Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2007-05-24:
I en sak som denne burde en gjerne anbefale folk å ha med surstoffmasken sin; det blir mye månelandingsprat og prat om ambisjoner i denne saken. Generelt er det en del ting som komiteen er veldig enig om. En konstaterer at Regjeringen og Statoil har inngått en avtale om å opprette et selskap som skal arbeide for å teste ut ulike teknologiske løsninger for CO2-rensing. Målsettingen er å ha ferdig et pilotanlegg for CO2-rensing innen 2010 og implementere fullskala CO2-rensing på Mongstad i 2014. Investeringsbeslutningen for fullskala anlegg skal tas i 2012, men en skal begynne arbeidet med avtalen allerede i 2009. Opprettelse av teknologiselskapet og investeringsbeslutning for testanlegget skal skje i januar 2008, og Stortinget vil få dette til behandling i budsjettet for 2008. Det er en samlet komite som stiller seg positiv til at staten her bidrar til forskning og utvikling av en CO2-verdikjede. Mongstad blir slik en arena for målrettet testing og uvikling av teknologi for CO2-fangst. Dagens tiltakskostnader anslås å være 700–2 000 kr pr. tonn CO2, altså det samme anslaget vi har på Kårstø, men ambisjonen er selvsagt å redusere dette betraktelig. Eierforholdet i teknologiselskapet som skal opprettes, er 80 pst. på statens hånd og 20 pst. på Statoil. Utgiftene for 2007 anslås til 100 mill. kr. Jeg konstaterer at ved bygging av fullskala anlegg på Mongstad skal staten dekke alle kostnader utover de kostnader som Statoil uansett får gjennom CO2-kvoteregimet. Det innebærer at staten i realiteten dekker storparten av investerings- og driftskostnadene på fangstanlegget, i tillegg til transport- og disponeringskostnader på feltene. Staten vil derimot få eierskapet til en eventuell oppside som følge av inntektene fra en CO2-verdikjede, hvis en får realisert den. Statoil tar på sin side risiko ved at de må dekke 100 pst. av eventuelle prosjektoverskridelser utover endringer i gasspris eller myndighetspålagte endringer. Fra Fremskrittspartiets side konstaterer vi at hovedprinsippene i avtalen som her ligger til grunn, er i tråd med det Dokument nr. 8-forslaget som Fremskrittspartiet fremmet i fjor vår, og som da ble nedstemt av de øvrige partiene på Stortinget. Det en da sa, var at når staten krever CO2-rensing og pålegger selskapene dette, skal også staten dekke alle ekstrakostnader. I mai i fjor var det fullstendig uaktuelt. På Mongstad er det prinsippet som skal gjelde. Statoil får bygge et gasskraftverk uten krav om CO2-rensing fra dag én, og staten tar alle ekstrakostnadene. På den måten har en heldigvis fjernet den teknologiske og den økonomiske risikoen som Fremskrittspartiet advarte mot, og som gjør at en faktisk får bygd gasskraftverk i Hordaland, noe som er høyst nødvendig med tanke på kraftsituasjonen i regionen. Fremskrittspartiet er positivt til at staten bidrar til forskning og utvikling av en CO2-verdikjede, bl.a. CO2-rensing/-håndtering, transport og injeksjon. Ved suksess er det mange fordeler. En kan få økte inntekter fra økt oljeutvinning. En kan få inntekter fra salg av teknologien, og en kan dermed også få redusert kostnadene som er pålagt oss gjennom globale CO2-forpliktelser. Samtidig skal en være litt nøktern når en snakker om månelanding på Mongstad. Det er veldig mange andre land og mange andre selskaper som også jobber med akkurat dette. Det å ha en debatt der vi i Norge later som om vi er de eneste som ser på det, blir litt vel selvsentrert. Det er også viktig å ta med seg perspektivet om at skal en kutte CO2-utslipp fra kraftproduksjon, er det for kullkraft, ikke for gasskraft, en bør implementere denne teknologien først. Det er fra kullkraftverk CO2-utslippene er størst, og det er der en har betydelig lokal forurensing i tillegg. Det