trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1998-12-17:
Det kvinnesyn som representanten Gabrielsen gir uttrykk for når han i liten grad vil ta hensyn til hva Norges Fiskarkvinnelag står for, får stå for hans egen regning. Jeg forutsetter at når Norges Fiskarkvinnelag har tatt dette standpunktet, har behandlet det i flere sammenhenger, bl.a. på sitt årsmøte, og har inntatt den holdningen man har, er det ut fra en helhetsvurdering som går på at man definitivt ikke vil være med på å skade den næringen man selv representerer, som man selv er avhengig av. Man lever i kystsamfunn, man lever av de inntektene som fiskerinæringen bringer, og jeg nekter å tro at Norges Fiskarkvinnelag ville innta et standpunkt som skulle skade den næring som de selv er avhengig av å leve av. Derfor synes jeg at uttalelsen fra Norges Fiskarkvinnelag i denne sammenheng er viktig. Jeg har i mitt innlegg sagt at vi har tatt våre beslutninger ut fra en helhetsvurdering. Det står jeg fast på. Jeg ser at hvis man kun legger fiskerinæringens hensyn til grunn, vil selvsagt en enklest mulig grensepassering være å foretrekke, men det er en helhetsvurdering som er lagt til grunn. Jeg benekter ikke at grensekontrollen vil komplisere forholdene for fiskerinæringen. Det vil være dumt å gjøre det, og det er ingen som har sagt det heller. Men det jeg sier, er at det vil absolutt være til å leve med. Den gjenstår å se hvor komplisert det i praksis vil være. Det gjenstår å se om forbrukerne i EU-land vil komme til å akseptere at trailere skal stå ved grensekontrollen når man vet at det etter hvert vil komme til å bli en skrikende mangel på den verdifulle ressursen som norsk fisk er. Så jeg står fast på at dette kan det gjøres ulike vurderinger av – det kan gjøres ulike vurderinger av hvor komplisert det vil være for fiskerinæringen, og når man legger en helhetsvurdering til grunn, har vi landet på at dette i sum ikke vil være akseptabelt. Til slutt: Det burde heller ikke være ukjent for representanten Gabrielsen at det ofte i denne sal – og det forundrer meg at han ikke har registrert det før – har vært ulike syn hos statsråder og stortingsrepresentanter fra samme parti i tidligere saker. Jeg vil minne om at vi hadde en organisasjon i Arbeiderpartiet fram til høsten 1994 som het SME, som var utrolig aktiv, og som hadde et diametralt motsatt syn i forhold til sine statsråder.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 1998-12-17:
Fra flere hold er det reist tvil om det er viktig for norsk fiskerinæring at Stortinget i dag samtykker til endringene i EØS-avtalens vedlegg I. Senterpartiets merknader i innstillingen bygger absolutt opp under dette. Det gis klart inntrykk av at det egentlig vil gå veldig bra med norsk fiskeeksport selv om vi sier nei til det nye veterinære tillegget i EØS-avtalen. I debatten så langt har Senterpartiets representanter så absolutt bygd opp under dette. Unn Aarrestad sa i sin replikk til Fridtjof Frank Gundersen at det nærmest er «ein bløff» å hevde at veterinæravtalen er viktig for fiskerinæringen. Dette er sterke ord. Mot disse påstandene står hele den norske fiskerinæringen – fiskere, oppdrettere, fiskekjøpere, fiskeindustrien og fiskeeksportørene. Alle er helt entydige: Denne avtalen er svært viktig for norsk fiskerinæring. Ja, selv fiskeriministeren fra nei-partiet Senterpartiet, Enoksens eget parti, understreker hvor viktig dette er for hele den norske fiskerinæringen. Mine spørsmål til Enoksen blir da ganske enkelt: Tar hele den norske fiskerinæringen feil? Tar fiskeriministeren fullstendig feil? Skjønner rett og slett ikke hele den norske fiskerinæringen sitt eget beste?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 1998-12-17:
Naturlig nok har flere i denne debatten vært opptatt av kompensatoriske tiltak, som skal gjøre at kontrollen blir like bra som eller bedre enn dagens system. Tidligere landbruksminister Dag Terje Andersen skisserte en rekke slike tiltak i sin redegjørelse for Stortinget i januar 1997. I sitt innlegg her i dag sa imidlertid parlamentarisk leder i Kristelig Folkeparti, Einar Steensnæs, følgende: «Regjeringen Bondevik har imidlertid arbeidet med å supplere avtalen med en rekke såkalte nasjonale kompensatoriske tiltak for å gjøre kontrollen med import av animalske produkter og levende dyr så god som mulig.» Mitt spørsmål til statsråden er egentlig ganske enkelt: Er det sånn at regjeringen Bondevik utover dette med zoonoseenhet, som vel ikke kan defineres som et kontrolltiltak, har supplert avtalen med en rekke såkalte nasjonale tiltak for kontroll?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 1998-12-17:
I debatten så langt er det mange som har sagt – og statsråden var selv inne på det – at ulempene for fiskerinæringen og fiskeeksporten ikke kan dokumenteres, de kan ikke bevises. Det hevdes til tross for uttalelsene fra en samlet norsk fiskerinæring, og det hevdes fortsatt med styrke til tross for at statsråden selv har vært det en vel må kunne kalle krystallklar i sine uttalelser, og han har så langt i debatten vært dagens mest siterte. Mitt spørsmål er rett og slett: Hvordan opplever statsråden det at det fortsatt reises krav om dokumentasjon og bevis, etter alt det som den norske fiskerinæringen og statsråden selv har sagt om denne saken?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-17:
Hvis jeg har uttrykt meg så bombastisk, stemmer ikke det, for saksordføreren gav etter mitt beste skjønn en rimelig grei og nøktern redegjørelse for hva som faktisk ligger i avtalen. Men vi må altså føre bevis for dels at vi har et bedre sykdomsbilde i Norge hvis det skal settes inn ekstratiltak overfor f.eks. salmonella, og dels for at de tiltakene vi setter i verk, ikke er handelshindrende. Det er utgangspunktet. Og det er klart at da gir vi fra oss en mulighet til helt på egen kjøl å innføre nøyaktig de tiltakene som måtte passe oss, akkurat når vi vil, uten å forklare dem overfor noen. Det er det vi legger i det. Så i forhold til fisk. Jeg syns det er et poeng å understreke at vi faktisk eksporterer fisk til folk som er interessert i å kjøpe den. Når man kjører ett argument for å vedta et nytt regime når det gjelder muligheten for kontroll med mat, og det er fisk, burde minimum være at man dokumenterte hva slags ulemper det ville vært, istedenfor bare å slenge rundt seg med påstander om dette. Det har man faktisk ikke gjort, ikke fra Regjeringens side, og det er kanskje i overkant av hva man kan forvente at en saksordfører skal utrede på egen kjøl, men det har man altså ikke gjort. Det syns jeg er et minimumskrav når man foretar så pass drastiske endringer. Så er det riktig som det står i SVs merknad, og som Kjell Engebretsen sier, at dagens kontrollregime ikke er godt nok. Det satses ikke nok ressurser i Norge pr. i dag, til tross for at vi har grensekontroll, for å kontrollere den importen som faktisk skjer. I en situasjon med økende import trenger vi både å ruste opp kontrollen her og nå, og vi trenger bedre kontroll framover. Det er et føre var-prinsipp som klart ligger til grunn for SVs motstand mot denne avtalen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-17:
Hvis dette var en oppfordring til representanten Halvorsen om å ta seg en tur utenlands, takker jeg for oppfordringen. Jeg skulle gjerne ha fulgt den, men det lar seg ikke gjøre akkurat nå. Det som står i SVs merknad, står jeg helt inne for. Det er klart, det er opplagt at det kan bli større problemer for fiskerinæringen hvis Norge skal behandles som tredjeland. Men det er ikke sånn at de som har brakt dette inn som det eneste argumentet for å godkjenne en utvidelse av EØS-avtalen til å gjelde det veterinære område, på noe som helst slags vis dokumenterer omfanget de vanskelighetene ville hatt. Da syns vi det er et for dårlig argument for å endre kontrollsystemet for mat. Dette var jo framme i høringene, opp og ned. Det var heller ingen der som kunne dokumentere hva slags type problemer som kunne oppstå. På spørsmål om hvem det var som stod klar til å overta Norges eksportandel, ble det vist til andre tredjeland, som eventuelt vil ha samme problemer med eksport til EU som Norge vil ha. Særlig fordi det er det eneste argumentet som tas fram med stor tyngde i dag, syns jeg at de som går inn for å anbefale denne avtalen, burde følt et vist ansvar for å sannsynliggjøre hva slags omfang av problemer det kunne være. Men vi anser at det fins ett argument for avtalen, og at det argumentet heter fisk, men det fins mange argumenter imot, og det dreier seg om forbrukervern.
Ivar Kristiansen (Høyre), 1998-12-17:
Jeg er i grunnen ganske skuffet over SVs holdning i denne debatten, og jeg synes ikke at representanten Kristin Halvorsen gjorde noe forsøk på å bringe debatten opp til noe slags klimaks. Man går med åpne øyne inn og vil sende norsk fiskerinæring inn i et marked for å teste ut om EU mener alvor. Representanten sier at andre fra denne talerstol slenger ut påstander, og henviser til at EU neppe har noen såkalt stygge tenner som skulle gi grunn til bekymring. Denne debatten handler om de 15 trailerlass med fisk som man sender ut pr. time, kontra det ene trailerlasset man mottar pr. måned. Hvis ikke representanten Halvorsen selv har lest SVs egne merknader i saken, kan jeg få lov å sitere fra et avsnitt der det står: «Dette medlem vil ikke bestride at det kan medføre problemer for fiskerinæringen om Norge ikke aksepterer veterinæravtalen, men finner ikke å kunne legge avgjørende vekt på disse ulempene …» Det er antakelig det som er SVs reelle standpunkt, og da synes jeg man skal holde seg for god til å forkludre debatten som man gjør forsøk på her i dag. Men er det sånn med SV, som det tilsynelatende ser ut til å være med Fremskrittspartiet, at det man sier herfra, og det man skriver i innstillingen, skyldes til dels hyppige utenlandsopphold? Jeg tror man fortsatt skal legge vekt på å reise utenlands, men jeg tror det er viktig å tilegne seg de kunnskaper man får utenlands, når man er der for å lære.
Ivar Kristiansen (Høyre), 1998-12-17:
Nå vet ikke jeg om denne innstillingen kommer til å bli noen besteselger til jul og blir å finne under de mange juletrær. Men hvis det nå skulle bli slik, tror jeg at de som i romjula leser hva Venstre måtte mene om dette viktige spørsmålet, kommer til å bli nokså forvirret. Det er nesten ingen som har skrevet så lite og så mye uklart om dette spørsmålet. Det er faktisk bare Fremskrittspartiet som kan konkurrere med Venstre her. Det som står, er – for å si det forsiktig – relativt halvlunkent. Det man gjør, er å henvise til tidligere debatter i Stortinget. Man skriver ikke ett eneste ord om fisk, som denne saken faktisk dreier seg om, og det er derfor vi har denne debatten i dag i Stortinget. I utenrikskomiteen henviser Venstre til tidligere debatter og skriver merknader sammen med Kristelig Folkeparti. I næringskomiteen henviser Venstre til Senterpartiets standpunkt i utenrikskomiteen. Jeg vet ikke om dette har noe å gjøre med den nye formen for liberalisme som representanten Fridtjof Frank Gundersen har anskueliggjort i dag, nemlig at det å ikke gå ut og ta standpunkt, er en av livets største menneskerettigheter. Hvis det er slik, har vi jo fått en anskuelsesundervisning i dag. Mitt inntrykk er at det var bedre med Venstre i tidligere tider. Jeg tenker da spesielt på forrige periode. Da var det bare én som skrev merknader. Jeg tror at de som er opptatt av denne næringens ve og vel, Norges nest største eksportnæring, de mange langs kysten som er opptatt av hva Stortinget gjør, og hva de enkelte partiene står for i denne saken, til slutt vil stille spørsmålet: Hva mener Venstre? Er det ikke et dilemma for Venstre at man klarer å være så vidt uklar i en så viktig sak for det norske folk?
