trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristin Clemet (Høyre), 2002-12-11:
Det er ikke uvanlig, men det er litt underlig å være vitne til en debatt hvor man er så opptatt av de kuttene som foretas. Det vi diskuterer her nå, er et budsjett på over 30 milliarder kr, hvor det er en nettovekst på ca. 11 pst., på ca. 3,6 milliarder kr. Før det er det foretatt noen kutt på til sammen ca. en halv milliard kroner. Det skjer i hvert eneste budsjett, i alle departementer, for å gjøre plass til de satsingene man prioriterer. Grunnen til at man må gjøre de kuttene, er at vi ikke har full handlefrihet fordi store deler av budsjettet er bundet opp i såkalte automatiske utgiftsbindinger, regelstyrte ordninger. Når vi da er nødt til å gjøre dette, er det fordi vi er nødt til å ha et stramt budsjett – et budsjett som er tilstrekkelig stramt til at det ikke legger press på priser og renter. I dag har vi fått en rentenedgang. Vi vet ikke om vi ville fått det hvis budsjettet ikke hadde vært like stramt. Bare for å illustrere hvor alminnelig dette er og hvilken perspektivforskyvning debatten innebærer, står jeg her med listen over kuttene som ble fremlagt av Stoltenberg-regjeringen i fjor på dette departementets ansvarsområde. Der ble det kuttet i utdanningsadministrasjonen, i eksamen, i skole- og kirkebygg, i grunnskole og grunnskoleinternat, i kvalitetsutvikling, i landslinjer, i tilskudd til lærlinger, i studieforbund, i voksenopplæring, i reisemoderasjonsordningen, i studieplasser, i studiefinansiering og i reisestipend. Det var til forveksling likt det samme antall kutt som vi har fremlagt forslag om i år, og beløpet var til sammen til forveksling likt. Likevel ble det hevdet i fjor at det var et historisk stort budsjett med viktige satsinger, og det skal jeg gi Stoltenberg-regjeringen rett i at det var.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-12-11:
Jeg må innrømme at på de fleste spørsmålene om hvorfor man ikke har bevilget mer penger til sånn og sånn, er svaret det generelle, at dette budsjettet må tilpasses en helhet. Vi legger ikke bare frem deler, men vi legger frem et helt budsjett som må være tilstrekkelig stramt til at det ivaretar hensynet til hele økonomien. I en slik kontekst har dette budsjettet faktisk fått en veldig stor vekst. Når det gjelder dette med støtte til folkehøyskoleelever, har jeg tolket det ut fra at støtten fra Lånekassen tildeles kun pr. undervisningsår. Veldig store deler av det budsjettet vi behandler her i dag, forholder seg til undervisningsår. Derfor vet vi også at veldig mange av de beløpene vi snakker om, er provenyvirkninger for et halvt år, ikke for et helt år osv. Forskriftene som skal bestemme tildelingen av utdanningsstøtte fra Lånekassen, blir behandlet og fastsatt på våren for det etterfølgende høst- og vårsemester. Dersom dette skulle gjelde fra 1. januar 2003, ville det for det første kreve et ytterligere bevilgningsbehov på over 7 mill. kr, men det ville sannsynligvis også bety ytterligere behov, fordi det da måtte være en manuell ny behandling av søknadene.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-12-11:
Jeg tror det er god grunn til å si, hvis man ser på både norske og internasjonale erfaringer, at det er gunstig, både i den betydningen at man får bedre resultater av det, og fordi det også er motiverende, at det er en viss grad av desentralisering og selvstyre for den enkelte skole. Det er den internasjonale trenden at man forsøker å gjøre det i de landene der man ikke har kommet så langt allerede. Norge er ikke av de landene som er mest sentralstyrt, men vi er heller ikke blant de land som har veldig mye selvstyre. For eksempel ligger Sverige og Finland foran oss når det gjelder selvstyre i skolen. Men det er vel også en internasjonal erkjennelse at vi må ha systemer som gir oss kunnskap om kvalitet. Vi kan ikke bare slippe det fritt og ikke ane hvordan det går. Vi må rett og slett ha en viss kunnskap om kvaliteten i skolen, ha systemer for å kunne skaffe oss det. Hva skal være hensikten med det? Hensikten med det skal være å sette inn forbedringstiltak i tide, slik at man kan gjøre noe med det. Eksamen kan være nyttig for mye, men har også noen svakheter. Eksamen hjelper oss bl.a. ikke til å sette inn tiltak i tide. Hvis man skal sette inn tiltak i tide, må man ha noen kartleggingsprøver underveis, slik at det f.eks. er mulig å avdekke lese- og skrivevansker når et barn er lite og man ennå kan endre kurs. Men det representanten Reikvam var inne på, at slike nasjonale kartleggingsverktøy potensielt også kan ha svakheter, er jeg enig i. Vi bør bl.a. sørge for at vi ivaretar hele læreplanen og de brede målene som ligger i læreplanen i det verktøyet vi utvikler. Ikke alt kan testes, men likevel kan vi ivareta de brede målene vi har. Det er dessuten viktig at vi tester ut ikke bare hvordan det står til på skolen, men også hvilken tilleggsverdi skolen greier å gi, gitt de forutsetningene elevene har. Det er slike verktøy vi arbeider med. Vi arbeider ikke med et regime hvor man skal testes hver dag. Det Kvalitetsutvalget har foreslått, er at man testes i viktige basisfag på fire trinn i grunnopplæringen. Det tror jeg er viktig for å kunne sette inn tiltak i tide og avdekke problemer som bl.a. kan føre til at en femtedel faktisk er funksjonelle analfabeter når de går ut av grunnskolen.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-12-11:
Jeg tror representanten Skjælaaen var litt upresis, i hvert fall ifølge det jeg vet om norsk skole. Hvis man ser på i hvilken grad norsk skole har lyktes med utjevning, kan man måle det etter ulike parametere. Ser man på graden av utjevning målt på basis av geografi, altså hvor man kommer fra i landet, har enhetsskolen lyktes ganske bra, med ett unntak. Det er sosial segregering, spesielt i de store byene, for valg av bosted er den viktigste sosiale segregeringsfaktoren i Norge. Når vi ser på den økonomiske bakgrunnen, betyr ikke det så mye for hvordan det går med deg på skolen. Men det som Norge utjevner veldig dårlig, er forskjell på bakgrunn av såkalt kulturell hjemmekapital. Det forteller noe om i hvilken grad skolen bidrar til sosial mobilitet. Der er det veldig store forskjeller i Norge, forbausende stor sprik mellom elevene. Det er et veldig overraskende og et veldig trist resultat, synes jeg. Så kan man spørre: Greier vi å utjevne dette helt? Nei, det greier vi sikkert ikke. Jeg vet ikke om noen skole som greier det, i noe land, men mange land greier det mye bedre enn oss, og de har også gjennomsnittlig sett mye bedre resultater. De greier å kombinere høyere og bedre kvalitet med større grad av likhet, de utjevner forskjeller som følge av forskjellig hjemmebakgrunn, i betydningen kulturell kapital, bedre enn Norge greier. Da må vi ha en ambisjon om å greie det, vi også, for dette er et nederlag for enhetsskolen. – Dette er et nederlag for enhetsskolen. Det betyr at fabrikkarbeiderens datter og direktørens sønn kanskje går på samme skole, men sannsynligheten for at fabrikkarbeiderens datter blir direktør, hvis hun har interesse og talent for det, er ikke så stor som i andre land. Der har vi en sjanse til å gjøre det bedre. Hva skal til for at vi skal få tilpasset opplæring for alle? Jeg tror at noe av det vi burde gjøre, er å satse på økt selvstyre og fleksibilitet i skolene. Det er å sette pris på og oppmuntre til mer kompetanse og entusiasme hos lærerne. Det er å satse på mer innhold i skolen, og det er å satse på bedre læringsmiljø, altså dannelsesprosessene.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-12-11:
Jeg har ingenting imot å snakke om SFO, men av og til stilles det litt for mange spørsmål til at man greier å besvare alle i løpet av to minutter. La meg først si dette: Mitt tips er at Karita Bekkemellem Orheim ville kunne sagt nøyaktig det samme om de kuttene som daværende utdanningsminister Giske presenterte for vel et år siden, og karakterisert den sosiale eller usosiale profilen der på nøyaktig samme måte. Det er interessant at det er så viktig å oppholde seg ved de kuttene som skal til for at vi skal få et stramt budsjett, fremfor den formidable økningen som ligger inne i dette budsjettet, spesielt på Utdannings- og forskningsdepartementets budsjett. Mitt syn på SFO: Jeg mener at SFO er et godt tilbud. Noen steder er det bedre enn andre steder. Det er et nødvendig tilbud. Mitt syn på læring er at man lærer selvfølgelig ikke bare på skolen, man lærer overalt hele tiden. Men hvis det skal være noe poeng med skole, må vel skole tross alt skille seg ut som et sted der man virkelig skal lære, og hvor man går fordi man møter kompetente mennesker som har fått en utdannelse og er motivert for å gi deg kunnskap og ferdigheter som er litt på siden av det man ellers kan greie, og som vi ikke har kompetanse til å gi våre barn selv. Derfor er det også sånn at skolefritidsordningen ikke er obligatorisk, og det er heller ikke sånn med ikke-obligatoriske tiltak i dette samfunnet at alt er skattefinanisert fullt ut. Noen steder er det egenandeler, og det er det i SFO, og vi har lagt frem et budsjett som kan innebære noe økt egenandel innenfor SFO. Ellers har jeg lyst til å si noe om private skoler til slutt, siden jeg har 30 sekunder igjen. Veldig mange har vært innom det med private skoler, og jeg vil våge den påstand at dersom opposisjonspartiene hadde sittet i regjering, kunne de ikke ha fremmet det forslaget om kutt for privatskoler som de gjør i sitt alternative budsjett. Det er en regelstyrt ordning. Det er ikke jeg som har funnet på de reglene. Jeg er enig med opposisjonen i at reglene kanskje har noen svakheter, men da må man som politiker endre reglene før man kutter. Jeg kan røpe her og nå at Regjeringen akter å legge frem et høringsforslag, hvor vi kommer til å foreslå endringer i selve finansieringsmodellen for private skoler, bl.a. fordi vi har sett noen av de svakhetene opposisjonen peker på.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-12-11:
Det kan kanskje være grunn til å minne om at denne debatten også dreier seg om forskningsbudsjettet og framtidig økonomisk verdiskaping, og en målrettet satsing på bl.a. marin FoU er en grunnleggende forutsetning for å skape verdier for framtidens satsing både på skole og kirke. Marin FoU prioriteres både i Fiskeridepartementets og andre departementers budsjetter og innenfor bruken av midler fra Forskningsrådet. Et eksempel i så måte er at bioteknologiplattformen innenfor FUGE har et marint fokus. I tillegg utvides f.eks. fradragsordningen for FoU-utgifter, såkalte SkatteFUNN, for å stimulere næringslivets FoU-innsats. Regjeringen ønsker å legge til rette for et levende Kyst-Norge om 20 år. Da må vi satse i dag, bl.a. gjennom å satse på langsiktig marin forskning og utvikling. Ambisjonen er at Norge 20 år fram i tid skal være markedsledende innenfor marine næringer og marin leverandørindustri, hvor kunnskapsbaserte produkter, tjenester og produksjon er det viktige markedsfortrinnet. Gjennom dette skal Norge framstå som et attraktivt vertsland for norsk og internasjonalt næringsliv, hvor det er kunnskapsbasen som er trumfkortet. Innenfor Fiskeridepartementets budsjett for 2003 er det foreslått en samlet reell økning på 28 mill. kr til marin FoU og innovasjon, når en korrigerer for midler til bygging av forskningsskip. Faktisk er det en reell økning fra 1999 til 2003, nesten 30 pst. innenfor vårt budsjett, mens den nominelle økningen er over 43 pst. Utvikling av nye arter i oppdrett, ikke minst torsk, har en sentral plass i strategien for framtidig verdiskaping innen marin sektor. I budsjettforslaget forsterkes innsatsen