Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-12-10:
Med all respekt for representanten Starheim må jeg si at for den politiske debattens del kunne det være fortjenstfullt at vi i hvert fall ikke framstilte alt så svart ute i Norge, som det ble gjort i forrige innlegg. Det er merkelig å høre at det framstilles fra Stortingets talerstol som at det på kommunal sektor, i velferdssektoren og når det gjelder samferdsel, altså veier, nærmest ikke har skjedd noen ting i løpet av de siste årene. Man skal kjøre ganske mange omveier mellom Oslo og Hamar, f.eks. i bil, hvis man politisk sett skal legge til grunn at det ikke skjer noen ting. Det skjer mye. Man kan være enig eller uenig i volumet, men at det ute nå satses mye på å bygge både velferd og samferdsel, bør det ikke herske noen tvil om. Så til det feltet som jeg har ansvar for i regjeringen, og som berører denne komiteens arbeid, innvandrings- og flyktningpolitikken. Det er fortsatt tre hovedelementer i det arbeidet som nå gjøres i regjeringen opp mot innvandrerfeltet, som jeg har lyst til å trekke fram, og som speiles godt i budsjettet. Alle hovedelementene og tiltakene som nå er satt inn, bidrar til at man har fått nedgang i antallet asylsøkere til Norge. Men jeg har lyst til å understreke veldig sterkt at mange av de tiltakene som er satt inn, og det resultatet vi ser, også bidrar til at man kan få økt fokus på det som må kalles den mer humane siden av hvordan vi håndterer mennesker som er i en svært vanskelig situasjon, som kommer til Norge. Det at vi får ned saksbehandlingstiden, som er betydelig for høy når det gjelder asylsakene, innebærer ikke bare at man raskt skal kunne få sendt folk ut av landet, men det innebærer også at folk raskt får et ja. Jeg mener også at et av de viktigste humane grepene vi kan gjøre, særlig overfor barn, er å få til en raskere saksbehandling. Forslaget som kommer fra regjeringa nå, og den satsingen vi har inn mot saksbehandling, gjelder budsjettet, men vi må også imøtekomme de som mener at offentlige tjenester løser vi ikke bare med mer penger. Jeg vil si at det er betydelige forslag om det å reformere, og vi har gjort grep på asylfeltet ved å flytte noen av oppgavene fra politiet til UDI. Men samtidig ser vi at det å gi UDI og UNE økt saksbehandlingskapasitet, som vi faktisk har gjort i løpet av de siste årene, gir effekt også inn mot antall asylsaker – og hvor mange som da er ubehandlede. Derfor er jeg helt uenig med særlig Fremskrittspartiets alternative budsjett, som ville bidratt til at man måtte gå inn i Utlendingsdirektoratet og antagelig kutte med oppimot 300 stillinger fra nyttår. Jeg mener at det er den største trusselen med tanke på å miste kontrollen i asylpolitikken i Norge, hvis vi skulle gjøre noe sånt. Det ville kunne bidra til at vi får en vekst i antall asylsøkere, fordi folk ville komme til Norge i den tro at her blir ikke asylsaker behandlet, og at man av den grunn bare kan ta opphold et eller annet sted i samfunnet – og så har man jo stort sett også kuttet det meste som er av boforhold også, fra den siden. Men jeg vil advare veldig sterkt mot det. Det andre elementet ved siden av saksbehandling og det å få fortgang i saksbehandlingen, ved siden av EFFEKT-programmet, hvor det er betydelig satsing, er å kunne holde oppe trykket for å effektuere vedtak. Barne- og likestillingsdepartementet har jo i stor grad ansvar for det å bosette dem som får et ja, men det er helt avgjørende viktig at vi får opp antallet som blir bosatt ute i kommunene. Men det er desto viktigere at de som har fått et nei, blir returnert. Jeg må si at når vi ser tilbake på året så langt, ser vi at vi har nådd måltallene for retur. At vi nå ønsker å øke bevilgningen til returmessig arbeid med 145 mill. kr, er viktig, slik at vi kan holde trykket oppe og sende tydelige signal om at får man nei på asylsøknaden, at man ikke har behov for å være her, så er det retur som er svaret. Det gleder meg at vi også ser at de frivillige returene øker. Dette gir alt i alt rom for at vi i løpet av neste år nettopp kan reise debatten om hvordan vi kan ta vare på alle de barna som kommer til Norge, særlig de som sitter lenge og venter. Jeg ser at komiteen ber om respons på det, og jeg tenker å adressere det i den stortingsmeldingen som er varslet, om barn på flukt. Det er en gruppe av mennesker ute i den store verden som kommer til Norge, som trenger mer beskyttelse.