Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2021-06-15:
La meg starte med å rive i stykker usikkerheten representanten Tveiten Benestad har for hva som kommer til å skje med norsk kommuneøkonomi hvis vi får et regjeringsskifte. Det som er hevet over enhver tvil, også med tanke på oppramsingen hun selv hadde, er at det blir mer penger til kommunene enn hva denne regjeringen har foreslått, og det blir høyere vekst enn denne regjeringen har klart å levere, på samme måte som vi gjennomsnittlig leverte bedre vekst i kommunebudsjettene da vi satt i regjering. Så det er ingen grunn til den usikkerheten representanten Tveiten Benestad forsøker å konstruere. I over et år har kommunene gjort en formidabel innsats med å forebygge smitte og håndtere smittesituasjoner. Mange steder har det vært en kontinuerlig krise, og mange har gjort mye mer enn hva som kan forlanges av dem. Heldigvis tror jeg vi alle nå kan se lys i enden av tunnelen. La meg understreke: Vi er altså ikke ferdig med pandemien, men vi beveger oss mot en situasjon som ligner mer på normalen vi hadde før pandemien. Det betyr ikke at det vil være slutt på endringer i kommunesektoren. Kommuner og fylker står overfor store endringer som de må tilpasse seg. Noen steder er det sterk økning i befolkningen, andre steder er det dramatisk nedgang. Store folketallsendringer krever endringer i skolestruktur, barnehagetilbud og eldreomsorg. Enten man skal ta kapasiteten ned eller øke den, krever det faktisk investeringer. Digitaliseringen fortsetter, og den akselererer. Folk vil ha nye tjenester og digital kontakt med kommunen når som helst. Det krever kompetanse og utstyr. Da blir det litt spesielt å høre statsråd Hofstad Helleland stå her og skryte av at man nå skal begynne å investere i digitale løsninger utover hele landet fra statens hånd, når vi gjennom mange år har hørt andre statsråder, f.eks. statsråd Ketil Solvik-Olsen, snakke om at det er helt håpløst at det offentlige skal ta ansvar for å sikre det. Men vi får ønske regjeringen velkommen etter. Vi er altså ikke ferdig med krisen når vi har bekjempet covid-19. Tap av biomangfold, fauna, flora og naturtyper er en trussel mot verden sånn som vi kjenner den. Når det gjelder global oppvarming som følge av CO 2 -utslipp, viser de siste oppdateringene at vi nå styrer mot en oppvarming i Arktis – som berører store deler av Norge – som er tre ganger så høy som det globale gjennomsnittet. I praksis betyr det en gjennomsnittlig økning i temperaturen på rundt 10 grader celsius. Arktis, slik vi kjenner det, vil da være tapt. Global oppvarming fører med seg et uforutsigbart værmønster. Det er mer flom, skred, skogbrann, jorderosjon, steinsprang, tørke samt tap av økosystemer som rent vann, luft mv. Dette påvirker allerede folks liv, det er ikke noe som kommer en gang i framtiden, og det vil i stadig større grad påvirke folk. Derfor må verden gire om for å nå Parisavtalens mål, og regjeringen må bidra til at medlemmene og observatørene i Arktisk råd går foran i forhandlingene i COP26 i Glasgow i høst. Norge skal og må ta sin del av ansvaret for at verden skal bli karbonnøytral senest i 2050. Da er kommunesektoren avgjørende i arbeidet med omstillingen av samfunnet – fordi de i sin egen virksomhet og gjennom sine innkjøp har en stor økonomisk aktivitet som må bli karbonnøytral, men også fordi kommunene og fylkene utøver myndighet i arealsaker, transportsaker og en lang rekke andre områder som påvirker Norges mulighet til å nå våre nasjonale mål og de internasjonale forpliktelsene vi har tatt på oss. Det er vår mening at norske kommuner og fylker har et ansvar for å følge opp dette i sin politikk og myndighetsutøvelse. Skal de lykkes med det – disse store endringene og det å håndtere de krisene vi står overfor – er det en forutsetning at man også har ressurser og krefter til å gjøre det. Derfor har vi gjennom mange år ligget over regjeringen med tanke på den veksten vi har antydet for kommunesektoren. Det er for å sikre at man har de ressursene som er nødvendig. Som min partikamerat tidligere i dag sa, må vi være ærlige – 3 mrd. kr fikser ikke alle problemer. Men 3 mrd. kr i år, og et nivå som er 3 mrd. kr høyere enn det regjeringen har lagt opp til, hvert eneste år, blir over tid et betydelig større handlingsrom. Det handler ikke om å forbruke og sløse med pengene, det handler om å investere i fellesskapet – de små og store fellesskapene som sammen utgjør Norge, og det Norge som har noen store utfordringer som vi skal håndtere. Det tror Arbeiderpartiet vi vil gjøre best ved å stå sammen, ikke ved at den enkelte skal være sin egen lykkes smed.