Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-03-26:
Det vil være en hovedutfordring for landet å hevde seg i konkurransen om lokalisering av bedrifter og kompetanse i tiden som kommer. Derfor er det nok noe skuffende for mange av oss at den meldingen vi behandler, ikke fokuserer særlig sterkt på dette temaet og hvilke rammebetingelser som må gis for at det skal bli mer attraktivt å velge Norge som lokaliseringsland. Jeg lyttet med interesse til saksordføreren, som kom med honnørord i forhold til dette, men virkemidlene, det som virkelig betyr noe for næringslivet i den internasjonale konkurransen om å tiltrekke seg næringsvirksomhet, uteble. Jeg regner imidlertid med at dette blir en del av debatten, og særlig vil nok opposisjonen gripe fatt i problemene med utflagging og hvilke løsninger som vil være nødvendig for å hindre at norske selskaper, arbeidsplasser og skattegrunnlag forsvinner ut. I motsetning til mange konkurrentland har vi hatt en sterk økonomi gjennom det meste av 1990-tallet. Landet har surfet på en velstandsbølge i kraft av våre naturressurser. Petroleumssektoren har gitt og gir Norge store inntekter til fordeling, men gjør også at norsk økonomi fremstår som sterkt avhengig av en uforutsigbar oljepris. Derfor er det viktig at landet får flere ben å stå på, for å sikre en mer robust økonomi inn i neste årtusen. Da må vi komme oss ut av råvareklemma. Da er det nødvendig å lære av de feilene vi har gjort etter at oljerikdommen kom. Den vanskelige situasjonen for mange fastlandsnæringer er bl.a. et resultat av den måten vi har opptrådt på. Oljeverdiene gjorde at vi mistet noe av holdningene til konkurranse og inntektsside. Vi begynte å tro at inntektssiden ikke var noe problem, det var mer et spørsmål om hvordan verdiene skulle fordeles. I altfor mange år er oljepengene blitt brukt til å slippe å ta upopulære avgjørelser eller å slippe å ta problemene med omstillinger. Det har vært mest lettvint å la tingene gå som før. Og når det blir en vanlig og akseptert måte å styre et land på, vil resultatene på sikt som en helhet bli negative. Det er den situasjonen fastlandsindustrien er oppe i nå. Verdiskapingen i fastlandsnæringene som møter internasjonal konkurranse, har blitt sterkt redusert de siste 20 årene i forhold til andre næringer. Vi har dermed mistet mange virksomheter som kunne bidratt med arbeidsplasser og inntekter til å løse viktige samfunnsoppgaver vi alle mener skal ligge klar, uansett parti. Fremskrittspartiet mener at den næringspolitikken som er ført, på mange måter ikke har vært tilstrekkelig etablerings- og utviklingsvennlig. For mange i næringslivet som har hatt en valgmulighet, har den vært et signal om at det vil lønne seg å flytte utenlands og legge eventuelle investeringsplaner på hylla her hjemme. Internasjonaliseringen og kapitalens vandring uten respekt for landegrenser har skapt en nasjonenes konkurranse om hvem som kan tilby best rammebetingelser, og dermed tiltrekke seg bedrifter, kapital, kompetanse og arbeidsplasser. Gamle, lukkede markeder og nasjoner er blitt åpnet, og resultatene ser vi. De senere år har norske kapitaleiere blitt mindre interessert i å investere her hjemme, mens det samtidig satses sterkere utenfor landets grenser. Norske næringslivsinteresser og organisasjoner frykter i tillegg at også utenlandske interesser vil redusere sine investeringer i Fastlands-Norge. Det er blitt en utbredt oppfatning ute at landet vårt er blitt mindre attraktivt å investere i. Klimaet for knoppskyting og muligheten for avkastning er for dårlig. En analyse som omfatter sju land, utført i NHOs regi, viser at bare Sverige oppfattes av mange å ha et dårligere investeringsklima enn Norge. Fremskrittspartiet konstaterer at norske bedrifter møter et skjerpet konkurranseklima i internasjonaliseringsprosessen. Strukturendringer hos våre handelspartnere, konkurranse fra land med lavere arbeidslønninger og som har en bedre økonomisk forståelse og en annen bedriftskultur, kan medføre at virksomheter nedlegges og produksjonen flyttes ut av landet. Vi hadde en debatt om utenlands eierskap i norske bedrifter og tilgang på egenkapital i samband med Philip Morris" overtakelse av Freia. Det samme har vi opplevd i forbindelse med Kværners sterkere satsing utenfor Norge. Og etter Aker RGIs beslutning om å selge sine aksjer i norsk-svenske Scancem kan det gamle Norcem havne på utenlandske hender. Braathens vurderer å flagge ut. Vi har fusjonsplanene til Telenor og Storebrand og andre, som kan resultere i det samme. Det vil være negativt, særlig når hovedkontor og forskningsavdelinger til store selskaper forsvinner ut av landet, for da forsvinner mye av kunnskapen og de innoverende kreftene. Det kan selvfølgelig være fornuftige grunner til at bedrifter velger å etablere seg i andre land. Noen vil bli større på sine kjerneområder og vil gjøre produksjonen mer effektiv. Men