Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2008-01-15:
Da jeg for noe som føles som en evighet siden, gikk på skolen, opplevde jeg for første gang at en av mine medelever skulle reise til et sted hvor man kunne sole seg og bade ute mens det fortsatt var vinter i Norge. Mens jeg i skolens vinterferie gikk på ski, var min medelev på Kanariøyene og badet. Dette var mitt første møte med dette eksotiske stedet. I dag vil vi neppe kalle Kanariøyene særlig eksotisk. Det å reise rundt i store deler av verden på ferie har blitt stadig mer vanlig. Og stadig flere nordmenn reiser, arbeider eller flytter for kortere eller lengre tid til andre land. Denne utviklingen tilsier at regelverket på dette området må være oppdatert og kunne ivareta interessene til nordmenn bosatt i utlandet på en tilfredsstillende måte. Tilbakemeldingene tyder på at de fleste lover og regler som gjelder for nordmenn som permanent eller midlertidig bosetter seg i andre land, er foreldet eller ikke tilpasset nåtiden og framtiden. Samtidig er de forskjellige regelverk ulike om man flytter innenfor Norden, innenfor et EØS-land eller utenfor et EØS-land, noe som selvfølgelig er med på å vanskeliggjøre bildet ytterligere. Jeg vil gjerne understreke at jeg med denne interpellasjonen ikke nødvendigvis er mest opptatt av feil, svakheter og urettferdige sider ved lovverket, men at det nesten er enda viktigere at god og riktig informasjon blir gitt til alle de som for en kortere eller lengre periode forlater vårt land. Henvendelsene og innholdet i disse viser at noen selv må bære ansvaret for at de har kommet opp i problemer. En må selvfølgelig kunne forutsette at folk flest setter seg inn i regelverket og erkjenner at man ved å flytte vil få reduserte rettigheter i forhold til rettighetene man har som norsk statsborger i eget land. Samtidig er det hevet over enhver tvil at regelverket er svært uklart på mange områder, ja til og med urimelig. Når man stadig opplever at folk har fått en type informasjon før de flytter, som viser seg å være feil i ettertid, er dette et alvorlig problem for dem som opplever dette. Det er min og Fremskrittspartiets oppfatning at vi som politikere plikter å rydde opp i dette. Det blir for enkelt å si at dette gjelder bare noen få. Problemstillingen er økende i takt med folks mobilitet og arbeidsmarkedets internasjonalisering. Jeg vil ta noen eksempler. En alderspensjonist flytter til Sverige, men jobber noe på si i Norge. Han kontakter Sverige for å få helsekort. Der får han avslag med den begrunnelse at han skatter til Norge. Han søker Norge om helsekort og får avslag med den begrunnelse at han bor i Sverige. Vi foretok selv en ringerunde om dette, og fant til slutt ut at det var Norge som skulle gi helsekort. Men å finne ut av dette var ikke en veldig enkel oppgave. Man får faktisk forskjellige svar avhengig av hvem man spør. Et annet eksempel handler om en norsk dame med et lite barn. Også hun velger å flytte til Sverige. Også hun arbeider i og skatter til Norge. På forhånd hadde hun fått beskjed fra NAV om at hun fortsatt ville ha alle sine trygderettigheter, fordi hun arbeidet i Norge og skattet til Norge. Etter utflytting viste det seg å ikke være så enkelt allikevel. Hennes papirer ble sendt fra kontor til kontor og endte med avslag. Samtidig sier Sverige at hun ikke har noen trygderettigheter, med den begrunnelse at hun skatter til Norge. For den enkelte bruker er dette selvfølgelig håpløst. Som eksempel kan jeg ikke dy meg for å minne statsråden på saken om 56-åringen som hadde arbeidet i og skattet til Norge i 30 år, men som etter et opphold i utlandet, som misjonær, ble påkjørt i Norge og erklært arbeidsufør. Denne mannen hadde bodd og arbeidet i Norge i mindre enn to måneder for kort tid siden forrige utenlandsopphold til at han kunne få uføretrygd. Vedkommende stod på bar bakke uten inntekt til tross for at han hadde betalt inn trygdeavgift i 30 år. Ingen hadde fortalt ham at dette kunne skje, da han flyttet ut for en periode. Et enstemmig storting har vedtatt at denne regelen skal gjennomgås, men statsråden har ikke fulgt opp dette i tråd med vedtakets ordlyd. Flere som har blitt rammet av denne lovparagrafen, venter, sammen med Fremskrittspartiet, utålmodig på statsrådens oppfølging av dette. Eksemplene er egentlig mange og svært alvorlige for den enkelte. Det var derfor Fremskrittspartiet fremmet Dokument nr. 8:96 for 2005-2006 om å ivareta norske borgeres interesser i utlandet. Den gangen påstod jeg at disse utflytterne sliter med å finne ut av regelverket, at det regelverk som finnes, er vanskelig å forstå, at de får ulike svar når de henvender seg til offentlige kontorer, og at flere av regelverkene oppleves som svært urimelige. Dette bildet har ikke endret seg. Den gang uttalte Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti at det kanskje kunne være behov for noe bedre informasjon. Bortsett fra dette anså ingen av de andre partiene at de problemstillinger som Fremskrittspartiet hadde tatt opp, var noe problem. I en kommentar fra Arbeids- og inkluderingsdepartementet i forbindelse med behandlingen av nevnte dokument ble det pekt på at utførlig og adekvat informasjon var gitt både i papirform og i elektronisk medium. Mine to første eksempler viser at den utførlige og adekvate informasjonen faktisk ikke er god nok. Ved å gå inn på nav.no under utland kan man prøve å lese seg til nødvendig informasjon før utflytting. Det er et utall av lover og regler om svært mange forhold. Problemet er at de fleste steder står det: «vil du som hovedregel», eller «kan i visse tilfeller», og «kan gjelde» og til slutt: «har i utgangspunktet ikke krav på». Dette er bare noen eksempler. Nesten all informasjon på disse sidene inneholder slike formuleringer og skaper etter min mening usikkerhet og feiltolkninger. Etter oppslagene om Gro Harlem Brundtland den siste tiden håper jeg at stasråden kanskje har et større behov for å gå inn i de dilemmaer jeg skisserer. Da Dokument nr. 8:96 for 2005-2006 ble behandlet, skrev finansminister Kristin Halvorsen i et brev av 29. september 2006 om skattereglene for nordmenn i utlandet, at med de nye reglene «har personer som ønsker å emigrere fått klare og entydige regler å forholde seg til.» Og videre: «Det er heller ikke spesielt problematisk at mange utflyttede nordmenn en tid blir skattepliktige(…) både i Norge og i tilflyttingsstaten.» (…) Finansministeren mente derfor at det ikke var noe behov for å utrede spørsmålet om skattemessig emigrasjon. Jeg stilte meg noe undrende til dette den gangen, for selvfølgelig er det for de aller fleste et problem å måtte betale skatt til to land samtidig. Vi ser nå at mens noen som flytter utenlands, må betale skatt til to land, kan andre flytte ut uten å betale skatt i det hele tatt. Vi ser at mens noen sliter med at de ikke får helserettigheter verken i Norge eller i tilflyttingslandet, mottar andre helsetjenester i begge landene. Et regelverk som gir slike utslag, og til dels store forskjeller, kan vi ikke være bekjent av. Jeg vil gjerne vite hva statsråden kan gjøre med dette nå.