Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-04-28:
Det er allmenn enighet om at en skal arbeide for å styrke den alminnelige tilliten til politikken. Det er allmenn enighet om at en skal arbeide for åpenhet, slik at det ikke kan sås tvil om politikkens integritet. Dette er alle enige om, sjøl om representanten Tetzschner nok ligger på kanten av enigheten, vil jeg si, når han refererer til at en ikke ønsker et overvåkingssamfunn – som om noen her i denne sal eller noen politiske retninger i denne sal skulle stå for et sånt outrert standpunkt. Det som er interessant, er at på tross av enigheten om allmenn tillit og større åpenhet er det altså noen som setter seg til motverge mot praktiske tiltak. I dette tilfellet er det Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti. Dersom de stemmer etter sin tyngde her, vil forslaget bli nedstemt. Som representanten Kolberg sa, er ikke dette noen ny problemstilling, og jeg syns at hele Stortinget ikke minst burde være glad for at de rød-grønne partiene tar opp dette forslaget. Det viser jo en sjølkritisk holdning, for med unntak av overgang til statsråder har vi hatt mange overganger som har implisert statssekretærer, og det har også berørt mitt parti, Senterpartiet. Jeg er på det punktet helt enig med representanten Kolberg i at dette er noe som gjelder de fleste partier. Det er blitt ytterligere aktualisert ved den nyskapinga som skjedde i regjeringa Solberg, der en statsråd gikk rett over fra First House til statsrådsstolen, noe som etter min vurdering ikke er ønskelig. Forslaget går ut på å få en lovhjemmel i loven om registrering av regjeringsmedlemmers verv og økonomiske interesser, der statsråder og statssekretærer får plikt til å registrere tidligere oppdragsgivere der vedkommende har arbeidet for å fremme politiske eller næringsmessige interesser. Det er her referert til eksempler fra legemiddelindustrien, det kunne like godt vært eksempler knyttet til forsvarsindustrien, som er et meget ømtålig punkt, eller det kunne vært eksempler knyttet til dagligvaresektoren, der statsråd Listhaug var – og i sin jobb nå er – involvert. Det som her utvikler seg, dreier seg om store penger, og det er stort hemmelighold, for å endre offentlige lover eller forskrifter. Og jeg vil si at det er ikke de store endringene i offentlige lover og forskrifter vi her trenger å stå overfor, men de små endringene – «the devil lies in the details» – der det er detaljer som kan avgjøre hva som blir rammebetingelsene for næringslivet, og hva enkeltselskap kan tjene på en slik endring. Dette er et arbeid som skjer i det skjulte, og når personer som senere får en sentral politisk rolle, er involvert, er det ikke rart at befolkninga ber om at her må Stortinget ta affære. Så blir det sagt at dette vil kunne innebære at det rammer private. Representanten Kenneth Svendsen sa at private som tredjepart blir rammet. Ja, de kan rammes, men det som må være klart for Stortinget, er at åpenhet står over private interesser. Derfor er det avklart. Når vedkommende er villig til å ta på seg ombudsrollen å sitte i politisk ledelse i et departement, må en være klar over det. Dersom ens oppdragsgiver i First House eller andre er slik at en ikke kan gå inn i en slik stilling, ja vel, så sier en nei til å gå inn i det. Det som er det viktige med forslaget, er at det vil ha en stor preventiv virkning. Det vil ha en veldig stor preventiv virkning, der en vil få slutt på det jeg vil kalle det uvesenet at en går fra slike selskap som First House til en statsrådsstol eller til andre stoler. Det er det viktig å få satt en stopper for, for det er et uvesen som virkelig vil kunne utfordre vårt demokratis grunnleggende prinsipp, nemlig åpenheten. Representanten Tetzschner sier at en ikke skal ha overdreven tro på prosedyre- og saksbehandlingsregler og ytre formaliteter, at en skal satse på eget ansvar. Ja, Senterpartiet er helt enig i at en skal satse på den enkeltes egen vurderingsevne, men dessverre er det en rekke eksempler på at folk tøyer grenser. Ja, mange av de mest framgangsrike er de som tøyer grensene mest, slik at en er i et grenseland mellom hva som er lov, og hva som er ulov. Det er noe som vi her ønsker å avklare, slik at det blir tydeligere grenser. Så refererer representanten Tetzschner til at tillit til politikken også har sammenheng med politisk praksis. Ja, jeg skal være helt enig i det. Jeg har lest meg opp på en av de personlighetene som har hatt størst betydning for Norge i historisk tid, nemlig Hans Nielsen Hauge, i det siste. Når han fikk så stor oppslutning – han hadde sentralt virke i Vestfossen, derfor er jeg veldig opptatt av det – kom det av at en av hans formularer var at også prester skulle være ærlige. Det er noe vi kan lære en del av i dag. Politiske ledere skal også være ærlige i sitt virke, og jeg er enig med representanten Tetzschner i at det vil kunne sikre den politiske respekten i langt større grad enn i dag. Eksemplet med fangst og lagring av karbondioksid på Mongstad er i så måte et godt eksempel – det var et tiltak som ikke hadde en sjanse til å lykkes fordi forutsetningene for det ikke var til stede. Da er det feil å presentere det sånn som det ble gjort under daværende regjering. I denne saken vil jeg påstå at tida arbeider for oss som representerer mindretallet i denne salen. Vi arbeider for å få et mer opplyst og handlekraftig storting, for vi vil få flere eksempler i samme gate som Listhaug-saken dersom det ikke blir gjort endringer i dette. Og en sterkere folkeopinion får vi håpe fører til at, i dette tilfellet, partiet Kristelig Folkeparti – som ikke er til stede her i salen i dag, som ikke deltar i debatten, men som er det partiet som skal gi regjeringa flertall – kanskje blir litt mer lydhøre overfor folkelige strømninger når det gjelder dette. Det er betegnende at regjeringa nå kjører slalåm i Stortinget. I dette tilfellet får de Kristelig Folkepartis stemmer, altså uten at Kristelig Folkeparti er her i salen og argumenterer for hvorfor de vil stemme for regjeringas forslag.