trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-03-18:
Det er en villet politikk å åpne opp for poker, sånn at det er mulig å få til turneringspoker innenfor regulerte og forsvarlige former her i landet. Det kan gjøres med det samme lotteriregelverket – for hvem som kan være operatør for private lotterier – som det var da de rød-grønne styrte. Jeg vil innledningsvis for øvrig gjøre representanten Aasrud oppmerksom på at det er dobbelt så mye, dvs. 5 pst. av omsetningen, som går til formålet – ikke 2,5 pst., som Aasrud hevder. Poker er et spill som tidligere ikke har vært tillatt i Norge. Likevel er det mange nordmenn som spiller poker. Hittil er det blitt arrangert årlige poker-NM i utlandet med deltagelse fra flere tusen nordmenn. Ved at det er åpnet for poker-NM, får nå nordmenn muligheten til å spille turneringspoker innenfor regulerte og forsvarlige former også her i landet. Poker-NM vil være et forholdsvis lite arrangement. Maksimumsomsetning kan antas å være 50 mill. kr, og det er lagt begrensninger på antall deltagere og størrelsen på innskudd. Ved at det i tillegg kun er snakk om ett årlig mesterskap, innebærer poker-NM innenfor de rammene som nå er fastsatt, svært lav risiko for spilleproblemer. Poker-NM er i henhold til lotteriloven et lotteri. Tillatelser til private lotterier kan kun gis til humanitære eller samfunnsnyttige formål, men formålene kan selv velge om de ønsker å drive lotteriene selv eller bruke en privat operatør. De aller fleste formålene velger da å bruke privat operatør. Lotteriregelverket legger ikke begrensninger på hvem som kan være operatører for private lotterier. Slik var det også under de rød-grønne, og vi har ikke funnet grunnlag for å endre dette. Her må vi forholde oss til EØS-avtalens regler om fri bevegelighet av tjenester og fri etableringsrett. EØS-reglene gjør at vi ikke kan ekskludere utenlandske selskaper fra EØS-området fra å tilby slike operatørtjenester i Norge. Vi har heller ikke lagt begrensninger for selskaper utenfor EØS-området som ønsker å tilby sine operatørtjenester i Norge. For operatører av poker-NM har vi derfor stilt krav om at de må ha, eller knytte til seg, relevant kompetanse på å arrangere landbasert turneringspoker. Dette kravet er tatt inn i regelverket for å sikre at poker-NM gjennomføres på en kompetent og betryggende måte. Operatøren får maksimum 10 pst. av omsetningen som inntekt. Dette skal dekke alle kostnader knyttet til arrangementet, i tillegg til eventuell fortjeneste. Dette innebærer at operatørens inntjeningspotensial fra mesterskapet er begrenset. For øvrig vil jeg påpeke at det ikke er fritt fram for selskaper som vil tilby operatørtjenester i Norge. Disse må ha autorisasjon fra Lotteritilsynet, og det er stilt en rekke krav til operatører som må være innfridd hvis man skal klare å få det. Lotteritilsynet har nå opplyst om at de om kort tid vil avholde et møte med det selskapet som antageligvis vil få operatøransvaret for poker-NM, der bl.a. rammene for markedsføringsforbudet vil bli gjennomgått.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-03-18:
Det er forbudt å markedsføre lotterier og pengespill som ikke har tillatelse i Norge. Selve poker-NM kan markedsføres, men det vil ikke være lov å markedsføre andre spill i tilknytning til mesterskapet av rekrutteringsmessige hensyn. Dette kan f.eks. omfatte bruk av logoer på pokerbord, pokerchips, bekledning og bannere i lokaler. Lotteritilsynet har opplyst – som jeg sa i mitt forrige svar – at de om kort tid vil avholde et møte med det selskapet som antageligvis kommer til å få operatøransvaret for poker-NM, der rammene for markedsføringsforbudet vil bli gjennomgått. Jeg står med en ganske lang liste her over krav som stilles – «Tillatelse kan bare gis dersom følgende vilkår er oppfylt: …» – og det er ikke mindre enn 20 presiseringer, og i tillegg er det åpnet for at en kan gjøre enda mer. Så det medfører ikke riktighet at man har anledning til å drive reklame i rekrutteringssammenheng.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-03-18:
Som jeg sa i mitt første svar, er det nettopp det som er poenget. I det lotteriregelverket som den rød-grønne regjeringen praktiserte, var det ikke gjort noen begrensninger når det gjelder hvem som kan være operatør for private lotterier. De benyttet seg da ikke av muligheten til å ekskludere eller lage begrensninger for selskaper utenfor EØS-området som ønsker å tilby sine operatørtjenester i Norge. Det har heller ikke denne regjeringen gjort. Når det gjelder selskaper som er innenfor EØS-området, er det ikke mulig å gjøre noen begrensninger eller noen forskjellsbehandling, og det går jeg ut fra at også representanten Aasrud er klar over. Men som sagt har ikke vi gjort noen annen vurdering enn den som den rød-grønne regjeringen gjorde i alle de årene de satt og styrte. Vi har altså ikke lagt noen ytterligere begrensninger på selskaper utenfor EØS-området som ønsker å tilby sine operatørtjenester til ulike lotterier i Norge.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-03-18:
Jeg har følgende spørsmål til kulturministeren: «Søgne Dykkerklubb har skrevet brev til Riksantikvaren der de peker på uheldige forhold som svekker vern av kulturminner i vrak langs kysten. Riksantikvarens register kulturminnesok.no er presise på angivelse av vrak. Det gjør det enkelt å finne verdifulle kulturminner. Det er gjort observasjoner av mistenkelig aktivitet fra båter og salg av vrakrøvede kulturminner på finn.no. Hva vil statsråden gjøre for å forhindre plyndring av vrak og fjerning av viktige kulturminner fra norskekysten?»
