Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2018-01-31:
Noe av det vi som sitter i dagens storting, kan være mest glade for, og det dagens regjering kan være mest glad for, er de kloke valgene de som har sittet her før, har tatt for oss. Noe av det viktigste de har gjort for oss, gjelder eierskapet til norsk natur og det å ha en nasjonal strategi for hvordan vi skal utvikle våre naturressurser. Det har formet landet vårt. Jeg har lyst til å gå igjennom noen av de hovedelementene. Når vi ser på skogpolitikken, konsesjonspolitikken, som Venstre i sin tid var med å utforme på starten av 1900-tallet, og hvordan det har sikret spredt eierskap, verdiskaping og aktivitet i hele landet, har det vært helt avgjørende. Det har formet synet på hvordan man skal ha et eierskap til jord til de mange som har skapt livskraftige vekstsamfunn, næringsmiddelindustri, aktivitet rundt omkring i hele Norge. Det samme lovverket var det som ble lagt til grunn for fiskerinæringen, med leveringsforpliktelser, for å bygge land, bygge industri, sørge for at lokalsamfunn får godene av de enorme naturressursene som er utenfor kysten, uti havet. Den samme tenkningen var det som kom inn på 1960- og 1970-tallet, da man skulle utforme norsk olje- og gasspolitikk. Det har vært langsiktighet, det har vært klokskap, man har hatt en tenkning om at man skal bruke nasjonens naturressurser til å bygge land – og bygge for de mange, ikke for de få. Derfor var det interessant når man skulle lese Jeløya-erklæringen: Hvilke nasjonale strategier hadde man rundt norske naturressurser? Kunne man se noen spor av det gamle Venstre, som var et nasjonalstrategisk parti, eller kunne vi se spor bare av det nyliberalistiske Venstre? Dessverre, når man leser erklæringen, så varsler regjeringen nye omkamper rundt eierskapet til norsk natur. Det er uklokt, for det har vært en suksess for Norge at Høyre gang etter gang har feilet i sin blinde markedstro, mens man har hatt en regjering eller et stortingsflertall som har valgt en strategi for å bygge land og bygge for de mange. Det er forunderlig at Venstre, som har vært så stolt av sin tradisjon fra starten av 1900-tallet, nå går inn i regjering og har lagt hele den tankegangen på båten. Så er det det andre som er forunderlig: Når vi har sett at olje- og gassprisene har gått ned, har vi sett at investeringene i norsk økonomi har gått fra olje- og gassnæring til boligmarkedet. Det er der den store pengeforflytningen har vært, og vi har hatt veldig lave investeringer i norsk industri. Norge som land kan ikke leve av å bo, og vi ser nå faretegn i boligmarkedet ved at det er et overskudd av boliger. Da er det rart at det ikke ligger en klar industristrategi i Jeløya-erklæringen. Hvordan skal vi føre en avgiftspolitikk og en næringspolitikk der vi kan bruke lange norske verdikjeder som gjør at vi skal få noe å leve av i framtiden? Den situasjonen vi ser i norsk økonomi nå, er veldig sårbar. Det er ingen nye tanker om det, det er ingen nye ideer, det er ingen nye grep, og man hviler seg bare på boligmarked, økt konsum, og at ting skal ordne seg av seg selv. Det er unorsk, for i Norge har vi alltid hatt en strategisk tenkning om hvordan vi skal utvikle vårt næringsliv. Dessverre er det heller ingen nye ideer og nye tanker når det gjelder distriktspolitikken. Det er en videreføring og en forsterkning av det vi så i forrige periode: en tro på stordrift, en tro på sentralisering. Det man kalte nærpolitireformen, gjør at over 120 tjenestesteder i disse dager blir lagt ned. Det har blitt en fjernpolitireform. Det man snakket om som en demokratisering, regionreformen, er det ingen som er begeistret for i denne salen, men man sier at man skal videreføre arbeidet også med en kommunereform som ikke har skapt noe begeistring. At Venstre, som før hadde et syn for hele landet, nå har blitt et av de mest sentraliserende partiene, er sørgelig. Det er det som også skremmer oss i Senterpartiet, for Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre gjør ikke hverandre bedre, de gjør hverandre dårligere. Når det gjelder skattepolitikken, varsler man at man skal gå videre ned på skattetrykket, men når det gjelder avgiftene, varsler man bare økninger. Problemet med det er at avgiftsøkningene rammer alle, uavhengig av inntekt. At Fremskrittspartiet igjen kunne gå inn i en stortingsperiode og varsle at de ønsker å øke avgiftstrykket, synes vi i Senterpartiet er uforståelig. Men heldigvis, kjære venner, gikk Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre tilbake i fjorårets stortingsvalg. De har ikke flertall lenger, og det kommer vi til å merke i kveld når det blir flertall mellom Arbeiderpartiet, Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og SV. Det kommer vi til å se i sak etter sak utover våren, og det er Stortinget som til syvende og sist har det endelige ordet. Det gir meg grunnlag for optimisme, selv om Jeløya-erklæringen er en ny erklæring for mer sentralisering og større forskjeller.