Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2019-12-05:
Det er i kommunene folk flest benytter seg av velferdstilbud – det vet vi, og det ser vi – skole, eldreomsorg og tilbud til ressurskrevende brukere, som f.eks. multihandikappede barn. Derfor er denne debatten om kommunebudsjettet – som kan kalles det gråeste ordet i norsk politisk vokabular, men som dekker noen av de varmeste tingene – viktig og avgjør egentlig hvilket velferdstilbud vi ønsker å gi befolkningen i Norge. Denne debatten er en debatt om hvordan vi skal ta oss av dem som trenger velferdsstaten aller mest, på en rettferdig og kvalitetsmessig god måte. For Arbeiderpartiet er det sentralt at folk i Norge skal ha et godt velferdstilbud der de bor. Dessverre blir dette vanskeligere og vanskeligere for landets kommuner. Vi ser det tydelig nå. KS sier det er blitt klart mer krevende for kommunene å få budsjettene til å gå opp. Mer enn halvparten av kommunene med under 10 000 innbyggere budsjetterer nå med et negativt netto driftsresultat. Dette viser at den økonomiske situasjonen i kommunene er presset, og det vil føre til kutt i tjenestetilbudet til innbyggerne i Norge. Det er ganske tydelig. La oss da si det og ta konsekvensene av det. Det er alvorlig. Regjeringen påfører nå våre kommuner en trippel negativ byrde: For det første svært lav inntektsvekst, som gjør at mange kommuner må kutte i tjenestetilbudet, for det andre – og samtidig – innskrenker regjeringen kommunenes mulighet til å skaffe seg egne inntekter til satsinger og å løse oppgaver gjennom eiendomsskatten, og for det tredje, og det er alvorlig, kutter regjeringen i overføringene i ordninger, slik at kommunene må ta en større del av regningen, eller gir kommunene pålegg og oppgaver som ikke fullfinansieres. Et eksempel på det siste punktet fra årets statsbudsjett: Regjeringen sendte en ekstraregning til kommunene fordi de kutter 350 mill. kr i ordningene med ressurskrevende tjenester. Totalt har kommunenes egenfinansiering i denne ordningen økt med 1 mrd. kr de siste årene. Dette betyr rett og slett at kommuner må kutte i kvaliteten i de tjenestene som de som trenger velferdsstaten aller mest, mottar. Det kan ikke Arbeiderpartiet se på. Vi har en regjering som ikke ruster kommunene for den framtiden som ligger foran oss. Den setter ikke kommunene i stand til å bygge ut et godt pleie- og omsorgstilbud til landets kommuner – særlig i påvente av at det blir flere eldre. Regjeringens forslag til kommuneøkonomi er det dårligste og strammeste noen regjering har presentert de siste 15 årene. Regjeringen sender ekstraregningen til kommunene for finansiering av tjenester til dem som trenger velferdsstaten mest. Litt over 50 pst. av kommunene i KS’ undersøkelse sier at bemanningsnorm i barnehagen innebærer økte utgifter, som ikke er finansiert. Det er altså barna som tar konsekvensen. Nesten 70 pst. av kommunene i undersøkelsen sier at lærernormen på skolen innebærer økte utgifter, som heller ikke er finansiert. Representanten Andersen gikk i finansdebatten gjennom en lang rekke tall for kommuner, hva de må kutte – talende eksempler. La meg bare ta noen. I Arendal legges det opp til kutt på over 100 mill. kr, i Kinn må det kuttes 80 mill. kr, i Tana 21 mill. kr, i Berlevåg 8 mill. kr. Her har vi kommuner i ulik størrelse. De må alle kutte. Jeg kunne fortsette, listen er lang. Det er uansvarlig og useriøst av en regjering å vedta reformer som ikke er finansiert. Kommuneopplegget sultefôrer kommunene. Arbeiderpartiet vil noe annet med våre kommuner. Som sagt: Det er stedet vi kan sikre velferd for alle, der folk bor. Vi vil at våre eldre og pleietrengende skal prioriteres. Vi vil sikre gode lærere for våre barn. Alt dette koster penger, og det koster penger i kommunene. Det er i dette grå ordet «kommuneøkonomi» vi må sette inn innsatsen. Vi øker de frie inntektene til kommunene med 2,5 mrd. kr i vårt alternative budsjett. Da kan kommunene – ingen av dem driver ekstravagant planlegging, de vet hva ressursknapphet betyr – bygge flere sykehjemsplasser, ansette flere i skolen og i våre barnehager. Særlig når vi ser på demografien, er det ikke de aller første årene vi får flere eldre som trolig trenger mer omsorgstjenester. Det er litt utpå 2020-tallet. Men det er ikke en satsing – i form av hvem som skal jobbe i den sektoren, hvilke bygninger de skal jobbe i, hvordan det er rustet opp, hvordan hjemmesykepleien er rustet opp – man kan ta den dagen, det året økningen skjer. Det må forberedes, og det må planlegges. Det vil også lide med dette kommunebudsjettet. For denne debatten er en velferdsdebatt, og dessverre vil dette statsbudsjettet bety kutt i velferden for folk flest, spesielt i mindre kommuner, og svekket mulighet til å planlegge for et godt og trygt velferdstilbud som hele landet nyter godt av, utover på 2020-tallet. Vi vil bygge opp velferden i kommunene våre, ikke bygge den ned.