André Oktay Dahl (Høyre), 2009-06-15:
Høyre er i hovedsak enig med Regjeringen i det grep som nå tas i forhold til krisesentrene. For mange har tilbud om krisesentre vært et spørsmål om liv eller død. Krisesenterbevegelsen hadde jo en trang fødsel. Noen få pionerer greide mot veldig dårlige odds å skape et tilbud, på tross av at veldig mange syntes det var unødvendig, at det var å bry seg med ting ingen hadde noe med – det var veldig store motforestillinger. Mangelen på kunnskap og til tider direkte vrangvilje er heldigvis en tid som er forbi, selv om det fortsatt finnes den type mekanismer i deler av samfunnet. Men det er heldigvis på vikende front. Gjennom mange år har man fått god erfaring med hva krisesentre kan bety, og ikke bety, og nå er tiden inne for å gjøre tilbudet tilgjengelig for alle i hele landet, på lik linje med andre viktige velferdstilbud, og også for menn. Høyre mener det er bra at man innser at også menn har behov for et slikt tilbud. For det er veldig mange tabuer og fordommer knyttet til menn som har vært utsatt for overgrep eller vold, ikke minst hvis noen av voldshandlingene begås av en kvinne. Man er ikke skikkelig mann hvis man blir utsatt for vold av en kvinne, er det veldig mange som får seg til å skrive i diverse blogger osv. Som lovgiver har vi en plikt til å sende et tydelig signal til alle som blir utsatt for dette, uansett hvilket kjønn de måtte ha. Det er altså et poeng at man ikke skal stenges ute som ansatt ved krisesentrene på grunn av sitt kjønn. Alt må skje på brukernes premisser. Men jeg synes det er verdt å lytte til hva man har opplevd på flere av landet incestsentre. Vi har stilt direkte spørsmål til både ansatte og brukere om det ikke var et kjempeproblem at det var både menn og kvinner der, og da begynner de å le. For det hadde vært kjempegalt for ti år siden, men nå er det ingen som kritiserer det lenger, rett og slett fordi de finner ut at de har mye å gi hverandre, og at det er veldig uproblematisk å gjøre dette på brukernes premisser. Ønsker man en mann å snakke med, får man det, ønsker man det ikke, så slipper man det. Det løses veldig greit i praksis, og både menn og kvinner, enten de er brukere eller ansatte, har stor glede av at man faktisk også på et slikt senter forholder seg til at det er to kjønn i denne verden, som også er ganske bra pedagogisk. Så jeg synes vi skal lære av en del av incestsentrene når det gjelder frykten enkelte har for at man både har menn som brukere og som ansatte også på et krisesenter. Vi stiller likevel spørsmål ved at man i proposisjonen, i kommentarene til de ulike paragrafene, ikke bruker kjønnsnøytrale begrep, men fremhever krisesentrene som et tilbud til kvinner. – Bare slik at Regjeringen legger seg på minne at det ikke bare er lovteksten, men også forarbeidene, som skal være fremtidig rettskilde, og at man legger en ensartet begrepsbruk til grunn. Det vi derimot ikke er enig i, er at man velger å overføre oppgaven og finansieringen til kommunene før nødvendig omstilling i tråd med nytt lovverk er gjennomført. Den finansieringsordningen vi har i dag, er forutsigbar, og bør kunne fungere godt i en omstillingsfase. Så får staten sørge for å øke bevilgningen slik at omstillingen leder til en innfrielse av lovens krav. Først når tilbudet er utviklet i tråd med loven, bør ansvaret for finansieringen overføres til kommunene. Et godt eksempel på hva som kan skje hvis man ikke tar seg noe tid, er Follo krisesenter. Dette senteret har allerede iverksatt de kvalitetsmessige forbedringene som lovforslaget forutsetter, men de frykter å få et kutt i den statlige overføringen på 2,8 mill. kr, av et totalbudsjett på i dag 10 mill. kr. Det er noe å legge seg på minne. Det er også flere krisesentre som varsler om at anslagene er så pass lave at man risikerer å måtte legge vekk en del av de kvalitetsforbedringene de har gjort, før loven har trådt i kraft. Vi støtter altså ikke forslaget om at det øremerkede tilskuddet skal avløses av rammefinansiering samtidig som lovfesting trer i kraft. Selv om vi på prinsipielt grunnlag er for lokalt tilpassede løsninger og lokalt selvstyre, har signalene på høring vært så pass klare. Vi tror ikke at dette har vært Regjeringens intensjon, men vi er redd for at det kan bli konsekvensene av dagens vedtak. Så har jeg til slutt lyst til å komme med en liten kommentar til Fremskrittspartiet i tilknytning til dette: Jeg er helt enig i at det er viktig å være et medmenneske. Skal man gjøre en god jobb som profesjonell, er det en forutsetning at man også er et all right menneske. Men jeg tror ikke det holder. Hvis man f.eks. skal arbeide med døve, eller med kvinner med en helt annen etnisk bakgrunn, med en spesiell problematikk som en del har, tror jeg man kan være et så fantastisk menneske man bare vil, men det hjelper ikke hvis man ikke har kunnskap om hva problematikken dreier seg om. Selv om dette er et lavterskeltilbud, er min erfaring fra krisesenterbevegelsen, etter å ha sittet i styret i et av forbundene, at mangel på f.eks. lederkompetanse har gjort at man en del steder har så mye konflikter at jeg nesten ikke skjønner hvordan man får tid til å hjelpe brukerne. Så det er ikke til forkleinelse for frivillig arbeid at man også fokuserer på kvalitet og kunnskap i lederutdanningen, og at man får mer formell kompetanse inn i krisesentrene. Det er ikke til forkleinelse for frivillig arbeid, men jeg tror ikke vi i dag, med de utfordringene vi har, bare kan satse på såkalt frivillige. De er jo også deltidsansatte og får lønn. De jobber ikke der fullstendig frivillig. Så det er jo egentlig et misvisende begrep i forhold til hvordan det brukes.