Ivar Kristiansen (Høyre), 1998-12-17:
Når det gjelder å diskutere EU-spørsmål, er ikke fiskeriministeren noen uautorisert person. Bare for tre-fire år siden, da han var stortingsrepresentant, var hans postulat at dersom Norge sa ja til EU-medlemskap, så var han villig til å satse på løsrivelse av landsdelen Nord-Norge fra kongedømmet. Det er for så vidt en interessant tanke som man kunne ha reflektert atskillig over, men det er vel ingen grunn til å utprøve det forsøket i ettertid. Ingen skal bestride fiskeriministerens ønske og intensjon, at han vil gjøre hva som står i hans makt for å tjene fiskerinæringens beste interesser. Det er all grunn til å gi honnør til fiskeriministeren for hans engasjement. Nå er jeg kanskje mer i tvil om hvor mye all den velvillighet han er møtt med fra Arbeiderpartiet og Høyre, styrker hans aksjer i Senterpartiet, men det kan kanskje komme godt med i ettertid. Men litt tilbake til Schengen. Deler fiskeriministeren de uttalelser som de mest framtredende senterpartiledere har kommet med når det gjelder frykten for Schengen-avtalens konsekvenser for Norge? Kan fiskeriministeren presisere hva hans syn på gjennomføringen av Schengen-avtalen vil måtte komme til å få av ulemper for norsk fiskerinæring, kontra det å ratifisere veterinæravtalen?
Harald Victor Hove (Høyre), 1998-12-17:
Nå er vel dette med å ha stemt nei til norsk medlemskap i EU noe som både jeg og replikanten deler, så det var vel et standpunkt vi iallfall hadde felles. Jeg har ikke tenkt å melde meg på blant dem som eventuelt måtte ha endret standpunkt til dette spørsmålet, så jeg har ikke noe frafall i forhold til spørsmålet om EU-medlemskap. Nå er jeg, for ordens skyld, litt usikker på hvor mange frafalne det egentlig er. Jeg synes at et par av de personene som har blitt oppgitt å være frafalne, allerede i 1994 gav uttrykk for synspunkter som gjorde at man vel egentlig var litt i tvil om i hvilken grad de var EU-motstandere. Det får være den siden av saken. Når det gjelder spørsmålet om forholdet mellom veterinæravtalen og det å få satt andre spørsmål opp mot EU, og det selv å ha et standpunkt mot norsk EU-medlemskap, synes jeg at der er det ingen sammenheng. Da jeg stemte nei til norsk medlemskap i EU, var det knyttet til et sett av begrunnelser hvor hovedelementet var knyttet til forholdet til selve EU, EUs institusjoner og organisering. Det må være åpenbart at vi ikke kan ekskludere det forhold at EU er en betydelig nabo til Norge og i handelssammenheng en betydelig handelspartner. Det var en viktig grunn for at Venstre – og det gjelder også for min egen del – var tilhenger av EØS-avtalen. Når det gjelder akkurat det spørsmålet som vi behandler i dag, er det vel i og for seg ikke unaturlig om en del av skillelinjen like gjerne går mellom dem som var for og mot EØS-avtalen, som dem som var for og mot norsk EU-medlemskap.
Harald Victor Hove (Høyre), 1998-12-17:
På ett punkt tror jeg nok at jeg uten videre er enig med replikanten, nemlig at det dokumentet vi behandler her, neppe blir noen bestselger og neppe kommer til å ligge under de mange juletrær. Men når det gjelder spørsmålet om klarheten i Venstres merknader i komiteinnstillingen i forhold til andre partiers, vil jeg gjøre representanten Kristiansen oppmerksom på at Venstres merknader faktisk er en del av flertallsmerknadene. Så hvis Venstres merknader er uklare, er også Høyres merknader uklare, og da er også Arbeiderpartiets merknader uklare. Jeg har derfor litt vanskelig for å skjønne hvorfor Venstres merknader skulle være mer uklare enn det representanten Kristiansens merknader er. For det andre: Kan man virkelig mene at denne saken alene dreier seg om fisk? Det denne saken dreier seg om, er primært forbrukerspørsmål, og det er spørsmål om matvaresikkerhet og dyrehelse. Derfor brukte jeg i mitt innlegg det opplegg og den systematikk at jeg redegjorde for vår vurdering av de spørsmålene. Det var først da jeg på bakgrunn av en vurdering av de spørsmålene hadde redegjort for at vi fant dette forsvarlig, at vi som et viktig moment la inn hensynet til norsk fiskeeksport. Det er klart at hensynet til norsk fiskeeksport er viktig, ikke minst i forhold til denne avtalen, men jeg synes ærlig talt at det blir viktig først etter at man har fått fram og slått fast at man har en skikkelig trygghet i forhold til import av matvarer. Til slutt: I likhet med replikanten synes jeg det var interessant å få en viss innføring i hva som skjedde på Fremskrittspartiets gruppemøte og hvordan det partiet behandlet saken. I likhet med Fremskrittspartiet har også Venstre en tradisjon for at representantene i prinsippet står fritt. Det er riktig at én av representantene for Venstre velger å stemme mot avtalen.
