Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2012-06-14:
I et foredrag i Oslo Militære Samfund i 1995 presenterte daværende forsvarssjef Arne Solli en ny forsvarsordning med store endringer i forsvarsstrukturen. Han sa bl.a.: «Den er ikke bare en tilpasning av krigs- og fredsstrukturen til endrede sikkerhetspolitiske forutsetninger og økonomiske rammer, men en fullstendig reorganisering av vår måte å drive Forsvarets totale virksomhet på.» Erkjennelsen av at det Forsvaret vi hadde under den kalde krigen måtte reorganiseres, var for alvor i gang, og vi hadde hatt forsvarsstudie og forsvarskommisjon. Ifølge forsvarssjef Solli trengtes altså en «fullstendig reorganisering». Det var klar tale! I St.prp. nr. 45 for 2000–2001 het det innledningsvis: «Forsvaret befinner seg i en dyp og vedvarende strukturell krise. To grunnleggende ubalanser preger situasjonen: Forsvarets størrelse står ikke i forhold til de ressurser det blir tilført, og Forsvarets innretting er ikke egnet til å løse framtidens oppgaver.» Klarere kan det ikke sies. De problemene det norske forsvaret hadde med å stille relevante enheter på kort varsel til NATOs Kosovo-aksjoner, ble en vekker. Vi hadde rett og slett ikke et forsvar som var tilpasset tida. Noe måtte gjøres, og den største omorganiseringen i offentlig sektor gjennom tidene var i gang. Vi fikk St.prp. nr. 45 i 2001, St.prp. nr. 42 i 2004, St.prp. nr. 48 i 2008 – og nå altså Prop. 73 S i 2012, den fjerde langtidsplanen der vi moderniserer Forsvaret. Nå nærmer vi oss slutten på den grunnleggende omstillingen som startet for 10–15 år siden. Forsvaret er endret fra et «kald krig-invasjonsforsvar» til et moderne innsatsforsvar. Offentlig sektor må hele tida endres – så også Forsvaret, så det vil helt sikkert bli endringer også i framtida, men ikke så store og dyptgripende endringer som det Forsvaret har vært gjennom de siste åra. Det er grunn til å berømme dem som har vært med på de store endringene: sjølsagt Forsvarets ledelse og alle ansatte i Forsvaret, både militære, sivile og vervede og soldater i førstegangstjeneste. Men jeg vil også berømme skiftende regjeringer og skiftende stortingsflertall for den jobben som er gjort, og som det heter: Sjølskryt skal en lytte godt til, for det kommer fra hjertet! På mange områder er hovedinnretningen på Forsvaret lagt. I 2008 bestemte Stortinget at det operative hovedkvarteret skulle legges til Reitan. Hæren er solid etablert med to tunge fotavtrykk, ett i sør og ett i nord. Sjøforsvaret har fornyet fartøysstrukturen og er kraftsamlet på Vestlandet. Kystvakten er etablert på Sortland og er verdensledende i sin klasse. Nå står påkrevde endringer i Luftforsvaret for tur, spesielt lokaliseringen av våre framtidige kampfly. Luftforsvaret har ikke gjennomgått de samme strukturelle endringene som det Hæren og Sjøforsvaret har gjort. Derfor var det gledelig at forsvarskomiteen ved behandlingen av den forrige langtidsplanen i 2008 enstemmig uttalte at det var nødvendig å gjøre endring i Luftforsvarets struktur med færre baser. Dette vil jeg komme tilbake til. Det har historisk vært bred enighet om hovedlinjene i utenriks-, forsvars- og sikkerhetspolitikken i Norge. Det er enighet om det aller meste også i denne langtidsplanen, men politikken er nå engang slik at det er de områdene der det er uenighet, det blir oppmerksomhet omkring, og ikke de det er bred enighet om. Så også i denne planen. Norge må til enhver tid råde over maktmidler for å motvirke press, aggresjon eller anslag. Med moderne kapasiteter og høy reaksjonsevne skal Forsvaret utgjøre en krigsforebyggende terskel som innebærer høy risiko og kostnad for den som måtte utfordre norsk sikkerhet og sjølstendighet. Det er derfor vi har Forsvaret. Ved behandling av forsvarsspørsmål kan det virke som om vi har Forsvaret fordi det er viktig for lokalsamfunnet der Forsvaret er lokalisert. Sjølsagt er Forsvaret viktig for mange lokalsamfunn, men Forsvaret må aldri bli en avansert form for Distriktenes utbyggingsfond. Vi har ikke Forsvarets baser og garnisoner der det er best for lokalsamfunnene – det være seg Sørreisa, Mågerø, Rygge, Bodø, Ørland, Bardu eller Rena. Vi skal ha dem der det er best for Forsvaret. Jeg skjønner at dette kan være hardt å ta inn over seg for enkelte, men slik må det være. Ved behandlingen av langtidsplanen i 2001 var det diskusjon om