trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-06-07:
Jeg kommer til å følge opp det Stortinget ber meg om å følge opp. Det er en selvfølge at det flertallet vedtar, kommer vi til å følge opp. At det ikke kommer i denne stortingsmeldingen, er fordi den primært handler om rammeplanen, altså innholdet i barnehagen. Det er lov å være utålmodig, det er jeg også – jeg har understreket flere ganger at 2020 er siste frist – men jeg vil jo anta at det er en grunn til at det står akkurat det samme i tre dokumenter: i regjeringserklæringen til denne regjeringen, i Arbeiderpartiets program og i de vedtakene som forrige regjering fattet, nemlig at vi skal ha en bemanningsnorm i 2020. Det jeg da synes er pussig, er at man forsøker å late som om det er en uenighet om målet. Det er det ikke. Vi skal ha en bemanningsnorm innen 2020, det står klart i regjeringserklæringen, og når den kommer, må den både følges opp, og, hvis det er behov for det, også finansieres. Når det gjelder de private barnehagene, kan jeg gjerne svare på det, men det er det ikke tid til nå.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-06-07:
Rammeplanen i dag består jo av målformuleringer, men det er prosessmål. Den avgjørende forskjellen mellom skolens læreplaner og barnehagens rammeplaner er at det handler ikke om at barn skal kunne det og det, det handler om hva barn skal jobbe med, komme i kontakt med, noen prinsipper for lek – den type ting – og det er et grunnprinsipp som jeg ønsker å beholde. Når det gjelder denne veiledende språknormen, er utgangspunktet vårt en sterk bekymring for at barn begynner på skolen uten å kunne godt nok norsk, og et ønske – som vi deler med stortingsflertallet – om å ha et både klarere, bedre og tydeligere språkarbeid i barnehagen. Vi har da lansert det som vi kanskje kunne omdøpt, sånn i etterpåklokskapens lys, tanken om en veiledende språknorm utarbeidet av fagfolk og fagmiljøer – det vil ta tid – som et støtteverktøy for barnehagene. Men så tar jeg til orientering at det har vært kontroversielt og omdiskutert i sektoren, og at det heller ikke er flertall for det på Stortinget, så den ideen må vi legge bort og nå jobbe videre med det man er enig om, nemlig forsterket språkarbeid.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-06-07:
Jeg er helt enig i representantens beskrivelse av at vi har verktøy i dag for å vurdere barns språkutvikling. Et faglig problem med de verktøyene er at det er ikke gitt at alle kartleggingsverktøyene egner seg for alle typer barn, både på grunn av individuelle forskjeller – alle er forskjellige, også barn, barns språkutvikling er forskjellig – og fordi f.eks. minoritetsbarn og majoritetsbarn kan ha forskjellige utfordringer. Men jeg tror det er god mulighet for å få et bedre språkarbeid gjennom en kombinasjon av systematisk observasjon – som jo er det barnehagelærere og ansatte i barnehagen driver med hver eneste dag – og bevissthet om språkarbeid, mer systematikk på det i flere barnehager og godt veiledningsmateriell, som ikke er veiledende normer, men veiledningsmateriell. Så mener jeg nok at barnehagen er den viktigste arenaen for dette, men det må gjerne også være et tettere samarbeid mellom barnehagene og andre deler av kommunen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-06-07:
Det er to spørsmål. Når det gjelder rekruttering av menn, tror jeg det aller viktigste er å synliggjøre menn som er i barnehagen, og at barnehageeierne har en strategi for å rekruttere med kjønnsbalanse. Det er barnehageeiere som klarer å få flere menn inn, og mye tyder på at menn liker å jobbe der det er et par andre menn. Så tror jeg også veldig mye ligger i å synliggjøre nettopp det som representanten Nybø sa så godt i sitt innlegg, at det er faglig utfordrende å jobbe med små barn. Det i seg selv burde det ikke være noen kjønnsdimensjon ved, men jeg tror at det å synligjøre det også kan være et viktig bidrag til å rekruttere flere. Når det gjelder å forsøke å lokke barnehagelærere som ikke er i sektoren, inn, har vi gode erfaringer med samarbeid med Kristelig Folkeparti og Venstre i skolen bl.a. for å få rekruttert flere yrkesfaglærere fra arbeidslivet, så det er noe vi gjerne kan jobbe videre med og se på. Så skal vi selvfølgelig også vurdere å støtte forslagene – det kan ikke jeg si på stående fot.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-06-07:
Jeg finner meg i alle spørsmål, jeg. Det er jo litt av poenget med å stille i Stortinget. Poenget mitt har vært å få frem to ting. For det første følger vi selvfølgelig opp Stortingets bestillinger. Og det er en viktig del av kvalitetsarbeidet i barnehagen, men som det også er redegjort for i denne meldingen, handler den primært om arbeidet med en ny rammeplan. Det berører også f.eks. behovet for kompetanseløft, faglig påfyll og den typen ting. Vi kommer til å komme tilbake til Stortinget med det Stortinget har bestilt, men det var en bestilling som kom i november/desember i fjor, og denne meldingen ble levert innen fristen for at den skulle behandles i år. Det andre, som jeg terper på, er at dette er det enighet om. Da er det som sagt forståelig og bra at man er utålmodig – det er jeg også – men ikke at man forsøker å late som om det ikke er enighet blant alle partier om at vi skal ha en bemanningsnorm innen 2020. Det står i regjeringserklæringen, og det er akkurat det samme som forrige regjering sa.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-07:
Aller viktigst, kanskje: Hvis man lytter mer til dem som har greie på det, blir det bedre både skole og barnehage, og det er jo det vi vil alle sammen. Jeg har lyst til å si at jeg er litt glad, for jeg føler at verden går litt framover. I 1973 begynte jeg å engasjere meg for barnehager, og da foregikk ikke debatten slik som den har gjort i dag. Da var det ganske mange som var veldig imot barnehager i det hele tatt, og veldig mange som slett ikke kunne tenke seg at det skulle være en rettighet for barn, at det skulle være billig, eller at det var bra for barn og familien. Tvert imot var de fleste partier som sitter i denne salen, veldig imot barnehager helt til SV tok initiativet til et barnehageforlik og forandret Norge til det bedre – for ungene, for familiene og for økonomisk vekst for landet. Det er jeg veldig stolt av og glad for. Saken i dag handler om kvaliteten på barnehager. Når foreldre kommer med ungene sine til barnehagen, kommer de med det mest dyrebare de har. Jeg har jobbet i barnehage i 17 år, tatt imot dette dyrebare og vet at det er vanskelig å strekke til, særlig for oss som ikke var faglærte den gangen. Men gode, faglærte barnehagelærere er gull verdt, det er for få av dem, og mange barnegrupper er for store. Skal barnehagene bli så gode som de bør bli for at alle ungene skal kunne få utvikle seg så positivt som de har mulighet for, må det altså flere barnehagelærere til, det må til en bemanningsnorm, og det må til et tak når det gjelder antall barn, for det er ikke mulig bare å utvide, utvide og utvide. En av debattene her er dette med språkkartlegging. Ja, det skjer jo hele tida i barnehagen. Men hvis du er i barnehagen og ikke er trygg fordi de voksne ikke har tid til deg, er min erfaring at noen unger kanskje ikke sier et steinsens ord. Noen unger snakker tidlig, noen unger snakker seint, og gode og nok barnehagelærere behersker veldig mange metoder som gjør at barn knekker kodene tidligere, og kan bli trygge på seg sjøl. Til slutt: Barn skjønner fryktelig tidlig at de blir målt og kartlagt. Det kan hende det er en spore for noen, men for de aller fleste er det en klump i magen. At man via kartlegging og måling bidrar til at barn får mestringsfølelse, som man sier, må jeg si at jeg ikke har noen tro på. Barnehagen skal ha nok kompetente ansatte, slik at barn mestrer, og er det nok ansatte med god kompetanse i barnehagen, går dette bra for de aller, aller fleste.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-07:
Først sier statsråden at det er markedets etterspørsel som skal få fram produksjonen, og når han da blir spurt om det ikke er nødvendig med sterkere markedsordninger for økologisk landbruk, svarer han at da skal det produseres mer. Så jeg tror statsråden må bestemme seg. Jeg har vært en entusiast for dette i mange år, men jeg har måttet leke Frøken detektiv mange ganger i butikker, og når jeg finner varene, ligger de bakerst, ser litt dårlige ut og er dobbelt så dyre som de andre. Det er ikke en markedsføringsstrategi som noen andre ville ha brukt, og det trengs sterkere markedsordninger fra statens side fordi markedsføring virker. Det er jo slik at får en det en skal ha, på tilbud, og gjerne med litt lokkepriser også, snur folks forbruksmønster seg. Det virker. Vil statsråden øke markedsordningene for økologisk landbruk?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-07:
Det er det, og nå vrir statsråden på det jeg sier, og forsøker å si noe annet enn det jeg sa. Det jeg har tatt til orde for, er at man er nødt til å forsterke markedsføringen, slik at man har råd til å markedsføre disse produktene på en lekker og tilgjengelig måte overfor forbrukerne. Det må til. Det gjør alle andre. Hvis vi har økologiske produkter som ikke blir solgt, er det en tanke å sette inn noen markedsordninger nettopp for å få solgt dem, for de er gode. Da kan det være markedsordningene som svikter, og ikke det at publikum egentlig vil ha disse produktene hvis de først får dem. Det viser seg at hvis varene står foran, ser like lekre ut som de andre, og de ikke har svært mye høyere pris, vil folk velge dem. Da er spørsmålet: Hva gjør vi for å bryte den grensen for mange av de varene som i dag ikke er godt kjent for mange forbrukere? Jeg er ganske sikker på at forbrukerne vil ha dem.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-07:
Realiteten er vel slik som statsråden sa, nemlig at pensjonistene nå for andre år på rad får redusert kjøpekraft, og at det ligger an til at det blir slik til neste år også. Da er spørsmålet om det er det Stortinget ønsker framover. Lise Christoffersen var inne på historien i sitt innlegg, og jeg kan bekrefte alt hun sa i sitt innlegg om at det var store debatter rundt dette. Forsikringen da, og det som lå til grunn for Stortingets behandling, var at man antok at det som nå har skjedd, ikke ville skje – og i hvert fall ikke ofte. Og så skjer det. Da er spørsmålet om det ikke er «særlige forhold». Det er realiteten i det vi nå diskuterer. SV mener at det bør man diskutere. Den andre saken, om man skal ha trygdeoppgjøret til Stortinget som vanlig, antok jeg var sjølsagt. Jeg må innrømme at jeg ble så overrasket at jeg ikke trodde det var sant at det kom som det gjorde, og at det skulle gjemmes bort blant andre saker, fordi det nettopp er en stor og viktig sak som angår mange, og fordi resultatet av trygdeoppgjøret nå har mye mer i seg av system, enda mer enn før. Det betyr at vi som skal vedta dette, også må være villig til å se på det når det kommer. Det er ingen tvil om at dette er en konsekvens av det trygdesystemet som er vedtatt. Problemet er når det slår ut på en annen måte enn det som var intendert. Jeg synes Stortinget må diskutere det i stort alvor, for det kan bety, hvis det fortsetter slik, at den gledelige utviklingen vi har sett for pensjonistene de siste årene, nemlig at færre og færre pensjonister er i statistikken over fattige, vil snu. Jeg tror ikke Stortinget ønsker at vi skal få flere fattige pensjonister i landet. Det skal komme en stortingsmelding til høsten. Jeg vet ikke hvordan den skal kunne påvirke det konkrete pensjonsoppgjøret som skal være til våren. Det kan jo være at man legger inn noen prinsipielle føringer om at man, hvis dette skjer ett, to eller tre år på råd, skal håndtere det annerledes. Men tallene, det tekniske beregningsgrunnlaget som trygdeoppgjøret bygger på, foreligger ikke på det tidspunktet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-06-07:
