Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 1998-11-26:
Dette er en debatt om bl.a. stortingsmandat eller ikke, men det er også en debatt om etiske holdninger og praktiske oppfølginger ut fra etiske holdninger. Når det gjelder stortingsmandat eller ikke til opprettelse av en prosjektgruppe, som nå har vært en del av replikkordskiftet, kan en konkludere med at opprettelse av en prosjektgruppe, faktisk er foretatt av en fagstatsråd fra Arbeiderpartiet, slik at det i hvert fall er klart. Og så får vi ut fra andre ting diskutere om mandatet var klart eller ikke. Jeg vil gi honnør til saksordfører for grundig behandling og framlegging av denne saken. Jeg syns det er viktig å understreke at utgangspunktet må være respektfull og verdig behandling av abortmateriale, og at biologisk materiale generelt også har krav på respektfull og verdig behandling. Vi slutter oss til en samlet komite som sier at det kan være behov for å drøfte nærmere grunnlaget for utarbeidelse av retningslinjer for behandling av abortmateriale, men en ser også at det er behov for en generell debatt om behandling av biologisk materiale. Vi har sammen med Kristelig Folkeparti og Høyre en merknad i innstillingen der vi sier at vi syns det Regjeringen skriver i St.prp. nr. 1 i forbindelse med årets budsjett, er et bra utgangspunkt for fastsetting av retningslinjer. Vi slutter oss også til og legger til grunn Verdens Helseorganisasjons definisjon når det gjelder å sette grenser mellom abort og dødfødsler, og hvordan dette materialet bør håndteres videre. Det vises til graderingen i lov om svangerskapsavbrudd, og det er noe av utgangspunktet for oss og den etiske håndtering av abortert materiale. Jeg syns det er et litt merkelig utgangspunkt, for kampen om dagens abortlov gikk nettopp på valgfrihet for kvinnen, og selvbestemt abort var kampen om det selvstendige valg. Men så skal man altså ikke ha et selvbestemt og selvstendig valg når det gjelder behandlingen av abortmateriale. Det syns jeg begynner å bli et paradoks i denne debatten. En annen ting er at det finnes ulike typer aborter, som bl.a. saksordføreren var inne på. Det er spontanaborter og begjærte aborter. Ikke alle aborter før 12. svangerskapsuke er begjærte aborter, og da må det i hvert fall være større muligheter til differensiering når det gjelder valg enn det en del synes å legge opp til her. Det sies at en henvendelse fra det offentlige om dette valget kan påføre kvinnen ekstra belastninger. Men den henvendelsen må vi i tilfelle diskutere det etiske ved og gjøre så skikkelig som mulig, i hvert fall må vi påse at det offentlige her tar sitt ansvar for at kvinnen er informert om hva som er hennes rettigheter. Jeg tror, som bl.a. Annelise Høegh tidligere var inne på, at det er mulig at man i en fase her har kvinner som føler skyld og anger. Men det er også mange kvinner som føler sorg og tap. Og da må det være viktig at vi får retningslinjer, slik at vi kan prøve å dempe disse følelsene mest mulig. Viktig med klare retningslinjer er det også for de personer som skal ivareta samfunnets oppgaver og plikter her, også i forhold til både behandling av abortert materiale og annet biologisk materiale. Så jeg håper vi kan være enige om at dette er et nyttig utgangspunkt for en debatt, der vi bør ha som siktemål: respektfull og verdig behandling.