trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-03-24:
Jeg har lyst til å si at jeg er uenig i den beskrivelsen som Rasmus Hansson gir, at man står på stedet hvil. Næringen har altså vært igjennom en enorm vekst. Hvis en sammenligner andel fisk som rømmer, med andel fisk som står i sjøen i Norge til enhver tid, ser en at den andelen er mindre og mindre. Men enhver rømningshendelse er én for mye. Derfor går vi nå systematisk igjennom hendelsene etter det forferdelige uværet som var på Vestlandet nylig. Vi må lære av det, vi må ha bedre beredskap og vi må se på det utstyret som ikke holder mål, og så må myndighetene stille strengere krav. Jeg er heller ikke enig i at det ikke skjer noe på de andre områdene. Men, som jeg har sagt tidligere, jeg er også utålmodig, og næringen burde også være utålmodig på egne vegne, for uten at de investerer mer, kommer de heller ikke til å vokse mer.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-03-24:
Jeg kan ikke svare for tidligere statsråder. Jeg kan svare for de tiltakene som vi setter i verk. Jeg kan svare når det gjelder disse rømningene på Vestlandet osv.: Vi lærer av de feilene vi har gjort. Vi må stille strengere krav hvis det er utstyret som ikke holder mål i møte med et slikt vær. Når det gjelder resistensutfordringer, har vi f.eks. i den siste vekstrunden som ble lyst ut, sagt maks to medikamentelle avlusinger. Vi fokuserer mye på at vi må ta i bruk såkalte ikke-medikamentelle metoder. Mattilsynet har fått fullmakter de aldri tidligere har hatt, til å stenge ned det som de selv kaller såkalte lusefabrikker, der man ikke får bukt med luseproblemene. Jeg har gitt Mattilsynet utvidede fullmakter, og det settes fullt «trøkk» på å utvikle metoder og teknologi for å møte de miljøutfordringene som næringen står overfor i dag.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2015-03-24:
Jeg bestred den generaliseringen som jeg mener representanten Rasmus Hansson gjorde seg til talsmann for i sin forrige replikk. Jeg er den første statsråden som legger fram en melding og sier at det er bærekraften som skal bestemme om næringen skal kunne vokse videre. Det grønne lyset er den eneste måten som denne næringen skal kunne få lov til å utvikle seg videre på, hvis Stortinget er enig i det. Det betyr at for å få grønt lys må det være en akseptabel påvirkning på miljøet rundt. Det mener jeg er en god måte å nærme seg dette på i fremtiden.
Ove Trellevik (Høyre), 2015-03-24:
Ja.
Ove Trellevik (Høyre), 2015-03-24:
Takk for spørsmålet. I Dokument 8-forslaget bad ein regjeringa vurdera ulike tiltak for å betra sjøsikkerheita. Både regjeringa og Høgre meiner at det haldningsskapande arbeidet er det aller, aller viktigaste. Påbodet om redningsvest for barn kom opp som ei sak her i Stortinget då me realitetsbehandla det opphavlege Dokument 8-forslaget. Det var ein god måte å koma vidare på, tenkjer eg, utan å måtta vedta eit generelt lovpåbod, for det å ha redningsvest på barn er eit haldningsskapande tiltak som me meiner kan bidra til å skapa betre haldningar blant både vaksne og barn, i og med at me då varetek sikkerheita til barnet på ein annan måte, ved at ein skal sjå etter barna, og ein er då ikkje underlagt foreldra sin dårlege kompetanse på sjøsikkerheit.
Ove Trellevik (Høyre), 2015-03-24:
Som sagt er det det haldningsskapande arbeidet som er best, og det forslaget som dei har fremja i komiteen, er heller ikkje noko særleg treffsikkert. Det har potensial til å treffa ein tredjedel av dei som druknar. Det er over 100 som druknar kvart einaste år, og det forslaget som dei no har fremja, har eit potensial til å nå noko over 30 stk. Difor meiner me likevel at det er usedvanleg viktig å ha fokus på det haldningsskapande arbeidet. Sjølv om me i kveld vedtek at me skal ha eit påbod om redningsvest for alle, vil det likevel ramma så få at me er heilt nøydde til å ha eit sterkt fokus på førebyggjande arbeid. Og Høgre og regjeringa kjem til å jobba vidare med den delen av sjøsikkerheita, i tillegg til sjølvsagt å imøtekoma vedtaket om påbod som vert gjort her i Stortinget i dag.
Ove Trellevik (Høyre), 2015-03-24:
Jo, viss ein tolkar og les ting i verste meining, kan ein nok heilt sikkert få den same oppfatninga som representanten har – viss ikkje ein set seg inn i kva konsekvensane av eit slikt forslag eigentleg vil vera. Heile poenget er at ein skal vareta sikkerheita for barn og deira rett til og krav på å kunna opphalda seg i båt, sjølv om kompetansen på sjøsikkerheit hos foreldra eller dei vaksne ikkje er god nok. Og med eit vestpåbod for barn ville barn fått vareteke interessene sine på ein svært god måte, og eg tenkjer at det òg er med på å skapa gode haldningar, både hos vaksne og hos barn, med eit generelt vestpåbod for barn under 16 år.
Ove Trellevik (Høyre), 2015-03-24:
Eg kjem nok heilt sikkert, som siste talar sa, til å kunna sova godt i natt. Eg kjem sikkert til å sova endå betre i framtida viss representanten kan svara godt på det spørsmålet eg har akkurat no. I innleiinga si sa representanten at å ha redningsvest på, det reddar liv – det var veldig viktig. Men så er det altså slik at det er over 100 som druknar årleg, og forslaget som no har vorte fremja, og som vert vedteke her i dag, har eit potensial til å omfatta ca. ein tredjedel av drukningstilfella. Då er mitt spørsmål: Kva andre forbod og påbod ser Arbeidarpartiet for seg skal innførast for at også dei resterande to tredjedelane skal verta omfatta av eit påbod eller forbod som reddar liv?