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-03-18:
Takk for det grundige svaret. Gjennom Søgne og Songdalen Budstikke og Fædrelandsvennen er det vist til at det ble hentet opp vrakgods som er datert til 1600-tallet fra en båt som var under utenlandsk diplomatibeskyttelse. Og en undersøkelse fra Rogaland viste at samtlige kulturminner som ble undersøkt der, var forstyrret, ifølge de opplysningene som står i avisa. Det mener jeg er ganske alvorlig. Mitt oppfølgingsspørsmål blir da: Hvilke initiativ har statsråden tatt, eller vil ta, for å øke mulighetene for den kontrollen, som også statsråden mener er viktig, og for å styrke oppfølginga og etterforskninga knyttet til de lovbruddene en mistenker at skjer, og når det gjelder forstyrrelsene av disse vrakstedene?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-03-18:
Ja, det kan jeg dele – at det er behov for å få kunnskap om regelverket. Men mitt spørsmål var om ministeren har tatt, eller vil ta, initiativ til å få på plass økt kontroll og avdekking, og om ministeren vil ta opp i bilaterale samtaler med andre land den utfordringa det er, hvis det er tilfellet som det blir pekt på i avisa, at fremmede lands båter under dekke av diplomatisk immunitet faktisk foretar opphenting av gamle gjenstander – jeg tror det var ifølge Riksantikvaren, men gjenstander som var hentet opp, var i hvert fall datert til ca.1600-tallet. Hvilke initiativ vil ministeren ta på dette området som gjelder kontroll og bilaterale avtaler, for å sette dette problemet på dagsordenen?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-03-18:
«Hepatitt C er ein smittsam og kronisk leversjukdom som utgjer eit stort helseproblem i Noreg. Sjukdomen er omtalt som 'den stille epidemien'. Den rammar utsette grupper i samfunnet, i hovudsak tidlegare eller aktive rusmiddelbrukarar. Om lag 800 personar vert smitta av viruset kvart år, og 20–30 000 lever med kronisk hepatitt C i Noreg i dag. I 2012 fekk færre enn 5 prosent av dei smitta medikamentell behandling. No er nye antivirale legemidlar på markedet. Kva er regjeringa sine behandlingsambisjonar for desse pasientane?»
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-03-18:
Eg takkar for svaret. Dette er ei sak som vi politisk ikkje har diskutert så ofte, om vi har gjort det. Eg synest det er ei veldig interessant problemstilling når vi har så mange pasientar, ofte tidlegare eller aktive rusmiddelbrukarar, som har ein kronisk sjukdom, og der vi gir behandling først når dei får leverskade. Det som er eit stort både politisk og fagleg spørsmål, er om målet for behandlinga framleis skal vera å hindra leverskade, eller om målet for behandlinga i alle fall på sikt skal vera å hindra smitte.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-03-18:
Takk for svaret. Eg forstod det slik at den nasjonale strategien ikkje skulle gå utover det som låg i rammene, men eg høyrer statsråden seia at ein skal vurdera om ein skal kunna utrydda f.eks. hepatitt C. Då er spørsmålet mitt: Kva slags ambisjonar har ein? For å ta det litt nærare: No har ein løyvd 400 mill. kr i statsbudsjettet til nye medikament, men er ambisjonen på kort sikt å behandla like mange pasientar som i dag med nye middel, eller er ambisjonen å inkludera fleire i behandlingsopplegget framover? Det hadde vore fint med eit litt meir konkret svar på om statsråden meiner at det i alle fall på lang sikt bør vera eit mål at vi skal kjempa mot og utradera hepatitt C, altså kjempa mot smitte.
Bent Høie (Høyre), 2015-03-18:
Det har kommet flere nye og svært kostbare legemidler for behandling av hepatitt C i løpet av det siste året. For å få en kontroll på innføringen av disse legemidlene ble det gjort noen endringer i blåreseptforskriften fra 1. november 2014. Det innebærer bl.a. at relevant spesialist må søke HELFO om individuell refusjon for behandlingen, på pasientens vegne. Vilkårene for refusjon ble endret fra 24. februar og er nå i tråd med fagmiljøets anbefalinger for hvem som skal tilbys behandling. Alle de nye legemidlene kan nå forskrives på samme vilkår til pasienter med fibrosegrad F2-F4. Nasjonalt folkehelseinstitutt har fått ansvar for å utarbeide utkast til en koordinert, multisektoriell, nasjonal strategi for forebygging, diagnostisering og behandling av virale hepatitter. Strategien skal være ferdig 31. desember i år, og den skal utarbeides i samarbeid med Helsedirektoratet, frivillige organisasjoner og eventuelt andre relevante aktører. En slik strategi er i tråd med vedtak fra helseforsamlingen i Verdens helseorganisasjon i mai 2014. Der ble medlemslandene oppfordret til å utarbeide en strategi for virale leverbetennelser – hepatitt – herunder behandling med antivirale legemidler.
Bent Høie (Høyre), 2015-03-18:
Den problemstillingen som representanten her tar opp, er en viktig og sentral problemstilling. Det som er gjort nå i første omgang, er å sikre at de refusjonskriteriene som gjelder for legemiddelbehandling av denne sykdommen, er i tråd med de faglige anbefalingene. Så jobber Folkehelseinstituttet med en strategi som også omhandler forebygging. I det arbeidet vil den problemstillingen som representanten tar opp, være et viktig tema.
