Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-03-05:
La meg aller først få lov til å hilse denne interpellasjonen hjertelig velkommen. Det er det første oppløp til debatt om politiets metoder i løpet av det siste halve året som etter min mening bringer debatten inn i et riktig forum og på et riktig spor. I så måte syns jeg representanten Dørum har truffet blink. Den vekker kanskje ikke så mye oppsikt og skaper ikke så mye støy i media som man ville ha fått hvis man f.eks. hadde kommentert konkrete etterforskningsskritt i konkrete saker, men det er dette som er den viktige debatten. Det er dette som er den viktige debatten om hva slags type metoder politiet faktisk skal bruke og, som representanten Dørum, jeg og flere andre er opptatt av, om hva slags type kontrollmekanismer vi skal ha rundt dette, og ikke minst om hvor ansvaret skal ligge, og hva slags fordeling vi skal ha – hvem som skal styre politi- og påtalemyndighet, og hvem som skal styre lover og regler. Dette er en invitasjon til nettopp å ta et tak politisk, på generelt grunnlag, om hva slags rammer norsk politi- og påtalemyndighet skal ha når det gjelder bruk av inngripende metoder, som jeg må si er viktig, og som jeg hilser velkommen. Jeg vil også si at jeg er enig med representanten Dørum i at kampen mot organisert kriminalitet har gitt viktige resultater, og at kampen har skjedd nettopp på rettsstatens grunn. Jeg tror det gjør tiltakene mer effektive, og at det ikke er motstrid mellom rettssikkerhet og effektivitet. Jeg deler også representanten Dørums syn på at det i visse saker er behov for å ta i bruk etterforskningsmetodene infiltrasjon og provokasjon. Disse metodene er i dag ikke lovfestet. Med infiltrasjon menes at en polititjenestemann eller -kvinne, eller noen som opptrer på vegne av politiet, aktivt tar kontakt med et miljø som etterforskningen retter seg mot, og får opplysninger ved å holde sin identitet skjult. Beslektet med slik infiltrasjon er avlytting etter samtykke og gjennomføring av samtaler på en telefon som politiet har kommet i besittelse av. Provokasjonslignende tiltak kjennetegnes av at politiet sjøl eller en som opptrer på politiets vegne, fordekt tar kontakt med noen og påvirker et hendelsesforløp som leder fram til en straffbar handling, eller til at det skaffes bevis for en straffbar handling som allerede er begått. Grensen for hva som er lovlig bruk av slike etterforskningsmetoder, følger i dag egentlig av to typer rettskilder. Det er først og fremst rettspraksis – vi har jo omfattende uttalelser fra Høyesterett om hvor langt man kan gå – og også det som representanten Dørum nevnte, retningslinjene fra Riksadvokaten. I NOU 2004:6, Mellom effektivitet og personvern, fremmes det forslag om lovfesting av infiltrasjon og provokasjon som metoder for å forebygge kriminalitet. Jeg er enig med utvalget – og slik tolker jeg også stortingsrepresentant Dørum – i at disse metodene er av en slik art at det i framtida i hovedsak bør være Stortinget som fastsetter de nærmere rammer for bruken av disse. I spørsmålet om lovfesting inngår imidlertid også andre problemstillinger. Infiltrasjon og provokasjon brukes ikke bare i forebyggende øyemed, men også under etterforskningen av straffbare hendelser som har funnet sted. Det er også nærliggende å vurdere om andre metoder som i dag er ulovfestede, bør lovreguleres, som f.eks. spaning. En lovfesting av infiltrasjon og provokasjonsliknende tiltak må ikke unødig svekke metodenes effektivitet eller sette polititjenestemenn eller informanter i fare. Slik jeg ser det, er det behov for en bred vurdering av de mange spørsmål som reises dersom de nevnte metodene skal lovfestes, og oppgaven ligger vel til rette for et utvalg. Regjeringa vil om kort tid oppnevne et nytt metodeutvalg. Jeg ser det slik at utvalget først må ta for seg noen andre og mer presserende problemstillinger enn spørsmålet om å lovfeste infiltrasjon og provokasjon. En hovedoppgave for utvalget vil være å gjennomføre en etterkontroll av lovbestemmelsene om inngripende etterforskningsmetoder. En etterkontroll var en premiss for innføring av metodene og kan avdekke om de har hatt den betydning som ble forutsatt, og om hensynet til personvern og rettssikkerhet overfor den mistenkte og andre berørte er tilstrekkelig ivaretatt. En annen viktig oppgave for dette utvalget vil bli å gjennomgå reglene om informasjonsbeskyttelse og dokumentinnsyn. Det kan deretter være aktuelt å gi et utvalg i oppdrag å vurdere en lovregulering av infiltrasjon og provokasjonsliknende tiltak. Men av det jeg har sagt, framgår det at jeg ikke nå vil sette i gang arbeid med sikte på en lovregulering.