Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-12-05:
Selv om den registrerte arbeidsledigheten i Norge er lav, er det stadig flere mennesker som står helt eller delvis utenfor arbeidslivet. Fra 2008 til 2010 har antallet sosialhjelpsmottakere økt med 10 144 personer, det tilsvarer om lag 14 nye sosialhjelpsmottakere hver eneste dag i den perioden. Hvert år siden 2005 har vi hatt en netto økning av antall uføretrygdede. I snitt har netto økning vært på 20 000 personer hvert år som permanent går ut av arbeidslivet og over på varig uføretrygd. Andelen yrkesaktive på helserelaterte ytelser har aldri vært høyere og ligger i dag på om lag 600 000 mennesker. Fremskrittspartiet synes det er bekymringsfullt at antall unge uføre, og spesielt unge sosialhjelpsmottakere, øker kraftig. Fremskrittspartiet er opptatt av et fleksibelt arbeidsliv med plass til alle. For å lykkes med et fleksibelt arbeidsliv er man helt avhengig av å iverksette en rekke forslag, en rekke tiltak for å styrke de aller svakestes mulighet til å komme tilbake til arbeidslivet. Som jeg sa: Selv om arbeidsledigheten i Norge er forholdsvis lav sammenliknet med andre land, sliter fortsatt de med funksjonshemning med å komme inn i arbeidslivet. 78 000 mennesker med funksjonshemning oppgir selv at de ønsker seg inn i arbeidslivet, men står i dag utenfor. Andelen har så å si vært uendret over lang, lang tid – på hele 2000-tallet har det vært uendrede tall – og ligger langt bak den yrkesdeltakelsen som gjelder for den øvrige delen av befolkningen. Det er også verdt å merke seg at andelen utviklingshemmede som jobber, har sunket fra om lag 30 pst. til 13 pst. bare de siste ni årene ifølge oppslag i mediene. Det bekymrer Fremskrittspartiet. Derfor mener Fremskrittspartiet det er viktig og helt avgjørende at man, som sagt, iverksetter en rekke tiltak og har en økt satsing for å få til et fleksibelt arbeidsliv med plass til alle. Derfor skisserer Fremskrittspartiet en alternativ jobbstrategi til regjeringens. Jeg vil naturlig nok få lov til å gi honnør til regjeringen som legger frem en jobbstrategi, det synes jeg er positivt, og det skal man ha honnør for. Men jeg synes samtidig at de tiltakene som legges i den jobbstrategien, er altfor vage i forhold til de utfordringene man står overfor, for å lykkes med de oppgavene man skulle ha lyktes med – å få flere med nedsatt arbeidsevne inn i arbeidslivet. Jeg registrerer at regjeringen legger stor vekt på å videreføre gjeldende forsøksordninger, forsøksordninger som i stor grad har eksistert i ti år. Jeg kunne gjerne ha tenkt meg at man kunne få mer varighet i dette tilbudet. Derfor ønsker også Fremskrittspartiet å komme med en alternativ pakke med en rekke ulike tiltak. Vi ønsker økt bruk av lønnstilskudd og å innføre en forsøksordning med fleksibelt lønnstilskudd, en ny ordning, og samtidig øvrige tiltak som vil gjøre at flere kronisk syke og funksjonshemmede kan komme inn i arbeidslivet. Da må man også bevilge penger, og derfor ønsker vi å øke bevilgningene på det området med 515 mill. kr. Fremskrittspartiet ønsker også å opprette 8 000 flere tiltaksplasser – 8 000 totalt i arbeidsmarkedstiltaksplasser og 5 000 i skjermet sektor. 2 500 av disse ønsker vi øremerket til VTA-plasser, nettopp fordi vi ser at andelen utviklingshemmede har blitt redusert dramatisk de siste ni årene når det gjelder deres deltakelse i arbeidslivet. Da må man også være villig til å bruke bedre virkemidler, ha flere tiltaksplasser for å sikre at flere får den muligheten, fremfor å bli satt på sidelinjen, og at det eneste tilbudet man har, er dagplasser i det kommunale tilbudet. Fremskrittspartiet synes det vil være langt mer samfunnsøkonomisk og bærekraftig å satse på flere VTA-plasser. Samtidig registrerer Fremskrittspartiet at regjeringen har lagt opp til å endre betalingsordningene for tiltaksplassene. Det synes Fremskrittspartiet er noe underlig og på grensen til det useriøse når vi vet at Brofoss-utvalget har vært tydelig på at man skal gå gjennom finansieringsordningene. Det synes jeg blir merkelig, at man uten engang å konsekvensutrede forslaget fra regjeringen gjennomfører det. Man burde heller ha gjort som Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Høyre og bedt om å få dette konsekvensutredet og sett det i en sammenheng, og latt Brofoss-utvalget