trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-01-12:
Jeg vil takke for svaret. Jeg vil peke på et annet område som er viktig for å styrke kvaliteten i skolen. En ny fagplan er nå på trappene. Høringsutkastet har vært lagt ut. Det som står der, er interessant. Det er mye bra og veldig mange konkrete mål. Men for å nå disse målene er det viktig at alle skolene har verktøyene. Skal man kunne lære å svømme - beherske to ulike svømmetyper, en på mage og en på rygg - må bassengene fylles med vann. Skal man kunne lære seg andre matkulturer, lære å lage ulike typer mat fra andre kulturer, må skapene fylles med ingredienser. Undersøkelser har vist at de elevene som klarer seg best på skolen, er de som har mer enn 500 bøker hjemme. Vi vet at skolebibliotekene våre blir dårligere og dårligere - færre og færre bøker, dårligere kvalitet og kortere åpningstid. Mitt konkrete spørsmål til statsråden er: Hvordan vil statsråden satse på bibliotekene?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-01-12:
Spørsmålet er som følger: «Både enkelthendelser omtalt gjennom media og uttalelser fra såkalte oppveksteksperter peker på et tydelig og voksende voldsproblem i skolen. Norsk skole sliter ikke bare med et mobbeproblem og et uroproblem; vi har nå fått et fremvist voldsproblem som omfatter vold mellom elever og mellom elev og lærer. Ting kan også tyde på at den store utfordringen ligger i barneskolen. Hva vil statsråden gjøre for å bekjempe vold i skolen?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-01-12:
Jeg takker for svaret. Jeg er enig med statsråden i at vi snakker om tre spesifikke forhold. Jeg spør om det ene forholdet som dreier seg om vold i skolen. Ifølge det jeg har registrert, viser voldsstatistikk fra f.eks. Oslo-politiet for 2003 at sju lærere ble utsatt for vold, og at 54 av de anmeldte voldshandlingene i Oslo fant sted på skoler. Jeg har også registrert at utdanningsetaten i Oslo viser til 166 tilfeller av grov vold i første halvår av 2004, og at voldstallene er 50 pst. høyere enn for året før. Med andre ord: Vi har et klart og tydelig voldsproblem, til atskillelse fra det som dreier seg om mobbing og uro, som er viktig nok. Vi har et voldsproblem, og vi registrerer at vi i økende grad har et voldsproblem. Hva gjør vi for å bekjempe denne utviklingen?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-01-12:
Jeg takker igjen for svaret, som var mer direkte knyttet til det jeg spurte om. Jeg er fornøyd med at statsråden vil følge opp bl.a. forhold knyttet til registrering. Det er påpekt fra ulike hold at lærerne ikke rapporterer voldstilfeller, og at verken skolene eller skoleeierne - i de fleste tilfeller er det kommunene - spør etter slike rapporter. Vi må ikke stille oss slik i forhold til voldsproblemet at vi begår den samme feilen som vi gjennom mange år har begått når det gjelder mobbing, at vi voksne lukker øynene og later som om dette ikke foregår. Jeg har til slutt lyst til å vise til at alt i 1997 slo faktisk EU alarm om et økende voldsproblem i skolen og satte i verk tiltak. Så vidt jeg vet, har også Norge vært involvert i dette i forbindelse med Connect-programmet. Like fullt vet vi pr. i dag, ut fra de siste registreringer, at voldsproblematikken øker. Det gir grunn til bekymring. Jeg håper statsråden vil se på dette med betydelig kraft.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2005-01-12:
Jeg har et spørsmål til helse- og omsorgsministeren med følgende ordlyd: «I Helse- og omsorgsdepartementets budsjettforslag for 2005 er det vist til at internasjonale tall overført til norske forhold skulle tilsi at såkalte «uheldige hendelser» i helsevesenet årlig fører til 2 000 dødsfall og 15 000 varig skadede pasienter. Kostnadene er anslått til ca. 2 milliarder kr. Hva mener statsråden er forklaringen på slike dramatiske tall, og hva blir gjort for å redusere dette?»
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2005-01-12:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg mener at det er svært alvorlige tall departementet har lagt fram, og jeg synes statsråden var både åpen og ærlig i sitt svar. Det er alvorlig at søkelyset har vært så lite rettet mot såpass alvorlige tilstander som de som beskrives her, med kanskje opptil 2 000 feilbehandlede pasienter som har ført til død, og med mange tusen med varig skade. Det er vel det vi med et annet ord kaller for sykehustabber. En skal selvsagt være varsom med å være skråsikker på årsaken til dette, men det er klart, som også statsråden indikerte i sitt svar, at dette har med kvaliteten på det arbeidet som utføres, å gjøre. Da vil jeg spørre statsråden litt mer konkret: Hvordan kan en sikre at gode metoder og verdifulle kliniske forskningsresultater faktisk når ut til det enkelte sykehus?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2005-01-12:
Det som statsråden her nevner om feil som har vært gjort som ikke har kommet opp i dagslyset, er veldig viktig, og det er en av grunnene til at jeg stilte dette spørsmålet. I så måte er jeg veldig glad for det som departementet her har gjort for å få det fram. Men dette er ikke nok. Det er åpenbart at det her faktisk er feilbehandling. Det betyr at en må ha mer kunnskapsbaserte metoder i behandlingen, en må ha bedre beskrivelser av behandlingen, og en må ha sikrere prosedyrer. Men det er slik at ingen metode er så god at en gjør seg uavhengig av helsepersonellets kunnskaper. Jeg mener at vi må sette søkelyset på innholdet i spesialistutdanningen for å sikre spesialistenes kvalifikasjoner. Da er spørsmålet: Kan statsråden tenke seg å se på faktorer som går inn på kvaliteten i spesialistutdanningen, og som dermed gjør at spesialistene blir bedre kvalifisert til å gjøre den jobben som de møter daglig i sykehusene?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-12:
Tallene som representanten Asmund Kristoffersen henviser til, stammer fra en rapport som professor Peter F. Hjort utarbeidet for Sosial- og helsedirektoratet i 2003. Hjort refererer til undersøkelser fra Australia, Danmark, New Zealand og Storbritannia, der man har funnet at i gjennomsnitt hver tiende pasient utsettes for en uønsket hendelse under sitt opphold i sykehuset. Slike hendelser kan i enkelte tilfeller få dødelig utgang for pasienten. Det er ikke utført tilsvarende undersøkelser i Norge, men vi har ikke grunnlag for å anta at forholdene i Norge er vesentlig forskjellige fra forholdene i disse landene. Legger man til grunn vurderingene som er gjort i disse undersøkelsene, kan kanskje 40-50 pst. av disse dødsfallene forebygges. Jeg er enig med representanten i at disse tallene kan synes å være dramatiske. Fordi forskningen har vist at en del av disse hendelsene kan forebygges, har departementet i 2004 gitt Sosial- og helsedirektoratet i oppdrag å utrede tiltak for en bedret pasientsikkerhet i Norge. Av tiltak som foreslås iverksatt, vil jeg i første omgang peke på planlegging av et nasjonalt pasientsikkerhetsregister som skal inneholde oversikt over og analyse av uønskede hendelser og forhold som går ut over pasienter i norske sykehus. Hensikten med dette registeret er forebygging av uheldige hendelser. Prosjektet innebærer også utvikling og distribusjon av informasjonsmateriell, faglitteratur og verktøy rettet mot pasientsikkerhet. Sosial- og helsedirektoratet vil om få uker distribuere en ny veileder til forskrift om internkontroll i sosial- og helsetjenesten. Den gir konkrete råd om hvordan sikkerhet og kvalitet i helsetjenesten kan forbedres. Jeg vil også vise til betydningen av landets omkring 60 medisinske kvalitetsregistre knyttet til spesifikke medisinske tilstander. Ved utgangen av 2005 er det et mål at ti medisinske kvalitetsregistre er etablert nasjonalt, i regi av de regionale helseforetakene. Slike registre inneholder til dels data som har relevans for pasientsikkerhet, f.eks. komplikasjoner ved kirurgiske prosedyrer. Registrene kan gi kunnskap om slike hendelser og kan ofte gi svært gode svar på hvilke tiltak som kan påvirke risiko. I 2003 ble det innført ni nasjonale kvalitetsindikatorer for spesialisthelsetjenesten, og ytterligere seks indikatorer er innført i 2004. Indikatorene omfatter både somatiske sykehus og psykisk helsevern. Indikatorene skal gi grunnlag for styringsinformasjon på institusjonsnivå samt gi grunnlag for kvalitetsforbedring for fagmiljøene. Systemet med nasjonale kvalitetsindikatorer vil bli utvidet og videreutviklet i tiden fremover.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-12:
Det er to forhold: Det ene er det faktum at det gjøres feil på norske sykehus som ofte har sin årsak i det man kan kalle hendelige uhell og menneskelige feil. Det som har vært en del av en kultur i norsk helsevesen, har vært å feie en del av disse uhellene under teppet. Det som er viktig med internkontrollen, er jo å få frem feilene, slik at man kan analysere dem og se på hva man kan lære av dem. Det er en av årsakene til dette registret som nå blir etablert. Når det er gjort en tabbe, får man en analyse av det som er gjort, og da kan man sette inn tiltak for å unngå at andre gjør en tilsvarende tabbe. Det andre forholdet er selvfølgelig å få ut den medisinske forskningen i form av en veileder osv., og som jeg sa i mitt svar, vil Sosial- og helsedirektoratet faktisk i løpet av få uker distribuere den veilederen som nå er laget, nettopp for å informere om bl.a. medisinsk fremgang som man har oppdaget også på basis av feil som er gjort.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-12:
Spesialistutdanningen er en annen meget viktig bit, men jeg tror kanskje ikke den er en av hovedårsakene til dette. Så vidt jeg har skjønt på det medisinske miljøet, er en av hovedårsakene til at det kan sies at det på mange områder oppstår flere feil og sykehustabber, at man behandler langt mer kompliserte ting i dag enn man gjorde tidligere. Man behandler langt eldre pasienter enn man gjorde tidligere, og man behandler pasienter som har en mye lenger fremskreden situasjon i sitt sykdomsforløp, hvor man allikevel setter inn tiltak. Det er klart at mulighetene for ikke å få det ønskede resultatet da definitivt blir større. Det andre jeg kan opplyse representanten om, er at i de fem foretaksmøtene jeg nå har - jeg hadde to i går og skal ha møter på fredag og på mandag - innfører jeg i alle fem helseforetak internkontrollrutiner forankret i styret og intern revisjon, der revisjon av internkontroll av medisinsk art selvfølgelig er den aller vesentligste. Faktum er at det kun er ett sykehus i dette land som er ISO-sertifisert, og kvalitetssikringen vil være et hovedanliggende i 2005.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-12:
En vesentlig forutsetning i tilknytning til Opptrappingsplanen for psykisk helse er at det skal skje en oppbygging og en vesentlig omstrukturering av tjenestetilbudet innen psykisk helsevern. Siktemålet med omstruktureringen er å bygge opp en desentralisert tjeneste som fungerer i et nært samspill med kommunene både i forhold til den enkelte bruker og med tanke på veiledning, konsultasjon og undervisning. Norge har opptil 80-90 pst. av de samlede ressursene knyttet til drift av døgnavdelinger, noe som også i en europeisk sammenheng er meget høyt. Derfor er det en klar forutsetning og forventning om å dreie ressursinnsatsen innen psykisk helsevern til en betydelig økning av dagtilbud og polikliniske tilbud og ambulante arbeidsformer. For psykiatriske sykehjem innebærer dette dels en oppgradering av tilbud til aktive behandlingsplasser, dels en avvikling av denne institusjonstypen i takt med at tilbudet i kommunene bygges opp. Derfor er det viktig at kommunene og helseforetakene er koordinerte i sin innsats. Kommunene må iverksette en rekke ulike tiltak for å sikre at personer med alvorlige psykiske lidelser får tilrettelagte boliger. Omstilling i spesialisthelsetjenesten er ikke uavhengig av boligsituasjonen i kommunene. Stortinget ble gjennom statsbudsjettet for 2004 og 2005 orientert om at nedbyggingen av psykiatriske sykehjem hadde gått langt raskere enn antatt da Opptrappingsplanen for psykisk helse ble vedtatt i 1998. Dette gjør at flere forhold nå må vurderes. Tilrettelagte boliger med tilhørende servicetjenester og med mulighet for faglig oppfølging er helt fundamentalt for å realisere målene i opptrappingsplanen. Ut fra omfanget av reduksjonen i antall døgnplasser i psykiatriske sykehjem har jeg tatt initiativ til en ny gjennomgang av boliger og tilrettelegging av boligsituasjonen. Jeg vil komme tilbake til Stortinget med denne saken når gjennomgangen er foretatt. Jeg har meldt fra til de regionale helseforetakene om at det ikke skal skje en ytterligere reduksjon av antall sykehjemsplasser og døgnplasser før det er foretatt en samlet gjennomgang av boligsituasjonen. De regionale helseforetakene står overfor en rekke omstillingskrav innen psykisk helsevern, og departementet er kjent med at det enkelte steder er klare behov for omstilling fra dagens døgnplasser til ambulante arbeidsformer. Jeg vurderer disse sakene opp mot hvorvidt dette er omstillinger som har konsekvenser for boligbehovet i kommunene.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-12:
Det som var mitt helt klare signal, og ikke bare signal, men mitt skriftlige budskap til de fem regionale helseforetak, var at man måtte bremse opp i forhold til nedbygging av psykiatriske sykehjem, en nedbygging som hadde gått altfor raskt i forhold til den oppbyggingen som hadde skjedd i kommunene. I en del av omstillingene er det både plusser og minuser. Det vet jeg også gjelder i det området representanten nevner, som har med Jonatunet å gjøre, og som dette er overført til. Det jeg har fått opplyst fra Helse Fonna, er at det samarbeidet man har hatt med ordføreren i Jondalen, er et interkommunalt samarbeid som har ført til at man har fått et tilbud som kvalitativt på ingen måte ligger tilbake for det man hadde tidligere. Tvert imot fremstår det, som jeg har fått opplyst, som et bedre tilbud til de pasientgruppene som man skal ivareta. Jeg har noen saker på mitt bord til vurdering, og det gjelder om man før man legger ned noe, skal ha bygd opp noe. Det kan være forskjellige vurderinger av det. De sakene ender til syvende og sist på mitt bord for avgjørelse.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-12:
Så langt min kunnskap tilsier, kan det argumenteres ganske sterkt for at de to tingene ikke er sammenlignbare størrelser. At man har 1 600 på en venteliste, betyr jo ikke at det er 1 600 som står på venteliste for å bli innlagt på psykiatriske institusjoner. En del av bildet når det gjelder hele psykiatrien, var da vi etablerte opptrappingsplanen, det faktum at vi brukte enorme ressurser på heldøgnsplasser, mens vi hadde lange ventelister for personer med mindre lidelser som hadde behov for et poliklinisk tilbud. Det vi har gjort, det hele handlingsplanen dreier seg om, er å allokere ressursene inn mot dem som står på denne ventelisten, som ofte trenger et poliklinisk tilbud. Vi er, så vidt jeg vet, i tillegg til Italia det landet i Europa som bruker størst andel av ressursene på heldøgnsplasser. Men det som er helt definitivt, er: Jeg har i tillegg til det Stortinget vedtok når det gjaldt budsjettet for neste år i forhold til opptrappingsplanen, instruert fem regionale helseforetak - altså alle - om at veksten i psykiatrien dette året skal være større enn veksten i somatikken. Det er første gang det er gjort.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-12:
Lindrende behandling og omsorg ved livets slutt innebærer at uhelbredelig syke og døende pasienter får optimal lindrende behandling for sine fysiske plager samt plager av psykisk, sosial og eksistensiell natur. Målsettingen med lindrende behandling er å bidra til at pasienter og pårørende i en slik situasjon kan få best mulig livskvalitet. Samarbeidsregjeringen slo i Sem-erklæringen fast at vi ville styrke tilbudet om lindrende behandling og omsorg ved livets slutt for alle, uansett diagnose. Lindrende behandling til kreftpasienter er gitt særskilt prioritet gjennom kreftplanen og nasjonal kreftstrategi. Helseministeren har derfor både i 2003 og 2004 gitt de regionale helseforetakene klare styringssignaler og stilt krav om at de fortsatt skal prioritere tjenestetilbudet til pasienter med kreft og sørge for et godt tilbud om lindrende behandling og omsorg for pasienter i livets sluttfase. Sørlandet Sykehus HF, Kristiansand, har i løpet av høsten ferdigstilt et bygg som skulle romme en lindrende avdeling. Bygget var kostnadsberegnet til 28,5 mill. kr. Stråleaksjonen og Kristiansand Sanitetsforening har bidratt med 20 mill. kr, mens det resterende beløpet er dekket av Sørlandet Sykehus. Den lindrende avdelingen var planlagt åpnet fra januar 2005. Den spesielle økonomiske situasjonen som Helse Sør er i, og som representanten Alvheim og Stortinget for øvrig er vel kjent med, innebærer dessverre også at det må inntas en restriktiv holdning når det gjelder å starte ny aktivitet som øker kostnadene og i neste omgang fører til ytterligere krav om innsparinger. Den utsatte åpningen av denne lindrende avdelingen må ses på bakgrunn av dette. Det er like fullt uheldig overfor Stråleaksjonen og Kristiansand Sanitetsforening, men særlig overfor pasienter og pårørende, at åpningen utsettes. Helse Sør har imidlertid forsikret meg om at når den økonomiske situasjonen bedres, vil sykehuset prioritere åpningen av den nye avdelingen for lindrende behandling. Sørlandet Sykehus er for øvrig i god dialog med giverne, altså Stråleaksjonen og Kristiansand Sanitetsforening, om alternative, midlertidige løsninger. En mulighet er å etablere senger for lindrende behandling og omsorg ved sykehusets kirurgiske avdeling. Dette vil styrke tilbudet til pasientene, og basisbemanningen vil være på plass med tanke på oppstart av den lindrende avdelingen ved bedret økonomi. Jeg har forstått at man også vurderer å benytte bygget som pasienthotell, i kombinasjon med et dagtilbud for lindrende behandling. Pasienter med behov for innleggelse for lindrende behandling skal sikres gode tilbud. Dette vil bl.a. bli gjort ved de medisinske og kirurgiske avdelingene ved Sørlandet Sykehus. Jeg er derfor trygg på at pasienter og pårørende med behov for lindrende behandling i livets siste fase, trass i den utsatte åpningen av lindrende avdeling, også i dag er sikret god og lindrende behandling på Sørlandet, selv om denne kan bli enda bedre gjennom en egen lindrende avdeling. For å avslutte: Ingen skulle vel mer enn meg, som har vært engasjert i dette, ha ønsket at man kunne ha åpnet denne avdelingen fullt ut nå i januar.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-12:
For å ta det siste først: Nå er det ikke slik at Helsedepartementet godkjenner de prioriteringene som gjøres i de enkelte regionale helseforetak. Stortinget har gjennom lov om helseforetak vedtatt hvordan dette skal gjøres. Der er det vedtatt at det ikke er helseministeren som skal foreta disse prioriteringene, men det enkelte helseforetak. At det i Helse Sørs forhistorie har vært saker knyttet til høye lønninger og pensjoner, tror jeg vi i denne sak ikke skal bruke som begrunnelse for det som skjer. Det som gjøres i Helse Sør, er jo en helsepolitisk prioritering. Det er ikke slik som det kan fremstå som, at de som har behov for lindrende behandling i dag, ikke får det. Jeg står her med et avisutklipp fra ansvarlig lege Eva Albert, som driver lindrende team. Dette blir i dag selvfølgelig også håndtert på Sørlandet, som andre steder i landet, og det å ha egne lindrende avdelinger er definitivt ønskelig. Det kommer etter hvert, og det vil det også gjøre på Sørlandet. Inntil videre vil man håndtere disse pasientene på andre avdelinger, men avdelingene vil også nyttes poliklinisk.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-12:
Jeg hører hva representanten Alvheim sier. Jeg kan ikke se at det er noen vedtak i Stortinget som ikke er iverksatt for 2005 i forhold til den avdelingen. Jeg kan ikke se at det foreligger noe vedtak på dette. Jeg vil likevel minne om at selv om det skulle dreie seg om 6 mill. kr, er altså situasjonen for Helse Sør, som representanten Alvheim utmerket godt er kjent med, at de har et underskudd på oppimot 1 milliard kr, og Stortinget har sagt at foretaket skal være i balanse i løpet av to år. Å pådra seg nye driftsutgifter da, betyr at omstillingskravet øker ytterligere andre steder. Styret i Helse Sør har derfor ikke funnet å kunne sette i gang nye tiltak akkurat i den perioden man er i nå. Så vidt jeg har skjønt av en del av disse miljøene på Sørlandet, er det en viss forståelse for at det ikke er så enkelt som representanten Alvheim fremstiller det, slik fortoner ikke verden seg. Det viktigste er pasientene. De behandles forsvarlig faglig slik det er i dag, men alt kan definitivt bli bedre. Denne avdelingen er sterkt ønsket, og ingen skal ønske den mer velkommen enn meg når den en dag må komme.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-12:
La meg alt innledningsvis slå fast: Det er ikke en verdig måte å møte pasientene på når de blir henvist til en sengeplass i en sykehuskorridor og ikke til et pasientrom. Likevel vet vi at det skjer, og det skjer dessverre altfor ofte. Dette er uheldig, særlig fordi det er en belastning for den enkelte pasient som dette rammer, men også fordi plassering av pasienter i korridorer bl.a. representerer en økt risiko for smittespredning. Styringssignalene for å unngå dette er klare og entydige. De regionale helseforetakene har fått klar beskjed fra sin eier, Helse- og omsorgsdepartementet, om at de som hovedregel ikke skal ha korridorpasienter. Vi har sagt dette som hovedregel, fordi det vil kunne forekomme situasjoner med stor pasienttilstrømming, der det ikke vil være mulig å unngå å dette. Det vet vi at vil skje, dessverre, også i den nærmeste fremtid. Derfor følger vi også nøye med på utviklingen hva gjelder hyppighet av såkalte korridorpasienter i norske sykehus. Det er en av de kvalitetsindikatorene som vi mottar rapporter på, og resultatene her blir presentert på nettstedet for fritt sykehusvalg. Korridorpasienter er særlig et problem og en utfordring for de indremedisinske avdelinger. De har en høy frekvens av akuttinnleggelser, og de behandler mange eldre mennesker med sammensatte lidelser og med behov for at det langsiktige behandlingsbehovet blir godt ivaretatt. Omlegging av driftsformene i sykehus, fra de tradisjonelle lange oppholdene til kortere opphold og dagbehandling, også kalt fra seng til stol, er viktig. Jeg er klar over at slike omlegginger ikke er like velegnet for alle pasienter. De er like fullt nødvendige, også fordi de frigjør kapasitet slik at vi kan gi et godt behandlingstilbud til dem som må ha en seng. Regjeringen har i den strategien for videre utvikling av lokalsykehus som vi presenterte i forslag til statsbudsjett for inneværende år, og som Stortinget sluttet seg til, pekt særlig på det ansvaret sykehusene har for å understøtte primærhelsetjenesten, også i byområdene. Mine signaler til sykehusene er helt klare: Korridorpasienter skal som hovedregel ikke forekomme. Derfor har sykehusledelsen min fulle støtte til å gjennomføre de endringer som er påkrevd for å omdisponere ressurser, slik at de behandler pasientene på en verdig måte. Her er det mange paradokser. Det er det også i Østfold, for samtidig som det gjennomsnittlig ligger ti pasienter på gangen, er det også ti tomme senger i det samme sykehuset.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-12:
Det er riktig som representanten sier, at det også har vært påpekt bygningsmessige forhold som gjør det lite fleksibelt. Jeg har vært og sett på de nye prosjekterte sykehusene, og jeg har vært og sett på de nye som bygges, eksempelvis St. Olavs hospital i Trondheim. Det er helt andre konsept, slik at en skal kunne ta inn den fleksibiliteten som er nødvendig. På en del av de gamle sykehusene er sengepostene ikke relatert til det behovet man har i dag. Noen har overkapasitet av senger på noen typer avdelinger - for på noen avdelinger blir det mye kortere liggetid - mens andre avdelinger, som er mer intensive, og som har flere akuttfunksjoner, plutselig får behov for mange senger. Det kan ligge fire etasjer mellom avdelingene, og det er umulig å ha disse pasientene liggende slik. På kort sikt må man stedlig prøve å tilpasse dette i forhold til den bygningskroppen man har, men fremover er det en helt annen grad av fleksibilitet som legges inn. Dette må håndteres lokalt, men det er selvfølgelig en overordnet målsetting, både av hensyn til pasienter, av medisinske grunner og ikke minst av smittehensyn, å minimere antallet som ligger på gangen.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-12:
Jeg er aldri i tvil om at nye sykehus som bygges, vil ha en helt annen fleksibilitet, slik at dette problemet vil være nærmest ikke-eksisterende i en slik situasjon. Men mens gresset gror, er det viktig at ikke pasientene dør i korridorene. Det jeg kommer til å gjøre, for så vidt på bakgrunn av dette spørsmålet, i forhold til Østfold, er selvfølgelig å ta opp dette konkret og se på hvilke strakstiltak som er mulige både av personellmessig og bygningsmessig art for å få til en større grad av fleksibilitet. Det fremstår jo som litt spesielt at det er ti pasienter på gangen, mens man har ti senger som står oppreid i en annen del av bygningen, muligens også i samme etasje. Da skulle det være grunnlag for å kunne bruke litt sunt bondevett for å få dette til, og det har de, så vidt jeg har skjønt, i betydelig grad også i Østfold.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2005-01-12:
«Helseministeren har uttalt at Regjeringen må skaffe seg full oversikt over bolig- og omsorgstilbudet til psykisk syke i kommunene før psykiatriske sykehjems- eller døgnplasser i psykiatriske behandlingsinstitusjoner blir lagt ned. Psykiatriske heldøgnsplasser blir lagt ned. Mener statsråden signalene som er gitt, er tilstrekkelige til at de blir fulgt av helseforetakene?»
