Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-04-07:
En forutsetning for å kunne lære er at du er trygg - at ikke hodet ditt er fylt av frykt, f.eks. Den 20. november i fjor arrangerte Stortingets barnerettsnettverk Barnas spørretime i lagtingssalen. En av jentene som fikk stille spørsmål, sa følgende: «Mange ungdommer og barn som går på skolen hver dag har en hemmelighet som de ikke har noen som de kan fortelle det til. Kanskje de tør å si det til læreren, men læreren møter de ikke og vet ikke hvordan de skal reagere. Derfor må det komme inn i lærerutdannelsen, hvordan man skal håndtere det, både når det gjelder seksuelle overgrep og når det er andre former for mishandling.» Som medlem av Stortingets barnerettsgruppe, et nettverk av politikere fra alle partier her på huset, er jeg spesielt opptatt av barns rettigheter. I en viktig debatt om lærerutdanningas innhold og kvalitet vil jeg løfte fram behovet for å diskutere hvordan både førskolelærerutdanninga og lærerutdanninga kan fremme kunnskap om Barnekonvensjonen generelt og om vold og seksuelle overgrep mot barn spesielt. I Kunnskapsløftet blir basiskompetanse som sosial og kulturell kompetanse vektlagt, i tillegg til motivasjon for læring og læringsstrategier. Men for at målet skal bli innfridd om at «alle elever skal utvikle grunnleggende ferdigheter og kompetanse for å kunne ta aktivt del i kunnskapssamfunnet», kan vi kanskje i vår iver etter å fylle hodene til de unge med fagkunnskap glemme å ivareta dem som har hodet fylt med andre ting. I fjor kom det to viktige rapporter som jeg vil si litt om: NOVA-rapport 20/07, «Vold og overgrep mot barn og unge», og rapporten «Kunnskap gir mot til å se og trygghet til å handle», utgitt av Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress. Begge rapportene bør leses av berørte departementer, ikke minst av Kunnskapsdepartementet. Omfangsundersøkelsen fra NOVA er - utrolig nok - den første norske undersøkelsen av omfanget av familievold og seksuelle overgrep mot barn i Norge. Undersøkelsen er utført av Svein Mossige og Kari Stefansen, på oppdrag fra Barne- og likestillingsdepartementet - etter et opprinnelig forslag fra SV. Over 7 000 avgangselever ved 67 videregående skoler har svart. Rapporten fant, heldigvis, at de færreste ungdommer har vært utsatt for det, sjøl om mange - altfor mange - har vært det. Rapporten synliggjør at levekår og kjønn er risikofaktorer, og at erfaringer med seksuelle overgrep gir økt risiko for en rekke alvorlige konsekvenser: sjølmordsforsøk, sjølskading og spiseforstyrrelser, utagerende atferd, problemer knyttet til seksualitet i form av tidlig seksuell debut, å ha sex mot betaling, flere samleiepartnere, å tvinge andre til å ha sex samt psykiske problemer i form av dårlig selvbilde, angst, depresjon og dissosiasjon. Jeg rekker ikke å referere tallene i undersøkelsen, men syns det er viktig å markere et poeng i den forbindelse: Undersøkelsen er foretatt blant avgangselever i videregående skole. Det virker rimelig åpenbart at den heller burde vært foretatt blant elever på ungdomstrinnet for å få et mer dekkende bilde. Tross alt: Vi vet jo at drop-out-andelen blant ungdom som har det vanskelig, er langt høyere enn blant annen ungdom. NKVTS-rapporten «Kunnskap gir mot til å se og trygghet til å handle», initiert og delfinansiert av Redd Barna, kom i fjor. Den fikk ikke så stor oppmerksomhet som den hadde fortjent. Rapporten dokumenterer at lærere, førskolelærere og barnevernspedagoger ikke får tilstrekkelig kunnskap om barns rettigheter, vold og seksuelle overgrep - og samtalemetodikk. Dette kan føre til at de utsatte barna ikke blir sett og dermed ikke får den hjelpen de trenger. Rapporten viser at flertallet av de nyutdannede pedagogene ikke føler seg kompetente for en del av de oppgavene de kommer til å bli stilt overfor, og at de ikke føler seg kvalifisert til å samtale med barn. Forfatterne skriver: «Lærere og førskolelærere er i den særegne situasjonen at de ser barn daglig og over tid. Det gir dem anledning til å observere barnas trivsel, endringer i atferd, tegn på skader og andre signaler som kan tyde på om barna lever i en vanskelig situasjon. Dersom lærere, førskolelærere og andre som arbeider med barn ikke er i stand til å tolke barns ulike signaler, finnes det en risiko for at de vil vurdere barnas vansker ut fra individuelle forklaringer, som at barnet har lære- eller konsentrasjonsvansker, snarere enn å se etter årsaker i barnets livssituasjon. Svært få bekymringsmeldinger til barnevernet om barn utsatt for vold og seksuelle overgrep, kommer fra skoler og barnehager.» NKVTS-rapporten inneholder flere konkrete forslag: Ifølge lov om universiteter og høyskoler kan Kunnskapsdepartementet pålegge enkelte institusjoner et særlig ansvar for bestemte fagområder. KD kan også fastsette at bestemte emner inntil 20 studiepoeng skal inngå i en grad. Forfatterne mener at KD bør vurdere å gripe inn overfor utdanningsinstitusjonene med bakgrunn i ovennevnte bestemmelse. Videre foreslår de å implementere FNs barnekonvensjon i undervisninga. Forfatterne foreslår også at et eget emne om barn utsatt for vold og overgrep innføres i rammeplanene for allmennlærerutdanninga og førskolelærerutdanninga. Når det gjelder samtlige utdanninger, mener de at det bør avsettes et visst antall studiepoeng for å sikre at emnet får tilstrekkelig oppmerksomhet, og de foreslår implementering av praksis og ferdighetstrening i undervisninga, og at studiet må gi studentene tilstrekkelig innføring i hvordan de kan samarbeide, og hvem de kan samarbeide med når de møter utsatte barn. Jeg vil be komiteen og statsråden om også å ta hensyn til disse innspillene.