Jeg tar opp forslaget fra Senterpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Miljøpartiet De Grønne.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-06-07:
Stortingets målsettinger er veldig tydelige. De går, punkt 1, på 15 pst. av forbruk og, punkt 2, 15 pst. av areal og 15 pst. av husdyrbruk, i sum 15 pst. av produksjonen. Det som er min rolle i kontrollkomiteen, er å kontrollere at Stortingets vedtak blir fulgt, og jeg følger det standpunktet uansett hvem som har regjeringsansvar på det tidspunktet, og det er kulturen i komiteen. Det hadde vært svært vanskelig å oppnå så svake resultater dersom en virkelig hadde ment det som var målsettingene, så her er det ikke på stell. Jeg er helt enig i at det skal være nødvendig med balanse, det er første bud, og det er jeg den sterkeste talsmann for, men mitt spørsmål er: Vil statsråden nå fremme de nødvendige virkemidler for å realisere Stortingets mål om å øke produksjon og forbruk innen 2020 – en har bare fem år på seg?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-06-07:
Mitt spørsmål var rimelig presist: Vil statsråden fremme de nødvendige virkemidler for å realisere Stortingets mål? Jeg har definert her ut fra statistikk hvordan det står til. Det er altså nesten så langt vekk fra målet som en kan komme. Det er sist vedtatt i 2010, og nå er vi i 2016. Jeg er helt enig i at det er forbruket som er nummer én, det er jo forbruket som må opp, og da kunne kanskje statsråden starte med det samfunnsansvar som de store kjedene har. Det er tre kjeder, som opererer innenfor et nasjonalt marked, som har et samfunnsansvar for å sikre sunn og trygg mat. Burde ikke da statsråden ta initiativ til at de markedsfører økologiske produkter på en mye mer offensiv måte, slik at en i første omgang i hvert fall får solgt alt det som er produsert økologisk, som økologisk?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-06-07:
Jeg kan forsikre representanten Tetzschner om at Senterpartiet står bak både det produksjonssystemet vi har i Norge, og det politiske systemet. Vi er varme tilhengere av det, og vi ønsker å bruke det for å nå de mål som Stortinget setter. Ingen har sagt at de mål som Stortinget har satt på dette området, ikke kan nås med det systemet vi har, produksjonsmessig og politisk. Det er ingen som har sagt at ikke konvensjonell mat er bra. Det vi diskuterer nå, er økologisk mat. Så sier representanten Tetzschner at det som bl.a. jeg står for, er en skuffelse over konsumentene. Nei, det er ikke det. Jeg har lyst til å stille det grunnleggende spørsmålet som Fremskrittspartiet avklarte: Deler partiet Høyre målet om 15 pst. på alle nivåer, forbruk og produksjon av økologisk mat? Ja, eller nei?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-06-07:
Jeg vil takke for svaret. Det var veldig klargjørende. Det som er interessant da, er at representanten Tetzschner sitter i kontrollkomiteen, behandler Riksrevisjonens rapport og makter ikke å skrive ned ett eneste ord av det representanten nå sier, i innstillinga. Han greier ikke å få det fram. Hvis man leser innstillinga, kan man jo få det inntrykk at partiet Høyre er med på målsettingene. Er ikke det å føre folk og systemer bak lyset med de store kostnadene det innebærer, når man ikke mener noe med det en gir inntrykk av at en er for?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-06-07:
Jeg slutter meg til det komiteens leder sa, samtidig som jeg nok er blant de fremste som snakker det konvensjonelle jordbrukets sak her i salen, et konvensjonelt jordbruk uten antibiotika i fôret – det er ikke så mange som er med på det – et konvensjonelt jordbruk som systematisk bekjemper multiresistente bakterier, MRSA, innenfor svineholdet. Vi har mange viktige saker. Jeg opplever en enestående forbruksvekst for naturlig mat, økologisk mat – og det er flott. Det må fremmes videre, for det gir også god folkehelse. Det er mye i det representanten Gundersen sa om økologisk korndyrking kontra konvensjonell korndyrking. Det viser bare at økologisk dyrking er mer krevende. Det krever en bedre jordkultur, det krever en bedre plantekultur, det stiller større kvalitetskrav og kompetansekrav til den som er bruker, og det er noe som alle snakker godt opp i mange sammenhenger. Det som står igjen her, er at partiet Høyre, så langt jeg har forstått det, ikke støtter opp om 15 pst.-målet, mens regjeringen gjør det fordi støttepartiene står for det. På den måten er det i hvert fall noe godt som er kommet ut av debatten.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-06-07:
Systemet med konsultasjon mellom staten og pensjonistorganisasjonene har gitt en involvering av pensjonistorganisasjonene, som kombinert med at Stortinget bestemmer, har gitt gode resultater. Behandlingstidspunktet på våren for trygdeoppgjøret er viktig, som jeg sa, for helheten i hele den økonomiske fordelingspolitikken. Det er fordelingspolitikken som er det sentrale, og det å bruke budsjetteknikk må ikke være et skalkeskjul for å endre realitetene. Det å flytte dette til høsten oppfattes av mange som sandpåstrøing, som også representanten Rotevatn var inne på. Mitt spørsmål er ganske enkelt: Arbeider regjeringa for å flytte behandlinga av flere inntektsoppgjør til høsten?
Tom E. B. Holthe (Fremskrittspartiet), 2016-06-07:
Jeg skal være kort. Det som fikk meg til å ta ordet, var representanten Hansson som sa at Fremskrittspartiet gjennom meg mente at økologisk landbruk var noe «tull». «Tull» er et uttrykk jeg ikke har brukt og aldri vil bruke om økologisk landbruk. Om representanten hadde fulgt med i mitt innlegg, ville han fått med seg at Fremskrittspartiet er for mangfoldet landbruket representerer, også gjennom det økologiske. Selv kommer jeg fra et fylke med mye nisjeproduksjon, og vi setter stor pris på det. Ikke minst kan og ønsker jeg som kokkefaglærer å gi uttrykk for at jeg gjennom mitt yrke setter stor pris på kvaliteten vi i dag får levert fra våre næringsdrivende innen landbruket.
