trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-03-22:
Eg får ei lei kjensle av at Framstegspartiet ikkje har vurdert dei doble signala som dei sender ut, med på den eine sida å gå hardt ut i forhold til overgangsordninga og på den andre sida no å vera dei som medverkar til at det kjem til å koma atskilleg fleire til Noreg etter 1. mai enn det som kunne vore situasjonen dersom ein hadde sett i gang ein del føre var-tiltak, som då fleirtalet i komiteen står saman om. Til dei to spørsmåla: Eg vil presisera at forslag nr. 1 gjeld einskildpersonar og familiar som no har vore i Noreg i fleire år, og som er godt integrerte i eit lokalsamfunn, og likeins nokre få som er her av studiegrunnar eller i annan samanheng. Det er faktisk ikkje ei generell opning for alle dei som sit i asylmottaka. Så har vi registrert at når det gjeld landbruket, har både Bondelaget og Landbrukets Arbeidsgiverorganisasjon sjølve peikt på at det er behov for ryddigare forhold enn i dag.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-03-22:
Her har altså Senterpartiet gitt Kristeleg Folkeparti moglegheit til å sikra fleirtal for eit forslag som ville gi nokre fleire utanfor EØS som er godt integrerte i våre lokalsamfunn, anledning til å bli her permanent. Det er éin måte å opna for arbeidsinnvandring på, utover den snevre forståinga som Regjeringa synest å leggja i dette omgrepet for tida. Kortversjonen er: Ja, vi treng stimulans. Sjølve har vi føreslått kvotar. Det er ikkje tvil om at det trengst meir arbeidskraft i visse bransjar. Men vi ynskjer ikkje som Kristeleg Folkeparti å gå på akkord med alt som heiter løns- og arbeidsforhold, som er fastlagde over lang tid og bekrefta og befesta i Noreg.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-03-22:
Det kunne vera freistande å senda spørsmålet i retur: Kvifor i all verda skal landet ha ei regjering som i utgangspunktet er så positiv til alt som kjem frå EU, at dei ikkje er vakne for motførestellingar? For det er jo faktisk det som er bekrefta i denne saka. Eg trur vår stemmegiving i Stortinget over lengre tid har vist at det er EU-direktiv som Senterpartiet utan vidare har slutta seg til. Og så er det då andre sider som vi synest er avgjerande viktig å ha ei kritisk haldning til: at Noreg her skal vera det landet i Europa som er mest ope og ikkje kan ta omsyn verken til arbeidsmarknadssituasjonen eller til dei mange som kunne vore tilknytte arbeidslivet dersom ein hadde sett inn meir krefter, og endå mindre til at alle andre land i Europa omtrent ber om overgangsordningar før Noreg finn det for godt.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-03-22:
Det er bra at Tariffnemnda no vurderer allmenngjering av tariffavtalar, men eg synest statsråden trekkjer dette noko langt når ho nærmast ymtar om at partane i arbeidslivet er avventande når det gjeld den avgjerda. Det er faktisk slik at det er ein viktig part i arbeidslivet, nemleg fagrørsla, som har gjort ein kjempejobb for å få fram korleis dagens reglar eigentleg fungerer. Mitt spørsmål blir då: Er ei godkjenningsordning for utleige- og vikarbyråa noko statsråden meiner bør vurderast? Er ho einig med Ingelin Killengren og Eva Joly i at dei tillitsvalde på arbeidsplassane er svært viktige når det gjeld avdekking av økonomisk kriminalitet, og at dei difor bør ha påverknad når det gjeld avtalar om inn- og utleige? Og så vil eg seia til slutt: Debatten i dag viser at det trengst ein ny og grundig runde med omsyn til Ot.prp. nr. 44 for 2003-2004. For eksempel er det slik at når det gjeld § 2-2, har UDI sagt at vilkåra der ikkje er enkle å handtera. Då undrar det meg at det allereie synest å vera fleirtal for dette.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-03-22:
I PETROmagasinet nr. 1 for 2004 er det ei oversikt over dei ulike sidene ved EU-utvidinga. Der seier internasjonal direktør i NHO, Jon Vea, m.a. at det vil bli stilt krav om språkkompetanse til arbeidssøkjarar innanfor dei fleste yrke, og at det allereie er sett i verk tiltak for å auka norskkompetansen. Han seier at «Aetat er i gang med å forberede språkopplæring til alle innflyttere fra nye EU-land».Eg ber statsråden bekrefta det.Direktør Vea seier òg at«lønningene i Norge blir ikke nødvendigvis presset av arbeidsinnvandringen. Kontrollmekanismer sørger for det. Det er ulovlig å betale en utlending mindre enn en norsk arbeidstaker. Arbeidstakere fra andre EØS-land skal ansettes på samme vilkår som norske arbeidstakere, både når det gjelder lønn, oppsigelse, likestilling og arbeidsvern». Eg ber om ei nærmare utdjuping av dei kontrollmekanismane som Regjeringa vil setja i gang for å følgja opp dette.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2004-03-22:
Hvorfor er det alltid slik at når det diskuteres saker som omhandler EU, eller de fleste andre saker som kommer fra Regjeringen, så velger Senterpartiet en negativ innfallsvinkel? 1. mai blir historisk. 1. mai går EU fra å være en vesteuropeisk union i hovedsak til å bli en alleuropeisk union. Samtidig vet Senterpartiet like godt som alle andre i denne sal at vi i den nærmeste framtid står overfor store utfordringer som går på mangel på arbeidskraft. Eneste mulighet for å dekke disse er på kort sikt arbeidsinnvandring. Hvorfor ser ikke Senterpartiet positive trekk også ved denne utvidelsen? Og hvorfor er det slik at Senterpartiet ene og alene fokuserer på problemer, når dette er en mulighetssak og dette er en av de løsningene vi ser på et problem?
Trine Skei Grande (Venstre), 2004-03-22:
Ettersom representanten Heikki Holmås påstår at Venstre har vinglet i denne saken, skal jeg med letthet finne noen fine avisutklipp som viser hvordan representanten Holmås har vinglet i denne saken. Vi har vært for arbeidsinnvandring. Vi er også for det vi har kalt en ærlig dør inn til Norge – også utenfor EØS-området. Vi er opptatt av å finne de ordningene som gjør det mulig. Vi har sagt at vi ikke ønsker overgangsordninger, men etter hvert som rettighetssystemet i forhold til EU har utviklet seg, ser vi at det har gitt en del åpninger med hensyn til sosiale rettigheter i Norge knyttet til f.eks. barn som ikke er i landet, som vi er åpne for å ha overgangsordninger for. Men vi ønsker et åpnest mulig land, vi ønsker det åpnest mulig med hensyn til arbeidsinnvandring. Også utenfor EU-området ønsker vi ordninger som kan ivareta dette. Men nå er det tross alt denne saken som står på dagsordenen. Vi og Regjeringa har stått stapphardt på de punktene som vi alltid har stått stapphardt på her. Det er SV som har sprunget etter Arbeiderpartiet for å prøve å få være med i en gruppe sammen med fagbevegelsen. Og der har det vært mye vingling fra SVs side.
