Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-20:
Jeg tror det vi folkevalgte i ettertid blir målt på, er vår evne til å gå inn i vår tid og gi svar på det som er tidens store spørsmål. De som en gang går tilbake i historien for å se på Høyre–Fremskrittsparti-regjeringens første måneder ved makten, kommer til å bli overrasket. Tenk at noen kunne mene at Segway, mer taxfree-sprit, billigere båtmotorer, poker og proffboksing var tidens store spørsmål i 2014. Dette er blitt en regjering for småplukk og smålighet. Revidert nasjonalbudsjett er egentlig regjeringens anledning til å justere på sitt budsjett i takt med at nye utfordringer har utviklet seg i løpet av året, og til å rette på feil man gjorde i sitt opprinnelige budsjett. Med det som utgangspunkt skulle den sittende regjeringen hatt fire åpenbare oppgaver: Regjeringen burde prioritere opp klimainnsatsen, ut fra erkjennelsen av at FNs klimapanels nye rapport har gjort det enda klarere at det haster dramatisk med å sette inn nye tiltak mot klimaendringene. Regjeringen burde prioritere opp vår solidaritet med ofrene for krigen i Syria. Krigen har blitt vår tids største humanitære katastrofe og en flyktningkatastrofe som nå fører til at nabolandene har nådd et bristepunkt for hva de kan stille opp med for det antallet flyktninger som strømmer inn i Jordan, Libanon og Tyrkia. Regjeringen burde rette opp sitt en egen blunder med underfinansiering av barnehagene.  Ikke bare fjernet Solberg-regjeringen de rød-grønne bevilgningene til å gi flere høstbarn plass i barnehage. Man var så sikker på at familiene ville ha kontantstøtte, at man også kuttet dypt i barnehagebudsjettet. Å gi kommunene penger til å hindre barnehagekø – eller hindre andre velferdskutt på grunn av underfinansieringen av barnehagene – burde være en selvfølge for flertallet i denne behandlingen av revidert nasjonalbudsjett. Regjeringen burde reversere sin egen endring av permitteringsreglene, som nå sørger for at folk mister jobben i norsk industri. Regjeringen og det borgerlige flertallet i Stortinget gjør ingenting av dette. I stedet prioriterer man at vi ikke-røykere skal få ta med oss mer alkohol hjem når vi har vært på flytur, og man prioriterer lavere avgifter på båtmotorer – brandy og båtmotorer foran barnehager. Det er, synes jeg, en kraftfull illustrasjon av hva som er viktigst for de borgerlige partiene. Klimainnsatsen til denne regjeringen er fortsatt i tråd med regjeringserklæringen: Den er ikke ett av de åtte prioriterte prosjektene. Og krisen i Syria møter denne regjeringen med å ta imot færre kvoteflyktninger enn det den rød-grønne regjeringen foreslo, og med å drive en mer aktiv utsiling så bare de friske får komme hit. Det er en merkelig øvelse når Kristelig Folkeparti og Venstre i dag, etter å ha brukt veldig sterke ord om denne utsilingen i media hele uken, stemmer for et vassent forslag om gjennomgang av regelverket istedenfor å stemme for Senterpartiets forslag om å gjøre noe her og nå for å imøtekomme FNs høykommissærs anbefalinger. Den store forskjellen mellom situasjonen i dag og situasjonen i de årene SV, ofte sammen med Senterpartiet, kjempet for en rausere flyktningpolitikk i den rød-grønne regjeringen, er at det finnes i dag et alternativt flertall, som Kristelig Folkeparti og Venstre ikke velger å bruke. Det synes jeg er spesielt. Representanten Terje Breivik snakket på vegne av Venstre varmt om innsats for de fattige og om innsats for flyktninger. Nå velger de altså ikke å bruke det flertallet som finnes for å ta imot flere skadde krigsflyktninger. Mens det kommer store ord om verdighet og innsats for de fattige, er dette budsjettbehandling nummer to under det borgerlige flertallet som gir mer til de velfødde i dette samfunnet, og som ikke gjør noe for å bekjempe fattigdom. Opp mot småplukket setter SV et budsjett for solidaritet, der vi prioriterer miljø, der vi ikke minst prioriterer en kraftig opptrapping av hjelpen til Syria og det å ta imot flere flyktninger, og der vi prioriterer barnehager. Opp mot småligheten setter SV et budsjett for større verdier enn penger. Vi kan ikke bare tenke på hva som tjener oss selv på kort sikt, vi må tenke på hva slags land vi vil være, på hva som er de store spørsmål i vår tid. Flertallet stryker på den testen.