trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-20:
Fremskrittspartiet har alltid mer til alle gode formål enn alle andre partier, sånn er det også på kommunesektoren – så sånn sett er det akkurat sånn det alltid har vært. Jeg vil gjerne balansere utsagnet til Hagesæter om KS. For KS har sagt at opplegget i kommuneproposisjonen for 2014 og veksten er nødvendig. De ønsker seg selvfølgelig mer – det er deres jobb. Veksten viser helt tydelig at det går framover. Siden 2005 er det tilsatt 10 000 flere ansatte i kommunene årlig – hvert eneste år. Dette viser en riktig retning. Det synliggjør også veksten. Hagesæter var også innom ROBEK. Det er forskjell på 49 kommuner i ROBEK og 116 kommuner. Det var faktisk en fjerdedel av kommunene som var i ROBEK i 2005. Det er forskjell på det, og det viser helt tydelig den retning at kommuneøkonomien er blitt forbedret. Hagesæter var inne på eldreomsorgen. Han sier at rammebevilgning er et sosialistisk system, og at det er helt uakseptable forhold i eldreomsorgen. Alle partiene i vår komité minus Fremskrittspartiet er for rammefinansiering, så da må både Høyre og Kristelig Folkeparti være sosialister, etter Fremskrittspartiets oppfatning. Jeg må si at det er ikke begrepet «sosialist» som slår meg når jeg hører Michael Tetzschners innlegg – dog kanskje litt mer under representanten Bekkevolds innlegg. Hagesæter bruker Austevoll som eksempel. Da spør jeg: Er de ansattes lønns- og pensjonsvilkår blitt dårligere ved privatiseringen? Er det blitt mer effektivitet av at Austevoll har måttet ansette tre til fire personer for å administrere denne konkurranseutsettingen? Det å kunne velge mellom fisk og kjøtt til middag hver dag – er det valgfrihet, og er det det som er hensikten? Jeg har ikke vært på sykehjem, men jeg har ligget på et offentlig sykehus her i byen, og for å si det rett ut: Jeg kunne velge mellom mange middagsretter – og det på et offentlig sykehus. I Austevoll har de hatt en fremskrittspartiordfører i ti år. Det tok ti år å få velge mellom kjøtt og fisk. Hvorfor kunne de ikke få det da det var offentlige ansatte der? Jeg vil kommentere noe av det som Michael Tetzschner tok opp. Han sier at det er mistillit mellom stat og kommune. Det er mulig det er en følelse av avmakt mellom deler av kommunene og andre. En følt likevekt er muligens helt umulig å få til, men det er et mål å strebe etter. Jeg skal komme tilbake i et senere innlegg med hvorfor det er sånn.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-20:
Jeg vil kommentere noe av det Høyres representant Tetzschner tok opp. Han sa at det var stor mistillit mellom stat og kommune, og jeg oppfattet det sånn at han ønsket at stat og kommune skulle være mer likeverdig. Arbeiderpartiet er for lokaldemokrati, men vi mener at stat og kommune har ulike roller. Statens rolle er bl.a. å utjevne, føre til at det blir mer likhet mellom landets innbyggere, og at vi kan gi likeverdige tjenester når vi diskuterer området kommuneøkonomi. Det er utgangspunktet, og der har staten en helt annen rolle enn kommunene. Tetzschner sier det er bra at vi ikke øremerker. Det er historisk lav øremerking i det forrige budsjettet og i denne kommuneproposisjonen. Det Tetzschner sier, spriker helt fra det Fremskrittspartiet mener. De ønsker mye mer rettighetsfastsetting. Også på dette området er det stor forskjell mellom samarbeidskameratene på borgerlig side. Tetzschner har også tatt opp at de ønsker et tvisteløsningsorgan. Vi har to tvisteløsningsorgan: Det ene er rettet mot barnevern, og det andre er knyttet til Samhandlingsreformen, for utskrivningsklare pasienter. I tillegg har vi andre konfliktløsningsorganer. Fylkesmannen er et organ som kan løse konflikter, og vi har konsultasjoner med KS. Vi ønsker ikke et tvisteløsningsorgan. Vi ønsker ikke at politikk skal bli juss, vi ønsker at politisk skjønn skal brukes – av det blir det de beste resultatene. Det ser ut som denne debatten går mot slutten, og jeg skal ikke dra den ut lenger – hvis ikke noen andre bidrar til det – så jeg har lyst til å si tusen takk for debatten. Det har vært spennende og gode innlegg, og det har vist seg å være tydelige forskjeller mellom partiene på dette området – sånn skal det være. Jeg tillater meg også å si tusen takk til kommunalkomiteen for det gode samarbeidet vi har hatt – på tross av partienes skillelinjer.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2013-06-20:
Den historiebeskrivelsen vi fikk fra statsråden, manglet en viktig historisk kjensgjerning, nemlig at Bondevik II-regjeringen overtok regjeringsansvar i en tid hvor det var helt nødvendig med grep for å rette opp norsk økonomi, og da måtte også kommunene bidra. Da de gikk fra borde, sa Arbeiderpartiets egen sjefskommentator at den nye regjeringen kommer til duk og dekket bord. Sist jeg var i replikkordskifte med statsråden, var hun samferdselsminister. Noe av det siste hun gjorde var å overføre to tredjedeler av riksveiene til fylkeskommunene. De fikk med seg en liten portefølje – 1 mrd. kr – og en rentekompensasjonsordning. Forfallet og etterslepet øker. Rentekompensasjonsordningen skal tas bort. Høyre syntes det var en god ordning og vil videreføre denne. Syns ikke statsråden det var en god ordning, og er hun ikke bekymret for forfallet?
