Bent Høie (Høyre), 2014-06-03:
Det har den siste tiden vært stor medieoppmerksomhet rundt den rettspatologiske virksomheten ved Nasjonalt folkehelseinstitutt. Jeg er glad for at jeg har fått mulighet til å redegjøre for Stortinget om saken. Det saken gjelder, er om Folkehelseinstituttet har hatt tilstrekkelig rettslig grunnlag for å hente ut biologisk materiale til bruk i forskning i forbindelse med rettsmedisinsk obduksjon av barn. Jeg forstår godt at foreldre som har mistet barnet sitt, reagerer på det som har framkommet i media. Forskning er viktig for å finne årsaken til at barn dør brått og uventet. Det må likevel ikke skje på en måte som øker belastningen for dem som har mistet det mest dyrebare de hadde. Folkehelseinstituttet gjennomfører årlig om lag 950 rettsmedisinske obduksjoner. 20–25 av disse er av barn i aldersgruppen 0–3 år. Jeg vil understreke at det ikke hersker tvil om hjemmelsgrunnlaget for denne virksomheten. Rettsmedisinske obduksjoner skjer på begjæring fra politi og påtalemyndigheten med hjemmel i straffeprosessloven. Påtaleinstruksen angir nærmere i hvilke tilfeller rettsmedisinske obduksjoner skal gjennomføres. Formålet med obduksjonene er både å påvise dødsårsaken og fastslå dødstidspunktet. De etterlatte skal om mulig varsles og gis mulighet til å uttale seg før obduksjonen starter, men de kan ikke reservere seg mot rettslig obduksjon. Folkehelseinstituttet opplyser at obduksjonene gjennomføres i henhold til internasjonalt anbefalte rutiner. Dette innebærer at alle organer, bl.a. hjerte og hjerne, må tas ut for undersøkelse. De fleste organer som tas ut, blir etterpå lagt tilbake. Organer som hjerte og hjerne må forbehandles i spesielle væsker før det tas ut små vevsprøver som undersøkes nærmere for å fastslå dødsårsak. For hjernen kan dette ta inntil fire uker, mens for hjertet tar det tre–fire dager. Organene legges ikke tilbake i kroppen, fordi det avdøde barnet gis til foreldrene umiddelbart etter obduksjonen. Grunnen til at det gjøres på denne måten, er at de etterlatte skal få være sammen med barnet så lenge de ønsker fram til begravelsen. Når vevsprøvene er tatt ut, blir organene kremert, for deretter å bli plassert på en anonym minnelund. Folkehelseinstituttet legger stor vekt på at dette skjer på en verdig måte. Dette er vanlig rutine, også internasjonalt. I tillegg til det biologiske materialet som tas ut som en del av rutinen ved rettsmedisinsk obduksjon, har tidligere Rettsmedisinsk institutt, nå Folkehelseinstituttet, siden 1984 tatt ut små vevsprøver til forskningsformål. Det finnes en praksis og rutine for dette ekstrauttaket, men ikke en forskningsprotokoll etter helseforskningslovens krav. Dette utgjør i volum om lag 5 pst. av vevsprøvene som tas ut i henhold til den anbefalte rutinen. Vevsprøvene blir rutinemessig lagret i den såkalte SIDS-biobanken til forskningsformål. Biobanken ble etablert i 1984 som følge av at Norge på 1980-tallet hadde en sterk økning av krybbedødsfall, også kalt SIDS, Sudden Infant Death Syndrome. Resultatet av forskningen på materialet fra biobanken har bidratt til at vi i dag har en bedre forståelse av risikofaktorer for krybbedød og mekanismene bak brå og uventede barnedødsfall. Den 16. mai stanset Folkehelseinstituttet praksisen med å ta ut biologisk materiale utover det som var nødvendig for å ivareta påtalemyndighetens behov. All forskning på allerede innsamlet materiale er også stanset. Grunnen er at instituttet mener det er usikkert om de har tilstrekkelig rettslig grunnlag for å hente ut biologisk materiale til bruk i forskning. Regionale komiteer for medisinsk og helsefaglig forskningsetikk, REK, har i brev av 21. mai 20l4 bekreftet at den generelle biobanken er lovlig. Videre bekrefter REK at samtlige pågående forskningsprosjekter som benytter materiale fra biobanken, har godkjenning, og at samtlige prosjekter har fått godkjent fritak for samtykke. REK mener derfor at det ikke er grunnlag for å stanse forskningen, men peker på behovet for at forskningsbiobanken etablerer rutiner for å gi informasjon om forskningsbruk, med mulighet for at foreldre kan reservere seg mot at vevsprøver senere kan benyttes i forskning. Jeg har