Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-10:
Mye har skjedd siden Fadime ble drept i et æresdrap i Sverige for ca. halvannet år siden. Mye har også skjedd siden en del tøffe jenter stod fram og fortalte om hvordan de har vært utsatt for tvangsekteskap og om trusler om andre typer overgrep, og også siden jentene fortalte om kjønnslemlestelse og andre overgrep som foregår i noen minoritetsmiljøer også i Norge. Dette er særdeles alvorlige saker, som krever et stort arbeid som må gå over lengre tid fra et samlet politisk Norge. Jeg tror at det aller viktigste vi kan gjøre, er ikke å bruke straffeloven i disse sakene, men å få på plass en god del tiltak som gjør at ungdom i utgangspunktet slipper å komme i den situasjonen, altså det som kalles forebygging. Jeg vet at Regjeringa omsider har startet et arbeid med å få opp kompetansen på dette feltet innenfor hjelpeapparatet. Da jeg sjøl i 1995 – tror jeg det var – for første gang møtte ei jente som var fra Tyrkia, og som skulle utsettes for tvangsekteskap, hadde ingen reagert der hun kom fra. Sjøl om alle visste hva som foregikk, var det ingen som turte å ta i dette med ildtang engang, fordi dette var så komplisert, så vanskelig. Det var også noen misforståtte holdninger om kulturrelativisme inne i bildet. Nå er dette borte. Slik som jeg oppfatter debatten nå, er ikke dette et interessant tema lenger. Nå er alle enige om at dette er noe som man virkelig skal ta tak i. Men jeg registrerer allikevel at Senter mot etnisk diskriminering har en noe underlig høringsuttalelse i forbindelse med denne saken, hvor man snakker om at dette dreier seg om å regulere det private, bl.a., noe de egentlig ikke syns er særlig all right. Det mener jeg bør være helt irrelevant i denne sammenhengen. Dette handler faktisk om å forhindre overgrep. Så vidt jeg vet, har det vært to straffesaker som gjelder tvangsekteskap i Norge. Det er altså ikke slik at det er lovverket det egentlig er noe i veien med, men det å håndheve det lovverket som allerede fins. Jeg mener at det viktigste denne regjeringa egentlig kan gjøre nå, er å få på plass en internasjonal avdeling av barnevernet, det er å sørge for at også de som f.eks. kommer hit på familiegjenforening med mennesker som allerede er bosatt her, ikke de som er flyktninger, men de som f.eks. kommer på familiegjenforening, må omfattes av norskopplæringstiltak og de introduksjonsprogrammene som nå er vedtatt. Jeg mener at det nå også bør bli slik at man bare har mulighet til å ha borgerlig vigsel i Norge, og så kan man heller ha en seremoni i sitt trossamfunn etterpå. Også det er gode tiltak. Når det gjelder dette med ubetinget offentlig påtale, er SV det eneste partiet som har gått mot dette. Det mener jeg er særdeles uheldig, all den tid det er så mange høringsinstanser som jobber med dette til vanlig, som går imot dette, rett og slett fordi det allerede i dag fins en mulighet til å benytte seg av offentlig påtale dersom man erklærer allmenne hensyn. UDI, Hordaland statsadvokatembete, Krisesentersekretariatet og ikke minst Oslo Røde Kors Internasjonale Senter og flere andre organisasjoner og etater advarer på det sterkeste mot å innføre ubegrunnet offentlig påtale som et virkemiddel. De mener at det viktigste nå faktisk er å benytte seg av det lovverket som allerede ligger der, og ikke å innføre noe nytt uten at vi egentlig vet hva konsekvensene vil bli for dem som blir berørt. Jeg vil anbefale å lese debattinnlegget som stod i Dagbladet den 27. mai 2003 om offentlig påtale mot tvangsekteskap, som er skrevet av Anja Bredal, som er stipendiat ved Institutt for samfunnsforskning. Hun påpeker noe av hovedproblemet, nemlig at dette kan føre til at en del barn som ikke ønsker at foreldrene deres skal bli straffeforfulgt, ikke tør be om hjelp, rett og slett fordi det er det som kan bli konsekvensen. De ønsker å slippe å bli giftet bort, men de ønsker ikke at foreldrene deres skal bli straffeforfulgt, og det mener jeg vi bør ta på alvor. Vi burde i hvert fall brukt mer tid på å vurdere dette ut fra et bedre grunnlag, og det ville i så fall kreve at vi hadde flere straffesaker å støtte oss til for å se hvordan dette funker. Når vi har to straffesaker, er det en smule tynt grunnlag. Jeg tar opp forslaget fra SV.