Ove Trellevik (Høyre), 2015-03-24:
Det er litt overraskande å høyra representanten for Miljøpartiet Dei Grøne på talarstolen no, der han for så vidt argumenterer mot det vedtaket Miljøpartiet var med på i juni i fjor, nemleg å be regjeringa om å koma med eit vestpåbod for barn. Sidan dei var interesserte i å vera med og betra sjøsikkerheita, og var med på det vedtaket, inviterte me dei til å vera med og laga merknadene som me hadde no i denne saka. Eg har gått inn i merknadene: «Det er ikke bare på sjøen at norsk friluftsliv innebærer risiko. Likevel er det rotfestet praksis i Norge at vi ikke har statlige sikkerhetspåbud eller forbud i friluftslivet – ikke engang i de aller mest risikofylte formene for friluftsliv.» Dette var meiningane til Miljøpartiet Dei Grøne for eit par dagar sidan, og eg lurer på kvifor Miljøpartiet Dei Grøne no har skifta meining.
Ove Trellevik (Høyre), 2015-03-24:
No var det slik at den rapporten som den førre regjeringa fekk utarbeidd, kom det veldig mange innspel til. Det var vel 19 høyringsinstansar som nytta høvet til å koma med innspel, og det var ikkje slik at alle desse ekspertane som representanten Hansson viser til, tok til orde for eit generelt vestpåbod. Seilforbundet var blant dei som meinte at dette var eit unødvendig inngrep. Det er jo eit forbund som har på tusenvis av medlemer, og som òg har rett til å ha ei meining. Meiner ikkje representanten Hansson at ein skal lytta òg til Seilforbundet i denne saka?
Ove Trellevik (Høyre), 2015-03-24:
Eg ønskjer berre å kommentera eit par innlegg og knyta nokre kommentarar til dei. Eit av dei innlegga som eg reagerte på, var då Else-May Botten heile tida viste til ekspertutvalet og kor viktig det er å lytta til dette ekspertutvalet. Ja, i mange samanhengar er det viktig å lytta til ekspertutval, men vår rolle som politikarar er jo på ein måte ikkje å sluka deira utsegner rått. Då kan me jo berre la ekspertane sitja her i salen. Me må jo bruka skjøn ut frå haldningar og utsegner til både mindretal og fleirtal i ei sånn ekspertgruppe, men samtidig søkja informasjon andre plassar. Det er nettopp det som ligg til grunn for Høgre sitt standpunkt i denne saka. Så er eg òg litt forundra over Freddy de Ruiter, som ikkje har fått med seg at det finst ei rekkje påbod og plikter for barn, som ikkje gjeld for vaksne, f.eks. barnesete i bil. Ein kan halda på og gestikulera med slike ting i det uendelege, men det lèt seg altså ikkje gjera. Men eit vestpåbod for barn er jo med på å sikra barns rettar og moglegheiter til å kunna vera trygge i båt. Else-May Botten kommenterte standpunktet til ein representant frå Framstegspartiet om ein båt er under eller over åtte meter. Grunnen til at Høgre og Framstegspartiet røysta for det forslaget, var nettopp at eit vestpåbod for barn er eit godt inngrep når det gjeld barns rettar og moglegheiter til å ha det bra i båt, og eit mindre inngrep for vaksne, som slepp eit vestpåbod. Det var heile bakgrunnen for dette. Dette med åtte meter kjem frå Arbeidarpartiet og dette ekspertuvalet som dei har støtta seg på i alt det dei måtta meina her i denne salen.
Tone Heimdal Brataas (Fremskrittspartiet), 2015-03-24:
I Fremskrittspartiet er vi selvfølgelig opptatt av sikkerhet til sjøs, men vi har også en veldig stor tro på frihet til å ta ansvar for eget liv. Vi vil selvsagt alltid oppfordre alle, både store og små, til å bruke flytevest. Men vi synes denne grensen på åtte meter er litt kunstig. Man ser jo for seg den stillegående snekka og den veldig raske båten med høy fart, og vi lurer på hva som menes om det, hvorfor disse åtte meterne. Selv om ekspertene har sagt det, finner vi den grensen litt kunstig. For fart dreper, både til lands og til vanns, og veldig ofte er det de raske båtene det gjelder.
Monica Mæland (Høyre), 2015-03-24:
Norge er en båtnasjon. I en undersøkelse fra 2012 fremgår det at nesten halvparten av den norske befolkningen er om bord i båt i løpet av sesongen. Derfor er det naturlig at Stortinget er opptatt av fritidsbåtbruk – og ikke minst sikkerhet knyttet til akkurat dette. Denne politiske oppmerksomheten gjenspeiles også i at vi her i Norge har strenge krav og regler til bruk av fritidsbåt. Regjeringen foreslår nå en ytterligere innskjerping av lovverket, som en følge av Stortingets vedtak i fjor. Vi har derfor lagt frem et forslag om påbud av flyteutstyr for barn og unge under 16 år. Regjeringens forslag baserer seg på en avveining av flere forhold. Jeg mener myndighetene bør være varsom med å regulere folks fritidsaktiviteter og naturopplevelser. Vi må ha respekt for den friheten nettopp naturopplevelser og rekreasjon gir oss. Jeg tror på frihet under ansvar, og av og til bør det være grenser for politikk. I dette ligger det også en erkjennelse av at det ikke er alt samfunnet kan og bør regulere seg ut av. En rekke aktiviteter vil medføre risiko, det gjelder bl.a. ute i naturen, både på land og til sjøs. I dag har vi et påbud om å ha flyteutstyr tilgjengelig for alle om bord i fritidsbåt. Dette påbudet balanserer på en god måte behovet vi som samfunn har for god sikkerhet om bord i fritidsbåt, samtidig som ansvaret for bruk fortsatt hviler på den enkelte. Med regjeringens forslag mener jeg vi har funnet en hensiktsmessig balanse. Barn og unge under 16 år kan ikke alltid forventes å ivareta sin egen sikkerhet på samme måte som voksne. De er også mer sårbare i en ulykkessituasjon. I undersøkelsen jeg refererte til innledningsvis, fremkommer det at så mange som 80 pst. sier at de bruker flyteutstyr «alltid» eller «nesten alltid» når de er i fritidsbåt. Selv om båtbruk alltid kan medføre risiko, er det ikke nødvendigvis slik at risikoen er av en slik karakter at det påkrever statlig regulering. Vi vet at båtbruk i Norge er veldig mangfoldig. Det betyr at generelle påbud også rammer dem som allerede utviser godt sjømannskap, eller dem som selv bedømmer at de ikke trenger å bruke flyteutstyr. Det viktigste som kan forebygge drukningsulykker, er at folk har kunnskap om sikkerhet til sjøs. Sjøfartsdirektoratet jobber derfor kontinuerlig med holdningsskapende arbeid. Det samme gjør Redningsselskapet. Når det er sagt, er selvsagt ethvert dødsfall som følge av drukning ett for mye. Men vi vet at holdningsskapende arbeid gir resultater. Det er ikke minst viktig overfor unge båtbrukere. Et påbud for de yngste vil også være oppdragende og opplærende, slik at de forhåpentligvis fortsetter å bruke flyteutstyr som voksne. Derfor mener jeg regjeringens forslag vil øke oppmerksomheten om sikkerhet og bruk av flyteutstyr, samtidig som vi har respekt for voksne menneskers frihet til å bestemme selv.
