Børge Brende (Høyre), 2017-04-18:
Først ønsker jeg å uttrykke en ærbødig takk til dem som ga sitt liv på oppdrag i Afghanistan. Jeg ønsker å uttrykke min dypeste medfølelse med de pårørende og overfor familiene. Situasjonen i Afghanistan er ikke mindre bekymringsfull i dag enn da forsvarsministeren og jeg ga våre redegjørelser i januar. Under mitt besøk i Kabul i februar hadde jeg gode samtaler med president Ghani, medlemmer av regjeringen og andre samarbeidspartnere. Samtalene bekrefter vurderingene som jeg ga uttrykk for i redegjørelsen. Sikkerhetssituasjonen har blitt mer krevende. Den 8. mars ble militærsykehuset i Kabul angrepet – det mest alvorlige angrepet i landet på flere år. Samtidig utfordrer Taliban de afghanske sikkerhetsstyrkene i enda flere distrikter enn før. Noen land i regionen bidrar også til økt usikkerhet gjennom støtte og oppmuntring til afghanske opprørsgrupper. Under besøket i Kabul ble jeg også minnet om de fremskrittene som er gjort, og representanten Halleraker var faktisk inne på dette spørsmålet om alternativer. Når en nær alliert som USA påberoper seg artikkel 5 i NATO – 3 000 mennesker ble drept i et forferdelig terrorangrep i New York – er det klart at vi i 2001 stilte opp, som vi ville forutsatt at andre hadde stilt opp for oss i en tilsvarende situasjon. Det er ikke tvil om at afghanske myndigheter er bedre rustet til å levere sikkerhet og tjenester i dag enn de var tidligere. Den afghanske økonomien er, som jeg så ved selvsyn, i fremgang og var ved utgangen av 2015 nesten åtte ganger større enn den var i 2001 – åtte ganger større. Fra 2001 til 2014 hadde den gjennomsnittlige levealderen økt med ca. fem år, og helsetjenester for kvinner og barn kombinert med bedre ernæring har bidratt til nedgang i barnedødeligheten. I 2001 gikk færre enn en million barn på skole, og nesten ingen jenter. I dag går ni millioner barn på skole, og bortimot 40 pst. av disse er jenter. Det betyr at mange av disse barna faktisk har en fremtid, for de får utdanning, noe de ikke fikk – iallfall ikke jenter – under Talibans regime. Komiteens innstilling vier oppmerksomhet til behovet for en forhandlet løsning på konflikten med Taliban. En politisk løsning er avhengig av nabolandenes involvering. Norge fortsetter å oppmuntre til regional støtte til en afghansk fredsprosess i vår kontakt med Pakistan og andre land og gjennom vårt bidrag til regional dialog. En politisk prosess må være inkluderende, og løsningene må sikre et grunnlovsbasert system med menneskerettigheter, inkludert for kvinner. Norge oppfordrer partene til å gå inn i reelle forhandlinger, og vi er rede til å bistå dem. Utvikling tar tid under de beste omstendigheter. Utvikling av Afghanistan er intet unntak. Det er høy risiko for tilbakeslag på grunn av væpnet konflikt, terror og omfattende korrupsjon. Komiteen stadfester at Afghanistan vil trenge internasjonal støtte i mange tiår fremover. Det er fortsatt et av de fattigste landene i verden. Men vi må heller ikke glemme at før 2001 hadde landet vært rammet av mange tiår med borgerkrig, så også før konflikten med Taliban startet, var det et land som manglet det meste av infrastruktur. Jeg merker meg støtten i Stortinget til å videreføre prioriteringene i den norske utviklingsbistanden til Afghanistan. Både president Ghani og uavhengige aktører har gitt stor anerkjennelse til den norske innretningen av bistand fordi den er basert på afghanske behov, og fordi den støtter opp om nasjonale planer. Stortinget ønsker å gjennomføre en evaluering i egnet form av den norske militære og sivile deltakelsen i operasjonen i Libya i 2011. Regjeringen vil tilrettelegge for et slikt arbeid.