trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2020-10-13:
Jeg trodde ikke at vi i 2020 skulle oppleve at en stortingsrepresentant går på talerstolen og tar til orde for assimilering. Assimilering er ikke i tråd med menneskerettighetene. Mange av de verdiene som ligger i menneskerettighetene, er nettopp dem vi har kjempet fram, som likestilling og demokrati. Særlig på likestillingsområdet tror jeg ikke nevnte representant, som var her oppe, har bidratt noe vesentlig gjennom sitt arbeid i Stortinget eller ellers. Dette handler også om en debatt om integrering, der det er viktig at man ikke stigmatiserer hele grupper av mennesker, slik som representanten Carl I. Hagen gjorde nå igjen. Det er han kjent for. Det bidrar til at dette blir vanskeligere å få til framover, både å integrere mennesker i samfunnet og å få tilslutning til de liberale verdiene som alle partiene – tror jeg – bygger på, bortsett fra noen representanter fra Fremskrittspartiet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2020-10-13:
SV støtter ikke disse lovendringene, og vi er litt overrasket over at både Venstre og Høyre ikke ser det prinsipielle problemet det er å koble språkkrav til en grunnleggende rettighet som statsborgerskap. Jeg hører det er flere her som er oppe på talerstolen og snakker om at man må kunne ditt og datt for å delta i samfunnet i Norge og stemme ved valg. Slik er det jo ikke for oss som er født med vårt statsborgerskap. Det stilles ikke krav om noe som helst, bortsett fra at vi har fylt 18 år. Så det er veldig spesielt når man da til og med snakker om at man skal ha plettfri vandel for å få slike grunnleggende rettigheter. Det å ha et pass og et statsborgerskap er trygghet og tilhørighet, det er et ansvar for staten du er statsborger i, og det medfører ryddighet og trygghet også internasjonalt. Vi har lett veldig gjennom høringsinstansene for å finne hvor det er regjeringen finner et faglig grunnlag for disse kravene, og det har vi ikke funnet. 107 av 121 høringsinstanser støtter ikke forslaget, og det framkommer bl.a. at departementet ikke kan vise til forskning som tilsier at å stille krav til nivå B1 vil føre til at flere faktisk klarer å oppnå dette kravet. Ja, hvis dette da er «hensiktsmessig», slik det blir sagt nå, hva er da hensikten? Er hensikten at færre skal kunne bli statsborgere, og hva er fordelen med det? Kompetanse Norges høringsinnspill peker på en dansk undersøkelse, som viser at usikkerhet om opphold og framtid påvirker motivasjonen til integrering og språkopplæring og utdanning negativt. Det påvirker det altså negativt, det vi er ute etter å få til. Kompetanse Norge viser videre til forskning som indikerer at selv om søkeren er motivert og har god tid, er det en del som ikke klarer dette nivået, selv om de ikke nødvendigvis er syke og traumatiserte. Og de vil da ikke kunne få dispensasjon, selv om de er svært motiverte og har behov for den tryggheten, akkurat som alle oss andre. Tiltak for å gjøre statsborgerskap mer vanskelig å oppnå og mer utilgjengelig for dem som sliter med dette, er det vanskelig å forstå. Vi kommer derfor til å gå imot lovendringene som ligger her, rett og slett fordi vi mener at det er uhensiktsmessig å gjøre dette – at man ikke tar inn over seg det prinsipielt viktige med hensyn til statsborgerskap, men lar dette bli en del av den alminnelige politiske diskursen og retorikken om integrering. Til og med på det punktet mener vi at det er forskningsmessig belegg for å si at dette er feil.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2020-10-13:
Ja.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2020-10-13:
Alle er enige om at språk er viktig, og vi ønsker at alle skal lære godt norsk og forstå det samfunnet de er en del av. Spørsmålet er bare hvordan man gjør det på best mulig måte, og hvilke virkemidler man bruker for å få det til. Jeg etterlyste i mitt innlegg faglig begrunnelse for det regjeringen foreslår nå, og også en prinsipiell begrunnelse sett i forhold til statsborgerskapets rolle i et samfunn. At andre land har slike krav, er ikke et argument i seg sjøl. Derfor lurer jeg på om statsråden kan vise til noe forskning eller faglig belegg som viser at dette vil føre til at flere lærer norsk bedre og blir integrert. Den forskningen jeg har sett, viser det motsatte. Eller er dette bare et slags politisk standpunkt, der man skal gjøre statsborgerskapet mindre tilgjengelig?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2020-10-13:
Hvis man tenker det er en fordel at de personene som har varig oppholdstillatelse i Norge – flest mulig av dem – er statsborgere med de plikter og rettigheter det innebærer, vil det være en helt annen inngangsvinkel til dette spørsmålet enn den regjeringen nå inntar. Ja, det er legitimt å stille noen krav, men hva når det ikke er mulig, men tvert imot faglig og forskningsmessig belegg for at dette kan gjøre det vanskeligere for flere – ikke bare de mest vanskeligstilte og traumatiserte, men også en del andre som vil kunne slite med dette, uten at man kan peke på en spesiell grunn? De kan jo være like mye i jobb som alle oss andre. De kan delta like mye i samfunnet som alle oss andre – være like aktive og positive deltakere i samfunnet sjøl om de ikke oppfyller dette kravet. Så hva er den politiske begrunnelsen for å stenge de menneskene ute fra et statsborgerskap?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2020-10-13:
Jeg hører at det nå er veldig mange som argumenterer med at målet er å få innvandrere til å lære seg norsk. Det er jo derfor jeg viser til de forskningsrapportene som viser at dette kan virke hemmende, ikke fremmende. Representanten Trellevik kan riste på hodet, men jeg regner med at han ikke er forsker på dette feltet og har gått inn i alle de erfaringene som har vært gjort med det. Den regjeringen som sitter nå, har kuttet i norskopplæringen på mottak, fra 250 timer til 175 timer norskopplæring. Det var SV rasende imot. Vi mener det er veldig feil at den første beskjeden man får når man kommer hit, er at man skal lære seg mindre norsk. Man skal lære seg mye norsk. Man skal få den beskjeden og den muligheten veldig fort. Man skal ikke få beskjed om at man skal sitte der og ikke ha noe fornuftig å gjøre. Tvert imot har det vært store mangler på det området, som gjør at mange kommer altfor sent i gang med norskopplæringen, som er så viktig. Det er en fordel for Norge at de som skal være her permanent – da snakker jeg ikke om det som statsråden svarte meg med, nemlig arbeidsinnvandrere – har mulighet til å bli statsborgere. Jeg har ikke snakket om arbeidsinnvandrere, jeg snakker om dem som har fått lovlig opphold i Norge med beskyttelsesgrunn. Det stilles ikke krav til noen av oss andre om å ha den minste peiling på hva som foregår i politikken, for å ha stemmerett. Vi trenger ikke å ha lest en eneste avis eller en eneste bok. Det er ikke det som er kravet til oss. Vi skal bare ha fylt 18 år. Jeg er heller ikke imot at man kan stille noen krav til statsborgerskap, f.eks. oppholdstid, osv. – men at man skal bestå en kunnskapstest for å få en statsborgerlig rettighet. Det er en veldig stor fordel også internasjonalt at folk har et statsborgerskap. Det er en fordel mellom land når folk flytter på seg. Norge har også forpliktet seg til å jobbe mot statsløshet. Jeg har ikke sett så veldig mange aksjoner for det. Dette handler om prinsipielle og grunnleggende rettigheter som et menneske trenger å ha for å kunne ha et trygt liv. Det skal ikke være en slags test for å få lov til å ha helt grunnleggende rettigheter i det landet hvor man skal bo resten av livet sitt. Jeg gjentar at jeg er overrasket over at både Høyre og Venstre, liberale partier som har vært forsvarere av denne typen prinsipielle rettigheter, går så langt som de gjør i denne saken.
