trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erna Solberg (Høyre), 2016-02-10:
Regjeringen gjør mye for å få til det grønne skiftet. Ikke minst gjør vi mye i form av at vi sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre har sikret mer til Enova, slik at de kan gi penger og støtte til både etablerte bedrifter og energiøkonomiseringstiltak, men også til mye ny teknologi på dette området. I tillegg er det viktig å ha en god portefølje av innovasjonsvirkemidler, som regjeringen også har, og som vi har styrket i forbindelse med både vårt budsjett og forliket i Stortinget. Det betyr at penger til etablererstønad, penger til miljøteknologiordningen – alle dette – virker sammen. Når jeg reiser rundt – jeg har nå vært i Rogaland og i Møre og Romsdal – møter jeg vanskelige tider og kriser, men jeg møter også mye entreprenørskap, mye vilje til å skape noe nytt, og mange som starter opp. Derfor ble i fjor 20 pst. av alle midlene til ny oppstart, altså til entreprenørskap, gitt i Rogaland fylke. Det viser at det også er mye ny teknologi som kommer ut av denne krisen.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2016-02-10:
Det er helt utrolig å høre statsministeren kritisere Arbeiderpartiet for at vi har tatt stilling til 2 av de 40 forslagene som kom i romjulen. Da vi i romjulen sa at vi støttet hovedlinjene, og senere sa at vi må ta stilling til hvert enkelt forslag, sa hennes statsråd, Sylvi Listhaug, at dette var uansvarlig, og at vi fravek forliket og var vinglete fordi vi ikke sto på alle de 40 forslagene. Nå sier statsministeren at regjeringen selv skal tenke seg om før de vet om de står på de 40 forslagene. Dette er ikke første gangen statsministeren er fullstendig fraværende i denne debatten. I august i fjor oppfordret regjeringens visestatsminister Siv Jensen kommunene til å la være å ta imot flyktninger. I 2015 vedtok Høyre og Fremskrittspartiet at vi skulle ta imot 23 000 flyktninger og asylsøkere i Norge. Disse må hjelpes der de er – og der de er, er i Norge. Ser statsministeren at det er et problem at landets finansminister går ut og ber kommunene om å la være å bosette, når Høyre og Fremskrittspartiet i regjering har vedtatt at 23 000 skal få bli i Norge? Er dette mangel på lederskap, eller er det godt lederskap når finansministeren gjør det?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2016-02-10:
Det er veldig viktig for et lite land å ha bred enighet om vårt forhold til omverden og ikke minst hvordan vi kontrollerer våre grenser. Derfor har det vært godt for Norge at vi har hatt ganske bred konsensus om de viktigste prinsippene i asyl- og innvandringspolitikken. Både under regjeringen Bondevik og under regjeringen Stoltenberg var det stort sett den samme linja som ble videreført. Derfor var også Arbeiderpartiet i høst med på de store forlikene om asyl- og innvandringspolitikken, om en strengere kontroll og om en god integreringspolitikk. Men hver dag siden har altså Solbergs regjeringsmedlemmer bidratt til å undergrave dette forliket – delvis ved å framstille forliket som en blankofullmakt til alt hva Fremskrittspartiet skulle finne på å foreslå, delvis ved bare å gjennomføre innstrammingstiltakene og ikke integreringstiltakene, og delvis med en språkbruk som splitter. Da vår partileder kritiserte denne språkbruken og sa at dette svekker forliket, svarte statsministeren i VG at det «er urovekkende at Ap vingler mest i de største og viktigste spørsmålene», og at «Støre må bestemme seg for om han vil være med på å løse de store utfordringene». Synes statsministeren at dette er lederskap og bidrar til et forlik, eller ser hun at også hennes mangel på lederskap gjør det vanskeligere å få brede forlik om disse vanskelige spørsmålene som er så viktige?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2016-02-10:
Eg er glad for det brevet statsministeren har sendt. Det kan gjere at me finn gode løysingar, og det er det viktigaste, at me får til ei god integrering. Så håpar eg at det er heile regjeringa som stiller seg bak den invitasjonen som statsministeren har sendt. Det vil vel vise seg dei neste timane og dagane. Det som er alvorleg, er at når det gjeld det forslaget som no ligg ute på høyring, påpeiker regjeringas eigne underliggjande etatar grove feil, grove faktafeil, og UDI seier: «Vi oppfatter videre at enkelte forslag ikke vil være i tråd med prosesskrav i nasjonalt og europeisk regelverk. Forholdet til internasjonale forpliktelser er videre mangelfullt omtalt i deler av høringsnotatet.» Så mitt spørsmål er: Kan me vere sikre på at me i den vidare dialogen sikrar at me har eit kvalitativt arbeid, for å sikre både ei god integrering og våre nasjonale grenser på ein god måte?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2016-02-10:
I går presenterte PST si nye trusselvurdering. Verdsbildet har dei seinare åra vore prega av terror og valdeleg ekstremisme. Enten som ein del av eit større nettverk eller som enkeltpersonar har menneske gjort seg skuldige i forferdelege handlingar mot sivile, og tusenvis av menneskeliv har gått tapt. Heller ikkje Noreg er spart. Mange menneske lever med store sår og tap etter 22. juli-angrepet. Terroren har ingen grenser. Terrortrusselen kjem både frå høgreekstreme og frå radikale islamistiske miljø. I PST si trusselvurdering i går påpeiker dei at trusselvurderinga har endra seg, frå at det i 2015 var sannsynleg at Noreg ville bli utsett for terrorangrep, til at det i 2016 er mogleg. Trusselnivået har blitt redusert. Det er bra, men PST-sjefen påpeikte uttrykkeleg på pressekonferansen at det heftar usikkerheit ved vurderinga, og at trusselbildet kan endre seg raskt. Terrortrusselen mot Noreg er i størst grad knytt til radikale islamistar, men PST-sjefen seier òg at høgreekstreme miljø vil få større fokus i året som kjem, bl.a. på grunn av auken i talet på flyktningar som kjem til Noreg. Ein må kjempe mot ekstremisme og terror, uavhengig av kva for ideologi det spring ut frå. Det er heilt avgjerande for å sikre tryggleiken til våre innbyggjarar. Det må setjast i verk gode tiltak for å førebyggje og ikkje minst andre tiltak som vil kjempe mot denne brutaliteten. Korleis vil statsministeren kome med tiltak, korleis vurderer ho trusselvurderinga, og kva for tiltak vil regjeringa setje i verk for å kjempe mot radikal ekstremisme her i Noreg?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2016-02-10:
Eg er glad for det statsministeren seier, ikkje minst at me er nøydde til å sjå heilskapen her. Ei av evalueringane etter 22. juli var jo at me hadde hatt ei for sterk merksemd rundt berre ekstrem islamistisk terrorfare, og at me hadde undervurdert faren for høgreekstrem terror. Denne veka har me bl.a. sett at 14 personar er arresterte i Sverige for oppmoding til grov mordbrann, grov mishandling knytt til asylmottak i Sverige, og ein har beslaglagt ei rekkje våpen, økser og knivar. Dette var menneske med polsk statsborgarskap, som altså var ein reell trussel og ein fare i Sverige, og det viser jo at me er nøydde til å tenkje breitt og heilskapleg. Derfor er mi utfordring òg det som me no ser. Me snakkar om tiltaksplanar som skal setjast i verk, men ser òg statsministeren at me må, på den lovmessige delen, tenkje breiare enn det me har gjort så langt?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-02-10:
Senterpartiet var for at det skulle være et forlik. Vi deltok under forliksforhandlingene, og vi stilte oss bak forliket. Vi mener at dette er et krevende felt, der det er behov for brede og kloke politiske løsninger – på både innstramming og integrering. Men vi ser i etterkant at den ansvarlige statsråden har uttrykt seg på en måte som skaper unødige motsetninger, og det mener vi er uheldig i et så viktig og alvorlig spørsmål. Når det skjer, hadde vi ventet en smule ledelse fra statsministeren og en vilje til å sette saken i fokus, ikke det politiske spillet. Men jeg blir litt usikker når jeg hører statsministerens svar til Arbeiderpartiet her i dag, på hvor viljen er til faktisk å sette behovet for kloke, gode og brede løsninger i fokus. Så mitt spørsmål er rett og slett: Hvorfor tar ikke statsministeren et sterkere tak i situasjonen og bidrar til å dempe konfliktorienteringen og i stedet sørger for at regjeringen kommer med en bred og klok innfallsvinkel til alle partier i Stortinget?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-02-10:
Det er viktig at det er en åpen og ordentlig debatt om hva som er de faktiske konsekvensene av en kommunesammenslåing for næringslivet. Differensiert arbeidsgiveravgift utgjør 14 mrd. kr i avgiftslettelse for kommunene og næringslivet til sammen, og 7 mrd. kr av dem går rett på næringslivet. Det finnes ikke noe annet distriktspolitisk virkemiddel som er så viktig som differensiert arbeidsgiveravgift. Det er et faktum at statsråd Sanner har sagt at blir det sammenslåing med en kommune som har den høyeste satsen, må alle kommunene i den nye strukturen ha den høyeste satsen fra 2020. For bedrifter som investerer med langsiktig horisont, er rammebetingelsene om fire år svært viktig. Det gjelder f.eks. områder i Agder, på Sunnmøre, på Nordmøre, rundt Lillehammer, rundt Steinkjer, rundt Tromsø og i Telemark. Statsministeren kan sjølsagt prøve å avfeie en slik problemstilling, eller prøve å latterliggjøre Senterpartiets engasjement for det, men er det i regjeringens interesse å få fram de tallene som viser hva enkelte bedrifter kan tape på kommunesammenslåing?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-02-10:
Som enkelte andre talere har vært inne på, er det riktig at Schengen-samarbeidet knaker i sammenføyningene. At det er en krevende situasjon innen EU, er det ingen tvil om, heller ikke innen de land som deltar i Schengen-samarbeidet. På en måte er det vanskelig, fordi det skaper store utfordringer knyttet til byrdefordelingen mellom de ulike landene. På den andre siden må en huske på at det fantes også et asylinstitutt før Schengen-samarbeidet. Det er jo ikke slik at asylinstitutt har sammenheng med Schengen. Men mitt spørsmål til statsministeren er egentlig om hun mener at det er realistisk å se for seg en reetablering av Schengen-samarbeidet, slik som det har vært, hvor lang tid hun tror det kommer til å ta, og også hva statsministeren mener om de tankene som har kommet fra enkelte EU-land om at en bør lage såkalt mini-Schengen av regioner innenfor dagens Schengen-samarbeid.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2016-02-10:
Stortinget gjorde i haust to forlik, eitt om innvandring og eitt om integrering. Mens regjeringa med stor iver har gått mykje lenger enn det forliket tilsa når det gjeld innvandring, har det ikkje skjedd eit einaste initiativ når det gjeld integrering. Det vi høyrer, er at fylkespartiet til integreringsministeren – med stillteiande velsigning frå integreringsministeren og finansministeren – vil ha lukka mottak for alle, ikkje vil gje permanent opphald til nokon og krev at alle som kjem hit, gjev avkall på sin etniske identitet. Det er faktisk grunn til å stille spørsmål ved om regjeringa i det heile tek forliket om integrering på alvor. Bidraget frå integreringsministeren har vore å påstå at alle som ikkje er redde for framtida på grunn av at talet på asylsøkjarar aukar, er løgnarar, og at folk som er på flukt, blir borne inn på gullstol. Deler statsministeren dei gjentekne påstandane frå integreringsministeren om at det er grunn til å frykte for framtida til barna våre, og trur statsministeren at ein gjennom denne typen leiarskap legg grunnlaget for god integrering?
