Sylvi Graham (Høyre), 2012-06-07:
Det er ikke egentlig sosial dumping som er hoveddebatten her i dag. Det er bemanningsbransjen og dens vilkår. Som min partifelle Røe Isaksen sa det fra denne talerstol for noen minutter siden, er bemanningsbransjen en viktig aktør i det norske arbeidslivet og bidrar til nødvendig fleksibilitet ved å kunne skaffe til veie kompetent arbeidskraft på kort tid. Det er bra at vi nå får på plass likebehandling mellom fast ansatte og vikarer, og det er bra at Stortinget i dag gir arbeidslivet de virkemidlene som er nødvendige for å sette dette ut i praksis. Men når jeg leser proposisjonen og deler av innstillingen, og hører en del av dem som har tatt ordet hittil i denne saken, skulle man tro at bemanningsbransjen var stappfull av snusk, at norske bemanningsselskaper knapt gjorde annet enn å pønske ut hvordan de på verst mulig måte kunne utnytte sine arbeidstakere. Selvsagt er det ikke slik, verken i bemanningsbransjen eller i andre deler av arbeidslivet. Finnes det unntak? Ja, selvsagt gjør det det, og i noen bransjer er det flere unntak enn i andre. Men det kan synes som om det regjeringspartiene gjør, er nærmest å skjære alle over én kam. De snakker ned norske arbeidsgivere generelt, og norsk bemanningsbransje spesielt. Men i komiteens innstilling er det slått fast at målet med implementeringen av vikarbyrådirektivet er å sikre likebehandling av ansatte i bemanningsbransjen og å anerkjenne bemanningsbyråer som arbeidsgivere. I utgangspunktet – eller i hovedvekt, som statsråden vel formulerte det nettopp – er også bemanningsbransjen en seriøs aktør. Vårt mål er å styrke denne og gjøre livet så vanskelig som mulig for de useriøse unntakene, og gjøre det lettere å bruke de seriøse. Skulle det vise seg at bransjen som sådan fikk store problemer med dette, har vi allmenngjøringsinstituttet til nettopp denne typen situasjoner. Da kunne sterkere virkemidler være legitimt å ta generelt i bruk. Men på samme måte som at vi ikke arresterer folk som ikke har gjort noe, for å være føre var, bør vi heller ikke ta i bruk de sterkeste virkemidlene vi har i arbeidslivet, mot en bransje hvor sosial dumping ikke er sannsynliggjort. På den bakgrunn vil jeg gjerne forklare hvorfor Høyre her velger å stemme som vi gjør i denne saken. Høyre støtter likebehandlingsprinsippet – det skal det ikke være noen tvil om. Vi støtter at det skal omfatte ikke bare lønn, men også arbeidstid, pauser, ferie og fridager osv. Vi støtter også at innleier skal få ansvaret for at innleides arbeidstid ikke overstiger lovens rammer, siden det er innleier som ofte er den med størst direkte innvirkning på dette fra dag til dag. Det er også nødvendig, for at likebehandlingsprinsippet skal kunne følges, at innleier har plikt til å opplyse bemanningsbyrået om sine lønns- og arbeidsvilkår, slik at de er i stand til å betale sine ansatte den lønnen som likebehandlingsprinsippet tilsier at de skal ha. Det er også rimelig at den innleide selv skal kunne få dokumentert at arbeidsgiver følger likebehandlingsprinsippet. Alt dette forutsetter selvfølgelig at man har strenge regler for taushetsplikt. Det vi reagerer på og derfor vil stemme imot, er de ekstraordinære tiltakene som iverksettes, til tross for at det ikke finnes holdepunkter for at dette generelt er en bransje som preges av useriøsitet og sosial dumping. Man innfører solidaransvar, som innebærer at innleier kan stå ansvarlig for noe som ikke er rett, uten at man selv har gjort noe galt. Det er et ekstraordinært tiltak som ikke finnes noe annet sted i arbeidslivet, utenfor de allmenngjorte bransjene. I de allmenngjorte bransjene er det innført først etter at man har dokumentert omfattende sosial dumping, mens her er det gjort før. Bemanningsselskaper blir nødt til å blottlegge seg, ikke for tillitsvalgte i sin egen bedrift, men for tillitsvalgte fra helt andre bedrifter. Det er et annet tiltak som vi ikke ser utenfor de allmenngjorte bransjene. Høyre er dessuten kritisk til drøftingsplikten, som vi ser på som et unødvendig inngrep i bedriftenes styringsrett. I tillegg er Høyre opptatt av at de unntaksforordningene som med god grunn er innbakt i direktivet, tas i bruk. Man er i en helt annen situasjon som arbeidstaker dersom man har garantilønn mellom oppdrag. Høyre mener derfor at man kunne tatt i bruk unntaksbestemmelsen for denne gruppen – selvsagt med en rimelig definisjon av begrepet om garantilønn. Til slutt: Høyre er også opptatt av å videreføre trepartsmodellen, og mener derfor at det er viktig å legge til rette for at landsomfattende organisasjoner kan forhandle fram løsninger som oppfyller hovedhensikten med loven. Vi må stole såpass på våre landsomfattende organisasjoner at vi kan overlate detaljene til dem.