Per Sverre Kvinlaug (Kristelig Folkeparti), 2020-10-13:
Kristelig Folkeparti har lenge ønsket seg en integreringspolitikk med en mer sosial profil. Nå oppheves introduksjonsloven, og den nye integreringsloven vil nå gi de nye rammene for integreringen framover. Med ny og mer sosial profil skal nyankomne innvandrere gis et bedre introduksjonsprogram og bedre norskopplæring, slik at flere innvandrere skal kunne delta i arbeidslivet og kunne forsørge seg selv. Norge har de siste 50 årene blitt et mer mangfoldig og sammensatt samfunn. Av hele Norges befolkning hadde 4,4 pst. flyktningbakgrunn. Forskning har vist at sysselsettingsratene for flyktninger øker de første årene etter ankomst til Norge, for så å falle fem–ti år etter ankomst, som også representanten Thommessen var inne på. En av de viktigste årsakene til dette er gapet mellom den kompetansen arbeidslivet etterspør, og den kompetansen mange flyktninger har fra før. Derfor pekes det i proposisjonen på at for å motvirke fallet i sysselsettingsratene er det sentralt at kvalifiseringen blir mer målrettet. Introduksjonsprogrammet skal bli mer differensiert, slik at deltakerne får et program med innhold og varighet som er tilpasset deres bakgrunn og mål. Dette mener vi i Kristelig Folkeparti er vesentlig for den sosiale profilen til den nye loven. Vi har sett dette og har gode erfaringer med dette fra skoleverket – tilpasset opplæring. Dette mener vi vil kunne være med på å gjøre tiltakene mer treffsikre for innvandreren selv, og for kommunene innvandreren er bosatt i. Tilpasset opplæring i introduksjonsprogrammet mener vi også vil gi økt mestringsfølelse hos innvandreren selv, og økt vekst i kommunene. En stor del av innvandrerne som er på introduksjonsprogrammet, ser ikke ut til å få nok nytte av programmet. Men med ny lov skal alle deltakere i introduksjonsprogrammet gjennomgå kurs i livsmestring, og foreldre skal gjennomgå kurs i foreldreveiledning. Norskopplæringen skal også styrkes. Jeg er fornøyd med at denne regjeringen gjør et nytt forsøk på å skape fungerende rammer for at vi alle skal nyte godt av mangfoldet i det sammensatte samfunnet vi har gleden av å være. Kristelig Folkeparti har lenge ønsket seg en integreringspolitikk med en mer sosial profil, som jeg var inne på. Vi er også takknemlige for det frivillige engasjementet som vises. Både gjennom det organiserte og det uorganiserte arbeidet ser vi nestekjærlighet i praksis. Et smil, et vennlig ord og en hjelpende hånd betyr mye for oss alle, ikke minst for de enslige mindreårige asylsøkerne, barnefamiliene og de eldre innvandrerne. Voksenopplæringen og andre viktige aktører betyr mye i det utøvende arbeidet, og jeg kjenner flere ansatte som legger ned en stor innsats, langt utover det som reguleres gjennom lovverk. Jeg vil benytte anledningen til å si: Forslaget til ny integreringslov er godt. Men hjertevarme kan ikke reguleres gjennom lov. Tusen takk til alle dere som er med på å gjøre en viktig forskjell i enkeltmenneskers liv! Vi stemmer med dette for komiteens innstilling.
Guri Melby (Venstre), 2020-10-13:
Det er egentlig et ganske stort spørsmål. Jeg tror innlegget mitt i stad ga svar på veldig mye av det. Det er i hovedsak to ting vi gjør nå, som jeg mener det er riktig og viktig å satse på. For det første er det viktig å satse på formell kompetanse. En mer individuell innretning av introduksjonsprogrammet er det viktigste vi kan gjøre. At innvandrere møter et program som er mye mer tilpasset både den kompetansen de har med seg fra før og de behovene de har nå, vil gjøre at flere vil lykkes, og at flere får en mulighet til å kvalifisere seg enten til studier eller til jobb. Jeg tror også det er viktig, som det ble pekt på i innlegget, at vi må ta flere krefter i bruk. Det er ikke bare kommunen, fylkeskommunen eller staten som kan sørge for at den enkelte blir integrert. Det er også den enkelte selv. Og så er det sivilsamfunnet – både næringslivet og frivilligheten. Et tiltak vi har i startgropa nå er noe vi kaller en norskdugnad, som gir folk muligheten til å kjøpe seg kurs av ulike tilbydere, som vi tror kan bidra til et større mangfold i opplæringstilbudet.