Bent Høie (Høyre), 2015-03-18:
Den ordningen som nå er etablert, innebærer at det er en ordning med individuell refusjon. Da er det slik at pasienter som tilfredsstiller de kriteriene som er anbefalt faglig, vil få starte opp behandlingen. Det er ikke noen antallsbegrensninger knyttet til det. Det vil være en regelstyrt ordning som baserer seg på en individuell vurdering, men der de faglige kriteriene er tydelig på hvem som får starte behandling, og hvem som eventuelt ikke tilfredsstiller de faglige kriteriene. Det andre spørsmålet som representanten tar opp, er et betydelig større og mer omfattende spørsmål. Jeg har ikke mulighet til å gi et klart svar på det i dag. Det er et spørsmål hvor vi har behov for å få anbefalinger fra vårt fagorgan, og det vil i denne typen spørsmål være Folkehelseinstituttet.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2015-03-18:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til justis- og beredskapsministeren: «I arbeidet med å forebygge rekruttering til terrornettverk og soloterrorisme er politiets bekymringssamtaler et viktig redskap. Blant dem som jobber med dette lokalt i Oslo, har det vært påpekt at lovhjemmelen for å innkalle til slike samtaler i paragraf 13 i politiloven gjelder personer under 18 år. I mange tilfeller vil behovet for bekymringssamtaler også gjelde personer i andre aldersgrupper. Vil statsråden vurdere lovendringer som kan forplikte personer i alle aldre på lik linje til å møte opp til bekymringssamtaler?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2015-03-18:
Jeg takker statsråden for et interessant og godt svar og for at vi diskuterer på samme premisser. Det er klart at Handlingsplan mot radikalisering og voldelig ekstremisme som regjeringen bygger sin politikk på, og som Stortinget er enig i, må innebære at vi gir politiet de redskapene som er egnet, og at vi ser om de redskapene man har i dag, fungerer. Som statsråden sier, er den paragrafen i politiloven som eventuelt kan brukes til å innkalle, altså til å gjøre noe mer enn å invitere, formet ut fra andre problemstillinger. De politifolkene jeg har snakket med og som jobber forebyggende med dette ute i bydelene i Oslo, beskriver det slik at det er noen som lar seg påvirke ennå, men som ikke er der ennå at de kommer til en hyggelig samtale. Det er en mellomting før man er helt gjennomført tilhenger av terror. Det statsråden bør se på videre, er denne mellomgruppen, der man trenger noe mer for å få dem til å møte opp og kanskje komme på glid.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2015-03-18:
Jeg takker igjen for svaret. For meg er det klart, sånn som politifolk som jobber med dette, beskriver, at det er en gruppe personer som selv om de er over 18 år, trenger å forstå alvoret. Der er det ikke dialog i dag, men det å sette seg ned, og det at politiet kan gå grundig gjennom ting i en sånn atmosfære som det er i en bekymringssamtale på politistasjonen, kan bety at man kommer i bevegelse. Så jeg ber om at man tar dette perspektivet på største alvor: at det er en erfaring at man har en gruppe personer over 18 år hvor man trenger å komme i gang med noe. Det er vanskelig å se at bekymringssamtaler skal være begrenset til dem under 18 år. Hvordan den lovhjemmelen man bruker, er tilrettelagt, bør egentlig ses på.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2015-03-18:
«Saksbehandlingstiden i UDI i familiegjenforeningssaker er ca. 12 måneder, og ventetiden har økt gjennom 2014. Statsråden har opplyst at UDI ikke klarer å nå sine mål om kortere saksbehandlingstid på grunn av omorganisering og redusert saksbehandlingskapasitet som følge av dette. I svar på spørsmål fra Stortinget sier statsråden at saksbehandlingstiden forventes å gå ned i 2015. Hvilke tiltak er iverksatt for å få redusert saksbehandlingstiden i familiegjenforeningssaker, og hvilke resultater er oppnådd så langt?»
Heidi Greni (Senterpartiet), 2015-03-18:
Vi har registrert at ved årsskiftet sto omtrent 12 000 familier i kø for å få behandlet sine søknader om familiegjenforening. Mange av disse henvender seg til oss. Det er særlig sårt der det er unger – småbarn – inne i bildet. Noen har sett seg nødt til å oppholde seg i utlandet midlertidig for i det hele tatt å ha kontakt med sine nyfødte barn, f.eks. Dette er bare ett eksempel på store utfordringer som har oppstått. I statsrådens svar i januar viser han til at hovedårsaken til denne saksbehandlingstiden – som han var inne på – er ressurser til opplæring i forbindelse med omorganiseringen. Det er vanskelig å akseptere at et system nesten bryter sammen på grunn av en planlagt opplæring. Mener statsråden det er forsvarlig at intern opplæring i UDI har fått som konsekvens at saksbehandlingstiden for familiegjenforening har blitt det dobbelte av det som er satt som krav i statsrådens tildelingsbrev?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2015-03-18:
Jeg oppfattet svaret dit hen at vi kan forvente en viss bedring i 2015, men at vi ikke kan forvente at alt er på stell i løpet av dette året. Slik jeg oppfattet det, kunne ikke UDI love at de ville greie å innfri kravene i løpet av året. Da er spørsmålene: Er det for få ressurser til at vi kan få gjort noe med dette? Har statsråden vurdert enten om det er behov for å tilføre UDI flere ressurser midlertidig – for å ta et krafttak for å bygge ned køen – eller om det er behov for flere ressurser til saksbehandlingskapasitet over tid? Vil statsråden vurdere å komme med en ekstrabevilgning i forbindelse med RNB, nettopp for å ta unna den store køen som har oppstått?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2015-03-18:
«Kristiansund politikammer har i dag sokkelansvar i sitt område, men dette foreslås nå flyttet til Stavanger. Kompetansen knyttet til sokkelansvaret er gradvis bygd opp med teknikere og etterforskere. Disse kan raskt rykke ut, og gir tett oppfølging til oljeselskapene. Utgangspunktet med politireformen er at man skal bygge opp under nærpolitiet. Møre og Romsdal politidistrikt er forholdsvis lite, så hvordan kan statsråden gå inn for å bygge ned denne viktige særkompetansen i dette politidistriktet?»
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2015-03-18:
Med regjeringens politireform er det så langt fullstendig uklart hva slags politi vi vil få i Møre og Romsdal framover. Distriktsinndelingen ser ut til å være basert på helt tilfeldige kriterier. Hvordan reformen skal utløse mer lokal politikraft, er det så langt umulig å lese ut av proposisjonen om reformen. Per nå framstår den mer som en sentraliseringsreform enn en nærpolitireform, som regjeringen prøver å omtale den som. Jeg har noen oppfølgingsspørsmål. Det ene er: Vil kompetansen bli bedret ved å flytte dette til Stavanger? Det andre er: Er avtalen mellom regjeringen og Venstre og Kristelig Folkeparti – altså støttepartiene til regjeringen – låst, eller er det forhandlingsgrunnlag for Venstre eller Kristelig Folkeparti til å justere kursen hvis de er uenige med regjeringen?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2015-03-18:
Politimesteren i Nordmøre og Romsdal har hatt sokkelansvaret siden 1980. Det er et fast team, årlige øvelser og tett dialog med oljeselskapene, og kompetansen kan også brukes på nærliggende landanlegg, som Ormen Lange, Tjeldbergodden, Hydro, Hustadmarmor osv. Disse kan også bli utsatt for terror framover, så det er viktig å ha nærkontakt og forebygging tett på. Jeg kan ikke forstå hvordan statsråden – med tanke på den argumentasjonen han nå kommer med – kan mene at dette kan bli et bedre tilbud for riggene som ligger ute på sokkelen. Fortsatt: Det mangler økonomisk grunnlag, tilbudet er ikke utredet, og det er veldig dårlig begrunnet. Så en gang til: Kan dette bli bedre for sokkelen i Midt-Norge, eller vil det forverre situasjonen – med hensyn til både forebygging og etterforsking?
