trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Jeg er fortsatt opprørt, så jeg fortsetter der jeg slapp. Jeg avsluttet med å si at dette ikke bare er et spørsmål om alle de internasjonale forpliktelsene vi har, det er også et spørsmål om hvordan vi skal se på mennesker på flukt her i Norge, og om hvordan vi skal ta imot dem. La meg nevne tre forhold i de forslagene som Fremskrittspartiet fremmer, som i hvert fall opprører meg. Det ene er at man ønsker å innføre lukkede mottak – eller fengsler. Her skal man altså låse inn barn, kvinner og menn på ubestemt tid, uten en rettferdig rettssak. For meg strider det mot en grunnleggende rettsoppfatning, og etter min oppfatning må det også være i strid med Den europeiske menneskerettskonvensjonens artikkel 5. Det andre som man går løs på, er å svekke eller fjerne muligheten for å få opphold på bakgrunn av tvingende helsemessige forhold, sosiale eller humanitære grunner. Man ønsker altså å kaste alvorlig syke mennesker ut av landet. Tungtveiende menneskelige hensyn ønsker man bare å se bort fra. Det er den politikken Fremskrittspartiet ønsker å innføre. Og det tredje: Det blir jo helt grelt, i lys av utsagnet til Ørsal Johansen om at det er Fremskrittspartiet som er i takt med folket, at når resten av Norge diskuterer hvordan vi vekter hensynet til barns beste for lengeværende barn i Norge av foreldre som har søkt asyl, men som ikke har fått det, velger altså Fremskrittspartiet i sitt forslag å ta bort bestemmelsen om at barns beste skal være et grunnleggende hensyn og omformulere det til at man skal ta «hensyn til barnets beste». Igjen: Etter min oppfatning – og nå er jeg bare lekmann på området – er det i strid med barnekonvensjonen. Tusen takk til representanten Bekkevold som på vegne av Kristelig Folkeparti tok et oppgjør med de forslagene som foreligger, men jeg må tillate meg å etterlyse en avklaring fra Venstre og Høyre om hvor man står. For dette er ikke en debatt om lovtekniske forhold, dette er en debatt om grunnleggende verdier. Og hvis det er på dette nivået vi skal se de borgerlige skrive seg sammen, er det for så vidt greit, vi har ingen problemer med å gå til valg på det, men det er i så fall helt nye toner fra Venstre og Høyre, og jeg etterlyser deres syn på disse forslagene også i debatten. Så må jeg få lov til å si at jeg for en gangs skyld er uenig med statsråd Faremo, for jeg tror ikke dette er så veldig vanskelig å forstå for opinionen. Det kan være vanskelig hvis vi gjør det til en lovteknisk diskusjon. Men igjen: Dette er ingen lovteknisk diskusjon, dette er en diskusjon om verdimessige spørsmål, og så får vi finne en måte å organisere det på. Fremskrittspartiet sier at de ønsker å ta vare på de norske verdiene og ta vare på nasjonen, men i sin iver etter å gjøre det setter de til side et av de aller viktigste trekkene ved norsk kultur, nemlig medmenneskeligheten og det å ta vare på de svakeste i vårt eget samfunn og i resten av verden.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Ja, det er riktig som flere av talerne har vært inne på, bl.a. representanten Amundsen, at vi har gjort endringer i politikken – og med god virkning, for antallet ubegrunnede søknader har gått ned. Det var også hensikten. Det som skiller oss, er at vi er opptatt av å sortere ut dem som er ubegrunnet, og vi er helt tydelig på at de som kommer til Norge for å søke hjelp og beskyttelse, får opphold her. Men det som fikk meg til å ta ordet, var de interessante utspillene som jeg hørte representanten Amundsen nå komme med. Det jeg hører Amundsen si, er at internasjonale forpliktelser og konvensjoner som vi faktisk har gitt vår tilslutning til, ikke skal stå i veien. Da blir det interessante spørsmålet: Hvilke internasjonale forpliktelser og konvensjoner som vi i dag forholder oss til, mener Fremskrittspartiet vi skal si opp, gå ut av, sånn at vi får plass til den enda mer restriktive politikken Fremskrittspartiet ønsker?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Rullebanen i Bodø er i dårlig forfatning. Det ble veldig tydelig da daværende sjef for Bodø hovedflystasjon i juni 2012 kom på et møte om framtidige muligheter i byen. Med seg hadde han en betongklump på ca. 40 cm ganger 20 cm ganger 15 cm, som han la på bordet. Han sa: Dette er en del av rullebanen i Bodø, som vi plukket opp i morges. Det er derfor helt maktpåliggende å utbedre flystripen, sånn at sikkerheten og driftsregulariteten kan opprettholdes. Bodø hovedflystasjon er ikke bare en militær flyplass, den er også landets sjette største lufthavn, målt i antall passasjerer. La meg få lov til å understreke at den foreslåtte løsningen i Bodø er nødvendig for å bøte på den akutte situasjonen. Stortinget har vedtatt at Bodø hovedflystasjon skal legges ned. I den sammenhengen er det avgjørende at man klarer å sikre en hensiktsmessig overgang fra militær drift og eierskap til en ordinær sivil lufthavn. Den løsningen som sanksjoneres her i dag, sikrer at en har litt tid til å finne de langsiktige løsningene for videreutvikling av lufthavnen i Bodø. Jeg har merket meg at regjeringen i Meld. St. 26 for 2012–2013, Nasjonal transportplan 2014–2023, vil starte opp en prosess for å få på plass en langsiktig løsning for den sivile luftfarten i Bodø, og at man derfor tar ansvaret for å lage en sømløs overgang mellom militære og sivile myndigheters ansvar. I denne overgangen er jeg sikker på at også Forsvaret vil bidra til at Bodø kommune kan disponere de tilgjengelige arealene raskt, sånn at avviklingen av flystasjonen ikke legger unødvendige begrensninger på den videre utviklingen av byen. Beredskap og kontraterror har stått høyt på den politiske dagsordenen siden 22. juli 2011. Nordland fylke har 25 pst. av landets kystlinje og havområder med stor verdiskaping, og også stort potensial for ytterligere verdiskaping. Det er derfor naturlig at marinejegerne også er stasjonert i Ramsund i Nordland fylke. Ved at Marinejegerkommandoen settes på beredskap for å bistå politiet, vil også Nord-Norge få en styrket kapasitet. Marinejegerne i Ramsund sammen med helikopterkapasiteten i Bardufoss vil bidra til større trygghet og sikkerhet i nord. Det er et mål å utvikle Forsvarets evne til å bistå det sivile samfunnet i krisesituasjoner. Regjeringen vil bl.a. etablerere et felles virksomhetsområde for spesialstyrkene for å sikre samordningen mellom dem. Jeg forutsetter at utvelgelse, grunnutdanning og styrkeproduksjon skal foregå i de to spesialavdelingene, som i dag. Marinejegerne, som har en maritim spesialkompetanse, er avhengige av et tett og nært samarbeid med resten av Sjøforsvaret. Det vil være avgjørende at dette samarbeidet også kan ivaretas i en framtidig organisering.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2013-06-17:
Jeg vil tillate meg å etterlyse litt redelighet i denne debatten. Nå er det for så vidt ikke noe nytt at debatter som handler om innvandringsfeltet, ikke nødvendigvis er veldig preget av redelighet, men det hadde vært bra om man i det minste forholdt seg til Fremskrittspartiets forslag, slik de ligger på bordet, og at man var redelig med hensyn til sin omgang med internasjonale konvensjoner Norge er bundet av. For her står altså stortingsrepresentanter – som riktignok omtaler seg selv som lekfolk – og hevder at Fremskrittspartiets forslag om f.eks. lukkede mottak er i strid med artikkel 5 i Den europeiske menneskerettskonvensjonen. Det er ikke riktig. Det stipuleres helt klart en åpning i Den europeiske menneskerettskonvensjonen for å benytte det vi kaller lukkede mottak. Og det har altså ingenting med straff å gjøre, når man prøver å si at det er et fengsel. Fengsel er noe man sitter i for å sone en straff for en forbrytelse man har begått. Det å operere med lukkede mottak handler om å skjerme samfunnet mot personer som kommer fra utlandet, som man ikke nødvendigvis kjenner identiteten til, eller kjenner hensikten med hvorfor de kommer til Norge. Derfor er det mange land som praktiserer dette, innenfor dagens internasjonale avtaler og innenfor dagens gjeldende konvensjoner. Her er det et stort handlingsrom. Og det å prøve å late som – som jeg også oppfatter at statsråden gjør – at dette er i strid med internasjonale konvensjoner, uten at man er konkret, har ingenting med redelighet å gjøre. Det er altså en rekke land som praktiserer det vi kaller lukkede mottak. Så prøver man å gi inntrykk av at dagens politikk ikke er på kollisjonskurs med folket, og representanten Christoffersen refererer til en undersøkelse som handler om nordmenns holdninger til innvandrere. Ja, nordmenn har en fornuftig holdning: Man møter mennesker som har bosatt seg i vårt land, på en god måte. Men det handler altså ikke om at man er tilhenger av dagens innvandrerpolitikk. Det er to forskjellige skåler. Motstanden mot den innvandringspolitikken som har vært ført i Norge over lang tid, er stor. Det handler om – og det demonstrerer denne debatten i dag – at man går seg vill i detaljer og regler og beskyldninger om konvensjoner uten å se de lange linjene, hva som skjer, hvordan samfunnet endrer seg, på grunn av en innvandringspolitikk som mangler bærekraft. Den mangler økonomisk bærekraft. Det har SSB bekreftet, selv om man prøver å prate seg bort fra det. Og på kort sikt, i løpet av noen tiår, kommer befolkningssammensetningen, demografien i dette landet, til å endres grunnleggende. Det er den store utfordringen, og den finnes ikke i denne debatten.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2013-06-17:
Jeg er for øvrig veldig enig med representanten Christoffersen – jeg er helt enig i at vi ikke skal ha en valgkamp som rakker ned på innvandrere. Jeg oppfatter at alle partier er opptatt av det. Men det betyr jo ikke at vi skal la være å diskutere «elefanten i rommet», som er norsk innvandringspolitikk. Det er systemet og kritikken mot systemet, mot antallet som kommer og bosetter seg i Norge i et altfor raskt tempo i forhold til hva norsk integreringspolitikk kan møte, som er den fundamentale, grunnleggende utfordringen, nemlig at folk passerer grensen og bosetter seg her raskere enn det er mulig å integrere disse menneskene. Men det er altså ikke en kritikk av menneskene; det er en kritikk av systemet. Hvis man klarer å holde tungen rett i munnen, skal det gå helt utmerket. Ingen kan utelukke et politisk felt fra den frie politiske debatt gjennom å forsøke å si at man kritiserer innvandrere. Nei, det er systemet som kritiseres. I det samme systemet – det har for så vidt også vært oppe her flere ganger når man snakker om de internasjonale konvensjonene – er det jo ikke sånn at alle landene står bak alle konvensjoner uten forbehold. Nei, tvert om så tar en rekke land, også i Europa, forbehold på deler av konvensjonstekstene. Norges problem har vært at vi er relativt ukritiske i vår omgang med internasjonale konvensjoner, noe som ofte kan gi oss litt kattepine. Vår utfordring har vært at vi ikke har tenkt grundig nok gjennom behandlingen av konvensjonene. Det tror jeg er en utfordring. Dermed er det altså ikke noen selvfølge at man skal akseptere det som ligger fast – som konvensjonene som Norge er bundet av – som for-evig-og-alltid-varende. Nei, man må kunne se på det i lys av nye politiske hendelser, i lys av samfunnets utvikling. Det gjør i hvert fall Fremskrittspartiet. Så synes jeg det er veldig morsomt når representanten Sivertsen forsøker å gi inntrykk av at det ikke er noen sammenheng mellom innvandringsregler på den ene siden og antall mennesker som kommer på den andre siden. Det har jo hans egen regjering bekreftet at det er. Det var altså en grunn til at regjeringen Stoltenberg i forrige periode – høsten 2008 – strammet til i asylpolitikken. Det var en grunn til det. Grunnen var rett og slett at asyltallene gikk dramatisk opp. Da måtte man stramme inn. Så selv hans egen regjering er kjent med disse sammenhengene. Hans egen regjering har faktisk også strammet inn når det kommer til menneskelige hensyn. Det er altså ikke noe automatikk i at man får opphold i Norge fordi om man har en alvorlig sykdom. Hans egen regjering strammet i forrige periode inn på innvilgelse av opphold på humanitært grunnlag for dem som hadde hiv. Det er bare ett eksempel. Jeg etterlyser igjen en reell debatt og ikke en skinndebatt som går veldig mye i pressen.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2013-06-17:
Jeg føler jeg bør svare på spørsmålet til representanten Sivertsen. Jeg mener absolutt det er sånn at denne salen, Det norske storting, dessverre ikke har tilstrekkelig oversikt over de bindingene man har gjort seg gjennom internasjonale avtaler og internasjonale konvensjoner. Jeg tror det hadde vært klokt å ta en ny gjennomgang av det og se på de begrensningene det legger på oss som nasjon. Jeg tror vi har en del utfordringer med hensyn til Grunnloven faktisk – faktisk med hensyn til Grunnloven – som er høyst reelle, med at vi har avgitt for mye suverenitet. For min del er jeg i hvert fall ikke i tvil. Dersom internasjonale avtaler er på kollisjonskurs med Grunnloven, er det ikke vanskelig for meg å velge hvilken side jeg støtter. Da er det Grunnloven. Jeg tror nok at det er en reell problemstilling. Derfor må vi være nøkterne, gå igjennom internasjonale avtaler, vurdere dem i lys av dagens reelle politiske situasjon. Det tror jeg det er stort behov for. Men handlingsrommet i dagens konvensjoner, i dagens avtaler, er stort, og det er stort nok til at vi kan implementere Fremskrittspartiets innvandringspolitikk.