Guri Melby (Venstre), 2020-10-13:
Den støtten kommunene får når de tar imot en flyktning, har vist seg å være en god kompensasjon. Det har også vist seg å være relativt attraktivt for mange kommuner å ta imot flere, fordi de har fått en god kompensasjon. Vi mener det har vært riktig og viktig – fordi vi så over altfor lang tid at det var veldig mange som ble sittende i lang tid, i årevis, på mottak. Det var bl.a. mens Arbeiderpartiet satt i regjering. Nå har vi fått ned ventetiden betraktelig. De fleste sitter ikke veldig lenge på mottak i dag. De fleste blir bosatt i en kommune, og derfor har vi gitt et godt tilskudd til kommunene for nettopp det. Vi har sett de siste par årene at kommunene faktisk har vært overkompensert for den jobben. Vi mener det finnes handlingsrom til å prioritere bedre kvalitet. Vi tror også at et mer differensiert tilbud ikke nødvendigvis i sum trenger å koste mer, men at de behovene den enkelte har, er mer målrettet.
Guri Melby (Venstre), 2020-10-13:
Nå er jeg litt usikker på om spørsmålet er rettet mot integreringsloven eller om det handler om sosiale ytelser generelt. Siden det siste ikke ligger under mitt virkeområde, skal jeg være litt forsiktig med å uttale meg om det, men jeg kan uttale meg om akkurat denne loven. Det jeg kan si, er at akkurat her ligger det en veldig tydelig forpliktelse. Et kjerneelement her er jo at det skal inngås en kontrakt mellom den enkelte og kommunen, som forplikter begge partene, både til å delta, til å være aktiv og til å gi et tilbud av god kvalitet. Det mener jeg er fornuftig.
Guri Melby (Venstre), 2020-10-13:
Som jeg sa i mitt forrige svar, ligger det i vårt forslag til integreringslov tydelige forpliktelser både for kommunen og for den enkelte som deltar i introduksjonsprogrammet. Når det gjelder andre ordninger, er vel min prinsipielle holdning at her bør akkurat de samme reglene gjelde for folk som har en innvandrerbakgrunn, som gjelder for andre som bor i Norge.
Guri Melby (Venstre), 2020-10-13:
Regjeringen har en politikk som sier at kommunene som har en veldig høy innvandrerandel, ikke er dem vi skal bosette flest i, og vi forsøker å ha en differensiert politikk på bosetting. Men bosetting er egentlig ganske komplekst, for som det også blir sagt i innlegget her, er det noen småkommuner som er veldig gode på integrering. Så er det andre, større kommuner som har tatt imot mange innvandrere over lang tid, som også er veldig gode på integrering. Jeg tror det er veldig viktig at vi bygger på dem som faktisk er dyktige, dem som lykkes, dem som får det til. Det kan være små kommuner, men det kan også være store kommuner. Det vi også har sett, er at vi bør være enda flinkere til å velge en bosettingskommune der den enkelte flyktning får brukt den kompetansen man har, enten i utdanning eller i arbeidsmarkedet. Der har vi fått avdekket at vi har en god del å gå på, der må vi bli mye flinkere.
Guri Melby (Venstre), 2020-10-13:
Ja, president, da får vi ta en «replikkrunde» til! Jeg forstår veldig godt representanten Karin Andersens bekymring, for det er ingen tvil om at kvalitet koster. Og det å differensiere, det å målrette mer, og også det å stille kompetansekrav til dem som jobber der, som vi nå gjør, det er ingen tvil om at det koster. Måten vi finansierer introduksjonsprogrammet på i dag, er gjennom integreringstilskuddet kommunene får. Det er en ordning som, så vidt jeg har oversikt over, har økt en del de siste årene. Det mener jeg er helt riktig, for det er en stor forpliktelse kommunene tar på seg ved å gjøre dette integreringsarbeidet, men vi har også sett at kommunene nå i år, f.eks., har vært litt overkompensert i forhold til den innsatsen som de legger inn i det. Integreringstilskuddet, hvor mye penger vi bruker til dette, er noe som blir vedtatt hvert år gjennom statsbudsjettet, og det er fullt mulig, både for regjeringen og Stortinget, å foreslå økning av det dersom man ser at det er behov. Vi vil åpenbart være nødt til å følge nøye med på hvilke behov en slik ny lov vil føre med seg, og dersom vi ser at det blir et veldig stort behov, må vi foreta en vurdering av det, tenker jeg. Slik vi har gjort det til nå, så har vi da integreringstilskuddet, som gir kommunene en god kompensasjon for den jobben de gjør. I tillegg har vi også i statsbudsjettet for 2020–2021 lagt inn en betydelig økning til en rekke andre integreringstiltak, som også er viktig, rundt omkring i hele landet. Så jeg mener at vi nå for 2021 leverer en veldig sterk satsing på integrering. Det er viktig fordi det koster penger, men i et samfunnsøkonomisk perspektiv er det åpenbart veldig lønnsomt, både for den enkelte og for samfunnet, at innvandrere kommer seg i arbeid, og at de får en mulighet til å bidra i samfunnet. Så dette er en satsing som regjeringen har hatt over lang tid, og som vi også har tenkt å videreføre.
Guri Melby (Venstre), 2020-10-13:
Nye norske statsborgere bør snakke norsk på et nivå som gjør at man kan fungere godt i samfunnet og ta i bruk de demokratiske rettighetene som et statsborgerskap gir. Det å kunne snakke godt norsk er viktig for deltakelse i arbeidslivet. Norskferdigheter er også viktige på andre samfunnsområder, bl.a. for å følge opp barns skolegang og for å bli kjent med naboer og venner. I dag kreves det ferdigheter i norsk muntlig på nivå A2, som er et veldig elementært nivå. Vi foreslår at dette nivået skal heves til B2. Med muntlige ferdigheter på nivå B2 kan man uttrykke seg enkelt og sammenhengende om kjente emner som man ofte møter i forbindelse med arbeid, skole og fritid, og også hanskes med uforutsette situasjoner eller problemer som oppstår. Forslaget om å heve kravet til ferdigheter i norsk muntlig må ses i sammenheng med arbeidet med en fullstendig integreringsreform. Det er viktige sammenhenger i det arbeidet regjeringen gjør innenfor dette feltet. Samtidig som vi stiller krav til den enkelte, vil vi også stille høyere krav til tilbudet som gis i introduksjonsprogrammet og norskopplæringen. Videre er kravet til botid for norsk statsborgerskap i hovedsak sju år. Personer som ikke har nådd nivå B1 i norsk muntlig etter endt norskopplæring, vil i perioden fram mot søknad om statsborgerskap ha tid til å videreutvikle norskferdighetene sine. En rekke frivillige organisasjoner tilbyr norsktrening, og det er også utviklet ressurser for norskopplæring på nett. I statsbudsjettet for 2021 foreslår Kunnskapsdepartementet 25 mill. kr til en norskinnsats, som skal virke som et supplement til dagens tilbud. Mange av høringsinstansene som er imot forslaget, er bekymret for at personer som er omfattet av introduksjonsloven og har lite eller ingen skolebakgrunn, ikke skal klare å bli norske statsborgere. Dette gjelder særlig flyktninger og kvinner. Det har vært viktig for regjeringen å ta hensyn til personer som ikke klarer å oppnå språknivået på grunn av personlige forutsetninger de ikke rår over eller av helsemessige årsaker. Vi er i gang med å utforme et nytt unntak, som særlig skal ivareta voksne innvandrere med lite eller ingen skolebakgrunn, eldre personer og personer som har mer generelle lærevansker og kognitive utfordringer. Norge er ikke alene om å stille krav til språkferdigheter ved søknad om statsborgerskap. De fleste landene i EU stiller krav om dette. Kravene til ferdighetsnivå som foreslås, er heller ikke spesielt høye sammenliknet med hva som kreves i andre land. I Danmark kreves f.eks. ferdigheter på nivå B2, og i Finland på nivå B1 både muntlig og skriftlig. Jeg legger til grunn at reglene om individuelt tilpasset opplæring i integreringsloven, adgangen til å ta prøven i norsk muntlig på nytt og reglene om unntak fra kravet om kunnskaper i norsk muntlig sikrer at flesteparten av dem som ønsker det, vil kunne oppnå norsk statsborgerskap når de har oppfylt botidskravet i statsborgerloven.
