Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2010-10-04:
Jeg var i den villfarelsen at jeg trodde at trontalen skulle handle om det vi skulle gjøre det neste året, men jeg noterer meg at mange av innleggene handler om 2013 og om når Fremskrittspartiet og Høyre tar makten. Ingenting gleder mitt hjerte mer enn det. Jeg skal likevel prøve å snakke litt om 2010 og 2011. «Kunnskap trumfer alt», sa statsminister Jens Stoltenberg i nyttårstalen. At han knapt nevnte utdanning og forskning i trontalen, regner jeg med var en glipp i så måte. Uansett om temaet er deltakelse i yrkeslivet, klima, energi, integrering eller sosial utjevning, temaer som de rød-grønne ofte snakker om, ligger svaret i kunnskapssektoren. Representanten Pedersen, Arbeiderpartiets parlamentariske leder, snakket i sitt innlegg om utfordringene som velferdsstaten står overfor i tiårene som kommer, utfordringer som handler om at utgiftene til å opprettholde velferdsnivået kommer til å øke, samtidig som statens inntekter fra petroleumsnæringen går ned. Skal vi klare dette, må både velferdsproduserende og verdiskapende sektor jobbe smartere – rett og slett levere mer velferd og verdiskaping per timeverk. I tillegg må en større andel av befolkningen i arbeidsdyktig alder faktisk være i arbeid. Disse målene kan kun nås gjennom en helhetlig satsing på kunnskapssamfunnet. I dag har Arbeiderpartiets representanter flere ganger snakket om arbeid til alle og alle skal med. Begge partiflosklene representerer for så vidt viktige mål for velferdsstaten. Men dessverre kommer ikke alle med i den utdanningssektoren som Arbeiderpartiet og den rød-grønne regjeringen i dag styrer, og som Arbeiderpartiet i all hovedsak har styrt siden 1945. Dagens skole er i altfor stor grad rettet inn mot A4-eleven, og sosialpedagogikken har fått for stort spillerom og for stor betydning. Ideologi har rett og slett styrt skolen og skolepolitikken, ikke kunnskapsbaserte løsninger. Resultatet er f.eks. at ett av ti barn i den norske skolen mobbes så mye at de gruer seg til å gå på skolen hver eneste dag under hele eller deler av grunnutdanningen. Det er selvfølgelig ikke noe godt grunnlag for et barns læring dersom barnet bruker mye av sin tid på å grue seg til å gå på skolen. Det er også sånn at én av fem ungdommer etter ti år på skolen er så dårlige til å lese at de ikke kan forstå en fagtekst eller for den saks skyld en avisartikkel. Dette er selvsagt også et dårlig utgangspunkt for videre studier, som bl.a. kommer til syne ved at én av tre som begynner på videregående skole, faller fra uten å ha oppnådd fagbrev eller studiekompetanse. Så sier statsråd Halvorsen at sånn har det vært i 15 år. Men må det være sånn i 30 år før de tar tak i dette, da? Sjansen er stor, som alle vet, for at de som faller ut av videregående, får det svært tøft i arbeidsmarkedet. Mange vil havne utenfor. Det er mulig at alle skal med, men det er bare i festtalene til Arbeiderpartiet at det faktisk er sånn. I utdanningssektoren som den rød-grønne regjeringen nå har styrt i fem år, kommer ikke alle med. Dessverre gjelder ikke dette bare de elevene som har størst utfordringer med å oppnå akademiske resultater i skolen. Dette gjelder også de som presterer over gjennomsnittet, til tross for at opplæringsloven lovfester at også de sterkeste elevene skal ha rett til tilpasset opplæring. Det må være et mål – ikke bare for Fremskrittspartiet, men for hele Stortinget – å legge til rette for at alle elevene i den norske skolen blir sett, og at flest mulig elever når lengst mulig i skolen. Kunnskapsdepartementet har nettopp mottatt en rapport fra et utvalg som Kunnskapsdepartementet selv har satt ned. De foreslår å dele matematikkundervisningen i den norske skolen i to, med én teoritung del og én praktisk rettet del. Det skulle være i tråd med det statsråd Halvorsen snakket om i stad, men allikevel har hun avfeid forslaget. Jeg vil anta at det er av ideologiske årsaker. Men så er det sånn at det dessverre ikke bare er i videregående utdanning at frafallet er stort. Også i høyere utdanning merker vi et stadig høyere frafall, særlig innen de tekniske fagene som f.eks. ingeniørutdanningen. Dette er ikke så rart, for én av tre studenter som tar høyere utdanning i Norge, mottar ikke fullfinansiering av utdanningen sin. Hver eneste gang vi får statistikk om at det kommer flere studenter inn i høyere utdanning og forskning, står statsråder og stortingsrepresentanter fra de rød-grønne partiene i kø og jubler over hvor fantastisk flott dette er. Men det er altså slik at to av tre av disse studentene får fullfinansiering av studieplassene sine, mens én av tre studieplasser ikke er finansiert. Nå er det på tide at vi gir høyere utdanning et løft, tekniske fag spesielt. Så må jeg si at jeg håper at alle partiene på Stortinget i løpet av 2011 i fellesskap kan sørge for at vi får tilbake en forpliktende og ambisiøs plan for etter- og videreutdanning av det viktigste momentet i norsk skole, nemlig lærerne.