Harald Victor Hove (Høyre), 1998-12-17:
I likhet med representanten Langeland er jeg overbevist om at det norske folk, ikke bare flertallet, men så godt som alle, er opptatt av matvaresikkerhet, og svært mange er også opptatt av dyrehelse. Det som mer blir et teknisk spørsmål, er på hvilken måte man kan ivareta dette på en forsvarlig og tilfredsstillende måte. Det er altså Venstres oppfatning at dette ivaretas på en forsvarlig og tilfredsstillende måte gjennom det opplegget som Regjeringen har redegjort for når det gjelder å følge opp de kontrollmuligheter som avtalen gir. Det er en viktig basis for den andre problemstillingen, nemlig den som er knyttet til fisk. Jeg har, i hvert fall et godt stykke på vei, de samme erfaringene som representanten Langeland har når det gjelder utbyttet av fisketurer. Jeg forstår at representanten Langeland føler at han har vært på fisketur her i dag, i et forsøk på å få napp eller fast fisk når det gjelder spørsmålet om hvilke problemer fiskerieksporten egentlig vil stå overfor, og et spørsmål om dokumentasjon av disse. Det er min oppfatning at dette er det redegjort for dels gjennom høringene ved uttalelser ikke minst fra næringen selv og dessuten også fra fiskeriministeren, dernest er det redegjort for dette i flertallets merknader i innstillingen. Jeg viser slik sett til det i utgangspunktet. Men dernest: Når det gjelder spørsmålet om dokumentasjon, er vel nettopp problemet at vi her forholder oss til framtiden. Poenget er nettopp at man ikke har hatt disse problemene fram til i dag. Spørsmålet er: Hva vil skje framover hvis vi ikke går inn for avtalen? Og da oppfatter jeg det som at det er betydelig risiko for til dels betydelige problemer i forhold til grensepassering. Og helt til slutt: I forhold til WTO-avtalen og EØS-avtalen er nettopp poenget at Norge i praksis vil endre status hvis vi ikke vedtar denne avtalen, fra å bli oppfattet som å ha godtatt avtalen til å bli tredjeland. Og da må vi vurderes i forhold til andre tredjeland.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1998-12-17:
Hvis representanten Marit Nybakk synes jeg kommer med oppsiktsvekkende uttalelser i mitt innlegg i dag, er det relativt oppsiktsvekkende, for jeg har i dag ikke sagt annet enn det jeg har sagt før, bl.a. i møte i den utvidede utenrikskomite – hvor representanten Nybakk er et fremtredende og meget aktivt medlem – i november i fjor, og senere i ulike sammenhenger. Jeg har heller ikke sagt at vi prøvde å reforhandle avtalen. Det var noe av det vi var opptatt av, at vi skulle sondere mulighetene nettopp fordi det ikke skulle sås tvil om vår totale holdning til EØS-avtalen. Men representanten Nybakk vil også være kjent med, som det fremgår av St.prp. nr. 6, at regjeringen Bondevik overtok i en situasjon hvor Stortinget hadde kommet med et klart vedtak, slik at vi måtte forholde oss delvis til vedtak som Stortinget hadde fattet, og vi måtte også forholde oss til det vi visste var stortingsflertallet. Og det vi gjorde, som jeg har gjort rede for, var at vi undersøkte mulighetene, sonderte for å se på deler av avtalen, fordi vi ønsket å vurdere om det var mulig å få endret den til en forbedring. Det viste seg ikke å være mulig. Det vi da gjorde, og som jeg orienterte Stortingets organer om, var at landbruksministeren og jeg sammen gikk inn for å se på en totalitet i dette. Her skulle man legge til nasjonale tiltak. Denne samlede pakken er det Regjeringen har presentert for Stortinget.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1998-12-17:
Når det gjelder uttalelsene fra dansk Kristelig Folkeparti, må jeg ærlig innrømme at dem kjenner jeg ikke, så de må jeg eventuelt få lov til å studere nærmere. Når det gjelder spørsmålet om omvendelse, skal jo Stortinget ha julelunsj om en liten stund, og da vil det antageligvis bli bedre anledning for representanten Langeland og meg til å diskutere hva vi mener og forstår med omvendelse. Min forståelse er i hvert fall ikke at Kristelig Folkeparti har endret syn på noen måte som kan kalles en omvendelse i denne saken. Det prøvde jeg å redegjøre for i mitt innlegg, og det har også representanten Steensnæs redegjort for. Det som er viktig, og som jeg har prøvd å si, er at vi ser på det vi nå legger frem som en samlet pakke. Vi legger frem en veterinæravtale som jeg redegjorde for, vi vurderte og sonderte mulighetene for å reforhandle da vi tok over regjeringsmakten, men det viste seg ikke mulig. Da drøftet vi både innad i Regjeringen og med Stortingets organer hva vi kan gjøre for å kompensere for de manglene vi mener avtalen inneholder. Den kompensasjonen har vi funnet gjennom nasjonale tiltak, i tillegg til de øvrige kontrollordningene som ligger der gjennom evaluering og gjennom sikkerhetsklausulen, og det er denne samlede pakken som Regjeringen presenterer for Stortinget i den stortingsproposisjonen vi behandler i dag, og som Regjeringen anbefaler.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1998-12-17:
Jeg er ikke sikker på at jeg kan tilfredsstille representanten Frost Sterri helt, hvis hun var så misfornøyd med det jeg sa i høringen. Jeg er heller ikke sikker på om vi kan unngå å si noe om rutiner, for hvis vi nå skal bruke denne sikkerhetsklausulen aktivt, må vi jo ha visse rutiner. Sikkerhetsklausulen er, som representanten Frost Sterri var inne på, en nasjonal bestemmelse som vi kan bruke i alvorlige situasjoner. Det er riktig som hun sier, at vi har brukt den tre ganger, nemlig ved munn- og klovsyke i Hellas, ved noe som heter newcastle disease i Sverige og ved kugalskapen i England. Det var så alvorlige situasjoner at det var ingen som tenkte på mottiltak fra noens side for de tiltakene vi traff ved disse anledninger, og det har heller ikke vært noe problem med bevisbyrde. Det jeg tror er viktig, ikke minst i denne saken, er at Regjeringen gjennom det man har lagt frem, viser at her vil man følge nøye med. Det ligger jo i det vi har sagt om evaluering. Det betyr at vi også i denne prosessen vil kunne bruke sikkerhetsklausulen hvis vi mener at dyre- og folkehelsen står i fare. Dette er altså en klausul som ligger der, som er anerkjent, og som ikke er noe som er spesielt for oss, men som dermed etter Regjeringens mening gir en ekstra garanti for at den samlede pakken vi presenterer, er god nok.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1998-12-17:
Når det gjelder representantens siste spørsmål, vil jeg foreslå at han kanskje stiller det til landbruksministeren, som er ansvarlig for de nasjonale tiltakene, og som mer naturlig kan gå inn og redegjøre for dem på en skikkeligere måte enn det jeg tror jeg kan. Når det gjelder statssekretær Hagas uttalelser i radioen i dag, må jeg innrømme at de hørte jeg ikke. Jeg var opptatt med andre utenrikspolitiske spørsmål. Men jeg er nokså sikker på at statssekretær Haga er enig i mitt syn, det pleier hun å være, og vi har hatt en dialog med andre representanter her i salen tidligere og funnet ut at det er stor samstemmighet i Utenriksdepartementet. Slik jeg får det presentert, er det ikke noe spesielt det hun har sagt. Hvis det er riktig det representanten sier, har hun gitt uttrykk for at man ikke var helt tilfreds med avtalen da man overtok regjeringsmakten. Det er riktig som representanten sier, at vi fikk vel ikke noe spesielt pålegg fra Stortingets organer – men Regjeringen overtok i en situasjon hvor det var et klart stortingsflertall for dette. Vi prøvde, som jeg har sagt, å se på muligheten for reforhandling. Det fikk vi ikke til. Så laget vi en samlet pakke, som vi nå har presentert for Stortinget. Og det er denne samlede pakken som Regjeringen går til Stortinget med, og som gjør at vi, som jeg har sagt i høringen, selvsagt anbefaler det vi legger frem – for ellers ville vi ikke stått her i dag.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1998-12-17:
For igjen å begynne med avslutningen, er det jo interessant det som daværende regjering har lagt frem og fått stortingsflertallets støtte for, for det må også en ny regjering forholde seg til. Slik sett er dette interessant. Vi tok oss det ad notam på den måten at vi tok utgangspunkt i det. Vi var ikke helt fornøyd med det, ønsket å se på mulighetene for å gjøre noe med det, men fikk det ikke til. Derfor kom vi med nasjonale tiltak. Jeg forstår at dette er politikk. Jeg forstår også at det er behov for å skyte på Regjeringen – og jeg aksepterer det. Som sagt hørte jeg ikke statssekretær Haga på radioen i dag, men fordi man i denne salen er så skikkelig at man advarer sine politiske motstandere om det man kommer til å si – og det setter jeg pris på – har jeg kunnet sjekke opp hva hun måtte ha sagt. Min forståelse er ikke at hun sa at denne avtalen var skadelig for landet. Det er forskjell på å si at man ikke er tilfreds med noe, og å si at noe er skadelig for landet. Det jeg i alle fall vet at statssekretær Haga er enig med meg i, er at det samlede opplegget som Regjeringen nå går til Stortinget med, er tilfredsstillende, det er noe vi kan legge frem, og som jeg som utenriksminister står bak.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1998-12-17:
Denne regjeringen har et sterkt ønske om å fortsette å være i regjeringsbygningen, det skal jeg ikke benekte. Jeg vil ellers gjerne få gi uttrykk for kanskje en litt undring tilbake til dem som stiller de mest undrende spørsmål til Regjeringen. Er det slik at de som gjorde disse vedtakene, i dag fraskriver seg det voteringsresultatet som var i Stortinget? Og den som kjenner også på hvilken måte en regjering arbeider, vet at den naturligvis vil ha som bakgrunnsteppe for sitt arbeid de vedtak som Stortinget har gjort. Det er nemlig på den måten en regjering forholder seg, under forutsetning av, naturligvis, at det resultatet som en går til Stortinget med, er av en slik art at Regjeringen vil stille seg bak det – det skulle bare mangle. Regjeringen hadde ikke kommet til å fremme denne saken overfor Stortinget i dag hvis den ikke hadde stilt seg bak det samlede resultat av avtalen og de tiltakene som ligger inne. I forhold til denne avtalens fortreffelighet har jeg lyst til å si at den som kjenner bakteppet litt, vet at i forhandlingsrunden ble det gjort forsøk også fra Arbeiderpartiets side på å finne andre løsninger enn det som til slutt ble avtalen, i veien fram til det som nå ligger der. Fra min side vurderer jeg den avtalen som nå ligger her, med de tiltak som er i forhold til kontroll, for å være god. Og det er også min vurdering at avtalen ut fra hensyn til folke- og dyrehelsen er så god at en kan gi den den karakter at det faktisk er et bedre system enn det som lå i det gamle systemet. Men en kunne også ha satt inn større bevilgninger i det gamle systemet for å heve kontrolltiltakene generelt sett. For å fjerne enhver tvil: Regjeringen stiller seg bak og anbefaler avtalen med de kontrolltiltak som ligger i den – så det skal være klart.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1998-12-17:
Nå er vel landbruksministeren i den – skal vi si – heldige situasjon at han var ikke i salen da dette ble debattert forrige gang. Han har ikke behov for å endre noen mening i det hele tatt i forhold til hva han måtte ha sagt. Av og til kan det være befriende å være i den posisjon. Det landbruksministeren har forholdt seg til, er denne regjeringens plattform og beskrivelse av på hvilken måte denne EØS-avtalen i veterinær sektor skulle behandles. Gjennom det som er beskrevet i Voksenåserklæringen, gjennom konsultasjoner med Stortingets organer og gjennom å finne løsninger som denne regjeringen kunne stille seg bak når avtalen skulle legges fram for Stortinget, har landbruksministeren innenfor den rammen lagt opp sitt arbeid både i departementet og i forhold til Regjeringen. Det betyr at jeg naturligvis aldri kunne ha gått til Stortinget med denne avtalen uten at jeg kunne stille meg bak den og si at dette sikrer folke- og dyrehelse