Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2010-06-03:
Den saken Stortinget diskuterer i dag, er en viktig sak. Småkraftutbygging dreier seg om utbygging av fornybar energi, som landet vårt trenger. Småkraftutbygging dreier seg om god miljøpolitikk. Vi skal over til lavutslippssamfunnet. Da trenger vi mer ren energi. Småkraftutbygging dreier seg om god distriktspolitikk, om utvikling av hele landet vårt. Småkraft er en motor i mange av distriktene våre. Småkraft dreier seg om en leverandørindustri som nå er bygd opp, og som vi ikke hadde for noen år siden. Småkraftutbygging dreier seg i saken her i dag om oss politikere, om vårt eget renommé, om vi står ved de ordene, det løftet, vi ga, om vi står ved den politikken som gir forutsigbare rammebetingelser. Når en statsråd får signaler fra en bransje om at bransjen kan stanse opp fordi det er usikkerhet ved det systemet man tenker seg i framtiden – hvis ren energiutbygging er viktig, hvis det er viktig å utvikle distriktene våre, hvis det er viktig å være med i klimakampen – da tar man grep. Det gjorde olje- og energiminister Einar Steensnæs. I frykt for at utbyggingen av småkraftverk ville stanse opp, med tanke på det grønne sertifikatmarkedet, som da ikke var på plass, ga man noen løfter. Man ga et løfte om at man skulle sette en dato for bygging. Dette er også bekreftet av regjeringen, gjennom St.meld. nr. 11 for 2006–2007, og også gjennom olje- og energiminister Odd Roger Enoksens bidrag til dette. Jeg skjønner at det er mange småkraftverkutbyggere som er skuffet over stortingssalen i dag, men som også har vært skuffet de siste månedene. Det er ikke lett å skjønne hvorfor en går bort fra løfter, bort fra politikk vedtatt her i huset. Da jeg i november måned, etter at pressemeldingen var blitt sendt ut, stilte spørsmål til dagens olje- og energiminister, Terje Riis-Johansen, fikk jeg til svar: «Det ble ikke presisert hvilke anlegg som skulle være sertifikatberettiget.» Nei, det trengte man ikke å presisere, for man tenkte at dette skulle gjelde alle anlegg, at alle de 150–160 anleggene som var bygd, skulle komme innunder ordningen. Vi vet i dag at det bare er 35 anlegg som kommer med, fordi man har endret de løftene som ble gitt. Det spørsmålet jeg sitter igjen med etter å ha hørt representantene Per Rune Henriksen, Erling Sande og Snorre Serigstad Valen, dreier seg om dette: Per Rune Henriksen skjønner at man er skuffet over at man ikke fikk støtte – han har forståelse for det – men sier at man legger vekt på en helhetlig vurdering. Representanten Sande sier at man ikke nådde helt fram – selv om man sitter i regjering – og at det var svært viktig for Senterpartiet å få på plass grønne sertifikater. Men jeg må nok minne representanten Sande på at da Åslaug Haga som olje- og energiminister i desember 2007 tok opp igjen forhandlingene med Sverige, sa hun at hun hadde to begrunnelser for dette: at Europa trengte energi, som var utfordringen, og at dette var et krav fra opposisjonen i klimaforliket. Så Senterpartiets egeninteresse var vel ikke det hun brukte. Når jeg hører representanten Snorre Valen si at han også har forståelse for at dette kan oppleves urettferdig, men at man trenger å gjøre noen grensedragninger, er mitt spørsmål: Må det gjøres noen grensedragninger? Hvem har sagt det? Når har man sagt det, bortsett fra i Soria Moria erklæringen?