Anne Berit Odenmarck (Arbeiderpartiet), 2016-06-07:
Målet for Riksrevisjonens undersøkelse har vært, som saksordføreren har redegjort for, å finne ut om Landbruks- og matdepartementet gjennom styring og virkemiddelbruk har lagt til rette for å nå målene om økologisk produksjon og forbruk. Sjelden har vel en undersøkelse gjort av Riksrevisjonen hatt et så klart svar. Utviklingen er ikke i samsvar med målene, og det er ikke lagt til rette for å øke den økologiske produksjonen, og heller ikke for å øke det offentlige forbruket av økologisk mat. Selv statsråden skriver at han er enig i at utviklingen for økologisk produksjon og forbruk per i dag ikke er i samsvar med målsettingen. Riksrevisjonen mener det er uheldig at den økologiske produksjonen og forbruket fremdeles er så langt fra målene. Det er vi i Arbeiderpartiet helt enig i. Det er faktisk slående hvor langt unna vi er. Samtidig avdekker Riksrevisjonens undersøkelse at folk i større grad enn for bare for få år siden er opptatt av økologisk mat. Fra 2013 til 2014 var det en vekst i dagligvarehandelen på nesten 30 pst. På samme tid har omfanget av areal som er under omlegging fra konvensjonelt til økologisk landbruk, gått ned siden 2009. Denne ubalansen kan oppå det hele føre til økt import av jordbruksprodukter som kan bli produsert i Norge, som kjøtt og korn. Tallene bekrefter utviklingen. Omsetningen av økologisk kjøtt ble syvdoblet i perioden fra 2006 til 2014, mens kjøttproduksjonen bare økte med 0,6 pst. Økologiske kornprodukter og bakervarer ble doblet i samme periode, mens kornproduksjonen steg med 0,8 pst. Når det i tillegg viser seg at bare 27 pst. av det norskproduserte økologiske kjøttet og halvparten av melken blir merket som økologisk, må man som ikke-ekspert spørre seg hva som gikk galt, og hva som bør gjøres. Riksrevisjonen har kommet med en rekke tilrådninger til Landbruksdepartementet som sikkert vil være en god start på dette. Det handler i korthet om å lage en helhetlig strategi, øke produksjon og rekruttering og hindre frafall gjennom stimuleringstiltak, ta initiativ for å øke offentlige innkjøp av økologisk mat og markedsføre det økologiske landbruket bedre. Arbeiderpartiet viser sammen med komiteens flertall til at statsråden er enig med Riksrevisjonen i at det er behov for en ny, helhetlig strategi, og at en da vil vurdere hvordan og hvilke initiativer som skal bli tatt overfor andre departementer og virksomheter for å fremme økologisk mat i private og økologiske storhusholdninger. Vel så viktig er det at flertallet mener at denne helhetlige strategien er et viktig tiltak som bør ligge til grunn for alt videre arbeid på området, at de andre anbefalingene fra Riksrevisjonen blir nærmere vurdert når strategien utarbeides, og at andre relevante aktører trekkes inn i arbeidet, slik at også tiltak som ligger utenfor landbruks- og matministerens område, tas med. Arbeiderpartiet mener også – i likhet med Venstre, SV og Miljøpartiet De Grønne – at det er viktig å sikre tilstrekkelig tilskudd til omlegging til produksjon av økologisk kjøtt og melk for å møte etterspørselen etter disse produktene.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2016-06-07:
I merknadene til denne saken ser jeg at noen partier tillegger oss intensjoner som vi ikke kjenner oss igjen i. Det mer enn antydes at en av årsakene til at forslaget fremmes, er at vi ønsker å legge til rette for at færre kommuner avholder valg på søndagen. Jeg vet ikke hvor Arbeiderpartiet, Senterpartiet, SV og Miljøpartiet De Grønne har dette fra, men det er selvsagt helt feil. Det er heller ikke slik som disse partiene skriver i merknadene, at vi vil innskrenke tidsperioden det er mulig å avgi stemme. De skriver dette i merknadene, og jeg forstår det rett og slett ikke. Nei, dette er overhodet ikke bakgrunnen for at vi har vært med på å fremme dette forslaget. Det saken handler om, er noe helt annet, det er om hvorvidt det er en tredjedel eller halvparten av et kommunestyre som skal ta beslutningen om et valg skal avholdes over én eller to dager. Det er akkurat det det handler om, grunnlaget for en beslutning lokalt, i det enkelte kommunestyre – ikke hvorvidt man skal innskrenke muligheten til å avgi stemme. Mange steder har vi todagers valg i dag, og det fungerer utmerket. Andre steder er valglokalene åpne kun én dag, og det kan også fungere bra. Det er de lokale behovene som styrer dette, og det vil variere hva som er mest hensiktsmessig. Kommunen avgjør, og vi tror den enkelte kommune her vet best. Det vi diskuterer, er altså om det er tilstrekkelig med tilslutning fra en tredjedel, eller om det skal være som i alle andre saker i kommunestyret, at et simpelt flertall skal gjelde. Her mener Kristelig Folkeparti at vi kan gå tilbake til normalordningen, slik det var før, hvor det er et ordinært flertall i kommunestyret som avgjør denne saken, som alle andre saker – et godt demokratisk prinsipp, med andre ord. Vi sier ingenting om én eller to dager. Vi sier derimot at vi fortsatt vil at det er kommunene selv som skal avgjøre dette, og vi foreslår at kommunene avgjør saken ut fra en ordning med ordinært flertall. Så skriver Arbeiderpartiet, Senterpartiet, SV og Miljøpartiet De Grønne følgende i innstillingen: «Det er vanskelig å tolke forslagsstillernes intensjon annerledes enn at de ønsker å legge til rette for at færre kommuner avholder valg på søndagen før den offisielle valgdagen, og på den måten innskrenke tidsperioden det er mulig å avgi stemme.» Hvor har de dette fra? Det har ingenting med saken å gjøre, og jeg vil bare for ettertiden ha gitt tydelig uttrykk for at disse partienes forsøk på å tolke Kristelig Folkepartis intensjon i denne saken ikke har vært spesielt vellykket. Jeg tror nok samtidig at spørsmålet om én eller to dagers valg har blitt mindre viktig med årene, etter at muligheten til å avgi forhåndsstemmer over tid har blitt betydelig utvidet. Men dette er det opp til kommunene å vurdere. Kristelig Folkeparti står ved forslaget om at beslutningen om én eller to valgdager skal kunne fattes som et ordinært flertallsvedtak. Det mener vi vil være en riktig og god ordning.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2016-06-07:
Eg synest innleiinga til representanten Lundteigen er oppklarande. Eg innser at det er kontrollkomiteens posisjon. Men det eg reagerte på, var ein så einsidig kritikk av departementet, når det er eg som er konstitusjonelt ansvarleg. Samtidig er det slik at så lenge Stortinget har eit mål om ein balansert 15 pst. produksjon og 15 pst. forbruk av økologisk mat, er det mi oppgåve å følgje opp det. Det vil eg gjere, og det har eg gjort – også gjennom årets jordbruksavtale, der vi vrir ressursar som vart frigjorde fordi produksjonen gjekk ned, og i staden for å bruke dei til konvensjonell produksjon forsterkar vi verkemiddelbruken for å stimulere den økologiske produksjonen. Det er eitt konkret eksempel på konkret handling som skjer dersom Stortinget sluttar seg til det forslaget som er lagt fram når det gjeld jordbruksavtalen.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2016-06-07:
Eg kjem ikkje til å ta initiativ til å påleggje private selskap å reklamere for spesielle produktseriar. Eg meiner det er grunnlag for å få auka etterspørsel basert på den økonomiske produksjonen på anna vis. Det vil eg følgje opp, som eg no har varsla direkte frå Stortingets talarstol, først gjennom ei jordbruksmelding der vi utfordrar Stortinget på korleis vi skal handtere dette i fellesskap. Punkt 2 er å følgje opp det gjennom ein konkret strategi på korleis vi gjer dette for tida som kjem. Så får tida vise i kva grad og kor sterkt vi skal fase inn nye verkemiddel i den økologiske produksjonen. I mange tilfelle betyr forsterka innsats på eitt område redusert innsats på eit anna, og då er eg ikkje sikker på om Senterpartiet vil synast at redusert satsing på konvensjonell produksjon – for å vri det mot økologisk – nødvendigvis er det einaste rette.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2016-06-07:
Svaret på det er openbert nei. Derfor bruker også staten per i dag ressursar på bl.a. generisk marknadsføring. Det får vi ikkje kritikk for frå Riksrevisjonen, men han påpeika at det ikkje er tilstrekkeleg sterkt. Samtidig har vi – mens Riksrevisjonen har arbeidd med denne rapporten – hatt andre utval i heile landbruket, som f.eks. jobbar med å vurdere betydinga av generisk marknadsføring. Hjelmeng-utvalet påpeika f.eks. at ut av generisk marknadsføring kan vi ikkje lese direkte påverknad på forbrukarane sitt faktiske handlingsmønster. Det handlar om at vi er nøydde til å sjå heile jordbrukspolitikken under eitt. Så må vi sjå på kva som fungerer best, og eg er ikkje brått sikker på at generisk marknadsføring er det mest målretta tiltaket for å få opp den økologiske produksjonen. Eg trur det er meir målretta å stimulere den økologiske produksjonen direkte. Det har eg føreslått i årets jordbruksforhandlingar, og vi er einige med Bondelaget om ein avtale som legg til grunn at vi skal få til det.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2016-06-07:
Eg er fast bestemt, og det har vore ein logikk i heile resonnementet mitt, og det handlar om at der vi har overproduksjon, har vi ikkje brukt store ressursar på økologisk produksjon for å stimulere til ytterlegare overproduksjon. Men der vi ser at vi taper marknadsdelar fordi vi importerer maten, bidreg vi til ei styrking gjennom jordbruksavtalen som no ligg til behandling i Stortinget. Så dette meiner eg er logisk og i tråd med det eg har sagt tidlegare. Når det gjeld i kva grad ulike representantar må leite seg fram til den økologiske maten, opplever eg at det er ei reell utfordring at sortimentet ikkje er like stort som i den konvensjonelle produksjonen. Men det er openbert slik, og det meiner eg, at ein overdriv veldig når ein framstiller økologiske produkt som noko gammalt sarv som ligg bakarst i hyllene. Det opplever ikkje eg. Rørosmeieriet vinn marknadsdelar med dei økologiske produkta sine bl.a. fordi det er veldig gode produkt.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2016-06-07:
Eg trur forbrukarane vel det dei meiner er formålstenleg nesten kvar gong dei er i butikken. Det betyr at det forbrukarane vel, kan vi sjå av handlemønsteret. Det viser at vi produserer meir økologisk enn det vi faktisk omset. Det er ei utfordring, men det er ei utfordring først og fremst fordi vi har eit landbruk med høg tillit, og vi har eit litt smalt varesortiment på ein del økologisk produksjon, og ein del av det økologiske konsumet vi har, er basert på importerte varer. Det gjev mindre marknadspotensial for norsk produksjon. Men eg trur at når vi har eigne slakteri, bondeeigde, når vi har eigne meieri, bondeeigde, som betaler for desse økologiske produkta inn, ligg det veldig mange sterkare incentiv i å sørgje for å få dei produkta ut igjen til forbrukarane enn eg klarer å løyse med generisk marknadsføring.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2016-06-07:
Regjeringa legg 15 pst.-målet til grunn for si politikkutforming, så dei som har spørsmål knytte til det i dag, kan leggje til grunn at det er posisjonen til regjeringa. Viss han skulle endre seg eller regjeringa skulle finne det rett å utfordre Stortinget på om dette målet er mogleg å nå, vil vi kome tilbake til Stortinget med det. Eg har varsla at eg vil omtale økologisk-målet i landbruksmeldinga, som kjem seinare i år, og at eg vil følgje opp fleirtalet i Stortinget i dag med ein strategi for å nå økomåla som Stortinget har vedteke. Men vi kan ikkje gå frå denne debatten og la det verte hengjande igjen eit inntrykk av at den tradisjonelle, konvensjonelle jordbruksproduksjonen i Noreg ikkje er rein, ikkje fremjar mattryggleik og ikkje gjev forbrukarane tryggleik når dei vel norske jordbruksprodukt. Norsk matproduksjon er blant dei reinaste i verda. Vi brukar minst medisin av alle. Vi jobbar systematisk for å unngå at det utviklar seg ein situasjon der landbruksproduksjonen legg grunnlaget for å ha antibiotikaresistente bakteriar, som seinare vil utgjere ei folkehelseutfordring. Norske forbrukarar skal kunne føle seg veldig trygge på når dei vel konvensjonelle, norske jordbruksprodukt, at det er trygg mat dei vel. Det har Stortinget jobba med i mange år for å få til, det har denne regjeringa jobba systematisk med, og det har ikkje minst bøndene jobba med i generasjonar for å få til. Vi kan ikkje ha det hengjande over denne debatten at så ikkje skulle vere tilfellet. Ingen er imot marknadsføring, men vi er for at marknadsaktørane tek hovudjobben med å marknadsføre sine eigne produkt, ikkje at staten tek ansvar for å marknadsføre enkeltprodukt som det norske jordbruket produserer. Det meiner eg er ei fornuftig og sunn ansvarsdeling, som vi legg til grunn i veldig mange andre spørsmål, og som eg er glad for at fleirtalet i Stortinget i merknadsform også sluttar seg til i dag.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2016-06-07:
Det er ett element i denne debatten som jeg føler behov for å ta ordet om, og det er spørsmålet om hvorfor denne kritikken ikke har kommet, hvorfor den ikke har kommet før, og hvorfor den ikke har kommet mot den rød-grønne regjeringen, slik representanten Gunnar Gundersen framførte. Dette er også delvis framført av andre. La meg bare si at hele Stortinget, både representanten Gundersen og andre, skal stole helt på at denne kritikken hadde sett akkurat likedan ut fra Arbeiderpartiets side hvis vi hadde fått denne rapporten til behandling på et tidligere tidspunkt. Dette er ikke et partipolitisk spørsmål. Dette er et spørsmål om hvordan vi organiserer landbruket med tanke på å nå Stortingets mål. Det er det som er kontroll- og konstitusjonskomiteens oppgave og intet annet enn det, egentlig. Jeg kan ikke se at det er noen i denne debatten som har bestridt at det som står i Riksrevisjonens rapport, er riktig. Statsråden har sagt at det er riktig. Da er vi veldig langt unna målsettingen, og det er det vi påpeker. Så blir det et spørsmål: Hvordan skal man nå denne målsettingen i forlengelsen av dette? Det er en diskusjon som egentlig ligger på kanten av kontroll- og konstitusjonskomiteens oppgave, for det er en landbrukspolitisk debatt. Jeg skal ikke gå inn i det, men jeg følte som komiteens leder at jeg ville gjøre denne markeringen for at heller ikke dette skal bli hengende. Så har jeg et element til. Statsråden sier her at det ikke må bli hengende igjen at norsk konvensjonelt landbruk ikke er bra. Jeg har ikke hørt at noen har sagt det i denne debatten. Det er ingen grunn til å si det heller – det er tvert imot meget bra – men det er dimensjonen på forskjellen mellom målsettingen for økologisk produksjon og det faktum at vi er så langt unna, som er kontroll- og konstitusjonskomiteens oppgave. Vi har i hvert fall i denne debatten ettertrykkelig lagt vekt på at så er tilfellet. Jeg hører hva statsråden sier, men det blir opp til han, den nå ansvarlige regjering og Stortinget som sådant å sørge for at virkemidlene er på plass, slik at vi eventuelt når det målet. Ellers må vi justere det.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2016-06-07:
Bare en kort merknad fra min side til spørsmålet: Hvor får de det fra at dette vil innskrenke mulighetene? Jo, det ligger i sakens helt åpenbare natur, at når man forandrer loven fra at et mindretall kan bestemme det, til at et flertall kan bestemme det – da ligger det i forlengelsen av forslaget. Så vi har det derfra, rett og slett. Jeg sier det som en replikk til representanten Grøvan. Det er derfra vi har det. Det kan jo ikke være annerledes, for tanken må jo være at når et mindretall bestemmer det, er det lettere å få det til enn når et flertall bestemmer det. Så er det de andre argumentene. Jeg er enig i det som sies av flere her, at det har forandret seg gjennom årene når det gjelder muligheten til å stemme, mer mobilitet, forhåndsstemming og alle disse tingene. Men hva er i demokratiets navn motsetningen mellom at det har blitt bedre på en rekke andre områder og at det fortsatt skal være lett å etablere en todagersordning? Det forstår jeg ikke. Jeg forstår ikke at det er noen motsetning der. Tvert imot kunne dette utfylle hverandre på en god måte også i fortsettelsen, og der hvor det var et mindretall i kommunestyret som mente at det var greit med todagersvalg, fordi de anså det som viktig med tanke på valgdeltakelsen, burde de fått anledning til å ha det. Det er det som er vår argumentasjon, og det var det som var argumentasjonen for at ordningen i sin tid ble innført. Da var argumentene riktignok noe tyngre med tanke på at det var vanskeligere mobilitet og alle disse tingene, som vi ser er mye bedre i dag, og det er mye bedre muligheter for forhåndsstemmegivning. Men i sum svekkes muligheten for valgdeltakelse ved at det kanskje i noen kommuner, når det nå ikke er en mindretallsrettighet, ikke blir todagersvalg, hvor det ellers kunne ha vært det. Det er det dette lovforslaget i tilfelle stanser, og det synes jeg ikke vi burde gjøre. Det er det jeg sier. Vi burde ikke gjøre det, for det burde man kunne bestemme lokalt, men med en mindretallsrettighet når det gjelder akkurat dette spørsmålet. Mer er det ikke, og det er jo det som er det vanskelige i saken, når jeg hører representanten Grøvan er litt indignert over at vi tillegger Kristelig Folkeparti et annet syn enn det de har. Jeg vil ikke si at vi gjør det – jeg bare konstaterer faktum knyttet til virkningen av det han vil stemme for senere i dag.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-06-07:
Jeg er enig med forslagsstillerne i at det er viktig å legge forholdene til rette for at folk som bor tett i borettslag og eierseksjonssameier, skal ha gode og trygge bomiljøer. Jeg er kjent med det sterke engasjementet som er i denne saken. For regjeringen er det viktig at den rettslige reguleringen av slike kollektive boformer er god. Som kjent pågår det for tiden et større lovarbeid i departementet knyttet til eierseksjonsloven. Lovarbeidet bygger på en utredning fra et lovutvalg som i august 2014 foreslo en del endringer i eierseksjonsloven. Jeg mener det er viktig at vi får muligheten til å se sammenhengen i forslag og tiltak. Lovutvalget foreslo å oppheve forbud mot å kjøpe flere enn to seksjoner i ett og samme eierseksjonssameie. Forslaget var enstemmig og begrunnet i at det er lett å omgå reglene ved å bruke stråmenn eller ved å opprette aksjeselskaper som kjøper seksjoner. Departementet vil gi en bred omtale av forslaget i den lovproposisjonen som skal legges frem for Stortinget til høsten. Når det gjelder spørsmålet om å innføre rettslig grunnlag for at et flertall