Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2017-04-25:
La meg først få takke statsråden for en veldig god og dagsaktuell redegjørelse. Det hviler et stort alvor over Europa nå, med en uforutsigbarhet og usikkerhet vi ikke har opplevd på mange tiår, med understrømninger vi ikke har sett siden mellomkrigstiden. En stemningsbølge av antiglobalisering, skepsis til etablerte institusjoner, renasjonalisering og isolasjonisme øker i en tid da vi trenger det motsatte, nemlig mer samarbeid. Siden februar 2014 har vi opplevd Russlands brudd på folkeretten, gjentatte terroranslag i hjertet av Europa, en flyktning- og migrasjonsbølge fra ustabile stater i nabolaget og framvekst av voldelig ekstremisme. Alt dette samtidig og i kombinasjon med lav økonomisk vekst har gitt grobunn for ytterliggående krefter, partier på ytterfløyene med enkle svar ofte frikoblet fra fakta. Vi ser bekymringsfulle tegn på at enkelte land i EU og NATO beveger seg i en antidemokratisk retning. Økte nasjonale motsetninger vil kunne gjøre det vanskeligere å fatte beslutninger i felles organer som f.eks. Europarådet og NATO, med den risikoen det innebærer. Det er mye som står på spill i et Europa der verdiene og institusjonene som den liberale verdensordenen hviler på, som vi har bygd vår velstand på, og som har gitt oss fred i Europa i over 70 år, utfordres. Proteksjonisme, populisme og nasjonalisme er en giftig cocktail Europa ikke må drikke, som utenriksministeren uttrykte det under framleggelsen av veivalgsmeldingen sist uke – og han har rett. Slike løsninger er prøvd før, på 1930-tallet, og det ga fatale følger for hele verdensøkonomien og for freden. Jeg er glad regjeringen er offensiv i møte med slike negative utviklingstrekk. Både stortingsmeldingen om veivalg i utenriks- og sikkerhetspolitikken og havmeldingen samt den ferske nordområdestrategien viser tydelig hvilken retning vi vil gå i, for et styrket internasjonalt samarbeid og mot proteksjonisme, populisme og nasjonalisme. Valget i Frankrike beskrives som et skjebnevalg. Utfallet blir avgjørende for hvordan Frankrike vil forholde seg til EU framover, og dermed avgjørende for hele Europa. Det som binder EU sammen, er aksen Paris–Berlin. Søndag kveld ble det klart at Macron og Le Pen går videre til andre valgomgang. Macrons uttalelser om håp for Europa og at han vil relansere det europeiske prosjektet, er viktige signaler. Norsk utenrikspolitikk starter i Europa, der våre venner, naboer og viktigste handelspartnere befinner seg. Norge har en åpen og liten økonomi. Handelssamarbeid med andre land er det vi lever av. Norsk næringsliv og norske arbeidsplasser er avhengig av etterspørsel fra utlandet. Europa er verdens største enkeltmarked, med 20 pst. av verdensøkonomien. Til sammenligning har Russland 1,8 pst. EU er og vil forbli Norges viktigste handelspartner. Rundt 80 pst. av alt Norge eksporterer, går til EU. Hele seks av ti eksportarbeidsplasser bygger på EU-markedet. EØS-avtalen, som gir likeverdig og forutsigbar tilgang til EUs indre marked med 500 millioner mennesker, er helt avgjørende for velstanden og velferden i Norge. Titusenvis av arbeidsplasser i hele Distrikts-Norge er avhengig av disse eksportmulighetene. Avtalen gir muligheter og rettigheter for oss alle til å studere, forske og jobbe. Det handler om trygg mat, om vekst og sysselsetting, om å samarbeide for å ta vare på miljøet og om allianse- og sikkerhetspolitikk. De som vil si opp EØS-avtalen og gå for et annet, usikkert alternativ, påtar seg et stort ansvar. Det vil sette den norske velferden i fare. Det er naivt å tro at Norge, Liechtenstein og Island vil kunne forhandle fram en bedre avtale med EUs 28 medlemstater i dag, enn det de 6 EFTA-statene klarte å oppnå med de daværende 12 EU-landene. EØS-avtalen må bevares og videreføres, og Høyre er garantisten for det. Regjeringen vil ha et forsterket og dypere samarbeid mellom Norge og Storbritannia, med Tyskland, Nederland og Frankrike og med vår viktigste allierte, USA. At vi også øker innsatsen i ustabile områder sør og øst for Europa, styrker norsk tilstedeværelse i utvalgte land og legger opp til hyppigere møter i den nordiske kretsen, er riktige og viktige veivalg. Jeg vil trekke fram at innsatsen på Balkan, regionen som har vært arnestedet for så mange konflikter i Europa, skal