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-17:
Jeg tror kanskje jeg har 5 minutter.
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-17:
Jeg har ikke hatt ordet på den talerlista, men jeg skal klare dette på 3 minutter, hvis presidenten ikke bruker opp tida mi. Jeg har merket meg at Arbeiderpartiet syns Venstre har jobbet for lite i disse innspurtsdagene. Men vi skal klare å ta ordet også i denne debatten. Jeg har også merket meg at noen syntes det var uklart hva Venstre sto for i asyl- og flyktningpolitikken. Hvis man ikke har oppfattet det etter de fire siste årene, tror jeg man må være alene om det. Jeg mener at Fremskrittspartiet med disse forslagene på en måte stiller seg på sida av den politiske debatten, for det er så mange tiltak som både bryter med internasjonale konvensjoner, og som er så bortafor alle de andre politiske partiene, at det er ganske fjernt å tenke seg at noen av dem skal få flertall i denne salen. Det som bør bekymre Arbeiderpartiet, er at man sjøl har stått for så mange innstramminger de siste åtte åra at Fremskrittspartiet må trosse internasjonale konvensjoner for å klare å være på yttersida av regjeringa i dag. Jeg har lyst til å kommentere noen av forslagene – også synet på redelighet. Det er ikke forbud mot lukkede mottak. Vi bruker lukkede mottak i Norge, bl.a. Trandum, og vi bruker det når vi er redd for at noen skal unndra seg en utreise. Tetzschner gjorde godt og nøyaktig rede for i hvilke tilfeller man kan bruke fengsel, for frihetsberøvelse er fengsel – ingenting annet. Vi bruker i dag fengsel også for å beskytte samfunnet, ikke bare som straff. Men det å påstå at alle som søker asyl, utfører en straffbar handling eller en handling som innbefatter at man vil unndra seg de tingene Tetzschner tok opp i innlegget sitt, mener jeg bryter med internasjonale konvensjoner. Det å søke asyl er en menneskerett, ikke en forbrytelse. Forbrytelsen inntreffer først på det tidspunktet da det er fare for at du unndrar deg et offentlig vedtak. Så er det dette med prisen på mennesker. Hvis man setter seg ned og leser det norske nasjonalbudsjettet, skjønner man at Norge ikke er lønnsomt. Det er veldig få nordmenn som egentlig er lønnsomme. Jeg er litt spent på å høre hva Fremskrittspartiet vil gjøre med de nordmennene som ikke er lønnsomme. Har man en plan for hvordan man skal løse det, eller er det bare utlendinger som ikke er lønnsomme, og som man skal ha ut? De aller fleste som bor i dette landet, er faktisk ikke lønnsomme. Vi har ikke en velferdsstat som er i balanse, og det er en av de store bekymringene for mange av oss at vi faktisk ikke har det. Da må man sette spørsmålstegn ved om det bare er noen som skal ha, og andre som ikke skal ha, en prislapp på seg, eller om vi skal sørge for å få velferdsstaten vår i balanse, både for dem som kommer hit og for dem som er født og oppvokst her.
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-17:
Ettersom Venstre ikke er representert i komitéen, har jeg også lyst til å komme med noen bemerkninger. Vi kommer også til å stemme for regjeringas forslag, og støtter heller ikke Kristelig Folkepartis mindretall. Bibliotekene har en viktig funksjon, ikke bare som utjevning av levekårsforskjeller, men også som demokratiinstitusjon – og som noe av kjernen for offentlig debatt når det fungerer godt. Hvis Venstre hadde fått anledning til å begynne på nytt med en slik lov, hadde nok vi lagt dette inn i en felles kulturlov som inneholdt både museum, bibliotek og arkiv, for å få muligheten til å se lovgivninga der i sammenheng. Det ville også gitt innhold i den kulturloven som regjeringa har fått gjennomført, og som vel ikke har så stor betydning i praksis, annet enn som et symbol. Men hvis vi hadde lagt kulturlovene våre inn i én lov, ville en sånn lov hatt mer tyngde. I en digital hverdag vil bibliotekene våre nå være i en rivende utvikling, og ingen av oss vet helt hvor de kommer til å ende. Da syns jeg det er viktig å bruke anledninga til kanskje å rive ned noen murer – mellom bibliotek og andre institusjoner, men også mellom de ulike bibliotektypene. Jeg som kommer fra Oslo, vet jo at man nå holder på med et områdeløft for et område som trenger det, nemlig Tøyen. Der har man et folkebibliotek, og så har man et stort vitenskapsbibliotek knyttet til de naturvitenskaplige samlingene som også ligger på Tøyen. Min drøm er at skolebibliotek, folkebibliotek og universitetsbibliotek hadde vært ett bibliotek på Tøyen. Hvilken fantastisk mulighet man da ville hatt til både å koble kompetanse og gi ungene et tilbud som kanskje ingen andre har! Og slik ser jeg for meg at vi i framtida må kunne rive ned disse barrierene. På samme måte har bibliotekarene en unik kompetanse innen det å finne fram i informasjonssamfunnet. Sjøl om vi i Venstre er kjempeopptatt av at biblioteket skal være gratis, og at alle basistilbudene skal være gratis, tror jeg vi må satse på sånne ting som å koble fagbibliotek – f.eks. for ulike yrkesgrupper – inn mot bibliotek, slik at f.eks. homeopatene i Oslo kan leie en bibliotektjeneste av et bibliotek for å bygge opp et fagbibliotek og følge med på fagdebatter. Sånne ting tror jeg vi må satse på framover. Dette er de utviklingsarenaene vi har for bibliotekene framover, og det er viktig å legge rammer for det. Så vi kommer til å stemme for forslaget sånn som det ligger fra regjeringa. Men jeg tror at dette er et veldig spennende felt å følge videre, og jeg tror at poenget er å rive ned skott og gi handlingsrom til utvikling – for ingen av oss vet helt hvordan et bibliotek ser ut om 30–40 år.
