trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2002-12-11:
Vi får ta til etterretning at det er ingen fra partiet Høyre som i dag vil svare på hva Regjeringen vil med skolefritidsordningen. Jeg har lyst til å følge opp det spørsmålet som representanten Reikvam hadde til statsråden: Er dette et velferdstilbud, eller mener Høyre, som Fremskrittspartiet, at skolefritidsordningen er en ren oppbevaring, at det kanskje til og med er et unyttig tilbud? Og hva skal alternativet være hvis vi nå skal fortsette å bygge ned skolefritidsordningen? Er det nøkkelbarna som skal tilbake igjen, eller er det slik at foreldrene skal ut på et privat marked og kjøpe seg tjenester, som jeg tror de fleste av oss vet ikke finnes i dag, i dagens arbeidsmarked? Så hører vi statsråden si gjentatte ganger at dette er et godt utdanningsbudsjett. Men det hjelper jo ikke hvor mange ganger en gjentar det, for poenget er jo profilen i dette budsjettet. Én ting er de totale rammene en har til disposisjon, men hvis vi ser på hva Regjeringen kutter, er kuttet i skolefritidsordningen en ekstraskatt til foreldrene. Det handler om at kvinner ute i distriktene får mindre mulighet til å ta utdanning i voksen alder. Det er også et opplegg som handler om at man tar fra studentene et viktig helsetilbud, og det har blitt gitt klart uttrykk for at dette er en tjeneste som en bør radere fullstendig bort. Dette er en tjeneste som er bygd opp over 30 år, og som er et viktig velferdstiltak for studenter som av ulike årsaker har kommet i en vanskelig situasjon. Politikk er å prioritere, og det har i hvert fall statsråden vist at hun har gjort med dette utdanningsbudsjettet.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2002-12-11:
Regjeringen har bevilget 50 mill. kr i behovsprøvd lærebokstipend i budsjettet. Poenget med det er å sørge for at ungdom i videregående skole som har foreldre med lav inntekt, skal få stipend for å kjøpe alle pensumbøkene. Arbeiderpartiets løsning har hele tida vært å låne ut en til to bøker til alle elevene, også til dem med foreldre med god råd. Det betyr jo at de elevene som har foreldre med dårlig råd, ikke hjelpes i det hele tatt. Mitt spørsmål til representanten Bekkemellem Orheim er veldig enkelt: Hvorfor vil Arbeiderpartiet kutte det lærebokstipendet som Regjeringen har lagt inn, et kutt som altså betyr å ta fra elever fra lavtlønnsfamilier? Hvorfor går man tilbake til en utlånsordning som faktisk er en reell subsidiering av middels- og høyinntektsfamilier på bekostning av lavinntektsfamilier?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2002-12-11:
Under debatten har det fra Arbeiderpartiets side blitt vist en rørende omsorg for dem som allerede har så de klarer seg økonomisk. Partiet har ikke vært veldig opptatt av dem som ikke klarer seg like bra økonomisk. Når representanten Bekkemellem Orheim sier at partiet er for gode fellesløsninger som tar vare på alle uansett inntekt, er det i realiteten bare en konstatering av manglende sosial profil. Det er et klart systemskifte når Regjeringa så tydelig prioriterer å gi skolebokstipend til ungdom fra lavinntektsfamilier i stedet for å låne ut ordlister til elever fra middels- og høyinntektsfamilier. Det er en klar ideologisk markering: Hva er statens oppgave? Er det å subsidiere dem som klarer seg selv, eller er det å hjelpe dem som trenger hjelp? Tiår med sosialdemokratisk skolepolitikk har ikke gjort situasjonen bedre for dem som faktisk trenger hjelp til å betale f.eks. lærebøker i videregående opplæring, snarere tvert imot. Nettopp Arbeiderpartiets idé om å spre ressursene, slik at alle får litt, har gjort det utrolig vanskelig. Det er en åpenbar mangel på vilje til å prioritere dem som har behov. Det er her ideologien til regjeringspartiene og Arbeiderpartiet skiller seg så klart. Regjeringen legger inn 50 mill. kr og sier at elever fra lavinntektsfamilier skal få lærebokstipend, slik at man kan kjøpe alle lærebøkene. Det er den måten det må gjøres på for å treffe dem som har behovet. Men Arbeiderpartiet vil ta bort de 50 mill. kr og fortsette med en ordning der man bruker penger på de velstående. Man kan altså velge mellom å bruke en gitt sum penger på mange, eller å bruke den på få. Det er et regnestykke som i utgangspunktet gir seg sjøl. Dette er det som på kanskje uparlamentarisk språk kalles Hood Robin-politikk, nemlig å ta fra de fattige og gi til de rike.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2002-12-11:
Representanten Bekkemellem Orheim fokuserer mye på ressurser i sitt innlegg. Hun pekte på at i forhold til grunnskole og videregående skole er kommuneøkonomi en viktig del for skolens hverdag. Jeg er enig i at i forhold til grunnskole og videregående skole er kommuneøkonomi en viktig sak for å få realisert en del av de målsettingene, men ikke alt alene. Vi vet at for læringsprosessen er samspillet mellom lærer og elev avgjørende. Alt løses ikke nødvendigvis med økte ressurser. Når det er sagt, sitter jeg og lurer på hva som er bakgrunnen for analysen av at kommuneøkonomien er så stram som den er. Dette er jo ikke noe nytt fenomen, det har skjedd over flere år. Den ene årsaken er at utgiftsveksten er større enn inntektene. Den andre er at kommunesektoren får nye oppgaver som ikke blir kompensert i form av penger. La meg ta et eksempel der representanten Bekkemellem Orheim fikk gjennomslag i Stortinget. Det gjaldt skjerpingen i profilen i skolemiljøloven som innebar fysiske krav, som ikke er fulgt opp med penger av flertallet i dette storting. Det viser bare en ny oppgave. Jeg etterlyser i Arbeiderpartiets retorikk: Hva er Arbeiderpartiets alternativ når det gjelder satsing på kvalitet? Den biten forsvant helt i fokuseringen på ressurser. De var opptatt av usosiale kutt og fordelingspolitikk. Ja, fordelingspolitikk, men det er jo ikke der, i fordelingspolitikken, kvaliteten på skolen bestemmes. Så jeg etterlyser: Hva er egentlig Arbeiderpartiets alternativ i kvalitetsdebatten?
