Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2012-05-30:
Som representanten Kolberg før meg har sagt, mener jeg at den åpne kontrollhøringen om OUS den 2. mars har bidratt til å belyse situasjonen der på en god måte. Den har gitt oss bedre innblikk i kompleksiteten ved sammenslåingen og gitt et bredere og mer korrekt bilde av OUS enn det vi kunne lese i media, og høre i utspill fra opposisjonen i ukene før høringen. Høringen har også tydeliggjort at pasientsikkerheten så langt ikke har ført til pasientskade som følge av omstillingen. Selv om det fra Helsetilsynet ble sagt at norske sykehus drives med for høy risiko, understreket statsråden i høringen at risikovurdering er noe som bør skje kontinuerlig, både i omstillingsprosesser og i daglig drift. Selv vil jeg legge til at det kun er slik man kan få en akseptabel risikostandard i helsevesenet vårt. En annen viktig ting vi har fått understreket ettertrykkelig, er at sammenslåingen av sykehusene i Oslo og opprettelsen av OUS har vært riktig. Høringen viste at alle berørte parter er enige om at det ikke er behov for å stoppe, bremse eller trykke på pauseknappen, slik enkelte har tatt til orde for tidligere. Dette er bra og ikke overraskende for meg. Men det er altså svært viktig å erkjenne dette for den videre prosessen. Likevel er det enkelte ting som har et stort forbedringspotensial og læringspotensial. Det mye omtalte IKT-prosjektet Klinisk arbeidsflate skulle sikre en felles plattform for enhetlig pasientoppfølging i hele OUS. Det er selvsagt for meg at en så omfattende endringsprosess blir vanskelig når grunnleggende IKT-systemer ikke fungerer. Det er klart at bedre teknologiske løsninger vil kunne lette omstillingsarbeidet og organisasjonsutviklingen. Selv om Klinisk arbeidsflate ikke var en forutsetning for sammenslåingen av OUS, var det et viktig prosjekt som burde ha endt annerledes. Ansvaret for omstillingen ved OUS ligger hos ledelsen i OUS og Helse Sør-Øst. Utviklingen av IKT-systemer for en slik organisasjon er åpenbart et ledelsesansvar. I arbeidet med Klinisk arbeidsflate må – slik jeg ser det – den tidligere ledelsen ved OUS ta det hele og fulle ansvaret. Det samme gjelder det som har kommet fram om mangel på bemanningsplaner under den tidligere OUS-ledelsen. Jeg er nok ganske overbevist om at en så omfattende endringsprosess krever gode bemanningsplaner og et grunnleggende godt IKT-system for å få den nødvendige fart, støtte og entusiasme fra de berørte parter. Når dette ikke kom på plass fra den tidligere ledelsens side, var dette også selvfølgelig med på å gjøre situasjonen usikker og uoversiktlig for mange av de ansatte. Det skaper ikke gode og inkluderende endringsprosesser. Enkelte har hevdet at statsråden burde ha tatt tak i dette tidligere. Det er ikke statsrådens rolle å gå inn i detaljer om IKT-prosjekt på et sykehus, eller å sikre bemanningsplaner. Men det er statsrådens rolle å holde seg orientert om risiko, muligheter og begrensninger i en slik omfattende endringsprosess som dette er, og det er statsrådens rolle i sin styringsdialog å følge med på og legge til rette for at prosessen utvikler seg i riktig retning. Jeg kan ikke se at det har kommet fram noe som tilsier at statsråden som eier skulle involvert seg annerledes enn det hun har gjort – tvert imot har saken vist at statsråden har vært på ballen hele veien. Når det gjelder IKT, som er et svært viktig område for hele helsetjenesten i Norge, satser denne regjeringen på IKT i helsesektoren. Store prosjekter som nasjonal kjernejournal, elektronisk henvisning, innføring av eResept og videreutvikling av nasjonal helseportal er viktige områder. Vi vet at regjeringen jobber med en ny stortingsmelding om e-helse i en digital hverdag, som ferdigstilles i 2012. Det blir en viktig forutsetning for utviklingen av IKT i helsetjenesten framover. Kvelden før høringen ble vi nok alle bestyrtet da vi i en tv-reportasje fikk høre påstander om omfattende juks med ventelister ved OUS. Temaet ble behørig behandlet i høringen, og vi har også senere fått rapport fra OUS’ egen konsernrevisjon. Rapporten bekrefter inntrykket som ble skapt i media av at pasienter har blitt forskjøvet fra sin plass i køen til fordel for andre, som vel å merke også hadde rett til behandling, og hvor fristene har gått ut. Rapporten forteller også