Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-06-07:
Kontroll- og konstitusjonskomiteen mener at både Arbeids- og administrasjonsdepartementet og Sosial- og helsedepartementet ikke har ivaretatt sitt ansvar for å følge opp prosjektet Nytt Rikshospital. Riksrevisjonens undersøkelser – Dokument nr. 3:11 og Dokument nr. 3:7 – viser at styringen og oppfølgingen av prosjektet Nytt Rikshospital ikke har vært gjennomført på en tilstrekkelig måte sett i forhold til prosjektets størrelse og kompleksitet. De ulike aktørene har ikke hatt en god nok oversikt over fremdriften og kostnadene i prosjektet. Kontrollordninger som skulle sikre at disse alvorlige svakhetene i økonomiforvaltningen ble avdekket i tide, har manglet. Det settes også store spørsmålstegn ved om Stortinget og Stortingets komiteer har blitt tilstrekkelig orientert om problemene i gjennomføringsfasen med hensyn til planer, budsjetter og fremdriften i prosjektet. Etter at Stortinget i 1988 besluttet at nytt rikshospital skulle lokaliseres til Gaustad, har prosjektet vært gjenstand for flere utvidelser underveis. Det opprinnelige prosjektet var på 109 000 m2. Men både i 1994 og 1995 har vi hatt utvidelser, og ikke minst i 1996 fikk vi en utvidelse, på 11 200 m2. Det at det opprinnelige prosjektet har blitt utvidet, har også medført at behandlingskapasiteten har økt. Men som Riksrevisjonen understreker og påviser, er den utvidelsen som skjedde i 1996, meget avgjørende for de problemene som prosjektet har kommet opp i videre. Komiteen slutter seg til Riksrevisjonens syn om at 1996, da arealrammene skulle utvides, var et meget viktig beslutningstidspunkt. Denne utvidelsen ble gjennomført uten at det forelå byggeprogram eller skisseprosjekt som grunnlag for kostnadskalkylen, noe Stortinget og Stortingets komiteer aldri ble informert om. Tvert imot fikk Stortinget og Stortingets komiteer underveis beskjed om at arbeidene gjennomføres i samsvar med planer og budsjetter. Det kom f.eks. fram i St.prp. nr. 1 for 1997-98 fra Sosial- og helsedepartementet. Komiteen vil også vise til at Riksrevisjonen i Dokument nr. 3:10 fra 1996-97 reiste spørsmål vedrørende ansvars- og myndighetsforhold i det prosjektet som ble vedtatt av Stortinget. En fikk beskjed om at det ikke innebar noen unntak i forhold til de ansvarsforhold som er vanlige ved statlige prosjekter hvor Statsbygg er byggherre. Dette innebærer at Arbeids- og administrasjonsdepartementet har det konstitusjonelle ansvaret for de feil som er begått av Statsbygg ved planleggingen og gjennomføringen av byggeoppdraget fra oppstart til avslutning av prosjektet. Riksrevisjonen viste også i dokumentet til at den modell som var valgt, gav Sosial- og helsedepartementet svakere styringsmuligheter enn det flertallet i sosialkomiteen opprinnelig forutsatte, jf. Innst. S. nr. 215 for 1991-92. Det ble den gangen fremhevet fra Riksrevisjonen at uklarheter knyttet til ansvars- og myndighetsforhold i prosjektet Nytt Rikshospital kunne bidra til svak politisk styring og dårlig effektivitet. Fra Sosial- og helsedepartementet ble det gitt forsikringer om at i denne sammenheng var det ingen problemer med den organisasjonen de hadde, at den fungerte, og at departementet ved eventuell irregulær utvikling i prosjektet hadde tilstrekkelig styringsmuligheter, bl.a. gjennom arbeid i Kvalitetsrådet. Komiteen må derfor konstatere at det er vanskelig å finne dokumentasjon på at utvalget på et tidlig nok tidspunkt har tatt initiativ til forbedrede tiltak. Komiteen har også hatt åpne høringer. Underveis har vi merket oss at tidligere helseminister Gudmund Hernes mandag den 3. april sa følgende: «Kalkylene ble ikke gjennomført endelig våren 1997. Det som skjedde i stedet, var at man i diskusjoner med Finansdepartementet forsøkte å lage en realistisk kostnadsramme.» Dette fikk ikke Stortinget informasjon om. Komiteen vil understreke at Finansdepartementet burde ha informert Stortinget om de diskusjoner og avveininger som foregikk mellom Statsbygg og de involverte ulike departementer, om at det ikke foreslå byggeprogram eller skisseprosjekt som grunnlag for kostnadskalkylen, i og med at Finansdepartementet i brev