Guri Melby (Venstre), 2020-10-13:
Vi har delt den samme bekymringen som representanten her løfter. Det er viktig at vi sikrer at det å kunne bli norsk statsborger er en reell mulighet for alle, også om man mangler viktige forutsetninger for å lykkes med det – om man f.eks. har stor mangel på skolegang, eller om lærevansker gjør at det er store hindre, som jeg også nevnte i mitt innlegg. Dette vil i hovedsak gjelde voksne innvandrere, eldre, eventuelt personer med andre helsemessige utfordringer. Vi er nå i gang med å utforme et unntak fra kravet om ferdigheter i norsk muntlig for personer som ikke klarer å oppnå språknivået. Ellers, når det gjelder tiltak kommunene kan gjøre for å tilrettelegge for norskopplæring for disse, vil jeg heller henvise til debatten vi hadde i stad om en mer individuelt tilpasset introduksjonslov.
Guri Melby (Venstre), 2020-10-13:
Det går uten tvil en skillelinje – det ser vi veldig godt i høringsinstansene – mellom de som mener det er prinsipielt feil å stille krav i det hele tatt, og de som mener det er legitimt å stille krav, men som diskuterer hvilke krav det er legitimt å stille. Jeg mener det er fullt mulig å argumentere for at det er prinsipielt feil, men jeg mener også det er fullt mulig å argumentere for at det er legitimt å stille enkelte krav. Det som er viktig, mener jeg, er at det er krav som er av en type det er mulig for alle å oppnå, og at vi i tillegg har systemer som sørger for at folk får det tilbudet de trenger for å ha mulighet til å oppfylle kravene. Nå har vi nettopp debattert ny integreringslov, som jeg mener er nøkkelen til at vi kan stille et slikt krav knyttet til statsborgerskap. Det vi også har sett av erfaring fra andre land, er at for de aller, aller fleste er ikke dette uoverkommelige krav. Dette er krav som de fleste greier å oppfylle, og da mener jeg heller ikke det er urimelig å stille de kravene.
Guri Melby (Venstre), 2020-10-13:
Det er klart fullt mulig å være en veldig positiv bidragsyter i et samfunn som Norge, uten å beherske norsk språk. Vi har veldig mange som jobber her, som f.eks. snakker kun engelsk eller et annet morsmål, som gjør at de også kan bruke det språket i jobben sin og egentlig ikke har så veldig stort behov for å lære seg norsk. Jeg mener at det åpenbart er veldig positivt for samfunnet vårt. Spørsmålet er om det er riktig at de skal få statsborgerskap og de rettighetene som det medfører. Man har f.eks. ikke mulighet til å følge med i den politiske debatten hvis man ikke har norskferdigheter på et visst nivå. Man har uten ferdigheter i norsk og samfunnskunnskap på et visst nivå heller ikke mulighet til å ha oversikt over en god del av verken rettigheter eller plikter. Jeg mener det kravet vi stiller her, er et overkommelig krav. Det er et krav som sier noe om hva vi forventer, hva man faktisk trenger for å kunne ta i bruk alle disse demokratiske rettighetene som man faktisk får som statsborger i Norge.
Guri Melby (Venstre), 2020-10-13:
Jeg tok ordet først og fremst for å kommentere noe som representanten sa, jeg tror hun sa det i forrige debatt også, nemlig at det har blitt kuttet i norskopplæringen som gis i mottak. Det viktigste nå er vel at mennesker nå sitter veldig mye kortere tid i mottak. Også før, da folk satt lengre tid i mottak, var det veldig mange som hadde problemer med å bruke opp alle de timene man fikk med norskopplæring. Så når man nå har en rett på 175 timer, er det ikke for lite i det hele tatt. Tvert imot er det slik at svært mange ikke bruker opp de timene i dag, fordi de sitter på mottak i bare to–tre måneder. Noe av det viktigste denne regjeringen har gjort for integrering, er å sørge for at flyktninger blir flyttet raskere ut fra mottak til en kommune. Hvis vi skal snakke om å være liberale partier som skal forsvare menneskers rett til frihet, er det å komme seg ut av mottak og få lov til å starte livet sitt noe av det aller viktigste vi kan gjøre. Derfor mener jeg at det poenget ikke er relevant, verken i denne sammenhengen eller ellers når vi snakker om måten denne regjeringen har satset på integrering på.