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2002-12-11:
La meg også uttrykke tilfredshet med den konstruktive rolle som representanten Sortevik og Fremskrittspartiet har spilt i komiteens arbeid – de har gitt fornuftige bidrag. Og når Fremskrittspartiet er fornøyd, er jo det bra på en måte. Men representanten Sortevik sa her at han ville fortsette kampen for en systemendring i skolen. Da har jeg lyst til å sitere fra særmerknaden til Fremskrittspartiet: «Ved at pengene følger eleven til den skolen vedkommende ønsker å benytte seg av, stykkprisfinansiering, vil skolene komme i en konkurransesituasjon som videre etter disse medlemmers syn vil føre til kvalitetsheving i hele skolesektoren.» Kvalitetsheving gjennom konkurranse synes å være Fremskrittspartiets tilnærming. I Kristelig Folkeparti er vi opptatt av at vi får til en kvalitetsheving gjennom evaluering og veiledning. Åpenhet skal gi realisme og informasjon til deltakerne. På den måten kan en legge et felles grunnlag for en utviklingsprosess som kan heve kvaliteten. Da blir det litt forunderlig at Fremskrittspartiet velger å gå for et finansieringssystem som flytter engasjementet og ansvaret fra dem som skal drive utviklingsarbeidet lokalt, over på staten. Det blir et tankekors for meg at Fremskrittspartiet på den måten tar bort incitamentene fra dem som skal være drivkraften, og så legger alt sammen i denne sal og dermed driver en skolesentralisme. Hva mener Fremskrittspartiet skal være det lokale ansvar i kvalitetsarbeidet? Og mener Fremskrittspartiet at rike kraftkommuner ikke skal få bruke mer på skoler enn andre hvis de selv vil prioritere det?
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2002-12-11:
Selvransaking kan absolutt være på sin plass av og til, bare det ikke går over til selvpining. Det er viktig å skjønne proporsjonene omkring de prosessene. Å gå til sine røtter tror jeg er nødvendig og riktig å gjøre. I Kristelig Folkeparti ønsker vi absolutt å fokusere på en skolepolitikk som har kvalitet og dannelse som nøkkelbegreper i skolehverdagen. Det betyr også at vi må fokusere på de prosessene som gir disse læringseffektene. Det er også viktig at vi kjører ressursene inn på de prosessene. Her tror jeg at vi fortsatt kan ha mye å lære. Jeg tror vi fortsatt har et stort forbedringspotensial i de prosessene. Så er det riktig at det er kuttet 217 mill. kr på skolefritidsordningen. Det er gjort ut fra nødvendigheten av å få til et stramt budsjett. Samtidig må jeg nok også si at da skolefritidsordningen kom, var begrunnelsen for det tilbudet først og fremst utviklingen i arbeidslivet – det var nødvendig å få et tilsynstilbud til 6-åringer, slik at man unngikk nøkkelbarna. Det var argumentet. Det argumentet har fortsatt gyldighet. Det som nå skjer gjennom kuttet, er at egenandelene til foreldrene økes med 150 kr i måneden. Det er også muligheter for kommunene til å innføre inntektsavhengige graderingssatser på SFO-tilbudet, som gjør at de med dårligst økonomi ikke behøver å komme dårligst ut.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2002-12-11:
Når Kristelig Folkeparti har vært en ivrig forkjemper for foreldres rett til å starte egne skoler, har det bygd på det syn at det er foreldrenes ansvar å oppdra barn og lære opp barn, og at skolen skal hjelpe foreldrene i det. Med det utgangspunktet har vi vært tydelige på at privatskolelovgivningen må bygge på dette foreldrerettsprinsippet. Vi har også vært ivrige forkjempere for et sammenlignbart system for kostnader for offentlige og private skoler. Derfor er vi glad for at vi nå har fått utviklet et KOSTRA-system, som gjør at vi får sammenlignbare tall. Det er forbausende i denne debatten å legge merke til at opposisjonen ikke vil akseptere den virkelighetsbeskrivelse som KOSTRA-tallene legger til grunn, som bygger på regnskapstall fra kommunesektoren, og som dermed også forteller hva kommunene bruker på sine skoler. Friskolene har jo en lovmessig rett på 85 pst. av det som brukes i den offentlige sektoren. Når opposisjonen ikke vil godta den virkelighetsbeskrivelsen, lurer jeg på hvilken virkelighetsbeskrivelse det da er som må legges til grunn. Representanten Evje utfordret meg litt på studieavgiften i Norge og offentlig finansiering. Til det er å si at skoler som det er snakk om i Norge, bl.a. BI, også mottar offentlig tilskudd til driften av institusjonen. Da må vi avklare om vi skal drive dobbeltfinansiering, eller om en gjennom statstilskudd skal finansiere institusjonen helt.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2002-12-11:
Det er viktig å vite hvilke sengekamerater en vil ha, men det gjelder også å være trofast når en har valgt. Det kan være en utfordring i mange situasjoner, men du verden hvor lærerik en sånn prosess er! Så er det også noe med at en skal jobbe videre mot felles mål, felles oppgaver og felles utfordringer. Når det gjelder synet på læring, er det klart at læring skjer der barn og voksne er sammen. Det var spørsmål i forhold til SFO. Det er klart at dette tilbudet ikke er obligatorisk. Det er et frivillig tilbud og kan dermed ikke sies å være en del av skoletilbudet. Kristelig Folkeparti har vært tydelig på at det er et skille mellom en obligatorisk skole og et frivillig SFO-tilbud. Det betyr ikke at innholdet i SFO-tilbudet er likegyldig. Vi ønsker gjerne å dra de frivillige organisasjonenes aktiviteter inn i dette. Kulturskolens aktiviteter kunne være en del av dette. Men når det er et frivillig tilbud, synes jeg det er naturlig at det er en viss egenandel. Å gå for et gratis SFO-tilbud blir et feil prinsipp ut fra en sånn tenkning. SFO har en dobbel funksjon. Det løser barnets behov for tilsyn, og det legger til rette for et trygt lekemiljø. Men det er ikke en del av skolen.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2002-12-11:
På tampen av dagen er det interessant å høre representanten Giskes utlegning av ting som nå skjer. Det er riktig at flertallet la på plass en studentreform og en økt stipendandel. Regjeringen har fulgt opp det og skaffet pengene. Mesteparten av fjorårets vedtak hadde virkning i år, og det er lagt på plass. Det skal representanten Giske være veldig glad for at vi har funnet rom for. Representanten er derimot ikke så glad for en del av de andre tingene som vi har måttet gjøre på budsjettet for å skaffe rom for dette, men det var nødvendig å gjøre det. Til slutt. Når representanten Giske kommer inn på dette med avskrivning på lange studier og trekker fram dette regnestykket på 48 000 kr, tildekker han de faktiske forhold ved at han angriper perioden mellom to systemskifter. Hvis man ser den nye ordningen opp mot den gamle, vil en som går ut med kortere studietid enn fem år, med det nye systemet ha mindre studielån enn det man har hatt med seks år og hovedfagsavskrivning. Det er de faktiske forhold.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2002-12-11:
Det aksepteres, president! Vi har i innstillingen til budsjett sett at Arbeiderpartiet, også i vår komite, har inngått et samboerforhold med SV og Senterpartiet. Dette tyder på at det blir en koalisjon som ikke ser ut til å respektere verken lover eller konvensjoner. Trekantforholdet har i merknader forståelse for at tilsatte i private skoler har krav på samme lønnsøkning og de samme pensjonsytelsene som sine kollegaer tilsatt i den offentlig skolen. Men de er sterkt tvilende til et system hvor de private får kompensert f.eks. de lønnsøkninger som deres fagforbund framforhandler med departementet. I privatskoleloven § 16 om lønns- og arbeidsvilkår, står det: «Ved skular som er godkjende i medhald av § 3 bokstav a–d i lova her, skal undervisningspersonalet og skuleleiarar ha rett til løns- og arbeidsvilkår som undervisningspersonale og skuleleiarar ved tilsvarande offentlege skular.» Dette betyr en dramatisk økning i overføringene til de private skolene. Dette er gode og likeverdige prinsipp som Arbeiderpartiet gjennom mange, mange år har vært med å kjempe fram. Har Arbeiderpartiet nå endret standpunkt så til de grader i forhold til ansattes rettigheter at de som er ansatt i privat sektor, ikke skal omfattes av prinsippet om likeverd og likelønn, eller er det slik at Arbeiderpartiet vil overprøve foreldrenes rett til valg av skole for sine barn, og at menneskerettighetserklæringen som fastsetter dette, ikke skal gjelde i Norge? Er det god sosialistisk politikk at det bare er de rike som skal omfattes av menneskerettighetserklæringens punkt 2 om at alle skal ha rett til å velge?
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2002-12-11:
Kvalitet og dannelse er nøkkelbegreper i skolen også for Kristelig Folkeparti. Det hørte vi representanten Lyngstad bekrefte nå. Dette gjelder vel da skoler både i offentlig og privat regi. Kristelig Folkeparti har alltid framstått som en forkjemper for retten til å opprette private skoler, gjerne med et kristent livssyn. Når det gjelder prinsippet om et likeverdig økonomisk system for offentlig og privat opplæring, har Kristelig Folkeparti i realiteten et mer negativt syn. Jeg vil kort vise til at Kristelig Folkeparti hittil har stemt imot alle Fremskrittspartiets forsøk på å få likeverdige økonomiske forhold mellom offentlig og privat opplæring, slik at elevene kan foreta valg på bakgrunn av kvalitet, uten å måtte skjele til økonomi. I budsjettinnstillingen har Fremskrittspartiet stort sett funnet løsninger med regjeringspartiene, men når det gjelder noe så enkelt som å få vurdert stipend- og lånemuligheter for å dekke studieavgiften ved utenlandske og norske private institusjoner, vil ikke regjeringspartiene være med. Vil representanten Lyngstad være snill å forklare hvorfor Kristelig Folkeparti ikke kan slutte seg til et bitte lite ønske om å be «departementet vurdere om lånebeløpet avsatt til dekning av studieavgift i denne omgang bør økes for studenter ved norske institusjoner»?
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2002-12-11:
Vi rekker ennå viktige gjøremål senere på kvelden! Ja takk, begge deler, svarte Bekkemellem Orheim på min replikk tidligere i kveld. Men Arbeiderpartiet velger å prioritere de offentlige skolene. Dette betyr en forfordeling av midler som bryter med viktige menneskerettslige prinsipper. Bare for å slå det fast: Foreldre har rett til å velge for sine barn. Er retten reell når Bekkemellem Orheim på vegne av Arbeiderpartiet fjerner den økonomiske plattformen for alternative skoler? Fremskrittspartiet vil hevde nei. Da er retten for de rike, og ikke for alle. Nødvendig regulering av kostnadsnormen for studenter, som er behandlet i budsjettproposisjonen, må skje hvert år. Fremskrittspartiet ville ha kostnadsnormen knyttet opp til grunnbeløpet i folketrygden for å unngå nettopp den situasjonen vi befinner oss i i dag. Dette ønsket ikke et flertall. Videre er en differensiert kostnadsnorm for utenlandsstudenter som har valgt å ta et annet løp – et valg som betyr en tøffere hverdag, men som gir helt andre muligheter i et jobbsøkermarked – nå endelig kommet på plass. Når det gjelder reisestipendet som forsvant i proposisjonen, stiller Fremskrittspartiet seg uforstående til dette. Ønsker Regjeringen å opprettholde høyere studiesteder på alle nes i landet, må den selv bære det økonomiske ansvaret for dette og ikke ved en fjerning av reisestipendet tvinge studentene til å velge studiested i hjemfylket av økonomiske årsaker. Retten til å velge fagkombinasjon og studiested på et kvalitativt grunnlag må ikke svekkes ved å fjerne ett stipend. Da blir det etter Fremskrittspartiets syn umulig å ansvarliggjøre studentene for gjennomføring av studiet. Når det gjelder borteboerstipendet i videregående skole, bør heller ikke dette stipendet behovsprøves i forhold til foreldrenes økonomi eller formue. Dette stipendet må være avhengig av tilbudsstrukturen i det enkelte fylket. Kan ikke eleven bo hjemme, må stipendet utbetales for å dekke ekstraomkostningene til eleven og familien. Dette står i reell og skarp kontrast til at det er de svakeste som skal hjelpes. Jeg forundrer meg meget over at de svakere skal hjelpes, når de svakere er folk med under 200 000 kr i inntekt med ansvar for en hel familie.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2002-12-11:
Jeg har lest pressemeldingen fra representanten Voie om budsjettet, som er en skryteliste over hva budsjettet inneholder – og selv om ikke penger er alt, er det i hvert fall en liste over pengebruk. Jeg er opptatt av én post, og det gjelder kvalitetsutvikling i skolen. La meg da skyte inn at Arbeiderpartiet stiller opp i enhver sammenheng til en diskusjon om kvalitet i skolen, og jeg er sikker på at på mange områder kan vi være enige om ting som kan bedre kvaliteten. Men når Regjeringen og Høyre kuttet mange andre steder på utdanningsområdet, hadde jeg forventet en kraftig økning på det jeg oppfatter som Høyres og Regjeringens flaggsak, nemlig kvalitetsutvikling. Så oppdager vi at det er en økning på 20 mill. kr til hele Skole-Norge! Nå sa jeg at kvalitet ikke nødvendigvis betyr penger, men jeg har lagt merke til at statsråden nylig besøkte en skole i Drammen, hvor hun bl.a. fikk medalje. Jeg leste at skolen hadde fått 1 mill. kr for å være såkalt forsøkskanin, eller delta i kvalitetsutviklingen. Jeg er sikker på at rundt omkring i hele Skole-Norge vil en finne køer av skoler som gjerne vil ta del i den kvalitetsutviklingen, og som gjerne tar imot 1 mill. kr. Men situasjonen er ikke slik. Snarere tvert imot, det kuttes i skolene rundt omkring i hele Norge. Når det er en beskjeden økning på det jeg oppfatter som Høyres flaggsak og satsingsområde, mener Voie ellers at det er nok penger i norsk skole?
