Vidar Helgesen (Høyre), 2016-06-14:
Det er med glede jeg står foran Stortinget for å bevitne enigheten om å ratifisere Paris-avtalen. Jeg er også svært takknemlig for Stortingets raske behandling. I dag og i morgen har Oslo besøkende fra 47 land, 500 delegater, på verdens største regnskogkonferanse, REDD Exchange. Stortingets raske behandling gjør at vi i dag sender sterke, positive signaler til viktige samarbeidsland, både land som står for betydelige utslipp, og land som står for en betydelig del av løsningen på klimakrisen, nemlig land som har store regnskogressurser. Jeg har vært her tidligere i år og redegjort for innholdet i avtalen. Regjeringen har fremmet en samtykkeproposisjon som redegjør for de mekanismer og systemer som Paris-avtalen legger opp til. Vi har fått et skjerpet temperaturmål, fastslått som en del av formålet i en internasjonal traktat. Vi har fått et globalt utslippsmål om balanse mellom utslipp og opptak i første halvdel av dette århundret, et globalt karbonnøytralitetsmål. Vi har fått et dynamisk system med innmeldinger av nasjonalt fastsatte bidrag hvert femte år, i tråd med prinsippene om progresjon og høyest mulig ambisjon. Avtalen gir oss også anledning til å se det store bildet gjennom globale gjennomganger. Det betyr at vi får anledning til å vurdere kollektiv måloppnåelse. I tillegg har vi fått et styrket rapporterings- og målingssystem. Avtalen legger også stor vekt på samarbeid mellom land og åpner for å bruke markeder. Det er ingen tvil om at verden samlet må øke sin innsats for å kunne nå de ambisiøse målene i Paris-avtalen. Flere land må påta seg klart større forpliktelser hvis 2-gradersmålet skal nås. Norge var sammen med EU blant de første som meldte sitt 2030-mål inn til FN, og vi var sammen med EU blant dem som har det klart høyeste ambisjonsnivået, minst 40 pst. utslippsreduksjon i 2030 sammenlignet med i 1990. Stortinget ber i dag regjeringen legge til grunn at Norge kan oppnå klimanøytralitet fra 2030 gjennom flere mekanismer som komiteen selv peker på. Disse mekanismene vil delvis ikke være tilgjengelig etter Paris-avtalen, delvis vil de neppe kunne anvendes uten at vi gjør oss skyldig i dobbelttelling av utslippskutt, men regjeringen vil følge opp Stortingets vedtak og komme tilbake til Stortinget om dette. Paris-avtalen innebærer økte krav over tid også for Norge, men vi står ikke alene. Da jeg signerte Paris-avtalen på vegne av Norge i New York den 22. april, sto Norge sammen med 174 andre land. Aldri før har så mange land samlet seg om signeringen av en internasjonal avtale den første signeringsdagen. Avtalen vil tre i kraft når minst 55 parter som står for minst 55 pst. av de globale klimagassutslippene, har ratifisert Paris-avtalen. Hittil har 17 parter ratifisert avtalen. Disse står for til sammen 0,04 pst. av verdens utslipp av klimagasser. Det er for det meste små øystater, men også Somalia og Palestina. Med Norges ratifikasjon vil andelen av globale klimagassutslipp mer enn tredobles når det gjelder hvilke som har ratifisert, men vi er langt unna å utgjøre en vesensforskjell. For å nå 55 pst. må også store utslippsland ratifisere. USA, Kina og Brasil er blant de store utslippslandene som forventes å tiltre eller ratifisere avtalen allerede i år. Ytterligere andre land har også indikert at de vil bli en del av avtalen dette året. Til sammen utgjør disse landene over 50 pst. av verdens utslipp av klimagasser. Det Norge kan gjøre, selv om våre utslipp ikke er store i den globale sammenhengen, er å gå i front og mobilisere flere for rask ratifikasjon. I går mottok statsministeren et brev fra FNs generalsekretær med oppfordring til rask ratifikasjon. Stortinget gir et meget raskt svar i dag om Norges vilje til å lede. En rask ratifikasjon vil være viktig i en verden hvor klimadebatten til tider kan være utfordrende. Valgkampen i USA viser at verdenssamfunnets enighet ikke nødvendigvis er urokkelig. Det vil være mye mer omstendelig for landet å tre ut av avtalen etter at den har trådt i kraft. En rask ratifikasjon vil også føre til økt oppmerksomhet og konsentrasjon om implementering av avtalen og dens system. Det mener jeg bør være en hovedprioritet i tiden fremover. Norge er fremoverlent, både nasjonalt og internasjonalt, i arbeidet med å hindre farlige menneskeskapte klimaendringer. Nå har vi anledning til å vise dette enda en gang ved kanskje å bli det aller første industrilandet som ratifiserer avtalen. Vi skal benytte anledningen til å være en pådriver for at flest mulig gjør det raskest mulig, og at flere iverksetter avtalen raskest mulig og øker sine ambisjoner i årene som kommer.