på en like god måte som tidligere. I forhold til hvilke tiltak som ligger inne, og som ikke var med tidligere, vil jeg vise til innstillingen og flertallsbemerkningen som viser til det som lå i Jagland-regjeringens opplegg, og som er fulgt opp av Bondevik-regjeringen. Som flertallet også sier, har Bondevik-regjeringen «foreslått økte bevilgninger til kontrolltiltakene og etablering av en egen zoonoseenhet». I tillegg rakk jeg ikke i mitt innlegg å ta med at vi fra departementets og Regjeringens side vil sette i gang et prøveprosjekt i noen fylker med en regional enhet som skal utprøve en ny organisering av det offentlige tilsynet med næringsmiddelvirksomheter for å sikre en god forvaltning av næringsmiddelområdet – dette for å utprøve et system også regionalt der en vil møte et større behov for kontroll enn det som har vært tidligere. Ellers synes jeg det er lite fruktbart å forholde seg til hva en annen regjering ville ha gjort. Jeg synes for så vidt det er en lite interessant debatt. Vi må forholde oss til det som ligger her nå, og om det er tilstrekkelig til å ivareta at det vi har plikt til å sørge for, er på plass.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1998-12-17:
Hovedsystemet er at man ikke kan stille større krav til kvaliteten på de varene man skal importere, enn til den kvaliteten man har på egne produkter som omsettes i eget land, det vil være diskriminerende overfor den part som vil selge produkter til Norge. Derfor har vi en hel rekke kontrollprogrammer som vi nå kjører i Norge for å dokumentere både helsestatus hos dyr og situasjonen vi har i forhold til de produktene som omsettes. Dette har avdekket at en del ting vi trodde vi var fri for, faktisk finnes i Norge. Så man skal kanskje være litt forsiktig med å si at alt er vel og bra i Norge. Vi har også et ansvar for å feie for egen dør. Så har jeg lyst til å føye til at i Norge har vi også et salmonellaprogram, som vi naturligvis fortsetter med. I forhold til Sverige og Finland har vi ingen kontroll vedrørende salmonellasituasjonen når vi importerer fra disse landene, for de har det samme programmet. Det er innenfor dagens avtale, og det vil fortsette. I Danmark har man ikke dette programmet. Der må det dokumenteres – man må ha med et helsesertifikat ved avsendelse. Og det er det systemet som i dag eksisterer i Danmark, som vil bli gjort gjeldende overfor øvrige EØS-land. For andre land vil man møte dette med grensekontroll på samme måte som man gjør i dag, som tredjeland. Sånn sett mener jeg at vi har ivaretatt det behovet vi skal ivareta i forhold til det som har med salmonella å gjøre generelt. Aller sist har jeg lyst til å føye til at det som faktisk er en fordel, er at man ikke lenger kan adressere alt ansvar til offentlige myndigheter. Man har også et eget ansvar som produsent og som importør, og man vil bli konfrontert med at man ikke har ivaretatt dette ansvaret. En importør kan stille et tilleggskrav til den bedriften man importerer fra, for å sikre at varen har den kvaliteten den skal ha.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1998-12-17:
Jeg kan for så vidt forstå behovet som Arbeiderpartiet har for å si at alt er ved det gamle. Jeg vil si at det har ligget veldig sterkt på landbruksministeren å gå igjennom de kontrolltiltakene som var lagt inn fra den tidligere landbruksministeren innenfor det handlingsrommet som man har i forhold til den EØS-avtalen som vi nå får på plass. I tillegg har det vært et behov som i hvert fall sett fra Regjeringens side har vært klart til stede, for å øke bevilgningene slik at de tiltakene som var skissert, skulle ha større mulighet for å fungere. Jeg vil ikke ha sagt at en annen regjering ikke ville ha gjort det samme, men jeg forholder meg til det som denne regjeringen har gjort. I tillegg er det ganske vesentlig det punktet som har med zoonoseenhet å gjøre, som skal være med og gi en større oversikt over på hvilken måte sykdommer hos dyr kan føres over til mennesker. Dette er et veldig viktig tiltak. Så har jeg allerede nevnt den ordningen som vi skal forsøke med en regional enhet som også kan utnyttes i forhold til dette opplegget. I tillegg har Regjeringen sagt at den vil ha en fortløpende evaluering. En skal legge fram en rapport om denne evalueringen i sin helhet og på hvilken måte tiltakene har fungert. Jeg kan ikke si at en annen regjering ikke ville ha gjort det samme. Jeg syns den debatten er lite interessant, men jeg vil bare poengtere at dette ligger i denne regjeringens tiltak og forslag overfor Stortinget.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1998-12-17:
Landbruksministeren hadde ein god forsvarstale for denne avtalen vi i dag skal vedta. Ut frå det kjem representanten Steensnæs si utsegn tidlegare i dag i eit litt merkeleg lys. Steensnæs sa følgjande: «Bakgrunnen for den fremforhandlede avtale om endring av EØS-avtalens vedlegg I –veterinæravtalen – som vi i dag har til behandling, er stortingsflertallets ønske om en slik revisjon.» For det første er dette faktisk feil fordi vedlegg I skulle reforhandlast i alle tilfelle, og for det andre er det jo slik at Regjeringa har fremja saka med ei positiv tilråding. Og eg må vedgå at eg blir meir og meir forundra etter som denne debatten har gått, først dette sitatet frå representanten Steensnæs og så utanriksministeren sine forsøk på å skape inntrykk av at denne avtalen ikkje er ønskt av Regjeringa og regjeringspartia, det er Stortinget som tvingar Regjeringa til å leggje fram avtalen. No må Regjeringa bestemme seg: Er dette ein avtale Regjeringa og Kristeleg Folkeparti stiller seg bak, eller ikkje? Eg ventar eit klart svar frå landbruksministeren. Om ein ikkje får eit klart svar, må jo det medføre at Regjeringa fremjar denne saka fordi dei framleis ønskjer å sitje i regjeringsbygget.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1998-12-17:
Nå er det vel ikke noe nytt at det i en politisk debatt kan strides om realiteter. Og i en sak som denne, der det er vanskelig å tallfeste virkninger av den ene eller andre ordningen, ser jeg ikke noe galt i det. Selv om jeg har partikollegaer som er uenige med meg i mine vurderinger og i næringens vurderinger når man legger et helhetssyn til grunn, er ikke det noe vanskelig å forholde seg til. Jeg tror nok representanten Hanssen også har opplevd i sitt eget parti i andre sammenhenger at det kan være uenighet. La meg bare si det slik: Med den gjennomgang jeg som statsråd har hatt av saken, står jeg fast ved at det vil være betydelige økonomiske kostnader og også andre problemer knyttet til et nytt grenseregime som innebærer en betydelig økt veterinærkontroll på grensen for alle varepartiene med fisk som skal inn til EU-området. La meg også si det slik, at et av de viktigste argumentene som er kommet fra dem som er motstandere av avtalen, er at man av hensyn til forbrukerne må ha en grensekontroll. Jeg går ut fra at man i den sammenheng også innrømmer at EU-myndighetene av hensyn til sine forbrukere vil opprettholde og kreve en grensekontroll i tråd med det deres eget regelverk innebærer. Sånn sett vil et sterkt krav fra Norge om å opprettholde en egen grensekontroll være med på å styrke EUs argument om å ha økt kontroll på grensen av matvarer importert fra Norge. Derfor syns jeg kanskje man bør dempe påstandene om faren for at forbrukerne skal bli skadelidende av det nye regimet.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1998-12-17:
Jeg er litt usikker på om representanten Kristiansen forsøkte å knytte veterinæravtalen til norsk medlemskap i EU. La meg bare si det slik: Sånn som jeg – iallfall Senterpartiet – oppfattet nei-bevegelsen, så var alternativet til medlemskap å få best mulige handelsmessige forbindelser med EU, få en så god frihandelsavtale som mulig, som sikret vår eksport. Jeg oppfattet den utvidede EØS-avtalen som et element som kunne skape gunstigere forhold for vareeksport fra Norge til EU. Når det så gjelder å knytte veterinæravtalen til Schengen-avtalen, anser jeg de to avtalene som helt separate. Schengen-avtalen dreier seg om kontroll av personer, om passplikt osv. Regjeringen har ikke kommet så langt at den har full avklaring på hva som vil måtte være det norske regimet på yttergrensen. Men jeg kan allerede si det slik, at så langt ser jeg betydelige problemer knyttet til fiskerinæringen dersom Norge skulle bli medlem av Schengen og må foreta vesentlige endringer, innstramminger, i forhold til det nasjonale regimet vi har i dag. Vi skal huske på at vi har en betydelig landing av fiskefangst fra skotske, engelske og irske fiskefartøy, som vil stå utenfor Schengen-samarbeidet og bli tredjeland. Hvis regimet blir slik at også de må innom spesielle importhavner, kontrollhavner, før de kan gå til det stedet der de skal levere sin fangst, vil det innebære problemer. Det samme gjelder selvfølgelig den betydelige landingen fra russiske fiskefartøy. Så det får vi komme tilbake til når Regjeringen har utredet saken og lagt fram sitt syn.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1998-12-17:
Jeg er faktisk fristet til å følge Fridtjof Frank Gundersens linje i debatten med å snakke rett ut og åpent. La meg si det slik at etter at debatten om veterinæravtalen oppstod med full tyngde etter sommerferien, ble det en prosess i Senterpartiet med økende og sterk motstand mot å endre på det regimet vi har i dag. Den forplantet seg selvfølgelig inn i Senterpartiets organer, og landsstyret i Senterpartiet gjorde et vedtak om at stortingsgruppen burde stemme imot avtalen, og at statsrådene burde ta dissens. En kan si at bakgrunnen for den politiske situasjonen man har, er at vi har et partiapparat som har bedt de valgte organene, helt opp til stortingsgruppen, om å stemme imot avtalen. Og jeg har ikke problemer med å akseptere at det kan være argumenter for at et parti tar et slikt standpunkt. Men fra mitt ståsted og med den gjennomgang jeg har hatt av utformingen av denne avtalen vi nå skal forsøke å vedta, mener jeg at det ut fra en total vurdering er helt riktig, spesielt for kysten og fiskerinæringen og også for nasjonale interesser, å gi fiskerinæringen den bedrede markedsadgang til hovedmarkedet som denne avtalen innebærer.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1998-12-17:
Jeg sa i mitt innlegg at hvis man ikke er i stand til å observere og lese den beskrivelsen av dette som er gitt i proposisjonen og i andre sammenhenger fra fiskeriministeren og også fra næringen, skjønner jeg ikke hvordan man skal kunne dokumentere dette uten at man oppgir eksakt hva man ønsker dokumentasjon på. I en replikk blir det litt kort tid til en nøye gjennomgang av saken, men kort til det det dreier seg om. EU-landene har etter en lang prosess blitt enige om å lage et felles veterinært regelverk for å ta bort den veterinære kontrollen på grensen. I det felles regelverket har de overført kontrollen med det sunnhetsmessige, det sanitære og det veterinære på et annet plan, og stiller krav til bedrifter, til egenkontroll, produksjonskontroll, som ligger på et betydelig høyt nivå, som Norge har sluttet seg til, og som for fiskerinæringen innebærer at man må investere betydelig når det gjelder bygninger, i egenkontroll osv. Det hadde vært nødvendig for norsk fiskerinæring uansett om vi slutter oss til avtalen eller ikke, for fra 1. januar 1999 vil det regelverket som EU har iverksatt for tredjeland, også gjøre seg gjeldende for Norge. Det vil innebære en økt kontrollfrekvens for Norge, fra 0 pst. til 5 pst. i dag på det veterinære – 100 pst. dokumentkontroll har vi i dag, og det vil det fortsatt være – til 20 pst. for både ferske og frosne varer og 50 pst. for andre, mer foredlede fiskeprodukter. Og hvis man ikke tar innover seg realitetene når det gjelder hva det vil innebære av økte kostnader og økte problemer for varepartiene som skal ut, skjønner jeg ikke hvordan man skal kunne dokumentere realitetene bedre.
