Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-05-14:
I år er det 25 år siden Norge gikk inn i EØS. I motsetning til Erna Solberg, som fikk VIP-billett til å feire jubileet sammen med EU-toppene i Brussel, er det mange her hjemme i Norge som slett ikke vil feire. Tvert imot – ute på arbeidsplassene og i fagbevegelsen framstår utenriksministerens fagre ord fjernt fra virkeligheten, en virkelighet der EØS både bygger ned Norges selvstendighet og også undergraver den norske fagbevegelsens hardt tilkjempede rettigheter. Jeg besøkte tidligere i år den største avdelingen til Fellesforbundet, avdeling 5, på Vestlandet – sindige industriarbeidere som har vært blant EØS-avtalens fremste forsvarere i lang tid. Nå har de snudd, og med det kan også hele LO snu og gå mot EØS på kongressen i 2021. Bakgrunnen for at avdeling 5 har snudd, er hva som skjer ute i arbeidslivet, nemlig at de ser at flere hundre bofaste arbeidere blir sagt opp på verftene, mens man i stedet flyr inn lavtlønte østeuropeere. Det er ingen lokalt ansatte i produksjonen, ingen lærlinger, og de fagorganiserte forsvinner. Dette er grunnen til at mange i fagbevegelsen vender seg mot EØS-avtalen i stadig større grad. Tilhengerne av avtalen snakker om å utnytte handlingsrommet i avtalen. Men ja-partienes vilje til å utnytte handlingsrommet begynner å ligne mer og mer på en enhjørning: Det er noe som finnes i eventyrene og i fine taler på Stortinget, men som ingen der ute på arbeidsplassene ser noe særlig til. Hver eneste gang EU vil tre diktater nedover hodet på oss, som skader norsk suverenitet og arbeidsliv, sier ja-partiene ja til absolutt alt som kommer fra EU. I en tid der diktatene fra Brussel i økende grad undergraver den norske samfunnsmodellen, er regjeringens politikk å ikke bruke den ene demokratiske mekanismen som faktisk finnes i EØS, nemlig vetoretten. Vi står for det motsatte. Vi vil ha Norge ut av EØS. Vi vil erstatte avtalen med en handelsavtale, som sikrer markedsadgangen for norsk industri, men uten at landet vårt underlegges en union vi ikke er medlem av. Det vet vi er mulig. Sånn var det jo med frihandelsavtalen fra 1972 og fram til vi fikk EØS. Så lenge vi er medlem av EØS vil vi, i motsetning til Arbeiderpartiet og høyresiden, faktisk bruke vetoretten for å beskytte det norske samfunnet mot de EU-vedtakene som går ut over den norske modellen, som svekker vår nasjonale selvråderett, og som ikke minst undergraver arbeidsfolks rettigheter, som en rekke diktater fra EU har gjort. Det kommer flere på løpende bånd, og vi må stå opp mot EU. For det første gjelder det EUs fjerde jernbanepakke, som betyr evig privatisering av jernbanen i Norge. Uansett hva det norske folk måtte mene, og selv om vi skulle få et nytt stortingsflertall, skal det altså være evig privatisering hvis EU får det som de vil. For det andre gjelder det utvidelsene av ACER, EUs energiunion, som dermed tiltar seg makt over norsk energi- og industripolitikk. For det tredje gjelder det EUs arbeidsmarkedsbyrå, ELA, som i verste fall kan bety et hardt angrep på den norske modellen i arbeidslivet. For det fjerde gjelder det EUs mobilitetspakke, hvor EU-kommisjonen vil ha ytterligere liberalisering av transporten, noe som kan føre til en drastisk forverring av norsk transportsektor, både for sjåførenes arbeidsforhold og ikke minst for sikkerheten på norske veier, som allerede forverres av livsfarlige utenlandske vogntog, som er ute av stand til å kjøre trygt på norske vinterveier fordi sjåførene ikke har erfaring med og kompetanse til å håndtere norske vinterforhold. Én ting er uansett sikkert: Rødt vil gå mot disse vedtakene. Vi ønsker å legge ned veto mot disse direktivene. Vi slåss sammen med fagbevegelsen for at Stortinget skal ta til vettet og stanse disse direktivene fra EU.