at regelverket er komplisert, og det synes som om det er et regelverk det er vanskelig å overholde. Jeg har behov for å være tydelig på dette: Vi skal ikke ha det slik ved norske sykehus. Pasienten skal komme først, pasienten skal stå i sentrum. Det er kvalitet og ikke økonomisk gevinst eller økonomiske, budsjettmessige vurderinger som skal danne grunnlaget for behandlingen. Det er sykehusets ansvar å forhindre fristbrudd, ikke den enkeltes evne til å ringe HELFO og klage. Vi skal ikke ha et system som gir ressurssterke pasienter raskere behandling enn ressurssvake med samme diagnose og samme behov for helsetjeneste. I forkant av høringen hørte vi mange stemmer som sa at det har gått på pasientsikkerheten løs ved OUS. I høringen kunne både Statens helsetilsyn og fylkeslegen i Oslo og Akershus berolige oss alle. Ingen av sakene knyttet til OUS, som de til da hadde avsluttet, hadde endt med at det – som de sa selv – var uforsvarlig drift. De kunne også fortelle at omstillingsprosessen ikke har ført til flere feil og mer feilbehandling enn før oppstart av omstillingsprosessen. Videre – og dette er viktig – avkreftet Helsetilsynets direktør i høringen at de anbefalte å stoppe prosessen. Samtidig bekreftet fylkeslegen i Oslo og Akershus at det er forsvarlig å fortsette prosessen med sammenslåingen for Oslo universitetssykehus. For pasientene og de ansatte mener jeg det er viktig at OUS i den videre omstillingsprosessen sikrer at drift og endringsprosess skjer på et så lavt risikonivå som mulig og alltid med pasientens sikkerhet for øye. Derfor må de selvfølgelig daglig ha risikovurderinger. Statsråden la i den åpne høringen vekt på at risikoanalyse er noe som skal gjøres – ikke én gang, men hele tiden. Det er jeg helt enig i. Samtidig mener jeg at god pasientsikkerhet ofte handler om bemanning og personalhåndtering, om arbeidsmiljø og trygghet, og om hvordan de ansatte har anledning til å melde fra om kritikkverdige forhold. Er det høyt nok under taket for å ta de vanskelige tingene? Det kan man jo stille spørsmål om når det gjelder det som har kommet fram i media. Opplever de ansatte risiko, må ledelsen ta det på alvor. Under høringen kom det fram at mange ikke føler tilstrekkelig trygghet på arbeidsplassen sin til å ta opp de vanskelige tingene. Dagens ledelse må altså følge dette nøye, og jeg mener at ansatte ved norske sykehus skal oppleve en arbeidskultur preget av åpenhet og tillit, hvor det blant ledere og medarbeidere er trygghet for å ta opp de vanskelige sakene. Det er bra for arbeidsmiljøet, det er bra for pasientopplevelsen og pasientsikkerheten. Når det er sagt, har jeg tro på at nettopp den nye ledelsen har tatt tak i dette allerede, fordi jeg registrerer langt færre negative oppslag i media nå enn før. Forutsatt at man da har en god interndialog, er dette bra. Når alt dette er sagt, er det nødvendig å si at behandlingsresultatene ved OUS stort sett er gode – ja om ikke svært gode – til tross for enkelte oppslag i media og enkelte kritiske opposisjonsrøster. Det som er bra, skal vi sette pris på. Det som ikke er bra, skal vi rette opp. Så vil jeg legge til, før jeg avslutter, at dette er fjerde gangen vi behandler OUS-spørsmålet i denne salen siden desember. Vi hadde statsbudsjettbehandlingen, vi hadde en interpellasjonsdebatt, vi hadde et Dokument 8-forslag – og hele veien har det vært et arbeid i kontrollkomiteen. Man må stille spørsmål ved om vi bidrar selv til å skape usikkerhet rundt prosessen med OUS når vi til stadighet har en debatt her i salen om vi skal fortsette eller ikke. Jeg undres jo om mange av de ansatte føler på nettopp det, at Stortinget er med på å bidra til usikkerhet for sitt eget prosjekt. Det er i hvert fall viktig at vi har dette i bakhodet videre, for vi vet at omstillingsprosesser er krevende for alle involverte. OUS er komplisert. Det krever innsats fra alle for å få det til – fra ledelse og ansatte på alle nivåer. Det betyr involvering, samarbeid, høyde under taket og evne til å brette opp ermene. Ledelsen har alltid i slike prosesser ansvaret for å sikre en felles virkelighetsforståelse for alle deler av organisasjonen. Så har den enkelte ansvar for å se sin rolle i helheten for å bidra til oppnåelse av felles mål, nemlig en bedre og mer koordinert pasientbehandling ved landets største og beste sykehus.