Børge Brende (Høyre), 2007-06-08:
Saksordføreren, Tore Nordtun, fremstilte det i replikkordskiftet etter sitt innlegg nærmest som en gest overfor Stortinget at vi har saken om fusjonen mellom Statoil og Hydros olje- og gassdivisjon til behandling. Dette er faktisk symptomatisk for den selvbevisste holdningen som de rød-grønne utviser også på dette området. Tore Nordtun vet meget godt at selv om vi har en flertallsregjering, må denne saken formelt sett forelegges Stortinget. Men som det er blitt sagt i debatten, det har ikke vært noen som helst underhåndskontakt mellom Regjeringen – ingen av Regjeringens medlemmer – og opposisjonen før saken ble kjent, eller under sakens behandling i Stortinget. Statsråd Enoksens hadde et løfte om kompenserende tiltak da fusjonen ble kjent. Det er overhodet ikke innfridd. Og til alt overmål har man valgt ikke å informere Stortinget korrekt om de konkurransemessige implikasjonene og uttalelsene som har kommet underveis. Fra Høyres side tok vi fusjonen til etterretning da statsminister Stoltenberg presenterte den like før jul. Vi ser at dette er en industrielt initiert fusjon, og at det er gode argumenter for at disse to selskapene sammen internasjonalt kan gjøre det bedre enn i dag. Men som vi sa, selskapet blir for dominerende på norsk sokkel. Det svekker konkurransen på norsk sokkel, slik at vi forutsatte og forutsetter at det må gjennomføres tilstrekkelig med kompenserende tiltak. I 1984 tok Gro Harlem Brundtland kontakt med Kåre Willoch for å få til en løsning for norsk sokkel som kunne være forutsigbar i mange år framover. Denne regjeringen har valgt totalt å ignorere opposisjonen og de konkurransemessige aspektene. Det vi ser i Stortinget i dag, er faktisk en samlet ikke-sosialistisk opposisjon som har fremmet elleve konkrete forslag til kompenserende tiltak. Det er faktisk en ganske tøff dom over dårlig politisk håndverk fra den rød-grønne regjeringens side. Det er også ganske tøft at de rød-grønne partiene på Stortinget ikke har fått en millimeters mulighet til å bevege seg i Stortinget. Og hvorfor spiller dette noen rolle? Jo, det er faktisk ikke noen styrke for Norge at en samlet opposisjon må fremme elleve tiltak. Hadde man kunnet ha en dialog både i forkant og underveis, hadde det faktisk vært mulighet til at vi kunne ha fått et bredt nasjonalt kompromiss om norsk olje- og gasspolitikk fremover, hvis arrogansen og selvbevisstheten ikke hadde vært så høy. Hva om man kunne hatt forutsigbarhet også i årene framover? Men nå vet alle som følger med i norsk politikk, at frem til stortingsvalget i 2009 er det en samlet opposisjon som har hatt ulikt syn i forhold til Regjeringen på nødvendigheten av kompenserende tiltak, og som mener at når ett selskap dominerer mer enn 80 pst. av operatøransvaret på norsk sokkel, så er det ikke bra. Man sier at konkurranse fungerer. Det er ingen uenighet om at konkurranse fungerer. Men hvorfor er det slik at konkurranse ikke skal fungere på sokkelen? Selvsagt fungerer konkurranse også på sokkelen. Vi vet at konkurranse mellom Hydro og Statoil har fått frem ulike teknologiske løsninger. Ta f.eks. Trollfeltet, der et av selskapene mente at man burde ta ut oljen først. Det andre mente at man burde starte med gassen. Heldigvis tok man oljen først, slik at man kunne bruke gassen til trykkstøtte for å få opp oljen, og norske skattebetalere har hatt gleden av å få mange millioner kroner i ekstra skatteinntekter fordi det har vært en riktig ressursdisponering. Det kan jo selvsagt også komme til spørsmål i tiden fremover der selskapets interesser ikke nødvendigvis er totalt overensstemmende med den norske stats interesser. Hvem skal da se selskapet i kortene? Da må man selvsagt styrke konkurransen på norsk sokkel. Man må også styrke de institusjonene som ligger der. Så får altså saksordføreren i et replikkordskifte med en av representantene seg til å si at det er «kortsiktig populisme» når man bl.a. legger fram et forslag om å styrke Petoro. Jeg hadde håpet at vi i dag kunne hatt bred enighet om dette, med noen kompenserende tiltak, slik at det hadde vært forutsigbarhet rundt norsk olje- og gasspolitikk i årene fremover. Men det er Regjeringen som må ta ansvaret for at opposisjonen er blitt totalt neglisjert, og at dette har blitt en dårlig løsning for vårt land.