Nikolai Astrup (Høyre), 2012-01-19:
Det er hyggelig at det er såpass «mange» her når vi skal diskutere dette viktige temaet. Naturmangfoldet er grunnmuren menneskene bygger samfunn og økonomi på. Robuste økosystemer, med stort mangfold av arter og gener, sikrer tilgangen til mat, rent vann og naturressursene vi utnytter for å bygge hus og skaffe energi. De gir opplevelser og livskvalitet og er en viktig del av kulturen i mange ulike samfunn. I Norge er vi utstyrt med en variert natur og et mangfold av livsformer det er viktig å ta vare på. Økosystemet som verdens artsmangfold utgjør, yter utallige og essensielle tjenester. Det er derfor avgjørende at vi forvalter det biologiske mangfoldet på en bærekraftig måte. Det biologiske mangfoldet er bl.a. et viktig genetisk bibliotek for våre viktigste matplanter. Disse plantene er utviklet fra et fåtall svært produktive arter. Dersom viktige matplanter skulle bli truet av f.eks. sykdom eller klimaendringer, er det viktig at det finnes et bibliotek av ville planter som vi kan avle frem nye arter fra, og dermed unngå alvorlig fall i matproduksjonen. Tjenestene vi får fra verdens økosystemer, er derfor utallige og livsviktige. Naturmangfold er den store variasjon av arter, genetisk variasjon og naturtyper som sammen danner brikkene i disse livsviktige økosystemene. Menneskene har et grunnleggende ansvar for å forvalte naturen. Vi har en plikt til å bevare livsgrunnlaget vårt på en slik måte at vi overleverer kloden til våre etterkommere i minst like god stand som da vi overtok den. Naturen må derfor forvaltes med respekt, ut fra sin egenverdi. Naturens mangfold er utviklet naturlig over lang tid og gjennom påvirkning fra sivilisasjonen. Det er en viktig oppgave å ta vare på naturens mangfold for kommende generasjoner. Dette skjer etter Høyres mening best gjennom en kombinasjon av vern og bærekraftig bruk. Artsmangfoldet har gjennom hele jordens historie endret seg. Arter har forsvunnet, endret seg, og nye har kommet til. Dette er en naturlig del av evolusjonen av livsformer. Derfor forsvant bl.a. dinosaurene for 65 millioner år siden, og en rekke andre arter har forsvunnet som følge av at de ikke har klart å tilpasse seg endrede livsbetingelser på jorden. Denne utviklingen har alltid skjedd, og vil fortsette. Det som er alvorlig, er den utryddelse av arter som ikke er en del av den naturlige evolusjonen av livsformer på jorden, men som kommer i tillegg som følge av menneskelig aktivitet, og som pågår i et langt raskere tempo. Denne utryddelsen av arter er det vi må stoppe. Selv om det hersker ulike oppfatninger om hvor raskt utryddelsen av arter skjer, er det likevel viktig at det settes i verk tiltak for å bevare artsmangfoldet. Gjennom konvensjonen om biologisk mangfold har verdenssamfunnet blitt enige om å stanse utryddelsen av arter, og under denne konvensjonen ble verdens land i Nagoya i 2010 enige om en strategisk plan for å oppnå dette målet innen 2020. Aichi-målene er en plan bestående av 20 delmål. Konvensjonen er viktig, men det viktigste er likevel hvordan man følger den opp på hjemmebane for å nå målene. Mange av delmålene vil være krevende å innfri i Norge uten betydelig endring i dagens politikk, og de stiller oss overfor en rekke dilemmaer og mulige konflikter. Skal vi ta vare på truede arter, bør helst store naturområder få bli uberørt. Samtidig er det i et moderne samfunn behov for infrastruktur som veier og jernbane som berører uberørt natur og gjør nye områder tilgjengelig for den menneskelige sivilisasjon. Et viktig verktøy for å ta vare på naturmangfoldet er naturmangfoldloven som Stortinget vedtok våren 2009. Loven gir felles rammer, prinsipper og regler for bærekraftig bruk og vern av naturmangfoldet. Høyre mener imidlertid at det var uheldig at regjeringen holdt sjøarealene utenfor loven ved at den ikke omfatter norsk sjøterritorium utenfor 12 nautiske mil fra kysten. Det er også i disse områdene behov for et verktøy, slik naturmangfoldloven er. Natur og dyreliv som befinner seg utenfor 12-milssonen, er potensielt like verdifullt som det som befinner seg innenfor denne grensen. Mange truede arter og viktige leveområder, slik som kaldtvannskorallrevene, er utenfor Norges landareal og derfor utenfor naturmangfoldlovens virkeområde. Skal vi ta vare på utsatte arter, må vi ta vare på leveområdene til disse artene. Her er skogen det viktigste. 