på årsmøtet kan innføre utleierestriksjoner i sameiet, er dere kjent med at jeg i brevet til komiteen datert den 25. mai har gitt uttrykk for at mitt prinsipielle utgangspunkt er at slike regler vil representere et stort inngrep i seksjonseiers rett til selv å bestemme om egen boligseksjon skal leies ut eller ikke. Samtidig ser jeg at hensynet til bomiljøet likevel kan legitimere slike begrensninger. Departementet utreder akkurat nå om bomiljøhensynet gjør seg så sterkt gjeldende at det prinsipielle utgangspunktet bør vike. Til spørsmålet om hybelutleie bør begrenses gjennom strengere krav til bygningsmessige endringer, vil jeg understreke at jeg selvfølgelig er opptatt av at kommunene skal ha de juridiske virkemidlene som er påkrevet for å unngå at det oppstår helsefarlige boforhold. I den kommende proposisjonen vil vi vurdere om plan- og bygningslovens hjemler er gode nok til å forhindre slike boforhold, eller om det kan være grunn til å endre eller supplere dagens regler. Jeg tenker da særlig på reglene om når det oppstår en søknadspliktig bruksendring, og på hjemlene for kommunene til i reguleringsplanen å legge inn restriksjoner mot oppdeling av slike hybler. Jeg mener det er nyttig at denne saken er fremmet, og at vi har muligheten til å ha denne diskusjonen i Stortinget, men jeg setter pris på at departementet får muligheten til å se sammenhengen i de ulike forslagene og tiltakene.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-06-07:
Det var jo også grunnen til at jeg i mitt innlegg understreket at man samtidig må vurdere om hensynet til bomiljøet legitimerer slike begrensninger. Det gjelder flere forhold i hele dette sakskomplekset, at det kan være ulikt prinsipielt ståsted som møter en praktisk hverdag, og hvor vi må finne gode avveininger. Det er disse diskusjonene som departementet nå går inn i, både faglig og selvfølgelig med politiske avveininger, som vil ligge til grunn for det forslaget vi etter hvert fremmer for Stortinget.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-06-07:
Det mener jeg absolutt er en viktig verdi som også skal være med i vurderingen av denne saken. Samtidig er det også vårt ansvar å sørge for at vi har et juridisk rammeverk som er tilfredsstillende, for å unngå boforhold som ingen ønsker.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-06-07:
Jeg mener vi i Norge kan være stolte av mye av det arbeidet som er gjort på integreringsområdet. Det at svært mange av dem som kommer til Norge og blir boende i Norge, også etter hvert eier sin egen bolig, mener jeg er en viktig grunn til at vi lykkes så godt, for når man eier egen bolig, gir det bedre økonomisk sikkerhet, og det bidrar også til bedre boforhold og bomiljø. Men det er heller ikke nok alene. Det er også viktig at vi får til gode bomiljøer, bl.a. gjennom områdeløft og summen av de tiltakene som iverksettes.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-06-07:
Jeg vil aller først takke komiteen for raskt og godt arbeid. Det er viktig for kommunene at vi får de avklaringene som nå ligger i innstillingen. Det er riktig – som det også har vært sagt i debatten – at det under arbeidet med kommunereformen har dukket opp problemstillinger som det har vært riktig og nødvendig å avklare. De fleste av landets kommuner er nå inne i eller har vært inne i en diskusjon hvor det skal avklares hvordan de best kan sikre gode velferdstjenester til innbyggerne sine i fremtiden – om det er sammen med andre eller alene. I disse dager er det mange kommuner som har folkeavstemninger for å få råd fra sine innbyggere, mens andre gjennomfører innbyggerundersøkelser. Deretter skal lokalpolitikerne veie ulike hensyn opp mot hverandre og innen 1. juli gjøre vedtak til det beste for innbyggerne i fremtiden. Fylkesmennene skal innen 1. oktober oppsummere og komme med sin tilrådning, i tråd med Stortingets ønske. Så vil jeg komme tilbake til Stortinget med en proposisjon våren 2017. Gjennom prosessene som har vært i kommunene, har departementet blitt gjort oppmerksom på enkelte elementer i lovverket som er uklare eller uhensiktsmessige for kommunene som ønsker eller vurderer å slå seg sammen. Med dette lovforslaget foreslår regjeringen noen mindre, men praktisk viktige forslag til endringer i inndelingsloven. Samtidig foreslår vi noen endringer i kommuneloven. Inndelingsloven er en prosess- og gjennomføringslov for endring av kommune- og fylkesgrenser. Det er ikke foretatt en helhetlig gjennomgang av inndelingsloven nå, men regjeringen har fremmet forslag til endringer som har vist seg nødvendige for at loven skal kunne fungere som et godt redskap for endring av kommunegrenser. De foreslåtte endringene innebærer ikke mer statlig styring eller flere obligatoriske elementer i sammenslåingsprosessen. Endringene er dels nødvendige avklaringer og dels forslag som øker fleksibiliteten og legger til rette for gode lokale løsninger. Begge deler skal bidra til at lokale sammenslåingsprosesser kan gjennomføres på en god måte. Et av forslagene er at regjeringen skal kunne bestemme at kommunestyret i den nye kommunen kan velge av og mellom medlemmene i de sammenslåtte kommunestyrene. Departementets forslag forutsetter at kommunene selv både ønsker og vedtar denne fremgangsmåten. Flertallet i komiteen har i innstillingen gitt uttrykk for at forslaget er et uttrykk for utøvelse av lokalt selvstyre, og således er i tråd med Stortingets nylige behandling av grunnlovfesting av det lokale selvstyret. Jeg deler denne oppfatningen. Endringene i kommuneloven omhandler to tema. For det første foreslås endringer for å legge bedre til rette for åpenhet og møter i folkevalgte organer. Forslaget har fått unison støtte. I tillegg foreslås det å lovfeste en mulighet for kommunestyrene i parlamentarisk styrte kommuner til å delegere styringen av kommunale foretak til byrådet eller til den enkelte fagbyråd. Forslaget er i tråd med et vellykket forslag som er gjennomført i Oslo kommune. Forslagene har i all hovedsak fått støtte i høringsrunden.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-06-07:
Det ga jeg uttrykk for i mitt innlegg. Jeg er enig med flertallet i denne sal, nemlig at dette forslaget er i tråd med endringen av Grunnloven.