Øyvind Halleraker (Høyre), 2013-06-20:
Jeg skal forsøke ikke å trekke ut dette altfor langt, men det var nødvendig å ta ordet til deler av den historieskrivningen som ble gjort her. Først til dette vanskelige spørsmålet om kommunesammenslåing, som også er blitt et mantra fra Senterpartiets talere i dag. Det undrer meg at ikke Senterpartiet i sin refleksjon rundt det iallfall ser at vi tross alt har et litt annet ansvar her og en annen tilnærming til det spørsmålet som rikspolitikere enn som lokalpolitikere. Det bør i hvert fall interessere såpass at man dveler ved tanken. Men kanskje er det nettopp erfaringen med regionreformen eller det som blir kalt forvaltningsreformen, og som endte opp med å flytte to tredjedeler av riksveiene over til fylkene og noe annet småtteri – det var det eneste som ble igjen etter den store regionreformen vi skulle få i Norge – som ligger bak. Så til tallene som statsråden stadig kommer tilbake til. Jeg står med tall fra statsrådens egen proposisjon pluss TBUs rapport fra 2012, og de tallene som representanten Tetzschner har referert flere ganger, er helt i overensstemmelse med de tallene som står i disse rapportene. Der går det fram at det var smalhans i hele Kommune-Norge på hele 1990-tallet – gjennomsnittlig. Det var også tøffe år i 2001 og 2002, men deretter startet veksten igjen i kommunene. Så hadde den rød-grønne regjeringen et svært godt år i 2006, men etter det ligger man på samme nivå som Bondevik II-regjeringen. Så er det også grunn til å stille det samme spørsmålet som jeg stilte representantene her i en tidligere debatt: Hvorfor er det blitt slik at gjelden har økt så kolossalt i kommunene? Hvorfor er det blitt slik at stadig flere kommuner tyr til eiendomsskatt som de helst ikke vil ta i bruk? Og hvorfor er det slik at vi hver eneste dag, nærmest, leser i avisene at innbyggerne ikke får det tilbudet de syns de har krav på? Selvsagt er det en forklaring på at det ikke står så godt til i kommunene som særlig representanter fra Arbeiderpartiet har sagt at det gjør, og som de er så stolte av her i dag.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2013-06-20:
I denne saken ber Fremskrittspartiet regjeringen om å sikre at utenlandske borgere som ansettes i offentlig sektor, har gode nok norskkunnskaper til å sikre god kvalitet og hindre misforståelser i møtet mellom brukerne av offentlige tjenester og de ansatte i offentlig sektor. Spesielt framheves viktigheten av god kommunikasjon med helsepersonell, men også i barnehager og skoler og innen kollektivtransporten. Fremskrittspartiet har reist saken tidligere i denne stortingsperioden, gjennom et skriftlig spørsmål til fornyings-, administrasjons- og kirkeministeren. Komiteen ba også om ministerens uttalelse i denne saken. Hun svarte nå, som i forrige runde, at det er den enkelte virksomhet som selv har ansvaret for å rekruttere kvalifiserte medarbeidere til ledige stillinger og vurdere hvilke krav som skal stilles, bl.a. til norskkunnskaper. Samtidig viser hun til at det etter 1. september i år vil bli innført obligatoriske prøver for dem med rett og/eller plikt til å delta i opplæring i norsk og samfunnskunnskap. Slik dokumentasjon vil være nyttig for arbeidsgivere som skal rekruttere nye medarbeidere. Språkopplæring vil dessuten være ett av flere tiltak i den kommende handlingsplanen for bedre bruk av innvandreres kompetanse i arbeidslivet. Det skal vurderes å innføre språkkrav til enkelte faggrupper i helsevesenet. Det er avsatt penger på inneværende års budsjett til språkopplæring for helsefagarbeidere. Det er utarbeidet en veileder for tilsetting av helsepersonell, der viktigheten av språkkunnskaper understrekes. Komiteen deler forslagsstillernes syn på at det å beherske norsk er viktig for å sikre god kvalitet i offentlig tjenesteyting, men de øvrige partiene er enige med statsråden i at dette må være den enkelte arbeidsgivers eget ansvar, enten det er statlige eller kommunale arbeidsgivere. Flertallet, som består av alle de andre partiene, innstiller derfor på at forslaget om at dette skal være et statlig, overordnet ansvar, avvises. Jeg forutsetter at Fremskrittspartiet selv tar opp de forslagene de har fremmet i saken. Avslutningsvis vil jeg også framheve et poeng som flertallet i saken har nevnt i sine merknader. Når forslagsstillerne viser til at innvandringen til Norge påvirker sammensetningen av ansatte i offentlig sektor, skal en heller ikke glemme at det også gjelder brukerne av offentlige tjenester. Det at ansatte også behersker andre språk og kjenner andre kulturer enn den norske, er også en ressurs som øker kvaliteten i de tjenestene som ytes.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2013-06-20:
Først og fremst vil jeg gi honnør til helseministeren som så tydelig har løftet fram folkehelsearbeidet i samfunnsdebatten – gjennom denne folkehelsemeldingen og ikke minst gjennom Samhandlingsreformen, som vi tidligere har hatt til behandling, og ny folkehelselov. Det har gjort at man over hele landet, i organisasjonene, arbeidslivet, kommunene, fylkene og staten, har diskutert hvordan man kan forbedre folkehelsen for innbyggerne. Bedre folkehelse skapes først og fremst utenfor helsesektoren. Jeg vil sitere forrige utenriksminister: «Helse er så viktig at det ikke kan overlates til helseministeren alene.» Jeg tror dagens helseminister er veldig godt fornøyd med det sitatet fra forrige utenriksminister. Bomiljø, utdanning, arbeid, fritid og sosiale relasjoner påvirker vår helse hver eneste dag. Dette innebærer at vi må ha et stort engasjement og involvering fra mange sektorer i samfunnet. God helse er et felles ansvar. Vi må legge til rette for sunne valg. Å legge til rette for sunne valg handler om å trekke fram noen gode løsninger, samtidig som man er veldig restriktiv på andre områder. Dette vil gjøre at man begrenser de livsstilssykdommene vi ser. Vi ser at livsstilsykdommer blir et større og større problem rundt omkring i hele verden. En time fysisk aktivitet er et viktig tiltak for å stimulere barn og unge til å være i aktivitet, enten det er i barnehagen eller om det er på skolen. Gang- og sykkelveier er også viktige. Derfor har vi gjennom Nasjonal transportplan lagt opp til en formidabel satsing, for vi ønsker at barn og unge skal sykle til og fra skolen. Å utvide ordningen med gratis frukt og grønt er også viktig, også for at man skal lære å velge det som er sunt. Jeg husker en dag jeg skulle hente mine barn i barnehagen. Det var en kald vinterdag, og jeg lot bilen stå på tomgang. Da jeg kom ut, sto alle barna i barnehagen og hostet og harket – de hadde lært at det var miljøskadelig. Da lærte barna meg at dette ikke var særlig sunt og godt, og jeg gjorde det ikke flere ganger. Hvis barn, både i barnehagen og på skolen, blir opplært til å være i aktivitet og til hva man skal spise til lunsj og frokost, vil de også oppdra oss voksne til å ta de gode valgene. Derfor er det viktig at vi legger til rette for gode valg, både hjemme, på skolen og i fritiden, og at vi stimulerer alle til det. Ettersom vi snakker om folkehelse, må jeg tegne meg på talerlisten en gang til. – Da får jeg gå én runde til opp hit.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2013-06-20:
Rød-grønn resept er sunt. Det gir bedre folkehelse. Det gir et kulturløft. Det gir et frivillighetsløft. Og det gir et idrettsløft. Frivillig sektor er viktig for å nå gode og viktige folkehelsemål. Fremskrittspartiet var inne på dette at vi satser for lite på frivillig sektor. Jeg vil bare minne om at i årets statsbudsjett ligger det 950 mill. kr i momskompensasjon, og til neste år er det lovet at det skal gå opp til 1,2 mrd. kr. Det er en omforent løsning mellom frivillig sektor og regjeringen. I tillegg er det i inneværende budsjett bevilget 62 mill. kr til idrettsanlegg – av momskompensasjonen, som er en 100 pst. kompensasjon – og også i 2010 og 2011, med en liten avkorting i 2012. Det er gitt grasrotmidler til frivillig sektor på over 600 mill. kr. Det er også sagt at tippenøkkelen skal endres, til 64 pst., som vil bety en økning på over 600–700 mill. kr til norsk idrett, til å drive fysisk aktivitet. Vi har fått mange gode innspill fra frivilligheten og norsk idrett. I dag ga jeg ut en pris, «Et sprekere storting». Vi har her i huset hatt klubbmesterskap i å gå trapper. En kvinnelig ansatt gikk i løpet av en uke 700 etasjer. Det er bra – det er god folkehelse i det. Idretten og frivilligheten bidrar på mange områder. Det er Stor & Sterk, Den fysiske skolesekken, Folkepulsen, frisklivssentraler, Friskis & Svettis, Aktiv på Dagtid, Et sprekere Norge, idrettsskoler, seniordans, treningskontakter, Idrett og utfordring, Klubbtiltak Storby, Aktiv Bedrift, Sykle til Jobben og Aktiv Kommune. Det er viktig at vi – både storting og regjering – er med og bidrar til at frivilligheten kan stimuleres ytterligere, for å bedre folkehelsen rundt omkring i landet. I tillegg til å stimulere frivillig sektor er det viktig å begrense en del faktorer. Det handler om bl.a. tobakksavgifter. Jeg er ekstra glad over å høre at også Høyre, på lik linje med regjeringen, ønsker høye avgifter på tobakk og snus, og ikke minst på alkohol. Slik begrenser man alkoholforbruket og slår samtidig ring om vinmonopolordningen, som gjør at begrensningen av alkohol blir stor. Det er viktig, tror jeg, når vi ser at mer tilgjengelighet til og lavere priser på tobakk, snus og alkohol gjør at forbruket øker. Det er artig å se at et samlet storting, unntatt Fremskrittspartiet, er på linje for å gjøre tiltak for å bedre folkehelsen – som en viktig bit i tiden framover. Det må vi få fram på en god måte. God informasjon ut i samfunnet er viktig – på skoler, gjennom organisasjoner som MOT osv. Dette må vi satse på også i framtiden. God informasjon for riktige valg er viktig.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2013-06-20:
Bærum kommunestyre er et sted jeg ikke har noe ønske om å være. Jeg tok opp tilstandene i selve utstillingsvinduet for Høyres politikk fordi representanten Tetzschner kritiserte staten for manglende innsats for boligbygging. Men det er ikke staten som er ansvarlig når Bærum kommunestyre bestemmer seg for å bygge 5 000 boliger på Fornebu, i strid med Stortingets forutsetninger da hovedflyplassen ble flyttet, som antydet et boligpotensial der på 12 000. Det er heller ikke statens ansvar at Bærum kommunestyre ikke vil fortette langs Kolsåsbanen. Etter massive statlige investeringer kunne man kanskje forvente at Bærum var sitt ansvar bevisst, og som gjenytelse bidro til at flere fikk et sted å bo, klimavennlig og godt i nærheten av Kolsåsbanen. Nei, dette ønsker ikke Bærum kommunestyre av hensyn til eksisterende bomiljø. Hensynet til veletablerte villaeiere som allerede bor langs banen, veier altså tyngre enn hensynet til dem som skal etablere seg i kommunen. Det er heller ikke statens ansvar at Bærum kommunestyre bestemmer seg for å øke kravet til tomtestørrelse i kommunen, slik at folk som allerede har tomt, må ha større areal til disposisjon for å bygge boliger. Representanten Tetzschner går også inn på noen tall fra Oslo. I 2011 var det slik at Prognosesenteret antydet et boligbehov på 7 000 boliger i Oslo. Kommunens eget måltall var 4 500 regulerte boliger, og det ble bygd 1 846. Det ville vært flott om representanten i stedet for å ønske meg til Bærum kommunestyre, ønsket seg selv til Oslo bystyre, for der er det åpenbart en jobb å gjøre.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2013-06-20:
Det har vært en god debatt. Jeg synes representanten Storberget minnet oss på noe viktig: Reparasjon koster. Det koster for den enkelte, og det koster for samfunnet. Vi må gå fra å være et reparasjonssamfunn til å bli et forebyggingssamfunn. Det gjelder justissektoren, det gjelder beredskapssektoren, det gjelder i helsepolitikken, og det gjelder ellers. Ja, nordmenn har god helse, men livsstilssykdommer er en global epidemi som også har rammet Norge. Røykere lever elleve år kortere enn ikke-røykere. Livsstilssykdommer fører ikke bare til sykdom og død, men også til redusert livskvalitet, skam og skyld, isolasjon og ny sykdom og uhelse. God helse skapes ikke på sykehus og legekontorer. Å bruke ressurser på forebygging er en god investering. Å la være er dyrt. Vi er enige om mye her i dag, men vi er også uenige om en del. Frukt og grønt i skolen har vært oppe, og det er interessant å høre representanten fra Kristelig Folkeparti angripe regjeringen for ikke å ha gjort mer, når hun søker samarbeid med noen som vil avskaffe det hun mener det er for lite av. Vi er også uenige om røykeloven – mye kan sies om det – og vi er uenig i alkoholpolitikken. Jeg må si det er spesielt å høre Fremskrittspartiet snakke om folkehelse. I partiets handlingsprogram står det at Norge skal følge EUs regler for import av alkohol og tobakk – en taxfree-kvote som Vårt Land har beregnet til 110 liter øl, 90 liter vin, 10 liter sprit og 20 liter sterkvin. At det blir fullt på Flytoget, er vel det minste problemet dette forslaget reiser. Noen ord om friluftsliv til slutt: Friluftsliv trumfer alt annet. Representanten Tenden har rett i at friluftsliv er kilde til helse og opplevelser for mange, mange mennesker. Friluftsliv er så mye mer enn helse. Det reduserer stress, det gir naturopplevelser – store og små – som å kjenne vinden i håret eller oppleve en vinternatt i Rondane. Det gir økt kunnskap om dyr og planter, stjerner, planeter, bær og sopp. Det handler om å sette opp et telt, knyte en knute, tenne bål. Alt dette er helt gratis. Arbeiderpartiet deler ambisjonen om å prioritere friluftsliv og vil derfor støtte forslag nr. 11 fra Venstre, som er omdelt på plassene, og jeg vil oppfordre de rød-grønne representantene til å støtte forslaget.
