trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-20:
Når en sitter i en innspurt i finanskomiteen, så finnes det noen knep man kan ta. Man kan f.eks. komme fem over tolv med forslag som en vet en kunne ha fått flertall for hvis en kom fem på tolv. Og dette er nettopp en slik type forslag. Dette er et område der jeg tror at hvis en hadde gitt seg litt mer tid, og hvis en hadde ønsket å oppnå resultater, så hadde man klart å finne fram til et flertall for en felles innsats som faktisk hadde ført til en bevilgning i Stortinget. Men det hender jo også at hvis man kommer med et forslag fem over tolv, så kommer man med et forslag som man egentlig ikke ønsker noe resultat av, men som en gjerne skal ha for å flagge litt rundt omkring. Hvis det er slik at dette er et felt der en har mulighet for å få til flertall senere, så er vi i SV selvsagt åpne for å diskutere det. Dette er et felt som er prioritert av oss. Og skal vi bruke mye penger slik litt over tid, tror jeg faktisk at vi kan klare å få til ting på dette området framover.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-20:
Vi mener vel at de som påstår det, lukker igjen det ene øyet og kniper halvveis igjen det andre. Man må altså ha flere perspektiver på politikken. Vi synes det er rart at pengepolitikken ikke har stått mye mer i fokus. Mange konkurranseutsatte bedrifter fikk et påslag på 10 pst på siste pris fordi man har kjørt så stramt på dette. Nå har sentralbanksjefen innrømmet at han har vært for streng, men vi burde jo hatt mye sterkere vektlegging av det elementet i mandatet til Norges Bank som dreier seg om å føre en pengepolitikk ut fra hensynet til arbeidsløsheten. Det hadde vært veldig fornuftig. Å bomme på rentefastsettelsen er ikke noe man på en måte kan sjanse med. Så store konsekvenser har det for norsk industri. Vi mener at man ikke skal se seg blind på stramheten i et budsjett. Industri og næringsliv er helt avhengige av en offensiv innsats når det gjelder kompetanse, forskning og risikokapital til virksomheter som i utgangspunktet ikke klarer å få det i det private markedet. Her er det en balanse som gjør at det ikke nødvendigvis er det strammeste budsjettet som er det mest effektive budsjettet for industrien.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-20:
Jeg skjønner at statsministeren kvier seg for å kommentere at en av hans egne statsråder nærmest stiller mistillit til Stortinget, for det var jo det Victor D. Norman var i ferd med å gjøre i går. Når statsråden «beklager» Stortingets vedtak, er han ute på dristige øvelser. Det viser seg at selv om han er professor fra Handelshøyskolen i Bergen, er det visse kunnskaper om norsk politikk han mangler. Jeg vil invitere statsministeren en gang til til å si litt om hva statsministeren mener skal være tonen mellom Regjeringen og Stortinget. Der er vi vel kanskje inne på noe av det som er utfordrende for denne regjeringen også, at man har litt vanskelig for å skjønne hva et stortingsflertall er, for det er jo invitert til omkamper på det ene området etter det andre. Det mest uforståelige jeg har vært borti, er oppgjøret om pensjonene. Der visste Regjeringen at den hadde stortingsflertallet mot seg, og likevel gjør den seg til uvenn med enhver pensjonist – og det er én million av dem – to ganger! Det truer Regjeringen Stortinget med, og likevel faller den til fote. Dette er vel en regjering som kan karakteriseres som «opp som en løve og ned som en skinnfell».
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2003-06-20:
Fyrst vil eg takke for ei beskriving som eg synest var grei. Det er ikkje verst når vi kan gje kvarandre beskrivingar som ein faktisk opplever som velmeinte. Så meiner eg at representanten Frøiland kom i skade for å snakke om to forskjellige ting. For å få ned talet på arbeidelause er det to ting vi kan gjere. Det eine er at vi faktisk har eit stramt budsjett, som gjev grunnlag for arbeidsplassane. Eg skal ikke utfylle det meir. Det andre er tiltak som vi set i verk, og ytingane som vi gjev. I fjor vart vi kritiserte for to ting. Den eine var at vi skar ned på den tida ein kan få arbeidsløysetrygd for, frå tre til to år. Det viser seg at det var fagleg vel grunngjeve, og det har vore sagt frå fleire og fleire land at det var klokt at vi gjorde det. Så gjorde vi ein del ting når det gjelder ytingane. Eg har sagt at eg ikkje er overtydd om at alt det vi gjorde der, var heilt målretta. Det var ikkje fleire pengar innanfor den ramma vi hadde då, men eg har sagt at Kristeleg Folkeparti er villig til å vere med og sjå på innretninga til nokre av dei ordningane.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2003-06-20:
Eg ventar ikkje at representanten Jensen skal følgje kontinuerleg med i kva eg meiner om revidert budsjett, men eg må seie at det er veldig selektivt når ho berre har oppdaga at eg er oppteken av det som gjeld rusbrus. Engasjementet mitt har nok vore noko breiare. Det var ingen lekkasje. Eg sa kva regjeringspartia ville gå inn for, og kva Arbeidarpartiet tidlegare hadde sagt offentleg. Eg er overtydd om at rusbrus er eit nytt eksempel på kynisme frå folk som vil få ungdom til å bruke meir alkohol. Det neste grepet ein tek her, er faktisk å lage rusis, for ytterlegare å feste grepet på rusmiddelmisbruk blant ungdom. Hovudgrunngjevinga til Kristeleg Folkeparti for å gå inn for å auke avgifta, er at det vil få ned forbruket. Det at statskassa òg vil ha nytte av det, er heller ikkje dumt. Men det er ikkje det som er hovudgrunngjevinga.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2003-06-20:
Eg vil utan vidare ta avstand frå den problemstillinga at Regjeringa ikkje er interessert i å utnytte dei moglegheitene som ligg der. Tidlegare regjeringar har arbeidd med dette – og den noverande – og eg meiner at det er toskeskap frå EU si side ikkje å akseptere noko som er så ubyråkratisk, enkelt og fornuftig som vårt system for arbeidsgjevaravgift. Det er det fyrste. Så viser det seg at det er det vanskeleg å få til. Det gjer at vi i alle fall må ha to tankar i hovudet på ein gong – og kanskje fleire. Den eine er: Vi kan ikkje lage ei så byråkratisk ordning at det vert ein jungel som ingen finn ut av. Samtidig må ordninga ta vare på industriarbeidsplassane, ho må ta geografiske omsyn, og ho må ta omsyn til miljøet. Regjeringa skal arbeide vidare med dette, men det er klart at Regjeringa og regjeringspartia er interesserte i ein brei dialog på Stortinget for å finne fram til gode løysingar på problemet.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2003-06-20:
Det er riktig at Arbeiderpartiet og Senterpartiet på mange måter har det samme utgangspunktet når det gjelder ønsket om både å hindre at arbeidsledigheten øker og å satse på en aktiv næringsutvikling. Grunnen til at vi ikke er med på de forslagene som Sandal her referer til, er jo at vi bl.a. mener at det samlede økonomiske opplegget som vi står for – og der vi for øvrig bruker betydelig økte midler i forhold til Arbeiderpartiet, både på næringsutviklingssiden og i forhold til å skape nye virksomhet – i seg sjøl ville ha redusert behovet for antall tiltaksplasser. Det vi synes er viktigst nå, er faktisk at man bruker penger på å skape ny virksomhet, skape nye arbeidsplasser, og så prøve å forhindre en del av den nedlegging av virksomhet som vi nå ser. Jeg har lyst til å peke på noen spesielle områder som jeg synes er viktige. Det ene er at vi kommer til å ha høye lønnskostnader i dette landet. Jeg tror verken Arbeiderpartiet eller Senterpartiet ønsker å redusere lønnskostnadene for å konkurrere med utlandet. Men da må vi satse på en målrettet næringspolitikk som framhever våre fortrinn. En av de store manglene med Regjeringens opplegg, er nettopp at de har ingen vilje til den typen satsing.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2003-06-20:
La meg få si at jeg deler sjølsagt SVs syn på at Regjeringens opplegg for å fjerne hele elavgiften er uheldig, ikke minst miljømessig, fordi det vil ta vekk incitamentet for å få lagt om fra el til varme i dette landet. Det vil ta vekk den konkurransefordelen som en del av den fornybare energien, bl.a. bioenergi, har, og som er svært uheldig i denne sammenheng. Så er jeg også opptatt av at den kraftkrevende industrien og prosessindustrien bør få mulighet til videre elavgiftfritak. Det synes jeg er viktig. Senterpartiets primære holdning er derfor at vi rett og slett bør ta opp den kampen. Etter å ha hørt Regjeringens svar i forhold til den differensierte arbeidsgiveravgiften, er jeg langt fra sikker på om Regjeringen faktisk har brukt alle de muligheter som finnes, til å ta opp kampen. Jeg tror rett og slett den gir seg for tidlig! Derfor er Senterpartiets primære holdning her at vi bør opprettholde dagens ordning, som er den beste, og så kan kanskje Arbeiderpartiet og SVs forslag når det gjelder dansk avgift, være en mulig toer. Men jeg tror nok at problemet med ordningen er at den kan være administrativt og byråkratisk ganske vanskelig.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2003-06-20:
Jeg er litt usikker på hva slags konflikter representanten Øystein Djupedal ønsker å legge opp til. Vårt syn kan på ingen måte tas til inntekt for Regjeringens syn. Jeg er helt enig med representanten Djupedal i at Regjeringens syn, fritak til hele industrien – hele næringslivet – er uheldig. Det er etter min mening først og fremst uheldig i forhold til den satsingen man bør ha i Norge på overgang fra elbasert oppvarming til andre energikilder. Dette er en konkurranseulempe, særlig for bioenergisatsingen, som kunne ha vært en stor satsing i Norge. Vi har nesten like store muligheter på bioenergi som vi har på vind og på en del andre fornybare energikilder. Så det er klart at rent miljømessig har Regjeringens forslag en fryktelig slagside. Mitt poeng er at vi burde ha tatt opp kampen for å opprettholde dagens ordning, for i likhet med ordningen med differensiert arbeidsgiveravgift er det en fornuftig ordning. Det er en ordning som kan beskytte en del av den industrien som er mest distriktsbasert, mest sårbar, og som vi også ønsker skal knyttes til de berørte lokalsamfunnene i tiden framover.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2003-06-20:
Det er ikke fritt for at det har oppstått litt pussige situasjoner i vår. Først maner statsministeren til ansvarlighet og stramhet i budsjettet, og når vi kommer til dagens debatt, tar Kristelig Folkeparti æren for nesten alt de ikke har foreslått, men likevel er blitt med på til slutt. Så varsles det utallige omkamper, noe som har skapt unødig usikkerhet hos mange grupper, bl.a. hos pensjonistene. Så har vi ikke bare en arbeidsminister, men også en næringsminister på onsdag kveld og en kommunalminister i går, som sår tvil om hvorvidt de vil følge opp et stortingsflertalls klare og utvetydige vedtak. Det burde bekymre statsministeren. Men jeg skal nå ta opp et konkret spørsmål med statsministeren som gjelder kommunalministerens utsagn i går. Hun sa rett ut at de 2 milliarder kr som norske kommuner kan tape på at fritaket for differensiert arbeidsgiveravgift forsvinner, vil ikke Regjeringen gjøre noe med, sjøl om en vet at en har en mulighet gjennom lovverket, fordi det vil gi kommunene en konkurransefordel i forhold til privat virksomhet. Deler statsministeren den oppfatningen? Er han enig i at en ikke har valgt å bruke mulighetene, fordi det ville kunne gi kommunene et fortrinn?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2003-06-20:
I likhet med representanten Andersen skal jeg konsentrere meg litt om den differensierte arbeidsgiveravgiften. Et flertall sier i innstillingen i dag klart fra om at Regjeringen må bruke den unntaksmuligheten som finnes, gjennom ODA protokoll 3. I tillegg sier et flertall også fra om at en bør se på muligheten for å utvide det unntaket til å gjelde mer enn Nord-Troms og Finnmark. Mulighetene for å bruke det unntaket videre enn det Regjeringen hittil har lagt til grunn, blir også bekreftet i en juridisk gjennomgang som ble oversendt Regjeringen i mai. Her ligger det en åpenbar mulighet for Regjeringen, basert på den rettsutvikling også EU har hatt på det samme området, som Regjeringen må ta i bruk dersom Regjeringen ikke skal kunne beskyldes, med rette, for ikke å ha tatt i bruk de mulighetene som finnes, for å beholde den differensierte arbeidsgiveravgiften. Jeg vil sterkt anbefale Regjeringen å ta den muligheten flertallet i Stortinget i dag gir den, når det gjelder å bruke den unntaksmuligheten bredere enn det en så langt har lagt opp til. Det finnes også en mulighet til i forhold til den differensierte arbeidsgiveravgiften, og det er å unnta virksomheter som ikke er i konkurranse med virksomhet i et annet EØS-land. De faller pr. definisjon utenfor EØS-avtalens nedslagsfelt. Det gjelder bl.a. norske kommuner dersom de driver sin virksomhet ikke i konkurranse med annet EØS-land. Det er også en mulighet. Det å ikke få det fritaket norske kommuner så langt har hatt for differensiert arbeidsgiveravgift, vil bety en merutgift på over 2 milliarder kr for kommunene. Kommunalministeren ble i går spurt om hvorfor en ikke utnyttet den muligheten. Da sa kommunalministeren at de er klar over at den muligheten finnes, men den ble ikke brukt fordi det ville gi kommunene en konkurransefordel i forhold til privat næringsvirksomhet! Sett fra Senterpartiets synspunkt er det en unnskyldning for ikke å bruke unntaket, som er helt uakseptabel. En skal altså her påføre distriktskommuner i Norge en økt utgift på over 2 milliarder kr, fordi en ikke vil at de skal få noen fordel i forhold til privat virksomhet i utøvelsen av den lokale velferden og de lokale velferdstjenestene! Her ligger det også en mulighet Regjeringen åpenbart bør bruke. I tillegg vil jeg få lov til å kommentere det Dokument nr. 8-forslaget som Senterpartiet har fremmet om å redusere aksjeandelen i våre fondsplasseringer i utlandet for å redusere tapsrisikoen. Jeg mener at ikke minst de siste års utvikling har vist at her burde vi ha valgt en stødigere og mindre risikoorientert profil på plasseringen av aksjer og obligasjoner i oljefondet. Jeg er forundret over at ingen andre partier støtter det forslaget. For øvrig vil jeg benytte anledningen til å fremme forslag nr. 110 på vegne av Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti.
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2003-06-20:
Senterpartiet har i stor grad hatt same oppfatning som Arbeidarpartiet i synet på arbeid og sysselsetjing. Dette har kome til uttrykk t.d. gjennom kommunalkomiteen sitt omfattande arbeid med slike spørsmål i denne sesjonen. Regelen har vore at same hovudkurs har vore brukt for dei to partia på desse to sentrale politikkområda. Senterpartiet har tidlegare vore engasjert i arbeidet mot Regjeringa sine usosiale endringar i dagpengeordninga. Derfor er det uforståeleg at Senterpartiet no slår inn på ein ny kurs. Partiet bryt ut av det samarbeidet som ein har hatt med Arbeidarpartiet og SV på desse områda. Spørsmåla til representanten Arnstad må derfor bli: Kva er grunnen til at Senterpartiet ikkje går inn for forslaget om å gi dei arbeidsledige dei same ytingane som dei hadde før innstrammingane i dagpengeordninga? Og kvifor går dei imot å auke talet på tiltaksplassar med 3 000?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-20:
ESA har bestemt at vi verken kan beholde den differensierte arbeidsgiveravgiften eller elavgiften slik den er i dag. Det kan jo være et uttrykk for EUs «toskeskap» som Lilletun sa i stad, men det hjelper vel lite å karakterisere dette slik. Senterpartiet skriver i sin merknad: «Denne ordninga lyt Noreg ideelt sett krevje vert halden ved like.» Det er vel også ønsketenkning. SV har forsøkt å se hva slags muligheter vi har til å få på plass et system for elavgiften som kan virke rettferdig, som kan bidra til at arbeidsplasser i industrien blir opprettholdt, og som ikke skal slå bena under en miljøsatsing på bioenergi og alternativ energi. Vi har derfor sett til det danske systemet – ikke nødvendigvis til nivået på avgiftene, men til teknikken – og vi er litt forundret over at Senterpartiet ikke deler dette synet. Hva er i så fall Senterpartiets alternativ?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-20:
For arbeidsplassene og næringslivet i distriktene har den differensierte arbeidsgiveravgiften vært helt nødvendig. Da EØS-avtalen skulle vedtas, la nåværende statsminister Bondevik nesten hånden på hjertet og lovet det norske folk at dette var norsk skattepolitikk, og denne skulle vi få beholde. EU-skeptikerne blant oss sa at nei, sånn er det nok dessverre ikke, og vi fikk dessverre rett. I 1999 ble Norge dømt i EFTA-domstolen. Ordningen ble kjent ulovlig som norsk skattepolitikk og er nå en del av regionalpolitikken som er underlagt EU-regimet. Dette er selvfølgelig SV svært bekymret og lei seg for. Vi har helt siden 1999 fremmet forslag for å få ulike regjeringer til å utrede de prinsipielle, langsiktige konsekvensene og komme opp med et alternativt regime, som var lov, ikke fordi vi synes denne avtalen er så glitrende, men fordi det har vært flertall for den, og fordi vi har måttet forholde oss til realitetene. Tre regjeringer har stukket hodet langt ned i sanden, Bondevik I, Stoltenberg-regjeringen og nå Bondevik II. Det hadde vel vært forståelig om vi som er imot EU og det stivbente regimet som er der, hadde prøvd obstruksjon. Men at denne regjeringen, som er befolket av varme EU- og EØS-tilhengere, ikke forstår reglene i dette systemet, prøver å slåss for ordninger som er tapt, ikke skjønner reglene og de mulighetene som er innenfor systemet, det er en gåte. Representanten Lilletun fra Kristelig Folkeparti var oppe i stad og sa at det var jo toskeskap fra EUs side ikke å godkjenne denne ordningen som Norge vil ha, og som er glitrende. Ja, det er mulig det er det, men det er jo dette systemet