Ivar Kristiansen (Høyre), 2007-03-06:
Det er ingen tvil om at også denne saken handler om hvordan vi skal kunne oppfylle våre Kyoto-forpliktelser fremover, hvordan vi kan legge til rette for å møte kanskje vår tids største utfordring, ikke minst fordi de globale klimaendringene kommer til å treffe oss – kanskje først, og mest brutalt og mest intenst. Interpellanten, Ketil Solvik-Olsen, sier at tiltakskostnaden blir minimum 700 kr pr. tonn CO2, at det er opptil ti ganger høyere enn prisnivået på internasjonale klimatiltak som Kyoto-avtalen tillater, og at Kårstø-midlene «vil gi langt større nytte om brukt på miljøtiltak i utlandet eller teknologiutvikling i Norge». Jeg forstår resonnementet, men jeg er svært uenig i konklusjonene. Samtidig har jeg bare lyst til å si, når interpellanten viser til ekspertuttalelser, at det jo er, slik jeg har oppfattet det, litt selektivt når Fremskrittspartiet velger å lytte til eksperter. Det er klart at dette vil komme til å bli dyrt, og det er vel ingen her i denne sal som er gitt fullmakt til å utstede blankosjekker – heller ikke på dette området. La meg også bare si at jeg forstår interpellanten på ett område, og det er at hvis den best mulige løsning kommer i konflikt med den raskest mulige løsning for fullskala CO2-fangst, må vi velge den best mulige løsning. Men Norge som nasjon har tjent seg søkkrik. Uten sammenligning med noe annet land i verden har vi tjent oss søkkrike på olje- og gassproduksjon. Vi er blitt en stormakt på eksport. Vi er en av de største oljeeksportørene og også blant de største gasseksportørene i verden. Hvem andre er det som er bedre teknologisk? Og i alle fall: Hvem er det som er bedre i stand til økonomisk å utvikle teknologi på dette området enn nettopp Norge? Jeg tror det er en kardinalforsømmelse hvis vi svikter på dette området. Vel vitende om at det finnes verre og grovere eksempler ute i verden – i Kina, f.eks., hvor man åpner et kullkraftverk hver uke – har vi en forpliktelse hengende over oss som vi ikke må vike blikket fra. Og jeg synes vi gjør en feil i forhold til det renommé vi skal ha som miljønasjon, som teknologinasjon osv., hvis vi viker blikket for å stille oss spørsmålet: Hva kan bitte lille Norge bidra med i denne sammenheng? Jo, hvis vi ruster oss til å være i stand til å utvikle en pilot på dette området, har vi gjort det vi kanskje er best i stand til teknologisk og økonomisk. Jeg tror vi i framtiden vil klandre oss selv brutalt hvis vi viker blikket bort fra dette området. Vi har råd til dette. Vi er blitt søkkrike på grunn av vår olje- og gasseksport, og vi har sannsynligvis også teknologi nasjonalt til å kunne utvikle det som skal til for å ta hånd om og være i front med hensyn til å forestå fullskala fangstanlegg for naturgassproduksjon. Derfor er dette en viktig sak. Jeg vil ikke i denne sammenhengen først og fremst være med på å kritisere Regjeringen for at man setter seg mål. Men hvis det ender slik at det står i motsetning til hverandre, å nå en best mulig løsning kontra en raskest mulig løsning, vil jeg tro at Regjeringen er i stand til å navigere i retning av en best mulig løsning. Månelandingen ble brukt som eksempel, men jeg er ikke sikker på at USA satte seg et tidsmål. Og om man var i nærheten av et tidsmål, valgte man ikke bort en Apollo-løsning for å kjøpe en Sputnik-løsning som kunne spare tid. Her må vi være i front. Vi må utvikle norsk teknologi, men vi må også påta oss den internasjonale forpliktelsen som vi i hvert fall økonomisk er best rustet og robust nok til å påta oss.