trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Grunde Almeland (Venstre), 2018-05-31:
Dette lovforslaget løser flere utfordringer, bl.a. er det fornuftig med en overføring av forvaltningsoppgaver fra departementet til NOKUT. Det er gjort flere gode grep rundt eksamen med sensorveiledning, og ikke minst er vi i Venstre veldig fornøyd med at en nå kan kreve dokumentering gjennom film av muntlig eksamen. Så skulle jeg gjerne sett at institusjonene også fikk mulighet til å sette spesielle og strengere krav til opptak til enkeltstudier når hensynet til gjennomføringen av studiet gjør dette nødvendig, men dette stemmer dessverre flertallet imot. Det har vært en del diskusjon rundt mentorordningen. Venstre er for akademisk frihet og mest mulig selvstyre. I tillegg mener vi at beslutninger bør tas på faglig grunnlag, og at det bør legges stor vekt på offentlige utredninger. Dette er bakgrunnen for at Venstre er for en mentorordning, men imot overstyrende lovfesting, slik forslaget fra Arbeiderpartiet med flere legger opp til. Regjeringen mottok i går en utredning om mentorordningen fra Kunnskapsdepartementet. Utredningen fokuserer på Universitetet i Bergen og gjør rede for de ulike mentorordningene som allerede praktiseres der. Den viser at ulike typer mentorordninger kan være et godt virkemiddel for institusjonene for å integrere nye studenter i fagmiljøene, forbedre gjennomføringen og fremme tilknytningen til arbeidslivet. Dette er viktige mål for institusjonene og departementet. Det er veldig positivt at mange av institusjonene allerede er i gang med å innføre ulike mentorordninger på fakultets- og instituttnivå. Dette er gode initiativer, og vi gleder oss til å se resultatene av disse tiltakene. Likevel mener vi at en pålagt nasjonal mentorordning for alle studenter vil være et vesentlig inngrep i universitetenes og høyskolenes selvstyre. Mentorordninger for alle studenter vil være ressurskrevende og en form for detaljstyring av hvordan universiteter og høyskoler organiserer sin utdanning, som Venstre ikke ønsker. Det siste momentet er at et lovforslag vil ta unødvendig lang tid, gjerne opp til halvannet år. Regjeringen ønsker å få mentorordningen inn i budsjettet allerede til høsten som en del av statsbudsjettet for 2019. Slik slipper vi lange og omfattende prosesser. Universiteter og høyskoler får gode incentiver for å innføre mentorordninger, og studentene får i langt større grad enn i dag tilgang til mentorer. Dette mener vi er fornuftig politikk. Det går raskere, og man slipper den negative påvirkningen av institusjonenes frihet som flertallets innstilling vil føre til. Derfor vil jeg på vegne av regjeringspartiene fremme følgende forslag: «Stortinget ber regjeringen komme tilbake til Stortinget i statsbudsjettet for 2019 med en redegjørelse om oppfølgingen av utredningen av mentorordning i høyere utdanning, samt gi en beskrivelse av hvordan det trinnvis kan innføres en mentorordning for bachelorstudenter og studenter i andre deler av studieløpet.» Helt til sist vil jeg si at det er en feil i innstillingen i II B. Regjeringspartiene støtter ikke dette forslaget, men i stedet det forslaget jeg refererte.
Grunde Almeland (Venstre), 2018-05-31:
Jeg har også lyst til å knytte noen korte kommentarer til dette forslaget fra Miljøpartiet De Grønne, som jeg på mange måter synes framstår bra fordi det viser at Miljøpartiet De Grønne også er opptatt av forenkling. Så er det viktig å påpeke at siden 2013 har vi gjennomført innsparinger for norsk næringsliv på mer enn 10 mrd. kr gjennom nettopp forenkling. Et prydeksempel på regjeringens innsats for forenkling har jo vært beslutningen om å fjerne krav til årsberetninger for småbedrifter. Bare dette forslaget har, som flere representanter allerede så riktig har påpekt, et innsparingspotensial på 700 mill. kr. Det er generelt lite som tyder på at venstresiden er opptatt av forenkling, men det er jo bra at blokkuavhengige Miljøpartiet De Grønne viser interesse. Jeg merker meg at SV stiller spørsmål om Venstres stilling i denne saken. Jeg vil bare si at SV kan ta det med ro, for selv en representant fra familie- og kulturkomiteen kan komme på talerstolen og snakke om dette forslaget, nettopp fordi vi vet hva de ulike hendene holder på med i Venstres stortingsgruppe. Regjeringen jobber også nå med vurderingen av utforming av arbeidsgiveres aktivitets- og redegjørelsesplikt, og jeg håper at opposisjonen og Miljøpartiet De Grønne klarer å levere også i den prosessen, klarer å støtte noen gode forslag og komme med noe annet enn et representantforslag som jeg med respekt å melde mener er uten en eneste ny idé til forenkling. Det finnes nå en rekke nye forenklingstiltak på bordet fordi regjeringen vår prioriterer det, og fordi det er bra for vårt grønne næringsliv. Vi er ennå ikke i mål med forenklingen og forbedringen av vilkårene for norske små og mellomstore bedrifter, men har vi klart å forenkle med 10 mrd. kr siden 2013, skal vi nok klare noen ytterligere forenklinger fram mot 2021. Og så er det godt å vite at Miljøpartiet De Grønne også plutselig er blitt så opptatt av nettopp dette.
