Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2013-06-13:
Nordea Markets varslet i går at farten i norsk økonomi er klart svakere. Nordea anslår veksten i nordmenns kjøpekraft til 2,5 pst. i år. Det er den svakeste utviklingen siden 2001. En snau time senere kom NHO med tilsvarende budskap. Deres medlemmer ser mørkere på fremtiden. Markedssituasjonen er den svakeste siden høsten 2010. For å sitere: «Vi er vitne til en kraftig oppbremsing. Investeringene vokser svakere både på fastlandet og på sokkelen. Husholdningene er mer forsiktige. Vi regner med at dette varer inn i 2014.» Advarslene fra Nordea Markets og NHO er tydelige. Det er altså ikke mulig å regulere seg ut av kriser, men fornuftige og avbalanserte reguleringer bidrar til stabilitet. Enhver regulering har en kostnad. Den kostnaden er det noen som må betale. Reguleringskostnader er ikke like åpenbare for folk flest, og for mange kan de virke usynlige, men de er der. Økt egenkapital betyr mindre penger i sirkulasjon og indirekte et mindre potensial for økonomisk vekst. Økt egenkapital må dekkes inn gjennom tilbakeholdt overskudd, lavere utbytte, høyere rentemarginer, kapitalinnkalling eller kostnadskutt, eller en kombinasjon av de virkemidlene. Men som sagt, finansmarkedet trenger reguleringer, og i et internasjonalt finansmarked er det en selvfølge at slike reguleringer er internasjonale, og at de trer i kraft på samme tidspunkt. Den første betingelsen møter regjeringen. EØS-avtalen sikrer dette. Fremskrittspartiet er imidlertid skeptisk til at regjeringen ivrer etter å implementere internasjonale reguleringer før fristen, og lenge før våre konkurrentland gjør det samme. Det er oppskriften på å tape konkurransekraft. Fremskrittspartiet er på denne bakgrunn spesielt glad for at regjeringen har lagt bort planene om å innføre en egen aktivitetsskatt på finansnæringen. Det var jo et yndet samtaletema her – for noen år siden var det det som var særlig SVs gullkalv, nemlig en ekstraskatt på finansnæringen. Heldigvis er det lagt bort, og jeg håper for godt. Verden rundt oss er preget av stor ustabilitet. Den ustabiliteten kan fort smitte over til Norge. Regjeringen ønsker selvsagt å fremstille det som et resultat av egen politikk, men jeg tror at vi alle skal være såpass ærlige at vi innrømmer at vår store pengebinge har gjort det mulig å videreføre ulike syke- og trygdeordninger. Antall nordmenn sysselsatt i privat virksomhet er ikke spesielt imponerende. Jeg registrerer også at regjeringen nevner tre faktorer den mener påvirker sårbarheten i finanssystemet, nemlig lav rente, høy boliggjeld og høyere levealder. De to første er det nok stor enighet om, men det å nevne gleden ved at mennesker lever lenger, som en finansiell belastning, blir makabert og uverdig. Mange eldre føler allerede i dag at de er en belastning for samfunnet. Det er de ikke. Det må aldri oppfattes som et problem at mennesker lever lenger. Det er faktisk et mål med forskning, medisin og politikk nettopp at mennesker lever lenger. Dersom kostnadene ved lang levealder blir høye, bør regjeringen heller oppmuntre mennesker til å stå lenger i jobb – færre på trygd. Det kan ta lang tid å bygge opp finansielle verdier, men de kan raskt forsvinne. I en usikker og ustabil verden er det å bygge opp samfunnsøkonomisk lønnsom infrastruktur noe av det klokeste vi kan foreta oss. Å omgjøre finanskapital til realkapital er en investering i varige verdier. Og la det være sagt fra denne talerstol fra Fremskrittspartiet at kommer det et børskrakk, kommer det et stort fall i børsverdiene rundt omkring i verden, og våre verdier raser, har vi advart: Vi burde og bør fremdeles investere i infrastruktur. Den vil ikke forsvinne i et børskrakk.