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2016-02-10:
Det siste halvåret har stadig fleire europeiske land stramma hardt inn på asylpolitikken, med eit uttalt mål om å stoppe tilstrøyminga til Europa. Skal ein døme etter ankomstane til Hellas, som passerte 50 000 i januar, har ikkje innstrammingane hatt nokon effekt i det heile. Den viktigaste effekten er at landa som ikkje deltek i kappløpet mot botnen, sit igjen med ei mottaksbyrde som dei ikkje klarer å ta på eigne skuldrer fordi fellesskapet ikkje løftar saman. I forlenginga av det ser vi at Schengen-samarbeidet knakar kraftig i samanføyingane. I staden for å jobbe for å dele på ansvaret – Noreg har så langt ikkje teke imot ein einaste flyktning innanfor EUs fordelingsmekanisme – spring representantar for regjeringspartia rundt og seier at Noreg skal ha Europas strengaste asylpolitikk. Er statsministeren einig i at vi skal ha Europas strengaste asylpolitikk? Korleis vil i så fall det vere eit bidrag til at Schengen-samarbeidet ikkje bryt saman, slik statsministeren fryktar? Og eg vil leggje til, sidan ho ikkje svarte på spørsmålet i stad: Deler statsministeren integreringsministeren si uro for framtida til barna våre, og meiner ho i så fall, som integreringsministeren, at vi som ikkje gjer det, er løgnarar?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2016-02-10:
Når jeg ser hvordan statsministeren og integreringsministeren behandler sine forlikspartnere, er det veldig greit å stå utenfor forliket. Jeg vil gjerne spørre statsministeren om det hun sa om «rekordhurtig fart», for det er riktig, men det er også et fint begrep for uforsvarlig hastverksarbeid. Det vi nå ser i høringsrunden, er knusende kritikk – fra tunge faginstanser – av regjeringens arbeid. La meg ta et helt konkret eksempel. Om 20 000 personer får opphold i Norge, antar integreringsministeren i høringsutkastet at 40 000 i alt vil få opphold som følge av familiegjenforening. Statistisk sentralbyrå skriver i høringssvaret sitt at den påstanden ikke har støtte i innvandringen til Norge slik vi har opplevd den til nå. Da lurer jeg på om statsministeren kan oppklare for Stortinget om regjeringen her serverer oss tall etter innfallsmetoden, eller om man har noen som helst slags dekning for det tallet regjeringen har brukt.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2016-02-10:
For få dager siden demonstrerte kjente representanter for Stopp islamiseringen av Norge, Pegida og andre ytterliggående grupper i Oslo sentrum. De var som vanlig få, og det ville vanligvis ikke vært noen grunn til å bry seg. Det spesielle denne gangen var imidlertid at disse gruppene ikke gjorde det de pleier, nemlig å demonstrere mot norske myndigheter, det var i stedet en støttedemonstrasjon for regjeringen, med særlig vekt på å heie på innvandrings- og integreringsministeren. Regjeringen har altså stilt seg sånn at tilhengerne av den mest ytterliggående politikken når det gjelder håndtering av flyktninger som kommer til Norge, har sans for hvordan regjeringen framstår. Det burde bekymre statsministeren. Statsministeren holdt en, syns jeg, veldig god nyttårstale i år. Den handlet bl.a. om hverdagsintegrering. Statsministeren framsto sånn som en politisk leder skal i en vanskelig tid: samlende, med vekt på å roe gemyttene, vise folk at hun har en plan. Innvandrings- og integreringsministeren framstår igjen og igjen på en helt annen måte: splittende, med vekt på å skjerpe motsetningene og spille på frykt ved igjen og igjen å fortelle folk at de har grunn til å være redde. Hun ordlegger seg på måter som underbygger myter om at de fleste asylsøkere bare kommer for å nyte og ikke er interessert i å yte. Jeg tror vi alle er bekymret for at spenningene og motsetningene i det norske samfunnet kan øke. Da er regjeringens ansvar å roe ned situasjonen, og statsministeren bidrar ofte til det, men lar samtidig integreringsministeren gjøre det motsatte. Når regjeringen selv holder seg med to så radikalt forskjellige budskap, er det litt pussig å anklage det største opposisjonspartiet for å vingle. Derfor vil jeg stille helt konkret det spørsmålet som har ligget under i veldig mange spørsmål her i dag: Er statsministeren egentlig komfortabel med den retorikken innvandrings- og integreringsministeren har brukt i debatten de siste ukene?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2016-02-10:
Det siste er jeg enig i, og det betyr også at regjeringen bør prioritere og skynde seg mer med det som handler om integreringspolitikk framover. Jeg er glad for den korreksen statsministeren gir sin egen statsråd. Det mener jeg er bra, men jeg har også lyst til å peke på at på NRK Ytring akkurat nå skriver statsråd Sylvi Listhaug om betydningen av å få fram fakta, og at ærlighet varer lengst i debatten. Samtidig skriver hun en lang tekst om flyktningkrisen, der ordet «flyktning» ikke står, men der disse menneskene konsekvent omtales som migranter. Det synes jeg er et eksempel på måten man former debatten på, som undergraver fakta i debatten. Erna Solberg har et ansvar for det, for det er så å si statsministeren som har båret Sylvi Listhaug på gullstol inn i norsk politikk gjennom å gi henne en så sentral posisjon i regjeringen. Derfor har jeg lyst til helt konkret å gjenta spørsmålet Sveinung Rotevatn har stilt to ganger: Hva mener statsministeren om utsagnet om at folk i Norge har grunn til å frykte for barnas framtid på grunn av flyktningene?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2016-02-10:
Ekstreme miljøer, eller ekstreme holdninger, er i stor vekst i Europa. Debattklimaet her i Norge knyttet til flyktningsituasjonen har hardnet til, og det preges i stor grad av polarisering framfor av forståelse og respekt for andres meninger. Frykten som mange kjenner på knyttet til situasjonen, må møtes med ledere som viser vei i en krevende tid. Vi, som landets fremste ledere, har et spesielt ansvar, og jeg vil benytte anledningen til å gi honnør til statsministeren. I f.eks. nyttårstalen og også i andre budskap som hun har hatt til folket, har hun vist vei. Det er nå vi testes på holdningene våre, for frykten kan gi grobunn for ekstreme holdninger og i ytterste konsekvens også voldelige handlinger. Hvordan mener statsministeren at vi som politikere best mulig kan bidra til en god debattkultur, som ikke nører opp under polariseringa og ekskluderinga?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-02-10:
Nasjonal beredskap er viktig for å kunne håndtere store krisehendelser og redusere skadeomfanget. Det har vi smertelig fått erfare. Gjørv-rapporten ga klare råd om hva som må til. Et nasjonalt beredskapssenter var ett klart råd. Stoltenberg-regjeringa fattet vedtak om Alnabru. Statsministerens eget budsjett slo fast at et beredskapssenter kunne bygges der. Likevel har regjeringa valgt å utrede andre alternativer. Justisministeren har opplyst i Stortinget at framdriften er på skinner. Hva disse skinnene består av, eller hvor de går, vet vi ikke. Tomtealternativ er ikke avklart, reguleringsmessige tiltak er ikke iverksatt. For Arbeiderpartiet er det viktigst at beredskapssenteret kommer på plass raskt. Fem år er gått siden 22. juli – fortsatt ingen avklaring og ikke noen tidsangivelse for ferdigstillelse. Jeg forutsetter at statsministeren, som Arbeiderpartiet, fortsatt mener at vi trenger et beredskapssenter, og at det haster. Statsministeren har vært øverste sjef for Norges sikkerhet i tre år. Har hun et klart svar på når et nasjonalt beredskapssenter er på plass? Hvis nei: Kan hun si når avklaring vil komme?
