Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-18:
Jeg takker også for debatten, for den er viktig. Men jeg har lyst til å si at jeg synes det grenser til uanstendighet når partier som kutter når det gjelder de aller fattigste familiene i Norge, og som til og med kutter på bistanden til fattige land, hever seg til de store høyder her, og mener at det å gjøre rike folk rikere skal bidra til utvikling eller redusere fattigdom. Historien om «trickle-down» er et eventyr – det er ikke sant. Det fungerer ikke. Det er ingen som har sagt at man skal presse en norsk modell på et annet land. Det som er sagt, er at fordeling virker. Fordeling er utvikling. Det har det vært i Norge, og det har ikke kommet av seg selv kun som et resultat av at man har fjernet handelsprivilegier. Det har blitt kjempet fram av en politisk bevegelse, av frivillige organisasjoner og ikke minst av en sterk fagbevegelse – at folk har organisert seg. Det har sivilisert Norge, og det har fordelt penger og makt. Det har vært uhyre viktig, det har vært helt avgjørende for den utviklingen vi har hatt. Folk er nemlig den viktigste ressursen et land kan ha. Hvis man ikke tar vare på folks helse, hvis man ikke lar folk få utdanne seg, hvis folk ikke har mat i kroppen, er det klart at da er det heller ikke mulig å få til en økonomisk vekst som er bærekraftig. Dette er viktig. Derfor har Norge sluttet seg til og er en av pådriverne til det som heter «Decent work»-agenda. Der legger man til grunn de åtte kjernekonvensjonene i ILO. Det er viktig, for det å styrke arbeidstakernes rettigheter når det gjelder både arbeidsstandarder og en lønn man kan leve av, er reell fattigdomsbekjempelse. I tillegg er det super næringsutvikling, for det gjør at man får en mer utdannet arbeidsstokk, og man får en arbeidsstokk som faktisk er i stand til å ta vare på seg selv, sin egen helse og familien sin. Den økonomien som man får når man får litt bedre lønn og litt mer å leve av, bidrar jo videre til økonomisk utvikling i samfunnene. Det er slik at hvis man er opptatt av demokrati, må man være opptatt av fattigdomsbekjempelse, for det lar seg ikke gjøre å tenke at folk som lever i fattigdom, ikke kan delta i demokratiet på lik linje med det som andre kan. Det vet vi, særlig fordi de økonomisk sterke interessene har store organisasjoner – transnasjonale – og de kan betale folk for å drive med påvirkningsarbeid. Det er uhyre viktig at folk har noe å leve av, sånn at de kan delta i demokratiet – sjølstendig og uten å føle seg truet. Til de som er opptatt av menneskerettigheter: Fordelingspolitikk sørger for at menneskerettighetene faktisk blir oppfylt, for menneskerettigheter er ikke noe virtuelt, det handler om fysiske ting som skal oppfylles i hverdagen til folk. Hvis man er opptatt av å bekjempe korrupsjon, er fattigdomsbekjempelse veldig viktig. En del av det som ligger til grunn for at korrupsjonen kan fortsette, er jo at en stor del av befolkningen er fattig og i total avmakt. Avmakt er et kjempeproblem knyttet til fattigdom. Hadde det vært sånn i verden at fattige folk hadde hatt like stor tilgang til media, til å delta i politisk arbeid eller hatt like stor mulighet til å påvirke som folk med penger har, hadde dette problemet faktisk vært litt mindre – men det er det jo ikke. Dette med fordeling av penger henger også meget nøye sammen med fordeling av makt i verden. Dette er utrolig viktig. Jeg er veldig glad for at den norske regjeringen står så sterkt på «Decent work»-agendaen, og sier at den jobben skal vi gjøre gjennom ILO, som er det internasjonale trepartssamarbeidet der man fastsetter minimumsstandarder som er vesentlige for å få til den utviklingen vi alle er opptatt av. Det skal vi gjøre gjennom utenrikspolitikken, det skal gjøres gjennom bistandspolitikken, det skal gjøres gjennom handelspolitikken, det skal gjøres gjennom eierskapspolitikken, og det skal selvfølgelig gjøres gjennom arbeidspolitikken, både her i landet og i de internasjonale foraene der vi deltar. Det er uhyre viktig at dette blir gjennomført. Det handler ikke om at man har et imperialistisk forhold til den norske modellen. Det handler om at man forstår at hvis man vil ha utvikling, må man sikre bedre fordeling.