som mål å komme til bunns i denne saken. Jeg er derfor glad for at Statens helsetilsyn har opprettet tilsynssak. Den 23. mai sendte Statens helsetilsyn brev til Folkehelseinstituttet, der nærmere opplysninger ble etterspurt. Folkehelseinstituttet ble særlig bedt om å redegjøre for hvilke tiltak som ble gjort for å sørge for at forskningen og forvaltningen av forskningsbiobankene var i tråd med helseforskningsloven da Folkehelseinstituttet overtok virksomhetsansvaret for Rettsmedisinsk institutt den 1. juni 2011. Videre er Folkehelseinstituttet bedt om å redegjøre for hvilke forskningsprosjekter og forskningsbiobanker som per i dag er ved instituttet, og hvorvidt instituttet har pågående forskningsprosjekter der forskningsansvarlig er andre enn instituttet selv. Helsetilsynet opplyser at saken foreløpig er i utredningsfasen, der fokus nå ligger på innhenting av informasjon i tilsynssaken. Statens helsetilsyn vil etablere nødvendig dialog med andre relevante aktører i saken. Forskning på biologisk materiale som er sikret i forbindelse med etterforskning, reiser flere spørsmål knyttet til grenseflaten mellom straffeprosessuelt regelverk og helselovgivningen. Det kan være behov for å se nærmere på reglene for uthenting av materiale til forskning under obduksjon mens den avdøde er under Riksadvokatens myndighet og straffelovgivningen. I tillegg til å få klarhet i det rettslige grunnlaget, er det viktig å se på den informasjonen som gis til etterlatte ved rettsmedisinske obduksjoner. Når et lite barn dør plutselig og uventet, blir barnet forut for den rettsmedisinske obduksjonen innlagt på barneavdelingen for journalopptak og utvendig undersøkelse – dette som ledd i den medisinske dokumentasjonen. Dette er en svært krevende situasjon, først og fremst for foreldrene, men også for helsepersonell. Barnelegen snakker med foreldrene og informerer om hva som videre skal skje. Denne informasjonen er sykehusenes ansvar. Til støtte for dette er det utplassert informasjonsmateriell i alle landets barneavdelinger, den såkalte Krybbedødspermen – som veiledning og for bruk i samtale med foreldrene. Informasjonen finnes også i brosjyren «Når et lite barn dør: i mors liv, ved fødselen eller i sine første leveår», som er utgitt av Landsforeningen uventet barnedød. Før den rettsmedisinske obduksjonen har Folkehelseinstituttet ingen direkte kontakt med etterlatte. I materialet som er utarbeidet av Landsforeningen uventet barnedød, i samarbeid med Folkehelseinstituttet, informeres det ikke om muligheten til å reservere seg mot forskning. Det er kun de foreldrene som takker ja til dødsstedsundersøkelse, som blir informert om instituttets forskning. I Sørøst-Norge gjelder dette vel halvparten av familiene. Instituttets erfaring er at foreldrene etter slik samtale ønsker å bidra til forskning. Folkehelseinstituttet har allerede, i dialog med Landsforeningen uventet barnedød og Regional etisk komité, satt i gang arbeidet med å følge opp anbefalingen fra REK i brev av 21. mai. Her anbefales det å etablere rutiner for informasjon og å gi foreldre mulighet til å reservere seg mot forskning på materiale fra deres barn. Departementet har også hatt møte med Landsforeningen uventet barnedød, og jeg vil lytte til dem i det videre arbeidet. Vi må gjøre alt vi kan for å hindre at små barn dør. Det er derfor veldig viktig å legge til rette for forskning på brå og uventet død blant barn. Vi må samtidig ta hensyn til foreldrenes behov for informasjon og til at det kan være en tilleggsbelastning for foreldre at deler av det døde barnets kropp blir brukt til forskning. Regjeringen arbeider med et forslag til nytt lovverk om transplantasjon og obduksjon som vi tar sikte på å fremme for Stortinget i løpet av 2014. Jeg vil på bakgrunn av opplysningene som har kommet fram, dialog med ulike aktører og den kommende rapporten fra Helsetilsynet se på om dagens regelverk er tydelig nok når det gjelder krav om informasjon til etterlatte om forskning på biologisk materiale som er tatt ut i forbindelse med en rettslig obduksjon, og mulighet for å nekte slik forskning. Jeg vil selvfølgelig også sørge for at forskningen framover skjer i tråd med regelverket.