Erna Solberg (Høyre), 2004-03-22:
Jeg er glad for at jeg kan kvittere ut at da er vi enige. Den reguleringen av lønns- og arbeidsvilkår som er foreslått i den proposisjonen som ble fremlagt på fredag, er helt identisk med de krav som stilles i dag. Jeg har bare lyst til å understreke at når det er vanskelig, er det fordi at det ikke finnes tariffavtaler på alle områder. Det er vanskelig å finne ut hvilket lovverk som gjelder for de ulike jobber. Det er mange store bransjer i Norge hvor det i liten grad er organisering, og hvor det også i liten grad er tariffavtaler som har bred oppslutning. Vi er nødt til å se på hva som gjelder på de ulike områdene. Der det er tariffavtale, er det helt naturlig at det er tariffavtalen som gjelder. I den proposisjonen som ble lagt frem, har vi ikke stilt krav til bolig, fordi vi ønsker et effektivt regelverk. Når det gjelder å stille krav til bolig, mener vi at det i stor grad vil være et krav som vi i liten grad vil klare å håndheve. Og i den grad vi håndhever det, er det faktisk arbeidsgiver som garanterer for en bolig eller har skaffet en bolig. Så det er arbeidsgiveren som i dag i stor grad blir møtt med et slikt krav. Jeg tror vi skal ha en reell diskusjon om hvor mye byråkrati vi skal iverksette for å håndheve et krav som det kanskje ikke er så stort grunnlag for, og som vi har erfaring for faktisk er vanskelig å håndheve. Det er kanskje ikke så stort grunnlag for å ha det lenger heller.
Erna Solberg (Høyre), 2004-03-22:
Det er ulike skatteregler, avhengig av på hvilken måte man kommer inn til Norge. Hovedregelen er at man betaler skatt til det landet der man oppholder seg mesteparten av året, jf. de store diskusjonene om hvor enkeltpersoner med relativt store formuer i Norge egentlig bor. Men dette er blant de tingene vi jobber med. Grunnen til at vi har lagt opp til at vi skal forskriftsfeste en meldeplikt for alle som jobber mer enn én uke i Norge – altså et nytt tiltak som ikke ligger i lovforslaget – er at for at disse etatene skal kunne samarbeide, for å kunne vite hvem som faktisk er i jobb, må vi ha en registrering tidligere enn etter tre måneder, slik det er etter dagens regelverk. Når vi får det på plass, skal vi sørge for et godt samarbeid mellom de ulike etatene, både for at de som skal betale skatt, betaler skatt, og at de momspliktige betaler moms. Da gir vi selvfølgelig også politiet en mulighet til å håndheve regelverket. Hvis man ikke er innmeldt og ikke har overholdt meldeplikten, vil det faktisk være ulovlig å arbeide i Norge. Det er også viktig med tanke på å vurdere om det er svart arbeid som pågår eller ikke.
Erna Solberg (Høyre), 2004-03-22:
Det står i stortingsmeldingen at man vil vurdere. Det betyr at man vil vurdere om man skal innføre en slik mulighet. Det er altså en av de tingene man vurderer, om det i det hele tatt er mulig å operere med et begrep som «gjengs», eller hvor stor avstanden skal være. Det er vi ikke ferdige med. Det ligger under arbeids- og administrasjonsministerens ansvarsområde. Men jeg har lyst til å understreke én ting, og det er at det er et betydelig mindre tidspress for å få gjort noe med det når vi har besluttet at vi skal ha overgangsordninger. Dette vil ikke være et regelverk som vil kunne brukes direkte når det gjelder bevegelse av tjenester. Det som kan brukes når det gjelder bevegelse av tjenester, er lov om allmenngjøring av tariffavtaler. Lov om allmenngjøring av tariffavtaler er en ganske viktig bit. Det er faktisk en risiko for enhver bedrift eller for ethvert selskap som leverer inn et anbud i Norge, at de midt i anbudsperioden må betale mye høyere lønn hvis de har lagt seg på et lavt lønnsnivå, fordi de kan få iverksatt en allmenngjøring av tariffavtalene på det området. Det er altså ikke mulig å ha klausuler – eller å ta høyde for det – i forbindelse med denne type anbud, men det er en del av den risikoen alle som beveger seg inn på det norske arbeidsmarkedet, må ta. Jeg må understreke én ting: Jeg kan godt skjønne at UDI vil ha et enkelt regelverk, men å lage et veldig enkelt regelverk på slike områder innebærer at vi begynner å innføre minstelønnsordninger i dette landet. Minstelønnsordninger har særlig fagbevegelsen vært imot, for det er så ulike arbeidsvilkår i de ulike deler. Nå har vi et fleksibelt system som gjør at vi kan vurdere dette underveis, men vi må selvfølgelig følge med på hvor langt det går. Men enkelhet innebærer at det laveste blir standard, og det må vi ikke glemme. Hvis vi ikke har det laveste som standard, ber vi ikke om enkelhet.
Erna Solberg (Høyre), 2004-03-22:
§ 2-2 i utlendingsforskriften er akkurat den samme lovmessige definisjonen som UDI har forvaltet i en tiårsperiode med hensyn til arbeidsinnvandring i dette landet. Når vi står overfor tidsfristen 1. mai og sier at det er tidspunktet for at man skal klargjøre dette uten hensyn til andre – altså hvordan den klargjøringen eventuelt vil påvirke lønnsdannelsen på disse områdene – tror jeg at jeg må få lov til å advare litt fra talerstolen imot å gjøre denne forskjellen større enn den er. Det at man ønsker et enklere regelverk, er helt greit, fordi det vil være en administrativ forenkling, men det vil også få konsekvenser for hvilke krav vi kan stille. På de områder hvor det ikke eksisterer en tariffavtale, vil det være fort gjort at de minste kravene kommer til å bli gjort gjeldende, for å gjøre det for enkelt. Jeg er enig i at det er viktig å avdekke svart arbeid. Jeg tror noe av det fine med EØS-utvidelsen er at noe av det svarte arbeidet – hvis vi nå får ordentlige forhold rundt omkring – kan føres over i ordnede former. Fordi det har vært vanskelig å få jobb i Norge, har noen av landene i nærområdene våre vært bidragsytende til at mange av dem som sendes ut av landet på grunn av ulovlig arbeid, faktisk kommer derfra. Nå vil de ha lettere for å gjøre den jobben de har gjort ulovlig før, på lovlig måte.
