Mette S. Korsrud (Høyre), 2004-03-12:
Store internasjonale menneskerettsorganisasjoner som Amnesty International og Human Rights Watch er bekymret for bruddene på menneskerettighetene i Vietnam, i likhet med interpellanten og meg selv. Myndighetene i Vietnam har bestemt at rapportering og statistikk om dødsstraff ikke vil bli offentliggjort. Slik statistikk blir omtalt som statshemmeligheter. Politiske motstandere og religiøse ledere, kristne og buddhister, blir systematisk forfulgt og trakassert. Forfølgelse av medlemmer av Unified Buddhist Church of Vietnam har vært økende, spesielt de siste måneder. Fire munker har blitt dømt til frihetsberøvelse i to år, beskyldt for å besitte dokumenter med statshemmeligheter. Vietnamesiske myndigheter har nå økt restriksjonene i forbindelse med internettbruk. Innbyggerne kan bli tiltalt for spionasje bare ved å være på nettet. Flere cyberdissidenter, som internettbrukere blir kalt, har blitt dømt til fra fire til tolv års fengsel. Fengsling av Montagnards kristne har pågått de siste årene. I alt 124 av dem sitter nå i fengsel, mange med straffer på inntil 13 år for en ikke-voldelig aktivitet som organisering av kristne samlinger. Disse menneskene, som hører til på det sentrale høylandsområdet, har frivillig kommet tilbake fra flyktningleire i Kambodsja. Alt de ønsker er å dyrke sine forfedres jord og utøve sin kristendom. Deres jord er imidlertid så fruktbar at myndighetene nå fordriver dem derfra under påskudd av spionasje og statsfiendtlig aktivitet. Vietnamesiske myndigheter innsetter egne folk til å overta og dyrke jorda. Mange innbyggere på dette sentrale høylandet har blitt skremt og har flyktet fra sine landsbyer inn til andre områder, hvor de holder seg skjult i frykt for represalier. Vietnamesiske myndigheter har tvunget dem til «frivillig» å signere konfiskasjonen av deres land. I disse dager stenges deres kristne ledere ute fra å kunne utføre sin gjerning. De blir beskyldt for å samarbeide med det de kaller Montagnards politiske organisasjon. I Vietnam, som trenger sine innbyggere til å gjenoppbygge landet etter år med krig, er det merkelig at myndighetene ikke ser verdien av å la sine innbyggere slippe løs og være kreative og innsatsfylte. I stedet brukes ressurser til å kontrollere og mistenkeliggjøre dem. Jeg hadde håpet at kommunistiske regimer som det som er i Vietnam, hadde lært noe om hva som ikke lar seg praktisere over tid. Norges beskjed til eventuelle bidragsland må være at det må stilles krav til Vietnam når det gjelder et minimum av menneskelige rettigheter. Totalt 2,5 millioner vietnamesere er bosatt utenfor Vietnam. Vi har et spesielt ansvar for de vietnamesere som er bosatt i Norge. Mange av dem føler seg fra tid til annen overvåket og er engstelige for egne familiemedlemmer som ble tilbake i Vietnam. Å komme hjem på besøk kan være risikofylt. Norge tar avstand fra bruddene på menneskerettighetene i Vietnam. Verden har mange store konflikter som overskygger overgrepene som skjer mot enkeltmennesker i Vietnam. Det er derfor godt at det finnes organisasjoner som Human Rights Watch og Amnesty International som kan være vaktbikkjer på vegne av grunnleggende menneskelige rettigheter verden over.