trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kirsti Kolle Grøndahl (Arbeiderpartiet), 2001-03-22:
Stortinget vedtok 19. juni 1997 en ny ordning for Stortingets budsjettbehandling, gjeldende inntil 30. september i år. Presidentskapet oppnevnte i fjor et utvalg for å evaluere nyordningen. Utvalget la fram sin innstilling for Presidentskapet 1. mars i år. Presidenten vil gjerne benytte denne anledningen til å takke utvalget for et grundig og godt utført arbeid. Flertallet i utvalget tilrår at budsjettreformen av 1997 videreføres og gjøres permanent. I samsvar med dette fremmer Presidentskapets flertall, alle unntatt Stortingets visepresident Hans J. Røsjorde, innstilling om at endringene som ble gjort i Stortingets forretningsorden og i Bevilgningsreglementet i 1997, skal fortsette å gjelde, uten tidsbegrensning. Videre anbefaler Presidentskapet at de to engasjementsstillingene i Stortingets administrasjon som ble opprettet for bl.a. å utføre arbeid av budsjetteknisk art, gjøres om til faste stillinger. Presidentskapet har ikke tatt stilling til de overføringer av ansvar for budsjettkapitler mellom komiteene som er tatt med i vedlegg 2 til utvalgets innstilling. Presidentskapet vil komme tilbake til dette spørsmålet ved en senere anledning. Med disse merknadene anbefaler jeg Presidentskapets innstilling.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2001-03-22:
Jeg skal ikke bidra til at dette blir en lang debatt. Jeg viser til den grunnholdning Fremskrittspartiet har hatt til prøveordningen som flertallet nå ønsker å gjøre permanent. Det er på bakgrunn av dette at det foreligger en mindretallsmerknad fra meg, på vegne av Fremskrittspartiet. Vårt medlem i utvalget har jo også tatt dissens på nettopp dette området, idet vi mener at den gamle ordningen i mange henseender er nyttig for å gi politikken et uttrykk på en annen måte enn det som nå har fremkommet. Jeg vil også vise til at den nye ordningen kan medføre betydelige voteringsproblemer og i verste fall kan medføre at man får problemer med å få et budsjettvedtak i det hele tatt. Jeg antar at det er et forhold som man vil kunne finne en løsning på. For Fremskrittspartiet har det vesentlige vært å beholde en ordning som har gitt muligheter for å utøve politikk i tråd med det som et vekslende flertall vil kunne frembringe. Ikke minst er dette viktig når det gjelder arbeidet i komiteene, idet nettopp komitearbeidet, gjennom å gjøre denne ordningen permanent, på mange måter ikke blir det samme som tidligere tiders når det gjelder muligheter til å kunne utøve politikk i komiteene og på den måten få fram et bevilgningsforslag som gir et bedre uttrykk for den politiske meningen – ikke minst i situasjoner som den vi nå har hatt i årevis, med mindretallsregjeringer. Det er innlysende at den rent praktiske behandlingen av budsjettet her i salen er blitt mye enklere etter den nye modellen. Men spørsmålet blir jo da: Skal det være slik at de praktiske forholdene for arbeidet her i salen for å få fram enkle vedtak skal være styrende, eller skal det være viktigere å få fram de rent politiske standpunkter og de ulike forslag til bevilgninger veid opp i en saldering, slik Stortinget har gjort gjennom lange tider? Bakgrunnen er at representantene på en måte skal føle at de utøver en politisk gjerning i komiteene, mer enn at de i beste fall er med på en forflytning av noen få kroner fram og tilbake. Det er jo det som er en del av drivkraften – å utøve politikk. Sånn sett kunne man med den nye ordningen stort sett overlate hele arbeidet til finanskomiteen, så var man ferdig med det, og de øvrige komiteene kunne finne på noe annet å gjøre i mellomtiden. Det er på mange måter slik at dette innrettes med den lille grad av handlefrihet som blir komiteene til del. Det gjør arbeidet på mange måter mindre interessant, selv om det strukturelt sett for Stortinget og for Regjeringen, og kanskje også for brukerne, i en viss grad er lettere og greiere å forholde seg til resultater som fremkommer tidlig i sesjonen. Men politisk sett vil jeg hevde at med det som flertallet nå går inn for, blir dette utrolig mye mer uinteressant i forhold til å beholde den gamle ordningen. Med dette vil jeg bare klargjøre at Fremskrittspartiet vil stemme mot I og II, med unntak av I siste ledd, nemlig opphevelsen av § 10. Jeg ber om at voteringen legges opp i henhold til dette. Fremskrittspartiet vil altså stemme for I siste ledd, opphevelsen av § 10.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2001-03-22:
Jeg hadde i utgangspunktet ikke tenkt å blande meg opp i den debatten som hr. Rise reiste i relasjon til parallellføring av langtidsmeldingen for det sivile beredskap og langtidsproposisjonen for Forsvaret. Men når svaret nå ble slik det ble fra statsrådens side, må jeg tillate meg også å berøre dette. For det første har det vært Stortingets forutsetning at det skal være parallellitet når det gjelder langtidsmeldingen, som det tradisjonelt har vært for det som er knyttet til det sivile beredskap, og langtidsmeldingen tradisjonelt, slik det har vært for Forsvaret, i en fireårssyklus. Så registrerer vi altså at langtidsmeldingen knyttet til virksomheten til det sivile beredskap, holdt opp mot Forsvaret, ikke kommer parallelt med proposisjonen som Regjeringen har lagt fram. Så sier statsråden at det skyldes Åsta- og «Sleipner»-ulykkene. Det kan vel være så. Dette er to tragiske ulykker som hver for seg selvsagt kaller på en betydelig oppmerksomhet, men som, i hvert fall slik jeg oppfatter det, måtte kunne vært håndtert separat og på en måte flettet inn i det som ville være nødvendige tiltak på den siden, og sett i en større sammenheng. Men holdt opp mot Sårbarhetsutvalgets brede dokument og brede påpeking synes det meg merkelig, hvis jeg forstod statsråden rett, det han sa om at Sårbarhetsutvalgets innstilling godt kunne vært lagt til grunn i en slik melding, da hadde alt kunnet la seg gjøre. Og så sier man da at Åsta-ulykken og «Sleipner»-ulykken gjorde at dette ikke var mulig. Da vil jeg gjerne spørre: Kan dette være riktig? Og hvis det er slik at Sårbarhetsutvalgets innstilling kunne vært ført fram, hvorfor gjorde man ikke det, slik at det i hvert fall ble en del av det hele?