Erna Solberg (Høyre), 2004-03-22:
Jeg mener at det vil være naturlig at vi får erfaring med hvordan et utvidet EØS-arbeidsmarked virker, før vi går til store omlegginger. Det er en del av punktene i Arbeiderpartiets liste som også Regjeringen er interessert i å gjøre noe med. Blant annet har vi for lengst erklært at vi skal gjøre noe med tilsynsmyndighetene og gi dem styrke til å kunne følge opp bedre og samordne på flere områder. Derfor har vi vært opptatt av å få til denne meldingsplikten, slik at vi har mulighet til å overvåke hva som faktisk foregår på det norske arbeidsmarkedet – vite hvem som er her, og som jobber. Men for å velge de riktige virkemidlene og få vite hva som retter seg mot de områdene som det blir størst utfordringer på, tror jeg faktisk at det ville være klokt å se an hvordan tilstrømningen blir, se an hvordan lov om allmenngjøring av tariffavtaler fungerer, og se an hvordan en styrking av tilsynsmyndighetene bidrar til å gi oss informasjon om hva som er de store utfordringene. Det er en rekke av de tiltakene som foreslås på listen til flertallet i komiteen, mindretallet i salen, som også er ganske arbeids- og byråkratiøkende, og som ikke bidrar til å gjøre det norske næringslivet enklere. Vi har en høyere terskel for å si at et land som har problemer med konkurranseevnen, også skal sørge for at vi blir mer byråkratiserte overfor næringslivet. Da vil vi ha litt tid til å vurdere hvor langt vi skal gå. Men vi er veldig opptatt av at vi skal rydde opp i forhold i norsk arbeidsmarked.
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-03-22:
Vi har en klar strategi for hvordan vi ønsker å unngå sosial dumping i tilknytning til EU/EØS-utvidelsen. Imidlertid er vi av den oppfatning at mange av de tiltakene som reises i opposisjonens forslag, krever bedre avveining og bedre vurdering før de eventuelt iverksettes. Vi har et Arbeidslivspolitisk råd, hvor vi gjerne vil drøfte med arbeidslivets representanter de nødvendige tiltakene som best løser utfordringene i tilknytning til mulig sosial dumping. Så vil jeg tilbake til at Tariffnemnda nå har under behandling mulighetene for en allmenngjøring av tariffavtaler. Jeg tror det er liten tvil i denne sal om at det vil, uavhengig av alle andre forslag, være det aller viktigste tiltaket for å forhindre mulig sosial dumping.
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-03-22:
Jeg registrerer at representanten fra Fremskrittspartiet og Regjeringen har ulik virkelighetsoppfatning når det gjelder de framtidige utfordringene på det norske arbeidsmarkedet. Vi er opptatt av at de langsiktige utfordringene for norsk arbeidsliv er mangelen på tilgang på kompetanse og arbeidskraft. Det er faktisk et viktig og svært avgjørende spørsmål for hvordan denne nasjonen er i stand til å ha bærekraft for de viktige velferdsløsningene i tiden framover. Slik sett tror jeg faktisk at en utvidelse av EU, med muligheter til å rekruttere ny og kompetent arbeidskraft fra de nye EU-landene, på mange måter er en stor og viktig fordel for Norge. Når det gjelder spørsmålet om sosial dumping, vil mange av de som kommer hit, oppleve å få hevet sin levestandard dramatisk, selv med et lavere lønnsnivå enn det som vi oppfatter som gjengs, så spørsmålet om sosial dumping dreier seg eventuelt om hvorvidt denne innvandringen innebærer at forholdene for norske arbeidstakere blir vesentlig dårligere.
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-03-22:
Når det gjelder ILO-konvensjon nr. 94, kan jeg orientere Stortinget om at dette er under behandling i Nærings- og handelsdepartementet, som vurderer om ILO-konvensjonen skal implementeres i en ny statlig innkjøpsinstruks – denne forventes å være ferdig i løpet av sommeren 2004. Det vil i tilfelle være en innføring av ILO-konvensjon nr. 94 i et område som representerer 18 pst. av brutto nasjonalprodukt. Vi opplever at dialogen i Arbeidslivspolitisk råd gir oss god anledning til å vurdere de tiltakene som eventuelt er hensiktsmessige å innføre i tilknytning til spørsmålet om sosial dumping. Vi er altså ikke av den oppfatning at dette er tidskritisk i forhold til 1. mai, og det er igjen slik at Tariffnemndas avgjørelse i denne sammenheng er ganske avgjørende.
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-03-22:
Som jeg understreket i mitt første innlegg, er jeg opptatt av å styrke den delen av Arbeidstilsynet som skal følge spesielt med i forhold til konsekvensene av EU-utvidelsen. Direktoratet for arbeidstilsynet har som såkalt samarbeidskontor ansvar for å informere om hvilke arbeids- og ansettelsesvilkår som kommer til anvendelse for utsendte arbeidstakere, og utvidelsen av EØS-avtalen vil kreve ytterligere innsats når det gjelder informasjon rettet mot de nye medlemslandenes virksomheter og arbeidstakere som kan tenke seg å komme til Norge. I tillegg vil det naturlig nok være behov for målrettet informasjon i Norge til norske arbeidsgivere og oppdragsgivere som benytter seg av utenlandske arbeidstakere eller tjenester.
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-03-22:
Det er allerede i mitt departements budsjettproposisjon for 2002–2003 redegjort for inn- og utleiereglenes innvirkning på arbeidsmarkedet, og Stortinget har sagt seg fornøyd med evalueringen i forbindelse med behandlingen av proposisjonen. Eventuelle autorisasjonsordninger som innføres, må gjelde generelt for alle i bransjen, og det kan ikke innføres strengere regler eller vilkår for virksomheter som leier ut eller formidler arbeidskraft fra andre land i EØS-området. De fleste virksomhetene bruker kun norsk arbeidskraft, og dette skjer i ordnede former. Arbeids- og administrasjonsdepartementet kan ikke se at det er grunn til å fastsette bestemmelser vedrørende nærmere vilkår for melding, rapportering, tilsyn, organisering og drift av formidlings- og utleievirksomheten før 1. mai 2004. Dersom utviklingen etter dette tidspunktet blir slik at det anses nødvendig å sette nye vilkår, vil dette kunne gjøres i forskrift i et slikt omfang som situasjonen på området skulle tilsi.