60 pst. av alle norske arter og 50 pst. av rødlistearter lever i skog, og en del skogtyper er dessuten på rødlisten. En rapport fra NINA konkluderer med at det er behov for å verne 4,6 pst. av norske skoger. Dette er en stor utfordring. Høyre mener at det er viktig å verne skog for å ta vare på det biologiske mangfoldet, og vi har i våre alternative statsbudsjetter de siste årene foreslått mer midler til bevaring av skog enn det regjeringen har foreslått. Likevel er det langt igjen før vi når et mål om å verne 4,6 pst. av det norske skogarealet. At det som mangler mest, er vern av lavtliggende høyproduktive, rike skoger i Sørøst-Norge, gjør ikke utfordringen mindre, siden disse skogene også er mest verdifulle for skogbruksnæringen. Det er etter Høyres mening viktig at vi i arbeidet for å bevare våre mest verdifulle skogsområder unngår å komme i konflikt med skognæringen. Jeg vil gi honnør til skognæringen fordi den i det store og hele tar miljøansvar og driver innenfor de rammene bevaring av viktige naturområder setter. Naturverdiene i Norge har blitt utviklet og ivaretatt gjennom varsom lokal bruk, også fra skognæringen. Derfor reagerte vi da det i Miljøverndepartementets budsjettproposisjon for 2012 var enkelte formuleringer som mistenkeliggjorde skogbruket. Ved nærmere spørsmål fikk vi heldigvis bekreftet fra departementet at det ikke var slik ment. Skal vi komme videre i vernearbeidet, må vi spille på lag med skogbruket. Derfor er det viktig å videreføre den linjen regjeringen Bondevik II la opp til, med at frivillig vern skal være en hovedstrategi i vernearbeidet. Dette vil imidlertid kunne medføre store utgifter over statsbudsjettet – ikke minst når man skal verne skogsområder som har høy alternativ verdi. I dag er det budsjettbevilgninger – og ikke mangel på verdifulle arealer som skognæringen tilbyr – som er den viktigste begrensningen når det gjelder å verne større arealer. Samtidig er det viktig med en god kartlegging som gir en god og fullstendig oversikt over hvor de biologisk mest verdifulle områdene befinner seg. En del viktige og verdifulle skogsområder er naturlig vernet. Gjennom å være fysisk vanskelig tilgjengelig for skogsdrift har de fått utvikle seg naturlig, og er leveområde for en rekke verdifulle arter. Miljøbevegelsen har i lang tid pekt på støtten til bygging av skogsbilveier og skogsdrift i vanskelig terreng, som gjør artsrike skoger tilgjengelig for hogst og utbygginger og fragmenterer områder. De siste 20 årene har veier til jord- og skogbruket vært den viktigste årsaken til tap av uberørt natur. Det er 48 000 km skogsbilveier og 50 000 km traktorveier i Norge – da tar jeg ikke med riksveiene – og det er lenger enn det offentlige veinettet. Regjeringen Bondevik II fjernet subsidiene til skogsbilveier, slik at områder som var naturlig utilgjengelig for skogsdrift, fortsatt ville være det. Dessverre har dagens regjering gjeninnført denne miljøpolitisk skadelige subsidien. Å fjerne subsidiene til ulønnsomme skogsbilveier er et miljøtiltak som ikke koster noe, men tvert imot både lønner seg økonomisk og tjener miljøet. Et annet dilemma er at vern av skog kan komme i konflikt med andre viktige miljømål, slik som å redusere konsentrasjonen av klimagasser i atmosfæren. Trevirke som blir brukt som materialer i husbygging, binder CO2 i mange år fremover. Lar vi i stedet være å hugge, men lar skogen råtne på rot, vil det gi viktige leveområder for mange truede arter. Men samtidig vil skog som råtner, slippe ut CO2 og dermed bidra til klimautfordringen. Hurtigvoksende sitkagran kan binde store mengder CO2, men samtidig er dette en fremmed art der vi ikke vet konsekvensene for det biologiske mangfoldet dersom vi lar den spre seg ukontrollert i nye områder. Vern kan også gi grunnlag for konflikter mellom sentrale og lokale myndigheter. Høyre mener at det er viktig å kombinere vern med hensynet til lokal næringsutvikling og levekår. Vi må sikre lokal forankring og støtte til vernearbeidet for å skaffe legitimitet i befolkningen. Det er nødvendig å gi lokale styresmakter i kommuner med mye vern større mulighet til å påvirke egen utvikling. Når ulike statlige eller fylkeskommunale myndigheter følger sine primæransvarsoppgaver, kan summen arealmessig bli vanskelig for enkelte kommuner. Etter årtier hvor naturområder er blitt forvaltet gjennom stort sett varsom lokal bruk, oppleves vern/arealutnyttelse flere steder i landet som et konfliktområde mellom lokale myndigheter og sentrale myndigheter. Dette gjelder i særlig grad kommuner med store vernede områder, som samtidig preges av fraflytting og ønsker om aktiv lokal næringsutvikling for å etablere nye arbeidsplasser og være attraktive for tilflytting. Det er derfor viktig at man samtidig som man sikrer at verdifulle naturområder blir ivaretatt, gir muligheter for lokal næringsutvikling som ikke kommer i konflikt med verneformålet. En annen problemstilling er hvordan man kan vite om målene er oppnådd. Man regner med at det i dag finnes 1,6 millioner forskjellige arter på jorden, hvorav de fleste er insekter. Det er ikke lett å måle tilstanden for alle disse. Alt dette gir dilemmaer som jeg håper statsråden kan bidra til å belyse – i hvert fall delvis – i løpet av denne debatten. Hvordan ser statsråden for seg at Nagoya-planen skal oppfylles i Norge, hvilke dilemmaer ser han at vi møter i dette arbeidet, og hvilke tiltak og konkrete planer mener han må iverksettes for å innfri de forpliktelser som Norge påtok seg høsten 2010, og dermed sikre artsmangfoldet i Norge for kommende generasjoner? Jeg tror vi kan være enige om at det ikke blir enkelt. Desto viktigere er det å ta debatten om hvordan det skal gjøres, og hvordan hensynet til videreutvikling av sivilisasjonen best balanseres mot hensynet til å bevare det biologiske mangfoldet. Jeg ser frem til et konstruktivt ordskifte.