Iselin Nybø (Venstre), 2018-05-31:
Regjeringen har lagt fram flere forslag, og de aller fleste av disse forslagene har fått bred tilslutning i komitéinnstillingen. Jeg viser derfor til proposisjonens omtale av disse. Regjeringen foreslår flere endringer som omhandler eksamen og klage på eksamen, som skal styrke studentenes rettigheter. Forslaget om at det skal utarbeides sensorveiledning til alle eksamener, er en oppfølging av kvalitetsmeldingen. Systematisk bruk av sensorveiledning skal bidra til bedre kvalitetssikring av det fastsatte læringsutbyttet, og til å redusere ulikhet i sensur og mellom sensorer. Det har vært tilfeller der enkelte studenter, etter klage over eksamenskarakter med ny sensur, har fått endret resultat med to karakterer eller mer. Jeg synes det gir en lite forutsigbar situasjon for studentene, og regjeringen mener derfor at utdanningsinstitusjonene i sånne tilfeller må pålegges å foreta en ytterligere vurdering før endelig karakter kan fastsettes. Regjeringen mener også at det vil styrke studentenes rettigheter ved at det lovfestes en individuell klagerett ved gruppeeksamen. Det ble i kvalitetsmeldingen også lagt fram forslag om at universitetene og høyskolene selv bør kunne stille andre «utfyllende spesielle opptakskrav» til enkeltstudier enn de som følger av dagens universitets- og høyskolelov, eller opptaksforskriften. Bakgrunnen for forslaget er bl.a. at det er en høy andel som stryker i sentrale emner, og at flere institusjoner ser at generell studiekompetanse for enkelte studier ikke gir tilstrekkelig grunnlag for å gjennomføre studiet. Jeg har merket meg at komiteens flertall ønsker å videreføre dagens ordning, hvor departementet fastsetter spesielle opptakskrav. Jeg vil også kommentere forslaget i innstillingen, om å henvise det pågående arbeidet med mentorordning til gjennomgangen av UH-loven. Mentorordning kan være et godt virkemiddel for å integrere nye studenter i fagmiljøene, forbedre gjennomføringen og fremme en større tilknytning til arbeidslivet. Som stortingsrepresentant var jeg forslagsstiller til forslaget som ble vedtatt i forrige stortingsperiode, om å utrede dette. Vi har nettopp mottatt utredningen fra Universitetet i Bergen, og jeg ønsker å følge den opp allerede til høsten. Jeg mener at forslaget om å henvise det arbeidet til gjennomgangen av lovverket er en dårlig løsning av flere grunner. Først og fremst vil lovutvalget levere sin innstilling i årsskiftet 2019–2020, og en oppfølging av denne lovproposisjonen vil sannsynligvis først kunne finne sted i 2021. Det er en unødvendig forsinkelse av den prosessen. For det andre: Å henvise til lovutvalget gir et tydelig signal om at dette er en ordning som bør lovfestes, men det er en prematur konklusjon, på et tidspunkt der vi ikke engang har hatt en ordentlig behandling av utredningen. Det er et virkemiddel som vil være et overtramp eller et inngrep i universitetenes og høyskolenes selvstyre.