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2004-03-22:
Fleirtalet i kommunalkomiteen poengterer at det må arbeidast langs fleire aksar for å fremme integrasjon og motverke forskjellsbehandling og utnytting av utanlandske arbeidstakarar. Vi peikar m.a. på at det må utviklast ein brei strategi for å motverke sosial dumping. Tillitsvalde må få rett til innsyn i løns- og arbeidsvilkår. Det må bli drøftingsrett for tillitsvalde i tilfelle der det er snakk om innleige og underentreprise. Skikkeleg kontroll, godkjenning og registrering av byrå som driv formidling eller leiger ut arbeidskraft i Noreg, må vi òg få til. Elles viser eg til dei detaljerte forslaga til tiltak som fleirtalet i kommunalkomiteen har lagt fram. Spørsmålet mitt til statsråd Meyer er: Kvifor er Regjeringa avvisande til dei foreslåtte tiltaka, som er strengt nødvendige for å fremme integrasjon og motverke forskjellsbehandling og utnytting av utanlandske arbeidstakarar?
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2004-03-22:
Jeg ber om at man splitter opp forslagene.
Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2004-06-07:
Veldig kort: Nå var saksordføreren glitrende klar på dette punktet, men vi vil for vår del også gjenta det. Det gjelder dette med saker som blir overført til Økokrim og følgelig faller utenfor utvalgets kontrollmulighet. Nå skriver komiteen her i sin merknad: «Flertallet slutter seg til denne anførselen, og peker på at hvis en får en slik utvikling» – altså at flere og flere saker havner hos Økokrim – «så bør antagelig spørsmålet om forholdet til utvalgets kontroll gjøres til gjenstand for en bredere utredning.» I dette ligger altså ikke – helt i tråd med hva saksordføreren sa – den tenkning i Stortinget at det kan være aktuelt å etablere en kontroll med overordnet påtalemyndighet. Det ligger altså overhodet ikke i denne tenkningen. Det er spørsmål om å finne andre løsninger. Det er mulig at justisministeren på en hensiktsmessig måte kan få vurdert om overføringer til Økokrim bør skje kun i de tilfeller hvor Økokrims særlige kompetanse gjør det berettiget – men det er jeg sikker på finner sin løsning. Så vil jeg også få lov til å si at det viser seg nå at EOS-utvalget i løpet av disse årene har blitt et betydelig og svært viktig instrument i den demokratiske kontrollen med de hemmelige tjenestene. Og i likhet med hva saksordføreren sa, er det viktig at Stortinget for sin del sørger for at dette utvalget nå har den arbeidskapasiteten som trengs for å utføre de oppgaver som Stortinget forventer at det skal gjøre. Derfor regner jeg med at vi om få dager også kan få på plass den stillingen som dette utvalget så sårt trenger.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-07:
Det har gjennom nesten alle innlegg som har vore haldne her i kveld, blitt skapt eit inntrykk av at ein ikkje tener pengar på mat. Det vil eg på det sterkaste avvise. Seinast var det den største aksjonæren i Hakon-gruppa som selde seg ut, ein person selde seg ut med eit overskott på ca. 7 milliardar kr, altså drygt halvparten av det vi brukar på alle norske bønder frå Nordkapp til Lindesnes. Så det er ingen tvil om at det er veldig gode pengar i mat. Spørsmålet er berre: Korleis skal vi fordele dei, og kven er det som skal ha desse inntektene? Eg hadde jo helst sett at ein del av desse 7 milliardar kr hadde gått med til å måle løer landet rundt og gje betre inntekter i Distrikts-Noreg. Så vi må innsjå at det arbeidet som blir gjort her i Stortinget, er veldig viktig, og det skal sjølvsagt gjerast i form av landbruksoppgjeret om ikkje så lenge. Men koplar vi inn WTO, bør vi også sjå på: Kva er det dei fattige landa har av krav i forhold til dei rike landa? Jau, dei har mykje av produkt, og dei har mykje av arbeidskraft. Begge delar er billige og kan utkonkurrere både norske bønder og norske arbeidarar som ingenting. Det er ingen tvil om at vi skal late dei få sleppe til her også, men på kva for ein måte? Skal det vere med og grave bort det grunnlaget som vi har skapt for norske bønder eller for norske arbeidsfolk? Nei, sjølvsagt ikkje. Det må gjerast på ein slik måte at vi samtidig kan behalde sysselsetjinga i landbruket. Det er det dette står om. Så veit vi også at for mange land i sør som er fattige, kan det vere like viktig å få marknadstilgang i sitt eige land, nettopp fordi dei konkurrerer med såkalla verdsmarknadsprisar, som sjølvsagt er laga av eksportkredittar igjen. Det finst altså ikkje ein reell verdsmarknadspris, men verdsmarknadsprisen er laga ut frå at ein har subsidiert overproduksjon. For mange fattige land er det viktigare å få lov til å sleppe til på sin eigen heimemarknad enn å få sleppe til f.eks. i Noreg. Eg synest det er veldig gode signal frå statsråden i forhold til mange gode tiltak og grønvaskinga. Men utfordringa mi til statsråden, og det eg har lyst til at han skal problematisere litt, går på forholdet mellom kor mykje ein skal gje direkte på pris, og kor mykje ein skal gje direkte i form av tilskott, slik at bonden enno sit igjen med å ha ei fagleg utfordring. Eg synest f.eks. «vaktmeister på landsbygda» er eit veldig godt uttrykk, at det skal vere éin del av bonden si rolle i framtida, men kvar går skjeringspunktet mellom kor mykje ein kan gje i form av offentleg støtte, og kor mykje som skal vere basert på fagleg dyktigheit, i forhold til å finne ut av bondens lønn?