Henrik Asheim (Høyre), 2015-03-18:
Mitt spørsmål til kunnskapsministeren lyder som følger: «Nasjonale prøver er et viktig styringsverktøy i skolen. Samtidig er det slik at stadig flere skoler tar i bruk iPad i opplæringen. Dette stiller nye krav til gjennomføringen av nasjonale prøver og kartleggingsprøver. Enkelte skoler har meldt at det ikke er mulig å gjennomføre disse prøvene på iPad, noe som vanskeliggjør gjennomføringen av prøvene for elever og lærere. Hvordan vil statsråden sørge for at det blir teknisk mulig å gjennomføre nasjonale prøver på iPad?»
Henrik Asheim (Høyre), 2015-03-18:
Jeg takker for svaret. Det er svært positivt at regjeringen allerede er i gang med å løse denne utfordringen for skolene. Det er helt riktig som kunnskapsministeren sier, at dette spørsmålet er sendt inn på pc, men det er også slik at vi på Stortinget er så heldige å få utdelt iPad. Utfordringen i skolen er at de skolene som bruker iPad, ikke nødvendigvis samtidig har tilgang på pc. Det betyr igjen at en del skoler, Jong skole i Bærum f.eks., som tok kontakt med meg om dette problemet, fikk beskjed fra Utdanningsdirektoratet om at de måtte låne pc-er fra andre skoler for å gjennomføre nasjonale prøver. Det er altså skoleeier, kommunene, som har ansvaret for å sørge for at de har det materiellet de trenger. Jeg deler på mange måter kunnskapsministerens skepsis til en overtro – for å bruke det ordet – på IKT i skolen, men de skolene som har valgt iPad som sin plattform for læring, bør også få lov til å benytte den når de skal gjennomføre de nasjonale prøvene, som er et viktig verktøy for å kartlegge kunnskapen elevene får.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-03-18:
Jeg vil si tusen takk for spørsmålet, som vel er sendt inn via pc. Representanten Asheim har rett i at det i dag ikke er mulig å gjennomføre nasjonale prøver og kartleggingsprøver på nettbrett. Prøvesystemet ble rett og slett utviklet før nettbrett var vanlig i skolen. Prøvene er derfor utviklet for at elevene skal svare på oppgaver ved hjelp av tastatur og mus, og ikke ved hjelp av touch-teknologi. Det er naturlig at skoler som bruker nettbrett i opplæringen, også vil at nasjonale prøver skal kunne gjennomføres på nettbrett, men akkurat som en papirprøve ikke uten videre kan overføres til skjerm, kan ikke en elektronisk prøve uten videre overføres til nettbrett. Det er viktig at det ligger faglige vurderinger til grunn for å sikre at prøvene fortsatt måler den ferdigheten vi ønsker å måle. Det er også viktig at elevene får vist sine ferdigheter uten tekniske hindringer. Utdanningsdirektoratet, som forvalter prøvesystemet på vegne av Kunnskapsdepartementet, jobber nå med en videreutvikling av de tekniske systemene, for å tilrettelegge for at man skal kunne gjennomføre prøvene på nettbrett. Arbeidet foregår i tett samarbeid med fagmiljøene som utvikler prøvene, og endringene prøves ut på elever flere ganger for å sikre at teknologien fungerer, og for å sikre at prøvene måler det samme på begge plattformer. Etter planen skal det være mulig å gjennomføre prøver på nettbrett fra neste skoleår.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-03-18:
Jeg synes det er bra at representanten Asheim tar ombudsrollen og løfter opp problemstillinger fra skolen. Her er vi helt enige. Det er ingen grunn til at de nasjonale prøvene skal kunne gjennomføres på pc og ikke på iPad, nettopp fordi skolene har full frihet til å velge om de vil utstyre elevene med en pc eller en iPad. Det arbeidet er det viktig at kommer i gang. Hvis alt går etter planen, skal det være mulig at elevene på Jong skole og andre elever på skoler i Norge som har nettbrett, skal få gjennomføre prøvene på nettbrett fra neste skoleår, sånn at de slipper å måtte dra til naboskolen og bruke tid på det for å få gjennomført prøvene.
Olemic Thommessen (Høyre), 2015-10-01:
Hvis ingen har noe å innvende, vil jeg etterkomme anmodningen.
Trond Helleland (Høyre), 2015-10-01:
Jeg vil foreslå Olemic Thommessen.
Trond Helleland (Høyre), 2015-10-01:
Jeg foreslår Ingjerd Schou.
