Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2003-12-15:
Jeg har først behov for å få en klargjøring fra representanten Kleppa, om det virkelig er tilfellet at representanten Meltveit Kleppa mener at det i 1998 og 1999, da vi hadde negativ realvekst i frie inntekter for kommunesektoren, var bedre enn det blir neste år, med en realvekst i frie inntekter og inntekter til kommunene på rundt 4 pst. Er det i Senterpartiets ånd at det er bedre med en negativ realvekst når de sitter med kommunalministeren, enn med en formidabel realvekst når Høyre sitter med kommunalministeren? Helt siden 1998 har arbeidsmarkedet årlig blitt svekket. Nå er ledigheten dessverre oppe i 110 000 mennesker. Det er en enorm sløsing med både menneskelige og samfunnsmessige ressurser. Hovedårsaken til denne økningen er internasjonalt svake konjunkturer. Samtidig har vi i Norge hatt høy kronekurs, høy rente og særnorske lønnsoppgjør. Kombinasjonen av disse har vært at konkurranseutsatt næringsliv i særdeleshet har hatt og fremdeles har problemer. Det er dette Regjeringens politikk er ment å takle. Denne regjeringen har som hovedmål å få ned arbeidsledigheten. Fokus på stramme budsjetter har hatt en misjon. Vi ser nå at Regjeringens politikk begynner å virke. Foliorenten fra Norges Bank er satt ned fra 7 til 2,5 pst. Kronen har blitt svekket, spesielt mot euroen i det siste. Tidenes største skatte- og avgiftslettelser er gitt, nesten 20 milliarder kr, i all hovedsak til næringslivet. Nå ser vi heldigvis at vi har fått en stagnasjon i arbeidsledigheten, de seneste to månedene sågar en liten nedgang. Det er viktig å presisere at det er langt igjen, og mye gjenstår. Men spørsmålet som må stilles, går først til Senterpartiet: Ville deres bruk av utallige flere pensjonsmilliarder og opposisjonsmilliarder gitt lavere rente, og dermed en svekkelse av den norske kronen? Til Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti: Ville deres skatteskjerpelser gitt økt lønnsomhet for landets bedrifter, og dermed medført flere ansettelser? Svaret er åpenbart. Det er det motsatte. Å få mennesker tilbake i arbeid er langt mer komplisert enn ensidig å fokusere på arbeidsmarkedstiltak. Det absolutt viktigste for å få ledigheten ned er å legge til rette for nye bedrifter og legge til rette for lønnsomhet blant de eksisterende. Det gjøres gjennom skattelettelser, gjennom en generell næringspolitikk og gjennom å legge til rette for lavere rente. I arbeidsmarkedet vil det dessverre alltid være mennesker som faller utenfor. Disse har det offentlige et sterkt ansvar for. Arbeid med bistand, varig tilrettelagt arbeid og arbeidsmarkedsbedrifter er viktig infrastruktur for dem som har det aller vanskeligst. Men for dem som på egen hånd ikke klarer å få seg arbeid, er Aetat det viktigste offentlige bidraget. For denne Regjeringen er det viktig at Aetat i større grad hjelper nettopp disse. Det gjelder spesielt innvandrere, ungdom og langtidsledige. Store økninger har funnet sted i Aetats budsjetter de siste to årene, spesielt for 2003, som for øvrig var den største satsingen på Aetat på ti år. Den retorikk som Arbeiderpartiet har brukt for å forsøke å fordele skyld når det gjelder arbeidsledigheten, er grovt misvisende. Vi vet at hovedgrunnen til norsk ledighet er internasjonale konjunkturer sammen med særnorske endringer og tiltak. Det har ikke medført riktighet at denne regjering har sittet passiv. Men i motsetning til Arbeiderpartiets retorikk vet vi at det tar flere år før vi ser endringer i ledigheten som følge av finanspolitikken. Det er også vårt fokus på en stram finanspolitikk som har lagt til rette for lavere rente og dermed lavere kronekurs. Det er takket være denne regjeringen at landet har fått tidenes skattelettelser. Man kan stille seg spørsmål om det hadde vært flere eller færre ledige dersom man ikke hadde fått tidenes skattelettelser, og dersom man ikke hadde hatt en stram finanspolitikk som hadde lagt til rette for lavere rente og lavere kronekurs. Til slutt er det fristende å minne det sosialistiske flertall om deres meget negative merknad i henhold til institusjonen BI – om det er tilfellet at BI ikke har den nødvendige legitimitet som skal til for å evaluere sider innen arbeidsmarkedet. Det kunne man ha et behov for klarhet i.