Lilletun og hans partikolleger vil ha! Og hva gjør vi da? Det nytter antakeligvis ikke for Norge å si at dere er noen tosker, så vær så snill og gjør om systemet deres! Og når ESA åpner døren på gløtt for at Norge f.eks. skal kunne utvide det geografiske området for transportstøtte, sender denne regjeringen et brev til ESA og ber dem: Vær så snill og lukk den døra igjen! Var det ikke slik som vi sa i utgangspunktet, at her var det ikke lov til å gi noe mer? – Slik er det altså ikke! Det er mange ordninger som kunne vært prøvd. For eksempel hadde det vært interessant å høre hvordan Regjeringen ser på en type strukturfond som de har i EU, som kan bidra godt til regional utvikling – ikke direkte til bedriftene, men til regional utvikling. Da er jo spørsmålet som jeg synes Regjeringen nå snart må svare på, når det ser ut til at de taper alle kamper om disse ordningene: Hva er Regjeringens plan B? Alle ansvarlige regjeringer må ha en plan B i slike situasjoner.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-06-20:
Når det gjelder utviklingen for de trygdede, er det enighet mellom regjering og storting om at de skal ha en inntektsutvikling «minst på linje med» andre grupper. Vi vet først eksakt hvor stor den blir, ut på nyåret. Derfor har vi funnet det riktig å ha en etterreguleringsklausul som sikrer dem dette – «minst på linje med» andre grupper. Stortinget ville legge inn mer nå. Det tar vi til etterretning. Det er enighet om realitetene. Statsråden gjorde det også helt klart i går at vi selvsagt følger opp og effektuerer Stortingets vedtak. Når det gjelder ledigheten, har ikke Regjeringen undervurdert den. Vi har tvert imot ført en aktiv politikk for å bekjempe den – i tillegg til budsjettet, et inntektspolitisk samarbeid, mer til forskning og utvikling, lavere skatter og avgifter for bedriftene, styrking av Aetat, midler til skolebygg, såkornfond, osv. Men vi lever i en verden hvor ledigheten rundt oss stiger mer. Jeg håper i hvert fall vi skal unngå å komme så høyt i arbeidsledighet som da Jens Stoltenberg var næringsminister. Han satte rekord.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-06-20:
Når det gjelder valg av første forhandlingspartner ved Stortingets budsjettbehandling til høsten, vil det selvsagt være opp til våre grupper i Stortinget. Jeg antar de vil gjøre det bl.a. på bakgrunn av reaksjonene fra de andre partiene på det budsjettframlegget som blir presentert. Når det gjelder pensjonene: Regjeringen synes jo alltid at dens egne forslag er best, og vi er lei oss hver gang de ikke blir godtatt fullt ut. Men pensjonistene blir vinnere ved årets oppgjør. Det fortjener de. Det har vært en underregulering av deres pensjoner og grunnbeløp i mange år, også da Arbeiderpartiet satt ved makten. Nå har vi blitt enige om en etterregulering på 0,6 og 0,5 pst., til sammen over 1 milliard kr. Det sa Regjeringen at vi ville gjøre. Det er gjort i det forslaget vi la fram. Det er også garantert en etterregulering til neste år hvis det som ble foreslått, ikke er nok. Etter det Stortinget nå har vedtatt, regner jeg med at det vil dekke behovet, men det vil vi se på nyåret.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-06-20:
Statsråd Norman har selvsagt ikke stilt noe mistillit til Stortinget. Han har tvert imot presisert klart i debatten i går at han kommer til å følge opp Stortingets vedtak. Det han har vært bekymret for, og det er det en viss grunn til, er respekten for det drøftingsinstituttet en har mellom regjering og de trygdedes organisasjoner. Men vi tar til etterretning at Stortinget nå har gjort det det har gjort. Vi er faktisk enige om realiteten, de retningslinjene Stortinget har vedtatt, at de trygdede skal ha en inntektsutvikling minst på linje med andre. Det eksakte tallet for det vet vi først ut på nyåret. Derfor fant vi det riktig å foreta en eventuell etterregulering da. Og det er god grunn for det tilbudet Regjeringen gav. Det gikk statsråd Norman igjennom i går. Det har ikke jeg tid til nå. Problemet er jo ofte at Stortinget har lett for å finne sammen på utgiftsøkninger, men ikke på inndekning. SVs Ballo sa i en radiodebatt at når det gjaldt de trygdede, ble nok opposisjonen sikkert enig om alt unntatt inndekningen. Men der har altså Regjeringen bidratt.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-06-20:
Når det gjelder omkamper, har jeg som fotballinteressert en viss faglig bakgrunn. Jeg tror det var klokt og riktig av Regjeringen at de vedtak representanten Arnstad siktet til, ble satt inn i den helhetlige sammenhengen som det reviderte nasjonalbudsjettet gav mulighet for. Saken var jo den at det var i ferd med å utvikle seg en tendens i Stortinget utover vinteren og våren til at det ble gjort en rekke utgiftsvedtak, men uten inndekningsforslag fra de samme flertall som vedtok dem. Vi gjorde det klart at vi var nødt til å komme tilbake i det reviderte nasjonalbudsjettet for å se dette i sammenheng og sørge for at det som blir stående, skjer innenfor de ansvarlige rammer. Det har vi oppnådd. Når det gjelder differensiert arbeidsgiveravgift, vil jo offentlig sektor få kompensasjon for den forhøyde arbeidsgiveravgiften i Distrikts-Norge.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-06-20:
Statsministeren synes selvsagt det er best at Regjeringens forslag blir vedtatt, og det vi forslo, ville gjort de trygdede til vinnere i årets inntektsoppgjør, og mer kan det bli neste år hvis de får en inntektsutvikling svakere enn de andre. Vi tar til etterretning at Stortinget ville justere dette, og de realitetene er vi enige om. Det er ikke riktig at Regjeringen tapte alle såkalte omkamper. Når det gjaldt etterreguleringen av pensjonene, la vi faktisk det inn i trygdeproposisjonen – historisk etterregulering for 2001 og 2002, som Stortinget hadde vedtatt. Når det gjaldt bostøtten, la vi inn mesteparten, men ikke det som var en varig endring, men det som gikk på den ekstraordinære situasjonen. Når det gjaldt barnehageskatt, eller skattefradrag for arbeidsgiverbetalt barnehageplass, var det uklart hva flertallet på Stortinget mente. Det var to ulike formuleringer i to ulike innstillinger. Jeg er glad for at det ble den begrensede varianten som til slutt ble vedtatt.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2003-06-20:
President! Jeg stemte for, jeg skulle ha stemt imot.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-06-20:
Regjeringspartiene skrøt i går av at denne regjeringen leverer varene. Sannheten er at denne regjeringen leverer mange feilvarer og mange varer med fin innpakning, men uten reelt innhold. Et slikt eksempel er Regjeringens manglende oppfølging av Kvalitetsreformen innenfor høyere utdanning. Landets universiteter har tydelig dokumentert at det mangler hele 140 mill. kr i lønns- og priskompensasjon for 2002. Fagstatsråden for utdanning har bekreftet at det ikke er ulike syn på regnestykkene. Likevel kommer ikke Regjeringen med pengene. Fremskrittspartiet får kun følge av SV når det gjelder forslag om å gi universitetene disse pengene, som skal gå til oppstart og gjennomføring av Kvalitetsreformen. Mangel på penger er et slag i ansiktet på studenter og universitetsansatte, og setter hele reformen i fare. En viktig presisering innenfor utdanning: På kap. 2445 støtter Fremskrittspartiet Arbeiderpartiet og SV i forslaget om 5 mill. kr til Studentsenteret i Bergen. Men det skal være på post 30 Igangsetting av byggeprosjekter, og ikke på post 32 Prosjektering av bygg. Prosjektet er utredet. Vi vil sette i gang. Jeg forutsetter at representanter for Arbeiderpartiet og SV bekrefter at de ønsker igangsettelse, og også at Regjeringen denne gangen følger ordre. Hvorfor vil ikke Regjeringen investere mer i veibygging? Landet er overfylt av viktige veiprosjekter som er klare til byggestart. Statskassen er overfylt av oljepenger som kan investeres. Det er utrolig at Regjeringen ikke vil investere mer i veibygging i Norge, uten sammenlikning antakelig den mest lønnsomme investering vi som nasjon kan gjøre. Hvorfor er det bedre å ha anleggsarbeidere i arbeidsledighet enn i arbeid på veianlegg? Veibygging er investering, og arbeidsledighetspenger er utgift. Det er ufattelig at heller ikke Arbeiderpartiet vil være med på en storstilt satsing på veibygging. Det blir også ganske frekt når Arbeiderpartiet samtidig skryter av sin egen innsats mot arbeidsledigheten i denne budsjettrevisjonen. Den varen Arbeiderpartiet leverer som tiltak mot arbeidsledighet, er en mangelvare. Det blir nok ikke arbeid til alle med tiltakene fra Arbeiderpartiet, men det blir ganske sikkert ledighetstrygd til mange.
Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2003-06-20:
I mange år har det vært arbeidet for å bedre sykehuskapasiteten og sykehustilbudet i Akershus, og det er svært gode grunner for dette. Hovedsykehuset i Akershus, det vi tidligere hadde lært å kjenne som SiA, Sentralsykehuset i Akershus, og som nå har fått det klingende navn Nye Ahus, er for lite til å betjene den allerede store og stadig voksende befolkningen. Men dette er ikke det eneste problemet, for Nye Ahus er slett ikke nytt. Bygningene er gamle og svært nedslitte, for å bruke en svært forsiktig beskrivelse. De fysiske tilbudene til pasientene blir derfor langt dårligere enn hva de med all rimelighet burde være, og arbeidsforholdene for de ansatte er langt fra slik de skal være. De ansatte takler situasjonen bedre enn vi kan forlange under de rådende forhold, men det går naturligvis også en grense for dem. Forprosjektet for Nye Ahus ble godkjent, og det var da forutsatt at byggestart skulle skje i løpet av dette året. I St.prp. nr. 1 for 2002-2003 ble det imidlertid lagt til grunn at prosjektet hadde for høyt kostnadsnivå, og Helse Øst igangsatte derfor et arbeid med å få ned kostnadene til ca. 7 milliarder kr. Dette arbeidet skal de ha lyktes med, så langt jeg kjenner til, og det reviderte forprosjektet skal formelt behandles om en uke. Dette prosjektet vil være et sterkt bidrag til å nå de helsepolitiske målsetningene det politiske miljøet synes å være enige om, og det er derfor svært viktig at ikke framdriften igjen blir forskjøvet. Folk i Akershus har en sterk forventning til og et rimelig krav på at det i statsbudsjettet for 2004 gis klarsignal for dette prosjektet, slik at arbeidet kan starte opp. Jeg vil ellers vise til det vedtaket som blir fattet her i dag, mot regjeringspartienes stemmer, hvor Regjeringen gis fullmakt til å gjøre det som er nødvendig for at byggestart skal kunne skje i 2004. Det er litt merkelig dette med regjeringspartiene, fordi vi stod skulder til skulder i valgkampen for to år for at dette arbeidet måtte komme i gang. Regjeringspartiene, som den gangen var i opposisjon, var svært kritiske til den daværende regjering i forhold til at det ikke var større framdrift og større fart på denne saken. Jeg håper nå vi kan regne med at det i statsbudsjettet til høsten ligger inne, det som er nødvendig for at dette arbeidet settes i gang. Det er altså svært nødvendig.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2003-06-20:
«Samarbeidsregjeringen vil styrke samferdselsinnsatsen og øke vegbevilgningene. Det er nødvendig med bedre standard ut fra hensynet til miljø, verdiskaping, behovet for å redusere distriktenes avstandsulemper og bedre fremkommeligheten og sikkerheten. Det er også nødvendig å satse på rassikring og innlemme behovet for rassikringstiltak som et av kriteriene ved fordeling av vegmidlene.» Dette er ordrett sitat av første avsnitt under kapitlet om samferdsle i den snart to år gamle Sem-erklæringa. Kva har blitt det praktiske resultatet av desse fine orda? Svaret er at dette så langt har blitt berre tomme ord. Mange hadde forventingar til at dei positive orda om samferdsle ville vise seg att i budsjetta. Skuffelsen blir stor når det viser seg at dei fine orda ikkje har noko innhald. Her har ikkje Regjeringa levert varene. Tidlegare i år var statsministeren ute og lova at Regjeringa skulle satse på rassikring. Mange som lever med rasfare store delar av året, trudde det som vart sagt, og såg fram til auka innsats for å sikre dei mange rasutsette strekningane. Også her vart skuffelsen stor då det viste seg at det ikkje kom ei krone til rassikring i revidert nasjonalbudsjett. I staden for å få ein auke til samferdsleprosjekt er det i revidert nasjonalbudsjett teke frå samferdslebudsjettet på fleire postar. Verdiskapinga i landet er grunnlaget for sysselsetjing og velferd. Betre vegstandard er avgjerande for miljø, verdiskaping og busetjing. Vi må redusere avstandsulempene. Vi må betre framkomsten og tryggleiken. For å løyse ut verdiskapingspotensialet over heile landet er det avgjerande at det blir satsa meir på samferdsle. Skal vi nå heile landet, er vegsektoren heilt avgjerande å satse på. Vi har eit etterslep på vedlikehald på ca. 10 milliardar kr. I tillegg har vi lange lister med uløyste oppgåver som gjeld utbetring, rassikring, ferjeavløysingsprosjekt og andre prosjekt. I dag har vi ei aukande arbeidsløyse. Vi har ledige hender og ledige maskiner som kunne vore brukte til å løyse enkelte av dei utfordringane vi har på samferdslesektoren. Dette ville ha vore å satse på varige verdiar. Senterpartiet har også i revidert nasjonalbudsjett, slik vi gjorde i budsjettet sist haust, lagt inn ein ekstra milliard til samferdsle, som i hovudsak bør brukast til rassikring og vedlikehald. Mange av næringsverksemdene ligg langt unna dei store hovudrutene gjennom landet. Difor må vi ikkje gløyme det sekundære riksvegnettet. Senterpartiet vil difor også investere meir på akkurat dette vegnettet.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-06-20:
På vegne av Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet har jeg lagt fram et forslag der vi ber Regjeringen foreta en bred konsekvensutredning av de endringer som helseministeren nå åpner for innenfor de ulike helseforetakene, og som fører til nedbygging og avvikling av fødeavdelinger, behandlingstilbud og akuttberedskap ved sykehusene, og at denne konsekvensutredningen forelegges Stortinget før endringene settes i verk. Vi har de siste dagene fått bekreftet at det kommer til å skje vesentlige endringer i flere av helseregionene våre. Helsedepartementet har i foretaksmøte sagt at de i forbindelse med endringene i Helse Vest innen 1. november skal ha seg forelagt en rapport om forberedelsesarbeidene til endringer. Det er etter vår mening ikke nok. Vi mener at det bør være en skikkelig konsekvensutredning av de endringene som nå blir foreslått når det gjelder helseforetakene. Flere representanter har nevnt dette før i dag, og jeg er veldig forundret over at ikke flere følger oss i dette forslaget. Det er bl.a. påpekt fra Sogn og Fjordane ved Sogn Regionråd at dette forslaget som nå er vedtatt av Helse Vest, og som i stor grad også helseministeren i foretaksmøtet denne uken har godtatt, er et brudd på utgreiingsplikten, altså konsekvensutredningen. Det forundrer meg også at enkeltvedtak ikke skal bringes inn for Stortinget når det gjelder helseutviklingen. Både regjeringspartiene og Arbeiderpartiet synes å være enige om det. Jeg mener at dette har så store konsekvenser for helsetilbudet til den enkelte i de berørte områder, for samfunnsutviklingen og for velferdsutviklingen, at det burde vært forelagt Stortinget som landets øverste folkevalgte organ og som ansvarlig for disse ulike sektorene og samfunnsutviklingen totalt. En konsekvensutredning burde bl.a. inneholde en vurdering av hvorvidt det er faglig sikkerhet. Det er satt store spørsmålstegn ved det fra faglig hold, bl.a. i Sogn og Fjordane, ved at man ikke har legekapasitet og faglig legedekning ved et fødetilbud slik det nå foreslås. Det bør også være et spørsmål om den prehospitale tjenesten er god nok, og om samarbeidet med kommunehelsetjenesten er godt nok ivaretatt, eller om det skal være nye og tyngende oppgaver som skal pålegges kommunesektoren, uten at det blir kompensert og tilrettelagt for nødvendige ressurser både økonomisk og faglig personellmessig. Det snakkes nå om distriktsmedisinske sentre eller nærsykehus. Etter min mening er dette en form for bedrag. Dette kan bli bra, men det kan også bli en blanding av en legevaktordning og en sykehjemsinstitusjon. Jeg synes det er uforsvarlig ikke å la Stortinget uttale seg om disse tingene. Flertallet er så opptatt av prestisjen i helseforetakssammenheng at man ikke ser helsepolitikken for bare helseforetak.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-06-20:
Det er mange saker man kunne komme innpå i forbindelse med behandlingen av revidert nasjonalbudsjett. Det ligger mye politikk her, men på 3 minutter rekker man ikke så mye. I likhet med representanten Holmås skal jeg ta opp noe som har med Regjeringens sosiale profil å gjøre. Jeg er for øvrig helt enig med representanten Holmås i det han sa om strømkrisen og dem som ble spesielt hardt berørt av den. Det er kritikkverdig hvordan Regjeringen har fulgt opp dem. Regjeringen gjentar også noen usosiale forslag i revidert nasjonalbudsjett som gjelder økte egenandeler på bl.a. legebesøk, fysioterapibehandling og røntgenundersøkelser. Regjeringen legger faktisk også til grunn at dette skal være vedtatt i Stortinget når de går i forhandlinger med leger, psykologer og fysioterapeuter om lønnsforholdene for kommende år. Det er å ta seg visse friheter. Dette er fra en regjering som er opptatt av kampen mot fattigdom, og som sier at de skal skjerme de vanskeligstilte. Det blir heller ikke bedre av at Arbeiderpartiet i forbindelse med behandlingen av revidert nasjonalbudsjett støtter disse usosiale egenandelsøkningene. Men dermed redder man Regjeringen fra nye lønnsforhandlingsrunder med bl.a. legene. Det medisinske rehabiliteringsfeltet er et stort problem. Senterpartiet har lagt inn betydelige ressurser for å øke rehabiliteringsmulighetene og for å sikre at de institusjonene