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 2004-06-07:
Eg konstaterer at det er brei einigheit om utviklingssamarbeidet mellom Noreg og Mosambik. Som i alt bistandsarbeid er det viktig at ein kan syna fram resultat av innsatsen, som saksordføraren var inne på. Denne rapporten gjer det tydeleg at det også i dette arbeidet faktisk er rom for forbetringar. Det gjeld særleg konkretisering av måla, utfordringane, og den risikoen slikt arbeid fører med seg. Denne forvaltningsrapporten vil vera eit viktig innspel til departementet når det gjeld stadig å forbetra rutinar og arbeidsmåtar. Innhaldet i St.meld. nr. 35 om felles kamp mot fattigdom går midt inn i dei problematiske tinga som Riksrevisjonen peikar på i denne rapporten. Fokusering på kvalitetssikring og resultatforbetring er sterkt vektlagt. Ved budsjettet for inneverande år vart det starta eit arbeid med å framstilla mål og resultat i utviklingsarbeidet systematisk. Det vart no lagt vekt på å synleggjera dei måla som Noreg bidreg til overfor hovudsamarbeidslanda og andre samarbeidsland. Arbeidet med å revidera den såkalla Bistandshandboka som eit viktig verkty i arbeidet med stat til stat-samarbeidet har starta. Som ei følgje av revisjonsrapporten har ambassaden i Mosambik utarbeidd ein konkret oppfølgingsplan. I denne ligg det at ambassaden vil styrkja dialogen med mottakarane med sikte på resultatrapportering. Som ein konklusjon på dette kan vi konstatera at forvaltningsrevisjonen viser seg å ha vore nyttig i strevet for å få ein stadig meir målretta og effektiv bistandspolitikk. At det vert rapportert om reduksjon i fattigdomen i Mosambik som ei følgje av det arbeidet styresmaktene i landet har gjort, saman med bistandsarbeidet, viser at det også nyttar for slike land som Noreg å ha eit aktivt land til land-samarbeid.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2004-06-07:
Denne debatten kunne jo friste en til å gå inn på en rekke temaer, kanskje ikke minst en del av de tingene som representanten Jacobsen var inne på. Men en slik generell debatt får vi jo rik anledning til å komme tilbake til i forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 35 om bl.a. bistandsarbeidet. Siden undertegnede er saksordfører for den saken og vi så vidt er kommet i gang med arbeidet, kan jeg iallfall nevne at utenrikskomiteen tar sikte på å avgi innstilling i midten av oktober og derved ha den klar før vi går inn i budsjettarbeidet for 2005. Det ligger nok en god del ting i denne stortingsmeldingen som vil kunne ha konsekvenser for budsjettarbeidet i 2005 allerede. La meg bare si én ting, og det er at de forholdene som trekkes frem i denne saken om Mosambik, er bredt behandlet i stortingsmeldingen. Der er man inne på en rekke generelle problemstillinger av typen forankring i mottakerlandene, koordinering, konsentrasjon, giverharmonisering, sektorprogrammer, budsjettstøtte og ikke minst hvordan evalueringssystemene må utvikles parallelt ved at man legger om givermetodene. Her tror jeg for min del at vi har en betydelig utfordring i å være proaktive med hensyn til å bidra til utvikling av selve evalueringsverktøyene, som åpenbart er en krevende oppgave når det gjelder den type givermetoder som f.eks. budsjettstøtte er. Men, som sagt, dette får vi rik anledning til å komme tilbake. Det ligger i hvert fall et veldig godt grunnlag i stortingsmeldingen, så det kan bli en interessant debatt til høsten.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-06-07:
Jeg er glad for den brede oppslutningen om konkurranse som et virkemiddel for effektiv tjenesteanskaffelse. Jeg vil også gjøre siste taler oppmerksom på at det er en IT-avdeling i staten, og den er stor. Men som i enhver IT-avdeling, også i store bedrifter, trengs det av og til spisskompetanse, og undersøkelsen gir ikke noe grunnlag for å tro at det er billigere å ansette denne spisskompetansen til markedets lønninger enn å kjøpe den inn når man trenger den. Komiteens synspunkter på behovet for og omfanget av konsulenttjenester, særlig innenfor IT-sektoren, vil bli fulgt opp av Arbeids- og administrasjonsdepartementet. I valget mellom kjøp av tjenester i markedet og produksjon i egen regi, som man var inne på, er det ikke bare et spørsmål om organisering. Det handler like mye om strategi, effektivitet og kostnadsbevissthet i disse etatene. Jeg er selvfølgelig enig i at såkalte ulovlige direkteanskaffelser, dvs. bevisst oppdeling av oppdrag for å komme under den nasjonale terskelverdien for anbud på 200 000 kr, er uakseptable. Nærings- og handelsdepartementet arbeider med forslag til nye bestemmelser i anskaffelsesregelverket som skal vanskeliggjøre denne type praksis. Det er svært viktig at alle statlig ansatte får best mulig hjelp i utførelsen av en ofte krevende bestillerrolle. Arbeids- og administrasjonsdepartementet har derfor gitt Statskonsult i oppdrag å utarbeide en sjekkliste over hvilke krav som må stilles til bestillerrollen, og hvordan disse skal ivaretas for å gjøre en god og riktig bestilling. Hensikten er å styrke kvaliteten i innkjøpsprosessen for alle konsulenttjenester. Veilederen skal etter planen være ferdig i oktober i år.
Henrik Rød (Fremskrittspartiet), 2004-06-07:
Som saksordføreren var innom, har temaet kjøp og bruk av konsulenttjenester i statlige virksomheter vært et gjennomgangstema i en rekke saker som Riksrevisjonen og også kontroll- og konstitusjonskomiteen har behandlet tidligere. Det har ved gjentatte anledninger blitt reist kritikk som følge av at reglene for anskaffelse ikke har blitt fulgt opp. Jeg synes derfor det er veldig positivt at Riksrevisjonen har valgt å gå inn i denne problemstillingen isolert sett, særlig også med tanke på at dette området ser ut til å bli mer og mer viktig som en følge av at flere og flere oppgaver konkurranseutsettes – «outsources» – slik at statlige virksomheter kan konsentrere seg om sine kjerneoppgaver. På bakgrunn av det antall overskridelser som tidligere har blitt dokumentert og påpekt, er det ikke særlig overraskende når også denne rapporten viser at det ikke står særlig bra til med staten som kjøper og bruker av konsulenttjenester. Rapporten fra Riksrevisjonen avdekker at halvparten av virksomhetene ikke har utarbeidet retningslinjer for kjøp og bruk av konsulenttjenester. Det er vel også derfor åpenbart at det vil forekomme anskaffelser som ikke er i henhold til regelverket. Enda mer alvorlig er det at rapporten avdekker – som også saksordføreren kommenterte – tilfeller hvor man foretar en direkte omgåelse av regelverket. Det passer en ikke å forholde seg til regelverket, så en finner på løsninger for å omgå regelverket, redusere kontraktssummene og dele opp anbud. Det er en fullstendig uakseptabel praksis, som umiddelbart må opphøre. For meg og for Fremskrittspartiet er prinsippet om konkurranse helt grunnleggende når det gjelder offentlige anskaffelser. Kun ved å gjennomføre tilbuds- og anbudskonkurranser vil man sikre at man får rett produkt til rett pris. En systematisk omgåelse av regelverket, som rapporten til en viss grad avdekker, kan medføre at staten bruker langt mer penger enn nødvendig på slike tjenester og således påfører det norske folk store ekstrakostnader via skatteseddelen. Det er de ulike departementene som i siste instans er ansvarlige for at gjeldende regelverk overholdes. Slik vi ser det, er det derfor kritikkverdig at man ikke har fokusert sterkere på dette området langt tidligere. Det er det store antallet av denne type saker som komiteen tidligere har vært inne i, et godt eksempel på. Vi forutsetter derfor at de tiltak som nå blir eller er iverksatt, får den nødvendige effekt. Vi forutsetter også at det blir en kraftig og mye bedre oppfølging på dette området framover enn det som har vært tilfellet så langt.