Trond Helleland (Høyre), 2015-10-01:
Jeg har den ære og glede å foreslå Sylvi Graham.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2015-10-01:
Jeg har den ære å foreslå Marit Nybakk.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2015-10-01:
Jeg har æren av å foreslå Svein Roald Hansen.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2015-10-01:
Jeg har den ære å foreslå Jette F. Christensen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2015-10-01:
Jeg har den glede å foreslå Kenneth Svendsen.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2015-10-01:
Eg har gleda av å føreslå Line Henriette Hjemdal.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-04-28:
Jeg vil med dette trekke representantforslag 8:94 S for 2014–2015 fra undertegnede om å innføre oppdaterte vurderinger før tvangsutsendelse av asylsøkere. Temaet i dette forslaget er ivaretatt i Innst. 238 S for 2014–2015 om at lengeværende asylbarn som er sendt ut i perioden 1. januar 2014 og fram til i dag, skal få prøve sakene sine på nytt. Den skal behandles av Stortinget senere denne uka.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-04-28:
Jeg vil først takke SV og Senterpartiet for et godt og viktig forslag i en sak som har vidtrekkende konsekvenser, og jeg vil takke komiteen for at den har slått fast en helt klar enighet om at alle genmodifiserte organismer, inklusive EU-godkjente, skal godkjennes i Norge før de slippes løs i det norske markedet. Dette er veldig viktig, og det er en bra dag for norsk politikk at dette nå slås fast. Det er viktig å huske på at 70 pst. av den maten som produseres i verden, fortsatt produseres på små familiebruk. Sånn er det langt på vei fortsatt i Norge, selv om utviklingen med den nåværende regjeringen dyttes i feil retning. Er dette gammeldags og urasjonelt? Nei, det er ikke det. Det er veldig vesentlig å forstå at det er en forutsetning for den internasjonale og langsiktige matvaretryggheten at vi har et fleksibelt og lokalt tilpasset jordbruk, basert på lokalt tilpassede plantearter. Og nettopp i en situasjon hvor klimaet endrer seg, og hvor forutsetningen for dyrking og matproduksjon endrer seg, så blir den verdien større, og viktigheten av å beholde det genetiske mangfoldet og det dyrkingstekniske mangfoldet i verden blir større. Problemet med genmodifiserte organismer er ikke teknologien. Den er spennende, den kan brukes til mye fornuftig hvis man holder tunga rett i munnen og bruker føre-var-prinsippet. Problemet er forretningsmodellen bak produksjon og omsetning av genmodifiserte organismer, hvor hele formålet er et frontalangrep mot mangfold – mot mangfold i dyrkingsmetoder, mot mangfold i biologien og mot mangfold i eierskap. Det er på grunn av dette veldig viktig å opprettholde og forsterke landenes, regionenes og lokalsamfunnenes kontroll over hvordan genmodifiserte organismer skal brukes, og hvordan stedegne og ikke-genmodifiserte organismer skal brukes. Det er en veldig god ting, som flere debattanter har referert til i dag, at EU nå faktisk har gitt medlemslandene rett til å forby dyrking av GMO-vekster innenfor egne grenser, basert på argumenter som miljø, helse og mattrygghet, altså ganske lignende den norske politikken. Derfor er det godt at vi har understreket en føre-var-holdning her i Norge, og jeg tror det vil være meget fornuftig for langsiktig norsk matproduksjon og for norske forbrukeres mattrygghet om vi får en bred sak til debatt i Stortinget om hvordan vi kan håndtere dette spørsmålet framover, som forslaget til II sier. Jeg ser ingen grunn til at det skulle være noe problem for samtlige partier i Stortinget å støtte et sånt forslag, gitt det generelle synet de har gitt uttrykk for om den kontrollen vi må ha over genmodifiserte organismer i Norge.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-04-28:
Jeg må nok si at klima- og miljøministeren nå har klart å skape ganske stor uklarhet om det denne debatten har dreid seg om, nemlig i hvilken grad regjeringen faktisk planlegger å bruke såkalte fleksible mekanismer, nærmere bestemt FN-kvoter, CDM-er, som man på den ene siden er enige om ikke virker, og som statsråden altså på den andre siden holder liv i som et norsk klimapolitisk virkemiddel, slik jeg oppfatter det. En naturlig måte å begrense denne uklarheten på er å bruke klimaloven til å klargjøre hva som blir de forpliktende nasjonale utslippskuttene. Kan statsråden bekrefte, og kanskje si noe om framdriften i, at man utarbeider et klimalovforslag med konkretisering av nasjonale utslippskutt?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-04-28:
Det er greit nok at statsråden påpeker at det ikke er en enten–eller-situasjon å bruke enten innenlandskutt eller såkalte fleksible mekanismer, men dagens variant av denne ikke enten–eller-situasjonen er altså 5 pst. kutt hjemme og resten kvotekjøp ute, med – ifølge statsministeren – null effekt. Så jeg gjentar spørsmålet: Kan statsråden bekrefte at vi vil få vite hvor mye som skal kuttes innenlands i Norge, f.eks. gjennom det arbeidet som nå skjer med klimaloven, eller på en annen måte, som kommer rimelig snart og er tydelig nok til at det går an å forholde seg til det?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-28:
Jeg har gleden av å fremme forslag om kompetanseløft i barnehagen og forslag om innføring av et gratis skolemåltid i grunnskolen.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2015-04-28:
På vegne av stortingsrepresentant Rigmor Aasrud og meg selv har jeg gleden av å fremme et representantforslag om en ansvarlig og solidarisk spillpolitikk.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-28:
På vegne av stortingsrepresentantene Karin Andersen, Snorre Serigstad Valen og meg selv vil jeg fremme et forslag om å sikre en varig kompensasjonsordning for uføre etter uførereformen.
Michael Tetzschner (Høyre), 2015-04-28:
Det var et par momenter i foregående talers innlegg som jeg synes vi ikke helt skal forbigå i taushet. Det ene var det som rettet seg mot statsråd Listhaug. For det første vil jeg komme med den bemerkningen at det kanskje var her katta slapp ut av sekken, for det er opplagt at en slik bestemmelse er det enkelte som ser frem til å kunne bruke i en generell mistenkeliggjøring av nytiltrådte statsråder fra partier man kanskje ikke har så stort ideologisk fellesskap med, for å så litt tvil om deres uavhengighet. Så bare det innlegget var en forsmak på hva man kan vente når det gjelder hvordan en slik bestemmelse vil kunne bli brukt av f.eks. Senterpartiets gruppe på seks og over det. Det er også grunn til å minne om at forvaltningsloven gjelder regjeringen. Det er et stort ansvar å vurdere om man har rollekombinasjoner eller er i partsforhold eller på annen måte er i et motsetningsforhold som gjør at man bør fratre. Det er det vi har inhabilitetsreglene for. Stortingets hjelp i denne sammenheng, i hvert fall med de virkemidler som er foreslått av forslagsstilleren, vil forkludre ansvarsforholdene. Til slutt, når man utroper sitt eget forslag til å være i samsvar med tiden: Ja det måtte være hvis man er villig til å bryte to grunnleggende prinsipper som vår forfatning hviler på, med stor respekt for den ene juristen, som kanskje er tatt litt ut av sin sammenheng i denne debatten. De to prinsippene er for det første at grunnlovsbestemmelser der Stortinget utøver myndighet, ikke kan delegeres til andre enn Stortinget selv. Det andre er også et forfatningsprinsipp. Det er legalitetsprinsippet. Her har man i debatten kommet i skade for – ikke bevisst, vil jeg håpe – å jamføre med det høringsinstituttet som er lagt til komiteer, der også konstitusjons- og kontrollkomiteens mindretall kan iverksette høringer. Men det har jo et frivillig preg, det er en invitasjon, mens denne innkallingsretten er kombinert med straffebestemmelser som vil være å utvide plikter for norske borgere. Det kan altså ikke skje gjennom et tillegg i Stortingets forretningsorden. Det må skje gjennom ordinær lov, og så må grunnlovsbestemmelser som står i veien for å vedta en slik lov, endres. Så enkelt er det.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-04-28:
Jeg tar hermed opp forslag nr. 1 på vegne av Senterpartiet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-04-28:
Sylvi Listhaugs overgang fra firmaet First House til statsrådsstolen førte naturlig nok til stort engasjement og debatt blant folk flest. Hvorfor gjorde det det? Jo, fordi det kom fram en rekke eksempler på hvilke kunder som nåværende statsråd Listhaug hadde hatt i First House, som hun kom i kontakt med senere i sitt embete som statsråd. Det førte til at det måtte foretas en habilitetsvurdering i departementet og i regjeringsapparatet, en habilitetsvurdering som, så langt jeg er kjent med, ikke er kjent for Stortinget. Det fører til at det kommer saker som statsråd Listhaug får befatning med, som hun er inhabil i forhold til, men hvorfor statsråd Listhaug er inhabil, er ikke Stortinget kjent med, og dermed er vi heller ikke kjent med hvorfor hun er habil i andre, tilgrensende saker. Dette går på et utrolig sentralt prinsipp for Stortinget, nemlig at det skal være åpenhet, det skal være åpenhet om hva som er statsråders agerende, og dette blir av svært mange sett på som en stor utfordring. Ved et slikt forslag som er framsatt av meg, vil en kunne fjerne den tvil som ligger i sånne saker, fordi en vil kunne få saken belyst i en debatt her i Stortinget, som da kommer i en periode rett etter at statsråden er utnevnt. Så har vi spørsmålet om hvem som har kompetanse til å sikre en slik endring i vår forretningsorden. Jo, den som har den kompetansen, er Stortingets flertall. Det er Stortingets flertall som kan foreta en slik endring av forretningsordenen. Det er en vurdering som professor Fredrik Sejersted har gjort, hvor han sier at Grunnloven neppe stenger for at Stortingets flertall kan bestemme seg for å ta inn en bestemmelse i forretningsordenen om at et kvalifisert mindretall kan kreve at personer innkalles etter § 75 h. Det er kjernen. Stortinget har den fulle rett til dette i et flertallsmøte, altså å sikre at forretningsordenen endres på det punktet for å kunne fungere i de spesielle tilfeller som det her gjelder, og det vil ha – det vil jeg også understreke – en preventiv virkning, slik at det blir vanskeligere å ha en slik overgang, noe som vil være en fordel for demokratiet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-04-28:
Jeg er glad for den presiseringa fra representanten Kolberg om åpenhet, for det er det som er kjernen i saken. Når det gjelder åpenhet, er vi nødt til å følge med i tida. Noen kaller dette en amerikanisering. Ja, en kan kalle det hva en vil, det er å modernisere Stortingets forretningsorden for at den skal ta opp i seg den virkeligheten vi står oppe i – for å sikre åpenhet. Det er det som ligger bak. Så sier representanten Kolberg at vi ikke kan gjøre noe her – hvor et mindretall går imot Grunnlovens forståelse. Nei, det er heller ikke saken. Og det er jo interessant å se at et enstemmig presidentskap ender opp med – på side tre i innstillinga – at dette i så fall må «utredes nærmere». Det viser at dette er et sentralt tema, hvor jusen langt ifra er sånn som flertallet sier. En er til de grader usikker, og her har en mulighet til å modernisere konstitusjonen i form av vår forretningsorden, noe som absolutt bør gjøres.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-04-28:
Jeg vil takke statsråd Sanner for den inngangen han hadde, hvor statsråden sa at det tjener Stortinget til ære å få denne debatten, og debatten for å unngå inhabilitet er en debatt om det å sikre en høy tillit til beslutningsprosessene. Jeg fornemmer at statsrådens grunnplanke her var en grunnleggende liberal holdning til åpenhet, og at statsråden nok gjerne skulle gått lenger, men sånn er det altså ikke. Det vi er inne i, er at når det gjelder Stortingets forretningsorden og Stortingets lover som blir vedtatt, og revedtatt, for å si det på den måten, er vi hele tida på etterskudd, vi er hele tida på etterskudd i forhold til det som skjer i samfunnet rundt oss. Det er en kreativitet som er veldig stor i forhold til å tilta seg makt og tilta seg økonomiske fordeler, og vi er da hele tida på etterskudd i forhold til innstrammende regler for å få til fair play med hensyn til de regler som skal gjelde. Statsråd Sanner sa at forslaget gir ikke mer enn en registrering, gir ikke en oversikt over bindinger. Nei, forslaget har sjølsagt sine svakheter, noe av det er at vi hele tida er på etterskudd., Statsråden sa at det kan ikke være mer enn varsellamper. Nei, men varsellamper er viktig, det. Varsellamper er veldig viktige, for det påkaller bl.a. pressens oppmerksomhet, og det vil påkalle en varsomhet som er større enn den som er i dag. Det blir sagt her at det er store inngrep i private forhold, og statsråd Sanner sier at det vil være en utfordring når advokatvirksomhet ikke kommer inn under forslaget, mens konsulentvirksomhet gjør det. Ja, det er en utfordring, det er forslagsstillerne klar over, men vi har valgt å avgrense det på den måten, for det er gode grunner for å gjøre det. Men det er dog en framgang i å sikre at konsulentvirksomhet som er referert, hvor First House er et godt eksempel, skal komme inn under forslaget, det er at Stortinget tar en liten framrykning for å sikre at en gjør det noe bedre enn det som er i dag. Til slutt vil jeg si at det var ikke noen feilsnakking fra meg at det er et uvesen. Det at du går fra eksempelvis First House og rett inn i statsrådsstolen, er et uvesen som vi bør komme vekk fra. Det står jeg klart og tydelig på.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2015-04-28:
Et kort innlegg fra meg om dette, spesielt etter innlegget som representanten Lundteigen nå holdt: Jeg tror det er nødvendig å gjøre den tydelige markeringa at det ikke er noen uenighet mellom flertallet og mindretallet i innstillinga til denne saken – heller ikke fra kontroll- og konstitusjonskomiteens side – om nødvendigheten av åpenhet. Men jeg er enig i det som representanten Tetzschner har sagt om at dette ikke kan oppnås ved at et mindretall i Stortinget går utover Grunnlovens bestemmelser. Det er det som er bakgrunnen for at et flertall i kontroll- og konstitusjonskomiteen også slutter seg til et enstemmig presidentskap, og det er der uenigheten ligger. Det mener jeg at denne debatten har ryddet opp i, og jeg fant det nødvendig å si akkurat disse tingene, for det er ikke noen motsetning i dette. Men vi kan ikke gå utover Grunnlovens forståelse og rette den ved å rette i forretningsordenen. En uttalelse fra en professor i denne sammenhengen er ikke tilstrekkelig argumentasjon eller argumenter som er tunge nok til at vi skulle slutte oss til representanten Lundteigens forslag – selvsagt.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2015-04-28:
Først bare en bemerkning til det som representanten Lundteigen sa, som kanskje er en feilsnakking, nemlig at vi skal ha slutt på den praksis f.eks. at statsråd Listhaug hadde gått fra First House til regjeringa. Jeg tror det er en feilsnakking, og jeg vil i tilfelle distansere meg fra det, for det mener ikke jeg. Men jeg mener at vi skal få vite hva vedkommende har gjort, og dette handler ikke om First House. Det handler om all type virksomhet, med de begrensninger som ligger der. Jeg bare gjør en markering der, slik at det ikke blir hengende i lufta. Så vil jeg henvise til det som statsråd Sanner nettopp sa. Vi får ikke innsyn i innholdet, sier Sanner, altså hva det er som egentlig har foregått tidligere. Nei, men hva med de registrene som Stortinget har vedtatt for representanter og statsråder nå da? Det står at du har verv der og der, men det står ikke hva du driver med. Det er akkurat parallelt, og det er ingen i dag som tar til orde for å avvikle den ordninga som vi har for stortingsrepresentanter og statsråder. Det står ikke et ord om det i presidentskapets innstilling. Men dette som vi foreslår, er man blitt imot, altså åpenhet den andre veien. Jeg får ikke tak i hva som er den reelle begrunnelsen, for det er alltid slik, og det sier vi i vår innstilling også, som statsråden nå påpeker, at alt her er ikke helt perfekt, men det er det ikke med dagens ordninger heller. Når det gjelder både habilitetsloven og praktiseringen av den, som jeg ikke har noen merknader til, og bruken av dagens registre, forutsettes det at den enkelte statsråd og den enkelte myndighetsperson er ærlig, slik som representanten Lundteigen sier. Det er jo ikke noen annen bestemmelse knyttet til det, og at det anføres som et argument mot å innføre dette, er bare for å finne på et argument, og ikke noe annet. Da gjenstår det på tampen av diskusjonen å prøve å finne ut hvorfor det er slik at regjeringspartiene, og faktisk også overraskende nok Kristelig Folkeparti, er imot det, men også presidentskapets flertall, og det er det verste for meg i den rollen jeg har her i huset. Det må jeg si helt åpent her fra talerstolen at det er det verste for meg. Jeg tror det må være slik at det er dette med tredjeparts interesser som må være det viktigste, man vil altså beskytte det private, men man er plutselig enig med Sivilombudsmannen, at det er det offentlige som må offentliggjøres, men det private skal beskyttes. Og at presidentskapets flertall setter det foran politikkens åpenhet og integritet, gjentar jeg en beklagelse for.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2015-04-28:
La meg starte med å uttrykke en positiv holdning til denne debatten. Jeg mener det tjener Stortinget til ære at disse spørsmålene diskuteres, og at ulike synspunkter brynes. Det bidrar i seg selv til en skjerping hos oss alle om disse viktige problemstillingene, nemlig hvordan vi skal unngå inhabilitet, og hvordan vi skal bidra til å opprettholde den høye tilliten som våre innbyggere gjennomgående har til det politiske systemet og til politiske beslutningsprosesser. Dette handler om tillit, og det handler om å unngå inhabilitet. Inhabilitet oppstår på grunn av mange ulike forhold, og forholdet til tidligere oppdragsgivere er bare én av mange relasjoner. Departementene har stort fokus på statsråders habilitet i enkeltsaker. Jeg er glad for at representanten Kolberg uttrykker tillit til måten det håndteres på. Statsrådene har et løpende ansvar for å vurdere egen habilitet i forhold til sakene de behandler. En registreringsplikt som foreslått, vil kunne gi Stortinget og borgerne mulighet til å oppdage habilitetsutfordringer, men registeret vil ikke kunne gi oversikt over hvilke bindinger den enkelte har, eller si noe om innholdet i det oppdraget statsråden har hatt. Et register vil, uansett utforming, aldri bli noe mer enn en varsellampe som viser at det kan foreligge habilitetsproblemer. Forslaget innebærer også at økonomiske forhold og bindinger som er avsluttet så tidlig som to år før tiltredelsen, vil bli registreringspliktig. Som bakgrunn for representantforslaget er nevnt Europarådets Group of States against Corruption, GRECO, sin rapport om Norge. GRECO har likevel ikke fulgt opp saken eller kommentert denne nærmere i sine anbefalinger. Jeg kjenner heller ikke til at andre medlemsland praktiserer eller har blitt bedt om å innføre åpenhet om avsluttede økonomiske interesser, verv og bindinger. Representantforslaget samsvarer altså ikke med den internasjonale standarden eller utviklingen på dette området. Representantforslaget medfører store inngrep i private forhold som etter min mening går ut over de positive virkningene i form av økt åpenhet. Etter forslaget viker opplysningsplikten for en lovbestemt taushetsplikt. Forslaget innebærer at man likevel må rapportere om forhold som er omfattet av taushetsplikt som følge av avtale, og vil derfor slå ulikt ut etter hvilken profesjon regjeringsmedlemmet eller statssekretæren rekrutteres fra. En som kommer fra en advokatpraksis, behøver ikke å registrere sine oppdragsgivere, mens en som har drevet med konsulenttjenester, må gjøre det. Dette illustrerer at selv med dette forslaget vil det være utfordringer knyttet til de problemstillingene som mindretallet har ønsket å reise.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2015-04-28:
La meg først få takke for en god og grundig behandling i Stortinget. Det er en styrke i denne saken at det er en enstemmig tilslutning til de endringene som foreslås. Det har også vært en lang og grundig behandling i forkant av Stortingets behandling. De spørsmålene vi har diskutert i dag – både om inntreden i politikken, i regjering, og om overgang fra politikk og embetsverk til privat eller annen offentlig virksomhet – er viktige. Det er viktig at vi opprettholder den høye tilliten. Da må vi kontinuerlig både diskutere disse spørsmålene og se på om det regelverket vi har, er tilstrekkelig. Det var Bondevik II-regjeringen som i 2005 innførte tre sett av regler om karantene og saksforbud ved ulike overganger, nettopp for å sikre ryddighet og tillit. Siden vi fikk de første retningslinjene om karantene og saksforbud i 2005, har Karanteneutvalget behandlet 177 saker, og det har vært ilagt karantene og/eller saksforbud i 92 av dem. Etter min oppfatning har Karanteneutvalget gjennom sin praktisering av retningslinjene bidratt sterkt til at det stort sett har vært ro omkring politikernes overgang til stillinger utenfor statsforvaltningen. Erfaringsgrunnlaget om overganger fra embeter og stillinger er mer begrenset. På en del områder kunne likevel erfaringene fra Karanteneutvalgets avgjørelser anvendes ved utforming av forslag til regler for embets- og tjenestemenn. Jeg skal ikke nå gå inn på de enkelte forslag som foreligger fra regjeringen, og som har fått tilslutning i Stortinget – de ble redegjort for på en utmerket måte av representanten Marit Nybakk – men bare understreke at vi nå får til en forenkling ved at vi går fra tre regelverk til ett. At vi lovfester dette, bidrar også til å øke rettssikkerheten. Vi skjerper også regelverket på enkelte punkter, bl.a. ved utvidelsen av mulighetene for saksforbud og ved de justeringene som gjøres for embetsmenn. Jeg takker for en god og grundig behandling i Stortinget og uttrykker stor glede over at det er en enstemmig innstilling.