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-17:
Etter mitt minne tror jeg det er sju år siden jeg sa til daværende kulturminister Trond Giske at han måtte starte jobbinga med en ny medieeierskapslov, fordi strukturen med nye digitale medier ga oss helt nye utfordringer når det gjelder å regulere markedet. Det er to ting jeg egentlig er litt skuffet over. Det ene gjelder at det har tatt så lang tid. Når det har tatt så lang tid, syns jeg man kanskje ikke har brukt tida så godt. Jeg syns ikke man har tatt inn over seg alle de endringene vi har sett i mediepolitikken. Dette området er et av de store områdene vi har brukt mye tid på i programprosessen i Venstre. Vi har sett på hvilke virkemidler man må bruke for å sikre bredde og ytringsfrihet i en ny mediehverdag. Vi har falt ned på det forslaget som Høyre og Fremskrittspartiet har lagt fram her i dag – at den beste måten å regulere det på i en ny mediehverdag handler om å bruke konkurranseloven. Men da må nok konkurranseloven tilpasses den oppgaven. Så jeg er veldig glad for den kloke formuleringa som ligger i forslag nr. 1. Venstre kommer til å støtte det. Man må nemlig bruke loven aktivt for å kunne ha et slikt tilsyn. Så vil Venstre også støtte forslag nr. 2. Vår grunngiving for det er at uansett hvordan man vrir og vender på de brevene og utredningene man har mottatt, oppfattes dette som veldig uavklart jus. Jeg har flere spørsmål enn svar etter å ha lest det som ligger foran oss. Den uavklarte jussen kan vi ikke gå inn i på et så viktig felt som ytringsfrihetsparagrafene våre. Derfor vil vi også stemme for forslag nr. 2. Jeg syns det er skremmende at man delegerer så mye kompetanse nedover i systemet. Jeg vet ikke om «feigt» er et parlamentarisk uttrykk, men jeg kan si at jeg ikke syns det er veldig modig av en regjering å finne ut at den beste måten å forvalte dette på er å delegere det til noen langt under seg sjøl, slik at man ikke behøver å bli ansvarliggjort for det. Vi vil også benytte sjansen – hvis det går an i voteringsrekkefølgen – til å stemme subsidiært for forslaget til Kristelig Folkeparti. Det kommer til å bli store endringer på dette området framover. Hele dette politikkområdet kommer til å endre seg, og vi skal gi gode rammebetingelser for utvikling og ytring. Jeg syns det er ønskelig å ha store norske eiere på eiersiden innen mediene. Det syns jeg er et poeng i seg sjøl, så jeg er ikke helt enig i representanten Thommessens uttalelser i Dagsavisen i dag. Jeg tror vi må ha et mangfold av eierskap, og mangfoldet bør først og fremst legge til rette for debatt, ytring og kvalitet. Det mener jeg er godt mulig å gjøre innenfor konkurranselovgivningas rammer. Man har ventet så lenge på en lov – man har ventet så lenge at den egentlig ikke er aktuell lenger.
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-17:
Jeg vil ikke ha mammutpriser hele året. Jeg vil gjerne ha en litteraturpolitikk som gjør at gode forfattere kan bli millionærer på en uke, og som gjør at forlagene tjener så mye penger at de kan gi meg bøker som nesten bare jeg syns det er artig å lese. Jeg vil ha en litteraturpolitikk som er aktiv, og som sørger for at vi som et lite språk kan bidra med god litteratur til hele verden. Det var en tankevekker for meg å høre at et svært språk som mandarin, som er styrt av gammelkommunister med stor reguleringsiver, ikke regulerer sitt bokmarked, og derfor ikke har en eneste forfatter på full tid. Det er en fantastisk glede for Norge med et lite språk å kunne ha forfattere som blir mangemillionærer på en uke. Jeg tror det bidrar til at Norge utvikler seg som nasjon på en helt annen måte. Det jeg syns er rart med denne debatten, er at vi får enormt skryt for det systemet – for den bokavtalen – vi laget for snart ti år siden. Den har funka kjempebra. Og så er vi liksom svikere mot disse prinsippene når vi står for de samme prinsippene vi har stått for i ti år – nemlig å ha den bokavtalen og ha fastpris. Venstres hovedargument for å gå imot en boklov er at dette er helt feil tidspunkt å fryse dette systemet vårt på. Fordi bokbransjen er i enorm endring. Det er mange usikkerhetsfaktorer fordi vi skal over i en mer digital hverdag. Det å fryse situasjonen i en lov mener jeg er feil. Det systemet vi lager, må skapes i dialog med alle dem som jobber i bransjen. Bokavtalens styrke har nettopp vært solidariteten mellom bokhandlere, forlag, forfattere og politikere, der man setter seg ned sammen og lager et avtaleverk som skal bidra til at alle skal få en bit av kaka, men også alles målsettinger om å ha de små desentraliserte bokhandlene, og at nye forlag kan vokse opp. Vi har aldri sett så mange forlag vokse opp som under denne bokavtalen, som regjeringen Bondevik II-regjeringa laget. Den ga virkelig en oppblomstring av forlag – også de sære små forlagene, f.eks. for oss som liker historiebøker. Den solidariteten som er utviklet i bokavtalen, vil jeg ikke ødelegge med å lage en bokavtale med politisk overstyring. Men jeg vil understreke at jeg syns fastpris er viktig. Det er viktig å ha et system som ivaretar alle delene, men all den vertikale integrasjon på eiersida og all digitaliseringa og alt som skjer, krever at dialogen bør styrkes og ikke svekkes, som den vil gjøre ved innføringa av en boklov. Derfor kommer vi i dag til å stemme imot en boklov, men fortsatt beholde den bokavtalen som har fungert så godt. Når den skal endres, skal den endres i dialog med dem som er aktører i den viktige litteraturverdenen vi har.
