Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-05-23:
Vi har fått en ny EU-debatt. Fra Høyre og Arbeiderpartiet hylles EU for hvordan de prøver å komme seg ut av krisa. Dette står i skarp kontrast til den økende motstand innad i EU mot den økonomiske og politiske elitens strategi for å løse eurokrisa, en krise som utvikler seg stadig raskere til en sosial og politisk krise. Også i Norge har vi fått en ny EØS-debatt. Det siste eksemplet på dette er LO-kongressens tydelige vedtak om at norsk lovgivning for ivaretakelse av arbeidstakernes rettigheter, tariffavtaler og Norges ILO-forpliktelser, ikke skal kunne overstyres gjennom EØS. Dette er et syn som Senterpartiet fullt ut deler, og som vi arbeider sammen med våre allierte i fagbevegelsen for å fremme. Dette er et standpunkt som bryter med hele EØS-avtalens logikk, der arbeidskraft skal bevege seg friest mulig over landegrensene. Spørsmålet om avgivelse av suverenitet til EU/EØS-organer er et spørsmål som Norge møter i stadig flere saker. I EØS-rådet denne uka ble det trukket fram flere sentrale rettsakter, der avgivelse av suverenitet til EU-byrå er aktuelt både innen områder som energi, telekom, markedsføring av legemidler for barn og – sist, men ikke minst – bank og finanstilsyn. Senterpartiets holdning er klar: Vi vil avvise endringer av EØS-avtalen eller konkrete forordninger som innebærer økt kompetanse for EU- og EØS-organer til å utøve myndighet i Norge. Stortinget har et konstitusjonelt ansvar for hvordan saker om suverenitetsavståelse skal behandles. I en artikkel i Nytt Norsk Tidsskrift, som utkom dagen for grunnlovsdagen, drøfter førsteamanuensis Eirik Holmøyvik ved Det juridiske fakultet, Universitetet i Bergen, Stortingets praksis med at vedtak fattes etter Grunnloven § 26 ut fra at suverenitetsavståelsen anses som «lite inngripende». Holmøyviks konklusjon er svært klar: «Måten Stortinget inngår avtaler om suverenitetsoverføring bryt med føresetnaden til og systemet i Grunnlova og med grunnleggjande demokratiske og konstitusjonelle omsyn.» Holmøyvik viser til at det som skjer ved avtaler om suverenitetsoverføring, er at en kompetanse som etter Grunnloven er lagt til Det norske storting, regjering eller Høyesterett, blir utøvd av et organ som hører til en internasjonal organisasjon. Stortinget kan ikke vedta suverenitetsoverføring etter den vanlige traktatregelen i § 26 andre avsnitt. Begrunnelsen som ofte gis for at dette likevel kan gjøres – det som omtales som en «sikker konstitusjonell praksis» – handler i realiteten om at Stortingets flertall ved flere anledninger har satt Grunnlovens bestemmelser til side. Som Holmøyvik påpeker, bidrar Stortinget gjennom sin egen praksis til å bygge opp under rettskildegrunnlaget for den samme praksisen. Holmøyviks dom over denne praksisen er knusende, idet han mener den står på «juridisk sandgrunn fordi rettskjeldegrunnlaget for han er altfor tynt til å legitimere ein ulovfesta regel utan haldepunkt i grunnlovsteksten og som endåtil går beint mot føresetnaden og systemet i Grunnlova generelt og § 93 spesielt». Senterpartiet vil være tro mot Grunnloven og de paragrafer som gjelder den lovgivende, utøvende og dømmende makt. All suverenitetsavståelse utover det som allerede er avgitt til EØS-organer, må behandles enten etter § 93 eller etter Grunnloven § 112.