Haslemoen, Hvalsmoen, Eggemoen, Helgelandsmoen, Evjemoen, Fredrikstad, Lahaugmoen, Stavern, Karljohansvern, Torpo, Gråkallen og Kongsvinger. I 2008 var det diskusjon om Jåttå, Sola og Bømoen. Hva sier de som ville opprettholde alle disse leirene, i dag? Jeg har ikke møtt noen som vil foreslå at vi skal reetablere Haslemoen, Helgelandsmoen eller Lahaugmoen – enda så omdiskutert det var å legge ned disse leirene noen år tilbake. I min oppvekst hadde vi NIKE-batteri i Nes. Det var riktig å etablere disse batteriene under den kalde krigen på slutten av 1950-tallet, men det var også riktig å legge dem ned for 20 år siden. Eksemplene er mange. Hva slags forsvar hadde vi hatt hvis vi ikke hadde foretatt slike strukturendringer? Svaret gir seg sjøl. Det interessante med strukturendringer er at motstanderne blir enig i dem bare det er gått litt tid. Endringene i 2001 ble f.eks. gjort til store protester fra Fremskrittspartiet. På samme måte var det protester mot endringene som ble gjort i 2004. Da foreslo Fremskrittspartiet at en skulle beholde strukturen fra 2001 – som de altså hadde vært imot. I 2008 var de også imot og ville da beholde strukturen fra 2004 – som de hadde vært imot. Og sannelig: I år er de imot endringene som foretas, de vil ha strukturen fra 2008 – som de var beinharde motstandere av! Fremskrittspartiet og Høyre var f.eks. motstandere av å etablere Forsvarets operative hovedkvarter på Reitan i 2008. I år er det ikke et ord å høre om det – sjølsagt fordi det var en riktig beslutning, og det som ble besluttet, fungerer riktig så bra. Og – jeg vil nesten kalle det en morsomhet, men det er ikke ufint ment – i 2008 ville Fremskrittspartiet etablere en fjerde manøverbataljon. Hvor er det forslaget nå? Så mye har vel ikke forandret seg på fire år? Det er sjølsagt ikke noe forslag om det, rett og slett fordi det var – og er – et dårlig forslag. Så det er bare å forberede seg: Det som blir vedtaket i dag, blir Fremskrittspartiets politikk – ikke i år, men ved behandlingen av neste langtidsplan. I forkant av regjeringas og Stortingets behandling av langtidsplanen gjorde forsvarssjefen et grundig arbeid gjennom sitt fagmilitære råd. Spesielt vil jeg berømme ham for å sette ord på hva som er vår tids utfordringer og vår tids nye trusler, som f.eks. cybertrusselen. Forsvarssjefens råd, i tillegg til en rekke andre innspill, dannet grunnlaget for regjeringa og regjeringspartienes arbeid med langtidsplanen. Imidlertid utkrystalliserte det seg noen spørsmål der vi ikke fulgte rådet fra forsvarssjefen. Vi ville ikke legge ned 2. bataljon i brigaden, vi ville opprettholde én kontroll- og varslingsstasjon i Luftforsvaret og konkluderte med at den skulle være i Sørreisa. Vi ville beholde alle dagens Orion overvåkingsfly, og vi ville styrke områdestrukturen i Heimevernet og opprettholde distriktsstabene i Heimevernet på Rygge, Terningmoen, Setnesmoen og Drevjamoen samt HV-skolen på Dombås – som alle var foreslått nedlagt. I tillegg ville vi være klare på at Forsvaret skal bidra med å samlokalisere sine helsetjenester i det nye senteret som skal etableres når dagens Troms militære sykehus legges ned. Når vi diskuterer forsvarsspørsmål, blir det ofte mye om bataljoner, skvadroner, kjøretøy, fartøy, flymaskiner, kuler og krutt. Det er vel og bra og må også til, men ikke noe av dette fungerer uten personell. La oss derfor ikke glemme menneskene i en så kompleks organisasjon som det Forsvaret er. Uten menneskene vil ingen av systemene fungere. Regjeringa har varslet at den vil legge fram en egen melding til Stortinget om personell- og kompetansespørsmål. Det er bra, for dette er et svært viktig tema: Hva slags kompetanse trenger Forsvaret i framtida, og hvordan skal denne kompetansen rekrutteres? Hva slags personellmessige endringer vil de organisatoriske endringene som vi vedtar i dag, medføre? Verneplikten er et av Forsvarets hovedfundamenter. Tar vi bort verneplikten, får vi et annet forsvar og et annet samfunn og ikke minst et annet forhold mellom folk og samfunn. Dessuten – vi skriver 2012, og da å holde på med å diskutere, utrede og vurdere om vi skal ha kvinnelig verneplikt eller ei, er ikke særlig framtidsrettet. I den varslede kompetansemeldingen bør vi nå ta skrittet fullt ut og fatte et prinsippvedtak om kvinnelig verneplikt. Vi har verneplikt, og vi har kvinner. Da burde vi også ha