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-17:
Da representanten Eriksen sa at dette var siste debatten, ble jeg litt melankolsk, så jeg måtte tegne meg, men det var også for å gi en stemmeforklaring når det gjelder lærertetthet. Jeg syns representanten fra Kristelig Folkeparti hadde et veldig godt innlegg. Jeg har brukt et eksempel for å forklare hvorfor vi er uenige i måten å forklare dette på. Da tror jeg jeg må bruke representanten Harbergs hjemkommune. I representanten Harbergs hjemkommune stilte Venstre til valg med et stort ønske om å øke lærertettheten. Det sto øverst på dagsordenen for politikerne. De drev en svær valgkamp for å få flere lærere inn i skolen, fordi de syntes at lærertettheten var for lav. De vant valget. Venstre fikk ordføreren, og de har hvert eneste budsjettår lagt inn flere lærere. Nå har de klart å komme opp på et brukbart nivå, men de skal fortsatt ganske mye høyere. I nabokommunen hadde man politikere som ikke prioriterte flere lærere. Og fordi Grimstad akkurat nå har klart å komme over de magiske grensene, får de ingen lærere av Kristin Halvorsen, men nabokommunen, der politikerne ikke har drevet valgkamp på det, der det ikke ble prioritert av innbyggerne ved valg, og der de ikke stemte Venstre, der ble det ikke flere lærere. Det viser at dette kan gi veldig mange rare utslag, og det setter premie på de politikerne som ikke prioriterer lærere. Da undergraver vi hele systemet. Vi i Venstre er veldig klare for å gå for en norm når vi klarer å ha mange nok lærere inne i jobben. Er det noe jeg har prøvd i disse fire årene i utdanningskomiteen, er det å snakke om alle de tiltakene som skal til for å få flere lærere, alle de tiltakene som skal til for at vi skal ha flere kompetente lærere, og alle de tiltakene som skal til for at alle dem som er ufaglærte lærere, skal bli faglærte, gode pedagoger med god faglig basis for det de gjør. Det kommer vi til å fortsette med, og det kommer til å være øverst på vår dagsorden. Men det å skryte på seg i valgkampen normer og flere timer med lærere som ikke fins – de politikerne syns jeg ikke bør verdsettes høyt når stemmer skal deles ut.
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-17:
Hvis dette er det viktigste statsråden gjør, og dette er det som skolen har ropt etter skal skje, hvorfor gjør hun det når hun skal slutte? Hvorfor gjør hun det etter åtte år?
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-17:
Jeg kan gjøre statsråden helt rolig. Jeg syns kanskje det viktigste med å være utdanningsminister ikke er kaffetrakteren. Jeg tror det er veldig mange andre oppgaver som er mye viktigere. Jeg gjentar spørsmålet mitt: Hvis dette er det viktigste man gjør, hvorfor har man ikke gjort det på åtte år?
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-17:
På veien ned fra talerstolen sa statsråden at dette tar sin tid. Ja, det er nettopp poenget: Åtte år har det tatt. Man påstår at man har hørt på lærerne, og at dette er det viktigste lærerne vil, men lell har man egentlig ikke klart å gjennomføre det, og man har ikke klart å legge grunnlaget for å gjennomføre det. Grunnlaget for å gjennomføre det handler ikke bare om en lovnad i framtida. Det handler om alt det du gjør rundt læreryrket. Da jeg var saksordfører for oppfølginga av Tidsbrukutvalgets rapport, lovte statsråden å ta bort ett – jeg gjentar: å ta bort ett – skjema. Det tok et og et halvt år fra Stortinget fattet vedtak om å ta bort ett skjema, til vi i dag tar bort ett skjema. Det er en av de tingene lærerne har bedt om. Vi har sagt at vi må kutte med 25 pst. – det er rått og hardt, men det må vi gjøre. For at lærere skal orke å være lærere, må de få lov til å være lærere. Det betyr at vi må få opp antall helsesøstre i skolen. Vi må få inn andre yrkesgrupper. Vi må få inn alle dem som kan avlaste lærerne i hverdagen. Venstre har foreslått 1 000 nye helsesøstre i alle statsbudsjett de siste åtte årene. Det kom 200 i forbindelse med folkehelsemeldinga, da man skulle gå til valg for andre gangen. Hvis man virkelig skal sørge for at lærere får tid til å være lærere, må man sørge for at alle virkemidlene rundt lærerhverdagen blir bedre. Man må sørge for å lage akademiske løp som gjør at vi bringer statusen tilbake til yrket. Vi må gjenreise respekten for læreryrket ved at man får lov til å være lærere og får lov til å bruke tid med elevene. Men det gjør man ikke ved å vedta en norm, som bare vil føre til enda flere ufaglærte. Det gjør man med en stor tiltaksplan på alle nivå, som handler om hvordan man skal få tid til å være lærer, hvordan man avbyråkratiserer norsk skole, hvordan man sørger for å bringe statusen tilbake til yrket og hvordan man lager ordentlige karriereløp. Det har jeg lyst til å gjøre. Det hadde vært en spennende oppgave å ta fatt på. Men noen andre har dessverre sittet der og hatt den jobben i åtte år og funnet ut at den dagen man skal gå til valg, skal man begynne å høre på lærerne. Noen har hørt på dem kjempelenge og foreslått dette kjempelenge. Jeg tror ikke lærerne lar seg lure av en norm uten innhold. Jeg tror de ser at tiltak handler om å løfte hele yrket og gjenreise respekten for det. Det gjør man ikke ved å vedta en tallnorm i lov. Det gjør man ved systematisk å jobbe med å løfte yrket. Det er mulig hvis man vil, men det er fint at det skal drives valgkamp på lærere og lærertetthet.
