Erlend Larsen (Høyre), 2018-06-01:
Jeg vil begynne med å berømme interpellanten for å løfte en sak som betyr veldig mye for veldig mange. Jeg får stadig henvendelser fra frustrerte funksjonshemmede som forteller at kommunen de bor i, ikke tilbyr tilfredsstillende BPA-tjenester. Det er også mange kommuner som ikke forstår hva BPA skal være, og gir et helt annet tilbud enn det de funksjonshemmede ber om eller har behov for. Brukerstyrt personlig assistanse skal gi funksjonshemmede likestilte muligheter for å delta på skole, i arbeid og på fritidsaktiviteter. Assistenten skal være brukerens forlengede hender – alt etter hva den funksjonshemmede trenger bistand til – slik at brukeren skal få mer og bedre styring på egen livssituasjon. BPA er rett og slett et likestillingsverktøy som gir den funksjonshemmede muligheten til å ta styring over sitt eget liv og til å delta på alle samfunnets arenaer på lik linje med alle oss andre. BPA er et viktig verktøy for den funksjonshemmede og gjør det mulig å studere eller delta i arbeidslivet. Og som representanten Hagebakken fra Arbeiderpartiet sa, har også funksjonshemmede en høyere «drop-out»-prosent i skoleverket enn funksjonsfriske, noe som sannsynligvis har en sammenheng med at de får for liten tilgang til assistenter – som er særdeles beklagelig. Organisasjonen Uloba og Norges Handikapforbund har gjort hver sin undersøkelse som tyder på at funksjonshemmede får for få assistenttimer, at de kun får assistanse til å dekke basisbehov, samt at ordningen ikke gjør det mulig å ha en aktiv fritid eller delta sosialt. Rapportene viser også at kommunene gir et veldig ulikt tilbud. Dette er svært uheldig og ikke i tråd med intensjonene bak ordningen. Enkelte kommuner misforstår hva BPA er, og løser dette med hjemmehjelp. Funksjonshemmede er ikke pasienter – de har bare ikke full bevegelighet. BPA er en tjeneste hvor den funksjonshemmede er arbeidsleder og har personalansvar. Det er en tjeneste hvor private løsninger er vel så gode som kommunale. Det er heller ikke kommunen som skal bestemme når og til hva assistenten skal brukes. Brukerstyrt personlig assistanse betyr at den funksjonshemmede har egen fast assistent, som han/hun har arbeidslederansvar for. Brukeren rekrutterer assistenten selv og har ansvar for å lære han eller hun opp. Innenfor det tildelte timetallet er det brukeren som bestemmer hvilke oppgaver assistenten skal utføre, og det er brukeren som setter opp arbeidsplaner for assistenten. Samlet gir dette større valgfrihet og uavhengighet for den som har behov for tjenester. Som følge av misforståelsen i enkelte kommuner vil mange funksjonshemmede flytte ordningen ut av helselovgivningen. De ønsker å tydeliggjøre at BPA-ordningen ikke er en helsetjeneste, men et frigjøringsverktøy. Andre funksjonshemmede mener at det ikke er noe galt med lovgivningen, men at det er praktiseringen av lovverket som er utfordringen. Det er kommunene som har ansvar for å gi et godt BPA-tilbud. Da BPA-ordningen ble rettighetsfestet i 2015, fikk kommunene 300 mill. kr for å kompensere for de økte kostnadene. Året etter økte tilskuddet med 205 mill. kr. Dette er penger som skal gjøre hverdagen bedre for de funksjonshemmede, noe kommunene bør respektere. For å understreke dette sendte helse- og omsorgsministeren et brev til alle landets ordførere i 2017, der han oppfordret kommunene til å gi de funksjonshemmede den tjenesten de skal ha. Det er dessverre flere kommuner som gir avslag på søknader om BPA, på tross av at det er åpenbart at den funksjonshemmede fyller kriteriene som blir stilt. Dette fører gjerne til at foreldrene, som har en høy belastning fra før, må kjempe for å få en lovpålagt rett. Det er svært beklagelig og kritikkverdig av de kommunene det gjelder. Det offentlige bør ikke slite ut funksjonshemmede og deres pårørende, men støtte og hjelpe dem slik at de klarer seg selv – slik BPA er ment å være. Den ekstraordinære belastningen skaper store problemer for mange familier, mens kommunene som trenerer søknadene, på sin side sparer betydelige beløp for hvert år som går. Dette er svært betenkelig og så pass betenkelig at staten burde vurdere å kreve tilbake beløpet kommunene har unnlatt å bruke på de menneskene pengene er tildelt. Jeg ser derfor fram til at statsråden kommer tilbake med erfaringer, slik at vi kan se videre på hva vi kan gjøre for å få til bedre BPA-løsninger for de funksjonshemmede.