Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2011-02-22:
Fiskeri- og kystministeren holdt en meget viktig havbrukspolitisk redegjørelse for Stortinget sist torsdag – en redegjørelse jeg synes balanserte godt mellom utfordringer og muligheter. Rent hav, lang kyst, 40 års erfaring og kunnskap er viktig, og tilsier at næringen skal kunne utvikle seg i årene framover. I redegjørelsen kom fiskeriministeren inn på at laks er det nærmeste Norge kommer en merkevare. I fjor ble det spist 10 millioner måltider bestående av norsk laks hver dag over hele verden. Dette er markedet, dette er muligheten, men samtidig også begrensningen. Merkevaren må opprettholdes og forsterkes for å vinne nye marginer som igjen legger grunnlaget for nye markedsandeler og framtidig verdiskaping. Det er ingen tvil om at merkevaren henger sammen med miljøtilstanden og hvilke konsekvenser næringen har for miljøet. Det er to forhold som spesielt utfordrer. For det første lakselusproblematikken. I 2010 var det planlagt en kapasitetsvekst gjennom økt maksimal tillatt biomasse. Dette ble stilt i bero på grunn av lakselussituasjonen. Dette var en riktig og veloverveid beslutning på det tidspunktet beslutningen ble tatt. Fiskeriministeren viste i redegjørelsen til at bl.a. Havforskningsinstituttet og Veterinærinstituttet er i gang med forskning som skal danne det faglige grunnlaget for etablering av grenseverdier for lakselus på villlaks, og hvordan disse bør utløse tiltak i oppdrettsanlegg. Dette er viktig. Det vil gi mer kunnskap for å følge opp bærekraftstrategien hvor det blir pekt på at framtidens lakselusekontroll, i tillegg til tiltaksgrenser på oppdrettsfisk, også må rettes inn mot forholdet mellom gjensidig påvirkning mellom lakselus på oppdrettsfisk og villaks. Et annet forhold er utviklingen av resistens når det gjelder tilgjengelige lusemidler. I redegjørelsen ble det vist til at utfordringene foreløpig ikke er reversert eller under kontroll, og det er ikke tilfredsstillende. Det er allikevel slik at det ikke er meldt om resistensutvikling i Finnmark og Troms, et forhold som tilsier at disse områdene kan underlegges andre vurderinger. Nye tiltak, mer kunnskap om lakselus og hvordan den bekjempes vil være viktig. Jeg ser fram til å få mer kunnskap om hva som er akseptabel påvirkning av lakselus mellom oppdrettsfisk og villaks, da dette etter mitt skjønn er en helt sentral problemstilling. Mattilsynets rolle bør i denne debatten framheves. Regelverket tilknyttet lusebekjempelse er blitt betraktelig skjerpet de to siste årene. Mattilsynet har gjennom regelverket fått en rekke virkemidler til å håndtere situasjonen. De har nå fullmakt til å pålegge samordnet drift, brakklegging og – om nødvendig – utslakting på lokaliteter med mye lus. I tillegg kan de opprette egne bekjempelsessoner med strengere krav. Jeg har tro på at Mattilsynets forsterkede virkemidler vil være en viktig buffer for å sikre at miljøtrykket holdes innenfor akseptable grenseverdier. Slike virkemidler er helt nødvendig. De må brukes for å regulere situasjonen, og det vil være avgjørende for forvaltningen i årene framover. Det andre forholdet som er utfordrende, er rømming. Det har vært flere års god innsats fra næringen for å redusere antall rømte oppdrettsfisk. Resultatet er en betydelig reduksjon av antall rømte oppdrettslaks i elvene de siste 10–15 årene. Da er det et paradoks at dagen før redegjørelsen rømte 175 000 oppdrettslaks fra en merd på Hitra. Det er over halvparten av antatt totale rømminger i 2010. Det hjelper ikke med beklagelse fra SalMar. Slike hendelser skulle ikke forekomme og er å betrakte som særdeles alvorlige. Det er oppdretterens ansvar å holde fisken innenfor merdene. Slike rømminger må unngås. Det må iverksettes sterkere prosedyrer og mye tyder også på strengere regler. Jeg er derfor glad for at fiskeriministeren allerede har sendt forslag om nye og strengere tekniske standarder ut på høringer. Dersom det ikke etableres barrierer mot slike hendelser, vil en mulig positiv utvikling bli vanskeliggjort, om ikke umuliggjort. Konsekvensene for oppdretterne bør derfor igjen bli vurdert i de vurderinger fiskeriministeren nå gjør, om at forurenser-betaler-prinsippet skal styrkes også i havbruksnæringen. Det er ønskelig å la denne næringen få utvikle seg og få en kapasitetsvekst som gjør at nye markedsandeler kan erobres. Det er derfor viktig at regjeringens bærekraftstrategi følges opp, og det er betryggende at samtlige av bærekraftstrategiens 32 tiltak, hvorav 29 er fiskeriministerens ansvar, er igangsatt. I sum vil en politisk oppfølging av næringen i tråd med det fiskeriministeren har redegjort for, bety gode framtidsutsikter for en viktig næring.