Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2015-12-14:
Norge har oppnådd gode behandlingsresultater på kreft, hjerteinfarkt og slag. Det er resultatet av mangeårig innsats på forskning, kompetanseheving og hvordan vi organiserer tjenestene våre. Selv om vi er et lite land og ikke kan bli best på alt og forske på alt, har Norge, i og med at vi har et så sterkt offentlig helsetjenestetilbud, mulighet til å prioritere områder som legemiddelindustrien ikke gjør, og også inngå samarbeid med andre land. Det gjelder ikke minst utviklingen av ny antibiotika, og også alvorlige sykdommer som MS. Pasienter med den mest alvorlige formen for MS har i gjennomsnitt et helsetap over et livsløp på mer enn 40 år, og det er veldig mange unge som rammes. MS gir alvorlige synsforstyrrelser, balanseproblemer, utmattelse og store smerter. Stamcellebehandling har gitt lovende resultater. Over 50 pasienter har valgt å reise til utlandet for behandling. I Norge har Haukeland sykehus fått i oppdrag å se på muligheten for tilsvarende behandling her i landet. De samarbeider tett med de sterkeste fag- og forskningsmiljøene. I år har seks pasienter blitt behandlet der, og det er gode resultater. Det er helt rett, som representanten Wilhelmsen Trøen var inne på, at Kunnskapssenteret la fram sin rapport i høst og mente at det må gjennomføres en mer systematisk forskning før dette kan bli et fast tilbud i Norge. Det er helt riktig – vi trenger fortsatt forskning, men rapporten kommer først i 2021. Hvorfor kan ikke Norge fortsatt være med i forskningsprogrammet og øke kapasiteten utover seks personer? Dette har Arbeiderpartiet lagt til grunn når vi vil øke budsjettet til stamcelleforskning i Norge med 20 mill. kr for kommende år. Det viser seg også at denne type behandling kan gi positive resultater også for andre alvorlige diagnoser som vi i dag ikke har et godt nok behandlingstilbud for. I tillegg øker Arbeiderpartiet rammen til forskning i sykehusene med 16,5 mill. kr, spesielt rettet inn mot persontilpasset medisin. Vi har gode resultater på mange områder innenfor helse, men vi har også mye ugjort. Det synes jeg er et godt utsagn. Heltidskultur er ett av områdene som jeg tror det er helt avgjørende at vi som de fremste representanter tar opp hele tiden. Skal man endre kulturer ute, må man egentlig ha noen som terper på det hele tiden. Det er så lett å gå i de samme sporene som alltid har vært – de med lengst ansiennitet fortsetter med sine systemer. Nye, unge kommer inn og ønsker fulle jobber. Vi trenger det for å øke pasientsikkerheten, men ikke minst for å utnytte ressursene bedre. Kommunikasjon er et annet område som går igjen på mange felt, f.eks. i politiet, i Nav osv., men også innenfor helse. Vi har gjort en del, vi har fått på plass elektroniske fødselsjournaler – det er utrolig at vi ikke har hatt det, at vi har tort å føde hele tiden uten at informasjon har kunnet gå til rett person og rett system. Men også der sløser vi med ressurser. Vi klarer ikke å gjennomføre at pasientene får større kontroll over egen helse uten at de også får bedre oversikt over hva som skjer videre, og ikke minst at de opplever et helhetlig helsesystem der primærhelsetjenesten og spesialisthelsetjenesten henger sammen. Flere har vært inne på legevakttilbudet. Helt rett – det er et område med enorm betydning når det gjelder helsetilbudet vi har ute, med tidlig intervenering og å redusere skadene. Avslutningsvis har jeg lyst til å ta opp to ting som har vært oppe i debatten. Det ene er, som representanten Kjersti Toppe var inne på, rustilbudet ved Helse Bergen, som ifølge dagens Bergens Tidende blir redusert. De svarer at dette skyldes bl.a. at de er blitt pålagt å kjøpe flere plasser fra private og dermed må nedbemanne i de gode tilbudene i det offentlige. Vi har fått tilbakemeldinger om at rustilbudet i veldig stor grad har vært overlatt til private i mange år, nesten hundre år. Det andre er at vi ennå ikke har fått på plass kvalitetsindikatorer, sånn at vi kan se hvordan kvaliteten på tilbudene er. Vi skal passe oss godt for hvordan vi skal ivareta kanskje noen av de aller svakeste pasientene. Jeg synes ennå ikke vi har fått svar på hvordan helseforetakene skal svare på om de klarer å trappe opp dette området. Er det på antall aktiviteter eller den økonomiske rammen på området?