på torsk som kommersiell oppdrettsart, og bevilgningen til avlsprogrammet i Tromsø økes fra 7 til 10 mill. kr. Det øremerkes minimum 15 mill. kr til torskeforskning innenfor Forskningsrådets budsjettramme, og det opprettes et marint innovasjonsprogram gjennom SND der torskeoppdrett prioriteres. Regjeringen har store forventninger til forskningsmiljøene, spesielt i Tromsø og Bergen, og bidrar til å styrke disse miljøene bl.a. gjennom å styrke innsatsen på utviklingen av torsk som kommersiell oppdrettsart. Vi øker tilskuddet til Fiskeriforskning med 6 mill. kr – reelt – i tillegg til en ytterligere styrking av grunnbevilgningen via Norges forskningsråd. Det legges også opp til å etablere en nasjonal marin biobank i Tromsø, og vi prioriterer arbeidet med å oppgradere og bygge ut forsknings- og havbruksstasjonene som disponeres av Fiskeriforskning og Havforskningsinstituttet. I tillegg blir det etablert en egen avdeling av Havforskningsinstituttet i Tromsø fra 1. januar 2003, og vi støtter opp under sammenslåingen av Sildolje- og Sildemelindustriens Forskningsinstitutt og Fiskeriforskning, som har ført til opprettelse av en egen avdeling av Fiskeriforskning i Bergen. I sum er dette en tung satsing på marin aktivitet og framtidig høsting av ressurser fra havet, som skal være med på å betale alle de gode formålene som vi har brukt ettermiddagen til å diskutere i salen i dag.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-12-11:
Jeg registrerte i statsrådens innlegg at hun viser til den sterke veksten i Utdanningsdepartementets budsjett for 2003. Men realiteten er at det aller meste av realveksten skyldes den økte utbetalingen til studiefinansieringen. Og det er en økt utbetaling som regjeringspartiene faktisk var imot. Det var stortingsflertallet som i fjor høst sørget for at det vi hadde lovt studentene før valget i 2001 – og regjeringspartiene hadde sågar lovt mer – faktisk ble gjennomført. Statsråd Clemet forsøkte i det statsbudsjettet som hun la fram etter at hun hadde overtatt, å fjerne det meste av den stipendøkningen som regjeringen Stoltenberg hadde lagt fram. Det er ganske langt mellom ord og handling i forhold til regjeringspartiene. Et av de områdene som jeg er mest bekymret for virkelig blir rammet av den avstanden, er forskningsbudsjettet. Da vi diskuterte opptrappingsplanen for forskning våren 2001, sa den daværende utdanningspolitiske talsmannen for Høyre at opptrappingen til OECD-nivå i 2005 for Høyre faktisk var et minimumsmål. Det ble sagt at vi måtte ha minst 1 milliard kr hvert år framover i økte offentlige bevilgninger til forskning for å nå det målet. Senere har vi funnet ut at det kanskje trengs mer. Vi la høsten 2001 fram et statsbudsjett som innebar, hvis vi ser bort fra skatteincentivordninger, 1,3 milliarder kr mer til forskning. Vi var altså godt foran den handlingsplanen. Nå ble det med regjeringen Bondeviks budsjettforslag og den – skal vi si – subsidiære stemmegivningen med Fremskrittspartiet laget et budsjett som reduserte den forskningsøkningen med 200 mill. kr, slik at det ble igjen 1,1 milliard kr. Så ble forskningen ytterligere svekket i revidert nasjonalbudsjett i vår, og nå legges det altså fram en forskningsopptrapping, hvis en leser merknadene til regjeringspartiene, på 640 mill. kr. Det betyr at det er en halvering i forskningsveksten i forhold til det regjeringen Stoltenberg la fram høsten 2001. Jeg synes kanskje man skulle være så ærlig som å si at man har lagt opptrappingsplanen for forskning til side, at det med det budsjettet regjeringspartiene og Fremskrittspartiet vedtar, og som regjeringspartiene la fram, vil være umulig å nå OECD-målet i 2005. Så hørte jeg at Venstres representant tidligere i debatten sa at man følger opptrappingsplanen for kompetansereformen. Nei, det gjør man ikke. Universitets- og høyskolerådet sier at dersom man får etterslepet utbetalt i 2004, skal man klare å gjennomføre Kvalitetsreformen. Sannheten er at man ligger godt under det regjeringspartiene selv skrev i sine merknader da vi behandlet Kvalitetsreformen i Stortinget. I tillegg er ikke universitetene kostnadsjustert. Jeg synes, til slutt, det er vel drøyt å slå seg på brystet fordi man vedtar en startbevilgning til Høgskolen i Østfold. Det vedtok faktisk Stortinget i fjor, og det må være grenser for hvor mange år på rad man kan vedta en startbevilgning til en høyskole.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-12-11:
Jeg visste ikke at det var replikkveksling på 3-minuttere, men jeg skal svare på spørsmålet. «Vi» som sørget for at studiefinansieringen ble vedtatt høsten 2001, var Fremskrittspartiet, SV, Senterpartiet og Arbeiderpartiet. Vi økte stipendet til studentene med 10 000 kr pr. år. Regjeringspartiene, som ikke bare hadde vært misfornøyd med det vi la opp til, fjernet 8 000 av de 10 000 kr og sa at det skulle gjennomføres over fire år – stikk i strid med det som var sagt. I tillegg, bare for å føye til det, fjerner man avskrivningen for lange studier. Det betyr at en student som i framtiden tar seks års utdanning, faktisk får 48 000 kr mer i gjeld. Det betyr at nesten hele den stipendøkningen som vi la inn, blir spist opp av en økt gjeldsbyrde for studentene. Det var aldri meningen med den økningen på stipendet ved Kvalitetsreformen.
Petter Løvik (Høyre), 2002-12-05:
Eg viser til debatten i Odelstinget om denne saka og har gleda av på vegner av Høgre og Kristeleg Folkeparti å fremje følgjande forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:Det henstilles til Odelstinget å henlegge lovforslaget.»
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2002-12-05:
På vegne av Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet vil jeg fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:Det henstilles til Odelstinget å henlegge lovforslaget.»