perspektivet bør en ta med i dette arbeidet. Fremskrittspartiet mener det er viktig at en har like CO2-rammebetingelser for alle. Det er beklagelig at Regjeringen ikke har avklart noe om CO2-rammebetingelsene for øvrige gass- og kullkraftprosjekter i Norge. Likebehandling av prosjekter må være en forutsetning, fordi når en ikke likebehandler, skaper det unødvendig politisk risiko, noe som gjør at man for andre kraftprosjekter enn Mongstad ikke vet hva man har å forholde seg til. Det betyr at i de delene av landet der en trenger betydelig volum og ny kraft fort, vil mange aktører sitte på sidelinjen uten å våge å ta investeringsbeslutninger. Jeg savner derfor de gode, generelle føringene i saken, slik at man for øvrige tilsvarende prosjekter får den nødvendige forutsigbarhet til å vurdere lønnsomhet og realisme på et tidlig stadium. Dersom Regjeringen mener at en slik likebehandling ville blitt for dyr, burde en heller frafalt kravet som sådant, istedenfor å risikere kraftsikkerheten. Fremskrittspartiet mener det er viktig å sikre deltakelse fra norsk næringsliv. Regjeringens foreslåtte framdrift med CO2-rensing på Mongstad i 2014 og Kårstø i 2011/2012 – det er i hvert fall planene, slik de er i dag – innebærer at norsk leverandørindustri i stor grad ikke får være med i konkurransen. Aker Kværner med sitt JustCatch-prosjekt ligger trolig lengst framme i løypa av de norske selskapene, og de sier selv at de trenger noen år ekstra for å kunne ha en fullskalaløsning klar. Jeg har merket meg gjennom media at de rød-grønne partiene strides internt om hva som er fornuftig. Jeg registrerer at Arbeiderpartiet og LO ofte sier at det her er viktig å få med norsk industri, mens Senterpartiet og SV mener at det er tidsrammen som er det viktigste, altså at Kårstø skal renses i 2014 – uansett norsk teknologi eller ikke. Fremskrittspartiet mener at man må legge et løp hvor norsk næringsliv inkluderes i størst mulig grad. Det er liten grunn til at norske skattebetalere skal bidra med million- og milliardbeløp for at utenlandske selskap skal få testet ut sine teknologier på Mongstad. Det vil bare bidra til at eventuelle teknologiske gjennombrudd gir utenlandske selskap et forsprang på de norske selskapene. Det bør i så fall de utenlandske selskapene selv finansiere. Miljøbevegelsen hevder at det viktigste er å rense CO2-utslippene fra Mongstad snarest mulig, uavhengig av hvilken nasjon som leverer teknologien. Der er Fremskrittspartiet uenig. Dersom hovedpoenget er å redusere CO2-utslippene snarest mulig på et generelt grunnlag, vil man på kort og mellomlang sikt få større utslippsreduksjoner til en lavere kostnad ved å gjøre det andre steder enn på Mongstad. Selskapet PointCarbon har antydet at man gjennom internasjonal kvotehandel kan gjennomføre tiltak som koster 10–30 ganger mindre enn CO2-rensing av gasskraftverk i dag. Statsministeren antydet det samme, men sa det ville være 10–20 ganger billigere i utlandet. På komitehøringen den 29. mars i år uttalte Auke Lont fra ECON at CO2-rensing av gasskraft var blant de mest kostbare CO2-reduserende tiltak man har i dag. CO2-rensing av kullkraft ville derimot være langt mer kostnadseffektivt. Dette framkom òg i en rapport fra Vattenfall, der man sa at kostnadene for CO2-rensing i dag ligger dobbelt så høyt som gjennomsnittlig kostnad for å redusere globale CO2-utslipp med 27 milliarder tonn CO2. Dette synet deler Fremskrittspartiet. Derfor mener vi at vi må se grundig på saken før vi tar en endelig investeringsbeslutning om et fullskala-anlegg. Norsk ressursbruk når det gjelder å redusere CO2-utslipp, må baseres på størst mulig globale kutt, gitt en viss sum penger. Det må gjøres uavhengig av geografisk beliggenhet og valgt teknologi. Dette må selvsagt skje parallelt med at Norge påtar seg et delansvar