Guri Melby (Venstre), 2020-10-13:
Nå er det jo et drøyt halvår siden vi omtrent stengte ned Norge – uten at vi egentlig visste helt om det var det riktige å gjøre, eller hvilke konsekvenser de tiltakene vi satte inn, ville få. Det vi så, var at vi lyktes på mange måter med å stanse spredningen av et farlig virus. Men vi så også at mange av de tiltakene vi hadde, hadde veldig store sosiale omkostninger. Det vi nå ser fra hele verden, er at de tiltakene som man innfører for å hindre spredningen av pandemien, som egentlig er for å beskytte mange av de mest sårbare blant oss, er de samme tiltakene som rammer de mest sårbare. Det er de som har lavest sosioøkonomisk status fra før, som har lav inntekt, og de som har svak tilknytning til arbeidsmarkedet, som rammes hardest av at vi stenger ned samfunnet. Det er veldig mange av dem vi ikke har greid å beskytte, verken i Norge eller i veldig mange andre land. Dersom dette er en situasjon vi trenger å være forberedt på kommer til å skje med jevne mellomrom, må vi se på nettopp hvordan vi skal greie å unngå det, hvordan vi skal greie å beskytte mange grupper som er sårbare, uten at vi rammer andre sårbare grupper. Det tror jeg blir noe av det viktigste vi er nødt til å lære av denne situasjonen. Det har underveis vært en god del undersøkelser og forskning på det som har skjedd. Det kommer helt sikkert veldig mye mer. Jeg tror det er veldig viktig for regjeringen, men også for denne forsamlingen, å ta seg tid til å evaluere både tiltak og hvordan vi kan innrette det på en bedre og mye mer skånsom måte i framtiden.
Guri Melby (Venstre), 2020-10-13:
Jeg vil starte med å si at jeg er veldig glad for den runden vi nå har hatt. Jeg er også veldig glad for at vi med dette får muligheten til å vise og anerkjenne den jobben som frivillige organisasjoner faktisk har gjort i den krisesituasjonen vi har stått i. Som representanten Schytz etterspurte – vet vi at noen av de pengene vi bevilget, faktisk har gått til tiltak? Ja, det vet vi en god del om. Vi var ganske tidlig ute med å sette av midler til frivillige organisasjoner som skulle bistå oss i akkurat arbeidet med å nå ut med informasjon. I starten av april, et par uker etter at landet stengte ned, bevilget vi penger til en del større organisasjoner som har lang erfaring med å jobbe med dette, f.eks. Røde Kors og Caritas. Og grunnen til at vi valgte akkurat den type organisasjoner, var at vi visste at de allerede hadde en rekke tiltak som de kunne skalere opp, og dermed nå ut til veldig mange. De organisasjonene hadde vi også dialogmøte med kort tid etterpå, og vi fikk en redegjørelse for de tiltakene som de hadde satt i gang. Da handlet det veldig mye om de tiltakene som har blitt nevnt fra talerstolen i denne debatten: det å være veldig målrettet, det å bruke ambassadører som har høy tillit i visse befolkningsgrupper, det å rett og slett drive veldig oppsøkende virksomhet, gå fra dør til dør og snakke med folk i stedet for å stole på at alle greier å ta informasjonen inn over seg og hente den fra nettet. En tid etterpå utlyste vi en pott som mindre, frivillige organisasjoner kunne søke på, en pott på ca. 10 mill. kr, hvis jeg husker riktig, som kunne være små og store summer til en veldig lang rekke frivillige organisasjoner som da fikk en mulighet til å sette i verk tiltak raskt. Det jeg tror var veldig viktig med den potten, var at veldig mange forskjellige aktører fikk muligheten, og det gjorde at vi fikk en veldig bred portefølje av tiltak. Det vil være veldig interessant når vi nå i ettertid skal evaluere hva som fungerte og ikke – at vi da kan se på hvem som lyktes best med sitt arbeid, og hva det er viktig at vi faktisk satser på også i framtiden.
Guri Melby (Venstre), 2020-10-13:
Representanten tar opp spørsmål knyttet til hva man kan gjøre av tiltak for å hindre den type superprofitt som Klassekampen har pekt på. Det som er utfordrende her, er nettopp historikken, og at hvis man har kjøpt en tomt eller en barnehage med ett sett regler, er det på en måte de reglene som gjelder, også når denne skal selges videre. Det har vært fullt rom i lovverket for kommunene – også i dag – til å stille krav om bl.a. forkjøpsrett dersom en barnehage skal selges. Det kravet har kommunene hatt mulighet til å stille. Jeg vil mene det er fornuftig av en kommune dersom man gir enten gratis eller sterkt subsidierte eiendommer, at man stiller noen krav knyttet til det, sånn at man nettopp sikrer at de pengene som investeres, kommer barna til gode. Det som jeg derimot har veldig vanskelig for å se, er hvordan man kan stille sånne krav med tilbakevirkende kraft. Hvis noen fikk en tomt gratis i 2000 og nå skal selge videre, hvordan kan vi da stille krav om hvordan det skal brukes? Det må vi i så fall se nærmere på. Representanten peker også på noe som er ganske krevende, nemlig hva slags muligheter man har til å skille mellom ideelle og såkalt kommersielle. For det første mener jeg det er ganske problematisk å sette skillet akkurat der, for spørsmålet er jo hva det er som definerer en kommersiell aktør. Er det selskapsformen, er det formålet, eller er det måten man driver på? Jeg har f.eks. møtt ganske mange private barnehageaktører som er AS, men som jeg mener åpenbart driver etter ganske idealistiske prinsipper, åpenbart etter et ønske om å gi et best mulig tilbud til barn, og som heller aldri egentlig har hatt noe særlig fortjeneste på den jobben de har gjort. Er det en kommersiell virksomhet, eller er det en ideell virksomhet? Er det kun organisasjonsform som avgjør, eller er det andre ting? Jeg vil mene at det mest produktive er å stille kvalitetskrav til innholdet, sånn som vi bl.a. har gjort med bemanningsnorm og pedagognorm. Jeg mener det er den beste måten å regulere på. Regjeringen har satt ned et utvalg som kalles for velferdstjenesteutvalget, nettopp for å se på muligheten for en kommune til å si at de vil ikke ha private, men de kan tillate ideelle – om det vil være en mulighet som kommunene har. Det utvalget skal, meg bekjent, levere før jul, så da vil vi i hvert fall få svar på om det finnes noen mulighetsrom her som kommunen kan benytte, dersom de ønsker det.