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2005-01-12:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg har tidligere stilt et skriftlig spørsmål til statsråden om nedleggelse av ni av 18 døgnplasser ved Jonatunet i Helse Fonna. Svaret fra ministeren var at dette ikke var nedleggelser, men flytting av plasser til Valen sykehus. Nå kommer det imidlertid fram at ved Valen sykehus skal de redusere antall plasser, fra 104 til 75 senger. Den første nedtrappingen, til 90, er allerede i gang. Er helseministeren enig i at det kan være vanskelig å se om de signalene han har sendt ut om stopp i nedlegging av døgnplasser før et tilsvarende tilbud er bygd opp lokalt, blir fulgt?
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2005-01-12:
Ved utgangen av september 2004 ventet 1 640 pasienter på psykiatrisk behandlingsplass i Helse Vest. Av disse var 580 i Helse Bergen og 148 i Helse Fonna. Samtidig vet vi at personer som er tilbakeført og får et tilbud i kommunene, i perioder også vil trenge døgnbehandling ved psykiatrisk behandlingsinstitusjon. Det er slikt som skjer. Mener helseministeren, når det er så lange ventelister - i Helse Vest 1 640 pasienter - at det i det hele tatt er forsvarlig å legge ned døgnbehandlingsplasser nå?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2005-01-12:
Mitt spørsmål går til den ærede helse- og omsorgsminister: «Den planlagte lindrende avdeling ved Sørlandet Sykehus som skulle åpne 4. januar 2005, og som er finansiert av innsamlede midler, er utsatt på ubestemt tid, til tross for at Stortinget i sin kreftplan har prioritert lindrende behandling for kreftpasienter. Vil statsråden personlig gripe inn overfor Helse Sør slik at avdelingen blir åpnet så snart som mulig?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2005-01-12:
Jeg takker for svaret, som på ingen måte er tilfredsstillende for meg. Jeg er meget forundret over at den nye helseministeren ikke er i stand til å gripe inn i forhold til Helse Sør i denne spesielle situasjonen. At man skal ha dette i tankene i fremtiden en eller annen gang, betyr at en del pasienter ikke får den lindrende smertebehandling som Stortinget faktisk har vedtatt at de skal få. Det nytter ikke da å skylde på økonomisk ressursmangel. Det er klart at Helse Sør har det problematisk, men det er det andre helseforetak som også har. Da er det prioriteringen det går på. Da må man i beste fall prioritere pasientbehandling istedenfor høye lønninger og høye pensjoner i helseforetaket. Det burde Helse Sør ha tenkt igjennom på et langt tidligere tidspunkt. Jeg kan rett og slett ikke akseptere en utsettelse av denne avdelingen, slik helseministeren nå synes å ha godkjent.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2005-01-12:
Jeg takker igjen statsråden for svaret, men jeg er like misfornøyd med dette svaret som med det første. Det er jo åpenbart at det er helseministerens ansvar å sørge for at Stortingets vedtak og intensjoner blir fulgt opp i helseforetakene. Det kan ikke overlates til det enkelte helseforetak. Der har helseministeren en kontrollmyndighet - og ikke bare kontrollmyndighet, han har også en iverksettelsesmyndighet. Jeg hadde faktisk forventet i en så alvorlig sak som dette at helseministeren hadde grepet inn og gitt pålegg om at denne avdelingen skal settes i drift. Den vil også være rimelig i drift. Det vil ikke koste Sørlandet sykehus mer enn ca. 5-6 mill. kr i driftsutgifter i året, og investeringsmidlene har de stort sett fått fra private givere. Konsekvensen av dette må man forvente også blir at tilliten til helseforetakene svekkes i befolkningen, og særlig tilliten til Helse Sør, som tidligere har vært under et meget sterkt press.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2005-01-12:
Jeg har følgende spørsmål til vår ærede helseminister: «Sykehuset Østfold har lenge hatt et høyt og økende antall korridorpasienter. I løpet av fjorårets ti første måneder havnet nesten 5 000 pasienter på gangen. Statistikken for november viser at 712 syke, hvorav 513 ved sykehuset i Fredrikstad, måtte bo på gangen. Det bryter med sykehusets strategi om ikke å ha korridorpasienter. Hva vil statsråden bidra med for å få ned antallet korridorpasienter?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2005-01-12:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg vil også si noe positivt. Det skjer mye positivt i helseforetaket. Køene blir redusert, og ventetiden blir redusert. Men som statsråden var inne på, har vi altså omtrent like mange som ligger i korridorene, som det er ledige sengeplasser. Dette har jeg tatt opp overfor ansvarlig myndighet, men de sier at det er en lite fleksibel bygningsmasse, og at det er en stor grad av spesialisering som gjør dette problematisk. Statsråden beskrev situasjonen, men vi må jo være løsningsorienterte her. Departementet har et overordnet ansvar for å forsøke å få presset frem løsninger, slik at det ikke fortsetter i det evinnelige, og i Østfold har vi en økende trend når det gjelder korridorpasienter. Hva mener statsråden man kan gjøre konkret? Hvordan skal man håndtere situasjonen for i hvert fall å komme inn i en positiv trend her?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2005-01-12:
Jeg takker statsråden for tilleggssvaret. For meg virker det som om ledelsen ved Sykehuset Østfold er helt eller delvis handlingslammet. Man drøfter en intermediærpost, og man har åpnet en post for utskrivningsklare pasienter, men effektene uteblir. Og der har man også denne debatten som statsråden nevner om nye prosjekter. Vi skal få et nytt storsykehus på Kallnes, men det kan ligge ti år frem i tid. Mener ikke statsråden man må gå litt mer tøft og effektivt til verks her? Vi kan ikke ha disse problemene i ti år fremover. Det er verken befolkningen eller korridorpasientene tjent med, spesielt ikke korridorpasientene.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2005-01-12:
Jeg vil få lov til å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Økningen i statlige gebyrer har blitt en økende inntektskilde for staten, stikk imot hva hensikten var opprinnelig. I dag er gebyret for teoretisk førerprøve og utstedelse av førerkort høyere enn selvkost. Stortinget vedtok nylig en effektivisering av trafikkstasjonene, noe som skulle tilsi at selvkost går ned for tjenester på trafikkstasjonene. Vil statsråden gjennomgå gebyrene innenfor samferdsel og medvirke til at selvkostprinsippet blir fulgt opp?»