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-17:
Churchill sa en gang at poenget med demokrati ikke er at flertallet har makta, men at mindretallet har noe å si. Det er ikke ofte at opposisjonen har en posisjon som de har i denne saken. Jeg kan faktisk ikke huske at en samlet opposisjon har ment at man har hatt et for dårlig grunnlag til å fatte et vedtak. Det er med forundring jeg ser at regjeringa ikke tar det mer til seg og ser alvoret i det. Snorre Serigstad Valen sa at det ikke var da de behandlet saken, men da det i ettertid begynte å komme beskjed om varslinger, at saken ble løftet. Det syns ikke jeg er så rart. Vi er ombud, og vår jobb i denne salen er å være ombud for dem som har valgt oss. Det betyr at vi ikke forholder oss bare til informasjon gitt fra en statsråd. Vi forholder oss også til den informasjonen vi som ombud får fra dem som har valgt oss. Den informasjonen er også relevant. Det er derfor vi snakker med borgere, reiser til skoler, reiser til bedrifter – snakker med dem som sakene angår. Det er ikke bare sant det en statsråd har signert på. Det fins ofte andre sannheter, og når de sannhetene blir lagt foran oss, bør vi ta dem inn over oss. Jeg reagerer litt når Myrli sier at det er alvorlig hvis noen ikke har snakket sant i sine varsel. Jeg syns ikke man skal snakke sånn om varslere. For meg hørtes det nærmest ut som en trussel. Jeg syns vi skal ha en helt annen holdning til varslingsmeldinga enn det statsråden har vist gjennom måten det er svart på – det som ligger i kontrollkomiteen – og også som stortingsrepresentanter her har vist. Det er klart at prosessen rundt HV-016 ikke har økt tilliten i denne salen til sånne prosesser. Omlegging av HV-016 var ikke bare en liten, intern uenighet. Det var faktisk stor debatt her i salen – også innad i regjeringspartiene – og etter Ombudsmannen for Forsvarets uttalelser de siste dagene kan man ikke avfeie det som en liten uenighet innad i Forsvaret. Det er mange spørsmål en kan stille til denne prosessen. Vi kommer også til å stemme for en utsettelse. Jeg er lei meg for at regjeringa ikke skjønner at dette ikke er noe vi gjør ofte. Men vi gjør det når vi virkelig føler at vi må gjøre det. Representanten Myrli sa at en måtte tenke over hva som ville skje hvis ikke regjeringas vedtak skulle gå igjennom – ved flertallet – nå. Jeg mener at det ikke er holdninga man skal ha til parlamentets behandling av regjeringas forslag. Det er faktisk her disse forslagene blir vedtatt, og det er dem man skal ha respekt for.
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-17:
Statsråden sa at hun var opptatt av å hindre negativ mediaomtale, og at dette var noe man jobbet for hele tida. Jeg skal ikke berøre varslersaka, men det å skape en god kultur – som jeg snakket om i innlegget mitt – handler også om ledelse. Det er ikke bare å fatte enkeltvedtak. Er statsråden enig i at det også er hennes ansvar at prosesser går slik at folk føler seg inkludert, at man har åpenhet i prosesser, og at man kanskje tåler et par negative oppslag i media, bare folk føler at de har blitt tatt ordentlig på alvor?
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-17:
Vi skulle også stemt for forslag nr. 11.
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-17:
Det skulle ha vært delt.
Olemic Thommessen (Høyre), 2013-06-17:
Regjeringens forslag til endringer i lov om folkebibliotek får bred tilslutning i Stortinget. Med unntak av at Kristelig Folkeparti går mot å oppheve § 6 om samarbeid mellom folkebibliotek og skolebibliotek, noe jeg regner med at Kristelig Folkeparti selv vil redegjøre nærmere for, vil alle partier støtte regjeringens forslag. Høyre mener regjeringens forslag er riktige grep for å gi større fleksibilitet og bedre omstillingsevne. Endringene gjøres i forlengelse av behandlingen av St.meld. nr. 23 for 2008–2009, Bibliotek Kunnskapsalmenning, møtestad og kulturarena i ei digital tid, og er i tråd med de intensjoner Stortinget hadde ved behandlingen av denne meldingen. Litteraturfeltet er i sterk endring når det gjelder formidling, noe bibliotekene også vil merke. Det er derfor viktig at bibliotekssektoren er nær sitt publikum, og makter å fange opp de endringer utviklingen fører med seg. Biblioteket er et viktig møtested, som også må finne sin plass og utvikle sine oppgaver i årene som kommer. Den interessen lokale politikere viser i denne sammenheng vil være viktig, for ikke å si avgjørende, for utviklingen av Bibliotek-Norge. Gjennom forslagene til endringer bidrar regjeringen til nettopp å understreke dette ansvaret ved å gi større rom for lokal utvikling på dette området. Med dette slutter jeg meg på vegne av komiteen, med det unntaket som er nevnt for Kristelig Folkeparti, til regjeringens forslag.
Olemic Thommessen (Høyre), 2013-06-17:
Det er min lodd å komme etter Korsberg bestandig. Da er mikrofonen så høyt oppe.
Olemic Thommessen (Høyre), 2013-06-17:
Jeg lurer på om statsråden er enig med meg i at den viktigste forutsetningen for å videreføre norske utgivertradisjoner – med alt det positive som jeg tror vi er enige i ligger i det – er å sørge for at norske mediebedrifter har en god fremtid i Norge, og at de bærer videre disse tradisjonene inn i en digital tidsalder. Så ser vi at den loven vi nå diskuterer, omfatter først og fremst dem – og legger begrensninger på disse bedriftene. Samtidig ser vi at det inntektsgrunnlaget som er det viktigste for dem, og det mest krevende for dem å få på plass, nemlig inntektene på digital plattform, i veldig stor grad utfordres av nettsteder eller -sider som ikke har redaksjonelt innhold. Er det en problemstilling som bekymrer statsråden? Hva tenker hun rundt dette med at man får en ensidig begrensning i mediebedriftene?
Olemic Thommessen (Høyre), 2013-06-17:
Jeg skal gi statsråden anledning til å fortsette, for jeg har tenkt å følge opp spørsmålet. Jeg tenker f.eks. på FINN.no, jeg tenker på yr.no, jeg tenker på forskjellige typer steder som i og for seg ikke produserer – i denne sammenhengen – redaksjonelt relevant innhold, altså politikk og meningsutvikling, men som spiser ganske stor deler av inntektene, og som representerer en betydelig utfordring for mediehusene, i en periode hvor de selv strever med å få inntektene på plass. Frem til i dag har man tjent penger på papiravisen, og så har man egentlig ikke tjent stort på nettavisen. Nå begynner man å ta seg betalt for nettavisen, men det er tungt å dra i gang. Det har ikke vært noe særlig bidrag fra regjeringen, f.eks. med å avgrense NRKs radius. Den loven vi snakker om nå, vil ensidig slå ut for dem som produserer redaksjonelt. Alle de andre, inkludert de store telegigantene som velter seg inn i dette området, slipper unna.