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2001-03-22:
Det var i grunnen til hr. Bastesen, som fyrte av noen bredsider – jeg vil tro med en blanding av løskrutt og prosjektiler som ikke har en helt korrekt bane. Når komiteen har fremmet denne innstillingen som hr. Bastesen sabler ned ettertrykkelig, rett nok med et ørlite unntak, skjønner jeg for så vidt godt at hr. Bastesen gjerne ville hatt et resultat umiddelbart. Og det er jo riktig, som hr. Bastesen sier, at det har vært utvalg i arbeid som har pekt på en rekke løsninger innenfor dette området, og således skulle det ikke være behov for mer papirutredninger. Det er i og for seg et greit standpunkt. Det som er viktig, er nå å få plassert ansvaret på ett sted, og man får akseptere at det tar litt tid. Men det er altså en utålmodig komite som sier at nå må man få parkert ansvaret ett sted, få rede på hva dette til syvende og sist koster, og hvem som skal ha ansvaret. Og hvis det er slik at Forsvaret skal ha en totalkoordinering, så ønsker jeg – det går jeg ut fra at representanten Bastesen også er interessert i – at regningen kommer på riktig bord, og at man betaler for det. Da er det jo riktig, som hr. Bastesen sier, at det neppe er den totale økonomien det hele står og faller på. Men hvis hr. Bastesen hevder at det er mulig å overvåke og regulere seg bort fra alle mulige farer og ulykker, da spør jeg meg: Hvorfor går fartøyer på skjær fra tid til annen? Kan vi greie å unngå det fullstendig? Eller mener hr. Bastesen fortsatt at det er noe som heter skipsførers ansvar? Det er til og med mulig å synke ved kai! Jeg har lyst til å peke på at om samfunnet satte inn all verdens ressurser, så kan det allikevel skje et uhell. Da må man ha beredskap for det. Det var det jeg prøvde å understreke. Hr. Bastesen påstår at det jeg og andre har sagt, er at det ikke er så farlig om det skjer noe hvis vi bare har en beredskap slik at vi kan tørke opp etterpå. Det utmerkede bildet har hr. Bastesen tegnet av meg og muligens andre, i tilhørende utrustning. Det kan jo være et greit bilde, det. Men mitt poeng er at man må gjøre begge deler, og at det må være en kosteffektiv vurdering av dette, ellers får man bare ta konsekvensen og forby seiling. Da er man i hvert fall helt sikker på at ikke noe galt skjer. Men jeg går ut fra at det ikke var det Bastesen mente. Det må en avveining til – og en målrettet innsats. Hvis ting allikevel skulle gå galt, må man også ha en beredskap for det. Det skulle vel bare mangle. Eller mener Bastesen at det er fullstendig bortkastet å ha en beredskap for å fange opp ting som måtte gå galt? Jeg spør: Hvilket ansvar har en skipsfører? Og hvilket ansvar har et rederi?
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2001-03-22:
Jeg var i grunnen ikke fornøyd med den forklaringen statsråd Godal gav på hvorfor man ikke har sagt noe om Sårbarhetsutvalgets innstilling. Det ble henvist til at Justisdepartementet har lovet en bred gjennomgang, og at dette er en så stor oppgave at det ikke var mulig å rekke det innen man la fram proposisjonen om omlegging av Forsvaret. Jeg synes det fremstår som noe underlig, med tanke på at Forsvarspolitisk utvalg kom med sin innstilling samtidig med Sårbarhetsutvalget. Da mener jo statsråd Godal at omleggingen av Forsvaret er mindre arbeidskrevende og noe som er en mye mindre gjennomgang enn det Sårbarhetsutvalget krever. Jeg kan ikke forstå at de områdene Sårbarhetsutvalget dekker, er en større sektor i samfunnet enn det Forsvaret utgjør. Og jeg kan ikke forstå at det ikke skulle være mulig å få dette ferdig samtidig, ikke minst med tanke på at dette er føringer som Stortinget har gitt gjennom hele 1990-tallet, for at man skal behandle den militære og sivile beredskap samtidig. Så jeg vil be om en ytterligere forklaring på hvorfor ikke dette var mulig. Når statsråden henviser til at man har hatt litt forskuttering av Sårbarhetsutvalgets innstilling, man har tatt hensyn til det, man har hatt kontakt statsrådene imellom uten at vi har fått en samlet gjennomgang, synes jeg det blir litt sånn her og der-politikk. Det er klart at Forsvaret er den eneste organisasjonen som kan stille store mannskaper til rådighet i en krisesituasjon når det gjelder redningstjeneste, store ulykker og store katastrofer, og derfor var det veldig viktig å få en behandling samtidig.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2001-03-22:
Jeg var heller ikke fornøyd med dette svaret. Når statsråden nå henviser til at det skal være en forståelse mellom Forsvarsdepartementet og forsvarskomiteen, og at han hviler på det og nærmest bruker det som en begrunnelse, synes jeg det fremstår som noe underlig. Og jeg vil gjerne be statsråden om å forklare hvordan han kan finne dette i samsvar med Norges grunnlov. Er det slik at forsvarskomiteen har en spesiell status som departementet kan inngå en forståelse med, og at det kan være en selvstendig begrunnelse for statsråden når han kommer i salen? Jeg har nok fått inntrykk av at det også ble brukt av statsråden da han i sin pressekonferanse nevnte at han var optimistisk når det gjaldt å få igjennom forslagene i Regjeringens proposisjon, fordi han hadde hatt flere møter i forsvarskomiteen, og han kunne da bruke det som en begrunnelse for at dette så meget bra ut. Når statsråden nå har sagt at Sårbarhetsutvalgets innstilling i seg selv var ganske enkel og lett kunne ha vært behandlet her nå, fatter jeg i grunnen ikke hvorfor man ikke la fram dette samtidig. Man har hatt to store ulykker, som det henvises til, Åsta- og «Sleipner»-ulykkene, og de kunne jo ha vært behandlet i en egen melding hvis det var granskningsrapportene fra disse ulykkene man tenkte på. Sårbarhetsutvalgets innstilling går jo på det totale trussel- og sårbarhetsbildet for Norge og burde, i samsvar med det som har vært Stortingets føringer, vært fremlagt samtidig med proposisjonen om Forsvaret.