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2002-06-11:
Regjeringa har føreslått ein del endringar til innhaldet i stortingsmeldinga om Posten som annakvart år skal leggjast fram for Stortinget. Den distriktsmessige profilen og porto- og prisutviklinga skal ikkje vere med fordi – som det heiter i proposisjonen – selskapet gjennom konsesjonen skal påleggjast å sikre eit landsdekkjande posttilbod. Men dette er etter mitt syn ei svært dårleg forklaring på utelatinga. Gjennom stortingsmeldinga får Stortinget orientering om verksemda i Posten, utviklinga i førre planperiode og utfordringar, strategiar og planar framover. På bakgrunn av stortingsmeldinga kan Stortinget gi tilbakemelding på utviklinga, også i høve til dei samfunnspålagde oppgåvene, og om dei er tilfredsstillande utførde. I dei meldingane som vi har fått, har det alltid vore teke med ein del om den distriktsmessige profilen og om porto- og prisutviklinga, og dette har vore sentrale tema i komiteen sine merknader. Konsesjonen som det blir vist til, er ikkje eit dokument som blir lagt fram for Stortinget og dermed gir Stortinget høve til å kome med merknader. Og så vidt eg kjenner til, har det tidlegare ikkje vore forslag om å utelate den distriktsmessige profilen og porto- og prisutviklinga. Kvifor er det så viktig for denne regjeringa å ta desse to områda ut av stortingsmeldinga når det aldri har vore tema tidlegare?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2002-06-11:
Til det at AS er ein raud klut for oss: Det er det ikkje, men me er opptekne av at der er mange samfunnsmessige omsyn på dette området, og nokre gonger kjem organisering i eit aksjeselskap i motsetning til det å vareta samfunnsomsyn. Difor meiner me det ikkje er ei god organisasjonsform her. Me er komne litt lenger, sjølv om me er nye i denne komiteen, enn at me er provoserte av bokstavane. Så dersom statsråden ikkje har eit betre argument enn å prøva å gjera ein retorikk ut av det, må ho ha ei dårleg sak. Så til forslaget som er fremja. Eg skjønar det vert oppfatta på verst mogleg måte. Det som er vårt hovudføremål her, er å sjå til at konsesjonsvilkåra vert haldne. Når eg brukte eksempelet Klepp, og andre brukte eksempelet Vinje, er det berre eksempel på plassar der det er kome fram påstandar om at konsesjonsvilkåra vert brotne. Det er ikkje for at me skal rydda opp i Vinje eller Klepp, men me skal sjå til at der korkje er eksempel på brot på konsesjonsvilkåra eller tendensar til brot på konsesjonsvilkåra. Det er det me er ute etter. Dersom statsråden kan lova oss at ho vil koma tilbake med informasjon om om der er brot på konsesjonsvilkåra, om der er likeverdige tenester i heile Noreg, og dersom det ikkje er det, kva ho vil gjera for å sikra det framover, så gjer me gjerne dette forslaget om til eit oversendingsforslag. Elles hadde eg tenkt å gje statsråden det tipset å få litt tid frå regjeringspartia i Stortinget. Det går an.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2002-06-11:
Eg er glad for at statsråden seier at brot på konsesjonsvilkåra er politikk og må behandlast som det. Eg reknar med at statsråden har same vurderingar av dette med likeverdige tenester, som er ei hovudmålsetjing. Med den forståinga, og at me får informasjon tilbake til Stortinget, vil eg på vegner av Arbeidarpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti gjera forslag nr. 2 om til eit oversendingsforslag.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2002-06-11:
Omdanningen av NSB og Posten til et AS er positivt for selskapene, og vil gi en mer profesjonell styring av og muligheter for selskapene. Det er også et resultat av høstens budsjettforlik mellom Fremskrittspartiet og regjeringspartiene. Vi mener at det fremtidige postselskapet må gis konkurransevilkår og muligheter til å etablere seg i et marked med mange og svært forskjelligartete konkurrenter. Vi mener at egenkapitalen i Posten må økes med mer enn det Regjeringen legger opp til. Dette er også konklusjonen til konsulentselskapene DnB/PwC, som har gjennomført en verdivurdering. Vi har merket oss at Posten Norge ønsker tilførsel av ny egenkapital utover det Regjeringen har foreslått. Derfor vil Fremskrittspartiet til sammen tilføre 2,06 milliarder kr i egenkapital, fordelt på 0,4 milliarder kr i konvertering av ansvarlige lån, 0,16 milliarder kr som kompensasjon for ekstraordinært utbytte for 2001 og 1,5 milliarder kr til ny egenkapital. Det utgjør 1,06 milliarder kr mer enn forslaget i St.prp. nr. 62. Med en slik tilføring av ny egenkapital forutsetter vi at selskapet selv dekker forpliktelsene med ny ventelønn. Dette medfører at det må bevilges 1,66 milliarder kr i egenkapital, og ikke 0,6 milliarder kr slik som det er foreslått i proposisjonen. For at selskapet skal kunne etablere seg som et effektivt selskap, må egenkapitalsituasjonen ligge på et nivå som ikke svekker selskapet, slik at verdien og kompetansen svekkes. Det er med andre ord ikke noe mål å slippe postselskapet ut i konkurranse med for liten egenkapital. Det vil til syvende og sist ramme selskapet. Det er like galt å gjøre det motsatte. Hvis egenkapitalen blir for høy, etablerer vi et selskap som på grunn av høy egenkapital kan være ekspansiv i konkurranse med andre og gjøre oppkjøp av konkurrenter, noe som ikke vi vil. Det vil derfor være feil å bruke statlig kapital til å utkonkurrere andre aktører. Fremskrittspartiet har derfor havnet på en mellomting mellom Regjeringens forslag, som etter vårt syn ville ha svekket konkurransekraften til Posten som AS, og det Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet ønsket primært, nemlig å øke egenkapitalen med 2,4 milliarder kr. Dermed ser det ut som at Fremskrittspartiets forslag får et flertall, og det er jeg glad for. Til slutt: Fremskrittspartiet mener at den videre vei for selskapet er at det bør børsnoteres, slik at selskapet kan hente inn ny kapital ved behov, og at et statlig nedsalg kan startes.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2002-06-11:
Det blir galt uansett hvilken finger man skjærer seg på. Bruker man for lite egenkapital, slik Regjeringen har foreslått, svekker man muligheten for firmaet til å klare seg i konkurranse med andre selskaper. Og det er jo ikke noen hensikt å slippe ut selskap som man i utgangspunktet vet vil kunne gjøre det dårlig på grunn av at de har en egenkapitalsituasjon som ikke er bra. Det er selvfølgelig også like galt å gjøre det motsatte, å gi for mye penger til et selskap. Det gjør at de kan drive en aggressiv oppkjøpspolitikk, kjøpe ut konkurrenter, og til slutt ha bortimot et monopol. Nå er det slik at det har vært utarbeidet en rapport fra DnB Markets/PricewaterhouseCoopers som har konkludert med behovet for egenkapital. Og jeg syns det er forunderlig at Samferdselsdepartementet og dette konsulentselskapet havner så vidt langt fra hverandre i forhold til konklusjonen. Mitt spørsmål er derfor: Hvordan går det an å havne så pass betydelig fra hverandre i konklusjonen som ca. 1 milliard kr?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2002-06-11:
Jeg vil bare stresse det som Geir-Ketil Hansen tok opp, om eierskap til jernbanestasjoner og -terminaler, knutepunkt. Det er veldig viktig i forhold til fremtidig konkurranse på sporet. Det vil være uholdbart hvis en av konkurrentene skal eie stasjonen. Siden dette ikke er nevnt i proposisjonen, har jeg regnet med, som utgangspunkt, at Regjeringen skal komme tilbake til dette som en egen sak. For det er en viktig sak. Jeg vil finne det mest naturlig at jernbanestasjonene, som helt klart er en del av jernbanens infrastruktur, eies av noen andre enn dem som driver transport på linjenettet. Det bør derfor være en eier som ikke driver transport på linjenettet. Jernbaneverket er én slik aktør. I budsjettavtalen mellom Regjeringen og Fremskrittspartiet fikk Fremskrittspartiet gjennomslag for at det skulle åpnes for konkurranse om persontransporten. Dette vil forhåpentligvis føre til bedre service – mer konkret kanskje lavere priser. Men det er helt avhengig av at det ikke er én eier til jernbanestasjonene. Jeg vil bare forsikre meg om at dette kommer tilbake til Stortinget på en egnet måte, og ber statsråden bekrefte eller avkrefte det.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-11:
Statsråden innledet med å si at hun hadde den oppfatningen at man i Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet har en frykt for de to bokstavene som heter AS, og at man prinsipielt var imot eller svært skeptisk til AS-formen generelt. Det er jo ikke tilfellet. Det er svært mange områder innenfor både transport og samferdsel som egner seg til å være organisert i aksjeselskapsform. Men når det gjelder infrastruktur, altså det som man har bygd opp her over generasjoner – veier, kaier, havner, og på andre områder sykehus og skoler – så er vi av den oppfatning at det ikke er egnet for aksjeselskapsformen. Det er ikke egnet til at forretningsmessig drift skal være hovedmålsettingen med virksomheten. Så her har vi et ulikt politisk syn. Og det får vi leve med. Men det var ikke det jeg skulle spørre om. Det var noe helt annet. Og det gjelder det som går på NSBs eiendeler, som nå skal inn i det nye AS. I forbindelse med det vil jeg spørre om forholdet til jernbanestasjonene. Komiteen har tidligere blitt orientert om at man forberedte overdragelse av jernbanestasjonene til Jernbaneverket, og at Jernbaneverket skulle utvikle dem til såkalte skysstasjoner, altså knutepunkt for reisende. Det er et viktig spørsmål. Jeg vil altså spørre statsråden om jernbanestasjonene vil bli overført til Jernbaneverket før omdanningen til AS.
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 2002-06-11:
Det er viktig i denne saken å slå fast noen hovedpunkter som det til stadighet reises tvil om: Regjeringen foreslår at NSB og Posten skal være aksjeselskap 100 pst. eid av staten.De ansattes tilsettingsforhold endres ikke ved overgang til aksjeselskap.Det å omgjøre NSB BA og Posten Norge BA til aksjeselskap fører ikke til endringer i muligheten for eventuelt å gå konkurs. At Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet er imot omdanning av NSB og Posten til aksjeselskap, er en kjent sak, som gjentas til stadighet, også nå i denne debatten. Men når de samme partier hevder i innstillingen at NSB og Posten best oppnår sine målsettinger ved å være særlovsselskaper, spesielt hva behovene i distriktene angår, er dette en påstand som er vanskelig å forstå, spesielt når en vet at staten via kjøp av tjenester nettopp har som målsetting å sikre tjenester knyttet til NSB og Posten ute i distriktene. I en fellesmerknad heter det: «Komiteen har vidare merka seg at staten som eigar i sitt høve til å gripe inn overfor selskapa dersom det er nødvendig, ikkje vil bli endra som fylgje av omdanninga.» Dette i seg selv burde være en sikkerhet. Av dette bør det fremgå at dersom Stortinget som kjøper av tjenester i NSB og Posten ikke er tilfreds, har en full anledning til å gripe inn i selskapenes tjenestetilbud, for derigjennom å sikre leveranser av post og transport i henhold til inngåtte avtaler. Kristelig Folkeparti og Høyre støtter Regjeringens opplegg knyttet til § 10-planene og eierskapsmeldinger for NSB og Posten. Vi mener ut fra hensynet til Postens og NSBs behov for større fleksibilitet og raskere beslutningsprosesser at det er nødvendig å lempe på det generelle krav til fremleggelse av enkeltsaker for Stortinget. Vi mener det bør være statsrådens ansvar å vurdere hvilke saker som bør forelegges Stortinget til enhver tid. Videre mener vi at den omgjøring som det nå tilrettelegges for, ikke medfører noen endring av tilsettingsforholdene for de ansatte. I den forbindelse har en samlet komite merket seg at NSB og Posten har vurdert forholdet til Statens Pensjonskasse og også sett på alternative løsninger. I denne forbindelse mener vi at selskapenes fremtidige pensjonsavtaler må skje i et nært samarbeid med de ansatte. I forbindelse med stiftelse av selskapene skal det utarbeides en åpningsbalanse som skal vedlegges stiftelsesdokumentet. Her foreslås det at NSB tilføres 500 mill. kr i ny egenkapital, og Postens egenkapital foreslås økt med 1 milliard kr i forbindelse med omdanningen til aksjeselskap. En samlet komite slutter seg til forslaget om å styrke egenkapitalen i NSB med 500 mill. kr. Hva Posten angår, er det ulike forslag i innstillingen. I den forbindelse støtter jeg mindretallsforslaget fra Kristelig Folkeparti og Høyre om at Posten Norge AS får en økt egenkapital på 600 mill. kr.