Olemic Thommessen (Høyre), 2013-06-17:
Bare et par kommentarer til i og for seg både statsrådens og representanten Simensens innlegg: Det virker på Simensen som om han tror at Høyre liksom bare vil slippe det hele løs. Slik er det ikke. Vi tenker at dette skal reguleres av konkurranseloven. Konkurransetilsynet er absolutt noe å skubbe seg på hvis man er redd for at ikke reguleringene blir tøffe nok. Og så er det ikke slik, som statsråden var inne på, at de fleste der ute i verden har funnet ut at det er klokt å holde seg med en medieeierskapslov. De fleste land har ikke en medieeierskapslov, de baserer seg nettopp på konkurranselovgivningen i sine land – f.eks. våre naboland Sverige og Danmark, og i og for seg også Nederland, gjør det. Jeg tror ikke at de landene har noen store problemer, i alle fall har det ikke tilflytt meg at disse har et problem som er større enn vårt, i alle fall, når det gjelder eierskapskonsentrasjon. Det er faktisk slik at til tross for at vi har hatt eierskapslovgivning som har vært ganske streng, har ikke det forhindret at vi har fått etablert ganske store eierskap. Det er ikke slik at denne loven har virket på en måte som har gjort at vi har – skal vi si – den store floraen av aktører. En viktig side av det er at det er usikkert hvordan man tjener penger fremover. Da Schibsted ble pålagt å selge sine aksjer i Polaris, viste det seg at det ikke var så lett å bli kvitt dem – det sto ingen kjøper klar. Det henger rett og slett sammen med at det er usikkert hvilken lønnsomhet som ligger i mange av de store mediebedriftene. Det avgjørende nå – det var det jeg forsøkte å komme inn på i replikkordskiftet med statsråden – er å bidra til at vi får en inntjening i mediebedriftene som sikrer den robuste økonomien som skal til for å greie å betale store, kompetente redaksjoner. Det er betydelige utgifter, og det blir for enkelt når statsråden sier at man ikke skal regulere FINN.no, men man skal regulere de som produserer redaksjonelt innhold. Det er nettopp poenget. Jeg mener jo ikke at man skal regulere FINN.no – det var det vel ingen som hadde tenkt – men jeg tenker at det er viktig å sørge for at de som produserer redaksjonelt innhold, ikke får en ulempe i forhold til de som de konkurrerer med, når det gjelder inntekter. Og der må vi ha med oss at robust økonomi henger sammen med god industriell utvikling, og det i sin tur dreier seg i veldig stor grad om gode eierskap og flyt i eierskap de forskjellige eierne imellom. Det er Konkurransetilsynet de beste til å vurdere.
Olemic Thommessen (Høyre), 2013-06-17:
Det er ikke slik at vi tenker at man ikke skal gjøre noe med konkurranseloven eller konkurransemyndighetene dersom medieeierskapsloven blir fjernet. Vi mener at konkurransemyndighetene uansett ser etter mediemangfold, altså meningsmangfold, når de gjør sitt arbeid knyttet til det konkurranserettslige. Vi tenker at det med enkle grep kan styrkes, og at Konkurransetilsynet kan styrkes også når det gjelder den problemstillingen, det å se etter dette. Dermed mener vi at dette vil bli ivaretatt på en smidigere, og jeg tror ganske sikkert billigere, måte, sammenlignet med det som Medietilsynet etter hvert vil komme til å koste, dersom det virkelig skal utføre de oppgavene som det nå blir pålagt.
Olemic Thommessen (Høyre), 2013-06-17:
Jeg kom ikke helt i land med mitt innlegg, og ettersom vi nå også har undervisningsministeren i salen, selv om ikke jeg skal rette noen spørsmål til henne, vil jeg likevel ta opp et litteratur- og språkpolitisk spørsmål som regjeringen kan ta med seg videre. Det dreier seg om fagbøker og undervisningsbøker. Universitetene har en strategi – bedre eller mindre godt forankret – om at det skal finnes lærebøker opp til bachelornivå. Det er et problem å få til. Den tilskuddsordningen som var til slike bøker, har under denne regjeringen blitt ganske kraftig kuttet – jeg tror faktisk bortimot halvert. Så ser jeg nå at bokloven omfatter fagbøker, og mitt spørsmål til kulturstatsråden er: Tror hun at dette er tilstrekkelig for å sikre en fremtidig lærebokproduksjon, som vil sikre alle norske språkdomener, eller tror hun kanskje det må mer til?
Olemic Thommessen (Høyre), 2013-06-17:
Statsråden inviterte til noen kommentarer. Det gleder meg at hun med slik interesse leser intervjuer og mine uttalelser rundt omkring. Jeg må innrømme at min hukommelse for de enkelte sitatene er vanskelig for meg å ta igjen. Jeg går ikke rundt og husker nøyaktig hva jeg har sagt eller ikke har sagt. Jeg tror jeg gjennom den praksis eller den faktiske politikk vi har ført gjennom mange år, må kunne si at vi borger for en konsistens når det gjelder vår litteraturpolitikk. Jeg vanskelig kan skjønne at vi gjennom det standpunktet vi har nå, gir signaler i retning av noe som bør gi bransjen grunn til å ligge våken om natten, og at det skulle være stor usikkerhet. Det er klart at dagens bransjeavtale må reforhandles, i den forstand at tidene har endret seg. Jeg antar at kanskje noen av de sitatene som statsråden tok opp, nettopp dreier seg om spørsmålet om prisutviklingen, om innovasjonstakten, om tilgjengelighet for små forlag uten en bokhandel. Dette er alle temaer som har vært ganske sentrale i utviklingen av det foreliggende boklovutkastet, og som selvfølgelig også vil være tema ved en reforhandling av en bransjeavtale. Når det gjelder spørsmålet om manglende konsistens – nemlig om lik behandling – dreier det seg først og fremst om lik behandling av plattform. Det som er det påtrengende politiske behovet nå, er en gjennomgang av hele virkemiddelapparatet, slik at virkemiddelapparatet ikke fungerer diskriminerende med hensyn til plattform. Det betyr f.eks. at momsspørsmålet – lik moms på e-bok og papirbok – er et sentralt spørsmål der vi mener at regjeringen ikke bidrar nevneverdig, og et viktig grep når det gjelder hele dynamikken rundt overgangen til nye plattformer. Jeg gir meg med det. Men jeg kan som sagt ikke skjønne at det er noe motsetningsforhold mellom på den ene siden å skulle videreføre ønsket om en frivillighet når det gjelder bransjeavtalen, som når det kommer til stykket ikke vil være så frivillig allikevel, og på den andre siden å ønske en plattformuavhengig gjennomgang av virkemiddelapparatet for øvrig.
