Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2014-05-13:
Mitt innlegg handler om forholdet til ny § 103 i Grunnloven, om rett til å stifte familie, basert på forslag i Dokument 12:34 for 2011–2012, fremmet av Per-Kristian Foss, Anders Anundsen, Per Olaf Lundteigen og Geir Jørgen Bekkevold, og forslag i Dokument 12:35 for 2011–2012, fremmet av Martin Kolberg, Marit Nybakk, Jette F. Christensen, Hallgeir H. Langeland og Trine Skei Grande. I Dokument 12:35 og 12:34 for 2011–2012 er det altså framsatt to forslag til ny § 103 i Grunnloven, om rett til å stifte familie. Begge forslagene er behandlet i innstillingen. Ekteskap og familie er omtalt både i Verdenserklæringen om menneskerettigheter, i sivile og politiske rettigheter og i økonomiske og sosiale rettigheter, i tillegg til i EUs Charter of Fundamental Rights. Bestemmelsene i disse erklæringene gir tydelig uttrykk for at familien er den grunnleggende enhet i samfunnet, og at staten har en særlig plikt til å bistå barnefamilier. Videre understrekes det at familien har en særlig rett til beskyttelse fra staten. Den enkelte har rett til å stifte familie og selv velge sin ektefelle. Ektefeller skal ha like rettigheter ved inngåelse av ekteskap, i ekteskapet og ved oppløsning av ekteskap. Komiteen har merket seg at når det gjelder andre lands konstitusjoner, er familie og ekteskap omtalt i den finske, tyske og sveitsiske, og alle disse tre uttrykker behovet for betydningen av et statlig vern om familien som institusjon og fastslår retten til å inngå ekteskap og stifte familie. I vår grunnlov i dag er det ingen bestemmelser som omhandler verken familien eller ekteskapet. I Menneskerettighetsutvalgets utredning er det foreslått at det tas inn en egen bestemmelse i Grunnloven om familie og ekteskap. Dette har sin bakgrunn i klare formuleringer i de internasjonale menneskerettighetskonvensjonene. Det er av betydning at en grunnlov kan gi uttrykk for respekt for privatliv og familieliv, men også for familiens betydning for barns oppdragelse. Men det er også et klart behov for å uttrykke den enkeltes rett til å inngå ekteskap etter eget ønske, rett til skilsmisse og rett til å stifte familie. Komiteen har også merket seg at et mindretall i Menneskerettighetsutvalget primært ønsker å fokusere på de individuelle menneskerettighetene, og hevder at en formulering i Grunnloven om familien som en grunnleggende enhet i en menneskerettighetssammenheng kan virke normativt støtende på personer som ikke oppfatter seg som en del av familiebegrepet. Komiteen har også merket seg at familien som den grunnleggende enhet i samfunnet er omtalt i de internasjonale menneskerettighetskonvensjoner. Familien som institusjon har også alltid vært, er og bør fortsatt være en viktig ramme rundt barns dannelse og oppvekst. Den utgjør et fundament i den enkeltes liv som staten aldri kan erstatte. Familien er det første – og for mange det viktigste – av alle fellesskapene vi gjennom livet blir en del av. Barnas beste skal ivaretas i alle sammenhenger, og for barn er trygge rammer viktig for å skape trygge voksne. For de fleste barn er nettopp familien den mest grunnleggende arenaen for tilhørighet, nærhet og fellesskap. Komiteen er kjent med at familiebegrepet i dag kan by på en del utfordringer som tidligere tider var ukjent med. Mens en før siktet til kjernefamilien eller storfamilien, er familielivet i dag preget av et større mangfold. Denne utviklingen problematiserer familiebegrepet. Derfor understreker en samlet komité at «familie» som begrep omfatter forskjellige typer samliv, og et storsamfunn kan aldri ta valget om samlivsform for voksne mennesker. Komiteen viser for øvrig til Innst. S. nr. 