Trine Skei Grande (Venstre), 2011-05-24:
Jeg vil også takke utenriksministeren for redegjørelsen og føyer meg inn i rekken av gratulanter for den arktiske seier, sjøl om jeg ikke skal snakke så veldig mye om akkurat det temaet. Jeg vil også ønske utenriksministeren velkommen hjem etter sin lille visitt i Brussel i går. Det jeg må beklage, er utenriksministerens ærend i Brussel, der jeg mener at han sa nei til feil direktiv. Norge sier altså nei til et direktiv som gir oss mer fornuftig konkurranse innenfor posttjenester, mens datalagringsdirektivet, som er en omfattende overvåking av alle nordmenn, ønsker man velkommen. Jeg vet ikke om absurd er et parlamentarisk uttrykk. Men det er i hvert fall ganske underlig at forfatningsdomstoler både i Tsjekkia, Romania og Tyskland avviser dette direktivet. Sverige har utsatt direktivet ett år, ja sjøl EU-kommisjonen har kritisert sitt eget datalagringsdirektiv i evalueringen som kom bare noen uker etter at Arbeiderpartiet hadde presset gjennom denne saken i denne sal. I evalueringsrapporten står det at direktivet viser klare svakheter når det gjelder personvern, harmonisering og kostnader for operatører. Det burde vært en god grunn til å skrote direktivet, og det burde vært det direktivet utenriksministeren skulle ha reist til Brussel for å tale imot, ikke postdirektivet. Men jeg har lyst til å løfte de andre temaene som er viktige. Jeg oppfatter at EU har mange offensive grep i forhold til å takle de store utfordringene de står overfor økonomisk, og det handler ikke bare om kutt i sosiale systemer, som det hørtes ut som da SVs representant hadde ordet. Jeg oppfatter at EU er veldig offensiv i å satse på forskning og innovasjon, hvor vekststrategien Europa 2020 står sentralt. Et sentralt moment for å få til denne strategien er at de har et tidfestet forskningsmål på 3 pst. av BNP innen 2020. Det er det samme målet som regjeringa her i landet har parkert, da vi ikke har tidfestet det lenger. I sin forrige redegjørelse sa utenriksministeren at det var viktig at «norske aktører holder tritt og har evne til å hevde seg» i forhold til den satsingen som skjer i strategien Europa 2020. I denne redegjørelsen virker utenriksministeren mest opptatt av at strategien ikke er bindende for Norge, og han bare omtaler det som «relevant». Det er verdt å minne om at NIFU STEPs årlige budsjettanalyse konkluderer med at 2011-budsjettet til utenriksministeren og resten av regjeringa er det «svakeste budsjett for forskning på ti år», og at det er behov for en kraftig satsing dersom vi skal «holde tritt» med de uttalte målsettingene i EU. Det er verdt å nevne at norsk deltakelse i EUs rammeprogram for forskning forutsetter gode rammevilkår for norske universiteter, høyskoler og forskningsinstitutter. Det må bety en økning ut fra bevilgningene på dagens nivå. Så til energi og miljø. Utenriksministeren var inne på EUs energi- og klimapolitikk i sin redegjørelse, og pekte spesielt på kommisjonens veikart for å redusere CO2-utslippene i EU. Det utenriksministeren ikke var inne på, var de norske forpliktelsene i det europeiske energisamarbeidet. Jeg vil da benytte anledningen til å utfordre utenriksministeren på om regjeringa fortsatt ønsker å forhandle ned de norske forpliktelsene i fornybardirektivet i Norge i forhold til norske krav. Til slutt vil jeg også ta opp det som skjer i Midtøsten, og også det som utenriksministeren nevnte i forhold til utviklingen i Nord-Afrika. EU har en lang rekke virkemidler som kan bidra til at situasjonen skal få et godt resultat, alt fra frihandelsavtaler til lemping av visumregler og innreisetillatelser, virkemidler som gjør at befolkningen i de berørte landene faktisk opplever at de får større frihet når de har kastet tyrannene. Men i stedet for sånne virkemidler har vi sett en gryende debatt om fjerning og innskrenking av en av de mest ettertraktede rettighetene vi har, nemlig frihet til å reise fritt mellom land. Vi har også sett at regjeringspartier i denne sal har tatt til orde for at Schengen-avtalen bør kastes på historiens skraphaug. Det er for meg ufattelig. Europa burde ha stilt opp på alle måter. Bistand, nødhjelp og evne og vilje til å ta imot flyktninger er alle nødvendige verktøy for at EUs naboland i sør skal kunne få ta del i de frihetene som vi har her i Europa. De nordafrikanske landene burde ha sett hvilke friheter de kan få hvis de velger demokrati og menneskerettigheter.