Ingvald Godal (Høyre), 2001-03-22:
Når det gjeld sakene nr. 2 og 3, har eg ikkje noko særleg å tilføye utover det som står i innstillinga. Eg vil berre seia at dersom det viser seg at Kystvakta ikkje får nok ressursar til å kunna gjera jobben sin på ein tilfredsstillande måte, vil me sjå med velvilje på å auke dei, men det må vera i samband med revidert nasjonalbudsjett. Når det gjeld sak nr. 4, har eg berre ganske stutt lyst til å slutte meg til alle dei som takkar og ynskjer å gi honnør til admiral Skorgen og mannskapet hans for den veldig fine jobben dei gjorde i samband med den tragiske ulykka med «Kursk». Eg har òg lyst til å streka under at me må sjå på alle sider ved erfaringane frå den hendinga, ikkje minst russarane sin mangel på openheit. Den er for dårleg, og ved framtidige ulykker må den bli betre dersom me skal vera i stand til å hjelpe dei som er involverte, på ein best mogleg måte.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2001-03-22:
Jeg skal ikke bidra til noen forlengelse av debatten; jeg skal klare meg med langt mindre enn ti minutter. Det er stor enighet – praktisk talt fullstendig enighet – i alle disse tre sakene i komiteen, så jeg ser ingen grunn til å forlenge debatten. Jeg viser til innlegget som saksordføreren for to av sakene, Anne Helen Rui, hadde, og jeg viser særlig til det innlegget som representanten Rise framførte fra denne talerstolen i stad. Jeg er enig med Rise i at det hadde vært en stor fordel om Sårbarhetsutvalgets innstilling kunne behandles sammen med langtidsproposisjonen som Stortinget nå har til behandling. Man må ta til etterretning at dette ikke har vært mulig i Regjeringen, men jeg håper at det i hvert fall følges opp så snart som mulig slik at man kan få en behandling også av den siden av saken. Det er riktig som det er påpekt her, at vi har en sårbar kyst, og vi må sørge for at vi kan ivareta de oppgavene vi har der på en best mulig måte. Når det gjelder Kystvakten, regner jeg med som en selvfølge at hvis det fram mot revidert nasjonalbudsjett skulle vise seg at de gitte bevilgninger ikke vil være tilstrekkelig for hele året, så vil Regjeringen sørge for å fremme et forslag om de nødvendige tilleggsbevilgninger. Det vil i så fall bli behandlet med all mulig velvilje, i hvert fall fra Senterpartiets side. Når det gjelder «Kursk»-saken, vil jeg slutte meg til dem som har gitt uttrykk for honnør til dem på norsk side som deltok i redningsarbeidet. Dessverre var det for sent å få reddet noen; det var vel ingen å redde lenger da redningsarbeidet kom i gang, men det kunne man jo ikke vite. Den jobben som ble gjort, fortjener i hvert fall all mulig honnør. Og her er det enighet om at utgiftene skal dekkes – som foreslått i proposisjonen, og som komiteen også foreslår i innstillingen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-22:
På bakgrunn av denne debatten er det jo helt klart at stortingsflertallet er rede til å øke bevilgningene til Kystvakten i revidert nasjonalbudsjett, hvis Regjeringen kommer med forslag om det. Vil forsvarsministeren gi et signal om at Kystvakten må trappe opp sin aktivitet, og at det kan etterfylles når neste halvårsbudsjett legges?
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-03-22:
Jeg skal gjøre et forsøk til. Jeg tror det hadde vært enklere å få til en parallell behandling om vi bare hadde hatt som utgangspunkt innstillingene fra Forsvarspolitisk utvalg og Forsvarsstudien for vårt vedkommende og Sårbarhetsutvalgets innstilling for Justisdepartementets vedkommende. For det er riktig som representanten Rise påpeker, det kom parallelt. Men så har altså Justisdepartementet og Regjeringen funnet det formålstjenlig med en bred gjennomgang, både teknisk, juridisk og på annen måte, av Åsta- og «Sleipner»-ulykkene, som er to kjempesvære problemkomplekser der det stilles meget store og spesifikke krav til oppfølgingen av de to tragiske ulykkene. Det er et annet stykke arbeid enn det å behandle sivil beredskap i sin brede allmennhet. Og at det tar lengre tid i Justisdepartementet, har jeg for min del full respekt for. Jeg har ingen grunn til å tro at man sleper beina etter seg i det arbeidet, man gjør det i ansvarsfølelse overfor de to store menneskelige tragediene. Jeg tror ikke det er så vanskelig å skjønne at det er en annen form for gjennomgang, basert på kommisjonsrapporter – meget grundige sådanne – som er annerledes enn det som isolert sett følger av Sårbarhetsutvalgets innstilling, som er temmelig generell, og Forsvarsstudien, som er en militær analyse, sammen med innstillingen fra Forsvarspolitisk utvalg. Det er forklaringen – enten man liker det eller ikke. Men jeg gjentar: Vi skulle gjerne ha sett det parallelt, men det er altså temmelig vesensforskjellige problemstillinger vi her snakker om. Det vil jo være sånn også framover at Forsvarets ressurser er helt utslagsgivende for det samarbeidet vi skal ha når det gjelder sivil beredskap og sivil sårbarhet. Og sånn vil det være også i framtiden, og jeg vil si ikke uavhengig av komiteens behandling av det spørsmålet. Jeg tror alle partier vil være enige om det, og da skjønner jeg på en måte ikke helt hvor problemet ligger.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-03-22:
Det er jo her som ellers i budsjettpolitikken slik at hvis Regjeringens og Stortingets forutsetninger for budsjettbehandlingen ikke holder, så er vi selvfølgelig beredt til å komme tilbake til Stortinget både i revidert nasjonalbudsjett og/eller eventuelt seinere. Men jeg tror det er veldig dårlig budsjettdisiplin forholdsvis raskt på nyåret å si: Sett i gang, bruk mer, det kommer mer! Det er ikke slik vi kan drive budsjettstyring, selv når det er gode formål ute og går. Og her er vi alle enige om at Kystvakten er et meget godt formål.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-03-22:
Jeg sa at det hadde gjort det lettere. Men jeg vil ikke dermed på justisministerens vegne stå og si at der ligger absolutt hele forklaringen. Vi har også en egen innfasing av meldingene nå i forhold til det vi hadde tenkt oss, for fireårssyklusene, som for så vidt har skjedd i en samforstand mellom Forsvarsdepartementet og forsvarskomiteen, og som vi mener har vært nødvendig og riktig av hensyn til framdriften av reformvirksomheten i Forsvaret. Og jeg har registrert at de kommentarene som er kommet fra forsvarskomiteens forskjellige ledende personligheter, har gått på at dette er en riktig måte å gjøre det på i forhold til Forsvarets behov. Jeg skal gjerne formidle til justisministeren ønsket om eventuelt en separat behandling av det – men jeg tror altså at det er for sent i forhold til det arbeidet som nå foregår – og så får justisministeren selv svare på de ulike sidene ved akkurat det spørsmålet. Jeg konsentrerer meg nå om det som er vårt anliggende. Og jeg oppfatter det ikke som veldig rart at man har «Sleipner»- og Åsta-ulykkene og en bred gjennomdrøfting av dem med seg i en endelig avklaring av hva man fremmer i en egen melding om sivil beredskap. Jeg synes det er en ganske logisk sammenheng der, for hvis vi så å si overlater til stortingsmeldinger om sivil beredskap å være veldig generelle, uten å ta utgangspunkt i en bred gjennomgang av tross alt to store tragedier av stor betydning for vår evne til å forebygge tragedier, blir det også kanskje litt rart. Men dette er tenkning på vegne av justisministeren, og så får vi se om den holder.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-03-22:
Jeg tror nok representanten er på ville veger hvis han tror dette har noe med Grunnloven og skumle ting å gjøre. Det er altså slik at flere regjeringer har lagt til grunn at vi skal ha en syklus for behandling av neste fireårsperiode for Forsvaret. Den består i at den forrige regjering, hvor representantens parti var godt representert, utbad seg et innstillingsarbeid fra Forsvarspolitisk utvalg og en militærstudie fra forsvarssjefen med sikte på en proposisjon til Stortinget i inneværende vårsesjon. Det er ikke noe annet jeg snakker om enn det. Mitt absolutte inntrykk er at alle politiske kommentarer har gått ut på at det ser man nødvendigheten av. Og hvis det er slik at det materialiserer seg et flertall med et annet syn, vil det være forholdsvis oppsiktsvekkende. Jeg tror det er mye som taler for akkurat denne innfasingen av forsvarsreformene all den tid vi dessverre står overfor dårlig ressursstyring, dårlig ledelse og dårlig forvaltning av de enorme verdiene som Forsvaret representerer. Og vi må nå én gang for alle få klarhet i: Hvor skal skapet stå? Hva gir Stortinget av bindende vedtak i form av retningslinjer for virksomheten framover? Det haster. Det har vært så maktpåliggende for alle politiske partier, selv om man kan være uenige om innholdet og retning, at det har vi lagt til grunn. Og det tror jeg vel egentlig at også Venstre, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet legger til grunn i sin behandling av saken. Men jeg skal selvfølgelig ikke forskuttere noen komiteinnstilling på det punkt.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-03-22:
Forsvarsdepartementet har dessverre ingen radar – det er sannsynligvis mange som mener at det burde vi ha hatt. Men det er klart vi har radarstasjoner i Forsvarets tjeneste, og det er en del av arbeidet nå å se hvorvidt vi kan koble de informasjonene som kommer via Forsvarets radarer, opp mot en bedret beredskap og en bedre håndtering. Det har jeg kommentert tidligere som en absolutt positiv mulighet. Utgangspunktet er at man bruker Forsvarets radarer et stykke på vei til å følge situasjoner i ettertid gjennom tape, gjennom opptak av bevegelser som har skjedd, framfor å bruke dem i en aktiv og løpende overvåkning. Det er altså en teknisk mulighet, så langt jeg skjønner, ikke minst i nordområdene. Og det er åpenbart av de temaene som nå studeres inngående med sikte på å få en bedre utnyttelse av også Forsvarets ressurser. Så jeg kan svare bekreftende på at det er et helt vitalt tema.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-03-22:
Jeg skal jo ha innlegg senere, men jeg vil benytte anledningen til å få svar på et konkret spørsmål. Kystberedskapsutvalgets innstilling resulterte i KYBAL. Når man opplever at «John R» er ute av kurs i 12–14 timer og går på grunn i Troms, og man ser i KYBAL at Forsvarsdepartementet kan gripe inn, men ikke gjør noen ting – de følger båten på radaren, men griper ikke inn – må jeg spørre: Er forsvarsministeren fornøyd med situasjonen og oppfølgingen av KYBAL?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-03-22:
Jeg skjønner jo at Røsjorde ikke har så stort behov for å trekke i oljehyre og rydde opp i oljeforurensningene. Han vil la andre gjøre det. Det er jeg enig med Røsjorde i. Jeg er absolutt opptatt av forurensning, og at vi skal ha en skikkelig beredskap. Det er vel få andre her i denne sal som har snakket mer om nettopp oljeforurensning og beredskap, spesielt på oljeplattformene. Jeg har gjentatte ganger pekt på hvor dårlig beredskapen er. Så det er ingen motstrid mellom det å sørge for å overvåke kysten og det å ha en skikkelig oljevernberedskap, for vi har altfor dårlig oljevernberedskap generelt. Når det gjelder skipperens ansvar: Selvfølgelig har en skipper ansvar. Men hvis en motor stopper, man får et maskinhavari, da er det ikke skipperens ansvar lenger. Hvem er det da sitt ansvar? Det er jo da vi skal ha mulighet til å gripe inn og ta hånd om fartøyet og få det vekk fra land, slik at det ikke forurenser og blir en katastrofe for både Røsjorde og for Godal og for meg og for hele Stortinget! Det er det det dreier seg om. Det dreier seg ikke om skipperens ansvar. Jeg behøver ikke å belære Røsjorde om hva som er skipperens ansvar. Det vet Røsjorde like godt som jeg. Han behøver ikke å spørre om det, for jeg vet at det er skipperen. Men det er de tilfellene hvor skipperen ikke kan gjøre noe, vi skal ha beredskap for. Og vi må ha et system slik at vi kan fange opp de tilfellene der det holder på å skje en stor katastrofe. Det har Forsvaret myndighet til. Forsvaret må bare gjøre den jobben de selv har pålagt seg. I KYBAL står det klart hva de har til oppgave. Og Forsvaret har i dag ansvaret for det som foregår utenfor grunnlinjen. Det behøver ikke å bli utredet. Det er bare å sette i gang og gjøre jobben. Så jeg håper representanten Røsjorde er fornøyd med svaret mitt.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2001-03-22:
Tragedien som utspant seg i Barentshavet i forbindelse med at den russiske ubåten «Kursk» havarerte i august i fjor, er allerede kommentert av flere talere, men som saksordfører har jeg lyst til å knytte noen få bemerkninger til saken. Når en slik situasjon oppstår på havet, er det heldigvis, og ikke minst for en sjøfartsnasjon som Norge, tradisjon for og en selvfølge at man kommer seg til ulykkesstedet hurtigst mulig og yter den assistanse det er mulig å gi. Havariet og anmodningen om assistanse var en nødssituasjon som krevde øyeblikkelig beslutning. Forsvarsdepartementet påtok seg lederoppgaven, da Forsvaret har den nødvendige kompetanse for en slik oppgave. En samlet komite vil berømme sivilt og militært personell som var involvert, for fremragende innsats. Planlegging og ledelse av redningsaksjonen ble for øvrig utført fra Forsvarskommando Nord-Norge. Men det er også all grunn til å gi anerkjennelse til de britiske og norske dykkerne som faktisk utførte selve jobben. Redningsaksjonen krevde altså en rask handling fra norske myndigheter og kunne naturligvis ikke forutses innenfor normale budsjettrammer. Aksjonen kostet 19,4 mill. kr. Oppgjør er foretatt og belastet budsjettene under Forsvarsdepartementet og Utenriksdepartementet for 2000 med like andeler. Komiteen er derfor enig i og vil tilrå at de to departementene som har blitt påført utgifter i sine ordinære budsjetter, skjermes ved kompenserende tilleggsbevilgning.