kvinnelig verneplikt. I kompetansemeldingen må det også foretas en gjennomgang av dagens befalsordning. Ved besøk rundt hos Forsvarets avdelinger får vi mange og klare tilbakemeldinger om at det må gjøres noe med dagens befalsordning. Spesielt er tilbakemeldingene klare når vi kommer inn på avdelingsbefalsordningen. Her må det gjøres noe. Så over til det spørsmålet i langtidsplanen som antakelig vil bli viet størst oppmerksomhet i dagens debatt – spørsmålet om kampfly. Det er svært gledelig at det er full tilslutning til at Norge skal gå til anskaffelse av inntil 52 nye F-35 kampfly. Den 6. juni 1975 vedtok Stortinget med 100 mot 19 stemmer å gå til anskaffelse av 72 jagerfly av typen F-16. Det var en klok, riktig og framtidsrettet beslutning. Da F-16 kom i 1980, var det et stort teknologisk og operativt sprang for Forsvaret. Norge er et langstrakt land med store områder både til lands og til havs og med tilsvarende store luftrom. Derfor er et operativt kampflyvåpen ekstra viktig. Nye kampfly er avgjørende for at Forsvaret også i framtida skal kunne ivareta vår sikkerhet og suverenitet på en tilfredsstillende måte. Kampfly er en grunnleggende kapasitet i vår forsvarsstruktur. Det er heldigvis full enighet om det. Beslutningen vi skal fatte i dag, blir like viktig og like historisk som beslutningen om F-16 i 1975. Fra beslutningen om å kjøpe F-16 ble tatt i 1975, og til det siste flyet fases ut, vil det antakelig gå omtrent 45 år. Om F-35 vil kunne brukes like lenge som F-16, er umulig å forutse i dag, men uansett er kampflyanskaffelsen den største og viktigste enkeltsaken for Forsvaret i overskuelig framtid. Så over til basespørsmålet. Etter grundige vurderinger av tre aktuelle baser – Bodø, Ørland og Evenes – både som enbasealternativer og som tobasealternativer, konkluderte regjeringa og regjeringspartiene med at det ville være riktig å lokalisere framtidige kampfly til én base, og at Ørland er den klart beste lokaliseringen for en slik base. Dette var i tråd med forsvarssjefens anbefalinger i hans fagmilitære råd. Jeg er glad for at Høyre og Kristelig Folkeparti er enige med regjeringspartiene i dette, og at vi i dag – etter alle solemerker – kan få stort flertall for en slik løsning, der Ørland blir hovedbase for kampfly. Regjeringa og regjeringspartiene konkluderte også med at med Ørlands geografiske plassering ville det være nødvendig med en mindre operasjonsbase i Nord-Norge. Etter å ha vurdert Banak, Bardufoss, Andøya, Bodø og Evenes skilte Evenes seg klart ut som det beste alternativet, og derfor er Evenes foreslått som framskutt base, fordi det er det beste alternativet – kun derfor. Vi fatter ikke vedtak om hva som er den beste plasseringen av en framskutt base basert på hva som er best for Bodø, eller hva som er best for Evenes. Vi velger det ut ifra hva som er best for Forsvaret og best for Norge. Dessverre gjør ikke Høyre det – det tradisjonelt forsvarsvennlige partiet. Gamle forsvarsvenner i Høyre må gremmes over hvordan partiet deres har holdt på den siste tida. Dessverre har oppkjøringen til neste års valgkamp blitt viktigere enn å fatte gode beslutninger for Forsvaret. For hva er det Høyre gjør? I måneder og uker har vi kunnet lese at Høyre ville gå for Bodø som kampflybase. Men hva gjør de? Fremmer de forslag om det? Nei, de mener at hovedbasen skal etableres på Ørland, ikke i Bodø. Men den veldig mye mindre framskutte basen i Nord-Norge, den vil Høyre nå ha i Bodø. Høyre vil altså legge ned dagens kampflybase i Bodø og erstatte den med en mindre operasjonsbase. Eller er vi nå så sikre på at de mener det? Hvorfor har de ikke fremmet forslag om det? Nei, de skal ha regjeringa til å utrede en framskutt base i Bodø. Regjeringa har vurdert det og kommet til at det ikke kan anbefales fordi kostnadene vil bli enorme. Uansett hvor mange ganger kalkulatorpartiet Høyre ber regjeringa om å utrede og regne på dette, vil svaret bli det samme. Spillet rundt lokalisering av den framskutte operasjonsbasen i Nord-Norge er beklagelig. Men jeg vil til slutt tilkjennegi at det er stor enighet om de store linjene og om kampflyanskaffelsen, og at det i dag også er stor enighet om og stor tilslutning til regjeringas forslag om å starte opp et nytt investeringsprosjekt for oppgradering og nyanskaffelse av CV90 panservogn. Helt til slutt vil jeg ta opp forslagene nr. 1–5 i innstillingen.