når vi får synlige bevis for at det er rammebetingelsene som tvinger bedrifter ut av landet, da må forholdene legges til rette på en annen måte fra myndighetenes side, mener vi i Fremskrittspartiet. Det er farlig hvis hovedkontor forsvinner ut i stor skala fordi de økonomiske forhold er bedre ute. Det betyr at landet taper for viktige konkurrenter som har endret sin politikk i næringsvennlig retning, fordi de har sett betydningen og alvoret. Man har forsøkt å hindre at etablerte selskaper, arbeidsplasser og skattegrunnlag forsvinner ut. Blant annet er skatte- og avgiftsregimene endret, for om mulig å friste multinasjonale selskaper og store bedrifter til å etablere seg med sine hovedkontor. Land som Danmark, Finland, Nederland og Irland har for lengst meldt seg på i denne kampen gjennom å fornye næringspolitikken. For at ikke Norge skal komme i bakleksa konkurransemessig, må også vi melde oss på i denne kampen om fremtidige arbeidsplasser og verdiskaping – ja, det er på tide. I debattheftet «Lokalisering Norge – norsk verdiskaping i grenseløs konkurranse» er søkelyset satt på hvordan vårt land oppfattes internasjonalt. Det at Norge ligger i verdens ytterkant for internasjonalt næringsliv, og at vi har et lite hjemmemarked med bare 4,4 millioner innbyggere, reduserer naturligvis attraktiviteten. Det er det lite å gjøre med. Men skal Norge greie å tiltrekke seg norske og utenlandske investorer, er det andre rammebetingelser som må være i verdensklasse. En av de faktorer som har slått negativt ut for oss, og der vi virkelig har mulighet til å gjøre noe, er skatte- og avgiftssystemet og -nivået. Det vi politikere må spørre oss om i den forbindelse, mener Fremskrittspartiet, er hva som skal til for at virksomheter skal etablere seg eller utvide, ansette flere folk og forbli i Norge. Vi mener det er viktig bl.a. å redusere eller fjerne formuesskatten. Mange av våre konkurrentland har ikke formuesskatt, eller den inntrer på et langt høyere formuesnivå. Ved behandlingen av eierskapsmeldingen i januar gav alle partier representert i næringskomiteen utenom Arbeiderpartiet uttrykk for i innstillingen at de ønsket en utvikling hvor de la til grunn at en «reduksjon i eller fjerning av formuesskatten vil være et vesentlig bidrag for å styrke norsk privat eierskap i næringslivet». For Fremskrittspartiet er det viktig at det her kommer konkrete forslag fra Regjeringens side så snart som overhodet mulig. Vi vil også redusere og fjerne arveavgiften, som rammer hardt ved generasjonsskifte i bedriftene. Videre kan kostnadene med arbeidskraften reduseres ved å innføre karensdager i sykelønnsordningen. Det er også et stort behov for å liberalisere arbeidsmiljølovens arbeidstidsbestemmelser, slik at arbeidskraft som betjener kostbart produksjonsutstyr, kan benyttes mer fleksibelt og rasjonelt. Videre må investeringsavgiften og en del andre avgifter reduseres og fjernes. Fremskrittspartiet har hele tiden tatt til orde for å fjerne investeringsavgiften. Den er komplisert, skaper vridninger mellom ulike typer av investeringer, og den er en særnorsk avgift som kan virke negativt på bedriftenes valg av Norge som lokaliseringsland. Delingsmodellen i skattereformen er et kapittel for seg, og vi regner med at de ulike skatte- og avgiftsbelastninger som legges på bedriftene, vurderes i sammenheng med gjennomgåelsen av utredningen om et flatere skattesystem. Stølen-utvalgets innstilling om flatere skatt med et forslag om en overvelting av skattebyrden fra lønnsmottakere til næringsliv mener vi er uklok, fordi det vil ramme bedriftenes muligheter til å bygge opp egenkapital og dermed grunnlaget for å sikre fremtidig verdiskaping og sysselsetting. Regjeringen har dessverre ikke kommet med konstruktive forslag og signaler som er sterke nok til å snu en negativ trend. Man har i meldingen ikke villet midlene som kunne gjøre det tilstrekkelig attraktivt å oppnå investeringer i større grad her hjemme i Fastlands-Norge. Meldingen mangler en strategi som kan sette Fastlands-Norge i sentrum og på dagsordenen som investeringsland. Så nå bør myndighetene ta innover seg at det ikke er selektive støttetilskudd og offentlige veiledningsordninger som er avgjørende. Det kan bidra, men det er ikke det som avgjør hvor bedriftene velger lokalisering. Vi kommer ikke utenom å tilpasse skatte- og avgiftsreglene til den nye internasjonale virkelighet. Alle kluter må settes inn på å gjenvinne tillit til langsiktig lønnsomhet for investeringer. Gründere og industrialister kan ikke akseptere snevre nasjonale hensyn. Det må være klinkende klart: Uten de nødvendige skatte- og avgiftslettelser får vi verken utenlandsk eller norsk kapital til å bygge opp virksomheter i Norge i tilstrekkelig utstrekning. Det er det som vil være hovedutfordringen i årene som kommer. Jeg vil ta opp forslaget fra Fremskrittspartiet og Høyre, referert i innstillingen.