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2002-12-11:
Fremskrittspartiet har en lang innledning i budsjettinnstillingen der de beskriver sitt alternativ. Jeg har ikke regnet veldig nøye, men det er i hvert fall en satsing på utdanningsområdet på godt over 1 milliard kr. Nå har de inngått en budsjettavtale som blir virkeligheten. Jeg sa i sted i en replikk at jeg er enig med dem som mener at penger ikke er alt. Men regjeringspartiene har i hvert fall i denne omgang sikret seg en budsjettpartner der penger er alt. I sitt alternativ skriver de at de skal ha mer til grunnskolen og mer til videregående skole. Virkeligheten er at det kuttes på flere områder i avtalen. De skal ha mer til voksenopplæring – det kuttes på voksenopplæringen i avtalen. De skal ha mer til universitetene – universitetene får ikke engang kostnadskompensasjon for neste år, og da skal jeg ikke ta med situasjonen i kommuneøkonomien. Det merkeligste er likevel at Fremskrittspartiet aksepterer omkamp i studiefinansieringen, for virkeligheten er at utdanningsstøtten til studentene samlet sett reduseres neste år. Jeg oppfatter det slik at Fremskrittspartiet har lagt seg flat for Regjeringen, de har gjort et politisk valg der de har fått gjennomslag på andre områder, som skattelettelser og lavere avgifter på campingvogner og sprit, og så har de akseptert kuttene innenfor utdanning. Jeg mener at Fremskrittspartiet, uansett hva slags eventyr de forteller om i sitt alternativ, må ta ansvaret for den situasjonen vi får i Skole-Norge i det kommende året. Jeg ønsker bare en bekreftelse på uttalelsen fra representanten Sortevik i en egen pressemelding om at det vi nå har fått, er et bra budsjett.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2002-12-11:
Representanten Robertsen må vite at Senterpartiet faktisk støtter privatskoler og synes at privatskoleloven er bra. Vi ønsker at det skal være et alternativ til den norske skolen. Slik at det står helt fast. Vi mener også at staten skal bidra med finansiering. Vi deler ikke det syn – hvis det er representanten Reikvams syn – at foreldrene skal betale 100 pst. sjøl. Jeg er ikke enig med representanten Reikvam i dette. Jeg synes at dette som representanten Robertsen sier, er en kjempeutfordring i forhold til at én av fem er funksjonelle analfabeter når de går ut av skolen. Hvis representanten Robertsen hadde hørt etter på noe av det jeg sa i innlegget mitt, ville han hørt at jeg sa at tilpasset opplæring er noe av det aller, aller viktigste som står i læreplanen. Jeg tror ikke noen lærer kan drive tilpasset opplæring i en klasse med 28 elever. Det er faktisk en umulighet. Når vi opplever at kommunene rundt om må kutte i delingstimene fordi skolebudsjettene må reduseres, vil vi aldri nå målet om at alle skal lære å regne, lese og skrive tilstrekkelig til at de kan greie seg på egen hånd. Men det er den politikken Regjeringen her legger opp til – større klasser, færre delingstimer. Det er det som er realiteten ute i Kommune-Norge.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2002-12-11:
Det forundrer meg at representanten Skarbøvik ikke sjøl kommenterer at økningen til private skoler er så formidabel som den faktisk er, på 453 mill. kr – nesten en halv milliard kroner. Da vi skulle snekre i hop vårt budsjett, valgte vi å gjøre påplussingen til private skoler mindre. Vi tok 285 mill. kr av disse 453 mill. kr. Det betyr at det står om lag 170 mill. kr igjen, som utgjør 13–14 pst. økning på de private skolene. Det synes vi faktisk var nok innenfor den rammen som regjeringspartiene og Fremskrittspartiet har lagt. Vi synes det skal være en rettferdig fordeling framover, men at en skal ta alt dette i ett jafs, slik representanten fra Kristelig Folkeparti her sier og som Regjeringen har lagt opp til, vil vi ikke være med på. Dessuten synes jeg det er ganske utrolig at representanten Skarbøvik kan være så veldig fornøyd når hun opplever at den skolen som hun sjøl arbeidet i før hun kom inn på Stortinget, faktisk får dårligere og dårligere økonomi, at de må kutte i delingstimer osv. Er dette noe som Kristelig Folkeparti er veldig fornøyd med, når hun er så fornøyd med det Regjeringen leverer på utdanningssiden? Vi er uenige med SV, og vi er uenige med Arbeiderpartiet på noen områder. Når vi sier at det er historisk og journalisten skriver det, så er det jo fordi vi har greid å vise at det faktisk fins et alternativ på Stortinget i dag til Regjeringens politikk. Og det er jo historisk når en i visse sammenhenger på en måte later som det ikke er det.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2002-12-11:
Kirkeministeren nevnte dåpsopplæringen, og jeg tror de fleste i komiteen gleder seg til å ta fatt på den saken. Så det er noe som ligger foran oss. Men jeg vil rette oppmerksomheten mot de lokale kirkenes økonomi igjen. Vi hadde altså høring med Kirkerådet, og så ble Kirkemøtet avviklet. Så opplever vi faktisk det at Kirkerådet ber om en ny budsjetthøring med komiteen, fordi det på Kirkemøtet var kommet fram så alarmerende signaler om den lokale kirkes økonomi. Og noen av oss valgte å møte Kirkerådets leder og Oslos biskop igjen for å høre hva de hadde å si. Avisene de siste dagene har skrevet at kirkene rundt omkring er i en krise. Jeg vil gjerne utfordre kirkeministeren: Hva tenker hun om dette at kommuner ikke kan lyse ut diakonstillinger fordi de ikke har midler til å dekke sin del av det, eller kateketstillinger, som ofte blir kombinasjonsstillinger, og som rett og slett blir stående ubesatte fordi kommunen ikke har økonomi til å fylle opp sin del av finansieringen? Spørsmålet mitt er om det bekymrer statsråden at lokalkirken faktisk lider? Jeg siterte i sted biskop Øystein Larsen i Sør-Hålogaland, som snakket om at folk er i ferd med å miste kirken lokalt. Jeg vil gjerne at statsråden bruker litt tid på å si hvordan Kirken skal forholde seg framover når kirker stenges og stillinger ikke blir besatt.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2002-12-11:
Statsråden avsluttet der jeg gjerne vil begynne. I Vårt Land sist mandag sier Kristin Clemet: «Barn ofret i enhetsskolen». Hun sier videre: «Vi har ikke lyktes når en femtedel av barna går ut av skolen som funksjonelle analfabeter.» Videre står det: «Hun ser det positive i tanken om at Norge skal ha en enhetsskole hvor direktøren og fabrikkarbeiderens datter kan gå i samme klasse. – Men det er enda viktigere at fabrikkarbeiderdatteren kan bli direktør. Det klarer vi dårlig i dag, sier hun.» Jeg tror faktisk det er feil, for jeg vet at barn av foreldre med lav utdanning, tar høy utdanning i stor grad. Men det er ikke poenget. Utgangspunktet er at i dagens skole kan det like gjerne være direktørens datter som er funksjonell analfabet når hun går ut av skolen, og ikke fabrikkarbeiderens datter. Spørsmålet mitt til statsråden er: Hvordan tenker hun at målet om tilpasset opplæring kan nås i den offentlige skolen uten tilførsel av midler? Det ønsker hun jo ikke å legge inn.
Raymond Robertsen (Høyre), 2002-12-11:
I Dagen fra 6. desember står det å lese at representanten Skjælaaen betegner det budsjettsamarbeidet som opposisjonen står for, som en historisk milepæl. At det er en historisk milepæl, kan vi vel være enig i, men å skryte av at Senterpartiet nå har havnet i lomma på Arbeiderpartiet og SV, er vel neppe noe Senterpartiet bør gjøre. Tvert om. På årsmøtet i Senterpartiet i Finnmark i fjor sa man at Senterpartiet burde bli mer borgerlig. Det man gjør her i Stortinget, er tvert om å gå den andre veien. Så til det temaet vi konkret har oppe i dag når det gjelder utdanning. Jeg registrerer også at Senterpartiet og denne såkalte opposisjonen ramser opp problemer og utfordringer, men glemmer det mest fundamentale. Vi vet at én av fem elever ikke kan lese og skrive skikkelig, vi vet at internasjonale undersøkelser viser at Norge ikke skårer så bra som vi skal gjøre. Da er mitt spørsmål: Hva er Senterpartiets alternativer, hva er Senterpartiets løsninger? Mer penger snakker man om. Man vet også at mer penger ikke nødvendigvis løser problemet. Til slutt. Med tanke på denne koalisjonen av Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, vil jeg gjerne spørre representanten Skjælaaen: Er han enig med Rolf Reikvam i at de som velger private løsninger, må betale 100 pst. av kostnaden selv? Og er representanten Skjælaaen enig med representanten Reikvam i at det som opposisjonen leverer, er et puslete budsjett?
Raymond Robertsen (Høyre), 2002-12-11:
Da Samarbeidsregjeringen tiltrådte for litt over et år siden, nedfelte man en svært offensiv og ambisiøs målsetting innenfor norsk utdanningspolitikk. Sem-erklæringen inneholder det beste fra de tre samarbeidende partier, og innenfor utdanning har man skissert en rekke tiltak man skal gjennomføre i denne stortingsperioden. Behovet for økt kvalitet, større mangfold og bedre læringsmiljø er viktige pilarer, og det er lenge siden det skjedde så mye innenfor norsk utdanningspolitikk som i det året vi har bak oss. Regjeringens løfte om å bedre lese- og skriveopplæringen for grunnskolen ble tidlig fulgt opp med en ekstra time i norsk i 2., 3. og 4. klasse i inneværende år. Lærerutdanningen er endret, med bedre opplæring i klasseledelse og med særlig fokusering på nybegynneropplæring i lesing og skriving. På toppen av dette har Regjeringen fokusert på realfagene i skolen, der lærerne i fremtida skal ha større grad av fagspesialisering. I tillegg åpnes det for individuelle lønnsfastsettelser og for at departementet gir stipender for videreutdanning av lærere. Regjeringen har varslet en større fristilling av skolene og satt ledelse i skolen i fokus gjennom bedre opplæring og større kompetansekrav. Dette vet vi ifølge internasjonale undersøkelser bidrar til høyere kvalitet i undervisningen. Også høyere utdanning og forskning er store vinnere som følge av Samarbeidsregjeringens satsing på utdanning. Kvalitetsreformen førte til større rammer for universitets- og høyskolesektoren, i tillegg til at forskning er den store vinneren. Både økte forskningsrammer innenfor det offentlige og utvidelsen av skattefradraget for forskning gjort i bedrifter fører til at forskningsinnsatsen i Norge kommer til å øke betydelig. Dette er i tråd med de målsettinger Samarbeidsregjeringen har for Kunnskaps-Norge. Både under og etter valget var det enkelte partier som sa at det ikke var mulig å satse på utdanning samtidig som man gav skattelettelser. Dette har Samarbeidsregjeringen motbevist etter bare ett år i regjering. Over 17 milliarder kr er gitt i skatte- og avgiftslettelser samtidig med rekordsatsing på utdanning og forskning. Kritikken har stilnet, og det såkalte alternative utdanningsbudsjett som Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet foreslår i dag, kan knapt kalles noe annet enn en profilløs justering. Sem-erklæringen inneholder 22 punkter om utdanning og forskning som Samarbeidsregjeringen skal gjennomføre. 15 av punktene er allerede gjennomført, mens 7 av punktene er delvis gjennomført. At det har vært et stort tempo i forandringen av utdanningssystemet i Norge er få i tvil om. Det som er det mest oppsiktsvekkende, er at opposisjonen ikke har noe reelt alternativ. De såkalte alternativene som lanseres, er bare flytting av penger. Hvor er de nye ideene, hvor er systemendringene? Internasjonale undersøkelser viser at norsk skole først og fremst ikke har et pengeproblem, men heller et kvalitetspotensial. Dette er utfordringen vi står overfor, og den utfordringen svarer ikke Arbeiderpartiet, SV eller Senterpartiet på.