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-02-10:
Vi har hatt en høyreekstrem terrorhandling i Norge fra en person som man trygt kan si opplevde en stor avstand til det politiske ordskiftet i Norge, og jeg regner med at statsministeren helt utvetydig vil slå fast at enhver bruk av vold i politisk øyemed er uakseptabelt – det er vi alle helt enige om. Statsministeren uttalte til TV 2 i fjor høst at hun ikke var bekymret for påsatte asylbranner i Norge, men det er PST – og har vært det en god stund. Det bekreftes også i trusselvurderingen nå. Har statsministeren gjort en ny vurdering av risikoen for at høyreekstreme skal angripe asylmottak og asylsøkere? Hvilke konkrete tiltak vil statsministeren gjennomføre for å trygge asylsøkere i Norge mot høyreekstrem vold?
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-02-10:
En av innstrammingene regjeringen vil gjennomføre innen familiegjenforening, er å heve inntektskravet til 300 000 kr. «Man må klare å brødfø sin egen familie», som innvandringsministeren sier. Og i høringsbrevet skriver regjeringen også selv: «Underholdskravet skal sikre at personer som henter familiemedlemmer til Norge kan forsørge disse.» Det er jo interessant. Statsministeren har selv vært med og kuttet i barnetillegget for uføre forsørgere, og de aller fleste av dem mottar betydelig mindre enn 300 000 kr i året. Videre er det sånn ifølge regjeringens egne tall at det er mer enn 1,1 millioner nordmenn som tjener mindre enn 300 000 kr. Hva vil statsministeren i så fall gjøre for de 1,1 millioner nordmennene som tydeligvis ikke er i stand til å forsørge seg selv og sine nærmeste – eller «brødfø sin egen familie», som statsråd Listhaug formulerer det?
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-02-10:
Hvis man må tjene 300 000 kr for å kunne brødfø sin egen familie, har Listhaug for så vidt rett i at mange bør frykte for sine barns framtid, for da er det mange som ikke tjener nok. En ufaglært barnehageassistent på KS-tariff starter på 274 000 kr. Selv med åtte års ansiennitet har ikke han/hun nådd 300 000 kr. En ufør forsørger kan åpenbart ikke brødfø sine nærmeste, og det har statsministeren vært med og sørget for. Sosialhjelpsmottakere som har forsørgeransvar, er ikke i nærheten av å ha de pengesummene til rådighet. Så hvorfor har regjeringen landet på akkurat 300 000 kr? Er det nok et magefølelse-utspill fra regjeringen, eller ligger det noe til grunn? Det faktum gjenstår, og det fikk jeg ikke svar på i stad heller, at 1,1 million nordmenn tjener mindre enn det. Hva vil statsministeren i så fall gjøre for de 1,1 million nordmennene som ifølge minister Listhaug ikke er i stand til å brødfø sine nærmeste?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2016-02-10:
Det er krevende tider i norsk økonomi. Det er økt ledighet, og det er veldig mye usikkerhet rundt omkring i hele landet. Mange av våre viktigste eksportbedrifter innenfor energi, fisk, skog og turisme ligger i Distrikts-Norge. Det har vært et mål for Stortinget og for tidligere regjeringer å ta hele Norge i bruk, og vi har brukt statens virkemidler aktivt for å hjelpe fram bedrifter slik at de har kunnet skape nye arbeidsplasser, ny aktivitet. Et stort prosjekt for dagens regjering, som de legger all kraft inn i, er at kommuner skal slå seg sammen – koste hva det koste vil. Det vil mange distriktsbedrifter tape på – ganske mye, faktisk. Vi fikk varsel fra Ulefos Jernværk i Nome om at de vil tape 2,5 mill. kr på kommunesammenslåing, det vil de få i økte kostnader. I går kunne vi se på NRK at Skistar i Trysil ville få 4 mill. kr i økte kostnader årlig hvis Trysil ble en del av en storkommune. Hvis man går litt lenger nord, kan man f.eks. se på Karlsøybruket i Troms. Hvis de blir en del av en storkommune, vil de få økte årlige kostnader på ca. 1,8 mill. kr. Det er et faktum at mange distriktsbedrifter vil få store, økte kostnader hvis sammenslåingsprosessene til regjeringen lykkes. Så mitt spørsmål til statsministeren er: Hvordan kan det føre til mer aktivitet, flere arbeidsplasser og mer trygghet at regjeringen er mye mer opptatt av å slå sammen kommuner enn å sikre gode rammevilkår for norske distriktsbedrifter?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2016-02-10:
Norske distriktsbedrifter har ca. 7 mrd. kr mindre i arbeidsgiveravgift fordi vi har hatt et ønske om å ha et ubyråkratisk og enkelt virkemiddel for å skape aktivitet, skape verdier og arbeidsplasser for oss alle, rundt omkring i hele landet. Differensiert arbeidsgiveravgift har vært et veldig vellykket virkemiddel. Det som nå skjer, som Jan Tore Sanner bekreftet i et brev til Nome kommune 26. januar, er at f.eks. Nome kommune vil få 17 mill. kr mer i arbeidsgiveravgift hvis de slår seg sammen og blir en del av en storkommune. Det vil ramme enkeltbedrifter helt konkret og gå direkte på bunnlinja til en rekke norske bedrifter rundt omkring i hele landet, for dette gjelder ikke bare Nome. Jeg forstår at statsministeren ikke ønsker å snakke om det, for man ønsker bare å få fram den lysegrønne, positive siden ved en eventuell kommunesammenslåing. Men hvordan kan alle de bedriftene som nå får mange millioner i økte kostnader, tjene noe som helst på kommunesammenslåing, annet enn i retorisk fine vendinger fra statsministeren?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2016-02-10:
Dette er ikke noe spill – eller et retorisk spill, som statsministeren legger opp til nå – det er 1 000 personer i Østfold som er i ferd med å miste jobben sin, takket være et lite gjennomtenkt vedtak en sen nattetime i denne salen fordi man hadde behov for inndekning. I regjeringens eget budsjett står det at dette ikke vil ha noen klimaeffekt. Men plutselig, da man fant på at man skulle ta inn disse pengene, hadde det en stor klimaeffekt. Det er mange familier som nå vil miste sitt levebrød. Nina Bungum skriver i Moss Avis: Både hun og mannen jobber på Moss lufthavn, Rygge, begge skal betale ned på et boliglån, de skal forsørge familien – nå mister de jobben. 1 000 personer mister jobben. For plastposeavgiften hadde regjeringen en nødparagraf – de trakk i nødbremsen, de skjønte at forslaget var dårlig. Den samme paragrafen ligger i vedtaket om flyseteavgiften. Nå ser regjeringen at det er mange, mange familier som mister sitt levebrød. Er det på tide å bruke nødparagrafen igjen – legge bort retorikken, glemme spillet og huske folkene? Det er mange som mister jobben sin, takket være Høyre og Fremskrittspartiets dårlige vedtak før jul.