Monica Mæland (Høyre), 2015-03-24:
Jeg tror jeg må minne representanten Botten på at regjeringens utgangspunkt var at vi ikke ønsket et påbud for noen grupper. Vi fikk en bestilling fra Stortinget om å fremme et forslag med et påbud knyttet til barn. Det har vi gjort. Så er det slik at barn er gode til å bruke flytevest, men dette vil sikre at alle barn må bruke det hele tiden. I en ulykkessituasjon vet vi at barn er mer sårbare. Det er utgangspunktet for den avveiningen vi har gjort. Men vårt utgangspunkt var altså at vi ikke ønsket et påbud, et standpunkt vi for øvrig har til felles med den rød-grønne regjeringen, som heller ikke innførte dette i løpet av sine åtte år i regjering.
Monica Mæland (Høyre), 2015-03-24:
Det første denne regjeringen gjorde, var å ta standpunkt i saken. Det gjorde ikke den rød-grønne regjeringen som hadde denne rapporten liggende i halvannet år uten å mene noe om den. Så har vi altså tatt det standpunkt at vi ikke ønsker å innføre et forbud. Det er ikke sånn at vi påbyr alt som er sunt, og vi forbyr ikke alt som er farlig. Det er en vanskelig avveining, men vi har gjort den. Da vi så fikk en bestilling fra Stortinget om et vestpåbud for barn, leverte vi det. Og det er altså slik at barn er mer sårbare, og at ikke alle barn kan ta vare på seg selv. Dette forbudet vil innebære at alle barn sikres.
Monica Mæland (Høyre), 2015-03-24:
Vi har forholdt oss til det vi oppfattet var bestillingen fra Stortinget, og det var ønsket om å regulere vestpåbud i åpen båt. Åpen båt forbindes ofte med en 8-metersgrense. Det er også i andre sammenhenger slik at fartøyer er regulert basert på åtte meter. Derfor har vi fremmet dette forslaget. Men spørsmålet er i og for seg godt nok, for det hender jo at det forekommer ulykker, også drukningsulykker, fra båter av større størrelse. Men det er altså basert på en vurdering av hva som er en åpen båt, hvor de fleste ulykkene skjer.
Monica Mæland (Høyre), 2015-03-24:
Det ligger nå engang til regjeringen å måtte tolke Stortingets vedtak når vi skal forsøke å svare på Stortingets bestillinger. Jeg har ikke skjøvet noen foran meg. Vi gikk til Stortinget i fjor med vårt standpunkt om ikke å innføre påbud overfor noen. Det var et vanskelig tema og et vanskelig standpunkt, fordi det balanserer flere forhold, som jeg har redegjort for. Vi har forsøkt å tolke den bestillingen vi fikk, og har altså fremmet forslag basert på det.
Ingunn Foss (Høyre), 2015-03-24:
Verken Høyre eller Fremskrittspartiet er imot at folk bruker redningsvest i båt, men vi mener at et generelt påbud for alle ikke er veien å gå. Dette griper for langt inn i folks privatliv og mulighet til å bestemme selv. Høyre ønsker et samfunn med frie mennesker som tar ansvar for egne valg, og ikke en stat som lovregulerer alt som kan være farlig. Vi synes heller ikke det er god ressursbruk å pålegge politiet å kontrollere at folk bruker redningsvest en vindstille solskinnsdag, eller å kriminalisere solbadere som ligger på dekk i fem knops fart, uten vest. Vi har mer tro på opplysning om risiko og holdningsskapende arbeid. Undersøkelser viser også at dette har størst effekt. På tross av at antall båter har doblet seg de siste årene, har antall ulykker heldigvis gått ned. Sjøfartsdirektoratet, Redningsselskapet og andre gjør en formidabel innsats for å bidra til dette. De fleste som ferdes på sjøen i mindre båter, bruker flyteutstyr når forholdene tilsier det. Ulykkesstatistikken toppes av menn over 40 år i raske båter, hvor ofte promille og nattemørke spiller en vesentlig rolle. Når norsk lov om både fart og promille brytes på denne måten, tror ikke jeg at redningsvest for alle er løsningen. Etter vårt syn bør heller politiets ressurser settes inn på å få bort dem som setter både eget og andres liv i fare. Vi kan ikke lage lover for alt som er farlig. I utgangspunktet ønsker ikke Høyre dette påbudet, men vi forholder oss selvfølgelig til at stortingsflertallet var av en annen oppfatning og støtter derfor regjeringens forslag om vestpåbud for barn opp til 16 år.
Stine Renate Håheim (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Jeg har lyst til å takke utenriksministeren for klare, tydelige og gode svar. Jeg er glad for at regjeringen deler den bekymringen som er tatt opp, og at man bruker alle muligheter for å ta opp disse spørsmålene. Jeg er også glad for at utenriksministeren nevnte sivilt samfunn i Israel, for Norge er et av de landene i Europa som bidrar mest for å støtte opp om NGO-er i Israel som jobber for menneskerettigheter og for å belyse situasjonen på Vestbredden. Sannheten er at mange israelere ikke er godt kjent med hva som skjer på Vestbredden, og det er i seg selv viktig for å få en framgang i fredsprosessen at det blir mer informasjon. Utenriksministeren var også inne på disse 38 anbefalingene. Vi kan diskutere graden av dem, men det er fire av de 38 anbefalingene som er tatt til følge, og fire av dem er under status «in progress» – resten har det ikke skjedd noe med på to år. Det er små skritt, men det går i riktig retning. Det er på ingen måte en stor framgang ennå, særlig når vi vet at veldig mange av tiltakene ikke vil gjelde saker som omhandler sikkerhet. Jeg er glad for at utenriksministeren nevner at det viktigste her er ikke hva man skriver på papiret og hvilke instrukser man gir, men at man får endring på bakken. Det understreker bare at det er nødvendig med fortsatt internasjonalt press, og at mange drar i riktig retning. Tallene jeg refererte til i mitt hovedinnlegg, som er fra, senest, september 2014, viser at veldig mange av disse fremdeles blir utsatt for vold og blir presset til å skrive under på dokumenter som de ikke aner hva er, og uten at det er noen advokat til stede. Da er det kanskje heller ikke så rart at prosentandelen som blir dømt, er meget høy. Jeg har til slutt lyst til å si at kjernen i denne debatten handler om okkupasjonen og de ulovlige bosettingene. Uten okkupasjonen ville ikke disse barna vært i fengsel. Vi vet også at veldig mange av disse barna blir arrestert i nærheten av bosettinger. Det kan synes som om man driver en massearrestasjon av barn, også for å skremme den palestinske sivilbefolkningen fra å protestere mot bosettingene. Disse barna får også ofte en dom som gjør at de slipper ut, men hvis de gjør noe tull de neste tre årene, blir de satt i fengsel og kan bli dømt til over 20 års fengsel for f.eks. steinkasting. Vi kan godt diskutere om steinkasting er lurt, men 20 år i fengsel kvalifiserer det neppe til.