Olemic Thommessen (Høyre), 2013-06-17:
Helt kort: Gangen i en bransjeavtale er jo at partene i bransjen fremforhandler en avtale, vel vitende om noen forventninger fra regjeringen om hva en slik avtale skal inneholde for å få godkjent et unntak. Men det er jo partene selv som først og fremst skal bære frem innholdet og balansen i en slik avtale. Det er et viktig poeng også fordi en slik prosess bidrar til at bransjen tar ansvar for sin egen dynamikk, som det ble sagt her i et tidligere innlegg. Det bidrar til lojaliteten rundt de litteraturpolitiske hensynene, som jeg tror er svært viktige i hele litteraturpolitikken. Det kan være en svakhet, både ved friprissystemet og ved lovsystemet, at bransjen fritas fra et slikt ansvar.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2013-06-17:
Jeg vil slutte meg til saksordførerens innlegg om helheten i det som komiteen tilråder. Det er stor grad av enighet, men jeg vil bare kort kommentere det ene punktet knyttet til § 6, der KrF har et avvikende standpunkt. Bibliotekene er preget av den omstillingen som hele litteraturfeltet gjennomgår som følge av teknologiske endringer, nye muligheter og nye utfordringer. Gode bibliotek gir bedre lesere, og bedre lesere gir kompetanse i arbeidslivet. Høyere deltagelse i arbeidslivet gir et mer engasjert samfunn, et bedre demokrati. Skolebibliotekene er manges første møte nettopp med bibliotekene og den verdenen som da kan åpne seg på litteraturens område. Derfor er Kristelig Folkeparti opptatt av at vi sikrer kompetansen i skolebibliotekene og mulighetene som ligger der, og vi tror at samarbeidet mellom folkebibliotek og skolebibliotek er veldig viktig i så måte. Jeg har forståelse for innvendingene, at det kan oppfattes som detaljstyrende å pålegge et slikt samarbeid i lovverket, men jeg tror realitetene likevel er sånn at den paragrafen har sin funksjon for videreutvikling av bibliotekssektoren, og i særdeleshet skolebibliotekene. På dette grunnlaget velger Kristelig Folkeparti å stemme for å beholde den gamle § 6, som det framgår av innstillingen.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2013-06-17:
Omsetning av bøker er et marked, men reguleringen av dette markedet er mer enn næringspolitikk. Det er litteraturpolitikk, det er kulturpolitikk, det er forvaltning av norsk språk, og det er forvaltning av norsk identitet. Kristelig Folkeparti mener at fastprisen fremmer litterær bredde, og at fastprisordningen er et viktig kulturpolitisk virkemiddel for utvikling av norsk kultur og styrking av norsk språk i en situasjon med et globalt mangfold. Kristelig Folkepartis konklusjon er derfor veldig klar. Vi går inn for en fastprispolitikk som et bærende element i norsk litteraturpolitikk. Spørsmålet er da hvordan vi mest hensiktsmessig sikrer den fastprispolitikken og regulerer den framover. Det bør ikke være frivillig om man er omfattet av de kulturpolitiske virkemidlene, sa representanten Kvifte Andresen. Spørsmålet er om det bør være frivillig å omstille seg i den retningen som forbrukerne – leserne – ønsker og å tilpasse seg en teknologisk utvikling. Svaret er vel kanskje ja – det bør være frivillig. Vi som myndigheter bør i hvert fall ikke lage reguleringer som gjør at man slipper unna med det. Bokbransjen – hele litteraturfeltet – er i en omfattende omstilling. Kristelig Folkeparti er nok av den oppfatning at en bransjeavtale i større grad gir mulighet til å sikre en dynamikk som gjør at vi kan stimulere til at omstillingen skjer i takt med tidens utfordringer. Derfor har også Kristelig Folkeparti heller valgt – istedenfor å støtte det framlagte forslaget til boklov – å gå inn for å videreføre ordningen med en bransjeavtale også etter 2014. Vi mener at det i forbindelse med en slik reforhandling må legges vekt på at bransjen skal utvikle gode norske konsepter for digital omsetning av bøker med tanke på å nå et bredt publikum, og at det gjøres tilgjengelig på en forbrukervennlig måte. Vi er opptatt av at eierforholdene i bransjen ikke skal virke ekskluderende for de små forlagenes muligheter framover. På det grunnlaget kan vi trekke to viktige konklusjoner: Den viktigste beslutningen er at vi står på fastprissystemet som et bærende element i litteraturpolitikken, og for Kristelig Folkepartis vedkommende mener vi at det sikres best gjennom en fortsatt avtale og ikke en boklov.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2013-06-17:
Jeg skal ikke dra ut debatten lenger, men når det stilles store spørsmål ved forutsigbarheten i alternativet med bransjeavtale, som vi har i dag, vil jeg bare minne om det som sies fra regjeringspartiene om evaluering av det virkemiddelet vi vedtar i dag, nemlig en boklov. Det skal være med når man diskuterer forutsigbarheten i de ulike alternativene.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Det er korrekt at eg viste til Lovavdelinga si vurdering av dette. I tillegg viste eg til at departementet sjølv har gjort same vurdering. Det har òg ekspertgruppa som har greidd ut grunnlaget for regjeringa sitt forslag på medieeigarskapsområdet gjort. Eg registrerer at alle desse tre utgreiingane og tilnærmingane til dette spørsmålet konkluderer på same vis. Det gir ein veldig klar indikasjon på at den konklusjonen er korrekt. Eg registrerer òg at Justisdepartementets lovavdeling skriv i si vurdering at dei meiner det er klart at dette ikkje har vore for dårleg greidd ut, sånn som det har vorte påstått av enkelte. Summen av dette gjer at eg i alle fall føler meg relativt trygg på at det er riktig å legge fram denne medieeigarskapsloven.