Stine Renate Håheim (Arbeiderpartiet), 2016-02-10:
Kommunereformen har også andre momenter som knytter seg til økonomi, og før jul sendte regjeringen forslag til nytt inntektssystem på høring. KS har nå beregnet hvordan dette vil slå ut for de ulike kommunene, og når vi ser på det, ser vi at nesten alle kommuner med innbyggertall mellom 10 000 og 20 000 taper på regjeringens forslag. Det er jo noe merkelig ettersom regjeringens eget ekspertutvalg mente at kommuner med nettopp det innbyggertallet var en tilstrekkelig størrelse på en kommune. Så vet jeg at statsministeren er over gjennomsnittlig interessert i det kommunale inntektssystemet, så mitt spørsmål blir ganske enkelt: Hvorfor har regjeringen lagt fram et forslag som slår så dårlig ut for akkurat dette segmentet av kommuner?
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2016-02-10:
Det pågår nå samtaler over hele landet for å se på muligheten til å etablere nye kommuner. Hensikten er å skape bedre tjenester for innbyggerne, og da er vilkårene veldig viktige. Som man allerede har vært inne på, har det dukket opp mange spørsmål – rundt grenser, størrelse og folketall. Alle er opptatt av at næringslivet skal ha gode vilkår, og kommunene for sitt vedkommende er avhengig av inntekter for å serve de oppgavene som nå kommer. Skatt er viktig, differensiert arbeidsgiveravgift er ett moment, og nå skal vi i gang med å jobbe med et nytt inntektssystem. KS har konkludert med at 15 store byer kommer til å tjene på det, og ca. 100 distriktskommuner ser ut til å komme godt ut av det, men så ligger det imellom at alle byer med fra 10 000 til 15 000 innbyggere vil tape. Hvordan vurderer statsministeren disse opplysningene?
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2016-02-10:
Den nye situasjonen nå med flyktninger som kommer, reiser en masse spørsmål. Kristelig Folkeparti er beredt til å være med og løse dette, vi er beredt til å ta ansvar, og vi ser at vi må ha nye tiltak. Vi vil bidra konstruktivt til å få det på plass. Men jeg har likevel lyst til å ta et barns vinkling på det. Både Barneombudet og Redd Barna stiller spørsmål ved tre forhold: Barn skal få fornyet vurdering når de er 18 år, uansett når de kom. Det skal være begrensninger i den reelle muligheten for å søke asyl. Det blir strengere regler for familiegjenforening. Hvis en ser dette fra et barns og en ungdoms synsvinkel, er det klart at verden kan se vond ut. For Kristelig Folkeparti er flyktningkonvensjonen og menneskerettigheter et vilkår i arbeidet med tiltakene, og barns rettigheter er den viktigste saken for Kristelig Folkeparti. Uroer dette statsministeren?
Terje Breivik (Venstre), 2016-02-10:
Flyktningkrisa er ikkje berre utfordrande for Noreg, men har sett Europa og det europeiske samarbeidet og fellesskapet under sterkt press. 70 år etter at Winston Churchill heldt tale på Westminster College i Missouri – «an iron curtain has descended across the Continent» – ser me meir enn konturane av at det same er i ferd med å skje igjen. Ikkje berre Noreg, men òg Europa treng klok, samlande og tryggleiksskapande leiarskap for å handtera det som truleg berre er starten på ei lengevarande, eskalerande humanitær krise, og som har styrke i seg til å skru det europeiske samhaldet fleire tiår tilbake. Dette er ein leiarskap statsministeren isolert sett er ein framifrå eksponent for både nasjonalt og internasjonalt, sist med gjevarlandskonferanseinitiativet, kloke betryggjande uttalar i det offentlege rom, flyktningforliket ho tok initiativet til i haust – isolert sett fordi me har ein fagminister som i grell kontrast til statsministeren i regelen opptrer som ein slags spinndoktor frå eit ytterleggåande opposisjonsparti, ikkje som talsperson for eit ansvarleg regjeringsparti i mindretal. Statsråd Listhaug bidreg diverre til å nøra opp under den uroa eg sjølvsagt er samd med statsministeren i at me skal ta på alvor, framfor å utøva den samlande leiarskapen me treng i ein så alvorleg situasjon. Leiande politikarar fryktar ikkje framtida, men ser moglegheiter og finn løysingar. Meir enn på lenge er det viktig å hegna om folkerettslege prinsipp og konvensjonar og ta internasjonalt ansvar. For eit lite land som Noreg har det historisk sett vore eit heilt avgjerande og viktig bidrag for at me er det trygge, privilegerte landet me alle nyt godt av i dag. Spørsmålet er om statsministeren er samd med Venstre i at Noreg heller bør gjera sitt for at folkerettslege prinsipp står seg gjennom den krisa det internasjonale samfunnet må handtera, framfor å vera ein pådrivar for å svekkja dei.
Terje Breivik (Venstre), 2016-02-10:
Det var eit betryggjande og ikkje overraskande svar frå statsministeren, men det samsvarar likevel ikkje heilt med det dagsaktuelle. I går gjekk høyringsfristen ut for regjeringa sine oppfølgingsforslag til asylforliket, og ei rekkje av høyringsinstansane meiner at forslaga er dårleg utgreidde. Det gjeld særleg folkerettslege forpliktingar. Det var ein viktig føresetnad for Venstre i asylforliket at internasjonale konvensjonar skulle overhaldast, og at ein skulle vareta rettstryggleiken til asylsøkjarane, noko som også er eksplisitt nedfelt i stortingsforliket. Like fullt opplever me at det motsette er tilfellet i fleire av dei forslaga regjeringa har sendt ut på høyring – handling. Spørsmålet er om statsministeren meiner at dei forslaga som vart sende på høyring, er i tråd med desse sentrale premissane i stortingsforliket, og kva tankar gjer statsministeren seg når ei rekkje høyringsinstansar meiner at fleire av forslaga ikkje berre er dårleg utgreidde, men er direkte i strid med internasjonale konvensjonar, som i dag er viktigare enn nokon gong, og som statsministeren også er oppteken av?