Beate Heieren Hundhammer (Høyre), 2004-06-07:
Jeg takker sosialministeren for svaret. Det er svært gledelig å registrere at Regjeringen har en offensiv strategi for å styrke muligheten for valgfrihet og brukermedvirkning i de kommunale pleie- og omsorgstjenestene. Sosialministeren påpeker at pleie- og omsorgstjenester er et kommunalt ansvar, og at kommunene skal ha frihet til å utforme tjenestene i tråd med lokale behov. Det er jeg helt enig i. Samtidig er det åpenbart at regjering og storting har et stort ansvar når det gjelder å stimulere og legge til rette for brukervalg og brukermedvirkning i kommunene. Verdifulle erfaringer er høstet gjennom brukervalgsnettverket, og det er svært viktig at de praktiske verktøy og den metodikk som er utviklet, nå tas i bruk i kommunene. For å oppnå resultater i form av økt valgfrihet må det fokuseres på muligheter, ikke på begrensninger. Akkurat slik har man tenkt i Eide kommune i Møre og Romsdal. De beviser nå at brukervalg er mulig, selv i en liten kommune. Jeg vil få understreke at jeg legger til grunn at Regjeringen kontinuerlig vurderer nye virkemidler som virkelig fører til at kommunene aktivt sørger for et mangfoldig tjenestetilbud. Erfaringene med brukervalg i pleie- og omsorgstjenestene viser at bare en mindre andel av brukerne aktivt benytter seg av retten til å velge en annen leverandør enn kommunene, men for dem som benytter seg av denne retten, er valgfriheten av avgjørende betydning. Jeg vil også sterkt få understreke betydningen av god informasjon til brukerne, både om mulighetene til å velge og om de ulike alternativene. Jo bedre informasjon, jo mer reell blir valgfriheten. Valgfrihet har en verdi i seg selv. Det er jeg glad for at sosialministeren er enig med meg i. Behovet for pleie og omsorg er et av våre mest fundamentale behov, og derfor er det ekstra viktig med valgfrihet nettopp på dette området. Brukervalg og brukermedvirkning er stikkord for en helt ny tenkemåte, en tenkemåte som innebærer at det er brukeren og brukerens behov som settes i sentrum. Implementering av denne tenkemåten krever kontinuerlig fokusering både fra Regjeringens og fra kommunenes side. Sosialministerens svar på min interpellasjon viser at Regjeringen tar dette arbeidet på alvor, og at man har klare planer og ambisjoner for økt valgfrihet og brukermedvirkning i pleie- og omsorgstjenestene. Det synes jeg er betryggende. Jeg vil avslutte med å stille sosialministeren et spørsmål i forhold til de brukerne som ikke kan eller vil benytte seg av brukervalg. Brukerundersøkelser er et viktig stikkord, men det vil være et behov for objektive kvalitetskrav i tillegg. Hvordan vil sosialministeren sikre objektiv kvalitet for å ivareta denne gruppens behov for pleie og omsorgstjenester?
Beate Heieren Hundhammer (Høyre), 2004-06-07:
Jeg vil få takke for en interessant debatt, en debatt som dessverre har avslørt – og det var verre enn jeg trodde – at venstresiden ikke har beveget seg noe når det gjelder skepsis til alt som ikke utføres i offentlig regi. Og jeg må spørre med hvilken rett representantene fra Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet har til i det hele tatt å stille spørsmål ved om folk skal ha mulighet til å velge. Det burde være en selvfølge. Venstresidens argumentasjon avdekker en skremmende liten respekt for eldre mennesker. Motstanderne av valgfrihet i denne debatten argumenterer mot valgfrihet på grunn av mangel på tilbud. Det er ingen motsetning mellom valgfrihet og et eventuelt utilstrekkelig tilbud. Uansett hvor omfattende tilbud man får, må man kunne ha valgfrihet innenfor det tilbudet man faktisk får. Får jeg fem timer hjemmehjelp, må jeg kunne ha brukervalg og brukermedvirkning innenfor de fem timene, selv om jeg ideelt sett skulle hatt ti. Manglende tilbud enkelte steder brukes som en unnskyldning for fortsatt umyndiggjøring av eldre mennesker. Noen sier at jeg sammenligner tannpasta og pleie- og omsorgstjeneste. De kan ikke ha lyttet til hva jeg sa, og de var kanskje ikke i salen heller da jeg hadde innlegg. For det var snarere tvert imot: Jeg sa at pleie- og omsorgstjenesten var mye viktigere enn alle de andre valgfrie mulighetene vi har i samfunnet. Og derfor er det uforståelig at vi ikke har kommet lenger i brukervalg. Jeg har også lyst til å spørre: Hva er egentlig privat leverandør? Det kan være så mye. Det trenger ikke å være et nasjonalt eller et internasjonalt konsern. Det kan f.eks. bety at to sykepleiere slår seg sammen, danner et AS og tilbyr hjemmetjenester til eldre i sitt nabolag. Skaper dét utrygghet? Er dét kald og kynisk markedstenkning, når brukervalg i hjemmetjenesten handler om anstendighet fra samfunnets side og selvrespekt for eldre mennesker? Men jeg registrerer at venstresiden synes at det er en skam å skape sine egne arbeidsplasser ved å yte omsorg til andre, i Norge i 2004. Det er viktig å huske på, som også representanten Sandberg var inne på, at vi her snakker om tjenester som er et kommunalt ansvar. Det er det offentlige som skal betale, uansett hvem som utfører tjenesten. Men det venstresiden sier her i dag i denne debatten, er at valgfrihet skal forbeholdes dem med mest velfylt lommebok. Valgfrihet er et gode i seg selv. Noen snakker bare om penger. Det er venstresiden som snakker om penger. Men valgfrihet handler først og fremst om kvalitet. Jeg tror at kvaliteten blir satt i høysetet hvis vi får økt brukervalg. Har vi flere leverandører av tjenester, vil de måtte konkurrere på kvalitet for å tiltrekke seg flest mulige brukere. Og da kommer jeg kanskje til det som er aller, aller viktigst med økt valgfrihet innenfor pleie- og omsorgstjenesten, og det handler om trygghet. Valgfrihet skaper trygghet fordi hver enkelt selv får kontroll over sin egen situasjon og kan planlegge for framtiden. Det er den enkelte selv som best avgjør, og ikke styringskåte politikere og byråkrater.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-06-07:
Brukerundersøkelser er en nødvendig, men ikke tilstrekkelig forutsetning for å sikre en god kvalitet på tjenestene. Det har vi understreket bl.a. i St.meld. nr. 45, som jeg refererte til i sted. Der har vi også sagt at de objektive kvalitetskravene må videreutvikles. Det finnes en rekke objektive kvalitetskrav, både i lovgivningen og i faglige normer for virksomheten. Både kommunene og den regionale stat har et ansvar for å sikre at disse kravene ivaretas i den daglige virksomheten. Det er krav i lovgivningen, bl.a. i kommunehelsetjenesteloven og pasientrettighetsloven, og i sosialtjenesteloven er det bestemmelser om faglig forsvarlig nivå på tjenestene. Kvalitetsforskriften for pleie- og omsorgstjenestene inneholder regler som gir klare føringer for hvilke grunnleggende behov som skal dekkes. Sosial- og helsedirektoratet jobber også med en veileder til kvalitetsforskriften. I tillegg inneholder forvaltningsloven rettssikkerhetsgarantier som stiller krav til forsvarlig saksbehandling og klagerett. I tillegg er det slik at kommunene har et selvstendig ansvar for å sikre at tjenester og tilbud er forsvarlige, det som går på egenkontroll og internkontroll. Det ansvaret er supplert med en plikt til internkontroll, som ligger der både etter sosialtjenesteloven og etter helselovgivningen. Det betyr at kommunene må ha etablert rutiner som på en systematisk måte sikrer at tjenestene har den nødvendige kvaliteten som de skal ha. Foruten det har den regionale stat tilsynsansvar for de kommunale sosial- og helsetjenestene, og deres oppgave er nettopp å påse at de tjenester som gis fra kommunen, tilfredsstiller de myndighetskravene som ligger i lovgivningen og i henhold til forsvarlighetskravene. I tillegg til det har man fra direktoratets side et ansvar for å drive faglig veiledning overfor kommunene. Det skjer i form av rundskriv, veiledere og andre former for anbefalinger. De har også utarbeidet et forslag til nasjonal strategi for kvalitetsforbedring innenfor sosial- og helsetjenesten som en overordnet ramme for kvalitetsarbeidet. I tillegg har Regjeringen inngått en avtale med Kommunenes Sentralforbund om utviklingen av de kommunale pleie- og omsorgstjenestene, og der er målet at vi innen utgangen av 2004 har etablert et kvalitetssystem nettopp for pleie- og omsorgstjenestene i kommunene.
Ingjerd Schou (Høyre), 2004-06-07:
Debatten om brukervalg og brukermedvirkning avdekker viktige ideologiske skillelinjer i norsk politikk. Venstresiden er opptatt av at folk ikke bør få velge, fordi de kanskje ikke vet sitt eget beste. Venstresiden, slik som jeg ser det, mener den offentlige monopolordningen er den beste, og gir inntrykk av at bare offentlig ansatte kan være varme og omtenksomme. Jeg ser at venstresiden er bekymret for endring, kanskje fordi dette kan være i strid med det som ligger der av interesser fra fagbevegelsen. Det blir feil hver eneste gang når jeg hører representanter fra Arbeiderpartiet si at dette er marked og privatisering, når alt vi har sagt, er at det er det offentlige som har ansvaret. Regjeringen er opptatt av at enkeltmennesker har ulike ønsker og ulike behov. De offentlige tjenestene må nettopp gjenspeile dette mangfoldet. Vi tror faktisk at de aller fleste brukerne kan – og også vil – avgjøre viktige spørsmål i sitt eget liv, også i forhold til offentlige tjenester. Vi tror at de offentlige tjenestene faktisk blir bedre dersom brukerne får økt innflytelse på hvordan de utformes. Vi vet at ansatte i private firmaer eller i ideelle organisasjoner kan gi både god pleie og omsorg. Brukervalg og brukermedvirkning handler om hver enkelt og enkeltmenneskets innflytelse på sitt eget liv og samfunnet for øvrig, og da må også den enkelte få komme til orde og ha en valgfrihet som er reell. Regjeringen mener at det beste tjenestetilbudet utformes lokalt, og at det er kommunene som selv må vurdere hvordan de vil organisere tjenestetilbudet, ut fra sin kjennskap til lokale forhold. Regjeringen vil imidlertid støtte og stimulere kommuner som nettopp vil innføre brukervalg, og, som jeg tidligere har vært inne på, er det også etablert nettverk mellom kommuner som ønsker å gjennomføre slike reformer. Kommunaldepartementet har utgitt en veileder som nettopp er til hjelp i det praktiske arbeidet, erfaringskonferanser har vært avtalt, og brukermedvirkning er satt på dagsordenen i det som er det generelle kvalitetsarbeidet på pleie- og omsorgssektoren. Når jeg en dag trenger hjelp fra det offentlige til pleie- og omsorgstjenester, vil jeg selv avgjøre hvem det er som skal komme hjem til meg. Jeg tror alle, også venstresiden, vil ha denne retten både til å være med og bestemme og til å ha innflytelse på eget liv, og jeg mener tiden er inne for en mer moderne og brukervennlig offentlig forvaltning.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2004-06-07:
Det er påtakelig hvordan representanter fra høyresiden bruker honnørord som modernisering, valgfrihet og brukermedvirkning når det egentlig snakkes om privatisering og markedsstyring. Det er ikke lenge siden vi her i Stortinget behandlet meldingen om kvalitet i de kommunale pleie- og omsorgstjenestene. Det som var helt åpenbart i denne forbindelsen, var behovet for å fokusere på kvalitet i det som ble gitt av kommunale omsorgstjenester. Det ble ikke fokusert på manglende valgfrihet i forhold til tilbud, men derimot ble det klart dokumentert manglende tilbud. Skal vi komme noen vei i utviklingen av den kommunale omsorgstjenesten, er det dette fokuset vi fortsatt må ha. Når brukere viser sin misnøye med omsorgstilbudet, er det ikke misnøye med manglende valgfrihet, men misnøye med manglende tildeling av tjenester. Får man tilbud om to timer hjemmehjelp hver fjortende dag eller hver tredje uke, er ikke problemet valgfrihet, men manglende omfang av tilbud. Beboere på sykehjem klager ikke på manglende valgfrihet, men de uttrykker misnøye med at det ikke er tilstrekkelig legetjeneste, og misnøye med at de må legge seg kl. 17 på ettermiddagen. Når personalet sier at de må starte med kveldsstellet tidlig på ettermiddagen på grunn av personellbrist, er ikke det et spørsmål om valgfrihet, men et spørsmål om å få innfridd grunnleggende rettigheter, noe som det offentlige må sikre. Arbeiderpartiet er imot en utvikling som i stigende grad ser omsorgstrengende mennesker som kunder, og imot den sammenligning som også representanten Hundhammer gjorde, som sammenlignet pleietrengende med kunder i butikk eller i andre markedsforhold. Arbeiderpartiet ønsker å holde fast ved at det her dreier seg om samfunnets innbyggere og deres borgerrett til individuelt tilpassede omsorgstjenester, og denne type rettigheter vil for dem som har store behov, aldri kunne sikres gjennom markedet eller konkurranseutsetting. Vi ser derfor ingen grunn til at disse omsorgstjenestene i større grad enn nå skal baseres på private profittinteresser. Vår løsning er å sikre kvalitet i omsorgstjenestene. Det er det som eldre borgere etterspør.
