Heidi Greni (Senterpartiet), 2014-06-10:
Barn på flukt er en sårbar gruppe – spesielt sårbare er de lengeværende barna. Denne gruppen har derfor vært et stadig tilbakevendende tema i Stortingets behandling av asyl- og innvandringspolitikken. Representantforslaget fra SVs Karin Andersen og Audun Lysbakken kan godt begrunnes og forstås ut ifra de store forventningene som ble skapt gjennom samarbeidsplattformen til Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre. Falske forhåpninger er det ikke SV som har skapt. Det klarte regjeringspartiene og støttepartiene utmerket godt selv da samarbeidsavtalen om asylpolitikken ble presentert. Det ble skapt et inntrykk av at det lå til rette for store endringer i den politikken som ble ført av den rød-grønne regjeringen. I dag vet vi fortsatt ikke hva regjeringens og støttepartienes politikk faktisk vil gi som resultat. Vi har likevel forstått at de store endringene som ble forespeilet, blir til ganske små endringer når de skal settes ut i livet. I Meld. St. 27 for 2011–2012, som ble lagt fram våren 2012, var det særlig avveiingen mellom vektleggingen av barnets beste og vektleggingen av innvandringsregulerende hensyn som stod sentralt. Stortingsflertallet sluttet seg ved behandlingen av meldingen til en sentral formulering i meldingen: «I visse sammenhenger vil hensynet til barnets beste være så tungtveiende at det ikke vil være adgang til å legge avgjørende vekt på innvandringsregulerende hensyn.» Innvandringsregulerende hensyn skulle fortsatt være et element, men et mindre framtredende element i behandlingen av barns oppholdstillatelse enn hva som var utviklet som praksis i UNEs behandling av klagesaker. For å sikre seg at det skulle skje en praksisendring tilbake til det som var Stortingets intensjoner da det ga sine føringer i 2007, la regjeringen opp til at UDI og UNE skal redegjøre for sin praksis i saker med lengeværende barn ett år etter framleggelsen av meldingen, altså våren 2013. Våren 2013 ble det klart at flere lengeværende barn hadde fått opphold. Det hadde altså skjedd en praksisendring. Der står vi i dag, snart en stortingssesjon etter at den nye regjeringen overtok, og det ble lagt nye politiske føringer for gjennomgang av asylpolitikken for lengeværende barn. Nå merker vi oss at forventningene til store endringer i politikken forsøkes dempes fra regjeringen og dens støttepartier på Stortinget. Det sies at det vil kunne føre til falske forhåpninger for mange familier dersom vi lar deres saker stilles i bero til nye forskrifter er på plass. Det er høyst usikkert hvor mange av disse familiene som faktisk vil få bli. Fra Senterpartiets side forstår vi argumentasjonen bak SVs forslag. Det ble skapt store forhåpninger da samarbeidsavtalen om asylpolitikken ble lagt fram. Men vi registrerer også at justisministeren og ikke minst hans partifeller har bidratt til å redusere disse forhåpningene. Senterpartiet tror det derfor ikke er klokt å bidra til å skape enda flere falske forhåpninger om en politikkendring som sannsynligvis aldri kommer. Det er kritikkverdig at denne saken har fått gå så lenge uten at regjeringens bebudede forskriftsendringer er på plass. Først en god stund etter at SVs representantforslag ble lagt fram ble forslaget til ny politikk på området sendt på høring. Det er for sent, sett i forhold til de store forventningene som ble skapt da samarbeidsplattformen ble lagt fram, og det er kanskje det mest kritikkverdige ved behandlingen av asylpolitikken som gjelder de lengeværende barna.