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 2002-06-11:
Da tar jeg opp det forslaget.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-06-11:
Noe av skjebnen til en statsråd fra Venstre er å få litt problemer med taletiden, så jeg rakk aldri å komme til det poenget som jeg nå ble spurt om. Men det er riktig at Regjeringen foreslo å øke Postens egenkapital med 1 milliard kr. Jeg registrerer at stortingsflertallet vil øke egenkapitalen i Posten betydelig i forhold til Regjeringens forslag, og tar dette til etterretning. Bakgrunnen for at Regjeringen fremmet forslaget om begrenset egenkapitaltilførsel i forbindelse med omdanning til aksjeselskap var at den ut fra en samlet vurdering av selskapets strategier og forslag til investeringer la spesielt vekt på risikoer knyttet til enkelte av de strategiske investeringene – at de er betydelige, og at gevinsten samlet sett kan være for usikker til at det er ønskelig nå å tilføre Posten et større beløp i ny egenkapital. Regjeringen ønsket også å vurdere nærmere Postens strategier for å styrke kjernevirksomheten. Så på bakgrunn av at flertallet i Stortinget går inn for en økning av egenkapitalen i tråd med konsulentenes anbefalinger, også inkludert kompensasjon for økt utbytte for 2001 og dekking av innkjøpskostnader, vil det, slik jeg ser det, ikke lenger være aktuelt med en slik ny konkret vurdering fra Regjeringens side.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-06-11:
Regjeringen la fram dette forslaget ut fra at vi mente at det var det riktige nivået på egenkapital nå. Vi ønsker for vår egen del også å gå videre med en ordentlig gjennomgang av de strategiene Posten har. Og det er aldri slik at det ikke er lov å komme med en ny runde med egenkapital. Slik har det vært historisk sett gjennom alle år, og denne muligheten vil også være der for Posten.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-06-11:
Når det gjelder prinsippene knyttet til måten å drive enten infrastruktur eller tjenester av forskjellig art på, kan vi sikkert ha en lang politisk debatt om det. Men det jeg tror vi er enige om, er at vi må finne gode, effektive løsninger som gjør at folk flest opplever at de får de beste tjenestene igjen for pengene sine. Når det gjelder NSBs eiendeler, arbeider departementet med denne overdragelsen, og det er, som det blir sagt her, et viktig punkt, også i forhold til den funksjonen disse stasjonene skal ha. Så jeg kommer til å komme tilbake til hvordan denne grenseoppgangen blir, og hvor de ulike eiendelene vil være plassert.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-06-11:
Vi har konsesjon på dette området for å bruke den som et aktivt virkemiddel for at folk rundt om i landet skal være sikret gode tjenester. Da mener jeg rundt om i hele landet. Det er viktig at dette blir ivaretatt på en god måte. Vi har konsesjon, og vi kan kjøpe tjenester av Posten. Da er det det som skal ligge til grunn. Konsesjonen er gitt. Posten skal følge dette opp, og Post- og teletilsynet har en tilsynsfunksjon i forhold til at denne konsesjonen blir fulgt opp på en god måte. Jeg mener at det er den beste måten å ivareta de aspektene på. Jeg ser det ikke som hensiktsmessig at vi kommer tilbake til det punkt at vi her, på Stortinget, skal diskutere om et postkontor i bygd a skal legges ned, eller om et postkontor i bygd b skal legges ned. Det er ikke her vi kan drive den beste politikken på dette området. Da synes jeg også det er betenkelig om det skal bli slik at det er det at man har f.eks. sterke politiske interesser i en bygd, som gjør at man får beholde postkontoret eller postløsningene der, mens man i en annen bygd ikke får det fordi man ikke har de samme ressursene. Jeg mener det er helt fundamentalt viktig at vi har en konsesjon som gir forpliktelser når det gjelder hele landet vårt, at vi skal ha gode tjenester i hele landet, og at det ikke er litt sånn tilfeldig hvem som har muligheten for å nå fram i de rette miljøene.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-06-11:
Nå er det slik at jeg ikke ser hvordan et AS imøtekommer samfunnsmessige vilkår dårligere enn et BA, hvis jeg skjønte representanten riktig. Elles kan jeg love at det kommer til å komme informasjon om Post- og teletilsynets vurderinger av i hvilken grad konsesjonsplikten er oppfylt eller ikke. Dette er av stor politisk betydning for meg, og jeg håper for representantene i samferdselskomiteen eller på Stortinget for øvrig. For det er her politikken drives fra vår side. Hvis det er slik at vi ser at det er en brist, er det grunn for oss til å gripe fatt i enkeltsaker. Der tror jeg vi har et felles anliggende. Jeg ser det som meget positivt at vi kan bruke tilsynet i denne saken og få en solid gjennomgang av om tilstanden er slik som vi ønsker den skal være, eller om det er grunn til å gjøre noe med den.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-06-11:
Det var et spørsmål statsråden ikke kommenterte i sitt innlegg, noe hun skal få mulighet til å gjøre. Det gjelder Postens spørsmål med utgangspunkt i sine strategiplaner om å skyte inn 2,4 milliarder kr i ny, frisk egenkapital i tillegg til dette lånet på 400 mill. kr. Departementet har bedt DnB Markets og PricewaterhouseCoopers vurdere dette, og konsulentene er jo enig i at Posten trenger disse pengene, men foreslår at Posten kan leve med en lavere egenkapitalandel – og derfor kan låne mer – og foreslår halve beløpet av det Posten ber om fra staten. Siden denne vurderingen er foretatt, har Regjeringen rappet 300 mill. kr i ekstra utbytte fra i fjor, og Posten er pålagt ekstra ventelønnskostnader på omtrent like mye. Likevel er Regjeringens konklusjon at Posten bare skal få 600 mill. kr, halvparten av det konsulentene anbefaler i frisk, ny egenkapital. I lys av det ekstra utbyttet og ventelønnen får Posten i virkeligheten ingenting av sine eiere til de investeringer de trenger. Nå har ikke Samferdselsdepartementet i proposisjonen stilt spørsmål om behovet for de investeringene Posten planlegger, men peker på at det er knyttet såpass risiko til noen av investeringene at Regjeringen altså ikke vil stille opp med de pengene – den risikoen får heller bankene ta. Det er jo litt spesielt. Og så konkluderer altså Samferdselsdepartementet med at de likevel ønsker å begrense egenkapitaltilførselen i forhold til det beløp konsulentene legger til grunn, og foreslår altså 600 mill. kr pluss omgjøring av lånet på 400 mill. kr. Og 10 000 kr-spørsmålet er jo: Hva er Regjeringens begrunnelse for et ønske om å begrense egenkapitaltilførselen nøyaktig til summen av det beløpet den tok fra selskapet i ekstra utbytte i fjor, og de ventelønnsforpliktelsene det pålegges? Nå får jo Posten den egenkapital de trenger, kombinert med redusert krav til egenkapitalandel, men stiller egentlig Regjeringen seg bak Postens investeringsplaner når den ikke vil satse pengene sine på dem?