Stine Renate Håheim (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Da er det min tur til å takke alle som har deltatt. Jeg har lyst til å takke for en god debatt, med mange gode innlegg. Og jeg har lyst til å takke utenriksministeren for en svært tydelig og klar tale. Så en visitt til siste innlegg og representanten Wiborg. Jeg mener at vi må stille høye krav til det som representanten Wiborg selv sier er en rettsstat og et demokrati. Jeg synes det er en fallitterklæring dersom det ikke er lov til å kritisere Israel uten å kritisere alle andre overgrep som blir gjort mot barn. Jeg vil bare understreke at jeg tar avstand fra enhver utnyttelse av barn, men jeg mener vi gjør Israel en bjørnetjeneste hvis vi ikke kan kritisere systematiske brudd på barns rettigheter, når landet er et demokrati og en rettsstat, som de sier selv. Jeg er glad for at utenriksministeren har valgt en annen tone i denne debatten enn representanten fra Fremskrittspartiet. Jeg har lyst til å prøve å oppsummere debatten. Jeg har vært mye på besøk i både Palestina og Israel. Det jeg synes er noe av det mest skremmende, er utviklingen hvor verdenssamfunnet på mange måter vender seg til okkupasjonen, at den blir normalisert, og at det fører til at mange unge mennesker mister håp – håpløsheten tar over. Da begynner det å bli farlig. Det sies at når mørket er størst, er det kanskje mulig å se lys. Jeg må si at jeg er glad for at utenriksministeren også nevner tostatsløsningen. Senest i dag har vi fått nye signaler fra USA, fra Obamas stabssjef, som tydelig signaliserer at okkupasjonen må ta slutt. Jeg er enig med Karin Andersen. Jeg tror internasjonalt press virker. Jeg tror også representanten har et godt poeng når hun påpeker at det er mulig for Norge å gjøre praktiske endringer på bakken ved å støtte israelske organisasjoner som jobber for menneskerettigheter og fred. Jeg tror internasjonalt press virker. Jeg skulle ønske – i lys av nyvalget og resultatet i Israel – at det også var mulig å diskutere f.eks. sanksjoner mot bosettingsøkonomi og den type ting, men det får vi ta en annen kveld.
Børge Brende (Høyre), 2015-03-24:
Jeg vil ta opp tråden i forbindelse med det siste spørsmålet som interpellanten reiste, og som er vesentlig for å finne løsninger i den fastlåste konflikten i de palestinske områdene og Israel – det gjelder spørsmålet om en tostatsløsning. I det øyeblikk man har fått en palestinsk stat og ser på grensene fra 1967, med mulighet for bytte av land, ville det medført at de ulovlige bosettingene måtte ha trukket seg ut fra store deler av det som er Vestbredden, og palestinske selvstyremyndigheter ville blitt en egen stat, med den jurisdiksjon som følger av det. Det er ikke noen tvil om at okkupasjonen på Vestbredden er kimen til den konflikt som vi ser i dag. Kun en gjenopptagelse av forhandlingene om en tostatsløsning – som jeg er glad interpellanten nå vektlegger så sterkt – er det som er avgjørende å få på plass. Jeg deler også interpellantens syn på at det kan virke som om dette blir vanskelig i månedene fremover, men jeg har merket meg at statsminister Netanyahu nå har presisert sine uttalelser og igjen slår fast at han har et ønske om en tostatsløsning. Så får vi se om dette manifesterer seg i en reell vilje til å gjenoppta forhandlingene med palestinerne om en tostatsløsning. Uten et politisk spor og uten en politisk prosess er jeg redd for at vi får flere eksempler på både vold og sterke frustrasjoner, ikke minst blant barn og unge på Vestbredden – som igjen vil øke det problemet som interpellanten tar opp i dag. Det er ikke bærekraftig å fortsette som i dag, og jeg appellerer til den nye israelske regjeringen om umiddelbart å frigjøre de skatteinntektene som palestinerne ikke har fått tilgang på i de siste månedene, som igjen gjør at de palestinske selvstyremyndighetene har store økonomiske utfordringer. Da jeg snakket med president Abbas for noen dager siden, sa han at man også vil måtte forvente at sikkerhetssamarbeidet med Israel oppheves hvis disse pengene ikke blir utbetalt.
