Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2020-05-12:
Representanten Tybring-Gjedde spurte hvorfor Norge alltid skal gi mest til internasjonale organisasjoner. Det er få land som har tjent så mye økonomisk, politisk og sikkerhetspolitisk på internasjonale organisasjoner og samarbeid som Norge. Jeg kan bruke havretten som et stikkord. Covid-l9-pandemien har utløst en viktig debatt om sider ved globaliseringen og den avhengighet av hverandre som globale verdikjeder skaper. Må vi i kriser som denne stole mer på oss selv og mindre på hverandre? Erfaringene fra tidligere kriser er ikke at landene trekker seg tilbake, tvert imot. I forrige uke feiret vi at det var 75 år siden frigjøringen i 1945. Fire år senere var vi med på å grunnlegge NATO. Vi søkte inn i det mest forpliktende samarbeid med andre land vi kan tenke oss. Vi søkte fellesskap framfor fortsatt bare å stole på egne krefter. I 1960 gikk vi igjen sammen med andre land og dannet EFTA – om ikke ut fra en krise, så for å styrke norsk økonomi og norsk næringslivs eksportmuligheter. Jeg skal komme tilbake til EFTA. I 2008 da finanskrisen rammet en hel verden, så vi det samme. EU-landene utvidet og fordypet samarbeidet for å styrke kontrollen og styringen med finansnæringen – et felles forsvar mot nye finanskriser og økonomiske tilbakeslag. Erfaringene er altså at kriser som rammer på tvers av land, utløser et sterkere samarbeid og ofte nye eller forsterkede internasjonale organisasjoner, regelverk og institusjoner. Fordi de problemene som er skapt, eller truslene vi står overfor, er felles, kan de bare møtes gjennom samarbeid og felles innsats. Det er, som også representanten Lysbakken pekte på, et blindspor å sette nasjonalstaten opp mot internasjonalt samarbeid. Internasjonale institusjoner og regelverk svekker ikke nasjonalstaten. De er til for å styrke nasjonalstatens evne til å løse problemer og utfordringer. Våre muligheter til å løse klimakrisen og våre muligheter til å utvikle en vaksine mot covid-19 er bedre enn om alle hadde gjort som den amerikanske presidenten, som stoppet bevilgningene til WHO, og om vi bare skulle tenke på oss selv. I lys av denne debatten har vi fått en diskusjon om jakkepins – flagget eller FNs bærekraftmål. Jeg burde hatt på meg en EFTA-pin i dag i anledning at EFTA er 60 år. Det jubileet kunne fortjent litt pomp og prakt. EFTA har vært plattformen for Norges handelsavtaler med omverdenen, for EØS-avtalen og for 29 øvrige handelsavtaler med 40 land – avtaler som gir forutsigbarhet for eksportnæringen, og regler som skal sikre arbeidstakeres rettigheter og miljøhensyn. Jeg mener EFTA også bør være et redskap for å forsterke vårt samarbeid med EU. Vi må forsikre oss om at EFTA-landene er innenfor den europeiske samarbeidskretsen når EU-landene i lys av erfaringene med covid-19-pandemien kommer til å styrke sitt beredskapssamarbeid på helsesektoren. Det er derfor både riktig og viktig at vi sluttet oss til EUs initiativ for felles anskaffelse ved håndtering av alvorlige helsetrusler over landegrensene, og at vi deltar i Det europeiske legemiddelbyrået. Men vi så da forsyningene ble stanset på Svinesund på grunn av EUs eksportforbud, at vi fort kan anses for å være utenfor. Derfor bør vi forsterke samarbeidet, og sammen med de øvrige EFTA-landene vil det kunne bli tydeligere og synligere. Nå vil vi alle stå overfor en økonomisk gjenreisning. Bør EFTA-landene sammen vurdere om og hvordan vi kan gjøre den jobben lettere og raskere om vi samarbeider og samordner tiltakene med de EU-landene planlegger? Og – EFTA må ha en tydelig stemme i den debatten som kommer om handel, verdikjeder og proteksjonisme internasjonalt. Det er tid for å styrke EFTA-samarbeidet. 60-årsjubileet bør brukes til en vitalisering – ikke en førtidspensjonering. Til slutt noen ord om brexit-forhandlingene med Storbritannia som startet opp forrige uke: Det er bra, men signalene fra de forhandlingene som pågår mellom Storbritannia og EU, er ikke oppmuntrende, verken når det gjelder felles regelverk, fisk, som vil være viktig også for oss, eller grensen mellom Irland og Nord-Irland. Jeg tror det er klokt å hente fram igjen forberedelsene til en situasjon hvor vi passerer nyttår uten en avtale til erstatning for EØS-avtalen.