Inge Lønning (Høyre), 1998-12-14:
Det mest velvillige man kan si om det Dokument nr. 8-forslaget som er fremsatt av fire stortingsrepresentanter fra Fremskrittspartiet, er at det er et overflødig forslag. Det finnes ikke noe system med kirkeasyl. Det finnes heller ikke noen ordning med kirkeasyl, og i parentes bemerket var vel justisministeren litt uheldig når hun karakteriserte «ordningen med kirkeasyl» som en urettferdig ordning. Det er ikke en ordning, og hvis det er et element av urettferdighet, ligger det i tilfelle i justismyndighetenes håndtering av slike saker. Jeg er enig i at det ville være beklagelig dersom justismyndighetene gav folk fordeler fordi de oppholder seg i kirkeasyl, sammenliknet med den behandling de ville ha fått hvis de ikke hadde gjort dette. Men da ligger urettferdigheten i justismyndighetenes håndtering og ikke i noe annet. Når man lytter til denne debatten, skulle man nesten tro at det å oppholde seg i norske kirker var et av de høyeste privilegier man kunne oppnå i denne verden. Realiteten er jo at det er en form for frivillig fengsel, men uten de fleste av de bekvemmeligheter som finnes i norske fengsler. Det er ikke grunn til å tro at særlig mange mennesker opplever det som attraktivt å oppholde seg i frivillig fangenskap under så vanskelige forhold som det i praksis dreier seg om i de aller fleste kirkehus i dette land. Det gjør ikke mennesker uten at de føler seg i en ekstrem nødssituasjon. Selvfølgelig er det inkonsekvent at politiet ikke marsjerer inn i kirkehus, når de marsjerer inn i alle andre hus i dette land. Men det er en form for inkonsekvens som jeg må si jeg setter meget stor pris på, fordi det viser at Norge fremdeles er en kulturnasjon. Og egentlig er det kulturpolitikk vi diskuterer i denne sak, og ikke justispolitikk og kriminalpolitikk. Det er faktisk en målestokk på kulturnivået i en nasjon om det fremdeles er et våkent instinkt hos flertallet av mennesker, som får dem til å reagere hvis uniformert politi bruker fysisk makt inne i kirkehus, i synagoger eller i moskeer. Det strider for det første mot de fleste menneskers estetiske sans, men jeg vil anta at det også strider mot en ryggmargsrefleks som har noe med det forhold å gjøre som også forslagsstillerne viser til i komiteinnstillingen når de sier: «Disse medlemmer mener bestemt at betegnelsen «hellig rom» er knyttet til religionens mystiske innhold, …». Ja, det er nettopp det det dreier seg om, og hvorvidt man i det hele tatt har noen respekt for nettopp religionens mystiske innhold. Er det virkelig slik at det forhold at det sitter et visst antall mennesker i frivillig fangenskap i norske kirker, er en trussel mot lov og rett i dette landet, eller at det er en trussel mot et sivilisert demokratisk samfunns rettssystem? Jeg kan ikke med min beste vilje skjønne hvilken fantasi som skal til for at man skal få seg til å mene noe slikt. Personlig ville jeg nok mene at det ville vært en langt større trussel både mot sivilisasjonen og demokratiet dersom det hadde vært et flertall i dette land som for ramme alvor hadde den oppfatning Fremskrittspartiets talsmenn har i denne sal, at det er en nærliggende oppgave for norsk politi å ferdes i kirkerommet på nøyaktig samme måte som man ferdes i alle andre rom. Jeg nevnte i et tidligere replikkordskifte i denne debatt at det finnes ett eneste tidsrom i moderne tid hvor norsk politi, til og med uniformert politi, har opptrådt på den måten. Det var i årene 1940-45, under en norsk regjering. Jeg tror ikke det er særlig mange i dagens Norge som ville betrakte det som et kulturfremskritt dersom vi igjen skulle innføre en slik praksis.