Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2008-10-24:
Den internasjonale finanskrisa får stadig større innvirkning på norsk økonomi. Sjøl om norske banker jamt over er solide, rammes bankene likevel hardt som følge av deres økte avhengighet av å hente penger gjennom innlån i det internasjonale pengemarkedet. De viktigste risikotypene for banker og andre kredittinstitusjoner er likviditetsrisiko og kredittrisiko, mens finansmarkedet generelt også innehar markedsrisiko og operasjonell risiko. I høst er bankene som driver virksomhet i Norge, rammet av likviditetsrisiko – som mange har vært inne på – altså det som helt enkelt er akutt mangel på penger, som i verste fall kan medføre konkurs. Innskudd er den viktigste langsiktige finansieringskilden for bankene. Mens bankenes innskuddsdekning i 1996 var over 80 pst., er den pr. august i år nå bare i overkant av 60 pst. For bankene blir det da et alternativ å benytte markedet for kortsiktig finansiering, det vi gjerne omtaler som pengemarkedet. Dette markedet består av bl.a. interbanklån, som er lån mellom bankene, sertifikatlån og lån fra Norges Bank. Det er normalt mindre gunstig å låne i pengemarkedet framfor langsiktig finansiering. Siden bankenes innlån av penger er av kortere lengde enn deres utlån, er de med jamne mellomrom avhengige av å kunne fornye eller foreta nye innlån. Mer lik løpetid på innlån og utlån kan redusere risikoen for bankene. Etter hvert som langsiktig finansiering gjennom innskudd i norske banker har utgjort en stadig mindre del av utlånene til bankene, har det motsatte skjedd med innlånene til bankene fra utlandet. Den utenlandske finansieringa til bankene utgjorde ifølge kredittmeldinga for 2007 ved utgangen av 2007 i Norge 512 milliarder kr, en økning på 42 milliarder kr fra foregående år. Utenlandsk eide banker i Norge har en betydelig lavere langsiktig finansiering enn de norske bankene, og blir i all hovedsak finansiert kortsiktig gjennom konsernet. I dag behandler Stortinget en stor støttepakke til norske banker. I denne støttepakken gis bankene mulighet til å bytte utlån, bankens boliglån med inntil 75 pst. sikkerhet i låntakers bolig som er lagt inn i obligasjoner med fortrinnsrett, til obligasjoner utstedt av den norske stat, altså statsobligasjoner. Hele 350 milliarder kr skal kunne utstedes i statsobligasjoner ut dette året og neste år. Statsobligasjonene skal ha en varighet på tre år, med mulighet for forlengelse. Formålet er å sikre bankene tilgangen på innlån til vilkår som er tilpasset et ordinært fungerende marked. Hvorfor har det internasjonale pengemarkedet brutt sammen? Markedet har brutt sammen fordi tilliten mellom bankene, finansinstitusjonene og kundene ikke lenger er til stede. Våre banker er å sammenlikne med nasjonal infrastruktur. De må fungere effektivt hver dag for at folks dagligliv skal være normalt. Noe annet er helt uvirkelig. Hvordan kan så denne tilliten bryte sammen? Vi har de siste åra vært vitne til stor økonomisk vekst både i Norge og i mange andre land. Tilgangen på penger og kreditt har vært stor overalt. Man har sett stadig nye og mer kompliserte teknikker for overførsel av risiko. Risiko er blitt tilslørt og framstår uoversiktlig sjøl for etterforskere, både nasjonalt og internasjonalt. I utlandet har forsikringsselskaper forsikret bankenes risiko, noe som har gitt bankene incentiver til enda større utlån enn bankene ellers ville vært i stand til. Når så markedet ikke lenger tror på disse forsikringene, blir virkningene på kredittilgangen enorm. Videre har komplekse, strukturerte finansielle produkter blitt satt sammen på en slik måte at sluttinvestor ikke har vært klar over omfanget av den risiko investeringen har innebåret. Som resultat av finanskomiteens høring ber en enstemmig komité Regjeringa sikre at også mellomstore regionale sparebanker kan dra mer nytte av denne tiltakspakken. Det er et viktig resultat av høringen. Det er også grunn til å stoppe opp ved bankenes økte kredittrisiko, som i stor grad er knyttet til utviklingen på boligmarkedet. Norske husholdningers gjeld har økt sterkt, og dette fører til at risikoen øker. Derfor blir en mer aktiv offentlig innsats innenfor boligsektoren samt finansiering av kommersiell sektor sentrale spørsmål i tida framover. Til slutt vil jeg understreke at det er ikke alle næringer forunt at staten stiller opp med en slik historisk stor støttepakke når markedsforholdene blir til en krise. Men regjering og storting har ikke noe valg. Det er derfor, etter Senterpartiet og flertallets syn, rimelig at dette også reflekteres i atferden til bankenes ledelse. Derfor forventer Senterpartiet at bankstyrene i tida framover tar sitt ansvar med å rydde opp i det som ligger av dårlige incentivsystemer og høye bonuser til ansatte, som på sin måte har medvirket til en ustabil situasjon også her hjemme. Å koble dette sammen med krav til de bankene som benytter støttepakken, vil imidlertid være feil, fordi det viktigste nå er raskt å få på plass stabiliseringspakken, som vil gi kundene trygghet i forhold til det norske bankvesenet.