Børge Brende (Høyre), 2015-03-24:
Jeg tar med meg de innspillene som har kommet, med ideer om hvordan man kan bidra til å sikre etterlevelse av FNs barnekonvensjon. Det blir viktige måneder fremover i Midtøsten og i forholdet mellom israelerne og palestinerne. Det å kunne få på plass tostatsforhandlinger igjen blir helt avgjørende. Det vil være den eneste løsningen for å hindre mer politisk uro og for å skape håp i regionen. Norge leder giverlandsgruppen for Palestina og har gjort det siden Oslo-prosessen i 1993. De av oss som besøkte dette området på slutten av 1980-tallet og reiste inn i Ramallah og på Vestbredden – hvor det ikke var statsinstitusjoner i det hele tatt, hvor det var ganske stor mangel på det meste – har sett at det i årene som har gått etter det, er bygd opp mye viktig både i Ramallah og rundt de palestinske selvstyremyndighetene. Så de som sier at det ikke har kommet noe ut av Oslo-prosessen, er jeg uenig med. Det som er rammeverket for en fremtidig palestinsk stat, er lagt der. Da jeg hadde samtaler med president Abbas for noen dager siden, var det også et sterkt ønske om at de internasjonale giverne skal fortsette å bidra, slik at de palestinske selvstyremyndighetene har mulighet til å bygge videre på dette grunnlaget. Hvis Norge skulle gå til en ensidig anerkjennelse – som enkelte har tatt til orde for – kommer ikke palestinerne gjennom en slik anerkjennelse noe nærmere en selvstendig stat. Vi så at Sverige gjorde dette – og saken har ikke flyttet seg en millimeter. Det eneste Norge kan oppnå gjennom å bruke anerkjennelsesinstituttet, er at vi ikke vil ha de samme mulighetene gjennom giverlandsgruppen, hvor vi nå gjennomfører en viktig dialog, ikke minst mellom palestinske myndigheter og israelske myndigheter. Søndag hadde jeg en lang samtale med den israelske utenriksministeren, Avigdor Lieberman. Jeg gjorde det helt klart at israelerne nå må utbetale skattepengene til palestinerne. Dette har jeg også tatt opp med EUs høyrepresentant, og vi har innkalt til et nytt møte i giverlandsgruppen i Brussel i mai for å diskutere disse spørsmålene. Den rollen er det viktig at Norge viderefører. Det er viktigere enn et slag i lufta og demonstrasjonspolitikk.
Iselin Nybø (Venstre), 2015-03-24:
Jeg har lyst til å kommentere innlegget fra representanten Sønsterud, som i stor grad var rettet mot Venstre. Jeg har en litt annen tilnærming i denne saken enn det jeg opplever at representanten fra Arbeiderpartiet har. Jeg synes dette er en grunnleggende positiv sak. Jeg synes det er positivt når Venstres representant, Abid Q. Raja, løfter saken som en interpellasjon. Jeg synes også det er positivt at representantene fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet fremmer to Dokument 8-forslag som angår dette kjempeviktige temaet. Ellers synes jeg det er bra at stortingsflertallet nå flytter seg. Det er alltid sånn at noen skulle ønsket at man kunne flyttet seg lenger og fortere. Men vi ser at det kommer konkrete ting – vi tar konkrete skritt for å gjøre barn og unge mer svømmedyktige. Det synes jeg er veldig bra. Jeg opplever at representanten også etterspør hvorvidt det kommer en handlingsplan. Nå har vi hørt alle partienes innlegg, vi har hørt statsråden selv, og jeg tror ikke det kan være noen tvil lenger om at det kommer en handlingsplan. Det er bred enighet i Stortinget om det, og jeg synes faktisk at det er ganske positivt at det ikke bare er en flertallsmerknad, men at det faktisk er en hel komité som står bak et ønske om en sånn handlingsplan. I tillegg vil det bli sendt ut på høring et forslag om en ferdighetsprøve for å styrke undervisningen og gjøre barn og unge mer svømmedyktige. Deretter vil det bli en revidering av læreplanen med samme målet. Ellers blir det referert til en interpellasjon som representanten Abid Q. Raja hadde tidligere. Han har et stort engasjement i denne saken og har hatt det lenge. Jeg er helt sikker på at Stortinget også vil få glede av hans engasjement i saken framover. En av de tingene som han har vært opptatt av, og som han også har fått gjennomslag for, er jo nettopp disse 10 mill. kr, som også statsråden nevnte i sitt innlegg, som går til en tilskuddsordning for barnehager for å lære barn å svømme så tidlig som mulig. Så jeg opplever egentlig at vi i dag har en bra sak til behandling. Jeg opplever at vi har et bredt flertall, vi har et samlet storting som ønsker å gjøre barn og unge i Norge mer svømmedyktige og få ned antallet drukningsulykker.
Iselin Nybø (Venstre), 2015-03-24:
Vi er alle enige om at mobbing i skolen ikke skal forekomme, for vi ønsker alle at elevene skal ha et godt fysisk og psykososialt læringsmiljø. Allikevel er det slik at flere opplever å bli mobbet, og som representanten Asheim sa, hadde noen i komiteen møte med flere unger som hadde opplevd det å bli mobbet. Det gir oss et inntrykk av hvordan de vil at barn og unge skal ha det på skolen, og hvordan de ikke vil at det skal være. Og det er ganske sterke historier de har å komme med, de som har opplevd mobbing i hverdagen. Nå har Djupedal-utvalget lagt fram sin rapport med mange forslag til tiltak. Vi ser fram til at statsråden nå skal begynne å arbeide med den rapporten, og forventer at det blir en forsterket innsats mot mobbing i tiden som kommer. Jeg er sikker på at mange av de tiltakene som er foreslått, er ting som statsråden på egen hånd kan ta tak i og gjennomføre, men vi imøteser også saker til Stortinget der det er nødvendig og hensiktsmessig, for vi har alle et ønske om at elever skal ha en mobbefri hverdag. Når det gjelder denne konkrete saken, er det jo ikke noe nytt i og for seg at skoler kan velge å flytte mobberen i stedet for mobbeofferet, men jeg mener det kan være et poeng at det blir tatt inn i loven, både for å tydeliggjøre den muligheten og for å styrke rettssikkerheten til dem det angår. Men som representanten Tingelstad Wøien var inne på, er det å flytte en elev som mobber, til en annen skole, et drastisk virkemiddel, som kun bør brukes i særlige tilfeller, og etter at andre tiltak er forsøkt først. Derfor er det viktig at vi fortsatt har fokus på mobbing, slik at vi unngår å komme så langt at enkelte må bytte skole, for vi har faktisk kommet altfor langt når vi er der at det skal vurderes. Derfor er jeg opptatt av at muligheten for skolebytte ikke må bli en sovepute. Det må ikke være det tiltaket vi setter i verk for å vise handlekraft, for når situasjonen kommer så langt at en må bytte skole, er vi i en situasjon som ikke er grei for den som blir mobbet, men heller ikke grei for den som mobber. Vi stiller oss bak den lovendringen som er foreslått, men vi forutsetter og forventer som sagt at statsråden følger opp mobbeproblematikken i tiden som kommer, og at dette med å flytte mobberen blir en del av en helhetlig vurdering som skal gjøres i kjølvannet av den rapporten som Djupedal-utvalget har lagt fram.