Erling Brandsnes (Arbeiderpartiet), 2001-03-05:
I forbindelse med dagens behandling av Dokument nr. 8:26 om at staten skal dekke grunneiernes saksomkostninger i tvister om reinbeite, går en enstemmig næringskomite inn for at det etableres en ordning der grunneierne får dekket sine saksomkostninger i saker av prinsipiell karakter. Ved forhandlingene om reindriftsavtalen for 1999-2000 ble partene enige om at midler fra Reindriftens Utviklingsfond kunne brukes til å dekke saksomkostninger som påløper ved tvist om reinbeite. Dagens vedtak vil føre til at det i årets jordbruksforhandlinger blir lagt opp til en parallell ordning til dekning av grunneiers saksomkostninger ved slike tvister. Det er flere steder i landet konflikter om hvor grensene for reinbeite går. En håper fortsatt at regionale meklingsråd skal kunne løse disse konfliktene. Likevel kan slike tvister lett havne i rettsapparatet. Nå skal en ikke avskrive denne meklingsordningen ennå. Det kan være slik at når noen prinsipielle saker er avgjort i rettsapparatet, vil dette kunne gi et bedre og sikrere grunnlag for arbeidet i konfliktrådene. En samlet komite åpner for at Regjeringen kan vurdere om partene bør bidra med egenandeler i slike rettstvister. Hvis dette blir gjennomført, kan det kanskje føre til at partene i mindre saker forsøker å få til løsninger gjennom konfliktrådene og dermed unngår både rettssak og egenandeler. Det er grunn til å anta at også prosedyrene for å få støtte til dekning av slike utgifter for grunneierne vil få en utforming lik prosedyrene for å få økonomisk bistand fra Reindriftens Utviklingsfond. Støtte vil da bli gitt etter søknad og en vurdering av hvert enkelt tilfelle. Dagens vedtak i Stortinget vil føre til at det ikke er økonomien som bestemmer om en prinsipiell sak blir behandlet i rettsapparatet. Dette vil være en klar styrke for den allmenne rettssikkerheten. Likevel må det nevnes at det som regel er slik at det er en stor gruppe grunneiere som står mot en liten gruppe reineiere i slike tvister. Det betyr at kostnaden for den enkelte reineier kan være betydelig større enn for den enkelte grunneier. Derfor er det lett å forstå at reineierne fikk en slik ordning inn i reindriftsavtalen. I behandlingen av denne saken er tvisten mellom reindriftsnæringen og berørte grunneiere i Selbu brukt som eksempel på en slik sak som er havnet i rettsapparatet. Denne saken skal om ikke lenge behandles i Høyesterett for å få en avklaring i tvistespørsmålet om reinbeite. I ettertid vil vi da kunne se hvordan en eventuell dekning av omkostninger ved tvisten vil bli vurdert.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-03-05:
Stortinget har her grepet fatt i en sak av stor betydning for dem det gjelder. Det er grunn til å hevde at rettstilstanden etter behandlingen av reindriftsloven ikke er blitt godt nok avklart, og at det derfor er nødvendig med prinsippavgjørelser i rettsapparatet. Gjennom å styrke det økonomiske grunnlaget for grunneiere i rettstvister i saker på dette området som er av prinsipiell karakter, vil det bli bedre mulighet til å ivareta rettssikkerheten, slik vi ser det. Det er ingen tvil om at reindriftsloven gir en sterk stilling for reindriftssamene med hensyn til å utøve reindrift. Konflikter i kjølvannet av denne loven var derfor ikke uventet. Fremskrittspartiet vil hevde at grunneierne i utgangspunktet har en svak stilling, fordi reindriftssamenes rettigheter og interesser er godt ivaretatt i lovgivningen. Grunneierne stiller svakt i utgangspunktet og bør i det minste få styrket sin økonomiske stilling. Det er riktig og rettferdig at grunneierinteressentene får dekket utgifter til saksomkostninger innenfor jordbruksavtalen som en motvekt mot de muligheter som er etablert for reineiere gjennom Reindriftens Utviklingsfond. Det er gledelig at en samlet komite har inntatt dette standpunkt, og at grunneiere gis en sterkere stilling økonomisk, relatert til dekning av saksomkostninger i reinbeitetvister.
Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 2001-03-05:
Jeg vil bare på Kristelig Folkepartis vegne gi uttrykk for glede over at vi har fått med oss hele komiteen på denne merknaden, og vi er spente på oppfølgingen fra departementet.
Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 2001-03-05:
Jeg vil bare si på vegne av Kristelig Folkeparti og Venstre at vi også vil stemme for forslaget.
Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 2001-03-05:
Forslag nr. 2, fra Senterpartiet, vil vi stemme for på bakgrunn av de siste ukers utbrudd av munn- og klovsyke. Jeg viser her til innlegg fra representantene Lilletun og Kongshaug.
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-03-05:
Denne saken startet med henvendelse fra grunneierne i Selbu, som har hatt en sak gående i mange år, og som nå har saken for Høyesterett. Det viste seg at kostnadene ved en slik sakførsel er meget store. I dette tilfellet er det en del grunneiere som står bak saken, men det er noen få som har tatt på seg å garantere. Jeg er glad for at det nå har kommet til en slik ordning at de, når saken er kommet dit hen, får sendt sin søknad om dekning av saksomkostninger til avtalepartene innenfor jordbruket, og at de skal få sine kostnader dekket på samme vis som reinbeiteinteressentene. Det kan ikke være noen tvil om at den saken som denne innstillingen handler om, er en typisk prinsippsak..
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-03-05:
Stortinget behandler i dag spørsmålet om statlig dekning av grunneiernes utgifter ved saksomkostninger i saker om tvist om reinbeite som er av prinsipiell karakter. Jeg har merket meg at komiteen går inn for at grunneierne skal få dekket slike utgifter innenfor jordbruksavtalens ramme etter et liknende opplegg som det som er etablert over reindriftsavtalen. Jeg tar dette til etterretning og vil sørge for at forholdet, i henhold til komiteens merknader, vil bli tatt opp fra statens side ved årets jordbruksforhandlinger. Komiteens merknader har som konsekvens at begge parter i forhandlingene må være innstilt på å disponere midler fra avtalerammen til dette formålet. Jeg har i brev til næringskomiteen av 25. januar og 14. februar i år gitt uttrykk for mitt syn på de spørsmål som her reiser seg. Brevene følger som henholdsvis vedlegg 1 og 2 til innstillingen, og jeg ser ikke grunn til å gå detaljert inn på det som der er anført fra min side. Jeg vil imidlertid minne om bakgrunnen for det forslag til endring i reindriftsloven § 2 som ble fremmet fra Regjeringens side i 1995 gjennom Ot.prp. nr. 28 for 1994-95. Det ble konstatert et økende antall konflikter vedrørende reindriftsrettens geografiske utstrekning innenfor de samiske reinbeiteområdene og et ønske fra myndighetenes side om å gi reindriftsnæringen tryggere juridiske rammevilkår i de områder hvor reindrift rent faktisk ble utøvd. Norges folkerettslige forpliktelser overfor reindriftssamene spilte i denne sammenheng en sentral rolle. Jeg oppfatter det slik at det er bred enighet om at Norge skal følge opp de internasjonale forpliktelser vi har om beskyttelse av urbefolkninger og minoriteter. Det vil være uheldig for alle parter dersom vi nå får rettskonflikter i et enda større omfang. For reindriftssamene vil slike konflikter virke sterkt belastende for næringsvirksomheten. I den utstrekning reindriften er den tapende part i slike konflikter, kan staten søke å inngå leieavtaler, eventuelt ekspropriere dersom vilkårene for dette er til stede. Dette er spørsmål som det eventuelt kan bli nødvendig å komme tilbake til.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-05:
I det dokumentet som foreligger, fremmer forslagsstillerne følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen legge frem forslag for Stortinget om å ta oppsøkende og forebyggende hjemmesykepleie inn i lov om helsetjenesten i kommunene i tråd med innholdet i forslaget.» Når det gjelder selve forslaget, viser forslagsstillerne til at det i Danmark skal gjennomføres oppsøkende hjemmebesøk til innbyggere som er fylt 75 år, minst to ganger pr. år. Det vises videre til statsfinansierte forsøk som har funnet sted bl.a. i 21 svenske kommuner, og at det også finnes kommuner i Norge som har gode erfaringer med ordningen. Som argumenter for tiltaket framholdes at det kan forebygge sykdom og funksjonstap, f.eks. ved at det avdekkes ukjent høyt blodtrykk, underforbruk av hjelpemiddel, feilbruk av medikament og underforbruk av hjemmetjenester. Forslagsstillerne trekker også fram en del andre argumenter for at en ordning som beskrevet, bør gjennomføres, og mener at Regjeringen bør ta oppsøkende og forebyggende hjemmesykepleie inn i lov om helsetjenesten i kommunene, og at Helsetilsynet bør få hjemmel til å utarbeide og ajourholde en kortfattet veileder for kommunene. I komiteens behandling av saken står en samlet komite for merknader som understreker de positive intensjonene ved forslaget. Et flertall bestående av alle partier bortsett fra Fremskrittspartiet, understreker de gode erfaringene som også foreligger knyttet til fastlegeordningen i Danmark, og påpeker at det kan være lurt å se de to ordningene under ett, fordi et bedret samarbeid mellom den hjemmebaserte omsorgen og fastlegene vil kunne gi tjenlige resultater også for den eldre befolkning, og ikke minst for hjemmeboende med behov for hjemmebasert omsorg. Komiteens flertall, alle partiene utenom Fremskrittspartiet, påpeker at resultatet av det svenske programmet ikke vil foreligge før mot slutten av 2002, og det samme flertallet understreker da at hvis man foretar en utredning, vil det være nyttig også å se på de resultatene som er å oppvise fra Sverige, Danmark og England. En samlet komite mener at det også i Norge vil være nyttig å høste erfaringer med en ordning i visse kommuner før man eventuelt tenker seg ordningen gjennomført som en generell ordning. Komiteens flertall, alle partier utenom Fremskrittspartiet, vil derfor gå mot selve forslaget som forslagsstillerne fremmer i dokumentet, men tar i stedet til orde for at det gjennomføres forsøk med oppsøkende hjemmebasert omsorg. I forbindelse med skissering av innholdet i et slikt forsøk understreker flertallet at man i dag ser at ulike grupper utfører ulike typer arbeid, og at bl.a. blodtrykksbehandling når det skal gjennomføres i hjemmet, kan være annerledes enn når det gjennomføres på legens kontor, og at det dermed enda en gang blir nødvendig å understreke viktigheten av tett samarbeid mellom ulike faggrupper. En samlet komite fremmer til slutt følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen igangsette prøveprosjekt med oppsøkende, forebyggende hjemmebasert eldreomsorg i et representativt utvalg av kommuner.»