Guri Melby (Venstre), 2020-10-13:
Jeg skal forsøke å kommentere noen av de momentene som har vært oppe i debatten, først momentet om skillet mellom ideelle og kommersielle virksomheter. Jeg er litt usikker på om representanten fulgte med på det jeg sa, for jeg sa at regjeringen har satt i gang et arbeid på det, og et utvalg vil levere på dette før jul. Men jeg mener likevel at det i en debatt som denne er verdt å stille spørsmålet om hvor lett det er å sette et sånt skille. Det er jo flere ideelle aktører som også har tatt ut profitt knyttet til f.eks. salg av barnehager. Spørsmålet er: Er det greit fordi de har et ideelt formål, eller er det ikke det? Så hva er det som definerer en virksomhet som ideell, og hva er det som definerer den som kommersiell? Og hva er det egentlig vi er ute etter å sette en stopper for? Det mener jeg er spørsmål som bør stilles i et sånt arbeid. Så må jeg også kommentere et par av momentene som representanten fra Senterpartiet var innom, som viste til kuttet i pensjonstilskuddet som dramatisk for barnehagenes økonomi. Vel, den viktigste bestanddelen i barnehagenes økonomi er jo det tilskuddet som beregnes på grunnlag av det kommunene bruker på barnehage. Pensjonstillegget utgjør ca. 1 pst. Det betyr at det aller, aller viktigste for en privat barnehage er hva den kommunen som barnehagen ligger i, velger å bruke. Hvis vi snakker om at barnehager har dårlig økonomi, handler det også om prioriteringer som gjøres lokalt. Jeg har ikke hørt at Senterpartiet tidligere har tatt til orde for at vi skal ha et nasjonalt tilsyn, og vil jo hevde at det også strider litt mot Senterpartiets grunnideologi om å gi lokale politikere mer makt. Jeg mener i hvert fall dette er noe det bør være mulig å prioritere lokalt, på samme måte som de har mulighet til å prioritere hvor mye de ønsker å bruke på helsetjenester, på skole og på en rekke andre tjenester. Så undrer jeg meg alltid over hvorfor det er så mye fokus på profitt fra akkurat barnehage, og hvorfor vi ikke har fokus på profitt i andre sektorer. Det er også en rekke andre sektorer der det offentlige kjøper både varer og tjenester, der det ikke er det samme fokuset på profitt som det er nettopp på barnehage. Min grunnholdning er at så lenge vi er sikre på at vi har gode barnehager, at vi har barnehager av høy kvalitet, og at vi vet at barna har det bra når de er i barnehagen, er det det aller viktigste for meg. Det som jeg mener er den beste linjen å jobbe langs framover, er nettopp det å stille kvalitetskrav. Det er det Stortinget har gjort når man har vedtatt en bemanningsnorm og en pedagognorm. Da sikrer vi nettopp at pengene går til barnets beste. Det som også gjør det veldig krevende, er at tiltak som man gjør for f.eks. å hindre for stort utbytte for store aktører, også veldig fort kan ramme små aktører. Det kan ramme den barnehagegründeren som finnes, som ofte er en kvinne, som starter opp en barnehage selv, og som har investert masse tid og fritid og egenkapital inn i en barnehage, og som kanskje etter en lang yrkeskarriere ønsker å selge barnehagen og dermed cashe inn sin pensjon.
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2020-10-13:
For noen år siden deltok jeg på et stort kvinnearrangement i en av moskeene her i Oslo. Det gjorde stort inntrykk. Temaet den kvelden var: Mitt land, mitt ansvar. Her møttes flere hundre kvinner, som alle opplevde at de var ferdig vandret, som de sa, og som var klar til å bidra og bli en aktiv del av vårt samfunn. Vi er klar, vi vil bidra, var meldingen. I dag behandler vi en lov som styrker innvandreres mulighet til deltakelse i opplæring, utdanning og arbeidsliv. Det er jeg glad for. Jeg er, som mange andre, særlig opptatt av hvordan vi tilrettelegger for språk- og kulturopplæring. Gode norskkunnskaper og en utdanning som kvalifiserer til arbeid her i Norge, er nøkkelen til å bli integrert, få et selvstendig liv og kunne delta og finne sin plass i samfunnslivet. Den nye loven stiller tydelige krav til den enkelte, men også til kommunene, som har ansvar for å sørge for norskopplæring, utdanning og kvalifisering. Jeg er glad for at regjeringa nå vrir kravet om et visst antall timer i norskopplæringen og heller retter fokus mot nivået på ferdigheter og kunnskap som den enkelte skal oppnå. Det er en klok tilnærming. Jeg vet også av egenerfaring at å undervise innvandrere i norsk krever både fagkunnskap og pedagogisk kunnskap. Min første jobb da jeg var ferdig utdannet, var i voksenopplæringen i Kristiansand. Der underviste jeg i norsk som fremmedspråk for innvandrere. Det lærte meg to ting: Dette var definitivt noe annet enn å undervise i norsk morsmål. Individuelt tilpasset opplæring fikk en ny betydning. Når noen i klassen kommer med universitetsbakgrunn fra sitt hjemland og andre ikke har skolebakgrunn i det hele tatt og sliter med å lese og skrive, ja da er det krevende og en stor oppgave å undervise. Derfor er det riktig og viktig at innvandrere som skal ha språkundervisning, møter en lærer som har den nødvendige faglige og pedagogiske kompetansen. Kravet om at den pedagogiske kompetansen skal tilsvare minst 30 studiepoeng i norsk som andrespråk, er viktig. Og av de omtrent 3 500 lærerne som underviser etter dagens introduksjonslov, vil ca. 50 pst. trenge kompetanseheving når dette kraves settes. Derfor er det viktig at de får den støtten og det tilbudet de trenger. Det er nødvendig – og det er også sånn vi kan legge rammene for en god integrering og et godt opplæringstilbud.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2020-10-13:
Dette dreier seg etter min oppfatning ikke bare om integrering, men også i realiteten om det som etter hvert har blitt nødvendig: assimilering. Det er enkelte grunnverdier som krever assimilering for å unngå opprettelsen av parallellsamfunn, med normer og verdier som avviker eller er diametralt motsatte av samfunnets bærebjelker, slik vi ser enkelte områder i Oslo går mot. Jeg mener at de verdiene vi må stå sammen om, og som vi må forvente og forlange at innvandrere også aksepterer og slutter seg til, er likeverd mellom mennesker, likestilling mellom kjønn, religionsfrihet og retten til å forlate en religion, ytringsfrihet, individuell frihet, sekulære rettsregler og demokrati. Jeg mener at parallellsamfunn som ikke deler majoritetssamfunnets syn på eksempelvis religionsfrihet eller demokrati, ikke utgjør et positivt mangfold eller en berikelse, men derimot er en grunnleggende utfordring for samfunnet. Når det kommer til helt grunnleggende samfunnsverdier, har staten en plikt til å kreve og legge til rette for assimilering. Det vil være direkte kontraproduktivt om myndighetene skal legge til rette for opprettholdelse og spredning av verdier som er i direkte konflikt med pilarene som det norske samfunnet er tuftet på. Det ser ut til at enkelte landgrupper skiller seg negativt ut med særlig konservative holdninger. 79 pst. av ungdommer med pakistansk bakgrunn og 71 pst. av ungdommer med somalisk bakgrunn tror foreldrene aldri kan akseptere sex før ekteskapet. Fafo-rapporten Migrasjon, foreldreskap og sosial kontroll fra 2019, viser at innvandrere fra muslimske land står i en særstilling når det gjelder manglende verdimessig integrering. Det må vi snart begynne å snakke om i den offentlige debatten om integrering og innvandring. Det er enkelte grupper som dessverre utmerker seg med negative resultater. Det er der vi må sette inn virkemidlene for å hjelpe dem som fødes inn i disse gruppene, slik at vi ikke får de samme problemene i generasjon etter generasjon. Derfor må vi også få vite hvem det er som er gjengangerkriminelle, deres landbakgrunn, og få vite om vi har et ungdomsproblem når det gjelder gjengkriminalitet i Oslo, eller om vi i realiteten har et integreringsproblem. Det er to forskjellige utfordringer.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2020-10-13:
Representanten Karin Andersen likte ikke bruken av ordet «assimilering» og mener det er i strid med menneskerettighetene, og der er vi uenige. Vi står sammen om en rekke verdier, og jeg nevnte i mitt innlegg følgende verdier som er sentrale for det norske samfunn som en helhet: likeverd mellom mennesker, likestilling mellom kjønn, religionsfrihet og retten til å forlate en religion, ytringsfrihet, individuell frihet, sekulære rettsregler og demokrati. Nesten alle disse står ganske i motstrid med islam, og det vet Karin Andersen. Jeg prøver ikke å stigmatisere noen enkelte grupper, jeg refererte fra en Fafo-rapport som har slått fast at det er innvandrere med en spesiell landbakgrunn og spesiell tilhørighet til religion som skaper utfordringene og problemene. Det er veldig mange muslimer som det ikke er noen problemer med, og som betaler sin skatt, arbeider og er skikkelig flinke folk. Men det er noen som ikke ønsker å la seg integrere, som motarbeider integrering av sine barn, som ikke ønsker å bli en del av storsamfunnet, det er dessverre noen muslimer. Det er mange som ikke gjør det, men det er noen sterke som driver med sosial kontroll og lager vanskeligheter. De lager vanskeligheter for sine egne barn, og det er derfor jeg synes det er trist at vi ikke har fått et generelt forbud mot hijab for jenter under 18 år. De som er myndige, må gjerne bruke det, men det er å sette sine jentebarn ut av storsamfunnet og skape utenforskap for dem på skolene rundt omkring. Det er egentlig i strid med det jeg ville kalle den vanlige – la oss si – omsorgen man skal ha for sine barn. Det er omsorgssvikt etter barnevernslovgivningen, og da må vi gripe inn og hindre det, fordi vi skal være et samfunn hvor vi bygger på felles verdier og ikke de verdiene som er oss fremmed, som en del av muslimene gjør. Da må vi kunne begynne å snakke om det og forlange og forvente at de som har kommet frivillig til Norge, må tilpasse seg det norske samfunnet. Da jeg vokste opp, lærte vi en setning: «When in Rome, do as the Romans» – når du er i Roma, så gjør som de som bor der, tilpass deg dem du selv har valgt å flytte til. Det er en god læresetning, og den burde være mye mer klar også fra norske myndigheters side i møte med enkelte innvandrergrupper.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2020-10-13:
I dag har jeg på en måte en god dag. Det er 35 år siden jeg foreslo for første gang i Stortinget at vi skulle innføre krav om å kunne norsk på et visst nivå for å kunne få statsborgerskap. Da sto Fremskrittspartiet helt alene. Jeg ble kalt rasist fordi jeg var så ytterliggående at jeg krevde at man skulle lære seg norsk før man ble norsk statsborger. Nå er det grunn til å gratulere stortingsflertallet med at man 35 år senere har kommet til samme resultat. Det er hyggelig. Det er fint. Det viser at Fremskrittspartiet er forut for de øvrige partier på en rekke områder. Jeg håper ikke det tar nye 35 år før stortingsflertallet slutter seg til det som vi i dag har som forslag nr. 3, nemlig å kreve en lojalitetserklæring til Norge og det norske samfunn. I den store debatten om konsekvenser av innvandring har det vært en del som har stilt spørsmål med hensyn til enkelte innvandreres lojalitet til det norske samfunn, eller om lojaliteten er større til det samfunn og det land de har forlatt. Det har vært særlig diskutert når det gjelder deltakelse i de væpnede styrker og andre yrker. Jeg synes derfor det er på sin plass at vi går videre når det gjelder å stille krav til dem som skal bli norske statsborgere – ikke som SV og Rødt, som vil gi det bort i en snill gest til noen som tilfeldigvis har kommet hit. Jeg synes det er fint at vi krever en erklæring som lover troskap og lojalitet overfor Norge og det norske samfunn for å få statsborgerskap. En slik erklæring skal som et minimum inneholde en lovnad om at man vil overholde norsk lovgivning og respektere våre lover, regler og verdier, som det norske samfunn er bygget på. Det ville kunne virke forebyggende mot at det oppstår parallellsamfunn. Det vil virke forebyggende mot at unge mennesker, på grunn av sine foreldres oppdragelse, blir satt utenfor det vanlige samfunnet. Utenforskap er noe vi må bekjempe. Nå er det stiftet et nytt parti som har det som hovedsak. Da er det trist at Fremskrittspartiet, så vidt jeg kan skjønne, står alene om å prøve å hindre utenforskap på mange forskjellige områder, bl.a. ved forslaget om en lojalitetserklæring og løfte om å holde norske verdier, som vil kunne hjelpe på akkurat det problemet for en del barn som fødes i dette landet.
