Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2007-05-08:
Representanten Flåtten har teke opp to tema i interpellasjonen sin. For det første arbeidsmarknadspolitikken og korleis den verkar i samfunnet vårt, og for det andre skattepolitikken og følgjene av han. Dei siste åra har vi opplevd sterk auke i arbeidsinnvandringa i landet vårt. Utanlandsk arbeidskraft gjer ein viktig innsats med å løyse oppgåver i samfunnet. Arbeidsinnvandringa utvidar kapasiteten i økonomien. Det er positivt. Men det fører også med seg nokre utfordringar. Den viktigaste er faren for sosial dumping. Det er ikkje akseptabelt at auka arbeidsinnvandring skal føre til lønsdumping og avvik frå arbeidsmiljølova og andre bestemmingar i arbeidslivet. Utanlandske arbeidarar som ønskjer å tilby arbeidskrafta si i Noreg, må vi gi same løns- og arbeidsvilkår som dei norske kollegaene deira. Ein slik politikk dreier seg om å vere reieleg og om å vere solidarisk. Det handlar ikkje om effektivitet og marknadstilpassing. Kommunanes Sentralforbund og statsråd Bjarne Håkon Hanssen signerte for nokre få dagar sidan ei samarbeidsavtale som skal sikre eit godt samarbeid mellom arbeidsmarknadssektoren og utdanningssektoren. Mange av dei 700 000 personane i yrkesaktiv alder som står utanfor arbeidslivet, manglar dessverre nødvendig kompetanse. Dei fell utanfor noverande ordningar og får ikkje nødvendig utdanning. Avtala som eg viste til, skal styrkje samarbeidet mellom Arbeids- og velferdsetaten og utdanningsstyresmaktene i fylkeskommunar og kommunar for å nå arbeidsmarknads- og utdanningspolitiske mål. Avtala skal begynne å gjelde straks og vare ut 2009. I Arbeidarpartiet og i dei andre regjeringspartia er vi stolte av at arbeidsløysa er redusert frå 3,7 pst. i august 2005 til 2 pst. i april i år. Dette viser at politikken vår verkar. Arbeidsløyse er ineffektivt. Når ho får bite seg fast, brukar vi ikkje den viktigaste ressursen i landet vårt, nemleg arbeidskrafta, på ein god nok måte. I det første året til den sitjande regjeringa steig sysselsetjinga med 81 000 personar, mens arbeidsløysa gjekk ned med 37 000. Sterkast fall i arbeidsløysa var det blant personar under 24 år. Det er også svært gledeleg at det mot slutten av 2006 blei registrert den lågaste arbeidsløysa blant innvandrarar på åtte år. Yrkesaktiviteten i aldersgruppa 55–74 år steig også vesentleg. Dette er ei svært gledeleg utvikling, og vi må heilt tilbake til 1970-talet for å finne tilsvarande høg yrkesaktivitet i denne aldersgruppa. Arbeidsløysa held seg på eit lågt nivå i 2007, og sysselsetjinga fortset å auke. Det er svært positivt. Talet på undersysselsette er dessverre framleis høgt – 116 000 i første kvartal i år. Dette er nesten ein femdel av alle deltidstilsette, og her ligg det eit stort uforløyst potensial. Det er stor overvekt av kvinner i denne gruppa – faktisk 90 000 av 116 000 er kvinner. Regjeringa vil foreslå endringar i arbeidsmiljølova, slik at arbeidstakarar over 62 år får rett til redusert arbeidstid. Det skal vere mogleg å kombinere arbeid med pensjon utan at pensjonen blir avkorta. Dette vil bidra til at fleire seniorar står lenger i arbeidslivet enn dei elles ville ha gjort, men dette føreset likevel at seniorane får ei reell moglegheit til å redusere arbeidstida si. Derfor vil arbeidsmiljølova bli endra for å oppnå den tilsikta effekten. Regjeringa vil òg no innføre ei smidigare ordning, slik at utanlandske faglærte og spesialistar får raskare arbeidsløyve i landet vårt. På grunnlag av det som her er sagt, kan vi slå fast at det ikkje er grunnlag for den generelt pessimistiske vurderinga av arbeidsmarknaden som representanten Flåtten nettopp har gitt uttrykk for. Mykje positivt arbeid blir gjort for å auke arbeidsstyrken, utan at eg undervurderer det arbeidet som ligg framfor oss. Når det gjeld dei skattepolitiske synspunkta som Arbeidarpartiet vil framføre, viser eg til innlegget som kollega Marianne Aasen Agdestein skal ha seinare i debatten.