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2002-06-11:
President! Jeg stemte feil, jeg skulle ha stemt for innstillingen.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2002-10-09:
Jeg foreslår Oddbjørg Ausdal Starrfelt og Kjell Engebretsen.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2002-10-09:
Først til spørsmålet om det er svart eller hvitt i Norge, bra eller dårlig. Det er bra i Norge for de aller fleste. Norge er et godt samfunn. Jeg hører at talsmenn for Regjeringen nå stadig viser til at FN utroper Norge til verdens beste land å leve i. Til det vil jeg si at det er jo helt andre verdier enn de verdiene den Høyre-dominerte regjeringen nå står for, som har brakt Norge dit det er, og som har gjort oss til i hvert fall et av verdens beste samfunn å leve i. Det er jo ikke Høyre-verdier som har dominert samfunnsutviklingen i årene etter krigen, men det er sosialdemokratiske verdier. Og hvis de er så gale, er det rart at vi scorer så godt på disse FN-målingene. Det andre er at selv om det gjennomsnittlig er bra for de aller fleste i Norge, er det ikke svartmaling å påpeke at når de arbeidsledige kommer til oss og sier at de kan tape opp mot 20 000 kr i året på reduserte dagpenger med de kuttene Regjeringen foreslår, er det alvorlig for dem, selv om de fleste har det bra. Og det er ikke svartmaling når uføre kommer til oss og sier at de har noen biinntekter de dagene de for eksempel ikke er så plaget av gikta. De sier det vil ramme dem hardt når Regjeringen ønsker å ta fra dem disse ekstrainntektene. Det er ikke svartmaling, men det er å påpeke noen alvorlige mangler og feil og at noe går i gal retning på viktige samfunnsområder for Norge. Det er heller ikke svartmaling når vi viser til at mange bedrifter er urolige for at Regjeringen gjør for lite for å sikre verdiskaping i Norge. Vi skal med tid og stunder legge fram vårt alternative budsjett. Da vil alle se tydelig hva slags prioriteringer vi foretar. Vi stemte mot å fjerne utbytteskatten i fjor, og vi stemte også mot lettelser i boligskatten, ikke minst fordi det gir størst lettelser for dem som har aller mest. Hva som blir våre forslag i neste års budsjett, får vi komme tilbake til og diskutere når vi legger fram vårt alternative budsjett.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2002-10-09:
Det viktigste er ikke å avsette 138 milliarder kr til oljefondet. Det viktigste er selvsagt ikke størrelsen på oljefondet. Det viktigste er å føre en økonomisk politikk som sikrer arbeid og velferd. Derfor må vi holde orden i økonomien, og derfor må vi la være å gjenta gamle feil som vi vet fører til arbeidsløshet, store problemer og økonomisk bakrus etter en økonomisk fest. Derfor er svaret nei, det viktigste er ikke 138 milliarder kr på oljefondet. Dessuten er det slik at Fremskrittspartiet bruker oljepengene to ganger. De har dobbelt bokholderi. Den ene dagen sier de at oljepengene skal brukes i utlandet til å kjøpe kampfly, helikopter, politibiler, sykebiler og mange andre fornuftige ting. Den andre dagen sier Fremskrittspartiet at oljefondet skal brukes til å betale pensjoner. Man kan ikke bruke de samme pengene to ganger! Oljefondet er i dag på 700 milliarder kr. Statens gjeld til norske pensjonister er på 2 800 milliarder kr. Så enten man regner totalsummene eller avkastningen for å ta løpende pensjoner, er oljefondet ikke stort nok til å betale pensjoner. Da kan ikke Fremskrittspartiet både mene at oljepengene skal brukes i utlandet, og så mene at de samme pengene som de har kjøpt kampfly, helikoptre og sykebiler for, skal brukes til å betale pensjoner. Her har Fremskrittspartiet fremmet et utmerket grunnlovsforslag – ja ja, nesten utmerket – om å øremerke oljefondet til pensjoner. Vi skal følge opp det for å avsløre det dobbelte bokholderiet Fremskrittspartiet driver med når de bruker oljepengene to ganger. En krone kan bare brukes én gang enten det er en laksekrone, en aluminiumskrone eller en oljekrone, og det bør også Fremskrittspartiet snart forstå. Når det gjelder pensjoner, har vi gått inn for et mer individbasert pensjonssystem. Det betyr at vi også er villige til å se på dagens avkortingsregler. Jeg kommer tilbake til det når forslagene kommer fra Pensjonskommisjonen.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2002-10-09:
I et demokrati er det velgerne som bestemmer, og da har også velgerne en soleklar rett til å velge et storting det ikke er så lett å regjere. Selvsagt kunne alle partier gitt et enkelt svar på hvordan man skulle fått til et handlekraftig, styringsdyktig og stabilt styre: Det er bare at et flertall stemte på deres eget parti. Det kunne bli galt, men det kunne i hvert fall bli stabilt. Det er klart at det var lettere da Arbeiderpartiet fikk flertall alene. Sist gang vi fikk det, var i 1957. Alle regjeringer, alle vedtak, alle reformer Arbeiderpartiet har gjennomført siden vi mistet det rene flertallet ved stortingsvalget i 1961, har vi gjort i samarbeid med andre partier. Så det å samarbeide med andre er ikke noe nytt for oss. Jeg er glad for at representanten Djupedal roser innlegget, og jeg kan være enda mer uvanlig tilbake og si at jeg roser SV. Jeg mener det er viktig at partier kan samarbeide, for når vi ikke får flertall alene, når vi ikke får flertall for den politikken vi i vårt parti mener er best, har politiske partier et ansvar for å samarbeide – ikke bare samarbeide, men samarbeide slik at man får flertall i denne sal, slik at det blir et grunnlag for den politikken vi står for. Det er et ansvar som påhviler oss alle, og da må vi lete etter de løsninger vi tror er bærekraftige over tid. Jeg mener altså at et samarbeid sentrum-venstre i norsk politikk er et alternativ som har realistiske muligheter til å få flertall, og som vil stå for en politikk som jeg er enig i, og som bygger på verdier jeg tror på. Jeg tror det er en fordel at SV og Arbeiderpartiet finner andre lokaler enn stortingssalen til å drøfte akkurat hvordan vi skal utvikle dette samarbeidet, og så skal vi etter hvert komme tilbake til det. Måten vi utvikler samarbeidet på, tror jeg vi skal diskutere partiene imellom.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2002-10-09:
Regjeringen har brukt nesten et år på å lage sitt budsjett. Nå skal vi bruke noen uker på å lage vårt budsjett. Men vi har hvert eneste år gjennom mange år greid å lage budsjetter innenfor ansvarlige rammer, med en god sosial profil, tilrettelagt for god verdiskaping i det private Norge. Det var faktisk en kraftig vekst i sysselsettingen i industrien da vi styrte på 1990-tallet. Vi greide det uten denne type usosiale kutt for uføretrygdede, for arbeidsledige og for andre som har lite i det norske samfunnet. Jeg er helt sikker på at når vi har gått gjennom budsjettet, satt opp våre alternativer, skal vi komme ut med et budsjett som har en vesentlig bedre sosial profil, og som fjerner de usosiale kuttene Regjeringen har lagt inn for uføretrygdede, arbeidsledige og andre grupper, og likevel skal vi holde oss innenfor ansvarlige rammer, på en måte som sikrer bedriftene. Men jeg ber om respekt for at jeg ikke nå skal angi de konkrete postene. Det skal dere få når vi legger fram vårt alternative budsjett. Jeg har flere gode idéer, faktisk i milliardklassen i sum. Men jeg tror at hvis jeg begynner å nevne en eller to eller tre av dem, skriver avisene at Stoltenberg vil gjøre ditt eller datt. Dette skal vi først diskutere, og så kommer vi tilbake til det. Så vil jeg gjerne minne om at sentrumspartiene ikke var i stand til å legge fram sitt alternative budsjett da de var i opposisjon sist gang. Det syntes de åpenbart var litt for vanskelig. SV har ikke foreslått å gjeninnføre investeringsavgiften. Hva de faktisk kommer til å foreslå eller ikke foreslå, det får SV redegjøre for og klargjøre når de legger fram sitt budsjett. Vi er selvstendige partier, og det har vi tenkt å fortsette med å være. Jeg har ikke tenkt å holde Kristelig Folkeparti ansvarlig for at Fremskrittspartiet lover 6 milliarder kr i kutt i bistand eller mange milliarder kr kutt i distriktspolitikken og landbrukspolitikken, selv om Kristelig Folkeparti har valgt å samarbeide med og basere sin regjering på støtte fra Fremskrittspartiet. Vi er selvstendige partier, men jeg mener at vi er i stand til å komme fram til en felles politikk når det er nødvendig.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2002-10-09:
For den interesse det måtte ha, er det altså slik at da vi forhandlet med sentrumspartiene høsten 2000 for budsjettåret 2001, la de ikke fram et alternativt budsjett. De fremsatte derimot ufravikelige krav på nærmere 10 milliarder kr – 1 milliard kr pr. representant for Venstre – om å fjerne investeringsavgiften, omtrent samme beløp for flere andre. Det var investeringsavgift, det var konjunkturavgift, og det var andre forslag. Dette var ufravikelige krav før man ville forhandle, og vi skulle finne inndekning. Vi satt på Plaza, og det ble en dyr natt. Når jeg sier dette, er det bare fordi jeg undres litt over den litt forurettede tonen regjeringspartiene nå tar når det stilles ufravikelige krav i en langt mindre størrelsesorden enn det de selv stilte overfor oss. Men ferdig med det. Dere får finne et annet hotell! Selve trontalen, uansett regjering, har det ved seg at den har begrenset interesse, for å si det slik, mens det som har stor interesse, er statsbudsjettet. Derfor blir trontaledebatten lett en budsjettdebatt. Men jeg vil insistere på min rett: Vi skal gå gjennom budsjettet og presentere våre alternativer før jeg redegjør for enkeltheter. Men jeg viser til at vi i år etter år har greid å ha en vesentlig sterkere styrking av kommuneøkonomien enn det som nå ligger inne, vi har hatt en vesentlig bedre sosial profil – og selvsagt har vi aldri i Arbeiderpartiets budsjetter foreslått at arbeidsledige skal tape 20 000 kr, at uføretrygdede ikke skal få lov til å ha små ekstrainntekter uten at de trekkes i trygd. Vi kommer til å rydde opp i dette, og dere kommer til å se inndekning. Mye av det vil dere kanskje ikke like. Kommunene kommer til å få mer. Men vi må altså gjøre noen politiske valg, og jeg mener at denne regjeringen har valgt 12 milliarder kr i lavere skatt og svært lite til fellesskapet.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2002-10-09:
Det ville være en fordel for debatten om regjeringspartiene bestemte seg for om de skal kritisere Arbeiderpartiet for å øke skattene eller om de skal kritisere Arbeiderpartiet for at vi har stemt for deres skattelettelser. De kan i hvert fall ikke i den samme debatten kritisere oss for begge deler – de må bestemme seg. Sannheten er at Arbeiderpartiet i vårt budsjettforslag og også her i Stortinget har gått inn for og stemt for noen skattereduksjoner, bl.a. for å lette vilkårene for bedrifter og for å redusere skatt på lave inntekter. Men forskjellen i år er 3–4 milliarder kr, og vi stemte mot flere av de skattereduksjonene Regjeringen foreslo, det er helt riktig. Og hadde vi hatt 3–4 milliarder ekstra kroner nå, hadde det vært mye lettere å sørge for å kunne ruste opp eldreomsorgen, skape en god skole og si nei til de usosiale kuttene Regjeringen har foreslått. Mitt spørsmål til representanten Nilsen er knyttet til de usosiale forslagene som Regjeringen kommer med i sitt budsjett. Den foreslår å frata uføre muligheten til å ha ekstrainntekter. Hvorfor skal uføre ikke lenger kunne ha små ekstrainntekter uten at de trekkes fra trygden? Og vis ikke da til andre omlegginger av uføretrygden, men svar på det ene konkrete spørsmålet: Hvorfor skal ikke uføre kunne ha ekstrainntekter under 50 000 kr uten at de trekkes tilsvarende i trygd? Og det andre: Hvorfor er det viktig at en arbeidsledig som fra før av har nesten halvert inntekten sin, skal miste om lag 20 000 kr i tillegg i dagpenger? Hva er meningen med at de som har veldig lite, skal få enda mindre enn før? Det er riktig at Høyre foreslår å fjerne gravferdsstønaden, og Høyre foreslår også å fjerne småbarnstillegget. Slik sett kutter Høyre fra vugge til grav. Men det er mer alvorlig det de gjør i forhold til uføretrygden.