Pål Farstad (Venstre), 2015-04-28:
Jeg vil takke forslagsstillerne som har tatt opp en sak som også opptar Venstre sterkt, og jeg vil takke saksordføreren for arbeidet i komiteen. I likhet med resten av komiteen mener også Venstre at representantforslaget tar opp et helt sentralt tema, og ser det som viktig at grunnleggende arbeid som menneskerettigheter blir ivaretatt på en god måte i forbindelse med offentlige anskaffelser. Jeg forventer at lovforslaget som er bebudet høsten 2015, tar opp i seg de intensjonene og de momentene som forslagsstillerne peker på og er inne på. Under den åpne høringen i komiteen om saken tidligere i vår ble det gitt uttrykk for at lovforslaget som regjeringen har sendt på høring, ser ut til å ivareta intensjonene i representantforslaget. Det beroliger meg. Samtidig merket jeg meg, slik det også står i komiteens merknader, at det er eksempler på at offentlige innkjøpere ikke følger kravene som stilles til etisk handel. Det er ikke bare uheldig; det er uakseptabelt. Slik kan vi ikke ha det. Vi må sørge for at vi får regler som faktisk virker.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2015-04-28:
Under førre regjering vart det sett i gang eit arbeid med å slå saman små reiselivsselskap og få færre destinasjonsselskap. Ministerens eige parti har jo i mange samanhengar òg påpeika at «mer for pengene» er viktig, som eit slagord. Utfordringane med manglande samordning av dei små – som gjerne har små stillingsbrøkar òg – og dette å få større og slagkraftige selskap er viktig å få gjort noko med. Så spørsmålet mitt er: Kva konkret gjer ministeren for å få dette arbeidet på skjenene att?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2015-04-28:
Kunne ministeren då utdjupa kva andre spelereglar ein no jobbar ut frå? Det er det eine. Det andre er at den som har skoen på, veit kvar han trykkjer. Kan ministeren lova at næringa vert teken med i og inkludert i arbeidet med å utforma ei ny reiselivsmelding, som no skal gjerast?
Hans-Jacob Bønå (Høyre), 2015-04-28:
Selv om petroleumsnæringen også i overskuelig fremtid vil være viktig for Norge, trenger norsk økonomi flere økonomiske ben å stå på. Reiselivet har potensial til å bli et kraftig ben, betydelig kraftigere enn det næringen har i dag. Derfor har regjeringen besluttet å fremme en stortingsmelding om reiseliv, og derfor er jeg glad for at en samlet komité støtter en slik melding. I inneværende års statsbudsjett er det bare over Nærings- og fiskeridepartementets budsjett bevilget 239 mill. kr spesifikt til reiselivsformål. Det er et betydelig beløp. I tillegg har reiselivets aktører tilgang til alle ikke-sektorspesifiserte virkemidler i Innovasjon Norge og hos andre deler av virkemiddelapparatet. Reiselivet har også minst like stor nytte av gjennomførte avgifts- og skattereduksjoner som aktører i andre næringer. Og når vi spør reiselivets aktører om hva som er viktigst for dem, så svarer de – nær sagt uten unntak – infrastruktur og samferdsel. Det er et svar som er sammenfallende med funnene i Menons nylig fremlagte verdiskapningsanalyse av reiselivet. Her fremgår det at transportbransjen er den viktigste verdiskapende del av reiselivet, og den fysiske infrastrukturen som utgjør tilgjengeligheten til de norske destinasjonene, er blant de mest kritiske faktorene for å øke reiselivets internasjonale konkurransekraft. Dette er et av regjeringens viktigste satsingsområder og et område regjeringen allerede har gjort mye på. Det medfører altså ikke riktighet når noen mener at denne regjeringen ikke satser på reiselivet, men det er nok en viss uenighet om virkemidlene i satsingen. Jeg mener at statens viktigste rolle overfor næringslivet er å utforme lover og regler og legge til rette for at næringslivet selv kan ta ansvar for egen utvikling. Jeg ser derfor fram til en stortingsmelding som bidrar til å gjøre diskusjonen om reiselivet i Norge til noe mer enn en diskusjon om bevilgninger over statsbudsjettet, slik de rød-grønne ser ut til å mene at god reiselivspolitikk er begrenset til.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2015-04-28:
Det største og tydeligste grepet som denne regjeringen har tatt i reiselivspolitikken, er det foreslåtte kuttet på 40 mill. kr i midler til markedsføring av Norge i utlandet. Dette ble jo gjennom budsjettprosessen på Stortinget redusert til 20 mill. kr. Jeg synes det er naturlig å spørre statsråden om dette har gitt bedre eller dårligere markedsføring av Norge i utlandet. Hvem er det som har gitt dette rådet om at det er klokt å kutte i markedsføringsmidlene i utlandet – at det har vært for høyt – og vil en kunne forvente ytterligere forslag om kutt i markedsføringsmidler i kommende budsjett?