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2016-02-10:
Det betyr noe hvordan man ordlegger seg, og det blir lagt merke til hvordan en statsråd velger å ordlegge seg, og en statsråd ordlegger seg jo på vegne av regjeringen. Forstår, skjønner, statsministeren at den type retorikk som statsråd Listhaug står for, gjør det vanskelig, i hvert fall vanskeligere, å finne fram til fornuftige forlik i Stortinget, slik som statsministeren selv sier hun ønsker? Dersom hun er enig: Vil statsministeren nå sørge for å ta en liten ryddejobb i regjeringens retorikk spesielt på asylområdet?
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2016-02-10:
Vi har grunn til å være bekymret over antall arbeidsledige i Norge, og jeg må si at jeg synes det er mildt sagt oppsiktsvekkende å høre statsministeren nå sammenligne denne bekymringen med den ganske voldsomme og splittende retorikken som integreringsministeren fører. Men jeg skal la det ligge nå. Jeg er uenig med Erna Solberg som sier at i prosent er ledigheten i Norge fortsatt lav. 4,6 pst. er ubehagelig høyt, og ledigheten stiger. I januar økte ledigheten i 13 fylker. Arbeiderpartiet kritiserer ikke regjeringen for at oljeprisen er lav, men vi mener at regjeringen gjør for lite for å møte situasjonen. Ja, Norge skal omstilles, men ikke til et samfunn med høy ledighet. Det finnes tiltak mot ledighet som virker, og ett er Arbeiderpartiets forslag om å utvide permitteringsregelverket. Men regjeringen sier nei. Høyre og Fremskrittspartiet insisterer på at folk skal bli oppsagt istedenfor å bli permittert, og det etterlater et inntrykk av at økt ledighet er blitt regjeringens virkemiddel for omstilling. Tidligere har statsministeren sagt at vi ikke må låse inn arbeidskraft gjennom permittering fordi andre bedrifter dermed ikke får tak i ansatte. Det er ikke virkeligheten i norske bedrifter. Hvis en bedrift skal nedbemanne, gjør den jo det, permittering er en dyrere vei. Bedrifter i Norge rapporterer dessuten om at det er enkelt å få tak i både ingeniører og operatører. Problemet er ikke å få tak i arbeidskraft, problemet er for få jobber. Også fra arbeidstakerens ståsted blir dette litt rart. Hvorfor gå permittert med lav lønn, hvis du kan få en annen jobb? Vard har fem verft i Norge og vet hva omstilling er, men trenger et bedre permitteringsregelverk for å beholde sine ansatte. Denne uken sa Ulstein Group at de går inn i en situasjon hvor de må si opp personer de ikke ønsker å si opp, fordi permitteringsregelverket ikke er godt nok. Er statsministeren uenig med disse bedriftene, med LO, Norsk Industri og nå NHO som mener at bedre permitteringsregler er et effektivt tiltak?
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2016-02-10:
Det er vanskelig å tolke statsministerens svar på noen annen måte enn at hun mener at LO og NHO ikke forstår sine egne medlemmers eget beste. Det er flott at hun gir uttrykk for respekt for bedriftene som ønsker og har behov for bedre permitteringsregelverk, men det er jo ikke uttrykk for respekt de trenger. De trenger handling. Jeg synes det er uforståelig at Erna Solberg fortsetter å argumentere mot forslaget når regjeringen har egne tall som viser hvor god effekt permittering kan ha. Ni av ti kommer tilbake til arbeidslivet. Åtte av ti kommer tilbake til den bedriften de jobbet i. Norske næringslivsledere står altså klare til å skape vekst hvis permitteringsreglene lar dem beholde kompetansen i bedriftene, men Høyre og Fremskrittspartiet sier nei. Bedriftene er klare til å overføre teknologi fra oljebransjen til nye næringer hvis det legges til rette med gode ordninger, men Høyre og Fremskrittspartiet sier nei. Hvorfor er ikke regjeringen villig til å gjøre mer for å møte den økende ledigheten?
Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2016-02-10:
Da statsministeren besøkte Østfoldkonferansen, avviste hun å gjøre om på vedtaket om flyseteavgiften, som følge av det hun mente var press fra Ryanair. Denne avgiften handler ikke om for eller imot grønt skifte eller for eller imot Ryanair. Den handler om nedleggelse av Moss lufthavn Rygge, som passasjerer fra hele Østlandet bruker. Den handler om 1 000 arbeidsplasser relatert til Moss lufthavn Rygge og 6 000 arbeidsplasser over hele landet, som ifølge NHO kan bli borte om avgiften blir innført – konsekvenser som ikke var utredet før vedtaket ble gjort. Med rekordhøye 129 000 arbeidsledige er flere arbeidsledige det siste vi trenger. Vil statsministeren ta hensyn til arbeidsplassene og lytte til de høringsuttalelsene som nå kommer inn til denne saken?
Erik Lundeby (Venstre), 2016-02-10:
Budsjettavtalen mellom regjeringen, Kristelig Folkeparti og Venstre innebærer både langsiktige virkemidler som kan gi Norge nye bein å stå på, og kortsiktige tiltak for å løse utfordringene i regioner som merker omstillingsbehovet spesielt hardt. En viktig mulighet i omstillingen er å satse hardere på grønn energi og grønn teknologiutvikling for å posisjonere Norge for lavutslippssamfunnet. Utfordringen er at det oppstår et gap mellom de langsiktige virkemidlene og de korte tiltakene. Folk finner annet å gjøre – ingeniører blir lærere, fagarbeidere blir omsorgsarbeidere. Faren er at kunnskapen forvitrer, fordi ledige mister kontakten med sitt opprinnelige fagmiljø. Hvilke nye tiltak ser statsministeren for seg er nødvendige for å stimulere til en raskere omstilling til ny, grønn virksomhet som kan ta i bruk ledige fagarbeidere og ledig ingeniørkompetanse? Og når kan vi forvente at disse kommer?