styrkes. Norge skal investere mer, doble bistanden til demokrati, kvinner, menneskeretter og fri presse. Utviklingen i Tyrkia bekymrer. Tyrkia etter Atatürk har på mange måter vært et økonomisk mirakel. Tyrkia er avhengig av Europa for sin handel og sin økonomiske utvikling. Europa på sin side er avhengig av at Tyrkia forblir en sekulær stat som forholder seg til de internasjonale forpliktelsene de har som medlem av Europarådet og NATO. Det blir en viktig oppgave for de vestlige landene å påvirke Erdogan til å velge en retning som ikke fører bort fra Europa, men som følger en europeisk kurs. Det er bra Norge tar opp den bekymringsfulle rettsstats- og ytringsfrihetssituasjonen med tyrkiske myndigheter ved alle naturlige anledninger. Når det gjelder flyktning- og migrasjonsbølgen til Europa, spiller Tyrkia en nøkkelrolle som det samtidig er beheftet betydelig usikkerhet ved. Fortsatt søker et stort antall personer til Europa, i flukt fra krig og i håp om en bedre framtid, bl.a. gjennom en farefull kryssing av Middelhavet. Det er viktig å få på plass løsninger som begrenser menneskesmuglingen og tap av liv og reduserer presset på Europa. Kontroll ved vår felles yttergrense er avgjørende for et velfungerende Schengen-samarbeid og for fri bevegelse innad i Europa. Her deltar Norge aktivt. Vi bruker ca. 200 mill. kr for å styrke Hellas’ evne til å håndtere flyktninger og migranter. Polen er den største mottakeren av EØS-midler fra Norge. Landet er en viktig alliert og samarbeidspartner for Norge i Europa. Som et av Europarådets medlemsland har Polen forpliktet seg til å overholde demokratiske spilleregler og grunnleggende rettigheter og friheter som hører hjemme i et velfungerende demokrati. Utviklingen i Polen siden regjeringsskiftet i november 2015 gir grunn til bekymring, med anslag mot pressefrihet, forsamlingsfrihet og kontroll med rettsvesenet. Polen vil nå at staten skal ha kontroll over støtten til uavhengige organisasjoner. Det gjelder også norske penger. Det kan Norge ikke akseptere. Britene har nå iverksatt artikkel 50, og statsminister Theresa May har utskrevet nyvalg 8. juni. Spenningen er stor knyttet til konsekvensene av brexit, både for samholdet internt i Storbritannia, for vekstkraften og verdiskapingen, for jobbene, for stabiliteten og sikkerheten i Europa og for framtiden til resten av EU. Landet med den nest største økonomien går ut på et tidspunkt da vi minst av alt trenger den usikkerheten det medfører. Britene har heldigvis sagt at de fortsatt ønsker et tett forsvars- og sikkerhetspolitisk samarbeid. I det økosystemet av venner som Norge er en del av, er britene blant dem vi har de lengste og sterkeste båndene til, og som har vært en viktig partner for Norge i prosesser med EU, en kanal inn i EU i viktige saker for Norge, som vi nå vil stå uten. Storbritannia er vårt viktigste eksportmarked; spesielt stort er markedet for norsk gass. Det vil være avgjørende for Norge å få på plass en god handelsavtale med basis i den avtalen britene vil framforhandle med rest-EU. I dag er det ca. 20 000 nordmenn som oppholder seg i Storbritannia, og tilsvarende ca. 14 000 briter i Norge. Deres rettigheter til å bo, studere og arbeide i våre to land er rettigheter som følger av EØS-avtalen. Det blir krevende og komplisert for britene å erstatte avtaler på alle felt som har vært dekket av EU-medlemskapet. Først skal det forhandles om en utmeldingsavtale, om økonomiske forpliktelser, grensespørsmål og borgernes rettigheter, deretter om en avtale som regulerer det framtidige forholdet mellom EU og Storbritannia, og det vil ta tid. Derfor er det bra at det er enighet mellom Norge, EU og Storbritannia om å ha tettest mulig dialog og konsultasjon underveis, og at Norge står klar til å diskutere konkret vårt framtidige samarbeid med britene så snart forholdene ligger til rette for det. Det er viktig å unngå et avtalemessig tomrom etter brexit. Jeg vil gi honnør til regjeringen for det aktive arbeidet som pågår for å ivareta norske interesser best mulig. Vi må hindre en utvikling av den nasjonale egoismens Europa, der hvert land kun bryr seg om sine egne behov. Det er bare gjennom et fortsatt forpliktende internasjonalt samarbeid, gjennom FN, NATO og vår egen EØS-variant med EU at vi sikrer Norges framtid, både økonomisk og sikkerhetspolitisk.