Hilde Magnusson (Arbeiderpartiet), 2013-06-20:
Det har vært gitt kommentarer når det gjelder hva en stortingsmelding skal være. Jeg synes stortingsmeldingen om bolig er god, og ikke minst er det flott at den kommer her til Stortinget, for da får vi diskutert boligpolitikk. Det å ha et godt sted å bo opptar mange mennesker. Litt om forskjellen på boligpolitikk i byer og boligpolitikk på landet: Jeg kommer fra Voss, en kommune med 15 000 innbyggere. Jeg så på finn.no at det på Voss er et prosjekt hvor det kommer nye boliger. På Voss er det et press med tanke på at unge skal få etablere seg. Dette var boliger på fra 100 til 124 kvadratmeter, og prisene var fra 3,9 mill. kr til 5,1 mill. kr. Det er liksom ikke bolig for førstegangsetablerere. Pressområder er det også utenfor byene. Det er utfordringer i byene, men også ute på landet. At vi må bygge flere boliger, og at boligforsyningen må opp, er noe av det meldingen selvfølgelig har fokus på. Jeg ser også at å jobbe videre med leie-til-eie-prosjektet er viktig. I en periode i livet har man kanskje ikke egenkapital eller mulighet til å komme seg inn på boligmarkedet, men etter hvert kan man komme i en posisjon hvor man kan eie. Det er et fint prosjekt å jobbe videre med. Som statsråden sa, har produksjonen økt litt i det siste når det gjelder hva som blir bygd av boliger. Vi er forhåpentligvis på rett vei. Styresmaktene spiller på lag med de private og legger til rette for at det kan bygges boliger. Når det gjelder kommuneplanene, må de være effektive, og det skal være forutsigbart med tanke på dem som har lyst til å bygge i kommunene. Når man kommer til en kommune og har lyst til å komme i gang med boligprosjekt, må man bli møtt med en service, og da kan de som jobber på teknisk etat, være med på å bidra til det. Ikke minst kan – når regjeringen nå legger til rette for forenkling i byggesak – de som jobber i kommunene rundt om i landet, bruke kreftene sine på det som er viktig, de store boligprosjektene, og ikke bli sittende og stange på små, enkle garasjer og tilbygg på hus og bruke ressursene sine på det. En liten kommentar til innsigelser: Jeg tror det er 22 instanser som kan komme med innsigelser når det skal bygges. Jeg mener at innsigelser er noe vi må ha. Representanten Lise Christoffersen var også inne på det. Det gjelder både med transport, rassikring og andre ting vi synes er viktig. Universell utforming er ofte et tema. Fremskrittspartiet ynder å snakke om det. Når vi ser at befolkningsgruppen over 80 år blir tredoblet i Norge fram til 2060, og vi vil at folk skal bo lenge hjemme, så gjelder det ikke bare funksjonshemmede, men hele befolkningen – man skal kunne bo i boligen sin hele livsløpet. Til slutt vil jeg si at satsingen på studentboliger er noe av det viktigste vi gjør framover, for det vil også frigjøre boliger for oss andre.
Hilde Magnusson (Arbeiderpartiet), 2013-06-20:
Det har vært kommentarer om at de kravene vi stiller til å bygge bolig, skal gjøre det så mye dyrere. Så jeg tenkte jeg skulle si litt om innovasjon i byggenæringen, det å være litt kreativ, tenke nye løsninger og være «på». Når det gjelder universell utforming, hørte vi at det skulle bygges en gassferje. Så begynte man tidlig i prosessen å tenke på at her skal det være universelt utformet. Og den ble ikke dyrere enn en ferje som ble bygget uten universell utforming. Så det gjelder å være «på» og tenke kreativt – og at bransjen også er med på det. Strømutgiftene er en stor del av våre faste utgifter i Norge. Så vil Fremskrittspartiet at energikravene skal være de samme som i 1997. Er det fremtidsrettet? Regjeringen har i hvert fall større ambisjoner og tenker at folk skal få ned sine strømutgifter. I 2015 ønsker vi at det skal bygges passivhus. Vi skal bygge hus som har nullenergi i 2020, og det som er enda mer spennende, er plusshusene, hvor man skal produsere mer energi enn man bruker. Det virker nesten utrolig at man skal få det til. Men komiteen var jo på Kjørbo og fikk se det prosjektet man jobber med der. Og det at folk i bransjen – helt på tvers av ulike sektorer i byggebransjen – jobber sammen for å prøve å få til bygg som går i pluss på energi, er veldig spennende. Jeg delte ut en pris forrige uke til noen arkitektstudenter som hadde jobbet med et slikt prosjekt. Det at de som utdanner seg nå, er på dette sporet, tenker sånn som regjeringen og er framtidsrettet – at dette er framtiden – det er veldig bra. I byggemeldingen har vi med Bygg21 lagt opp til at hele næringen skal møtes, komme med innspill til regjeringen og legge til rette for en god strategi for innovasjon, kunnskap og kompetanse i byggenæringen. Når kostnadene for å rette opp byggskader er 2,6 pst. av det som brukes til å investere i å bygge nytt, så er det for mye. En utfordring er at de som utdannes – både rørleggere, elektrikere og tømrere – ikke er så gode til å jobbe sammen. Og så er det selvfølgelig en utfordring at vi sårt trenger utenlandsk arbeidskraft, men her er det språkbarrierer. Så det å klare å møte utfordringene med byggefeil er også en del av det regjeringen jobber for. Når det gjelder kvalitet i bygg, er en ting balansen mellom effektive prosesser og kvalitet – byggtekniske løsninger er en ting, men så er det planløsninger, materialbruk, energibruk og uteområder. Det er også deler av kvaliteten som vi skal ha med oss. Når vi skal bygge så mye som vi skal gjøre framover, må vi ikke glemme det. Arbeiderpartiet mener at også det er et politisk ansvar – hvilken kvalitet vi har på boligene vi bygger.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-06-20:
Mennesker med rus- og psykiske lidelser er overrepresentert i kartleggingen av bostedsløse. De er ikke bare overrepresentert, men vi vet også at mennesker med rus- og psykiske lidelser oftest står lengst utenfor boligmarkedet, men også at de som oftest står helt utenfor boligmarkedet. Da vi hadde høring på rusmeldingen «Se meg!», sa generalsekretæren i Blå Kors det så klart, at man trenger ikke å ta inn noen til behandling hvis det ikke står en bolig klar når behandlingen avsluttes. Bolig er alfa og omega når det gjelder å hjelpe mennesker som sliter med rusproblemer. Rusbrukernes egen interesseorganisasjon, RIO, sa det slik: Livet har gitt meg en boerfaring, det er å bo på gata. Vi har store utfordringer – viktige utfordringer – og det er viktig at vi tar tak i dem og tenker helhetlig. Vi vet også at mennesker med rusproblemer ofte har én hovederfaring med det offentlige, det er tillitsbrudd. Ting som var lovet, skjer ikke. I stortingsmeldingen som vi nå har til behandling, står det bra om at det har vært gjort forsøk med koordinerende tillitspersoner, og at dette var et viktig tiltak i opptrappingsplanen for rusfeltet. Det står også at følgeevalueringen viser stor grad av måloppnåelse. Mitt spørsmål blir: Hva så? Hva vil regjeringen gjøre utover dette? Vi har prøvd det – evalueringen viser at dette er viktig, men hva så? Det sier denne meldingen ingenting om. Heller ikke når det gjelder de som er på LAR, legemiddelassistert rehabilitering, der vi også vet at det å lære å bo er en helt avgjørende ting i rehabiliteringen. Det er mye lettere å få medisiner, rehabiliteringen er den krevende delen av LAR. Dette følges heller ikke opp i denne meldingen. Så hører jeg i statsrådens innlegg at det skal komme en strategi – til neste år. Rusmeldingen ble lagt fram for et år siden, den ble avgitt i helse- og omsorgskomiteen for et halvt år siden, og disse menneskene må vente enda lenger for å få en strategi. Mitt spørsmål til regjeringen er: Når vil det komme nye tiltak som hjelper dem vi nå snakker om – mennesker med rus og psykiske lidelser – slik at de får en bedre bosituasjon og slipper å vente? Hvor lenge må de vente?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-06-20:
Vold mot kvinner er ikke bare kriminalitet, det er også et stort helseproblem. Statsråden sa i sitt innlegg at han ønsker å sette folkehelse høyt opp på dagsordenen. I dagens Vårt Land er det en kronikk fra rød knapp-kampanjen Stopp vold mot kvinner, som gir statsråden to utfordringer som jeg ikke egentlig synes innstillingen omtaler. Derfor drar jeg det opp nå. Det går på forebygging av vold, og at denne kampanjen gir statsråden to utfordringer. De utfordrer ham for det første til å få på plass en nasjonal strategi for forebygging av vold mot kvinner og vold i nære relasjoner, og at statsråden også tar ansvar for å få på plass en holdningsskapende kampanje. Mitt spørsmål er om statsråden kan ta med seg dette i det videre arbeidet med hensyn til å sette folkehelse høyt på dagsordenen.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-06-20:
Friluftsliv er viktig for vår fysiske helse så vel som for vår psykiske helse. Det gir gode arenaer for mestring og sosialt fellesskap. Friluftsliv er som lavterskelaktivitet i nærmiljøet godt egnet for alle og bidrar derfor til utjevning av sosiale forskjeller i folkehelsen. For Kristelig Folkeparti er det avgjørende at friluftslivet forankres godt som et virkemiddel i folkehelsearbeidet. Turstier, lysløyper og større utmarksareal for turer og fritidsaktiviteter er blant de anleggene som blir brukt av størstedelen av befolkningen. Tilrettelegging for friluftsliv i nærmiljøet er et av de mest effektive tiltakene for å stimulere til økt fysisk aktivitet. En skikkelig satsing fordrer offentlig drahjelp og støtte. Aktiv forvaltning av friluftsområder og skjærgårdsparker er nødvendig for å sikre attraktivitet og tilgjengelighet for allmennheten og legge til rette for positive friluftsopplevelser og fysisk aktivitet for alle. Etter å ha hørt representanten Jorodd Asphjell tenkte jeg at selv om jeg skal slite tribuner i helgen og heie og heie og heie, må jeg støtte forslagene nr. 7 og nr. 11, der det tas opp at vi må øke tilskuddene til friluftsliv i de kommende årene. Det er viktig for folkehelsen at vi ikke bare satser på idrett, som er vel og bra. Når det gjelder spørsmålet om innføring av skolemat, synes jeg vel at verken SV, Arbeiderpartiet eller Senterpartiet har all verdens troverdighet. De har sittet i regjering i åtte år uten å få til noe annet enn frukt og grønt på enkelte skoler, til tross for at de utgjør en flertallsregjering som vi i opposisjonen er underlagt hver eneste dag. Kristelig Folkeparti er tilhenger av sunn mat i skolen. Vi vet at det er en sammenheng mellom sunne og gode måltider og skoleprestasjoner. De fleste barn i skolen i dag får med seg en god matpakke hjemmefra. For lærerne bør det være en overkommelig oppgave å følge opp de elevene som ikke får det. Mat bør være et tema i skole–hjem-samarbeidet. Vi tror også at hver enkelt skole kan finne gode ordninger for å sikre at alle elever får i seg frokost og lunsj i løpet av skoledagen. Så en liten visitt til en debatt vi hadde tidligere denne uken, om døvblinde og fritidsaktivitet. De døvblinde har fått et dårligere tilbud om fritidsaktivitet i forhold til de endringer som regjeringen la på plass i 2012. De mister tolkene som de skal drive fysisk aktivitet sammen med. De siste timene har vi diskutert fysisk aktivitet og forebyggende helse. Vi isolerer 350 mennesker som ikke får tolker nok til at de kan være fysisk aktive. Det bør være en utfordring også i denne debatten.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-06-20:
Det er en viktig veistrekning vi nå diskuterer. Det er Norges nest viktigste hovedveiforbindelse til og fra utlandet. Det er derfor veldig bra at komiteen, og også nå vi i Stortinget, kunne ferdigbehandle denne saken før vi går fra hverandre før sommeren, til tross for at den kom svært sent til Stortinget. Det er oppsiktsvekkende at strekningen mellom Vinterbro og riksgrensen er satt i ni ulike parseller, og at vi har brukt så mye mer penger på denne utbyggingen enn det som har vært nødvendig. Et forskningsprogram på NTNU viser jo at på denne strekningen bruker vi nok mellom 20 og 30 pst. mer enn det som hadde vært nødvendig hvis vi hadde bygd denne veien ut på en annen måte, noe som har vært framme i media. Det er altså 24 år siden vi fattet første vedtak i Indre Østfold om denne veien. I gjennomsnitt tar det vel 9 år å bygge en vei, men her har vi brukt 24 år så langt, og vi kommer til å bruke noen få år til. Men den dagen vi står i 2016 og har fått ferdigstilt hele E18, er viktig. Jeg har lyst til å gå over til dette som gjelder hva som var med i det opprinnelige budsjettet, og hva som ikke var med. Representanten Kjernli tok opp dette med tilførselsveien fv. 115 fra Vamma. Han tok ikke opp dette med rasteplassen fra Smaalenene Bru, som også er en viktig sak i dette henseende, og som var med i det opprinnelige budsjettet. Når noen strekninger har klart seg godt innenfor budsjettrammen, mener vi at dette burde vært mulig å få på plass, slik at vi fikk en helhetlig utbygging av denne strekningen, med de tingene som burde være på plass. Så må representanten Gorm Kjernli gjerne mene at vi ikke behøver å mene noe om tilførselsvei og finansiering av fv. 115. Men undertegnede mener at det bør vi mene noe om, for det har vi ment noe om tidligere. Vi bør også ferdigstille denne tilførselsveien, slik at vi får hele strekningen og den tilførselsveien på plass gjennom en god finansiering. Derfor ber vi om at regjeringen kommer tilbake til det i budsjettet for 2014.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2013-06-20:
Det å eiga eller disponera fast bustad er ein vesentleg livskvalitet for dei fleste av oss. I Håvamål står det at «lite bu er betre enn inkje, heime er kvar mann herre.» Det er òg slik i dag. Det er ein god tradisjon i Noreg at det skal vera mogleg å eiga sin eigen bustad. Åtte av ti gjer det, men det må òg vera mogleg å leiga. Retten til å bu er overordna. Den store utfordringa er at retten til å bu framleis ikkje gjeld alle. Retten er sosialt ulikt fordelt. Av dei som i dag står utanfor bustadmarknaden og er i kategorien bustadlause, har 60 pst. eit rusproblem, og 40 pst. har ei psykisk liding. Familiar i låginntektsgrupper flyttar oftare enn andre, og dei bur oftare trongt. Det er mange kommunar som har stort behov for fleire bustader til personar med psykisk utviklingshemming. Delen av yngre bustadlause er aukande. For innsette i fengsel er ein trygg busituasjon og oppfølging av busituasjonen etter lauslating ei utfordring. Bustadsituasjonen for dei som ikkje sjølve maktar å skaffa seg bustad, må vera vår fremste prioritering. Det er òg ei viktig helseprioritering. Derfor er eg veldig glad for at det vert varsla ein eigen nasjonal strategi for bustadsosialt arbeid i boligmeldinga. Eg merkar meg at regjeringa gjennom Husbanken spesielt vil stimulera til kommunale butilbud til personar med rusproblem, psykiske lidingar og dobbeltdiagnosar. Det er det stort behov for. Men det hjelper ikkje berre å byggja fleire bustader for å få dette til. Vi må òg ha eit system som sikrar at vi byggjer dei rette bustadane, slik at dei med størst behov får først. I pressområde er det heilt sentralt at kommunane tar politisk ansvar og har ein offentleg tomtepolitikk. Dersom tomtepolitikken vert overlaten til marknaden, er erfaringane at bustader til vanskelegstilte tapar kampen. Da vert det i staden bygd bustader til kjøpesterke grupper – altså det som løner seg mest. Fram til 2040 vil det verta dobbelt så mange personar over 67 år i Noreg. I meldinga vert det slått fast at dei fleste bustadene for dei som skal ta imot helse- og omsorgtenester dei neste ti åra, allereie er bygde. Det gjeld den ordinære, private boligmassen, dei 40 000 sjukeheimsplassane og dei 50 000 bustadene til pleie- og omsorgsformål. I Noreg finst det 240 000 lågblokkar med tre til fire etasjar, men utan installert heis. Det er faktisk eit problem. Det er derfor viktig å hugsa på at vi ikkje berre må byggja meir, men òg fornya og byggja om eksisterande hus. Senterpartiet har lenge vore ein pådrivar for økonomisk stønad for ombygging av eksisterande bustader, slik at bustaden vert mogleg mulig å bo i sjølv etter tap av funksjon. Stønad til installering av heis i bustadblokkar er eit døme. Seinare i dag skal vi debattera folkehelsemeldinga. Vi har nettopp vedtatt omsorgsmeldinga. Bustadmeldinga er viktig, både for folkehelsepolitikken og for å få god omsorg i morgondagen.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2013-06-20:
Kommuneproposisjonen for 2014 viser at regjeringa i løpet av dei siste åtte åra har satsa sterkt på kommunesektoren. Dette har òg vore eit av Senterpartiet sine fremste politiske mål. Frå 2005 til 2013 har inntektene til kommunesektoren reelt økt med 67 mrd. kr. Også for 2014 er det lagt til rette for framleis utbygging av kommunale tenester, både i omfang og i kvalitet. Det er bra. Den demografiske utviklinga vil føra til auka behov for offentlege velferdstenester dei neste åra. Fram mot 2040 vil det nesten verta dobbelt så mange menneske over 67 år. Skal vi klara å halda oppe dagens innretning og nivå på tenestene, vil det vera behov for mange fleire tilsette i helse- og omsorgssektoren. Betre tilrettelegging slik at folk kan bu heime lenger, meir bruk av teknologi, større innslag av frivillige, ny pårørandepolitikk og auka satsing på førebygging og kvardagsrehabilitering vil vera blant dei viktigaste satsingane i åra som kjem. Det er òg viktig å minna om at pårørande yter stor innsats – ja faktisk har omsorgsinnsatsen utført av frivillige og familie vore om lag like stor i talet på årsverk som den offentlege innsatsen på det kommunale pleie- og omsorgsfeltet. Representanten Gjermund Hagesæter kritiserte eldreomsorga i Noreg og meiner det er eit paradoks at eit av verdas rikaste land har slike – etter utsegna hans – dårlege tilstandar. Kanskje representanten Hagesæter kan visa til eit anna land i Europa som har betre utbygd offentleg omsorg, og som er like godt tilgjengeleg uansett inntekt, arbeid og sosiale forhold? Vi ligg på topp i sjukeheimsdekning. Vi er også blant dei landa med høgast dekning av offentleg heimesjukepleie og heimetenester. Faktum er at i mange andre land, ja kanskje dei aller fleste, må familien ta eit mykje større ansvar enten økonomisk eller personleg, eller begge delar, for eldreomsorga og for sine foreldre enn det tilfellet er i Noreg. I Noreg er det det offentlege som er berebjelken i pleie- og omsorgstilbodet. Det skal vi vera stolte av, og det skal vi snakka opp. Visst er det utfordringar i eldreomsorga i Noreg likevel, men nettopp derfor har vi starta Samhandlingsreforma, som er ei tillitserklæring til kommunane og kommunehelsetenesta. Det er ei retningsreform i helsevesenet med vekt på førebygging og desentralisering av tilbod. I tillegg har vi vedtatt stortingsmeldinga Morgendagens omsorg, som legg strategien for ei vidareutvikling av pleie- og omsorgstilbodet. Senterpartiet har tru på at dei som har ansvar for tenestene, òg må ha det økonomiske ansvaret. Statleg sjekkheftepolitikk for omsorgstenester til eldre vil premiera sjukdom og funksjonsnedsetjing. Det vil ikkje gi eitt øre til førebygging og tiltak som hindrar sjukdom og funksjonstap hos den enkelte.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2013-06-20:
Eg har ein kommentar til skulemat. Representanten Høie sa frå talarstolen at skulemat ikkje er staten sitt ansvar, at det er eit val mellom kva for tiltak som har størst betydning for barn sine moglegheiter i skulen, og at det viktigaste for Høgre er at kompetansen hos lærarane vert auka. Eg meiner at Høgre og Høie tar feil. Å utvida skulefruktordninga og styrka mattilbodet i skulane er ikkje ei skuleprioritering, det er ei helseprioritering. Å satsa på skulemåltid er eit val mellom reparasjon og førebygging. Det er ikkje eit val mellom frukt- og grøntordninga og betre lærarar. Det er eit val mellom å få endå større helseutgifter og behandlingskøar i framtida og å gjera noko for å redusera desse. Det er eit val om å redusera sosiale helseforskjellar i befolkninga, og det er ei helseprioritering for å gi barn og unge like moglegheiter for god helse. Dette er då ei helseprioritering Høgre og heller ikkje Venstre og Kristeleg Folkeparti er villige til å ta. Dei går faktisk til val på at dei skal fjerna frukt- og grøntordninga. Det kan eg ikkje forstå. Det er greitt nok at dette ikkje vart innført av dei, men at ein vil ta vekk gratisepla frå elevane i grunnskulen etter valet, med den grunngivinga at det skal gjera læringa betre, kan eg ikkje forstå. Vi veit betre. Erfaringane med frukt og grønt og skulemåltid viser at det gir betre læring. Det gir meir konsentrasjon, det gir meir ro i klasserommet, og det vert òg rapportert om at det reduserer mobbing. Men for meg er ikkje dette det viktigaste – det er ei helseprioritering. Så veit vi òg at når det gjeld abonnementsordninga, som desse partia vil ha i staden, har vi solide undersøkingar på at det er eit tilbod for dei ressurssterke. Det fører til sosiale helseforskjellar. Betalingsordninga er for dei som betaler. Så ein kommentar til Framstegspartiet som viser til at alkoholinntaket har auka i Noreg – og at det er eit bevis på at politikken vår ikkje verkar. Eg må berre få seia at det er eit litt lettvint poeng. Kastar ein eit blikk nedover i Europa, ser ein jammen konsekvensen av kva ein alternativ alkoholpolitikk vil vera – noko Framstegspartiet går inn for. Framstegspartiet vil bruka forsking som eit tiltak for å betra folkehelsa. Forsking er alltid bra, men det er jo rart at Framstegspartiet nektar å ta inn over seg den forskinga og kunnskapen vi har, om samanhengen mellom ein restriktiv alkoholpolitikk og tilgjengelegheit, og mellom pris og alkoholkonsum.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2013-06-20:
KS har regnet ut at kommunenes utgifter i gjennomsnitt er 135 000 kr mer per person enn det man får dekt gjennom introduksjonsordningen for flyktninger. Det er merutgifter som da må dekkes innenfor kommunenes allerede trange rammer. Staten bestemmer mottaket av flyktninger, staten plasserer dem ut til kommunene, og staten bestemmer hvilke tiltak, f.eks. introduksjonsordningen, som skal gjennomføres. Da er det vel også naturlig at staten dekker de faktiske utgiftene. Så mitt spørsmål til representanten Hagen er: Hvorfor vil ikke regjeringen og SV dekke kommunenes faktiske utgifter som de blir pålagt gjennom introduksjonsordningen?