Iselin Nybø (Venstre), 2015-03-24:
Jeg opplever at nå når klokken nærmer seg ett, kjenner jeg at det å diskutere detaljer på dette nivået kan være litt krevende. Det som vi står overfor nå, er et forslag som handler om å ta inn i loven noe som har vært rettspraksis lenge, samtidig som vi alle er enige om at vi ikke er fornøyd med bare å gjøre det. Det er klart at innsatsen mot mobbing må trappes opp. Det er klart at dette kanskje vil være en sovepute. Det opplever jeg at jeg også ga uttrykk for forrige gang jeg hadde ordet i denne saken, og det er det vi er opptatt av. Samtidig forventer jeg at regjeringen, nå som de har fått Djupedal-utvalgets rapport og forslag til tiltak, går gjennom dem, og at de ser på de tiltakene som de kan gjennomføre selv, raskt og effektivt – at de gjør det, at de ikke bruker tid på å lage mer byråkrati rundt det, men at de kan ta tak i de tingene som kan gjennomføres effektivt og fort. Jeg sa også i mitt innlegg at jeg både forventer og ser fram til de sakene som det er både hensiktsmessig og nødvendig at Stortinget behandler – at statsråden kommer tilbake til Stortinget når det blir nødvendig eller hensiktsmessig. Det opplever jeg også at statsråden er åpen på at han ønsker å gjøre. Jeg opplever at vi her har en statsråd som tar mobbeproblematikken på alvor, at ja, denne saken opplever han som viktig. Jeg er enig i at det er nyttig å få det tatt inn i loven. Samtidig opplever jeg også at statsråden er tydelig på – og at Venstre og Kristelig Folkeparti er tydelig på – at dette ikke kan være en sovepute. Her må vi være offensive. Kampen mot mobbing vil alltid handle om fokus. Det vil handle om å ha den enkelte skole i fokus, det vil handle om å ha fokus hos den enkelte skoleeier, og det vil handle om å ha fokus for det politiske miljøet. Det opplever jeg at Venstre har, det opplever jeg at Kristelig Folkeparti har, og jeg er helt sikker på at både Venstre og Kristelig Folkeparti skal pushe på statsråden framover, sånn at vi fortsatt og kontinuerlig fokuserer på mobbing og tiltak mot mobbing framover.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Jeg blir en smule forvirret, for i denne saken har vi mottatt et brev fra statsråden som gjelder dette med en handlingsplan. Der mener han at en handlingsplan ikke er nødvendig, fordi han mener revidering av kompetansemål i kroppsøvingsfaget samt rentekompensasjonsordning og svømmeopplæring for nyankomne elever er tilstrekkelig for å sikre svømmeferdighetene til norske barn. I komiteens innstilling står det at alle partier støtter handlingsplanen, men det er ingen, bortsett fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, som fremmer forslaget, og som har sagt at de vil støtte det. Hva er det som egentlig skjer? Mener man at man skal fremme en handlingsplan, eller mener man det ikke? Og hvis man mener det, hvorfor i all verden stemmer man da mot det i dag i denne salen?
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Jeg finner det fortsatt noe underlig. Statsministeren har sagt at regjeringspartiene til enhver tid kommer til å stemme for det de er for. Men i dag kommer de altså til å stemme mot det de egentlig er for. Jeg finner det underlig. Men jeg har et annet spørsmål. I innstillingen er det også en enstemmig komité som har bedt regjeringa sende på høring et forslag om å innføre krav til alle kommuner om å gjennomføre en nasjonal ferdighetsprøve i svømming i grunnskolen, og å komme til Stortinget med saken på en egnet måte. Jeg understreker at dette også er en enstemmig komitémerknad. Mitt spørsmål er: Hvordan vil statsråden følge dette opp?
Kristin Vinje (Høyre), 2015-03-24:
Først vil jeg også takke saksordføreren og komiteen for godt samarbeid i denne saken. Betydningen av god svømmeopplæring skal ikke undervurderes. Å kunne svømme, leke i vann og oppholde seg trygt i nærheten av vann er viktige ferdigheter for barn, unge og voksne i alle aldre. Å være trygg i slike omgivelser og kjenne sine egne begrensninger kan være forskjellen på liv og død. Derfor er det så viktig med svømmeopplæring for barn og unge. Derfor er det positivt at det er bred enighet i komiteen i denne saken, og at en samlet komité står bak hovedlinjene i innstillingen. Dette er en sak hvor kunnskapsministeren allerede har tatt affære. Utdanningsdirektoratet har fått i oppdrag å sende på høring forslag som skal tydeliggjøre kompetansemålene i svømming, slik at det etableres en felles forståelse av hva svømmedyktighet er. Jeg mener dette er et viktig signal til skolene, slik at de vet hvilke målsettinger de skal legge opp svømmeundervisningen etter. Det holder ikke bare å kunne holde seg flytende i vann, og dette gjenspeiler seg i Utdanningsdirektoratets forslag. Det inneholder konkrete målsettinger. La meg nevne noen: å kunne svømme hundre meter på magen og å kunne dykke og plukke opp en gjenstand fra bunnen. Forslaget bygger på tradisjoner i norsk og internasjonal beskrivelse av hva svømmedyktighet er. Jeg har merket meg at Svømmeforbundet er veldig positive til dette forslaget om en konkret forståelse av hva skolen skal legge i begrepet «svømmedyktighet». Sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre er regjeringen enig om å sende på høring et forslag om en ferdighetsprøve i svømming. Jeg ser frem til kommunenes og organisasjonenes svar på dette. Vi trenger alle gode forslag til hvordan styrke svømmeundervisningen. Da må vi også vurdere om vi har gode verktøy for å vurdere om elevene har lært å svømme godt nok. I statsbudsjettet for 2015 er det lagt inn 7 mill. kr for svømmeopplæring rettet mot nyankomne minoritetsspråklige barn og unge. Vi må målrette innsatsen slik at vi når de elevene som av ulike årsaker ikke lærer å svømme. Mange nyankomne minoritetsspråklige elever har kanskje ikke lært å svømme i hjemlandet og har kanskje heller ikke foreldre som kan lære dem å svømme. Da er det viktig at skolen fanger dem opp, slik at de lærer denne livsviktige ferdigheten. Disse målrettede midlene skal bidra til nettopp det. Jeg er også svært fornøyd med at vi har styrket rentekompensasjonsordningen for skole- og svømmeanlegg. Nå ligger ballen på skoleeiers banehalvdel, og jeg håper de benytter anledningen til å bygge og vedlikeholde gode svømmeanlegg. For regjeringen og vi på Stortinget skal gjøre vårt i denne saken, men vi er også avhengige av at kommunene gjør sitt. Jeg opplever en stor vilje fra mange hold til nettopp det. Ikke alle lærer å svømme på skolen, samtidig som mange lærer å svømme kun på skolen. Det understreker behovet for et tett samarbeid med foreldre og frivillige organisasjoner. Jeg tror nøkkelen ligger nettopp her. Vi må legge til rette for at alle gode krefter som kan bidra, gjør det.
