Sveinung Stensland (Høyre), 2016-03-17:
Debatten om Nasjonal helse- og sykehusplan har vært preget av akuttberedskap. Det er forståelig nok, det handler om folks trygghetsfølelse. Vi vil bygge pasientens helsetjeneste, og det betyr også en god akuttberedskap. Så får vi bare innse at vi legger forskjellige ting i det. For meg handler det mest av alt om å bli behandlet av erfarent og kompetent helsepersonell når en først trenger det. En god prehospital tjeneste er en sentral del av akuttberedskapen. Akuttkjeden fungerer ikke uten sikker pasienttransport. Det som tidligere var transportmidler for syke og sårede, er i dag nærmest sykehus på hjul eller i lufta. Ambulansetjenesten er nå i mange tilfeller en integrert del av behandlingsforløpet. Med bakgrunn i dette er jeg glad for bestillingen vi i dag gjør til regjeringen angående egen sak om basestrukturen for luftambulansen. I denne sammenhengen vil jeg gjerne legge til noe. Mellom fjorder og fjell i Helse Vest står det ambulansehelikoptre på tre baser: Stavanger, Bergen og Førde. Men mellom Helse Bergen og Helse Stavanger finner vi Helse Fonna med 175 000 innbyggere, men ingen luftambulanse. Helse Fonna har over 50 pst. flere innbyggere enn Helse Førde, men har ikke eget ambulansehelikopter. Det holder ikke. Når Fonna ikke har sitt eget helikopter, går det ut over helseforetakene sør og nord for dem. Det er Bergen eller Stavanger som må avgi helikopter når vi trenger transportoppdrag til og fra Haugesund, Stord eller Odda sjukehus, og tilsvarende i de tilfellene det er akutte oppdrag i opptaksområdet til Helse Fonna. Og dette er ikke sjeldne tilfeller. De siste årene har det i gjennomsnitt blitt rekvirert helikopteroppdrag til Helse Fonna-området minst 800 ganger i året – altså hver dag, minst – og det i et helseforetak uten egen base. Rent geografisk er området blant de større i landet, og det er heller ikke blant de minste rent befolkningsmessig. Geografien på Haugalandet og i Sunnhordland er preget av hump og hammer, fjord og fjell. I havet utenfor er det stor aktivitet, og landets viktigste kystled snor seg gjennom distriktet. Mange steder er det vanskelig å komme til med bil, og vi venter fortsatt på viktige veiprosjekt som vil binde regionen tettere sammen. Styret i Helse Fonna har bedt om ambulansehelikopter. Et samlet lokalpolitisk miljø har bedt om ambulansehelikopter. Det akuttmedisinske miljøet i distriktet ønsker et slikt helikopter og har vært en viktig pådriver for å styrke akuttberedskapen. En har allerede en legebil som rykker ut ved behov, og personellet der vil også kunne bemanne et slikt helikopter. Alle analyser viser at det er behov for mer helikopterkapasitet på Vestlandet, og da er det jo en viss logikk i å legge det neste helikopteret til den regionen som ikke har et slikt fra før. En base i Helse Fonna vil kunne avlaste Bergen og Stavanger ved større hendelser der, og ikke nok med det, Vest-Telemark vil også få bedre dekning ved en base i Helse Fonna. Jeg håper helseministeren ser på behovet for en base i Helse Fonna i det videre arbeidet med oppfølgingen av bestillingen vi i dag gjør. I denne sammenheng må det påpekes at mesteparten av aktiviteten i spesialisthelsetjenesten ikke foregår innen akuttmedisinen. Mye av det som foregår, er planlagte inngrep og behandling av kronisk sykdom. Innen de fleste sykdomsgrupper er medisinen i rivende utvikling. Spesialiseringen fortsetter i tråd med det. Dette er kanskje mest fremtredende innen kreftbehandling. Helseforetakene er pålagt å opprette prostatasentre der all radikal behandling skal skje. I tillegg opprettes diagnostiske sentra for å optimalisere kvaliteten på diagnostisering og kurativ og palliativ behandling. Prostatakreftforeningen mener antallet sentre for radikal behandling i Norge bør reduseres fra dagens antall. De mener det maksimalt bør være fem til sju, begrunnet i det totale antall kirurgiske prostatektomier, som ligger på ca. 1 500 i året. Her er det altså en pasientforening som ber oss om å spesialisere mer og fjerne denne typen tjenester fra flere sykehus. Det er jo et interessant innspill fra dem som rammes av en av våre vanligste kreftformer. De vil ikke ha flere sykehus som behandler deres sykdom, de vil ha færre og mer spesialiserte avdelinger. Når en blir alvorlig syk, leter en ikke alltid etter det nærmeste sykehuset, en vil til det beste. En vil ha rutine, erfaring og ekspertise. Det betyr ikke at en skal legge ned flere sykehus, det betyr at en skal spesialisere flere avdelinger. Alle kan ikke bli best i alt, men alle kan bli best i noe. Jeg mener god oppgavefordeling og mer spesialisering er viktig for å skape gode sykehustjenester i hele landet. Denne planen og dagens vedtak legger opp til akkurat det. For første gang er det pasienten som er hovedpersonen når vi diskuterer fremtidens sykehus i Norge.