til Statsbygg datert den 25. april 1997 ber om at Statsbygg kommer tilbake med byggeprogram eller skisseprosjekt så snart det foreligger. Her skulle Stortinget vært informert, jf. det som kommer fram i Dokument nr. 7 for 1972-73 på side 16, når det gjelder statsrådenes konstitusjonelle ansvar for avgjørelser som blir truffet av andre. Der blir det sagt at en statsråd i første rekke kan bli ansvarlig for de beslutninger han treffer som medlem av Regjeringen eller som departementssjef. Men han kan også bli ansvarlig for avgjørelser mv. som er truffet av andre. I tillegg til det vil jeg også vise til brev fra statsministerens kontor av 25. mai 1981 som bekrefter det samme, og som også sier at Regjeringens opplysningsplikt overfor Stortinget må følges opp. I punkt 3 kommer det også klart fram hvilket ansvar Finansdepartementet har. Om ikke det er nok, vil jeg også vise til professor dr. juris Eivind Smith, som i forbindelse med en problemstilling omkring statsrådenes konstitusjonelle ansvar sier: «I første rekke har statsrådene plikt til å legge frem opplysninger som de selv(eller departementet) sitter inne med, og til å gi Stortinget et dekkende bilde av det foreliggende kunnskapsgrunnlag. Men de må også ha selvstendig plikt til å sørge for at de informasjoner som andre organer eller personer legger frem for Stortinget under statsrådenes ansvar, fyller kravene til å være sanne og dekkende. Hovedregelen må altså være at statsrådene – i forhold til Stortinget – ikke kan dekke seg bak at feil er begått av underordnede organer og tjenestemenn.» (eller departementet) Dette viser at på den tiden, i 1996, da denne saken var oppe, var dette meget avgjørende. Det er kritikkverdig, noe også en samlet komite er inne på, selv om Arbeiderpartiet sammen med SV i en særmerknad prøver å skrive seg ut av det, at Stortinget ikke fikk denne informasjonen. Og når en ser på den diskusjonen som var når det gjaldt fusjonen mellom Telenor og Telia, og de uttalelsene som Arbeiderpartiet kom med i den saken, er det et tankekors at det i Arbeiderpartiet er en så stor forskjell på virkelighetsoppfatningen og synet på informasjon til Stortinget når en sammenlikner disse sakene, selv om sakene ikke er like. Det viser at Arbeiderpartiet helt bevisst prøver å dekke over at nåværende statsminister Jens Stoltenberg, som var finansminister på den tiden, ikke har informert Stortinget på en god nok måte. Det synes jeg er beklagelig. Men jeg ser jo de fellesmerknader vi har, og det vi er enige om, nemlig at her burde Stortinget ha vært informert på en langt bedre måte. Komiteen konstaterer videre at Hernes mener at usikkerheten i prosjektet var avklart og avsluttet i forbindelse med det arbeidet som Finansdepartementet sammen med Statsbygg gjennomførte våren 1997. Usikkerheten om kostnadene førte likevel til at Sosial- og helsedepartementet ikke framla et budsjettforslag for Stortinget høsten 1996, men utsatte dette til revidert nasjonalbudsjett våren 1997. Under høringen den 3. april dette året sier ekspedisjonssjef Vidar Oma Steine: «For meg er det et par punkter som er sentrale. Det ene er det veldig sjeldne i at det i dette Tillegg nr. 3 til forslag til statsbudsjett for 1997 ble tillatt fremmet et budsjettforslag som ikke også inneholdt en kostnadskalkyle.» Det viser at folk som har jobbet i departementet over lang tid, synes dette var en meget spesiell måte å behandle et slikt prosjekt på – selv om de ikke vil konkretisere. Statsråd Tore Tønne sier under høringene: «For meg må dette nødvendigvis bli en ettertidsvurdering. Det er mye lettere å gjøre slike vurderinger i ettertid enn det er på det aktuelle tidspunkt, så det er relativt lett for meg å si at slik denne saken nå behandles, ville det være bra om det hadde vært gitt noe mer informasjon om dette.» Og så understreker han igjen:«Det er en ettertidsvurdering.» Dette viser med all tydelighet at Stortinget burde vært informert på en helt annen måte, og at byggingen av nytt rikshospital, som et av de største byggeprosjektene i Norge, burde ha medført en helt annen informasjonsstrøm til Stortinget og Stortingets ulike komiteer enn det som er tilfellet i denne saken.