Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2006-06-13:
Norges sikkerhetspolitiske omgivelser er blitt mer diffuse siden den kalde krigens dager. Sikkerhetspolitikken må derfor ta høyde for et bredt og mer sammensatt risikobilde, som kjennetegnes av glidende overganger mellom fred, konflikt og krig. Trusler langt unna Norge kan oppstå og utvikle seg raskt uten særlig forvarsel, og kan bidra til å svekke norsk sikkerhet. Ikke-statlige aktører kan dessuten true sikkerheten og trekke Norge inn i konflikter. En bredere forståelse av sikkerhetsbegrepet er derfor av stor betydning. Venstre er bl.a. opptatt av energi som et nytt og viktig sikkerhetspolitisk element. Som vi vet har Norge fått en framtredende posisjon som en pålitelig energieksportør, noe som forventes å få en tiltagende sikkerhetspolitisk betydning både for oss og våre partnere. Norge er dessuten en betydelig forvalter av naturressurser i store havområder. Det gjør det nødvendig for Norge å hevde suverenitet og utøve myndighet i disse områdene. Stilt overfor gamle og nye trusler framstår fortsatt NATO som den viktigste brikken i norsk sikkerhetspolitikk, dette til tross for at NATOs betydning for Norges rolle generelt har endret seg betydelig siden den kalde krigen. NATO er nå i en prosess hvor den tradisjonelle forsvarsalliansen søker og prøver ut nye roller og funksjoner. Dette vil være et sentralt tema i forbindelse med høstens uformelle NATO-toppmøte i Riga. Venstre er opptatt av at alliansen skal komme videre med hensyn til å bli et politisk konsultasjonsforum. Det vil åpenbart være i Norges interesse at framtidige sikkerhetspolitiske konsultasjoner mellom EU og USA i størst mulig grad skjer innenfor en slik NATO-ramme, og ikke bilateralt mellom de to blokkene. Det er videre rimelig å anta at betydningen av NATO som et politisk konsultasjonsforum vil tilta. Man kan her bl.a. vise til nye typer trusler som ikke kan møtes med tradisjonelle forsvarsstrategier, slik vi kjenner dem fra den kalde krigen og tidligere. Terrorisme og trusler mot partnere fra nye atommakter er sentrale stikkord. Politisk konsultasjon og dialog er dessuten viktige instrumenter i forhold til en rekke tredjeland. Via ulike mekanismer er de i ferd med å knytte seg an til NATO-samarbeidet. På denne måten eksporterer NATO-landene verdier og samfunnssyn til nye land, noe som er med på å fremme stabilitet og sikkerhet. Perspektivet om et medlemskap i alliansen bør framholdes for aktuelle tredjeland, samtidig som det understrekes at evnen til å gjennomføre indre politiske og militære reformer vil være avgjørende. I prosessen med å knytte til seg nye land vil det være av stor betydning at NATO ikke danner en ny front rettet mot Russland. En ny terrorbalanse ville her framstå som et uhyggelig perspektiv. Integrasjonen av nye østeuropeiske land bør i størst mulig grad skje i forståelse med Russland. Det bør videre i rimelig grad tas hensyn til legitime russiske sikkerhetsinteresser. Enkeltland som Serbia og Bosnia bør dessuten ikke holdes utenfor NATOs samarbeidsstrukturer, noe som neppe vil bidra til å fremme sikkerhet i Europa. Vi har i den senere tid sett NATO tre inn i nye roller. Både i kjølvannet av orkanen «Katrina» i USA og etter jordskjelvet i Pakistan bidrog NATO med logistisk støtte knyttet til humanitær bistand. Mye tyder dessuten på at NATO vil styrke sin funksjon innen trening og opplæring i utvalgte land. Her vil bl.a. respekt for menneskerettigheter og demokratisk kontroll over landets væpnede styrker bli vektlagt. Venstre stiller seg positiv til at NATO trer inn i slike roller. Forutsetningen må være at det ikke bidrar til å strekke NATOs ressurser for tynt utover. Det blir derfor en utfordring å finne fram til den riktige balansen mellom NATOs tradisjonelle kjernefunksjoner og nye oppgaver. Det bør videre finne sted en integrasjon mellom gamle og nye oppgaver. Mer konkret innebærer det at militære, politiske og humanitære aspekter bør knyttes nærmere sammen i NATOs framtidige aksjoner. Til slutt vil jeg framholde at det bør finne sted en god arbeidsdeling mellom NATO og andre sentrale aktører, som OSSE, FN, EU og Den afrikanske union, AU.