Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-06-16:
Jeg må innrømme at da jeg hørte replikkordskiftet mellom Per-Kristian Foss og Ingebrigt Sørfonn, hørtes det nesten ut som om fornuften i forslagene er avhengig av om man sitter i regjering eller ikke – i så måte er det jo mye som tyder på at det er lenge siden Høyre har framlagt fornuftige forslag i denne salen. For sentrum har det vært viktig å gjøre helt klare prioriteringer i forhold til revidert nasjonalbudsjett, som vi har til behandling i dag. Jeg er glad for at det har vært mulig å få flertall for økt satsing på helse, med 520 mill. kr. Jeg er glad for at det har vært mulig å få et flertall mot å velte økte kostnader over på næringsliv og kommuner gjennom økning i arbeidsgiverperioden, slik som Regjeringen har foreslått. Jeg er også glad for at det er flertall mot å fjerne tilskuddsordningen til sysselsetting av sjøfolk, med til sammen 110 mill. kr. Vi kan gjerne diskutere innretningen på tilskuddsordningen til sysselsetting av sjøfolk, om den i sterkere grad bør brukes til rekruttering framfor som et rent lønnstilskudd. Men denne ordningen er viktig for rekrutteringen. Og når vi i Dagens Næringsliv i dag ser at verftsindustrien går bedre enn på lenge, skyldes det bl.a. at vi har en sterk maritim næring med norske sjøfolk om bord som også utgjør en viktig del av kompetansen i resten av de maritime næringene, også innenfor verftsindustrien. Uten at vi klarer å få til en rekruttering, uten at vi klarer å ta vare på de mange ungdommene som nå har valgt å ta utdanning innenfor dette området som vi her snakker om, vil heller ikke verftsindustrien i framtida kunne ha den utviklingen som man nå heldigvis igjen ser. Jeg er også glad for at det er flertall mot noen av kuttene som var lagt inn på samferdselssektoren, med til sammen 120 mill. kr. Dessverre er det derimot ikke flertall i komiteen for å øke bevilgningene – eller rettere sagt reversere kuttene – til nyskaping i næringsutviklingen. Jeg tenker da først og fremst på kuttene i bevilgningene til SND, som etter min oppfatning rammer SND katastrofalt hardt, midt i et år hvor man sitter igjen uten bevilgninger og mer eller mindre kan komme i en situasjon uten meningsfylte arbeidsoppgaver i andre halvår, og dermed ikke er i stand til å gjøre den offensive satsingen på nyskaping som er helt nødvendig. Det er også beklagelig at det ikke er flertall for å øke distriktssatsingen, og at sentrum heller ikke har fått flertall for forslaget om økning i frie midler til kommunene. I likhet med representanten Valgerd Svarstad Haugland må jeg si at jeg syns det er oppsiktsvekkende at det er de fattigste blant oss i verden som skal betale for budsjettbalansen her hjemme. For oss har det vært viktig å vedta et revidert nasjonalbudsjett som sikrer sysselsetting, som sikrer en god renteutvikling, og som sikrer konkurransedyktige betingelser for næringslivet. Men selv om disse forhold er viktige, må vi aldri glemme at vi også har et ansvar for å sikre en rettferdig fordeling og sikre at alle har de grunnleggende tilbud som det offentlige skal gi, uansett hvor man måtte bo, og det vi vedtok i går i forbindelse med kommuneøkonomiproposisjonen, er i så måte et skritt i gal retning. Flere representanter gjorde seg i går til talsmenn for at det måtte til en omfordeling fra distriktskommunene til vekstkommunene for å unngå privatisering i vekstkommunene. Det er viktig å unngå privatisering i vekstkommunene, det er jeg helt enig i, og jeg er en av talsmennene for en sterk offentlig sektor, men det er umoralsk å skulle la distriktskommunene betale prisen så hardt som det nå legges opp til fra flertallet i kommunalkomiteen i den innstillingen som i går ble vedtatt. Vi har nå i flere år hatt sterk vekst i norsk økonomi. Vi har særlig hatt sterk vekst i privat forbruk og i private investeringer. Av hensyn til den totale aktiviteten i norsk økonomi har vi hatt et stadig strammere statlig pengeforbruk. Resultatet av dette er at man snart ikke treffer en tolvåring som ikke har mobiltelefon, eller som ikke har det mest moderne innenfor data hjemme, samtidig som skolen ikke har råd til viskelær og blyanter, og slett ikke mulighet til å tenke på å investere i moderne datautstyr. Skolene mangler selv det mest grunnleggende innenfor vedlikehold. Altfor mange skoler gjør det. Vaktmestrene på skolene har problemer med å fylle arbeidsdagen sin med noe meningsfylt, rett og slett fordi kommunene mangler penger til å kjøpe maling, plank og spiker, slik at arbeidsdagen kan fylles med arbeidsoppgaver som er meningsfylte, og en kan ivareta nødvendig vedlikehold. Vi hørte på nyhetene i dag morges at Haukeland Sykehus skal spare 35 mill. kr og si opp 30 leger – 30 leger som kommer til å bli sluset rett inn i det private helsevesen. Det betyr 1 000 færre behandlede pasienter på Haukeland Sykehus. Er dette en utvikling som vi er tjent med? Og hvor lenge klarer vi å slå ring om en sterk offentlig sektor dersom utviklingen