Iselin Nybø (Venstre), 2016-02-10:
«Skatt vest og Skatt sør har fattet vedtak om at Stavanger konserthus og Kilden Teater- og Konserthus i Kristiansand må tilbakebetale totalt 550 mill. kr i mottatt momskompensasjon, dette som følge av endringer i kompensasjonsloven som Stortinget vedtok høsten 2007. Jeg kan ikke se at vedtakene fra Skatt vest og Skatt sør er i tråd med Stortingets intensjon eller forarbeidene til lovendringen. Vil statsråden ta initiativ til å rydde opp slik at det urimelige kravet på 550 mill. kr kan frafalles?»
Iselin Nybø (Venstre), 2016-02-10:
Jeg takker for svaret. Da Stortinget i forbindelse med behandlingen av statsbudsjettet for 2008, inkludert stemmene til dagens regjeringspartier, fattet vedtak om å endre kompensasjonsloven, var dette med en klar føring om at vedtaket i svært begrenset grad ville få noen konsekvenser. De eksemplene som det ble vist til, som i tilfelle var på kant med loven, var da kommunale organ arrangerte kurs, eller renhold, i konkurranse med private aktører. Det å bygge og drive kostbare scener med 70–90 heltidsmusikere ansatt kan neppe sies å være kursvirksomhet, eller renhold, i konkurranse med private aktører. I innstillingen til og i Finansdepartementets Ot.prp. nr. 1 for 2007–2008 står det: «Heller ikke kommunale aktører som alene ivaretar eksempelvis sosiale eller kulturelle funksjoner, vil anses for å drive økonomisk aktivitet.» Disse skulle altså ikke omfattes av lovendringen som nå ligger til grunn for den tolkningen og de skattekravene som ligger. Er finansministeren enig i den tolkningen?
Iselin Nybø (Venstre), 2016-02-10:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg har selv jobbet som skattejurist, bl.a. i Skatt vest, i flere år før jeg kom på Stortinget. Jeg har ikke jobbet med moms, men det har folk som jobber i PwC, gjort. Skatteetaten har nå kommet med sin vurdering – og jus er ingen eksakt vitenskap. PwC har også sett på denne saken, og de skriver bl.a. på sine nettsider at Skatt vest og Skatt sør sin tilnærming medfører at kompensasjonsloven «§ 4 annet ledd nr. 4 gis en langt videre rekkevidde enn det som er nødvendig for at Norges forpliktelser etter EØS-regelverket skal anses ivaretatt». Så her har man litt ulike tolkninger av hva som er konsekvensen av det lovverket som ligger der i dag. Mitt spørsmål til finansministeren er om hun har en intensjon om å tolke loven på mest mulig hensiktsmessig måte for kommunene Stavanger og Kristiansand, som her står med en veldig stor regning som følge av et veldig godt tilbud.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2016-02-10:
La meg innledningsvis fremheve at jeg ikke kan uttale meg om enkeltsaker som ligger til behandling i skatteetaten. Etter loven er det skatteetaten som behandler denne type saker, og skattekontorets vedtak kan også påklages til direktoratet eller bringes inn for domstolene. Så vil jeg vise til mine to skriftlige svar av 22. juni på lignende spørsmål fra representanten. Også her fremhevet jeg at formålet med den generelle kompensasjonsordningen er å motvirke konkurransevridningene som kan oppstå når en kommune står overfor valget mellom å produsere avgiftspliktige tjenester selv og å kjøpe tjenestene fra private virksomheter. Ordningen er ingen støtteordning, og den er finansiert ved at statlige overføringer til kommunene ble redusert tilsvarende omfanget av ordningen da den ble innført. Som jeg har redegjort for tidligere, begrenses retten til kompensasjon når kommunene driver økonomisk aktivitet og denne aktiviteten kan være i konkurranse med virksomheter som ikke er kompensasjonsberettiget. Den begrensningen ble innført av Stoltenberg II-regjeringen i 2008 etter et vedtak fra ESA, der det ble konkludert med at deler av kompensasjonsordningen var i strid med statsstøtteregelverket. I forarbeidene til bestemmelsene fremkommer det at begrensningene i regelverket ble utformet med utgangspunkt i EØS-avtalens begreper. Det pekes også på enkelte elementer som det kan være relevant å se på ved vurderingen av om begrensningen kommer til anvendelse eller ikke. EØS-avtalen er dynamisk, og kulturhussakene illustrerer nødvendigheten av at vi gjennomgår det norske regelverket og måten det praktiseres på. Kulturhusene er viktig infrastruktur for kulturaktiviteter og -tilbud i hele landet, og det er viktig at man har praktiserbare regler å forholde seg til, samtidig som konkurransehensynet ivaretas. I mine tidligere svar har jeg varslet at vi vil vurdere behovet for en gjennomgang av konkurransebegrensningsregelen i kompensasjonsloven. Det arbeidet er nå i gang. Hensikten med gjennomgangen er å sikre at hensynene bak ordningen blir avveid på en best mulig måte, herunder sikre like konkurransevilkår mellom private og offentlige i samme marked. Formålet med arbeidet er å se nærmere på gjeldende rett og få avklart hvilke rammer EØS-avtalen setter for forståelsen av bestemmelsen. Når det arbeidet er avsluttet, vil vi vurdere om det er nødvendig med endringer i regelverket. Jeg ønsker også å foreta en bredere gjennomgang av kompensasjonsordningen som en del av revidert budsjett for 2016. I denne gjennomgangen vil vi ikke bare ta opp konkurransebegrensningsregelen, men også flere problemstillinger som vi ser har oppstått ved tolkningen av loven. Flere sider vil dermed bli grundig gjennomgått.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2016-02-10:
Som jeg sa i mitt første svar, mener jeg det er helt nødvendig, som følge av at regelverket som ligger til grunn for dette, er dynamisk, at vi foretar en gjennomgang av dette – både for å unngå utilsiktede virkninger og for å sørge for at regelverket er utformet på en sånn måte at det er lett å forholde seg til for aktørene. Derfor har vi nå satt i gang denne gjennomgangen, som også er bredere enn den vi opprinnelig antydet at vi ville foreta, og vil legge dette frem for Stortinget i forbindelse med revidert budsjett for nettopp å kunne gjøre de grundige vurderingene som er nødvendig. Det betyr også at vi gjennom en sånn gjennomgang får vurdert om det er behov for å gjøre endringer i regelverket.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2016-02-10:
La meg igjen minne om det jeg sa helt innledningsvis, nemlig at jeg ikke kan uttale meg om denne enkeltsaken, rett og slett fordi den ligger til behandling i skatteetaten. Men jeg er svært tydelig på behovet for å gå igjennom regelverket. Det er nettopp fordi det oppstår uklarheter rundt tolkningen, praktiseringen og gjennomføringen at vi må gjenta denne ordentlige og grundige gjennomgangen. Det betyr at vi gjennom også å legge det fram for Stortinget vil gi Stortinget en anledning til å se nærmere på regelverket på generelt grunnlag og foreta vurderinger av om det er behov for å gjøre endringer i det. Og jeg har svart veldig tydelig på at det har jeg til hensikt å gjøre.
