Inger S. Enger (Senterpartiet), 2008-11-21:
Vi behandler i dag St.meld. nr. 31 for 2007–2008, Kvalitet i skolen. Jeg har vært så heldig å få være saksordfører for denne meldinga, og jeg vil passe på å takke talspersonene i de andre partiene for konstruktivt samarbeid. Rett nok er det fremma en rekke forslag fra de ulike partiene – dem skal ikke jeg ta opp, de respektive forslagsstillere vil sjølsagt gjøre dette sjøl. Jeg ønsker å bruke tida mi på noen av hovedpunktene i denne meldinga og peke på hva komiteen faktisk er enig om. For det er jo slik at hovedtrekka i meldinga støttes av en samla komité. Det er bra, og det er viktig for utdanningspolitikken at den har en tydelig hovedretning. I løpet av de siste åra er det på nasjonalt nivå vedtatt og igangsatt vesentlige endringer for å styrke kvaliteten i grunnopplæringa, både innføring av Kunnskapsløftet og en rekke strategiske tiltak som nasjonale tiltaks- og strategiplaner i basisfag og økning i timetallet. Alt er begrunna i nødvendigheten av å heve kvaliteten i opplæringa og øke læringsutbyttet til den enkelte elev. Den tilstandsbeskrivelsen som meldinga presenterer, avdekker et stort sprik mellom forventninger fra statlig myndighet og til sektorens evne til å realisere disse forventningene. Undersøkelser viser faktisk at de intensjonene og forventningene som ligger i Kunnskapsløftet, i altfor liten grad er tatt opp i skolenes arbeid lokalt. Det er rett og slett slik at lokale skoleeierne i for liten grad har fanga opp – og fulgt opp – de nasjonale rammene som er gitt. Når det er sagt, er det også riktig å si at dette har fungert over kort tid, som alle er kjent med. Hele komiteen deler Regjeringas oppfatning av behovet for tydeligere å prioritere innsatsen innenfor det omfattende mandatet som samfunnet har gitt grunnopplæringa. Det defineres da også tre klare mål for kvaliteten i grunnopplæringa, og disse måla skal være gjennomgående for alle nivåer. Måla går i korthet ut på at alle elever og lærlinger skal føle mestring i forhold til skole og lærested. Hovedpoenget må være at alle elever uansett utrustning skal få utfordringer ut fra sitt eget faglige nivå – sitt eget ståsted. Dette er svært viktig for at kvalitet i skolen skal oppfylles. Jeg vil nå sette skoleeierrollen i fokus. Hele komiteen har merka seg at det er store forskjeller mellom kommunene i forhold til i hvilken grad det politiske nivået er orientert og involvert i arbeidet med kvalitetsutvikling i grunnopplæringa. Kunnskapsløftet stiller økte krav til skoleeiers deltakelse, oppfølging og kompetanse. Samtidig har mange kommuner redusert den skolefaglige kompetansen i sentraladministrasjonen og overlatt den skolefaglige utviklinga til den enkelte skoleleder og den enkelte skole. Mange av oss som sitter i denne komiteen, har tidligere vært lokalpolitikere og er kjent med stadige omorganiseringer i kommunene. Etter hvert har mange kommuner gått over til den såkalte to-nivå-modellen, og det kan være en utfordring i denne sammenheng. Valg av administrativ organisering er i seg sjøl ikke avgjørende for utviklinga i skolen. Vi kan nevne mange eksempler på at to-nivå-kommunene gjør en svært god jobb i skolesammenheng. Samtidig er det riktig å si at denne organiseringa gir utfordringer i forhold til å ivareta en skolefaglig kompetanse og funksjoner i kommunen. Det er nødvendig å få til en forbedring av styringssystemene lokalt med en sterkere systematisering og ansvarliggjøring administrativt og politisk. For å få det til trengs det virkemidler. Jeg mener det er riktig at det nå fremmes forslag om at det skal utgis årlige tilstandsrapporter. Til sist – i tillegg til det som er sagt – mener jeg at noen av de viktigste forslaga i denne meldinga er: Obligatorisk etterutdanning for lærere, hvor skolelederen er sentral i forhold til både fag og tema. Å forbedre kvalitetsvurderingssystemet ved bl.a. å innføre nye nasjonale prøver og obligatorisk kartlegging av leseferdigheter på både første og tredje trinn. Å øke tilsynsarbeidet for å sikre samsvar mellom tilsynsbehov og tilsynskapasitet. Skolelederutdanning for rektorer som ikke har slik utdanning, og for nytilsatte. Jeg mener at det er relevant å si: St.meld. nr. 31 gjør en forskjell. Oppfølginga gir bedre kvalitet i hverdagen.