går i den retningen også i tiden framover? Finansministeren har en artikkel på side 3 i Dagbladet i dag, hvor han sier at Regjeringen vil «vurdere å dempe veksten i det private forbruket for å gi rom for økt vekst i fellesforbruket». Det er ikke nok å vurdere dette. Det er nødvendig å handle i det nasjonalbudsjettet som legges fram i høst. Dersom Arbeiderpartiet vil, er det et flertall i Stortinget for å innføre skatt på aksjeutbytte – ikke en ren dobbeltbeskatning, men en modell hvor man deler beskatningen mellom beskatning på selskap og beskatning på aksjonærs hånd. Jeg mener det er en fornuftig utvikling. Det bør legges til rette for en noe høyere kapitalskatt i sum. Men en slik deling av beskatningen vil gi en stimulans til sparing i bedrift, det vil gi stimulans til sparing i nyskaping og næringsutvikling, og det er det vi trenger for å sikre vår framtidige velferd. Samtidig vil man bli beskattet når man tar ut utbytte fra bedriften og bruker avkastningen på sydenreiser eller til å bygge hytte i millionklassen, mens derimot sparing i næring blir stimulert. Jeg forventer at Regjeringen tar et krafttak for en slik omfordeling fra dem som har mest, til dem som har minst, og at man velger en profil som gjør at man stimulerer til sparing der vi trenger å spare, og også stimulerer til mindre privat forbruk. Jeg ser for meg hva som blir replikken på dette: Sentrum gir millioner i skattelette til dem som har mest, gjennom forslag om fritak fra formuesskatt på arbeidende kapital. Dette er et fornuftig forslag, og det er i veldig liten grad snakk om å gi skattelettelser for de rike på Oslos vestkant, som jeg ser SVs representant har argumentert med, det er derimot å gi skattelettelser for gründerne på Sunnmøre, som pløyer overskuddet tilbake i sin egen bedrift, som investerer i trygge og langsiktige arbeidsplasser framfor å ta ut utbyttet og bruke pengene på andre ting. Det er nemlig slik at formuesskatten er en urettferdig form for beskatning i forhold til næringsdrift, nettopp fordi en faktisk må øke utbyttet fra bedriften for å betale formuesskatt. For de aller fleste som driver næringsaktivitet, er ikke formuen plassert i penger, men i maskiner og bygninger – høyst nødvendige verktøy for å få bedriften til å fungere og tjene penger. Det er nødvendig både for å ivareta arbeidstakernes trygge arbeidsplasser og for å få til en sunn utvikling innenfor næringslivet. Jeg skulle gjerne ha sett at det allerede i dag hadde vært flertall for å kombinerte fritak fra formuesskatt på arbeidende kapital med innføring av skatt på aksjeutbytte, men jeg registrerer at det flertallet ikke fins. Det er kun Senterpartiet og SV som i dag ønsker å innføre skatt på aksjeutbytte. Jeg håper at vi til høsten får se flere slå følge. Så litt om budsjettbalansen, diskusjonen om underliggende utgiftsvekst og debatten om press i økonomien. Dette er en viktig del av debatten, men også her må vi bruke sunn fornuft. Vi er kommet dit i dag at det er viktigere om en bevilgning skaper press i økonomien og økt aktivitet enn om den dekker grunnleggende behov hos folk flest. Og vi ser at det er en økende kreativitet i måten man argumenter på. Kroneksempelet på dette er statsministerens pressemelding om en bevilgning på 1 milliard kr ekstra til kommunene for å dekke kommunenes avsetning til feriepenger i år. Det sies i pressemeldingen at dette er en tvungen avsetning, så den gir ingen økt aktivitet i økonomien. Dette er med respekt å melde ren svada! Kommunene får 1 milliard kr mer å bruke. Kommunene må foreta en tvungen avsetning uavhengig av om de får denne milliarden ekstra eller ikke. Så kommunene får 1 milliard kr ekstra til å bruke i år. Det er bedre å erkjenne at det ikke er mulig å kutte 1 milliard kr på kommunene. Det er bedre å erkjenne at det verken er mulig eller fornuftig å gjøre dette enn å bruke den type fiktive argumenter, for å argumentere med at stramheten opprettholdes når den reelt sett ikke gjør det. For det eneste vi oppnår, er at vi undergraver tilliten til oss som politikere, og vi undergraver tilliten til måten vi bruker budsjettet på. Til slutt: Arbeiderpartiet gjentar også i dag argumentasjonen om ubetalte regninger. Jeg skulle ønske man kunne slutte med den tøvete bruken av begrepet. Senterpartiet stilte finansministeren spørsmål om vi kunne få en oversikt over hva de ubetalte regningene innebar. Vi måtte purre på svaret for å få det. Og i det svaret sies det at det særlig er utgiftene til sykepenger som øker, og det er særlig utgiftene til fødselspenger som øker mer enn det beregningsgruppen for folketrygden anslo da budsjettet ble framlagt i fjor høst. Vi er blant dem som har slått ring om sykelønnsordningen. Det forutsetter jeg at Arbeiderpartiet setter pris på er blitt gjort, og at den utgiftsveksten som derigjennom er kommet, ikke kunne forutses da budsjettet ble framlagt i fjor høst. Jeg kunne gjerne ha tenkt meg å si litt om utgiftene til Kosovo, men det får jeg komme tilbake til.