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2005-01-12:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg er veldig godt fornøyd med det. Det er gledelig at statsråden har bedt Vegdirektoratet om å gå igjennom dette, og at det er selvkostprinsippet som skal legges til grunn. Det er jeg meget fornøyd med. Men var det da nødvendig å øke en del av disse gebyrene i 2004? Hvorfor ble noen av disse gebyrene økt, når man allerede forutså at det ville komme en effektivisering, og det har pågått en effektivisering? Var det nødvendig å ta denne oppjusteringen, når man senere muligens skal justere ned igjen?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2005-01-12:
Jeg er strålende godt fornøyd. Jeg har bare en liten presisering. Du har sagt at du vil gå inn for selvkostprinsippet. Er det da så at du vil gjøre det når det gjelder alle gebyrer innenfor samferdsel, eller gjelder det bare dem som jeg har spurt om nå? Vil du gå videre slik at du ser på alt innenfor samferdsel når det gjelder gebyrer?
Torild Skogsholm (Venstre), 2005-01-12:
De gebyrene representanten Nistad nevner i sitt spørsmål, inntektsføres på Statens vegvesens inntektskapittel i statsbudsjettet, kapittel 4320 Statens vegvesen, post 02 Diverse gebyrer. Denne posten omfatter i hovedsak gebyrer i forbindelse med utstedelse av førerkort, førerprøver, påskiltinger, myndighetskontroller og kjøretøykontroller, og gebyrstørrelsen fastsettes i utgangspunktet etter selvkostprinsippet. I forbindelse med behandlingen av revidert nasjonalbudsjett 2004 ble inntektskravet for post 02 Diverse gebyrer økt med 47,7 mill. kr - fra 294,3 mill. kr til 342 mill. kr. For å finne dekning for en økning av denne størrelse var det nødvendig å øke gebyrene vesentlig. Som det også framgår av svar på spørsmål nr. 9 fra Fremskrittspartiets stortingsgruppe i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett, ligger prisen for teoretisk førerprøve og utstedelse av førerkort over selvkost, mens det for de andre tjenestene som budsjetteres over posten, antas at gebyrene enten er lavere eller på nivå med kostnadene. Som representanten Nistad påpeker, er Statens vegvesen inne i en omstillings- og effektiviseringsprosess. Blant annet gjelder dette en omlegging av trafikkstasjonsstrukturen, og dette kan føre til endrede kostnader ved å produsere de tjenestene som er gebyrbelagte. Det riktige kostnadsnivået vil først kunne vurderes når resultatet av denne pågående prosessen er nærmere avklart. I denne forbindelse har jeg bedt Vegdirektoratet om å gå igjennom gjeldende gebyrer på nytt ut fra selvkostprinsippet. I tråd med omtale i Samferdselsdepartementets budsjettproposisjon for 2005 vil jeg komme tilbake med en grundigere gjennomgang av gebyrnivået i forbindelse med budsjettet for 2006.
Torild Skogsholm (Venstre), 2005-01-12:
Ja, vi fant det nødvendig å gjøre dette, og det ble Stortinget gjort kjent med i forbindelse med budsjettprosessen. Det regner jeg med at også Fremskrittspartiet ble gjort kjent med. Vi ønsker å ta en gjennomgang av den type gebyr som skal være kostnadsorientert. Det er selvfølgelig et poeng når prinsippet ligger der, at vi følger det opp.