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2015-03-24:
Representanten Giske brukte ganske mye tid på å fortelle at det ikke er noe særlig sammenheng mellom denne saken og Djupedal-utvalgets rapport. Allikevel oppfordrer han meg og representanten Nybø til nå å stemme for et forslag der regjeringen pålegges å følge opp Djupedal-utvalgets rapport. På spørsmålet om kampen mot mobbing er noe som treffer oss i hjerterota i Kristelig Folkeparti, så er svaret definitivt ja! Derfor har vi også vært tydelige i innstillingen – og fra talerstolen her i dag – på at vi forventer, og forutsetter, at Djupedal-utvalgets rapport følges opp av regjeringen, og det har vi opplevd å få en tydelig forsikring om også fra statsråden i dag. Men det å pålegge dette, som da egentlig gjelder en annen og litt større sak, i behandlingen av denne konkrete spesifiseringen av lovverket, det finner vi ikke nødvendig.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2015-03-24:
Jeg tok med meg bare et lite ark, for jeg hadde ikke tenkt å bidra til å dra ut debatten veldig. Jeg vil bare si at Senterpartiet støtter det forslaget, om å presisere i lov at det skal være mulig å flytte den som mobber, og det er det flere som har tatt opp her nå. Jeg skal bare knytte noen få ord til det med mobbing. Mobbing er et veldig alvorlig samfunnsproblem. Det er alvorlig på skolen, men det er alvorlig også på nett, både for voksne og for barn, og det er alvorlig på arbeidsplassen. Det å flytte en mobber bør være siste utveg, og jeg tenkte mens jeg satt her i stad, at når en har kommet så langt at en begynner å diskutere den som mobber eller ikke, da har en faktisk kommet ganske langt i problematikken rundt mobbing. For det som kanskje er den største utfordringen, er, som det har vært nevnt her tidligere, at noen tør å si ifra i det hele tatt, at læreren i det hele tatt oppdager det, at moren og faren oppdager det. Det er forferdelig vanskelig hvis ungen sjøl ikke sier noen ting, og da diskuterer vi ikke det med å flytte mobber. Så er det også utrolig viktig, mener jeg, at en går til årsaken til mobbingen. Det behøver ikke være mobbeofferets skyld, men den som mobber, har også et stort problem, og det ligger gjerne noe der, som jeg også tror det er veldig viktig at vi tar med oss. For det er ikke slik at unger blir født som mobbere, men det er gjerne noe som ligger bak. Som representanten sa, håper jeg – og jeg forventer og regner med – at vi får muligheten til å komme tilbake og ha en litt grundigere og en litt dypere debatt når regjeringa har fått bearbeidet Djupedal-utvalgets rapport og kommer tilbake til Stortinget med den, så vi kan få diskutert den problematikken. For jeg tror det er viktig at vi ser hele bredden, både den som mobber – hvorfor mobber en? – og den som blir mobbet, og hva vi kan gjøre for å unngå at vi får den type situasjoner på skolen. Så jeg vil bare si, på vegne av Senterpartiet, at vi er med på å støtte denne proposisjonen, slik som den er nå. Så håper vi at vi kommer tilbake til og får en god debatt senere som diskuterer mobbing på en litt bredere front.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-03-24:
Det som skjer, er vel helt vanlig parlamentarisme, at partier på Stortinget går sammen og blir enige om ting. Og svaret på om det kommer en handlingsplan eller ikke, er: Ja, det kommer en handlingsplan.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-03-24:
Som jeg i sa i innlegget mitt, kommer vi til å sende på høring et forslag om det. Så må vi høre forskjellige aspekter ved det for å se hvordan det kan innrettes på en best mulig måte, og så er jeg innstilt på å følge opp det forslaget.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-03-24:
For det første er jeg helt enig i at det er viktigere med tiltak. Samarbeidspartiene har også styrket kampen mot mobbing i budsjettene. Det er helt riktig at vi har ventet på Djupedal-utvalget, som forrige regjering nedsatte. Jeg har bedt dem om å fremskynde, og derfor la de frem utredningen nå, og ikke senere. Så skal jeg være helt ærlig og si at grunnen til at jeg mente at dette kunne gjøres nå, er at jeg ikke i min villeste fantasi kunne forestille meg at dette skulle være noe som var kontroversielt. Jeg kunne ikke i min villeste fantasi forestille meg at det skulle være kontroversielt å få det tydelig og klart inn i loven, i hvert fall ikke etter en høringsrunde der 49 av 70 instanser sa at de mente dette var en viktig presisering. Og begrunnelsen bl.a. i kommunene er ikke at dette kan vi like godt gjøre, for det er jo loven. De sier at det er en viktig presisering fordi det kan føre til praksisendring også ute i felt. Det mener jeg er et argument nok for å gjøre det – ikke overdrive betydningen av det, men det er et argument for å gjøre det.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-03-24:
Jeg har ikke så veldig lyst til å lage for mye politisk krangel av dette. Men jeg synes man må bestemme seg for hva kritikken går ut på. Man kan ikke både kritisere meg for å forskuttere Djupedal-utvalget og sende et forslag på høring og samtidig kritisere meg for at jeg ikke har sendt flere forslag på høring fordi jeg har ventet på et utvalg som ble oppnevnt av de rød-grønne, og som skulle gjennomgå hele mobbepolitikken. Da mener jeg at begrunnelsen er klar og tydelig. Jeg mener at dette burde være ukontroversielt, og det er det jo også. Hvis man leser voteringene fra Stortinget, så er det jo et flertall – ja, ikke bare flertall, alle i komiteen var for dette. Hvis man samtidig ser på hva vi skal gjøre fremover, er det mye å gjøre, men da er det også fornuftig å vente på Djupedal-utvalget, som jeg også ser at flertallet i komiteen åpenbart mener at det det er. Det mener jeg også er fornuftig. Men det å sende det som i utgangspunktet burde være en ukontroversiell lovpresisering som kan gi et viktig signal til Stortinget, det står jeg for.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-03-24:
Det må Djupedal-utvalget selv svare for. Nå har jo samarbeidspartiene styrket anti-mobbearbeidet i budsjettet. Så kan man gå tilbake hvis man er interessert, og sammenligne samarbeidspartienes budsjetter på området med andre partiers budsjett. Det er noe haltende med resonnementet. Her blir lovforslaget anklaget for ikke å gjøre noe, og i hvert fall ikke sende noe signal, altså for å være et lovforslag som gjør ingenting. Samtidig er resonnementet til representanten Giske at det å stemme imot et forslag som gjør ingenting, vil sende et veldig sterkt signal, og derfor må man stemme for det! Det henger ikke sammen. Hvis representanten Giske mener at dette er et forslag som er verdt å stemme for fordi det sender et viktig signal, fordi det er viktig å presisere loven, må han stå for det, og da må han også slutte å kritisere det fra en helt annen synsvinkel eller ståsted.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-03-24:
Nå har jeg svart på begge de to spørsmålene. Men jeg tror representanten Giske og jeg er grunnleggende uenige om en del av statsrådsrollen. Jeg mener det har en viktig effekt når kunnskapsministeren i Norge, uavhengig av hvem det er, sier på tv eller i andre media at i situasjoner der noen må bytte skole, så skal det være mobberen, ikke den som er blitt mobbet. Jeg mener at det har en effekt også å presisere regelverket. Men det å si det, det at man kan høre det som mobbeoffer, at foreldre kan høre det, at skoler kan høre det, at rektorer kan høre det, at lærere kan høre det, det har en effekt. Og vi skal følge opp Djupedal-utvalget. Vi kommer med tiltak. Vi skal følge opp den satsingen som samarbeidspartiene har startet med, men en viktig del av anti-mobbearbeidet kommer også til å fortsette å være hvordan vi snakker om det, hva slags signaler vi gir, og hvilket lag vi tar når problemstillingen kommer opp i offentligheten.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-03-24:
Jeg har tenkt å gjøre det. Og det har ikke vært noen tvil om, på noe som helst sekund, at vi skal følge opp Djupedal-utvalget. Det er helt naturlig at vi har ventet på Djupedal-utvalget, men vi var mer utålmodige enn de rød-grønne, som hadde gitt dem flere måneder til, og ba dem levere nå. Så lurer jeg på om 49 av 70 høringsinstanser tar feil når de sier at dette er en viktig presisering. Hva er det representanten Giske, som er den eneste som fra denne talerstolen har hisset seg opp over dette forslaget – eller begrunnelsen for forslaget, eller hva det er han er opphisset over – har forstått som ikke de 49 som er positive, har forstått? Det lurer jeg på. Når 24 kommuner sier at dette er en viktig presisering, hva er det de har misforstått? Det vil jeg gjerne høre representanten Giske forklare, men det har vi kanskje ikke tid til nå, så det får bli en annen gang.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Vi skal glede oss over det vi er enige om, og jeg konstaterer at statsråden sier klart og tydelig at det skal defineres et tydeligere læringsmål for svømming. Han sier også at det skal lages en handlingsplan, og det tar vi med glede med oss. Han presiserer også at man skal følge opp med rentekompensasjonsordningen også for svømmeanlegg. Det som da gjenstår, er egentlig kjerneforslaget i det vi diskuterer, nemlig forslaget om at kommunene må fortsette svømmeundervisningen til kompetansemålet er nådd. Det er jo vitterlig ganske underlig at partier som vanligvis snakker om kunnskap i skolen, at vi må ha kunnskapsfokus, vi må heve kunnskapen, vi må ha tydeligere læring, og vi må få bedre resultater, ikke er med og sørger for et flertall som sier at kommunene skal fortsette undervisningen i svømming inntil kompetansemålet er nådd for alle som har forutsetning for det. Jeg tror det ville vært en veldig fin anledning til å si at her, på dette området, skal vi nå det læringsmålet som skolen har satt. Det er et veldig tydelig mål, og det er, som statsråden sa, et livsviktig mål å ha. Spørsmålet til særlig Høyre blir da: Er det slik at kunnskapsinnholdet i skolen er forbeholdt matte, norsk og engelsk, eller er det slik at kunnskapsmålet i skolen gjelder dette faget, som en faktisk kan dø av ved ikke å kunne?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Det er ikke til å forundres over at det er ganske bred tilslutning til at loven skal beskrive den rettstilstanden som gjelder. Det ville vært overraskende om det i høringsrunden var massiv motstand mot den rettstilstanden som skolene har levd med i lang tid. Så dette er et veldig rart resonnement. Hovedproblemet her er at dette hadde vært helt greit hvis det hadde vært del av en større pakke som skulle styrke mobbeofrenes rettssituasjon, og som pøste på med tiltak for å motarbeide mobbing, men sannheten er jo at dette er det eneste forslaget statsråden har sendt til Stortinget som omhandler mobbing. Det endrer ikke rettstilstanden én millimeter. Det er ingen stor tvil om hvordan dette er, ute blant rektorer og lærere. Tvert imot sier Utdanningsforbundet at dette er helt klart. Spørsmålet er: Hvorfor er dette det eneste statsråden har sendt til Stortinget når det gjelder å styrke kampen mot mobbing? Og er det ikke viktigere med tiltak enn med prat for å hjelpe dem som rammes av mobbing?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Det som er kontroversielt, er jo ikke innholdet i forslaget. Det som er kontroversielt, er at statsrådens eneste forslag til Stortinget for å styrke arbeidet mot mobbing er ingenting, altså å endre loven slik at den ikke endrer rettstilstanden, det er det som er kontroversielt. Det er et veldig lite egnet område å drive med politisk tomsnakk på når 40 000 barn hver uke gruer seg til å gå på skolen. Djupedal-utvalgets utredning kom, og jeg har lyst til å spørre statsråden helt konkret: Hvor i Djupedal-utvalgets utredning omtales virkemiddelet å flytte mobberen? Det står ikke der. Det står bare omtalt i ordensreglementet og den rettslige hjemmelen rundt det. Djupedal-utvalget mener at dette er et av de minst viktige tiltakene mot mobbing som finnes, men det er altså det eneste tiltaket som statsråden har sendt til Stortinget, et tiltak som ikke engang endrer loven. Hvordan forklarer statsråden at Djupedal-utvalget ikke tar opp dette som et viktig tiltak, men at dette er det eneste tiltaket han har sendt Stortinget?