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2001-03-05:
Forebyggende tiltak er viktig, og i de aller fleste tilfeller gir dette en gevinst både for menneskene dette gjelder, og for samfunnet. I så måte er vi kanskje for lite flinke til å gjennomføre virkningsfulle forebyggende tiltak, både i forhold til den eldre del av befolkningen og i forhold til de som er yngre. Det viktigste med forebyggende tiltak er at de bidrar til å bedre livskvaliteten for den det gjelder, men det er viktig å huske på at samfunnet som helhet har en gevinst av at enkeltmennesker kan fungere best mulig i dagliglivet. I så måte er intensjonene i det foreliggende forslaget gode. I Norge er vi kommet langt i forebyggende arbeid, men vi må kunne erkjenne at mye kan gjøres enda bedre. Jeg imøteser i den sammenheng innføringen av fastlegeordningen som snart skal tre i kraft, og som utvilsomt vil være av stor betydning som forebyggende tiltak. En eventuell ordning med forebyggende hjemmebasert omsorg må sees i sammenheng med fastlegeordningen. Selv om jeg er svært positiv til helseforebyggende tiltak, er jeg opptatt av at vi ikke skal «sykeliggjøre» folk. Vi må etter min mening være varsomme med å vinkle forebyggingen slik at den kan påvirke folks helsesituasjon i negativ retning. Forebygging er så mye mer enn måling av blodtrykk, medisinering og bruk av hjelpemidler osv. Forebygging er også sosial kontakt med andre mennesker og muligheten til å være med på f.eks. kulturaktiviteter. Dette er forhold som i høyeste grad påvirker helsesituasjonen, og som virker forebyggende. Tilrettelegging på bostedet slik at skader kan unngås, er også av største betydning. For eksempel har tepper og løse ledninger langs gulvet forårsaket mange beinbrudd som kunne ha vært unngått. Det finnes mange andre eksempler på enkle forhold i hjemmet som det kan ligge stor grad av forebygging i å få rettet på. Derfor er det viktig at oppsøkende, forebyggende tiltak i eldreomsorgen ikke bare rettes inn mot hjemmesykepleie, men mot hele den hjemmebaserte eldreomsorgen. Fra Arbeiderpartiets side støtter vi derfor at det igangsettes prøveprosjekt med oppsøkende, forebyggende hjemmebasert eldreomsorg i et representativt utvalg av kommuner.
Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 2001-03-05:
Intensjonene i dette forslaget er langt på vei ivaretatt i flertallsinnstillingen og i de tiltak som Regjeringen iverksetter. Likevel vil jeg anbefale Arbeiderpartiets representanter å stemme for forslaget, med den endringen som det har fått under debatten.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-05:
Jeg vil anbefale SVs gruppe å stemme for begge mindretallsforslagene, med samme begrunnelse som er gitt fra Kristelig Folkeparti.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-03-05:
Jeg viser til innlegg tidligere i dag, og meddeler at Venstre vil stemme for Senterpartiets forslag, forslag nr. 2.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-11-07:
Arbeidsledigheten i Norge er lav. Jeg vil gjerne stille spørsmål om det til statsministeren, for jeg er sikker på at han er enig i at det er bra – det er bra for norsk økonomi, og det er bra ikke minst i kampen for sosial rettferdighet. Desto viktigere er det at vi er på vakt når vi ser tegn til økende ledighet, slik vi nå ser innenfor industrien og enkelte deler av norsk konkurranseutsatt virksomhet. Og desto viktigere er det at vi bidrar til at de som ikke er i jobb, kommer i arbeid. Derfor har Arbeiderpartiet i sitt forslag til statsbudsjett lagt fram mange og omfattende tiltak for å gjøre det lettere for folk å komme i jobb – tilskudd til bedrifter som tar inn utsatt arbeidskraft, opptrapping av særskilte arbeidsmarkedstiltak og egne programmer for å få uføretrygdede tilbake i arbeidslivet. Dette mener vi er spesielt viktig når vi nå ser tegn til økende ledighet, og når vi nå diskuterer hva vi skal gjøre for å bekjempe fattigdom. Mitt spørsmål til statsministeren er om han er enig i det som kalles arbeidslinjen, satsing på å få folk i arbeid, både for å unngå ledighet og for å bekjempe sosial urettferdighet.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-11-07:
Jeg takker for svaret. Jeg er glad for at statsministeren så tydelig slutter seg til arbeidslinjen i kampen mot fattigdom og i kampen for å bidra til at flest mulig er i arbeid, og oppfatter det også som et signal om at man ikke planlegger kutt i arbeidsmarkedstiltak eller andre tiltak som bidrar til å hjelpe folk inn i arbeidslivet. Imidlertid opplever jeg at de varslede endringene i sosialhjelpssatsene som Regjeringen kom med i går, bryter med arbeidslinjen, for der sier man at alle stønader, alle former for trygd, attføring, barnetrygd, uføretrygd, skal regnes med når sosialhjelpen fastsettes. Det er ett unntak, og det er kontantstøtten. Og det innebærer at f.eks. en enslig forsørger som forsøker å komme ut av en situasjon der vedkommende er avhengig av sosialhjelp, ved å ta arbeid eller utdanning og ha barn i barnehage, straffes økonomisk, mens en som f.eks. tar to barn ut av barnehage og mottar kontantstøtte, vil vinne 6 000 kr på det. Ser statsministeren at det er et problem at man så sterkt belønner dem som tar barna ut av barnehage og mottar sosialhjelp, med den måten man nå har lagt opp til å fastsette sosialhjelpssatsene på?