Torild Skogsholm (Venstre), 2005-01-12:
Nå aner det meg at her ligger det et spørsmål om absolutt alt av avgifter og gebyrer, og det er et meget sammensatt spørsmål. Det er ikke alle avgifter som er ment å skulle være kostnadsorientert. Derfor vil de bli behandlet på samme måte som i dag. Men de gebyrer som skal være kostnadsorienterte, kommer vi tilbake til.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2005-01-12:
Jeg ønsker å stille forsvarsministeren følgende spørsmål: «Det er fra enkelte skytterlag etc. blitt ytret ønske om å få overta mer av den ammunisjon som Forsvaret av flere årsaker ikke har bruk for lenger. Dette kan være ammunisjon «gått ut på dato» eller som det ikke er behov for lenger. Hvordan foregår denne praksisen i dag, og er det mulig at skytterlag eller andre kan overta mer av denne ammunisjonen?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2005-01-12:
Jeg takker statsråden for en god og klargjørende orientering, som gir svar på de spørsmålene enkelte skytterlag, enkelte medlemmer og andre har stilt meg om dette. Jeg synes selvfølgelig det er bra at det ikke blir gitt bort/solgt ammunisjon som har «gått ut på dato», og at den blir avhendet og destruert på en forsvarlig måte i henhold til Forsvarets bestemmelser. Det er, som sagt, bra. Mitt spørsmål går da videre på annen ammunisjon som Forsvaret av en eller annen grunn ikke har bruk for. Her svarer statsråden at denne type ammunisjon ikke forefinnes pr. dato. Det tar jeg til orientering. Dette er også greit. Men spørsmålet blir da videre: Hvis det i framtiden av en eller annen årsak, f.eks. i forbindelse med omorganisering i Forsvaret, er ammunisjon som ikke har «gått ut på dato», som er fullt brukbar, og som ikke er farlig eller skummel, er det da mulig at statsråden kan vurdere om denne type ammunisjon kan bli tildelt eller solgt til skytterlag, medlemmer eller dem som står på listen over dem som i dag får ammunisjon.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2005-01-12:
Jeg tror statsråden og jeg er enige om hvordan dette skal håndteres også i framtiden. Vi er helt sikkert også enige om at det å trene i skyting er viktig for å kunne opprettholde de skyteferdigheter som befal og soldater har, og jeg tenker da spesielt på heimevernssoldater og befal. Jeg tror at dette fungerer tilfredsstillende med de regler og den praksis som er i dag, men det har altså vært noen spørsmål om ammunisjon som Forsvaret av en eller annen årsak ikke har bruk for, eller som er «gått ut på dato». Det var derfor jeg stilte spørsmålet, slik at vi kan utnytte de ressurser som Forsvaret har, på en best mulig måte for alle.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2005-01-12:
Forsvaret anskaffer håndvåpenammunisjon med henblikk på at de beholdninger Forsvaret til enhver tid disponerer, skal forbrukes innenfor fastlagt levetid. Håndvåpenammunisjon som «går ut på dato» i henhold til produsentens merking, er ammunisjon som av tekniske årsaker ikke skal anvendes. På bakgrunn av sikkerhetsmessige forhold er det derfor verken ønskelig eller mulig for skytterlag eller andre å overta eller å disponere noe av denne ammunisjonen. Ammunisjon som er «gått ut på dato», avhendes og destrueres på forsvarlig måte i henhold til Forsvarets bestemmelser. Spørsmålet har vært forelagt Forsvarets logistikkorganisasjon, FLO, som i et brev av 7. januar 2005 opplyser at Forsvaret på det nåværende tidspunkt ikke har overskudd av håndvåpenammunisjon. På denne bakgrunn finnes det dermed ingen håndvåpenammunisjon som skytterlagene eventuelt kunne ha overtatt. Jeg ønsker imidlertid å vise til at det eksisterer ordninger for tildeling og salg av håndvåpenammunisjon til personell i Forsvaret. Dette reguleres årlig i Forsvarets ammunisjonsplan del 02 - Spesielle bestemmelser som omhandler all disponering av ammunisjon i Forsvaret. Her framgår det at tildeling av inntil 500 skudd kan foretas til yrkes-, kontrakts-, plikttjenestebefal, vervede, kadetter, befalsskoleelever og fast tilsatt personell i Forsvaret som er aktive skyttere, og som har deltatt i minimum fem militære/sivile stevner eller konkurranser pr. år. Videre kan fast ansatt personell i Forsvaret etter søknad få kjøpe inntil 1000 skudd pr. år. For begge disse ordningene er det stilt meget strenge krav til søknader fra den enkelte og nødvendig attestasjon fra den ansattes avdeling. Videresalg eller overdragelse av tildelt håndvåpenammunisjon er strengt forbudt og kan medføre tap av rett til uttak og/eller disiplinære forføyninger. Hovedsvaret er dermed at man ikke anser at Forsvaret har overskuddsammunisjon for videresalg. Og enda viktigere: Ammunisjon som er merket av leverandøren som «utgått på dato», anser vi det ville være helt klare sikkerhetsmessige forhold knyttet til bruken av. Forsvaret kan ikke påta seg ansvar for en slik bruk. Den ammunisjonen destrueres derfor.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2005-01-12:
Det er selvsagt vanskelig å svare fullgodt på et hypotetisk spørsmål. Det viktigste for Forsvaret er jo å prøve ikke å kjøpe inn mer ammunisjon enn det man trenger selv, rett og slett for ikke å binde kapital unødig. Men vi vet jo alle at i en organisasjon med omorganisering kan det være at man på grunn av at man skifter våpentyper eller av andre grunner får overflødig materiell. Hva som i så fall skal skje, vil måtte avgjøres av Forsvaret selv gjennom dets regler for tildeling av overflødig ammunisjon. I dag er praksis slik at da prioriterer man i så fall tildeling av skudd til aktive skyttere etter veldig strenge kriterier, tildeling til befal og vervede som driver organisert skyting, og salg for øvrig til fast ansatt personell. Jeg går ut fra at det vil være den samme prioriteringen hvis man i framtiden skulle komme opp i en slik situasjon som spørreren beskriver.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2005-01-12:
Her høres det ut som det er bred enighet, og jeg ser derfor ingen grunn til å gi et mer utfyllende svar.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2005-01-12:
Jeg har et spørsmål til statsministeren som vil bli besvart av miljøvernministeren. Jeg må bekjenne at i første parentes har jeg rotet litt med navnene. Der står det ProMare. Det skulle ha vært MAREANO. Men ut fra spørsmålet går det vel fram hva det dreier seg om. Så jeg tror ikke det har skapt så veldig stor forvirring hos statsråden: «Statens sjøkartverk har utarbeidet et prosjekt for kartlegging av havbunnen(ProMare) (ProMare) Vil statsministeren, som ansvarlig for samordningen mellom departementene, ta initiativ til at man får en avklaring av finansiering og gjennomføring av dette viktige kartleggingsprosjektet, slik at dette kan iverksettes?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2005-01-12:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er glad for at dette vil bli vurdert i framtidige budsjettprosesser. Men iverksettelsen spør jeg jo etter. Det skulle ha vært iverksatt allerede. Når andre nasjoner driver kartlegging av norsk havbunn, er det såpass alvorlig at vi selv burde ha kommet i gang med å gjøre det arbeidet. Spørsmålet er da igjen: Når kan vi forvente at et slikt prosjekt blir igangsatt?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2005-01-12:
Jeg takker for svaret, og jeg ber statsråden om å ta det med i budsjettet for neste år. Det er snakk om 200-300 mill. kr. Jeg vet tallet ganske sikkert. Det blir ikke over 300 mill. kr, og det burde Regjeringen kunne finne plass til på budsjettet for neste år. Kan statsråden forsikre om at det også blir vurdert neste år?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-01-12:
Som representanten Steinar Bastesen seier, er det kartleggings- og forskingsprogrammet MAREANO det her er sikta til. Dette er eit forslag til felles satsing frå Havforskingsinstituttet, Norges geologiske undersøkelse og Statens kartverk Sjø. Programforslaget er sett saman av tre delar: kartlegging av sjøbotnen, marin økosystemretta forsking og internettpresentasjon av tilgjengeleg informasjon. Regjeringa er godt kjend med MAREANO-programmet, og det har vore grundig vurdert av dei relevante departementa. Me har for dårleg kunnskap om sjøbotnen i våre havområde, og gjennomføring av MAREANO vil vera eit svært viktig bidrag for å styrkja denne kunnskapen. MAREANO vil òg styrkja kunnskapen om våre marine økosystem og ressursane knytte til havbotnen og betra grunnlaget for både bevaring og berekraftig utnytting av areala og ressursane i Noreg sine havområde. MAREANO er såleis relevant for fleire departement, bl.a. Fiskeri- og kystdepartementet, Nærings- og handelsdepartementet og Olje- og energidepartementet i tillegg til Miljøverndepartementet. Kartleggings- og forskingsdelen av MAREANO er, som representanten er inne på, avhengig av ei brei satsing frå fleire departement, og eg kan forsikra representanten Bastesen om at MAREANO vil bli vurdert i samanheng med Regjeringa sine budsjettprosessar framover.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-01-12:
Eg er einig med representanten Bastesen i at me i dag har for dårleg kunnskap om sjøbotnen i våre havområde, og at gjennomføring av MAREANO ville vera eit svært viktig bidrag for å komma lenger i den informasjonsinnhentinga som vi treng. Så vil eg òg seia at det ikkje er noka intern ueinigheit om den faglege delen, men at det har vore ei prioriteringssak så langt. Det er dermed den finansielle problemstillinga som har vore Regjeringa si utfordring i denne saka. Eg kan ikkje seia meir enn at dette er eit område som me synest er viktig, og som me sjølvsagt blir nøydde til å vurdera i budsjettprosessen. Det vil allereie bli vurdert i budsjettet for 2006, utan at eg kan gi nokon lovnad for når det vil skje.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-01-12:
Ja, eg kan forsikra representanten Bastesen om at det vil bli vurdert. Eg kan òg bekrefta den størrelsesordenen som representanten Bastesen her nemner. Det er jo eit betydelig beløp når ein har summar opp mot 200-300 mill. kr innanfor dette området. Men Regjeringa synest saka er viktig, og me vil vurdera dette allereie i budsjettet for 2006.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-01-12:
Eg har stor forståing for dei som kjenner redsle og angst for store rovdyr som ulv og bjørn. Det er lett å førestilla seg at desse artane skaper frykt. Dette er artar som hører naturleg heime i norsk natur, men som i lang tid har vore tilnærma utrydda. Desse artane er no igjen etablerte i Noreg, i tråd med Stortinget sine samla målsetjingar sidan fredinga i begynnelsen av 1970-talet. Medan ulv kan gå til åtak på hundar innanfor sitt revirområde, er menneske ikkje eit naturleg bytte for ulv. Sjølv om ein ikkje skal undervurdera frykta for ulv, er det store biletet slik at andre artar i norsk natur, som elg, hoggorm og veps, representerer ein større fare for menneska i gitte situasjonar enn førekomsten av ulv. Likevel må me ta på alvor at frykta for ulv er stor i befolkninga. Av omsyn til dei konfliktane desse artane kan skapa, er det i Stortinget lagt til rette for eit avgrensa tal for årlege ynglingar. For ulv er det lagt opp til tre årlege ynglingar i Noreg. Vidare er det lagt til rette for at kommunar og lokalsamfunn kan få eigne midlar til å setja i verk konfliktdempande tiltak for å dempa frykt og utryggleik. Der desse tiltaka skulle visa seg utilstrekkelege, kan òg felling bli vurdert. Eit breitt fleirtall i Stortinget har samla seg om ein ny og god rovviltpolitikk. Eg har stor tru på at me gjennom dei tiltaka me no skal gjennomføra, skal komma lokalbefolkninga i møte, slik at livskvaliteten over tid ikkje skal bli redusert.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-01-12:
Så vidt eg er kjend med, har Direktoratet for naturforvalting fått søknad om fellingsløyve på ein ulv som har teke fleire hundar i Aurskog-Høland. Eg vil derfor ikkje kommentera den saka nærmare no, før ho er ferdigbehandla i Direktoratet for naturforvalting. Når det gjeld det andre spørsmålet frå representanten Haga, jobbar Miljøverndepartementet, i tråd med dei føringane som Stortinget har gitt, med ei utgreiing om konsekvensar av å innføra naudverjerett òg der hundar blir angripne av rovvilt. Så det er eit arbeid som departementet er i gang med, og som vi sjølvsagt kjem attende til.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-01-12:
Eg meiner at den rovviltpolitikken som eit breitt fleirtal i Stortinget la til grunn, nettopp varetek omsynet til at me skal ha ulv i dette landet, og det er eg glad for. Det fleirtalet var ikkje Senterpartiet med i. Eg meiner òg at fleirtalet la til rette for ei fornuftig forvalting som varetek det menneskelege omsynet. Senterpartiet var i eit stort mindretal i den saka, og eg registrerer at ein her ikkje prøver å ta ein omkamp, men at ein legg inn dei føringane som ein kom med i eit stort mindretal da saka var oppe i vår. Eg er glad for det breie fleirtalet som både sikrar ulven og sikrar lokalsamfunna tryggleik. Eg meiner at med den politikken som det no er lagt til rette for, vil det bli mindre behov for tiltak, fordi det blir meir førebygging.