for å utvikle nye kostnadseffektive teknologier for framtidig CO2-reduksjoner. Men vi bør holde hodet kaldt. Fremskrittspartiet er skeptisk til at man skal forplikte seg til å investere i fullskala CO2-rensing på Mongstad, uavhengig av kostnad. Totalkostnaden for prosjektet vil jo først framkomme når teknologiselskapet har fått utviklet og vurdert de ulike teknologiske løsningene. Derfor må Stortinget ta en grundig gjennomgang av prosjektet før investeringsbeslutning på Mongstad tas i 2012, ikke fordi man skal fraskrive seg ansvar, men rett og slett for å sikre at pengene brukes der man får mest nytte av dem. Vurdering av kost-nytte må være et vesentlig prinsipp i CO2-arbeid. CO2-rensing på Mongstad bør derfor ikke være et mål i seg selv, verken når det gjelder å bruke CO2 til økt oljeutvinning, eller når det gjelder å innfri framtidige CO2-forpliktelser. Vi må sikre at ressursene brukes der man får mest igjen. Derfor er det viktig at Stortinget her gir tydelige signal om at vi ønsker en overordnet tilnærming til CO2-renseprosjekt. Det foreligger nå CO2-renseprosjekt på Kårstø, Mongstad og Tjeldbergodden, men det er svært liten koordinering mellom prosjektene. På Kårstø står staten ansvarlig for hele CO2-renseprosjektet, og prosjektet preges av politisk stress for å innfri Soria Moria-erklæringen. På Mongstad er det derimot et fornuftig fellesprosjekt mellom Statoil og staten, med en relativt god avtale mellom partene. På Tjeldbergodden jobber Shell og Statoil ikke bare med CO2-rensing, men med en hel verdikjede, uten å få særlig backing fra myndighetene. I tillegg har Hammerfest Energi, Skagerak Energi og Sargas luftet flere CO2-prosjekt. Disse prosjektene må man se i sammenheng, slik at pilotprosjekt bygges der man får mest forsknings- og utviklingsnytte av dem, framfor at man legger politisk prestisje i geografisk plassering. En helhetlig tilnærming vil således gi en langt bedre ressursbruk. I praksis kunne det f.eks. vært at man bygde et pilotprosjekt på Kårstø snarest mulig og deretter brukte erfaringene til eventuelt å bygge et fullskala CO2-renseanlegg på Tjeldbergodden og/eller Mongstad. På begge disse stedene er det jo mye større CO2-utslipp enn på Kårstø, og på begge steder er det oljeselskap som ønsker at dette skal realiseres. På Kårstø har man derimot ikke noe veldig tett samarbeid med Statoil. Man har ikke planer om noe pilotanlegg, og det er ikke noe oljeselskap involvert. Ved en helhetlig tilnærming får man bedre nytte av de investeringene som gjøres, både når det gjelder tid, framdrift, kostnader og erfaringer med teknologi. Dette er en tilnærming som støttes av næringslivet, forskningsmiljøet og LO. Jeg synes òg det er viktig å løfte fram andre CO2-tilnærminger når vi bruker så mye tid på Mongstad, for det finnes en rekke spennende CO2-prosjekt rundt i Norge, der man bruker CO2 som en innsatsfaktor i videre produksjon. Det er bemerkelsesverdig at i de aller fleste tilfellene blir disse prosjektene nærmest forbigått i stillhet av det politiske miljøet. På Institutt for energiteknikk har man lenge jobbet med prosjekt der man skal binde opp CO2 til mineraler som olivin og ilmenitt. Man bruker CO2 som en innsatsfaktor og får ut veldig verdifulle produkt i den andre enden. Shell har liknende prosjekt, der man ved å binde opp CO2 kan lage murstein til byggeindustrien. Selskapet EnPro har utviklet teknologi som kan gjøre sjøvann om til landbruksvann ved å binde CO2 til saltene i sjøvannet. Man får renset CO2 fra et kraftverk i nærheten og får dermed tilgang til mer rent vann. I tillegg får man ut verdifulle produkt som sodiumkarbonat. I Rogaland utvikles det en biomembran som kan være med og bidra til å redusere naturens egne CO2-utslipp, øke jordsmonnets fruktbarhet, redusere vannforbruket og tilpasse