53 for 2003–2004 og St.meld. nr. 29 for 2002–2003, hvor «familie» som begrep er nærmere utdypet og beskrevet. Komiteen viser ellers til Menneskerettighetsutvalget når det gjelder betydningen av å understreke retten til fritt valg av ektefelle. Et ekteskap kan kun inngås av voksne som har oppnådd myndighetsalder, og er derfor ikke en rettighet for barn. Komiteen understreker også at oppløsning av ekteskapet må skje i henhold til norsk lov. Ektefellene skal ha de samme rettigheter ved inngåelse, under og ved oppløsning av et ekteskap. I de traktatfestede rettighetene for økonomiske og sivile rettigheter, de såkalte ØSK-rettighetene, er det formulert en egen bestemmelse om økonomisk støtte til barnefamilier, en rettighet som springer ut fra statens generelle plikt til å sørge for sosial trygghet, plikten til å opprettholde en nødvendig levestandard og ikke minst plikten til å legge til rette for barnets utvikling. Komiteen mener imidlertid at alle disse forholdene er ivaretatt gjennom andre lovbestemmelser, som gjør det unødvendig å ta inn en slik type bestemmelser i denne paragrafen. Komiteen er delt i sin innstilling. Flertallet, medlemmene fra Arbeiderpartiet, Venstre, SV, Miljøpartiet De Grønne, har i sitt primære forslag valgt å gi sin tilslutning til forslaget i Dokument 12:35. En begrunner det med at selv om man er enig i at familien er viktig for tilhørighet og barns oppvekst, er det ikke alltid nødvendigvis primærfamilien som er det beste stedet for barns oppvekst. Dette flertallet mener Grunnloven først og fremst beskriver statens plikter overfor den enkelte borgers frihet og rettigheter og ikke overfor borgere i konstellasjoner som en familie. De individuelle rettighetene må stå sentralt og vernes for alle borgere i alle situasjoner, i alle deler av livet og i alle typer samliv. Flertallet mener den enkeltes rett til selv å velge å tre inn i ekteskapet med den man selv velger, og tre ut av det når man selv velger det, er avgjørende for å leve et fritt liv, og at denne retten må grunnlovfestes for å gis et særlig vern. Medlemmene fra Arbeiderpartiet, SV og Miljøpartiet De Grønne har varslet at de subsidiært vil støtte forslaget i Dokument 12:34. Et mindretall i komiteen, medlemmene fra Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti, viser til familien som en naturlig, verdifull og grunnleggende institusjon som utgjør viktige rammer for barns oppvekst og framtid. Familiens stilling i det norske samfunnet bør styrkes, i stedet for at det offentlige i stadig større grad tar avgjørelser på vegne av familien. Høyres medlemmer i komiteen ønsker likevel ikke, på prinsipielt grunnlag, å ta retten til å stifte familie inn i Grunnloven og anbefaler at verken forslagene i Dokument 12:34 eller 12:35 støttes. Et annet mindretall, medlemmene fra Senterpartiet, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti, mener – nettopp med bakgrunn i de internasjonale menneskerettighetskonvensjoner, som Norge har gitt sin tilslutning til, og den viktige funksjonen familien har i det norske samfunn – at det er av betydning at det slås fast i Grunnloven at familien er en grunnleggende enhet i samfunnet. Med bakgrunn i den kunnskap vi har om familiens grunnleggende betydning for det enkelte barns identitetsutvikling og barns oppfostring i sin alminnelighet, bør grunnlovsbestemmelsen få fram at familien eksisterer uavhengig av staten. Hovedsiktemålet med denne bestemmelsen er at staten ikke skal føre en politikk som kan se bort fra familien som en grunnleggende enhet i samfunnet. Disse medlemmene gir derfor sin støtte til forslaget i Dokument 12:34. Jeg tar herved opp mindretallets forslag, forslag nr. 1 i Dokument 12:34.