Bent Høie (Høyre), 2004-06-07:
«Stadig fremmede folk i dusjen», er overskriften på et innlegg i VG på søndag. Leserinnlegget er underskrevet av «Sint barnebarn». Barnebarnet skriver om bestemoren, som i en alder av 90 år fortsatt er oppegående og bor hjemme. Hun trenger bare hjelp til å dusje, vaske håret, rulle det opp og vaske huset en gang iblant. Sånn sett fungerer tilbudet utmerket, skriver barnebarnet. Men så stiller barnebarnet et viktig spørsmål: «Men forstår dere politikere at i den alderen tar det tid å bygge opp tillit, og hvor opprivende det er for de eldre når dere uten hensyn bare flytter rundt på systemet slik at de eldre må forholde seg til nye mennesker på så intime områder?» Som én av de politikerne som har ansvar for tilbudet til de eldre, synes jeg at det er et veldig godt spørsmål. Det er i realiteten det spørsmålet representanten Beate Heieren Hundhammer òg stiller i sin interpellasjon. Vi har med rette de siste årene fokusert sterkt på utbygging av tilbudet til eldre. Regjeringen har, som sosialministeren viste til i sitt innlegg, nå også begynt arbeidet med å fokusere på kvaliteten på tjenestene. Der er valgfrihet og brukermedvirkning helt avgjørende. Det handler om hva man fokuserer på i tjenesten. I et regelstyrt system som bygger på monopol, på hvem som kan tilby tjenesten, og der debatten er om man skal ha en nasjonal minstestandard eller ei, vil brukeren bli mindre viktig. Snus dette på hodet, slik at brukeren har mulighet til både å velge og velge vekk, tror vi at holdningene i hele systemet vil endre seg. Kanskje ville bestemor ha valgt å ha én eller to personer å forholde seg til, istedenfor at hun eller han nødvendigvis kom på en fast dag. Kanskje ville tryggheten som bestemor ville få ved å kunne velge tilbud hjemme selv, føre til at hun følte at det ville gå fint å bo hjemme lenger – ja kanskje livet ut. Dette setter innlegget fra representanten Britt Hildeng i et merkelig lys. Det virker som om Arbeiderpartiet fortsetter en debatt som pågikk for ti år siden. Jeg tror faktisk at bestemor gjerne ville følt seg som en kunde hvis hun hadde hatt muligheten til det, hvis hun hadde kunnet velge trygghet, stabilitet, hvis det var et alternativ. I dagens system er dessverre den valgmuligheten til stede i altfor få kommuner.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-06-07:
Jeg vil gi honnør til interpellanten for å ha reist en viktig debatt. De få talerne som hittil har hatt ordet, viser at dette er et av de områdene der det faktisk er skillelinjer i denne salen. Man må jo nesten være medlem av Arbeiderpartiet – og ha vært det i en årrekke – for å kunne klare å framstille ordene «brukermedvirkning» og «valgfrihet» som negativt ladede ord. Jeg synes at det nærmest er en prestasjon i seg selv. Og når det gjelder ordet «kunde»: Ja, for all del, man må ikke bli kunde når man blir eldre. Det skal man bare være når man er oppegående og ikke har behov for hjelp. Da er det flott å kunne være kunde og få lov til å velge. Men hvis man blir gammel og har behov for hjelp, må man for Guds skyld ikke bli kunde! Når jeg blir eldre og har behov for hjelp, håper jeg virkelig at de som skal yte meg en tjeneste, i hvert fall ser på meg som en kunde, en kunde som faktisk, hvis jeg ikke får den tjenesten som jeg ønsker, kan få lov til å velge. Og hvis jeg ikke får en skikkelig tjeneste, kan jeg gå til noen andre. Det skulle da blott mangle at ikke vi skulle få lov til å velge også når vi blir gamle og pleietrengende! Det store skrekkscenarioet er jo bestemor ut på anbud. Det er fælt! Selv det at bestemor faktisk skal få lov til å velge hvilket sykehjem hun eventuelt skal få lov til å komme på i framtiden, har i debatten nærmest blitt sett på som negativt. De som har penger nok, har alltid hatt valgmuligheter. De har alltid kunnet velge. Det å innføre den form for valgfrihet som det her vises til, gjøres faktisk for at folk flest også skal kunne få velge, ikke bare de med de feteste lommebøkene. Det er viktig at vi faktisk er kommet så langt at pengene kan følge den enkelte, ut fra det behovet som den enkelte har for pleie- og omsorgstjenester, at de fritt kan gå ut og kjøpe de tjenestene som de ønsker og har behov for. Først da får vi et system som kan fungere. I dag må folk flest stå der med lua i handa og ta det de blir tilbudt av kommunen. Er man misfornøyd med det, får man ikke noen annen hjelp, for det er den hjelpen man har å tilby. Jeg er helt enig med interpellanten, som sa: Valgfriheten i seg selv er også en verdi. La oss sette valgfriheten så høyt som borgerne gjør, så kan de også få de tjenestene som de har behov for og fortjener.