Mudassar Kapur (Høyre), 2013-12-04:
Integrering handler først og fremst om å bli en del av samfunnet, være en samfunnsborger. Vi må spørre oss hvorfor det er slik at barn som er født og oppvokst i et åpent, rikt og demokratisk land som Norge, oppsøker ideologier enten i den ytterste høyrefløy eller i fundamentale/ekstreme religiøse bevegelser. Det forebyggende arbeidet er derfor helt avgjørende for integreringen av enhver borger og ethvert enkeltmenneske. Det meste av forebyggende arbeid skjer gjennom oppveksten i familien, skolen, nabolaget, nærmiljøet, idretten, frivilligheten, og gjennom det lærer vi ofte forståelsen av moral, etikk, skrevne og uskrevne regler. Det er der veldig mye av integreringen skjer. Men vi er også nødt til å satse på de tiltakene som utgjør et sikkerhetsnett for dem som faller utenfor, de som kanskje ikke har en familie som kan være der, de som ikke er en del av sitt nabolag, de som kanskje blir mobbet på skolen osv. I sitt budsjett støtter derfor regjeringen de gode tiltakene som bidrar til integrering gjennom dialog og forebygging. Det er det også god enighet om ellers blant de andre partiene. Det er veldig positivt. Før jeg går inn i mitt neste poeng, vil jeg minne om at vi ikke må glemme at absolutt alt vi diskuterer i denne salen, også angår alle borgere. Det er ikke slik at det finnes én skolepolitikk for dem med minoritetsbakgrunn og en annen skolepolitikk for dem som ikke har minoritetsbakgrunn. All politikk om skole, politi, forsvar, bistand, samferdsel osv. angår alle borgere. Jeg ønsker allikevel å trekke fram særlig to områder som er helt avgjørende for å få til en god integrering: Det er jobb og skole – at voksne ikke faller ut av arbeidslivet, og at barn ikke faller ut av skolegangen. Dette savner jeg litt fra de rød-grønne i debatten når vi snakker om integrering. Det blir veldig mye ekstratiltak, særtiltak, penger osv., men lite om de store tingene som angår folk flest i samfunnet: skole og jobb. PISA-undersøkelsen som kom i går, kan oppsummere den rød-grønne regjeringens kunnskapspolitikk med ett ord: tilbakegang. Sammen hadde de rød-grønne et rent flertall til å satse sine rekordstore budsjetter på kunnskap. Det har man ikke gjort. Partiene på venstresiden var mer opptatt av å lovfeste frukt og grønt enn å satse på læreren og dermed også den enkelte elev. I sin bok, Politikk er å ville, skriver tidligere statsråd og SV-leder Erik Solheim: «Lærerne må få makt og myndighet til å skape en god skole. Når SV har fått svekket sin troverdighet som skoleparti etter åtte år i regjering, er det fordi man ikke har satt dette store lærerløftet i sentrum.» Da må vi ikke glemme at en sint, ung 20-åring som i dag har oppsøkt feil miljø, kanskje for få år siden var en ung tenåring som satt frustrert med lese- og skrivevansker i klasserommet. Da kan man spørre seg hva som har vært viktigst for den gutten i årene i grunnskolen: Var det frukt og grønt, var det det å få mindre lekser, eller var det, som Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen ønsker, å satse på læreren – på etter- og videreutdanning – og på den enkelte elev. Dessverre er det ofte slik at barn som faller ut av skolen, finner vi igjen enten som unge kriminelle eller som unge arbeidsløse. Det er et faktum. Vi vet at flere med minoritetsbakgrunn sliter med å komme inn på arbeidsmarkedet. Også på dette området har det for den rød-grønne regjeringen vært viktigere med ideologiske skylapper og frykten for LO enn å slippe den enkelte til i arbeidsmarkedet. Eksperimenter som kvotering og anonyme søkere har stått i veien for den viktigste faktoren for å komme i jobb, nemlig det å få en sjanse. En av de beste måtene man kan gjøre det på, er at bedriftene i større grad får benytte seg av midlertidige ansettelser. Jeg tror at det som først og fremst står i veien for folk, er usikkerheten i møte med en ukjent. Midlertidige ansettelser gjør det enklere for mange med minoritetsbakgrunn å vise hva de er gode for. Denne regjeringen satser på en integreringspolitikk der man legger til grunn at det viktigste er ikke hvor man kommer fra, men hvor man vil. Uansett hvor man vil, er trygg oppvekst, skole og jobb de viktigste verktøyene for å komme dit.