Trine Skei Grande (Venstre), 2002-12-11:
Vi i Venstre er veldig opptatt av integrering. Vi syns kanskje at mye av fokuset i debatten har vært på hvem som skal få komme hit og hvem som ikke skal få komme hit. Det vi syns det er viktig å ha fokus på nå, er dem som skal være her, og hvordan vi skal få en god integreringspolitikk. Derfor må vi satse på dem som skal være her. Vi har nå laget pakker med program for dem som skal integreres i samfunnet vårt som er gode på både språk, samfunn og kultur. Jeg besøkte asylmottaket i Alta ei tid tilbake. De har kuttet i dette tilbudet for snart et år siden, fordi de merket at asylsøkerne heller ikke var fornøyd med det. De innførte andre arbeidsmetoder, man prøvde å få dem som var på asylmottaket, til å være mer aktive i lokalsamfunnet. Og det programmet førte til at de faktisk lærte mer norsk, at de ble mer integrert, og at det var mindre problemer knyttet til asylmottaket. Så at dette er et svart-hvitt bilde, mener jeg er feil. Så til det forsøket der vi har kuttet. Det er helt riktig, og det står vi for, for vi syntes det var dumt å bruke penger til et forsøk på noe som vi vet funker. Det er bare å sette i gang. Norskundervisning knyttet til arbeidsplass vet vi funker, det trenger vi ikke å bruke flere millioner kroner på å finne ut. Min kommentar til slutt om leirskole gjaldt ikke rammene. Det var bare et lite hjertesukk fra en tidligere skolebyråd som stod og sa til statsråden fra Arbeiderpartiet at det ikke var nok penger. Så går det to år, og så innrømmer partiet at det var nok ikke like mye penger som det var da man drev valgkamp.
Trine Skei Grande (Venstre), 2002-12-11:
Det er mulig replikken var skrevet før jeg holdt innlegget, eller så må jeg ha uttrykt meg veldig klossete i forrige replikksvar. Det som jeg er helt enig med representanten i, er at ventetida er lang når man sitter i asylmottak. Vårt mål er at ventetida ikke skal bli så lang, og at vi skal få en kortere behandling. Det har vi klart å få til. Men da er mitt spørsmål: Når man reiser rundt på asylmottak, som jeg har gjort en del, og man ser at den eneste aktiviteten som skjer den dagen, er norskkurset, hvorfor er det da veldig mange asylsøkere som ikke engang møter opp på det? Kanskje lærer man mer norsk ved å være aktiv i det samfunnet man lever i, enn ved å sitte i et kjellerlokale i asylmottaket med en norsklærer? Jeg syns ikke dette bildet er så svart-hvitt som SV framstiller det som. Det som er viktig for oss, er at de integreringsprogrammene som er, kobler inn næringslivet. Jeg tror at man kan lære like mye norsk ved å jobbe sammen med nordmenn som man kan i et mørkt kjellerlokale. Så en liten kommentar til slutt: Det å kutte i tilbudet til dem som kanskje ikke skal være her, syns jeg ikke er så farlig i forhold til å kutte i tilbudet til de ungene som er her, som f.eks. SV gjorde i fjorårets budsjett for å få sine mål til å henge sammen.
Trine Skei Grande (Venstre), 2002-12-11:
Det var tre ganske omfattende spørsmål. Jeg skal bruke mest tid på det siste. For det første: Jeg tror at hvis universitetene hadde fått mer penger, hadde de sikkert funnet gode formål å bruke dem til. Og de har sikkert også en ønskeliste som er lengre. Jeg observerer at de var fornøyd med starten. Når det gjelder Gaular Venstres kommunestyrerepresentant, så var det – i hvert fall i morgensendingen den dagen – landbrukspolitikken som var argumentet for å melde seg ut, og så kom det på litt flere utover dagen. Jeg har ikke lyst til å gå inn på at det er noen medlemmer som kanskje føler de ikke passer inn, men de har kanskje rett i det. Så til synet på læring: Jeg er like mye imot Fremskrittspartiets syn på stykkprisfinansiering som jeg er imot SVs syn på minstestandarder. Jeg mener at det er noenlunde det samme. Det er snakk om at makten skal være her, og at fornuften skal være i denne sal, mens jeg har god tro på kommunestyrenes makt i forhold til lokalpolitikken. Og jeg har mye større tro på lærere, rektorer, foreldre og elever. Jeg vil slippe løs skolen nedenfra. Det som er Venstres ønske i skolepolitikken, er å slippe skolen fri, å slippe den løs nedenfra, å slippe noen av de statlige reguleringene. Det jeg har sagt, er at det fins et rundskriv fra KUF som beskriver hva en matpakke bør inneholde. Og det tror jeg nok sikkert at vi også skal klare å finne ut av. Jeg tror at utfordringa er å slippe løs for lokal organisering, slippe løs for litt mer forskjeller lokalt, og at det er utfordringa for skolen. Det å lage stykkprisfinansieringer eller minstestandarder er noe som det er artig å gjøre i denne sal, men jeg tror ikke at det nødvendigvis bringer oss mot den gode skolepolitikken. Den gode skolepolitikken blir skapt med gode lokale løsninger, med kloke lærere som får muligheten til å finne gode løsninger.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-12-11:
For få dagar sidan presenterte Aetat sin månadsrapport om arbeidsløysa. Dei kunne da fortelje at arbeidsløysa hadde auka med 21 pst. siste år. I Oslo er arbeidsløysa størst blant asylsøkjarar og innvandrarar. Det skulle tilseie at det nok er nødvendig med forsterka innsats overfor desse gruppene. Og her kjem altså det eg ønskjer å ta opp – norskopplæring for asylsøkjarar. Ein ting er at budsjettkameratane fjerna tilskottet til norskopplæringa for asylsøkjarar. Men eg stussa da eg las i budsjettinnstillinga på side 39, der fleirtalet, som består av regjeringspartia, Framstegspartiet og representanten Simonsen, ber departementet «stimulere til at flere asylsøkere med innvilget opphold får norskopplæring på sin arbeidsplass». Her kuttar fleirtalet like godt 10 mill. kr. Mitt spørsmål til representanten Skei Grande blir da: Korleis ser Venstre at departementet skal kunne stimulere til dette? Og korleis kan Venstre forsvare at ein skal spare heile 10 mill. kr før ein i det heile har sett effekten av slike stimuleringstiltak? Er det slik at det er berre å tenkje på eit tal, eller er det slik at representanten Skei Grande kan dokumentere at det vil bli ei slik innsparing? Så til slutt ein liten kommentar til det representanten tok opp omkring leirskulane. Ja, det er riktig at Arbeidarpartiet er oppteke av at leirskuletilbodet skal vere gratis, og at denne salen skal løyve dei midlane som er nødvendige for at det skal bli gratis. Men fleirtalet har bestemt ei økonomisk ramme for budsjettområdet, så i denne omgangen var det ikkje lett å dekkje opp heilt.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-12-11:
Regjeringa foreslo å kutte tilskotet til skulefritidsordninga med 217 mill. kr. Dette er ein reduksjon på heile 50 pst., som òg får støtte frå Framstegspartiet. Eg har registrert at statsråden grunngjev dette kuttet med at det er nødvendig å ha eit stramt budsjett. Det med stramheit er Arbeidarpartiet einig i, men me veit at slike kutt på slike område, går ut over familiar med dårleg råd. Kutt betyr nemleg høgare eigendelar. Arbeidarpartiet meiner at skulefritidsordninga er eit godt og trygt tilbod til dei som har behov for det, altså eit godt førebyggjande tiltak. Det er ikkje første gongen Høgre foreslår kutt innafor skulefritidsordninga. I førre periode sa representanten Inge Lønning gong på gong under debattar at Høgre ikkje prioriterer skulefritid. Mitt spørsmål til statsråden blir: Kva er det eigentleg Høgre vil, og kva er det statsråden vil? Er det slik å forstå at Høgre vil avvikle heile skulefritidsordninga? Eller er dette eit økonomisk tiltak for dermed å strupe heile skulefritidsordninga?
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-11:
Integrasjonspolitikk er viktig. For det første: Regjeringen og Fremskrittspartiet foreslår å kutte all norskopplæring for asylsøkere fra 1. januar 2003. Dette er vi sterkt imot. Livet på asylmottak er ikke lett. Det er ingen enkel situasjon, og ventetiden kan være veldig lang for dem som venter på et vedtak. For at man skal kunne integreres i vårt samfunn og leve og bo i ventetiden, er det nødvendig med norsk og med samfunnskunnskap. Forslaget om kutt i norskopplæringen til voksne asylsøkere er derfor et stort tilbakeskritt. Men det er ikke bare det. I tillegg kutter regjeringspartiene sammen med Fremskrittspartiet i komiteen 10 mill. kr til dem som har fått innvilget opphold. Dette mener jeg ikke henger på greip, ikke på et lite engang. Det er en kortvarig og svært skadelig innsparingspolitikk, i tillegg til at det øker behovet for psykisk helsevern for beboere i mottak. Og det går mot målsettingen om at flere kommuner skal ta imot flyktninger, fordi kostnadene ved integreringen i større grad vil overføres til kommunene. Mitt spørsmål til Trine Skei Grande er: Hvordan kan man mene at denne integreringspolitikken er logisk?
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-12-11:
Eg må ærleg innrømma at eg synest dette spørsmålet var litt oppsiktsvekkjande i den debatten som eg er med på her i dag, der vi diskuterer kyrkjebudsjettet – det er det eg er ansvarleg for. Ja, musikk- og kulturskulane er ei viktig sak for Kristeleg Folkeparti, og det vil det òg vera. Men at representanten ikkje har noka interesse for Kyrkja i det heile og stiller spørsmål om ho, men berre går på det området som vi skal diskutera på fredag, det er jo ganske oppsiktsvekkjande, og eg merkar meg kvar interessa ligg. Musikk- og kulturskulane ligg under ein annan statsråd enn meg, og eg reknar med at statsråd Clemet kjem tilbake til det, men eg kan jo nemna at Regjeringa skal leggja fram ei stortingsmelding om musikk- og kulturskulane. Når det gjeld oppheving av makstakst for musikkskulen, så trur eg faktisk – av eiga erfaring – at det går an å gjera nokre grep i forhold til kommunane og gi dei større fridom. Kanskje ein kan få eit system der kommunane kan innføra f.eks. inntektsgradert betaling i musikkskulane. Det som skjer i dag, er at ein har ein pris på 800 kr kvart semester. Ein har ikkje lov å ta meir, og mange barn står i kø, ein får ikkje lov å utvida betalinga og dermed dei rammene ein har. Dersom ein hadde hatt ei noko mjukare prissetjing, hadde ein del folk sloppe å kjøpa dyre musikkundervisningstimar hos private, dei hadde kanskje fått tilbod gjennom den kommunale musikk- og kulturskulen. Her trur eg vi bør sjå på gode og fleksible løysingar. Musikk- og kulturskulen er ei hjartesak for Kristeleg Folkeparti. Vi var pådrivar for å få han lovfesta, vi kjem til å halda fram med å fokusera sterkt på han. Elles trur eg ikkje at eg skal gå inn på dei andre såkalla påstandane om dette budsjettforliket. Eg er ikkje flau for å forsvara det budsjettforliket som vi står bak.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-12-11:
Fyrst kan eg jo berre leggja til at kuttet på musikk- og kulturskulane som låg inne frå Regjeringa si side – det er rett nok – det har då våre folk her på Stortinget funne inndekning for igjen, så dei pengane er på plass. Det seier vel litt om engasjementet hos våre folk òg når det gjeld akkurat den saka, og eg er glad for at dei har funne meir midlar til å setja inn i forhold til det vi frå Regjeringas side i utgangspunktet hadde klart. Så synest eg eigentleg at det å fokusera på reiseutgiftene er viktig å gjera, det er viktig å ha det òg under kontroll. Når vi no ser oppslaga i avisene om desse kyrkjene som eventuelt skal stengjast, veit vi jo at når rådmenn legg fram forslag, er dei som regel ganske dramatiske på ulike sektorar. Men eg kan då minna Rolf Reikvam om at dersom ikkje SV hadde vore med i eit fleirtal i fjor som kutta løyvingane til fellesråda, så hadde faktisk desse kommunane hatt 12 mill. kr meir for inneverande år til å bruka på forskjellige tiltak innanfor fellesråda sine område. Dei hadde òg fått 12 mill. kr meir til neste år, for dei ville ha fått overført den same summen. Dermed har utgangspunktet blitt endå verre enn det kunne ha vore. Når det gjeld kommuneøkonomien, veit vi at det er mange kommunar som slit. Eg vonar ikkje at alle desse kyrkjene kjem til å bli stengde, og det trur eg heller ikkje når vedtaket blir fatta. Men Regjeringa skal ha ein gjennomgang av økonomien til kommunane i forhold til dei oppgåvene som dei blir pålagde, og det vonar eg at vi kan klara. Både den regjeringa som sit no, og tidlegare regjeringar – for dette har vore ein lang tradisjon – har lagt på kommunane fleire oppgåver enn vi har gjeve dei midlar til. Det er ikkje noko nytt i år. Eg trur nok òg at når kommunestyra rundt omkring i landet er ferdig med sine budsjetthandsamingar, vil ikkje situasjonen vera så dramatisk for kyrkjene som det som avisoppslaga dei siste dagane har vist.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-12-11:
Eg skulle gjerne ha brukt lang tid, men her i denne salen har vi fått våre tilmålte minutt. Eg blir òg bekymra med omsyn til ein del av dei oppslaga, eg skal ikkje prøva å skjula det. Men som eg òg sa til Rolf Reikvam som svar på hans spørsmål, vil det alltid i utgangspunktet koma inn ein del forslag frå rådmennene som ikkje blir vedtekne. Men at kommunane har økonomisk stramme rammer, trur eg ganske mange her i denne salen er einige i. Difor var det òg viktig for oss å styrkja kommuneøkonomien då vi la fram statsbudsjettet. Vi auka kommuneøkonomien meir enn det som låg i kommuneøkonomiproposisjonen, og i forhandlingane med Framstegspartiet – då ein skulle bruka vel 4 milliardar kr meir i budsjettet – var det i tillegg veldig viktig for Kristeleg Folkeparti å kjempa for at kommunane skulle bli tilførte ca. 1 milliard kr meir enn det som låg frå før. Dette er tal som ikkje var kjende korkje for Kirkemøtet eller andre då ein skildra situasjonen. Eg har òg lyst til å minna representanten Skjælaaen om at fellesråda kunne ha hatt 12 mill. kr meir både i år og til neste år dersom ikkje hans parti hadde vore med i det fleirtalet som tok pengar frå fellesråda i fjor. Noko av det fyrste eg gjorde som statsråd i fjor, var å syta for at overføringane til fellesråda skulle øyremerkjast. Dei var i utgangspunktet lagde inn i rammene frå Arbeidarpartiet si side, men eg ynskte å øyremerkja dei. Dessverre var det eit fleirtal i denne salen som gjekk inn for å kutta i desse overføringane, og det har gjort den økonomiske situasjonen for fellesråda endå verre enn det han kunne ha vore dersom det ikkje hadde blitt fleirtal for desse reduksjonane.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-12-11:
Den sanninga eg synest dei fleste her i salen bør ta innover seg, er at når vi har lagt opp rammene for kommunane, har nok dei ulike partikonstellasjonane lagt inn meir eller mindre pengar til kommunane. Det er riktig. No har vi i dag i alle fall fått ei viss betaling tilbake for å ha eit stramt budsjett, renta har gått ned 1/2 pst., har eg fått med meg. Det er litt av gevinsten vi har for ikkje å ha aust ut pengar på sårt tiltrengte ting, men har hatt ein stram økonomi. Det har òg SV vore med på, så det var ikkje noka klage til SV for at dei ikkje har hatt det. Men dei prioriterer annleis. Dei prioriterer t.d. ned private skular, at ein ikkje skal følgja lova, gi dei mindre osb. Her kan vi vera ueinige. Men det alle i denne salen bør vera einige om, er at vi er veldig flinke til å leggja på kommunane oppgåver som dei skal gjennomføra. Då bruker vi mykje av fridomen deira innanfor deira økonomiske system. Dermed går det ut over noko. I år kan det hende at det går ut over Kyrkja. Og då er eg glad for at det i alle fall ligg 100 mill. kr der som er øyremerkte, for situasjonen hadde kanskje vorte endå verre dersom ikkje dei midlane hadde lege inne. Når det gjeld samarbeidet med fellesråda, har ikkje eg vore involvert i den debatten som eventuelt har vore i komiteen. Men dersom fellesråda ynskjer å samarbeida, har ikkje eg tenkt å setja meg på bakbeina når det gjeld det.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-12-11:
Dersom det eg har sagt, blir oppfatta som «sure oppgulp», ber eg sjølvsagt om orsaking for det, det var ikkje meint sånn. Men eg var innstilt på ein kyrkjedebatt no og ikkje ein debatt om Den kulturelle skulesekken eller musikk- og kulturskulane. Men det er òg viktig. Eg vil likevel ta ordet fordi om eg ikkje fekk noko spørsmål. Det går på å følgja opp det svaret som eg gav i stad når det gjeld samarbeidet fellesråda imellom. Det er – er det blitt meg fortalt – ei setning som står midt i ein stor merknad, og nokon særleg motstand frå partia våre i Stortinget i forhold til det samarbeidet, er det ikkje. Så eg vil gjenta: Dersom fellesråda ynskjer eit samarbeid, vil sjølvsagt foten ikkje bli sett ned korkje frå mi side eller frå dei andre regjeringspartia si side.