Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2009-03-16:
I forbindelse med at Sylvia Brustad la fram Demensplan 2015 brukte hun et sitat fra Sturla Stålsett. Han har sagt at demensomsorg handler ikke bare «om den som er syk og de nærmeste pårørende. På en måte handler demensomsorgen om oss alle. Om hva slags samfunn vi vil ha. Og hvordan vi ser på menneskeverdet». Jeg synes det er veldig godt sagt. Og hvordan vi pleier våre eldre, handler veldig mye om hva slags samfunn vi ønsker å ha. Det er noen refleksjoner jeg lyst til å ta også etter å ha sittet og hørt på debatten. Jeg tror at jo eldre man blir, og når man også blir dement, blir de nære og trygge forhold viktigere og viktigere. Det som gikk igjen i talen til Brustad i sin tid, og som også gikk igjen statsrådens innlegg her i dag, er at «smått er godt». Senterpartiet blir beskyldt for at vi sier det i veldig mange sammenhenger, men spesielt når det gjelder demensomsorg og forholdet til eldre, er jeg sikker på at det er helt riktig å ha små og gode forhold rundt den enkelte. Det gjelder om det er i storbyen Oslo eller på tettstedet Ilseng. Jeg har selv vært så heldig å ha to besteforeldre. Begge har fått demens, og jeg har sett hvor mye gode tilbud som også gis. For noe av problemet synes jeg, når vi hører debatten, er at vi får inntrykk av at alle får et dårlig tilbud. Men det skjer veldig mye godt i norsk demensomsorg. Allikevel er dette en av de største utfordringene som vi har nasjonalt sett. Og det er også mye som ikke er bra. Når vi ser på tallene, blir dette en kjempeutfordring i årene som kommer. I 2040 vil tallet på mennesker med demens kunne være 135 000 – dobbelt så mange som i dag. Flere har vært inne på det. Så det er et stort løft vi må få til for å klare å få et godt og trygt tilbud over hele landet. Flere av talerne har vært innom dette med dagaktivitetstilbud og avlastningsplasser. Jeg tror det er noe av det aller viktigste, for det går veldig lang tid fra de første tegnene kommer og du begynner å glemme de første ordene, de første navnene, til du er direkte pleietrengende. Da å ha gode dagaktivitetstilbud, ha avlastningsplasser over en liten tid, sånn at familien kan få et lite pusterom, ta seg en liten ferietur, få igjen energien, tror jeg er helt avgjørende. Igjen er det de små, praktiske løsningene i hverdagen. Det tar lang tid fra man begynner å få problemer, til man er fullt ut pleietrengende. Jeg tror også vi må se på de ordningene som er rundt den enkelte familie og de pårørende når det gjelder permisjon, lønns- og pensjonsopptjening og ikke minst praktisk og økonomisk hjelp til å tilpasse boligen i de tilfellene det er mulig og ønskelig å fortsette å bo i eget hjem. Så er det et tema til som har vært mye oppe i dag, og det er kunnskap. Det er viktig at alle som har behov for mer kunnskap om demens, kan få delta på kurs på et eller annet vis, få utvekslet erfaringer med andre. For jeg tror noe av det vanskeligste for en ektefelle eller nærmeste familie er å være usikker på hvordan man skal takle at den man er så glad i, mer eller mindre går over i en dement tilværelse. I forbindelse med Demensplan 2015 og Omsorgsplan 2015 har det vært sagt at i hver kommuneproposisjon skal det foreligge en rapport om arbeidet og oppfyllelsen av det. Det viktigste vi her i Stortinget gjør, er nettopp å styrke kommunenes handlingsrom, slik at vi får nok folk til å gjøre en god jobb. For dette handler om at hver enkelt kommune får ha sine tilpasninger. Det er ikke sikkert at det er vi som sitter her i stortingssalen, som ser hva som er den beste løsningen overalt, men jeg tror at den opptrappingen vi har sett i denne perioden når det gjelder kommuneøkonomien og antall mennesker, er en veldig viktig start. Men vi må fortsette.