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 1998-12-17:
Fiskeriministeren har slåst for sitt eige syn om at veterinæravtalen må vedtakast. Han har argumentert med at den store fiskeeksporten Noreg har, med meir enn 500 trailerar med fisk til EU kvar veke, vil verta sterkt skadelidande utan avtalen på plass. Eg kan slutta meg til den skildringa han hadde i hovudinnlegget sitt, når det gjeld dei marknadsutfordringane norsk fiskerinæring står overfor. Han får støtte for det synet han har på avtalen, både frå landbruksministeren og helseministeren, som har ansvaret for dyrehelsa og folkehelsa i landet. Begge har gått god for at veterinæravtalen og dei kontrollregima som avtalen opnar for, tek vare på Noreg sine interesser på ein like god måte som det systemet me har i dag. Trass i at desse statsrådane fullt ut går god for avtalen, er det altså fire av statsrådane frå Senterpartiet som meiner risikoen er så stor at dei har teke dissens i Regjeringa. I tillegg røystar heile Senterpartiet i stortingsgruppa imot avtalen. I Aftenposten den 7. november vart Angelsen referert, der han uttrykkjer at partifellane hans som krev dissens når det gjeld veterinæravtalen, gjer det på tynt grunnlag. På spørsmål om Senterpartiet ville ha falle ned på eit anna standpunkt med eit meir riktig bilete av kvardagen, svarar Angelsen at han ikkje ser bort frå det. Spørsmålet vert: Kva er det desse statsrådane og Senterpartiet si stortingsgruppe ikkje har forstått av avtalen, som fiskeriministeren frå det same Senterpartiet så til dei grader har forstått godt? Er det her eigentleg snakk om eit pedagogisk problem, der norske fiskeriinteresser må vika for indremedisinsk symbolpolitikk på Senterpartiet sitt organisasjonsalter?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1998-11-24:
Forslagene i proposisjonen om utvidelse av jordskifterettens arbeidsoppgaver vil bidra til å styrke den enkelte grunneiers rettssikkerhet. De fleste av høringsinstansene stiller seg også positive til dette på bakgrunn av de erfaringer man har med jordskifte. Det er heller ingen tvil om at arealbytte vil være et egnet virkemiddel for mange grunneiere som et ledd i å oppnå en effektiv og rasjonell utnyttelse av ressursene. Derfor må det anses som fordelaktig at arealer som er i offentlig eie, kan benyttes for å tilgodese private eiere ved arealbytte. Fra et prinsipielt standpunkt må det være en riktigere erstatning å kunne erstatte tapt areal med nytt areal istedenfor å omregne tapt areal mot et pengevederlag. Fremskrittspartiet ser på jordskifteretten som et egnet organ til å stå for dette. Rødsmoen-saken var en stor jordskiftesak. I forbindelse med etableringen av Rena leir inngikk Forsvarets bygningstjeneste og de berørte grunneiere en avtale om å løse arealspørsmålet ved hjelp av arealbytte fremfor tradisjonell ekspropriasjon med pengeerstatning. Christie-utvalget som har vurdert erfaringene fra Rødsmoen, sier at denne jordskiftesaken er gjennomført på en måte som i sin helhet fremstår som vellykket. Utvalget sier videre at det er overveiende sannsynlig at staten sparte penger ved å gjennomføre erverv ved arealbytte fremfor tradisjonell erstatning. Begge parter kan dermed komme godt ut. Staten kan tjene penger på å gjennomføre arealbytte fremfor tradisjonell erstatning. Grunneieren, som ofte har en landbrukseiendom, har også fordeler fordi arealet er eksistensgrunnlaget. Den videre utvikling av jordskifteretten med utvidede arbeidsoppgaver som nå foreslås, gir muligheter for å etablere alternative løsninger på areal- og eiendomsrelaterte problemer. Lovforslaget gir jordskifteretten hjemmel til å utmåle erstatningen for tapet som grunneieren er påført, ved at eiendommen tilføres en tilsvarende arealverdi som den taper. Enkelte høringsinstanser har riktignok uttrykt betenkeligheter med det de oppfatter som en binding mellom jordskifterett og planmyndighet. Men i den forbindelse vet vi at Domstolkommisjonen og Domstolstrukturutvalget vil vurdere de prinsipielle sidene ved dette, og det resultat vil bli lagt fram på et senere tidspunkt. Fremskrittspartiet vektlegger i alle fall de positive erfaringene man har med jordskifte, og vil på denne bakgrunnen slutte seg til innstillingen om endringer i jordskifteloven.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 1998-11-24:
Forslagene til endring i denne saken ble presentert i St. prp. nr. 1 Tillegg nr. 3 for 1997-98. Stortinget sluttet seg til disse. Komiteen støtter de lovendringene som proposisjonen tar opp. Lovendringene betyr bl.a. at kravet om at far må ha vært i arbeid de to siste ukene umiddelbart før hans stønadsperiode tar til, blir fjernet. Endringene innebærer at fars yrkesaktivitet knyttes til det tidspunkt hans stønadsperiode tar til. Denne endringen innebærer at opptjeningsperioden både for mor og far vil kunne knyttes til det tidspunkt hver av dem påbegynner sin del av stønadsperioden. Lovendringene innebærer også at en innfører en rett til fødsels- og adopsjonspenger for personer som er i et arbeidsliknende forhold, og som mottar lønn fra arbeidsgiver. Det legges også opp til en harmonisering av rettigheter mellom adoptivforeldre og biologiske foreldre. Endringene innebærer bl.a. at adopsjonsforeldrene nå får rett til adopsjonspenger uten hensyn til om far har vært yrkesaktiv, altså en lik behandling med det som biologiske foreldre i dag har. Videre mener komiteen det er positivt at fedrekvoter for adoptivforeldre skal være på lik linje med det som gjelder for andre fedre. Til slutt vil jeg gå litt inn på merknaden fra Fremskrittspartiet. Fremskrittspartiet mener at foreldre som er utearbeidende, og foreldre som arbeider hjemme, skal få de samme rettigheter. Dette innebærer at alle overføringer som i dag skjer til barnefamiliene, skal være nøytrale, og at alle skal motta like mye fra det offentlige. Jeg vil spørre hvordan Fremskrittspartiet har tenkt seg å få dette til i praksis. Fravær ved barns sykdom er f.eks. en rettighet som lønnsmottakere har i dag. Med Fremskrittspartiets forslag skal de hjemmeværende få tilsvarende utbetalt eller godtgjort fra staten. Videre mener Fremskrittspartiet at støtten fra staten skal være så stor at en har anledning til å velge bort en arbeidsinntekt. Jeg syns det er grunn til å spørre Fremskrittspartiet om hva slags kostnader dette vil ha for samfunnet, og om hvordan den praktiske innretningen skal være? Jeg tror nok at kontantstøtten blir en liten sak i dette perspektivet. Selv om jeg vet at Fremskrittspartiet mener at Norge har vunnet i Lotto, ser jeg ingen økonomiske realiteter for å få til en slik ordning.