overflatetemperaturen til dyrkbart nivå. Testrapporter fra Spania, Nigeria og andre steder tyder på gode resultater, men med Regjeringen får man ikke engang til møter. Norsk skogbruksnæring jobber med økt fokusering på skogplanting og bruk av trevarer i Europa for å øke CO2-binding. Norske skoger binder tross alt netto 20 mill. tonn CO2 årlig. Hvis det hadde vært med i vårt CO2-regnskap, hadde vi allerede i dag mer enn innfridd Regjeringens løfte innen 2020. Jeg stusser over at de rød-grønne partiene ikke vier dette oppmerksomhet, verken i det virkelige liv eller i komiteinnstillingen. Men jeg er litt optimistisk på vegne av Fremskrittspartiet og den løsningen vi står for, for jeg har registrert at Regjeringen har vist betydelig evne til å ta en glideflukt fra standpunkt i Soria Moria-erklæringen over til det virkeligheten tillater. I Soria Moria-erklæringen ble det slått fast at man skulle ha CO2-rensing på alle nye gasskraftverk fra dag én. Dette ble veldig tydelig fortolket, spesielt av SV. Det gjaldt at anlegget skulle stå oppe fra dag én, ikke at man bare skulle være forpliktet til å rense en gang i framtiden. Her har Regjeringen vært på en glideflukt, og all ære til Arbeiderpartiet, som i tillegg har fått SV til å juble over den glideflukten. Fremskrittspartiet støtter Regjeringens politikk om ikke å stille krav til CO2-rensing fra dag én. Det er fortsatt langt fram til det første spadetaket blir tatt både på Mongstad og Kårstø. Dermed har man anledning til å sikre en bedre koordinering enn det som i dag er lagt til grunn, og jeg har derfor både tro på og håp om at Regjeringen vil ta til fornuft og koordinere disse prosjektene. Et godt eksempel er nettopp det som har skjedd med Kårstø-prosjektet i det siste. Under budsjettbehandlingen i fjor stod Fremskrittspartiet alene og sa at den framdriften som Regjeringen hadde lagt opp til på Kårstø, om rensing innen 2009, ikke var realistisk. Derfor kuttet vi bevilgningen, og så sa vi: Bruk heller litt av pengene på Tjeldbergodden og Mongstad. Vi fikk masse kjeft i denne sal for at vi ikke ville satse offensivt nok på dette. Jeg registrerer i revidert budsjett at Regjeringen nå innrømmer at det ikke var mulig det de sa. Dermed gir de indirekte Fremskrittspartiet rett i det vi sa i fjor høst. Når enkelte nå senere i debatten sannsynligvis vil komme opp og angripe Fremskrittspartiet for at vi ikke er offensive nok, vil jeg minne om hva f.eks. representanten Heidi Sørensen sa under Stortingets budsjettdebatt 7. desember i fjor, der hun viste til at «Fremskrittspartiet har et nettokutt på CO2-rensing som er meget kraftig, og hvis man skulle ha gjennomført Fremskrittspartiets budsjett, ville vi ha stilt i klasse med Bush om å være den minst klimavennlige nasjonen i verden». Det er god SV-retorikk, men nå fører SV akkurat den samme politikken som de da advarte mot. Representanten Tore Nordtun sa: «Vi kan godt sette oss mål(…) men vi må også levere når det gjelder disse målene.» (…) Regjeringen«satser formidable summer på CO2-håndtering ved gasskraftverket på Kårstø(...) Vi legger inn store summer for å få CO2-rensing på plass innen utgangen av 2009». (...) Dette ble også sagt av representanten Nordtun, i budsjettdebatten. Nå ser vi altså seks måneder senere at det ikke er noe av dette som gjelder lenger. Han har måttet bite i seg ordene, fordi Arbeiderpartiet nå fører den samme politikken som Fremskrittspartiet sa var realistisk. Derfor er jeg positiv til en videre glideflukt fra Regjeringen i retning Fremskrittspartiet. Jeg ønsker dem velkommen etter. Jeg er glad for at man i komiteen uansett har vært såpass enige om en del prinsipper på Mongstad at dette ble løst på denne måten, slik at ikke Statoil får en unødvendig stor risiko og kostnad ved det prosjektet som nå skal gjennomføres.