Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2003-01-09:
Saksordføreren, komitelederen, har gitt en god presentasjon av komiteens innstilling. Jeg mener at stortingsmeldingen og innstillingen gir et godt grunnlag for å øke rekrutteringen av vitenskapelig personale til våre universitet og høgskoler. Jeg vil også understreke den store graden av enighet som innstillingen bærer preg av. Gjennomføringen av kvalitetsreformen og opptrappingen av forskningsinnsatsen til gjennomsnittlig OECD-nivå ligger som grunnlag for rekrutteringsbehovet i sektoren. Arbeiderpartiet mener at kvalitetsforbedring og personellbehov må løses i en kombinasjon av nyrekruttering, bedre rammevilkår og mer effektiv bruk av ressursene. Vi legger videre til grunn prinsippene om at de fleste faglige stillingene skal være kombinerte undervisnings- og forskerstillinger, og at undervisningen skal være forskningsbasert. Arbeiderpartiet mener at iverksettingen av kvalitetsreformen, styrkingen av forskningssektoren og økningen i antall rekrutteringsstillinger vil kreve en økning i antall vitenskapelige stillinger. Etter min oppfatning undervurderes dette i meldingen, eller kanskje riktigere beskrevet: Regjeringen er litt tilbakeholden i vurdering av ressursbehov. Og det er mer enn nyanser når flertallet påpeker at en ikke trenger betydelig økning og mindretallet positivt sier at vi trenger en økning. Jeg viser her også til budsjettdebatten vedrørende bevilgninger til institusjonene og spesielt omstillingsmidler til kvalitetsreformen. Større frihet og fleksibilitet for institusjonene er ønskelig, f.eks. i forbindelse med utnyttelse av personellressurser. Men det må heller ikke bety en ansvarsfraskrivelse for departement eller bevilgende myndighet. Det er viktige prinsipper og hensyn som må ivaretas. Universitets- og høgskolesektoren har kommet for kort i rekrutteringen av kvinner. Det er her langt færre kvinner enn menn i faste vitenskapelige stillinger, og andelen blir lavere jo høyere i stillingsstrukturen en kommer. Her trenger vi en mer omfattende og helhetlig innsats. Viktige tiltak er å opprettholde ordningen med å øremerke vitenskapelige stillinger for kvinner, kompetanseutvikling og gode velferdstilbud for småbarnsfamilier. Samtidig mener vi det er nødvendig å evaluere og vurdere prosessene og kriteriene for ansettelse. Over tid kan det bli aktuelt å bygge ned enkelte fagområder til fordel for styrking av andre. Vi må imidlertid ha en finansiering som gir muligheter for opprettholdelse av fag etter en inngående vurdering, der det ikke er stor etterspørsel for øyeblikket eller permanent. Norge trenger et økt antall kandidater med doktorgrad, og vi er enig i at dette må oppnås ved en kombinasjon av bedre gjennomstrømming i den organiserte forskerutdanningen og opptrapping av antallet stipendiatstillinger. Arbeiderpartiet er positiv til Regjeringens utvidede plan for økt antall doktorgradskandidater for perioden fram til 2007, men vi vil forbeholde oss retten til å vurdere behovet underveis og ta konkret stilling til antall stipendiater i de årlige budsjetter. Karrieremuligheter og lønn har selvsagt stor betydning for rekruttering til vitenskapelige stillinger ved våre universitet og høgskoler. Dette er kjente elementer, men de oppfattes nok ikke for å være fulgt opp av mange av de ansatte ved våre institusjoner. Jeg vil også legge vekt på institusjonenes oppgave med å motivere og følge opp forskningskandidater. Viktige ting her kan være undervisningsform og relasjon mellom student og veileder. Det vitenskapelige personalet bør oppmuntres til å være aktive i forhold til studenter som viser interesse for en forskerkarriere. Dette gjelder også mastergradsstudenter. Informasjon er her en viktig forutsetning. Forskerspirer bør fanges opp så tidlig som mulig. Rekruttering handler også om formidling, formidling av forskningsresultater til folk flest både for å øke kunnskapsnivået og skape samfunnsdebatt. Det kan øke forskernes status og samfunnets vilje til å satse på forskning. Forskningsresultater må ut til publikum. Ja, jeg vil også slå et slag for studentenes produksjon, hovedoppgavene. Dette vil jeg også betegne som en form for forskning, og det ligger mye informasjonspotensial og støver ned i magasinene til universitetsbibliotekene. Overgangen fra studentproduksjon til forskerkandidatproduksjon må gjøres mindre. Å være en del av institusjonenes fagmiljø er viktig, med deltakelse i undervisning og veiledning sentralt. Stipendiater er en ressurs for institusjonene, og må vises fleksibilitet slik at de fullfører sitt arbeid. Samtidig må institusjonene sikres personell og midler til å veilede og undervise det økte antall stipendiater. Veien fram til doktorgrad er i dag for lang. Arbeiderpartiet mener at forskerutdanningen fortsatt skal være tre år, men ber departementet vurdere i samarbeid med sektoren om utdanningstiden bør utvides til fire år. Vi må øke forskningsinnsatsen i Norge for å sikre vår felles framtid. Arbeiderpartiet har store forventninger til kvalitetsreformen i høyere utdanning og forskning. Alt er ikke avhengig av penger. Men til syvende og sist er det spørsmål om å sikre institusjonene økonomiske rammevilkår som gjør det mulig å følge opp de gode intensjonene. Men det er en annen skål, og dette vil vi komme tilbake til i de kommende budsjetter.