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2013-06-20:
Den kommunestrukturen vi har i dag, ble satt tidlig på 1960-tallet. Da var det ventetid på å få telefon, og bil var ikke akkurat allemannseie. Så har det skjedd en liten utvikling på de årene. Samfunnet har blitt mer moderne, og avstandene har blitt kortere. Når Fremskrittspartiet foreslår å endre kommunestrukturen og få færre og større kommuner, er det for å bedre fagmiljøene for de små kommunene som i dag ikke klarer å utføre de tjenestene de skal utføre. Samtidig ønsker vi at nye oppgaver skal tilføres kommunene fra staten og fylkeskommunen, slik at du får et bedre lokaldemokrati, at kommuner får reelle oppgaver å jobbe med, og ikke minst at de også får ressurser til å jobbe med disse. Nå er det sånn at KS også er positiv til sammenslåing. Mange kommuner er positive til sammenslåing – bare det ikke gjelder deres egen kommune. Nesten samtlige kommuner ser at det trengs endringer i kommunestrukturen i dag, og er villige til å se på endringer, men de er som sagt litt mer skeptiske når det gjelder deres egen kommune. At Senterpartiet ikke er store tilhengere av kommunesammenslåing, har jeg forståelse for. Et parti som har partiprogrammet sitt skrevet i runer, er ikke akkurat et parti som ser på utvikling og modernisering som det helt store. Men det som er viktig med kommunesammenslåinger, er at du allikevel får nærhet til tjenester, og du får et større og bedre fagmiljø. Så er det en ting som ofte blir vektlagt; at du skal ha nærhet til rådhuset. Spør innbyggerne: Hvor mange ganger i året er du på rådhuset? Hvor mange ganger besøker du visse tjenester i kommunen? Spør også innbyggerne: Hvor går kommunegrensene dine – mellom deg og nabokommunen? Svaret uteblir veldig ofte. Det er det som er viktig. Det er veldig mye hjertet som styrer denne debatten, og så tenker en ikke på konsekvenser og hva som kan bli bedre med en kommunesammenslåing. Det som er viktig, er at kommunene får nye oppgaver, at de får penger som følger med disse oppgavene, og at de får et bedre og større fagmiljø, slik at de kan gi en mye bedre tjeneste til innbyggerne i kommunen.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2013-06-20:
Jeg stemte feil.
Åge Starheim (Fremskrittspartiet), 2013-06-20:
Senterpartiet var med på å vedta Samhandlingsreforma. Det vi ser i mitt heimfylke no, er at det vert lagt opp til å danne store interkommunale selskap for å ta seg av det, for ein innser at ein ikkje har kompetanse sjølv til å gjere det. Eg vil spørje representanten for Senterpartiet: Vil ikkje dette vere ei innrømming av at små kommunar rett og slett ikkje har ressursar og kompetanse, og vil ikkje dette på sikt føre til ei enorm sentralisering og til udemokratiske forhold med interkommunale selskap?
Åge Starheim (Fremskrittspartiet), 2013-06-20:
For ei tid sidan bestemte regjeringa at ein god del mil veg skulle overførast til fylka, og fylka skulle ha ansvaret for desse vegane. Samtidig vart det lagt opp til ein fordelingsnøkkel som gjekk ut på at 50 pst. av midlane til nyinvesteringar skulle vere etter folketal og 50 pst. etter veglengd. Fylkesordføraren i Sogn og Fjordane, frå Arbeidarpartiet, og fylkesvaraordføraren i Sogn og Fjordane, frå Senterpartiet, har uttalt at dette er ei djupt urettferdig ordning. Vil statsråden ta initiativ frå regjeringa for å få endre fordelingsnøkkelen, slik at Sogn og Fjordane fylkeskommune ikkje vil vere i den situasjon som fylkesordføraren orienterte fylkestinget om no sist, at ein ikkje har midlar til vegar i Sogn og Fjordane dei neste ti åra?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2013-06-20:
Dette er ett av flere prosjekter som kom gørrseint til Stortinget – for å si det forsiktig. Det kunne vært interessant om statsråden kunne forklart litt om hvorfor det tok så utrolig lang tid å klare å få disse sakene til Stortinget, og hvorfor man måtte rushe igjennom på fjorten dager. Er det noe man ikke har sett her, som kan komme i ettertid? Eller er det andre grunner til at man har kommet så sent med proposisjonen til Stortinget? Siden statsråden nå står her, kan det være greit å få vite litt om det. Så har jeg lyst til å utfordre statsråden på rasteplasser, for jeg vet at statsråden har sagt at hun er opptatt av å få på plass rasteplasser, slik at yrkessjåfører skal kunne stoppe og følge kjøre- og hviletidsbestemmelsene som de har. De blir nektet å stå mange steder, bl.a. får man ikke stå på statens kontrollstasjoner. Og så er dette noe av det første man tar bort. Er ikke statsråden enig i at det blir litt feil å ta bort det som er helt nødvendig for at de som er på veien, faktisk skal følge lover og regler? Burde man ikke fått på plass denne rasteplassen når vi nå er i ferd med å få på plass dette prosjektet?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2013-06-20:
Der sitter representanten Svein Roald Hansen, og det var godt. Det var veldig bra. Når han begynner å prate om statens penger og bilistenes penger, hvem er hva og hvordan, er jeg veldig klar over det representanten sier. Men jeg synes også representanten Hansen bør bite seg merke i at bilistene betaler inn 55 mrd. kr i 2013. De får ca. 18 mrd. kr tilbake til veiformål i 2013. Det betyr at det er et overskudd her. Det finnes et overskudd her som man kan bruke enten på å bygge mer vei eller på andre måter. Så sier representanten Hansen at det er bra at bilistene skal være med og betale, for det er de samme pengene – det gjør ikke så mye hvordan man bruker pengene, for det er ikke så stor forskjell. Jo, det er en ganske vesentlig forskjell, for når man krever inn bompenger, skal man betale renteutgifter av dyre lån til Kommunalbanken eller andre banker av penger som de låner i utlandet, til langt høyere rente enn det den norske staten låner ut til f.eks. Danmark og Tyskland. I de åtte årene vi har hatt den rød-grønne regjeringen, har over 10 mrd. kr gått til å kreve inn penger for alle bompengeprosjektene som er blitt behandlet i denne salen. Det er ikke blitt penger til en eneste meter vei. I tillegg går over 30 mrd. kr til å betale rente til norske og utenlandske banker, hvor sjefene kan kose seg på den store bonusfesten. Vi i Fremskrittspartiet synes det er en dårlig måte å bruke både bilistenes penger og andres penger på. Det er nettopp derfor vi sier at med alle de avgiftene som bilistene betaler inn til staten gjennom skatter og avgifter, er dette et statlig ansvar. Før het det veiavgift. Men jeg skjønner at noen synes det er dumt at pengene er øremerket til noe, derfor valgte de å endre navnet til årsavgift, for da kan man bare bruke dem til alt mulig annet. Men vi vet at det er stor forskjell på den regjeringen som styrer nå og Fremskrittspartiet. Vi synes det er dumt at bilistene skal betale over 40 mrd. kr når de ikke får igjen en eneste meter vei, jernbane eller kollektivtransport for den saks skyld, fordi man har en dårlig og dyr måte å kreve inn penger på. Bompenger er en dyr og dårlig måte å kreve inn penger på.