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-11-07:
Det kan jeg uten videre si ja til. Samarbeidsregjeringen står for arbeidslinjen. Vi ønsker full sysselsetting. Vi ser arbeidsledighet som et onde. Vår politikk vil være rettet inn mot å holde ledigheten så lav som mulig. Jeg kan også si at det skatte- og avgiftsopplegg som Samarbeidsregjeringen vil presentere i sitt forslag til endring av statsbudsjettforslaget fra Stoltenberg-regjeringen på fredag, vil ha en profil av å være bedriftsvennlig og bidra til nyskaping og til verdiskaping. Det er den måten vi best kan holde folk i arbeid på. I tillegg er vi opptatt av at familier med dårlig økonomi, som også ofte skyldes ledighet, skal hjelpes ut av denne situasjonen. Det er bakgrunnen for at Samarbeidsregjeringen har tatt tak i fattigdomsproblemet. Vi vil i vårt forslag til budsjett på fredag også presentere våre første tiltak i kampen mot fattigdom i vårt eget land.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-11-07:
For det første håper jeg at Arbeiderpartiet og andre partier i Stortinget vil samarbeide positivt med Regjeringen om å bekjempe fattigdomsproblemet. Vi vil foreslå økt barnetillegg for uførepensjonister som er blant de fattigste i Norge. Vi vil justere satsene for sosialhjelp, og spesielt øke dem som gjelder barnefamilier. Vi vil øke tilskuddet til lys og varme i forbindelse med bostøtteordningen. Vi vil øke tiltak for rusmisbrukere som er blant de fattige, og vi vil gi skatteopplegget en lavlønnsprofil. Når det gjelder kontantstøtten, er det jo en velkjent uenighet mellom Arbeiderpartiet og samarbeidspartiene. Kontantstøtten har en annen funksjon enn en del av de andre støtteordninger Stoltenberg nevnte. Den inngår ikke som en del av en families generelle inntektsgrunnlag, men har som funksjon å øke valgfriheten for småbarnsforeldre når det gjelder omsorgsform for barna sine. Vi mener faktisk at en slik valgfrihet også bør gjelde dem som har en dårlig økonomi, ikke bare dem som har en god.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-11-07:
Jeg kan forsikre representanten Karin Andersen om at kompetanse og utdanning er et hovedsatsingsområde for Samarbeidsregjeringen. Det går på kompetanse og utdanning innenfor det ordinære skoleverk, også overfor de grupper som har falt utenfor, som står i en vanskelig situasjon, og som trenger tiltak for å komme inn i jobb. Det som er det viktigste når det gjelder den såkalte arbeidslinjen, er likevel at vi har en næringspolitikk som skaper nye arbeidsplasser, som reduserer ledigheten, og som gjør at vi kan opprettholde full sysselsetting. Retten til videregående opplæring skal være reell, og denne regjeringen vil videreføre arbeidet for at alle skal få realisert den.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-11-07:
La meg først understreke at vi i de fleste sektorer i Norge fortsatt har et stramt arbeidsmarked. Vi ser en liten tendens til en beskjeden økning i ledigheten, og den vil Regjeringen være på vakt mot for å søke å motvirke skal utvikle seg til et større problem. Der hvor ledigheten særlig viser en liten tendens til økning, er innenfor handels- og servicenæringen. Arbeid til alle er et hovedmål også for Samarbeidsregjeringen – og det tror jeg det er tverrpolitisk enighet om i Stortinget. Vi vil anrette den økonomiske politikken og ikke minst skatte- og avgiftsopplegget overfor næringslivet nettopp med det som siktemål at bedriftene skal gå godt, at de skal kunne ta vare på de arbeidsplasser vi har, og at de skal kunne skape nye. Det vil først og fremst være den generelle økonomiske politikken som avgjør om vi makter å realisere arbeid til alle.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-11-07:
Ja, jeg er opptatt av at også de som er kommet over den alderen som representanten Morten Lund refererte til, selvsagt skal ha samme rett som andre til et arbeid. Vi vet at reelt sett er pensjonsalderen i Norge lavere enn den formelt sett er. Det er relativt mange som i hvert fall når de passerer 60 år, etter hvert går ut av arbeidslivet. Mange av dem kunne ha ønsket å fortsette. Denne regjeringen er opptatt av å skape mer fleksible ordninger som gjør at arbeidstakere også over de aldersgrupper vi nå her har nevnt, kan være i jobb, og om de ikke alltid er i stand til å være det 100 pst., at en kan finne mer fleksible ordninger mellom arbeid og trygd. Å begynne å differensiere arbeidsgiveravgiften også etter alder tror jeg vil gjøre det systemet vi har, som allerede er relativt komplisert, enda mer komplisert. Jeg tror ikke det er måten å gjøre det på. Vi har jo allerede en geografisk differensiering av arbeidsgiveravgiften.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-11-07:
Sosialhjelpssatsene er det kommunene som fastsetter, mens Regjeringen og departementet utarbeider veiledende retningslinjer. Det skjedde under den regjeringen Bjarne Håkon Hanssen satt i. Vi syntes ikke at de veiledende satsene var gode nok. Det ble en diskusjon om hvorvidt det var riktig å regne kontantstøtten med. For hvis en gjør det, vil en for dem som har dårlig råd, ødelegge den valgfriheten som kontantstøtten er ment å innebære. Min oppfatning er at hvis en først får valgfrihet for småbarnsforeldre, bør den ikke bare gjelde dem med god råd. Hvis en lar kontantstøtten bli en del av beregningsgrunnlaget for sosialhjelpssatsene, blir den valgfriheten illusorisk for dem med dårlig råd. Jeg er klar over at det er en uenighet mellom Arbeiderpartiet og Samarbeidsregjeringen når det gjelder valgfrihet for småbarnsforeldre, men vi står på den valgfriheten. Den bør også gjelde for dem med dårlig råd.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-11-07:
Jeg ser ikke vekk fra at barnetrygden skal komme det enkelte barn til gode. Men det er to måter å angripe dette på. Enten kan en – som jeg skjønner representanten Meltveit Kleppa er tilhenger av – holde barnetrygden utenfor beregningsgrunnlaget ved fastsettelse av sosialhjelpssatser, eller – som den andre måten en kan imøtekomme det samme formål på – en kan heve barnesatsene i de veiledende sosialhjelpssatsene. Det går Samarbeidsregjeringen inn for. Vi vil ha en reell økning av barnesatsene i de veiledende retningslinjene for sosialhjelp. Da oppnår vi noe av det samme som representanten Meltveit Kleppa etterlyste. Grunnen til at en i så måte har vurdert barnetrygden noe annerledes enn kontantstøtten, er at barnetrygden er en del av en barnefamilies inntektsgrunnlag. Det kommer som kjent fram ved at den i skattetabellen regnes som såkalt negativ skatt. Økt barnetrygd regnes altså som skattelette. Det illustrerer at barnetrygd er en del av barnefamilienes inntekt. Men vi tar likevel hensyn til at også disse barnefamiliene skal få det bedre, ved å øke barnesatsene i sosialhjelpsretningslinjene.