Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-06-17:
Etter at Saga i sitt arbeid for å styrke sin egenkapital har søkt etter ulike allianser, la Hydro den 10. mai frem sitt startbud til Sagas aksjonærer i et bytteforhold mellom Hydro-aksjer i forhold til Saga-aksjer i et styrkeforhold 3:1. Vi kjenner alle historikken etter den tid. Denne prosessen har vedvart lenge etter at proposisjonen ble fremmet, og vi har sett at Elf har kommet på banen. Hydro har igjen høynet sitt bud, og det samme har Elf gjort – høynet og endret sine premisser for sitt kontantbud. Vi har også sett at denne saken har tatt en helt annen vending enn den egentlig burde. I utgangspunktet handler denne saken om to forhold. Det ene er en fullmakt til Regjeringen til å få midler til rådgivingsbistand, og det andre forholdet er, som en konsekvens av dette, at aksjemajoriteten på generalforsamlingen i Hydro ber om fullmakt til å akseptere at statens aksjemajoritet reduseres fra 51 til 43 pst. i Norsk Hydro. I tillegg til denne saken ligger jo det at det ikke lenger vil bli tre uavhengige norske oljemiljø hvis den siste løsningen blir akseptert. Vi reduserer samtidig det mangfold som har vært med på å skape Norge til en særdeles vellykket oljenasjon på mer enn en måte. Denne saken burde i utgangspunktet være meget kurant. Hvis det hadde vært opp til Sagas aksjonærer å stelle med dette, ville man vært fritatt for den politiske innblanding som vi har sett, både fra regjeringshold og fra politisk hold i Stortinget, hvor dette på et tidlig tidspunkt, altfor tidlig, har vært presentert som en ønsket løsning. Det har næringsministeren og olje- og energiministeren klart uttalt. Dette har gitt som resultat, blir det hevdet fra flere troverdige hold, at man dessverre har blitt fritatt for en situasjon hvor flere utenlandske store, tunge aktører har meldt sitt bud, i og med at man har sett på dette som en politisk ønsket løsning, og at det ikke var opp til Sagas aksjonærer alene å avgjøre dette forhold, og at man må ha såkalte politisk gode kontakter som kan være med på å bestemme sluttresultatet. Det har vært en sammenblanding av politiske roller, sammenblanding av interesser og ulike motiv, som slett ikke er tjenlig for nasjonen Norge. Sett fra Høyres side må gjerne Hydro by på Sagas aksjer, men det må skje fullstendig uten statlig innblanding og statlig dirigering. Det er Sagas aksjonærer som må få lov å bestemme i denne saken. Det som har skjedd i løpet av de siste tre ukene, er rett og slett at Norge som nasjon har fått et preg hvor det omdømmet man har hatt internasjonalt, etter min oppfatning er blitt klart svekket. Man har ved denne prosessen bidratt til å få nokså mange mørke signaler inn i debatten, og det har vist seg at den politiske troverdighet og stabilitet som tidligere har preget dette bildet, som via internasjonale selskaper har vært med og bygd opp oljenasjonen Norge, nå står relativt truet tilbake. Vi har sett at det indirekte kan bli som sluttresultat i dag at det er statlig kapital som er med på å kjøpe opp og nærmest nasjonalisere det private selskapet Saga. Og det er slett ikke ønsket fra statens side. Denne saken hadde vært meget kurant hvis det hadde vært opp til Sagas aksjonærer å avgjøre hvem som skal inn i dette bildet. Den hadde vært kurant for Høyre også hvis det ikke hadde vært sånn at flertallspartiene ikke bare nøyer seg med en merknad hvor de gir Regjeringen fullmakt til å kjøpe seg tilbake fra 43 opp til 51 pst. igjen, men man må sågar ha det inn i et eget romertallsvedtak, II. Det betyr at man glatt slår fast at det er staten som forestår indirekte oppkjøp av Saga Petroleum ASA. Det andre forholdet er at man glatt gir klarsignal og fullmakt til Regjeringen om at man skal bruke 7 til 9 milliarder kr av statens penger til å kjøpe seg tilbake i Norsk Hydro ASA. Det må ikke overraske noen som sitter i flertallsposisjon, at man i dag er meldt inn til EU-kommisjonen, og at saken dermed neppe lenger vil være til noen særlig stor glede for Hydros aksjonærer. Helt til slutt: På denne bakgrunn stemmer Høyre selvfølgelig imot innstillingens forslag I og II. Tiden tillater ikke å begrunne hvorfor vi også stemmer mot Fremskrittspartiets forslag.