Jan Petersen (Høyre), 2004-10-28:
Jeg vil gjerne presisere hvorfor jeg bad om å få gi denne redegjørelsen til Stortinget og få denne debatten. Det var rett og slett fordi den enigheten som nå er om rammeverket for de videre forhandlinger, er av stor betydning for Norge og av stor betydning for forhandlingene. Det jeg ønsket, var å redegjøre for realiteten, men selvfølgelig også stille spørsmål ved om man skal legge denne enigheten til grunn, eller om vi nå burde si nei og trekke oss ut. Det er viktig å ha dette grunnlaget fremover. Det er det som er hovedspørsmålet. Når det er klart, vil vi selvfølgelig måtte arbeide med mange detaljer om hvordan vi skal legge opp forhandlingene videre, hvordan vi nærmere skal behandle de spørsmålene som da kommer. Dette var ikke en del av det som jeg nå har søkt om tilslutning til. Selv om jeg skjønner at Åslaug Haga gjerne ville at vi også skulle være der allerede nå, er vi ikke det ennå. Det vil heller ikke være mulig å gå inn i en detaljert vurdering av selve oppfølgingen på nasjonalt plan, særlig på landbruksområdet, simpelthen fordi det ikke er mulig å se hva de praktiske resultatene blir før vi også har alle tallene. Det jeg har behov for å vite, er: Kan man nå akseptere dette grunnlaget uten at vi nå skal begynne å forlange omkamp? Det er hovedspørsmålet. Jeg oppfatter svaret fra Stortinget som rimelig klart, nemlig at det kan man. Jeg erkjenner fullt ut at det i resultatet fra Genève ikke er ideelle løsninger for mange av områdene. Men det er slik at når 147 land skal bli enige, er det vel ingen som får lov til å plukke aller øverst på premiehyllen. Det er klart at det innebærer kompromisser og innrømmelser fra alle land. Derfor er det ikke vanskelig å peke på områder som fra et nasjonalt synspunkt kunne ha vært bedre, men det er altså en avveining mellom hva som kunne ha vært bedre ut fra et nasjonalt synspunkt, og det at man skal ha en fremdrift, ha et internasjonalt handelssystem og komme videre. For Norges vedkommende er dette viktig for å kunne adressere de offensive interessene. Når jeg oppholder meg så mye ved dette, er det for å forklare hvorfor en del andre elementer ikke var en del av min innledning. Hvis ikke basisen er klar, er det heller ikke noe poeng å gå videre. Jeg oppfatter basisen som klar. Jeg oppfatter det slik at også Jacobsen er enig i dette. Hele hans spørsmålsstilling bygde på hva man nå skulle gjøre videre. Åslaug Haga sa også det. Man kan vel være litt usikker på Steinar Bastesen, men man kan innkassere en temmelig enstemmig tilslutning til dette. Samtidig må jeg si at Åslaug Hagas forsøk på å vri seg unna dilemmaene selvfølgelig ikke går. Jeg forstod det slik at hun følte at man måtte akseptere dette grunnlaget fordi Regjeringen hadde gjort en dårlig forhandlingsjobb. Til tross for tre utfordringer var Åslaug Haga, med unntak av ett punkt, ikke i stand til å gi en eneste begrunnelse for dette – ikke en eneste begrunnelse. Med mindre Åslaug Haga er i stand til å fremføre en begrunnelse for sitt standpunkt, vil jeg legge det til side som useriøst. At Åslaug Haga tidligere har fortalt Stortinget at hun har større forhandlingserfaring enn utenriksministeren, statsministeren og landbruksministeren til sammen, er for meg ikke en tilstrekkelig begrunnelse i denne sammenheng – derfor ber jeg om en konkret begrunnelse. Hun hadde én begrunnelse som var meget interessant, nemlig at vi hadde reist tvil om vårt G10-samarbeid. Vi hadde en uenighet for godt over et år siden, i oppkjøret til Cancún, som jeg tror var fornuftig, fordi Norge hadde et forhold til u-landene som vi mente burde ha vært sterkere markert. Siden da har vi hatt et meget tett og nært forhold til G10-landene. Vi har konsultert nært med dem, og særlig i Genève satt vi nært med dem hele tiden. Hva Åslaug Haga da har i tankene, er meg helt ubegripelig. Det må hun utfordres til å si. Men det som gjør dette enda mer eiendommelig, er jo at Senterpartiet i innstillingen til globaliseringsmeldingen, side 10, spalte 2, sier følgende: «Disse medlemmer mener at Norge i WTO-sammenheng til nå i for stod grad har dannet allianser med andre rike land på landbruksområdet». Jeg gjentar: «i for stor grad har dannet allianser med andre rike land på landbruksområdet». Hvilke rike land er det vi da snakker om? Det er jo G10-landene. Det er Japan. Det er Sveits. Det er Sør-Korea, Island, Israel – andre land som er medlem av G10-landene. Det var jo Senterpartiet som anbefalte oss å bryte båndet til G10-landene, og så bruker Åslaug Haga i dag dette som et argument for at vi ikke har gjort en god nok forhandlingsjobb! Det er jo stikk motsatt – stikk motsatt! Dette er komplett useriøst. Hvis jeg får lov til å legge til én ting: Jeg la merke til det spørsmålet Åslaug Haga stilte på slutten av sitt innlegg, der hun mer enn insinuerte at undertegnede var mer opptatt av liberalisering av verdenshandelen enn av norske nasjonale interesser. Hun stilte riktignok spørsmålet om dette kunne være riktig. Ja, jeg tror faktisk det er all grunn til å spørre seg om den insinuasjonen var riktig. Jeg tror faktisk også at Åslaug Haga burde ha besvart det, slik at hun i det hele tatt kanskje hadde latt være å fremføre den insinuasjonen. Hvis jeg kan få be Åslaug Haga om en liten ting: Kan hun kanskje i noe større grad bestrebe seg på å se forskjell på ballen og mannen? Det er hun åpenbart ikke i stand til å se.