det for godt å gjennomføre en momsreform som gjør det billigere å ete – også for dem som forsøker å ete seg i hjel – og dyrere å trene. Som helsepolitisk tiltak er det ganske kuriøst. Det som bekymrer meg aller mest, er at man antakelig innfører dette uten at det er noe reelt flertall i denne sal som har noen tro på at dette er et fornuftig tiltak. Arbeiderpartiet har ikke hatt det som primærstandpunkt. Venstre har ikke hatt det som primærstandpunkt, og så vidt jeg har oppfattet, heller ikke Kristelig Folkeparti. I realiteten er det ett eneste parti som tror på dette, men de har til gjengjeld en kullsviertro på det, og det er Senterpartiet – ja, og så muligens Fremskrittspartiet. Det er jo også en litt spesiell allianse. Da er det litt pussig at det på grunn av de underlige forliksforhold blir flertall for å gjennomføre denne reformen, og den er nok dessverre av de reformer som det er umulig å gjøre noe med når den først er gjennomført.
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2000-11-28:
Takk for forfremmelsen! Budsjettet som finanskomiteen nå legger fram, er et budsjett som sikrer trygghet i finanspolitikken. Renten er nå sannsynligvis på vei nedover, arbeidsledigheten og prisstigningen er under kontroll. Partene i arbeidslivet har gjennomført realistiske lønnsoppgjør. Norge har et godt utgangspunkt. Jeg forutsetter at andre vil trekke fram de eventuelle negative sider ved budsjettforliket. Jeg har valgt å se på en del positive saker. For første gang er avgiftene på bensin og diesel satt ned, med 1,20 kr og 1,13 kr inklusiv moms. Aldri har vel overføringene til kommunene vært større, og det er viktig, for det er kommunene som møter mennesker i omsorg, pleie, undervisning og mye, mye mer. Momsreformen er stor og omfattende og egentlig en egen sak. Å innføre moms på tjenester er nødvendig, og er innført over hele Europa. Men innføringen skaper selvfølgelig store forandringer for enkelte næringer, og justeringer av momssatsene var nødvendig. At matmomsen reduseres til 12 pst., er viktig, ikke minst for store barnefamilier. Skatter og avgifter er alltid et vanskelig spørsmål. Det som må være utgangspunktet, er rettferdighet og betaling etter evne. Utbytteskatten blir jo bare for i år og neste år, og for 2002 skal det lages et nytt skattesystem. Det blir en spennende debatt. Etter min vurdering må reformen resultere i at skatt på arbeid og «svette» reduseres. Det er ikke rettferdighetsforståelse for et system der kapitalinntekt beskattes med 28 pst., mens arbeidsinntekt kan komme opp i 55 pst. En mer lik skatteprosent og et bunnfradrag på kanskje opp mot 100 000-130 000 kr før man betaler skatt, vil etter min vurdering kunne gi et mer rettferdig skattesystem. Avgiftene i Norge må på sikt bli mer like dem i våre naboland og landene ellers i Europa. Det er ikke mulig å operere med så store avvik i en tid da folk er så mobile. Det er også viktig for næringslivet at investeringsavgiften skal fjernes. At forliket mellom Arbeiderpartiet og sentrum fører til at det ikke blir avgift på elektrisitet brukt i produksjon i industrien, er gledelig. I tillegg er det enighet om å halvere den lave satsen på SO2-avgiften. Grunnen til at dette har skjedd, er et innspill fra fagbevegelsen og industrien. I Aust-Agder har fagbevegelsen ved Arendal Smelteverk og Norton i Lillesand brukt demokratiet, og det faglig-politiske samarbeidet ble altså hørt. Det er konstruktivt fra fagbevegelsen og bedriftene som har utslipp av SO2, at de ikke ønsker at avgiftene skal fjernes, men et fond som er øremerket til rensing, og et bedre indre og ytre miljø.