Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2007-05-08:
En debatt om boplikt og prisregulering av landbrukseiendommer er på ingen måte en ny debatt. Den vil helt sikkert dukke opp igjen senere også, og det er bra. Fordi tidene endrer seg, må også lovverk endres eller iallfall fortløpende vurderes i tråd med den utvikling lovverket er satt til å regulere. Venstre mener på generelt grunnlag at det må bli mer mangfold i landbruket. Vi mener at lokale myndigheter må få større anledning til lokal tilpasning og til å se landbrukspolitikken i sammenheng med øvrig næringsliv. Det kompliserte regelverket og mange av landbrukets lover er et hinder for utvikling av et mer fleksibelt landbruk der de som har lyst til å satse på næringen, får mulighet til det. Derfor ønsker Venstre en full gjennomgang av alt lov- og regelverk med sikte på en modernisering. Venstre har i innstillingen vi i dag behandler, inntatt en slags mellomposisjon – eller sentrumsposisjon, kan vi gjerne kalle det. Vi støtter ikke forslaget om å oppheve boplikten på og prisreguleringen av landbrukseiendommer på det nåværende tidspunkt, men varsler samtidig at det ikke er aktuelt for Venstre å gå inn for ytterligere innstramminger i dagens lovverk, slik statsråden har varslet. Snarere ser vi for oss en gradvis oppmyking og en fleksibel praktisering av regelverket tilpasset lokale forhold og behov. Vår begrunnelse for ikke å støtte forslaget har først og fremst bakgrunn i at det ble gjort en rekke oppmykninger av regelverket for boplikt og prisregulering under den forrige regjeringen, som vi fortsatt ikke fullt ut har sett effektene av. Eiendommer under 100 mål ble gjort konsesjonsfrie, forutsatt at ikke mer enn 20 mål var dyrket mark. Det ble innført et fribeløp på kr 750 000 før bebygde landbrukseiendommer blir ilagt priskontroll, og kapitaliseringsrentefoten ved beregning av prisen på jordbruksarealer ble satt til 4 pst. Samlet har denne politikken gitt den enkelte bonde større handlefrihet og ansvar for hvilken pris som bør betales for jordbruksareal og jordbrukseiendom. I de aller fleste tilfeller medførte disse endringene at det ikke vil være en reell prisregulering, men fri omsetning av svært mange landbrukseiendommer, ikke minst mange av de minste eller mellomstore eiendommene, som mange etterspør i dag. La meg understreke at Venstre støtter at kommunene, som en viktig del av utførelsen av lokaldemokratiet, fortsatt skal ha en rett til å fastsette kommunal forskrift om nedsatt konsesjonsgrense, eller boplikt. Venstre mener imidlertid at de avgjørelsene EU-domstolen har fattet de siste årene knyttet til boplikt i Danmark og Østerrike, viser at den norske boplikten ikke kan baseres på at boplikten er personlig, men på at det bor mennesker på de ulike eiendommene, uavhengig av om det er de samme som driver og vedlikeholder eventuelle jordbruksareal tilknyttet eiendommen. For Venstre er tross alt bolyst viktigere enn boplikt. Etter min mening gir denne regjeringen feil medisin – kanskje ut fra at feil diagnose er stilt – med tanke på å øke bosettingen i distriktene. Det kan synes som om Regjeringen legger til grunn at hvis det finnes et jorde med tilhørende driftsbygning, er grunnlaget lagt for fortsatt jordbruksdrift. Dette er feil. Ingen kan tvinges til å bo på en gård og drive et gårdsbruk med entusiasme, styrt av et rigid regelverk og tvang. Framtidens landbruk er avhengig av menneskene som får lov å bo på gården, og initiativet til disse. Derfor er det så viktig å være åpen og fleksibel for å finne løsninger som gjør at de tiltaksomme, kreative og initiativrike får anledning til å bosette seg og utvikle gårdsbruket ut fra de mulighetene de ser. Dette gjøres ikke gjennom innstramminger i regelverk, ved å nekte folk å bygge kårhus, f.eks. på bruk der det ikke er husdyrhold, det vil si der mannen eller kjerringa ikke går i fjøset. Dette er gammeldags landbruks- og bygdepolitikk som snarere fører til avfolkning enn befolkning. Dessverre ser en gjennom ulike skriv fra departementet at den bolysten, den kreativiteten og de moderne og framtidsrettede menneskene som den forrige regjeringens politikk lot slippe til, nå ikke bare blir stoppet, men også reversert. Dette skaper frustrasjon både blant utøvere og lokalpolitikere som blir overkjørt av byråkratene på fylkesplan med forskrifter og retningslinjer fra departementet som grunnlag. Det det norske landbruket trenger, er armslag og bolyst, ikke detaljreguleringer og overstyringer. Da finner de beste folkene seg andre ting å gjøre.