som driver med dette, skal kunne ha noe bedre driftsforhold. Dessverre er det få, nesten ingen, som følger opp dette. Det er viktig at man ikke bare behandler sykdom, men at man også kan rehabilitere folk, slik at de kan få tilbake et verdig liv. Å få folk raskest mulig tilbake til yrkesaktiv virksomhet skulle være et mål for alle, og også at de som ikke er yrkesaktive lenger, skal bli mest mulig selvhjulpne og få et verdig liv. Vi har lagt inn et forslag når det gjelder Røros Rehabiliteringssenter, eid av Landsforeningen for Hjerte- og Lungesyke. Flertallet i sosialkomiteen har gjennom lang tid anbefalt Regjeringen at denne institusjonen burde få godkjenning til drift. Det har ennå ikke skjedd. Tidlig i behandlingen av revidert la Senterpartiet inn et forslag som gikk på at Røros Rehabiliteringssenter snarest mulig godkjennes som fullverdig rehabiliteringsinstitusjon, og at det skal gis statlig refusjon for driften fra 1. juli. Heldigvis er det et flertall som nå støtter at man skal bevilge penger til Røros Rehabiliteringssenter, men det forundrer meg at ikke flere er med på dette forslaget – forslag nr. 103 – som jeg herved må gjøre om til et oversendelsesforslag hvis ingen flere melder seg og sier at dette støtter vi som en klar og logisk følge av bevilgningsforslaget. Så til forslag nr. 114, som er fremmet av undertegnede på vegne av Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Det er ingen flere som har signalisert noen helsepolitiske synspunkt på det, og dermed må også det gjøres om til et oversendelsesforslag, slik at vi i hvert fall ikke får det nedstemt.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-20:
Da det var strømkrise i vinter, lovte regjeringspartienes representanter at alle som hadde problemer, skulle få hjelp. Det fulgte ikke Regjeringen opp. Det var opposisjonspartiene som måtte ta ansvar for å gi penger. Den 20. februar fattet vi et vedtak her i Stortinget der vi sørget for 130 mill. kr til kommunene, slik at de kunne gi ekstra penger til sosialkontorene som ville få ekstrautgifter knyttet til økte strømutgifter. Det ble gitt 2 500 kr, som alle var enige om, til alle bostøttemottakere, og det ble gitt lys og varme-tillegg til barnefamilier. En god del barnefamilier fikk på den måten en kontanthjelp akkurat under krisen. Det siste som ble gitt, var 120 mill. kr til økning i bostøtten og heving av inntektsgrensen for barnefamilier. Det dumme som har skjedd etter dette, er at pengene som skulle gå til kommunene, ennå ikke er kommet fram, men de utbetales vel snart – får vi håpe. Det dumme var også at Regjeringen bestemte seg for å kutte i den posten som skulle gå til kommunene. Det siste dumme var at man fra Regjeringens side bestemte seg for å kutte fullstendig ut de 120 mill. kr som skulle gå til å heve inntektsgrensen for barnefamilier med 30 000 kr. Grunnen til at jeg tar opp dette i dag, er at det skjedde noe besynderlig i denne sammenheng. Umiddelbart etter Stortingets vedtak sendte Sosialdepartementet ut et rundskriv, U-3, til alle landets kommuner og fylkeskommuner, der de forklarte de nye inntektsgrensene. Men Kommunaldepartementet, som er det ansvarlige departementet, sendte altså ikke tildelingsbrev til dem som har ansvaret for bostøtten, nemlig Husbanken. Husbanken ble aldri informert om at disse pengene skulle utbetales til 12 000 barnefamilier. Pengene ble aldri utbetalt. Nå er det altså slik at fristen for å søke om disse pengene har gått ut. Den gikk ut den 10. juni i år. Nå sitter vi her, den 20. juni, og er i ferd med å fatte vedtak. Det betyr rett og slett at Kommunaldepartementet ikke fulgte opp Stortingets vedtak. Da er det naturlig for meg å stille et spørsmål til finansministeren: Hvor mange vedtak skal Stortinget være nødt til å fatte før man fra regjeringshold faktisk følger opp de beslutnings- og bevilgningsvedtakene som Stortinget fatter? Hvorfor i all verden er det slik at regjeringspartiene ikke vil være med på å utvide søknadsfristen? Jeg regner med at når vi fatter et vedtak her, vil man fra Kommunaldepartementets side gå hurtig ut, slik at vi kjappest mulig kan få bostøtten, som to ganger har blitt vedtatt av Stortinget, ut til de 12 000 barnefamiliene som fortjener disse pengene.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-19:
Statsråden sa i sitt innlegg at det er umulig å gjennomføre drøftinger uten å ha stortingsflertallet i ryggen. Men det er jo ikke riktig. Statsråden har nå et klart flertall på nakken, og nakken er som kjent en del av ryggen. Ellers vil jeg påpeke at statsråden i sitt innlegg sa at det var gitt et tilbud til organisasjonene som var klart innenfor retningslinjene. Men det som er åpenbart her, er jo at et stortingsflertall oppfatter at det ikke er klart innenfor retningslinjene. Ellers hadde man ikke i dag gått imot det tilbudet om trygdeoppgjør som Regjeringen har kommet med. Da vil jeg spørre statsråden: Er det slik at statsråden i sine fortolkninger legger stortingsflertallets fortolkning til grunn, eller mener statsråden at han kan legge sine egne fortolkninger til grunn, på tvers av stortingsflertallet?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-19:
Som saksordfører for trygdeoppgjøret prøvde jeg innledningsvis å legge an en så saklig tone som det var mulig, i det håp at det skulle bli lite temperatur, og at man raskt skulle gjøre seg ferdig med behandlingen av saken. Jeg regnet også med at det ville være tjenlig sett fra regjeringspartienes ståsted. Jeg har vel sjelden tatt så feil, og sjelden har noe jeg har forsøkt, vært så totalt mislykket. Jeg må si at jeg etter å ha hørt regjeringspartiene i dag er svært overrasket, for man tar tilsynelatende ikke innover seg den virkeligheten som eksisterer i dette huset nå, der et helt klart, solid politisk flertall har lagt klare føringer som Regjeringen har å forholde seg til, og så klarer man å framstille det som at dette ikke er klart nok. Jeg hørte Bent Høie påpeke at stortingsflertallet ikke har vært tydelig nok. Hvor tydelig ønsker man at stortingsflertallet skal bli? Er det slik at man må skrive det ned ord for ord? Er det slik at vi må sette beløpene på papiret og skrive komma og nuller bak? Er det så tydelig regjeringspartiene ønsker det? Dette minner om en slags form for politisk masochisme, der man har et brennende ønske om å bli hudflettet av flest mulig partier, slik at man står mest mulig alene tilbake. Så sier statsråden at det er ikke Stortinget og Stortinget som organ man har noe imot, men Arbeiderpartiet, fordi Arbeiderpartiet er blitt så populistisk. Da inkluderer jo det de andre partiene – SV, Fremskrittspartiet, Senterpartiet og Kystpartiet. Alle, unntatt en mindretallsregjering, er blitt populistisk. Men i sum er det nettopp den manglende respekten for Stortinget som framkommer. Jeg må si at man kan godt argumentere i forhold til regulering av grunnbeløpet i folketrygden ut fra at det også vil være pensjonister med relativt god inntekt som får det regulert. Man kunne godt ha hatt en dialog med regjeringspartiene for å finne fram til rimelige løsninger. Men det både statsråden og regjeringspartiene her har lagt opp til, er et klima som gjør at når vi kommer til neste trygdeoppgjør, vil stortingsflertallet med enda større omhu passe på at det ikke skal finnes noen som helst form for smutthull, ikke fordi stortingsflertallet i utgangspunktet har et brennende ønske om det, men fordi regjeringspartiene legger et løp der man ber om det. Og for meg er det en gåte at man ønsker å drive politikk på den måten.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2003-06-19:
Statsråden påstår nå at stortingsflertallet med dagens vedtak bryter det inntektspolitiske samarbeidet. Det inntektspolitiske samarbeidet er et bredt samarbeid der staten absolutt er en part, men der en har en rekke arbeidstakerorganisasjoner og selvfølgelig arbeidsgiversiden med. Det er vel kjent at stortingsflertallet i dag kommer til å vedta det de kommer til å vedta. Jeg må si at etter at det ble kjent, har ikke jeg hørt en eneste representant fra partene i arbeidslivet som har uttalt seg negativt om stortingsflertallets holdning. LO-lederen har i hvert fall ikke sagt noe negativt, og jeg har ikke registrert at NHOs ledelse har vært ute og kritisert stortingsflertallet. Jeg kan ikke peke på en eneste representant fra det inntektspolitiske samarbeidet som nå er negativ. Så mitt spørsmål til statsråden må være: Er det bare statsråden som har et problem med dette, eller er det noen andre i det inntektspolitiske samarbeidet?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2003-06-19:
Statsråden gjentar gang på gang at problemet ved årets drøftinger var Stortinget. En statsråd som definerer Stortinget som et problem, har snart et problem selv. Statsråden er opptatt av hva slags forhandlingsposisjon Regjeringen og statsråden skal ha i neste års drøftinger. Ut fra alt det jeg har hørt fra statsråden i dag, vil jeg først og fremst benytte denne replikken til å gi et råd. Jeg tror at statsråden i forkant av trygdeoppgjøret neste år gjør lurt i å gå mer i seg selv enn å lete etter problemer her i Stortinget.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2003-06-19:
Statsråd Norman har flere ganger i sine innlegg her i dag sitert fra det innlegget jeg hadde i forbindelse med at Stortinget behandlet retningslinjene. Det innlegget var fra min side et forsøk på å gi Regjeringen og statsråden en utstrakt hånd. Det var fra min side et forsøk på å bidra til reelle drøftinger. Det var et forsøk på å bidra til at statsråden skulle ha drøftingskraft. Med de erfaringene jeg har gjort meg i dag, kan jeg forsikre statsråden at det er siste gangen jeg har holdt et slikt innlegg. Når det legges ut og brukes på den måten statsråden nå har gjort, skal jeg ta lærdom av det. Det tar jeg med meg som utgangspunkt for neste års oppgjør. Det skal skje drøftinger, det er sagt av flere, og det som har vært stridens kjerne, er mye det som kalles å korrigere for særskilte forhold. Det argumenteres med, bl.a. fra Bent Høie, at ett av de særskilte forholdene som det skal korrigeres for, er at i fjor hadde de offentlig ansatte svært gode lønnsoppgjør. Det tar de med seg inn i årets lønnsutvikling, og det er et særskilt forhold som det må korrigeres for. Da må jeg få spørre: Hvor finner man hold for at stortingsflertallet definerer det at enkelte har gode lønnsoppgjør som et særskilt forhold som det skal korrigeres for? Tvert imot står det følgende i merknaden fra komiteen: «Med «spesielle forhold» menes her en lønnsutvikling for enkeltgrupper som ikke bare skyldes et rent lønnstillegg, men også endrede oppgaver eller endret arbeidstid.» For eksempel er læreroppgjøret økt betaling for økt arbeid. Men hvis man begynner å trekke inn at hvis en gruppe fikk et veldig godt lønnsoppgjør, må vi korrigere for det før pensjonistene kan få forventet lønnsutvikling – hvis Regjeringen tolker de svært presise merknadene fra Stortinget på den måten vil jeg si til statsråden at da er vi snart i en situasjon der vi må ta en ny sak om retningslinjene, for da er det åpenbart at man ikke vil forstå. Men her i salen er det makta som rår.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2003-06-19:
Vi har fortsatt et problem her, mener jeg, for statsråden kommer nå opp og sier at han er lei seg for at Stortinget ikke følger opp Regjeringens opplegg. Men det er jo å snu problemstillingen fullstendig på hodet, for problemet her, det som har skapt denne situasjonen, er at Regjeringen ikke har fulgt opp Stortingets forutsetninger for trygdeoppgjøret. I stedet for å komme i salen da og være lei seg for at Stortinget ikke vil fatte et vedtak som ikke er i tråd med hans egne forutsetninger, må jo statsråden forstå og innse at oppgaven da ikke er å uttrykke at han er lei seg over forsamlingens vedtak. En statsråd må i en slik situasjon ta det vedtaket som da kommer, til etterretning. Og det er eneste mulighet.