Mudassar Kapur (Høyre), 2016-06-07:
I et demokrati – i et lokaldemokrati – er det normalt en styrke når man flytter makt fra mindretallet til flertallet. Det er det vi gjør i denne saken, slik at den typen beslutninger tas på lik linje med andre alminnelige vedtak i et kommunestyre. Den koblingen man gjør – den broen man bygger – at det å flytte makten over til et flertall i et lokaldemokrati, er å innskrenke demokratiet, synes jeg blir en feilkobling. Dette er å sette ting på lik linje med hvordan lokaldemokratiet ellers fungerer i viktige spørsmål. Så til saken og forslaget, og hvorfor vi mener at det også er overmodent å adressere dette med forhåndsstemmegivning. La meg ta et eksempel fra Oslo. I Oslo har vi de siste kommune- og stortingsvalg gjennomført forhåndsvalg i alle 15 bydeler i en 30-dagersperiode, fra ca. 10. august til og med den siste fredagen før valget. Ved stortingsvalget i 2013 deltok nær 40 pst. av velgerne i forhåndsvalget. Det betyr at tilgjengeligheten til stemmelokalene har blitt bedre, og den brukes i større grad. Jeg har prøvd å lese meg litt opp på argumentasjonen som ble brukt av partiene da denne lovendringen ble gjennomført i sin tid, da man flyttet makten fra et alminnelig flertall til et mindretall. Den gangen hadde man bl.a. argumentasjon om at det ville gjøre det enklere å få opp valgdeltagelsen blant minoritetene. Det er en argumentasjon som har blitt brukt i Oslo kommune i hvert fall. Men det er jo den tiden som vi har mellom valgene, hvor departementet og mange etater bruker millioner av kroner på kampanjer for å få opp valgdeltagelsen, og alle de dagene når valglokalene er åpne helt fram til den lille, kunstige – vil jeg si – pausen på 24–48 timer fra forhåndsstemmelokalene stenger til selve valgdagen, som teller. Hvis vi politikere ikke greier å få opp valgdeltagelsen i løpet av hele den perioden, vet jeg ikke helt hva som skal til akkurat de siste 24 timene når lokalene er stengt, før de åpnes igjen. Så det blir kunstige argumenter å si – som man ofte har gjort i Oslo – at man innskrenker enkelte gruppers muligheter til å være med og delta i demokratiske valg. Tvert imot: Vi bruker millioner av kroner og veldig mye ressurser på å få til nettopp det. Selv om det i innstillingen er et mindretallsforslag, blir det et flertallsvedtak når det kommer til Stortinget og blir vedtatt som alminnelig flertallsvedtak, slik de fleste vedtak bør. Jeg ser også fram til de neste valgene, hvor kommunene selvfølgelig vil ha alle muligheter til å bestemme om de vil ha endagsvalg eller todagersvalg. Det er ingenting ved dette forslaget som hindrer kommunene i å gjøre det. Det er det viktig å presisere, for det har nesten blitt gitt inntrykk av – vil jeg si – at forslagsstillerne egentlig prøver å forhindre kommunene i å ha todagersvalg. Det er rett og slett feil.
Mudassar Kapur (Høyre), 2016-06-07:
Jeg vil takke representanten Bøhler for at han tok ordet, for da fikk vi en av dem som kanskje sto bak disse forslagene, opp på talerstolen for å fortelle litt om bakgrunnen. En av de tingene som ble trukket fram som et viktig argument, var legitimiteten til demokratiet. Jeg vil gjerne utfordre representanten Bøhler på å fortelle hvilke deler av demokratiet som manglet legitimitet i Oslo, og valgordningen ellers, da man ønsket å innføre denne lovendringen, og hvilke deler av demokratiets legitimitet som vil forsvinne hvis et alminnelig flertall skal vedta den type ting. Det er det ene. Det andre er, for å følge opp representanten Bøhlers innlegg: Hva er det som vil skje eller ikke skje med demokratiets legitimitet ved at valglokalene stenges den ene dagen – når de allikevel har vært oppe, f.eks. i Oslo, fra ca. 10. august og i 30 dager framover? Jeg undrer veldig på den argumentasjonen. Og når legitimiteten til demokratiet tas opp, blir jeg veldig nysgjerrig på hvordan det sto til i dette landet for noen år siden.
Mudassar Kapur (Høyre), 2016-06-07:
La meg starte med å takke representanten Bøhler – kollega i komiteen – og andre representanter fra Arbeiderpartiet for at de har fremmet dette forslaget. Bakgrunnen for forslaget er at vi i de store byene, særlig i Oslo, har sett det man kaller hyblifisering, at for mange bor i en enhet. Andre har tatt opp problemstillinger knyttet til hvor mange enheter en enkelt person kan eie i et sameie. Det har også vært problemstillinger knyttet til hvilke typer vedtak et sameie kan fatte eller ikke, dersom en eller flere uteblir fra sameiemøtene. Slik sett snakker man altså om sameiedemokrati. Dette er viktige punkter. Nettopp derfor har regjeringen allerede nå igangsatt et arbeid med å følge opp lovutredningen som ble gjort av et lovutvalg i 2014. Blant annet utredes nå hvorvidt ervervsbegrensning kan oppheves eller ikke, sameienes mulighet til å forby utleie, problemstillinger knyttet til hyblifisering og en rekke andre områder. Alt og mer til i tilknytning til hva som ligger i representantenes forslag, vil bli tatt tak i når regjeringen legger fram dette for Stortinget til høsten. Jeg viser også til statsrådens brev, spesielt det siste som har kommet, hvor man går inn i forslagene enkeltvis og varsler at man vil ta tak i disse problemstillingene. Jeg vil derfor vise til komitémerknaden hvor vi mener at det er mest «hensiktsmessig å vente til saken kommer til Stortinget» høsten 2016, og at «man dermed får gjort en grundig vurdering av alle faktorer og en helhetlig behandling av ny eierseksjonslov». Jeg vil minne om at eierseksjonsloven også handler om andre viktige elementer enn det som tas opp her, og det vil være mest ryddig å gjøre det på den måten. På vegne av regjeringspartiene, Høyre og Fremskrittspartiet, vil jeg avslutningsvis igjen understreke at vi anerkjenner mange av de utfordringene som det pekes på, særlig her i Oslo, men også i andre pressområder. Men vi mener at det er viktig å skille litt mellom hvilke lover man trenger å gjøre noe med for å møte utfordringene. Man har eierseksjonsloven, man har plan- og bygningsloven, det er en del forskrifter og bestemmelser. I det hele må vi også passe på at vi ikke vanner ut et av de viktigste prinsippene – retten til å eie og bestemme over sin egen eiendom. Så her er det mange balanser som skal tas hensyn til. Jeg tror at vi vil se en helhetlig og god behandling av dette til høsten, og ikke minst se disse utfordringene også opp mot andre lover, som ikke er tatt opp her. Jeg avslutter med det. Jeg ser ikke noen grunn til å oppholde salen mer.