Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2014-01-16:
Jeg vil først gi ros til Trine Skei Grande for å ha tatt opp dette temaet, som er særdeles viktig i et utviklingsperspektiv. Det er også viktig, synes jeg, at regjeringen signaliserer at de vil ta en global lederrolle for å nå målet om utdanning for alle. Det er også en videreføring av tidligere regjeringers arbeid. I Soria Moria II-erklæringen står det f.eks. at den rød-grønne regjeringen vil «lede an i det internasjonale arbeidet for å innfri alle barns rett til utdanning». I utenrikskomiteens innstilling til St.meld. 13 for 2008–2009 var det et svært bredt flertall som gikk inn for å prioritere utdanning, og at norsk bistand til utdanning bl.a. skulle vektlegge grunnutdanning, prioritere jenter, fokusere på utdanning i sårbare stater – «fragile states», som vi akkurat hørte utenriksministeren understreke – og i krigs- og konfliktområder i større grad kanaliseres gjennom multilaterale kanaler når Norge ikke har særskilt kompetanse, altså FN-systemet. I mars 2012 besluttet regjeringen at Norge skal lede an for å innfri barns rett til utdanning ved å øke tilgangen til grunnutdanning nettopp i konflikt- og katastrofeområder. Jeg setter veldig stor pris på at utenriksministeren nå vil ta en global, politisk lederrolle på feltet. På verdensbasis går i dag ni av ti barn i barneskole, men hvem er da de siste ti prosentene? De utgjør hele 57 millioner barn, ca. halvparten av dem er barn i krise- og konfliktområder. En tredjedel er barn med nedsatt funksjonsevne, ifølge UNESCO og UNICEF. Det er også en gruppe vi skal tenke på. Jeg vil vise til en interpellasjon som tidligere representant Laila Gustavsen hadde i forrige periode om akkurat det. Dessuten: 25 pst. av barn som går på skole, forlater skolen før 4. klasse. Det utgjør 34 millioner barn. Dette kan bli mye tall, men det er store og viktige tall. Flertallet av disse er jenter. Her mener jeg vi må ha en helhetlig tilnærming i vår utviklingspolitikk, rett og slett fordi faktorer og forhold utenfor skolen bidrar sterkt til hvorvidt jenter får utdanning. Foreldre tar mange steder jenter ut av skolen for at de skal jobbe hjemme, og vi har sikkert alle sett tv-reportasjer om 11–12 år gamle jenter som bruker dagen til å passe på små søsken, hente ved til matlaging og jobbe i huset. Dette skjer mens mamma er på jobb for å tjene penger. Så har vi – som interpellanten sa – land der det er direkte farlig for jenter å gå på skole. Afghanistan er ett av disse landene. Det globale fondet for utdanning samarbeider med UNICEF om å bistå lokale myndigheter med å utdanne lærere. Lærere er vesentlig for å sikre kvalitet i utdanningen, og kvinnelige lærere er viktige som forbilder for jentene, også fordi de forstår kjønnssensitive problemstillinger. Blant faktorer i skolehverdagen som fører til at jenter faller ut, er sanitære forhold, mangel på bind og separate toaletter. Derfor utvikles det nå såkalte barnevennlige skoler, der det bl.a. er separate toaletter for jenter og gutter, og det jobbes særskilt med kjønnsproblematikken. Blant annet kan barna ta med seg rent vann hjem, noe som er viktig fordi jentene ofte må hente vann til familien. Det er ellers et tankekors at det fortsatt er slik at halvparten av de barna som ikke går på skole, lever i Afrika sør for Sahara, og at fattigdom, kjønn og bosted avgjør om barn får utdanning. Det betyr at vi må se på grunnutdanning i et bredere utviklingsperspektiv. På NHOs årskonferanse fikk vi vite hvor viktig det er at barn får tidlig tilgang på kunnskap. Kampen mot fattigdom, kampen for mødrehelse – alt dette spiller inn når vi skal løfte kunnskapsnivået globalt. Det passer bra at Norge vil ta en lederrolle her. Vi har allerede en lederrolle i helse når det gjelder mødrehelse og kamp mot barnedødelighet. Det henger sammen, og for å understreke det, som interpellanten: Hvert år på skole minsker småbarnsdødeligheten fordi det tar lengre tid før jentene blir gravide.