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-02-10:
«Det nye regjeringskvartalet vil bli et av de største, offentlige byggeprosjektene i årene fremover. Det må legges til grunn at et så omfattende og viktig prosjekt realiseres med høye krav til kvalitet, lave eller ingen utslipp både i bygge- og driftsfasen og ikke minst en god innpassing i bymiljøet i hovedstaden. Regjeringskvartalet fremstår som en god kandidat til å bli et av FutureBuilts 50 forbildeprosjekter. Vil statsråden sørge for at regjeringskvartalet realiseres som et FutureBuilt-prosjekt?»
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-02-10:
Jeg takker for svaret – og kanskje spesielt for det siste: at det ennå ikke er avgjort om det skal være et FutureBuilt-prosjekt. Når man legger ambisjonsnivået for miljø høyt, vil jeg argumentere for at man da også legger det inn som et FutureBuilt-prosjekt, for det er klart at alle de store, sentrale utbyggingene i Oslo sentrum nå – enten det er Deichman, Munch-museet eller til og med Nasjonalmuseet – er en del av disse prosjektene. Da ville det jo være underlig om man i det største statlige prosjektet, nemlig regjeringskvartalet, ikke la seg på det samme ambisjonsnivået. Med denne argumentasjonen får jeg stille spørsmålet: Er statsråden enig i at man for regjeringskvartalet må ta mål av seg til at det i hvert fall skal være på linje med de andre prosjektene, ha den samme statusen, og at det dermed også skal kunne vurderes som et FutureBuilt-prosjekt?
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-02-10:
Men det er jo nettopp det at det er egne problemstillinger omkring regjeringskvartalet – det at man her også må ivareta sikkerhetsspørsmål samtidig som man skal ha høye ambisjoner på arkitektur- og miljøområdet og alle andre arkitektoniske forslag; nettopp at det er vanskelig – som tilsier at man skal ha høyere ambisjoner, og at det ikke er bare «best practice» som er målsettingen og standarden man skal ha. Da blir mitt siste spørsmål: Er statsråden enig i at det er nettopp det at det er vanskelig, at det er komplekst, at man også skal ivareta sikkerhetsspørsmål i sentrum av en by, som gjør at man må se på ulike løsninger? Det er ikke bare bygget i seg selv, men nettopp hvordan det skal virke sammen med byrom, og det at man skal ha et levende bymiljø, som tilsier at man her skal strekke seg lenger enn bare til «best practice» og internasjonal erfaring og dermed gjøre dette til et FutureBuilt-prosjekt.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-02-10:
Regjeringen konkluderte i mai 2014 med at fremtidig regjeringskvartal skal planlegges med ambisiøse miljømål og høy grad av energieffektivitet, slik at det ved planleggingen er på høyde med beste praksis for miljøvennlige bygg og uteområder i et livsløpsperspektiv, som gir en samfunnsøkonomisk lønnsom og kostnadseffektiv ressursbruk. For å sikre at miljøstandarden oppnås til lavest mulig kostnad, må konkrete miljømål fastsettes tidlig. Jeg har derfor bedt Statsbygg komme tilbake med forslag til en konkretisering av miljøambisjonene i prosjektet. Statsbygg har bl.a. innhentet kunnskapsstatus for nasjonal og internasjonal beste praksis for miljøvennlige bygg og uteområder. Statsbyggs vurderinger dekker en rekke miljøtema: klimagassutslipp, energi, materialbruk, avfall og forurenset grunn, inneklima, lokalklima, utendørs luftkvalitet og støy, klimatilpasning, overvann og biologisk mangfold, og transport. Det er i forbindelse med utredningene innhentet erfaringer knyttet til kostnader, herunder samfunnsmessige virkninger og livssykluskostnader, samt forholdet mellom sikkerhetskrav og miljøambisjoner. Regjeringskvartalet vil på grunn av sikkerhetskrav ha bygg med mer bruk av betong og andre materialer som kan medføre høy klimabelastning. Byggene kan ikke uten videre sammenlignes med ordinære kontorbygg. På den annen side bidrar samlokalisering av departementene i et sentralt byområde med god kollektivdekning betydelig til å kunne nå høye miljømål. Flere byggeprosjekter, f.eks. i FutureBuilt, har de siste årene oppnådd ca. 50 pst. reduserte klimagassutslipp, og noen har oppnådd betydelig større reduksjoner. Disse byggeprosjektene kjennetegnes ved at de er sentralt lokalisert, omfatter rehabilitering av bygg der fundamentering og bæresystem gjenbrukes, har lavt energibehov og noe egenproduksjon av fornybar energi og for øvrig forsynes med tilnærmet 100 pst. fornybar energi. Flere av disse elementene er også aktuelle i det nye regjeringskvartalet. Når det gjelder spørsmålet om prosjektet nytt regjeringskvartal blir et FutureBuilt-prosjekt, er det for tidlig å ta standpunkt til dette. Statsbygg har i lengre tid vært i dialog med FutureBuilt. Det aller viktigste er imidlertid at miljøkvalitetene ivaretas i prosjektet, og at byggene gir et godt svar på regjeringens og Stortingets ambisjoner om at det skal være på høyde med beste praksis.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-02-10:
La meg først si at jeg er glad for både representanten Elvestuens og andres sterke engasjement for det nye regjeringskvartalet. Det er viktig at det er åpen debatt og dialog om utviklingen av et så stort nasjonalt prosjekt midt i hovedstaden. Jeg er også enig i at vi skal ha høye miljøambisjoner for det nye prosjektet, men her er det mange ulike elementer som spiller inn. Arealnorm er et viktig element for å nå høye miljømål, men det er også andre elementer som spiller inn – kollektivdekning og muligheten for gange og sykkel til jobb er også viktig å ta med i det bildet. Så kan det være, som jeg var inne på i mitt svar, at det er sider ved et nytt regjeringskvartal knyttet til sikkerhet, bruk av betong, som gjør at det ikke umiddelbart er helt sammenlignbart med andre både små og store prosjekter. Men miljøambisjonene er der.