Trine Skei Grande (Venstre), 2020-10-13:
Det første innlegget fra representanten Hagen tenkte jeg vi kunne la gå, men nå kan vi ikke det. Hvis man bryter omsorgsansvaret man har for sine barn, har vi et barnevern for å ta tak i det. Er det andre lover og regler man bryter, har man et politi som tar tak i det. Vi behandler alle likt i dette samfunnet, ikke ut fra hvilken tro eller hvilket livssyn man har. Jeg kan fortelle at da jeg satt i den jobben statsråd Melby står i akkurat nå, hadde vi en del saker fra en del kristne miljøer som var i grenseland både med hensyn til barnevern, med hensyn til trosfrihet og med hensyn til skoleplikten. Det finnes mange religiøse grupper som beveger seg på den grensen, og som vi som myndigheter må følge opp. Det gjør vi gjennom det lovverket vi har, det gjør vi gjennom de institusjonene vi har, og det har vi et ansvar for å gjøre for både kristne sekter, muslimske sekter, jødiske sekter eller hva det kan tenkes som hindrer det. Det er ikke knyttet til én religion, og jeg kan i hvert fall referere til at da jeg hadde de sakene på mitt bord, var det flere som var knyttet til kristne samfunn enn som var knyttet til muslimske samfunn, som stort sett bruker de offentlige skolene, og dermed ikke havner så ofte i de utfordringene. Det syns jeg er viktig å ha sagt herfra, at disse utfordringene finnes i alle typer trossamfunn – ja, man kan liketil se stortingsrepresentanter som melder overgang til et annet parti, der man får sekteriske responser fra dem som tilhører det partiet man går fra. Det å la folk få det frie valg, la folk få lov til å leve sitt liv akkurat som de ønsker, det kommer Venstre til å kjempe for hver eneste dag så lenge det er trevl i oss, men det betyr også at man har full mulighet til å velge den troa og den guden man har lyst til å tro på. Det er ikke forbeholdt én tro å ha disse utfordringene.
Trine Skei Grande (Venstre), 2020-10-13:
Jeg merker meg at når man skal diskutere saker der det er harde konfrontasjoner om integrering, så er salen full, mens det nok er et Venstre-prosjekt å være opptatt av integrering i praksis. Tusen takk for statsrådens svar, og tusen takk for spesielt det statsråden sa på slutten. Jeg tror det er kjempeviktig å klare å engasjere lokalsamfunn og frivilligheten når man har sånne store dugnader. Jeg nevnte MiRA-senteret og Bydelsmødrene, som jeg har sett i mitt valgdistrikt. Jeg har også merket meg informasjonskampanjen bevisst rettet mot Gamle Oslo, der jeg bor. Der satte man opp store plakater i ulike bomiljø. Jeg må bare si at jeg stusset litt over hvilke bomiljøer som ble valgt, for man har ikke veldig mye kunnskap om hvem som bor hvor på de ulike stedene. Det er det også viktig å ha, hvis man skal få til gode kampanjer. Den andre delen av dette, som jeg har lyst til å utfordre på i neste spørsmålsrunde, er at veldig mange i disse gruppene opplever arbeidsledighet, fordi det er førstelinjetjenesten i samfunnet vårt. Det har også vært veldig viktige serviceyrker gjennom pandemien. Det er jo førstelinjetjenesten vi her snakker om – taxisjåførene våre, servicebransjen og renhold. Det er kjempeviktige yrker i bekjempelsen av en pandemi. Så her er det viktig med samarbeid og at det blir integrert i hele tankegangen at vi skal forholde oss til folk med f.eks. ulike norskkunnskaper, men som skal være gode, kompetente renholdsarbeidere i samfunnet gjennom en pandemi. Det neste jeg tenkte jeg skulle spørre om, gjelder følgende: Det som er interessant når samfunnet blir utsatt for noe som slikt vi er blitt utsatt for i år, er at medisinen ikke alltid bare er virus inn – sykdom ut. Det er mange sosiale ting som slår inn på hvordan sykdom rammer. Så jeg håper å få en forsikring fra regjeringen om at man når man evaluerer jobbingen med dette, også vil se på hvorfor ulike grupper rammes hardere. De har ikke nødvendigvis dårligere smittevern – man kan ha dårligere immunitet på annet vis i et samfunn. Det har man sett i forbindelse med tidligere pandemier. Koleraen er kanskje lettere å forstå, men vi så også hvordan tuberkulosen og andre pandemier vi har blitt utsatt for, av ulike grunner har rammet sosialt ulikt. Det er en viktig del av en evaluering, når vi f.eks. ser hvor mange med innvandrerbakgrunn som i dag ligger på norske sykehus.
Trine Skei Grande (Venstre), 2020-10-13:
Denne interpellasjonen ble levert i en annen tid av en annen stortingsrepresentant, men nå har vi i hvert fall gjennom hele debatten fått klarlagt hvilket parti det er som er opptatt av disse problemstillingene. Jeg tror at vi trenger litt dype og ordentlige evalueringer av nettopp disse sosiokulturelle tingene, både medisinsk og sosialt, med tanke på hvordan disse tingene slår ut. Vi kommer til å møte epidemier i framtida – det vet vi brennsikkert – så vi må kunne lage gode systemer for det. Det er fint å kunne lese om de tallene vi har fått i dag, som sier at vi er best i Europa på smittetall, at vi har klart å lykkes, og at norsk økonomi heller ikke er så skadet som mange andre europeiske land ser at økonomien er. Det er også med på å bidra til å løfte alle i det norske samfunnet, og det skal regjeringen ha mye skryt for å geleide oss igjennom. Men en må forstå at skal en bekjempe noe slikt, må en ha med alle sektorene i samfunnet, og en må ha med alle menneskene. Her om dagen da jeg gikk på Grønland, som jo er blant de tettest befolkede områdene i Oslo – jeg prøver å holde meg til meteren, det er ikke alltid like lett på Grønland, så det hender jeg bruker munnbind – prøvde jeg å holde meg til meteren, men jeg skvatt litt unna en eldre dame med innvandrerbakgrunn, som så veldig stygt på meg da jeg gjorde det. Så tenkte jeg at hun trodde jeg var en superrasist, ettersom jeg gikk en lang runde unna – eller skjønte hun hvorfor jeg valgte å ha den avstanden? Det var en ubehagelig følelse å ha. Jeg håper jo at all informasjon kommer ut til alle, slik at man slipper å ha den ubehagelige følelsen, slipper å være den sønnen som blir skjelt ut av sin far fordi barna ikke gir en klem til farfar når han kommer på besøk, eller slipper å ha det slik at man har naboer som man ikke er helt sikker på har fått med seg de reglene som byrådslederen akkurat har sendt ut. Skal vi klare det, må alle sammen jobbe sammen, men det er i hvert fall veldig viktig at vi mobiliserer den tredje sektor og også innvandrerbefolkningen sjøl til å være med på den dugnaden som regjeringa har invitert til.