se på saken og lagt det frem i sin innstilling. Det registrerer jeg at regjeringspartiene ikke ønsker. Fremskrittspartiet ønsker også, sammen med både Høyre og Kristelig Folkeparti, å styrke innsatsen knyttet til tiltak for funksjonshemmede ved å gjøre arbeids- og utdanningsreiser om til en varig ordning finansiert av folketrygden. Vi ønsker også å få en varig ordning når det gjelder funksjonsassistanse. Dette er tiltak som vi vet fungerer, og som er optimale. Hvorfor i all verden skal man da fortsette med et forsøk, når man vet at man kan gjøre dem varige? Fremskrittspartiet ønsker også økt satsing i bekjempelsen av fattigdom. Jeg registrerer dessverre at matvarekjeden Kiwi har gjort mer for de fattige enn den sittende regjering, ved at Kiwi iallfall har klart å gjennomføre at man ikke skal ha moms på frukt og grønt. Fremskrittspartiet registrerer, som sagt, at antall sosialhjelpsmottakere har økt med 10 000, og at barnefattigdommen har økt med 6 500 sammenliknet med treårsperioden 2004–2006. Fremskrittspartiet mener derfor at det er fornuftig å ha en klar og målrettet satsing mot en rekke prosjekter for å bekjempe fattigdom. Fremskrittspartiet mener at det er helt nødvendig å få til et større samspill mellom det offentlige, private og frivillige lag og organisasjoner. Derfor har Fremskrittspartiet i sitt alternative budsjett fremmet forslag om 10 mill. kr til ulike forsøksordninger for å fremme sosialt entreprenørskap, 20 mill. kr til prosjekt med arbeidstrening for unge sosialhjelpsmottakere og 20 mill. kr til prosjekter som Inn på tunet og Blått hav i Austevoll. Vi har også foreslått 100 mill. kr til en klar styrking av frivillige lag og organisasjoner som Kirkens Bymisjon, Røde Kors og Maritastiftelsen. Spesielt peker vi der på Maritastiftelsens Marita Bo for å få til et bedre opplegg når det gjelder det boligsosiale for vanskeligstilte og rusmisbrukere. Vi mener at det er en riktig vei å gå, å spille på lag med de frivillige. Vi savner regjeringens engasjement på dette området. Jeg kunne gjerne ha ønsket meg en klarere retning fra regjeringen – ikke bare ord og uttrykk om at man ønsker å legge til rette for de frivillige, men at man også gjør det i praktisk politikk. Fremskrittspartiet har også gjort endringer i sitt alternative budsjett som vil bedre situasjonen for norske pensjonister. Vi fjerner avkortingen for gifte og samboende pensjonister og gir alle minstepensjonister samme minsteytelse uavhengig av sivilstand. I tillegg foreslår vi endringer i offentlig tjenestepensjon som gjør at de som tar ut folketrygdpensjon ved 67 år, men fortsatt jobber i det offentlige og tjener opp tjenestepensjon, skal få andre avkortingsregler som gjør at det blir mer lønnsomt å stå i arbeidslivet. I dag har vi regler, som det er pekt på fra denne salen tidligere, som fører til at man får avkortet sin pensjon som om man har tjent opp folketrygdpensjon til man er 70 år, hvis man tjener opp tjenestepensjon til man er 70 år. Avslutningsvis vil jeg få lov til å si: Jeg er glad for at Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti har en sterk og felles tilnærming til hvordan vi i fremtiden skal løse utfordringene innenfor arbeids-, velferds- og sosialpolitikken. Vi legger klare prinsipper til grunn for at flest mulig skal delta i arbeidslivet for å sikre og styrke velferdssamfunnet, at velferdssystemet skal oppmuntre til arbeid og aktivitet, at det må lønne seg å jobbe, at alle har et ansvar for å bekjempe fattigdom og utstøting, å sikre alle norske borgere en anstendig levestandard som gjør dem i stand til å utnytte sine muligheter som deltakere i samfunnet, og – ikke minst – at man har gode velferdsordninger som sikrer at personer som av ulike årsaker ikke har muligheten til å delta fullt ut i det ordinære arbeidslivet, eller som opplever arbeidsledighet, får del i den alminnelige velferdsutviklingen. Dette er sterke, sunne og gode prinsipper for at flere skal kunne få bruke sine evner og anlegg til beste for seg selv og for samfunnet. Disse prinsippene viser at Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti står sammen om gode politiske løsninger på dette området, og at man kan få til bedre løsninger på dette området om man skulle få et regjeringsskifte i 2013. Til slutt vil jeg ta opp Fremskrittspartiets forslag som ligger i innstillingen.