Iselin Nybø (Venstre), 2018-05-31:
Det kan sikkert være en fordel med mat for noen hver. Blant annet fra Senterpartiets representant ble det sagt at regjeringspartiene har et annet syn på mentorordningen enn opposisjonen har. Det stiller jeg meg veldig undrende til, for jeg opplever at vi alle sammen heier på mentorordningen. Det vi er uenige om, er hvorvidt alle gode tiltak bør lovfestes eller ikke. Min motstand mot å ta det inn i det lovarbeidet handler om to ting. Det handler for det første om at det er langt fram i tid. Det skal leveres en innstilling i 2020, og en oppfølging av det vil tidligst kunne komme til Stortinget i 2021. Jeg mener at hvis vi ønsker å heie på mentorordningen, hvis vi ønsker å stimulere til at universitetene skal ta den i bruk, er det ingen grunn til å vente til 2021 med det. Da kan vi begynne å bruke de virkemidlene vi har. Så er det en annen ting, og det er den prinsipielle forskjellen mellom regjeringspartiene og opposisjonen. Det handler ikke om mentorordningen som sådan – vi synes mentorordningen er bra. Men vi mener at det å lovfeste alle gode tiltak er feil vei å gå. Det er lett å snakke om autonomi, det er lett å snakke om selvstyre, det er lett å snakke om tillit. Men da må vi vise at vi mener det når det kommer til stykket. Jeg vil også bare gjøre Stortinget oppmerksom på at vi trenger ikke vente til 2021 med å jobbe med mentorordningen. Vi trenger ikke engang vente til statsbudsjettet for 2019 for at universitetene og høyskolene våre skal jobbe med mentorordningen. For nå har vi fått denne omtalte rapporten – som jeg innrømmer at jeg ikke har lest, jeg har bare bladd i den, for jeg fikk den ganske nylig. Men de to første setningene er som følger: «Universitetet i Bergen ser på mentorordninger som et viktig redskap i arbeidet for å videreutvikle utdanningskvaliteten innenfor høyere utdanning. Universitetet har derfor vedtatt å etablere mentorordning for alle studentene innen 2019.» Så når det gjelder å vente på lovfesting til 2021: Det skjer mye allerede, og vi kan heie på det. Jeg vil til slutt kommentere litt den utfordringen vi fikk på det med filming av eksamen. Det er riktig at det ikke er fremmet noe forslag, men både statsråden og departementet er ganske gode til å lese. Vi har lest saken. Vi har fått med oss at et flertall på Stortinget ønsker at departementet skal se nærmere på det, og selvfølgelig skal departementet samvittighetsfullt følge opp det stortingsflertallet ønsker. Jeg synes også det er gledelig at også andre partier signaliserer at dette er noe som er verd å se nærmere på. Så er det fordeler, så er det ulemper, så er det for-argumenter og mot-argumenter – men det er jo dem vi må få fram, og den jobben skal vi gjøre.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2018-05-31:
Eg registrerer at utdanningskomiteen slit med blodsukkeret. Finanskomiteen slit med tida, for me har mange store saker, både revidert nasjonalbudsjett og ei rekkje andre saker. Likevel vil eg takka komiteen for godt samarbeid om denne og andre saker i ein hektisk innspurt. I samband med denne proposisjonen gjer me ein overordna gjennomgang av det norske verdi- og børsregelverket, samlar reglane i verdipapirhandelloven og opphevar børsloven. Med MiFID II og MiFIR får me nye reglar om handel i finansielle instrument. Med dette utvidar og vidarefører me dei omsyna som låg til grunn i MiFID. Med MiFID II kom det regulering av datarapportering i form av krav om løyve for leverandørane av denne typen tenester. Sidan investor er avhengig av å ha tilgang til handelsinformasjon for å ha tillit til både marknaden og prisinga, er dette positivt. Det blir fastsett strengare reglar om vederlag frå andre enn kunden, om kva slags informasjon alle investorar og småspararar har krav på, og ikkje minst om løn og kunnskap hos tilsette. For meg er det særleg viktig at norske investorar får god nok informasjon, og at rådgjevarane deira har eit kunnskapsnivå som er høgt. Me har sett mange eksempel på investeringsrådgjeving som har bore gale i veg. Eit eksempel er den såkalla Røeggen-saka, som sjokkerte mange. Ein småsparar frå Averøy på Nordmøre fekk dårlege investeringsråd og vann seinare mot DNB i Høgsterett. Heldigvis har det vore ei enorm utvikling når det gjeld både regelverket og bransjen si bevisstheit etter dette, men det er like fullt viktig å fortsetja jobben med eit regelverk som støttar forbrukarane. Med MiFID II skal beskyttelsen av investor styrkjast, bl.a. ved innføring av nye krav til produkthandteringa og produktkunnskapen i føretaka, og ein skal òg styrkja prosessen med eignaheitsvurdering av kundane. Eg synest det er veldig positivt – og òg eit sterkt signal som no blir sendt – at formålsføresegna i verdipapirhandelloven blir endra, slik at det klart og tydeleg går fram at investorbeskyttelse er eit formål med loven.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-05-31:
Vi sliter vel litt med sukker i finanskomiteen også, men det får vi komme tilbake til. I denne saken er det utrolig viktig også å slå fast noen prinsipper når det gjelder hvordan Stortinget skal behandle saker som er tatt opp fra regjeringens side. I Grunnloven § 49 står det: «Folket utøver den lovgjevande makta gjennom Stortinget.» Maktfordelingsprinsippet er et helt grunnleggende prinsipp ikke bare i Grunnloven, men i det norske demokratiet. Nå har vi en situasjon her der regjeringen altså har implementert innholdet i MiFID-direktivet og MiFID-forordningen i norsk rett uten å involvere Stortinget, og så legger en fram en omfattende sak med forslag om lovendringer, men der det materielle innholdet allerede er gjennomført. Det er særdeles problematisk. Derfor legger vi fram forslag om å be om en uavhengig juridisk vurdering av om implementeringen av MiFID II og MiFIR før behandling i Stortinget er i strid med intensjonen i Grunnloven § 49. Hasteinnføringen av dette regelverket er ikke bare problematisk med hensyn til Grunnloven, det kom også svært overraskende på næringslivet. Så sent som 29. august i fjor var DNBs vurdering at regelverket antagelig ikke kom til å bli implementert i juli i år, kanskje ikke før i 2019. Så, den 9. november i fjor, kom Finanstilsynet med en forskrift for en såkalt minimumsløsning. Noen få uker etterpå, den 4. desember, ble den samme forskriften opphevet. Istedenfor kom en med en ny forskrift, uten at det hadde vært noen ordinær høring, og der forskriften skulle gjennomføres få uker senere. Dette er en særdeles problematisk måte å håndtere berørt næringsliv på, men det er også et stort problem for det norske demokratiet. Senterpartiet ser ikke noen grunn til hvorfor tredjestatsforetak skal få lempeligere vilkår enn det de er forpliktet til gjennom det nye direktivet, og vi fremmer derfor forslag i tråd med det. Dernest mener vi at en skal bruke handlingsrommet vi har etter direktivet, til å kunne stille strengere krav ut fra forbrukerinteresser, og vi bør bruke dette til å forby såkalte returprovisjoner, som bl.a. Forbrukerrådet har vært særdeles opptatt av. Jeg vil med dette ta opp de forslag som Senterpartiet er med på i innstillingen.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-05-31:
Til innføring av det nye regelverket, som kom særdeles overraskende på bransjen: Den 5. desember i fjor, i etterkant av innføringen av den nye forskriften, skriver PricewaterhouseCoopers: «Finanstilsynet har de siste månedene kommunisert muntlig til bransjen ved en rekke anledninger at MiFID II ikke vil innføres fra årsskiftet, og dagens pressemelding kom som en stor overraskelse.» De skriver videre: «Den rettslige situasjonen fra nyttår blir ganske uvanlig. Dagens verdipapirhandellov med tilhørende forskrift vil bli stående, og det samme gjelder børsloven. Samtidig gjelder to nye forskrifter(…) (…) Et av problemene som de bl.a. viser til, er hvordan en skal tilpasse seg i løpet av så kort tid, og at det f.eks. kan føre til at norske foretak ikke vil kunne erklære seg som «compliant» med gjeldende nasjonalt regelverk overfor internasjonale samarbeidspartnere. Ser finansministeren problemer med denne innføringen?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-05-31:
Her refererer jeg altså hvordan aktørene i markedet selv beskriver hvor overraskende beslutningen kom. Først ble det en ny forskrift fra Finanstilsynet, som kom i november i fjor, på en minimumsløsning. Så kom det en ny forskrift til erstatning for den i desember, på kort varsel uten forutgående ordinær høring, og totalt overraskende på dem som skulle leve med dette regelverket. Ser ikke finansministeren i ettertid at en kunne ha håndtert denne prosessen på en bedre måte?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-05-31:
Det å skape forutsigbarhet handler også om å gi de aktørene som skal bli berørt av regelverket, tilstrekkelig med tid både i forhold til informasjon om når en ser for seg at dette nye regelverket skal innføres, og hva som vil være innholdet i regelverket. Men til det andre temaet som jeg tok opp i mitt spørsmål, nemlig forholdet til Stortinget. Her har en altså gjennom forskrift gjennomført endringer, og så kommer en i etterkant med en proposisjon som både har endringer i verdipapirhandelloven og fjerner børsloven. En tar det i en rekkefølge der de materielle endringene først gjennomføres, og så kommer en til Stortinget med saken. Ville det ikke vært fornuftig, spesielt sett i lys av Grunnlovens bestemmelser, å gjøre det i motsatt rekkefølge?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-05-31:
Det er særdeles viktig at det norske samfunnet har tydelige kjøreregler og klare lover og regler knyttet til ivaretakelse av både arbeidstakerrettigheter, arbeidsmiljø og likestilling, til det å ivareta miljø, til kampen mot forurensning og til det å bidra til en positiv utvikling når det gjelder både miljø og klima. Men denne saken handler ikke om endrete regler i det norske samfunnet knyttet til disse spørsmålene. Det handler om endret rapportering for små og mellomstore bedrifter inn til statens side. Fortsatt vil de samme forpliktelsene som i dag, i henhold til arbeidsmiljøloven, likestillingsloven og forurensningsloven, gjelde. Små og mellomstore bedrifter er, slik som andre bedrifter og andre aktører i det norske samfunnet, selvsagt forpliktet til å følge norsk lov og til å rette seg etter de bestemmelsene som følger av både lov og forskrift. På samme måte har det selvsagt konsekvenser for små og mellomstore bedrifter og andre aktører i det norske samfunnet dersom en ikke følger norsk lov, dersom en ikke følger opp forpliktelsene en har i henhold til regelverk vedtatt av Stortinget, eller i henhold til forskrifter fra regjeringens side. Det kan få konsekvenser om en blir utsatt for kontrolltilsyn, og det kan få store konsekvenser for bedrifter dersom en ikke følger norsk lov. Selvsagt skal en følge norsk lov, men denne saken handler som sagt om hvilke rapporteringskrav en skal stille overfor bedriftene. Det var særdeles fornuftig da en fjernet kravet om årsberetning for små og mellomstore bedrifter – et innsparingspotensial angitt fra Nærings- og fiskeridepartementet på 700 mill. kr årlig. I tillegg gir det en helt annen motivasjon, tror jeg, for mange gründere til å bidra til å skape arbeidsplasser og bidra til vekst når en kan bruke mer av sin kapasitet på både å skape verdier og fokusere på å følge de lovene som er, istedenfor å skulle fokusere på stadig nye krav til rapportering. Når representanter fra regjeringspartiene stolt viser eksempel på at en har fjernet skjema og krav til rapportering underveis i regjeringsperioden, kunne en kanskje tatt med i regnskapet de områdene der det har blitt nye skjemaer, nye regler og nye instrukser å måtte forholde seg til. I denne saken handler det ikke om at det ikke kan finnes praktiske løsninger for hvordan man skal rapportere inn, men det handler om hva som faktisk er vesentlige spørsmål å rapportere inn i denne sammenhengen, som vil skape mer arbeid i norsk byråkrati når det gjelder å definere det, men også for bedriftene som skal etterleve det i neste omgang.
Åsunn Lyngedal (Arbeiderpartiet), 2018-05-31:
Arbeiderpartiet slutter seg til de foreslåtte endringer i lov om verdipapirhandel, lov om finansforetak og finanskonsern, og at en opphever lov om regulerte markeder, børsloven. Arbeiderpartiet er tilfreds med at det kommer på plass et regelverk som gir økt transparens og investorbeskyttelse ved verdipapirhandel. For Arbeiderpartiet er det viktig at Stortinget nå vedtar en forskriftshjemmel, sånn at regjeringen kan forby returprovisjon, hvis det skulle vise seg nødvendig. Vi ønsker foreløpig ikke å innføre et forbud mot returprovisjon, men legger vekt på at en forskriftshjemmel etter Arbeiderpartiets medlemmers syn vil pålegge regjeringen og departementet et ansvar for å følge med i markedet og bruke hjemmelen til å gripe inn, hvis vi ser tendenser til uheldig bruk av returprovisjon.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-05-31:
I lovproposisjonen foreslår regjeringen endringer i verdipapirhandelloven og oppheving av børsloven. Formålet er en overordnet gjennomgang av det norske verdipapir- og børsregelverket. I 2014 ble det vedtatt nytt verdipapirmarkedsregelverk i EU i form av et verdipapirmarkedsdirektiv, omtalt som MiFID II, og en verdipapirmarkedsforordning, omtalt som MiFIR. Direktivet og forordningen fikk anvendelse i EU fra januar 2018, men er foreløpig ikke innlemmet i EØS-avtalen. En samtykkeproposisjon vil bli fremlagt for Stortinget senere. MiFID II bygger videre på MiFID I fra 2004. Et sentralt formål med MiFID II er økt transparens i handelen av finansielle instrumenter, for å gi et bedre og mer effektivt marked og unngå at risiko bygger seg opp i det skjulte. Handel som før foregikk utenfor handelsplassene, skal nå sluses inn i transparente handelsplasser med informasjon om ordrer og transaksjoner. Et annet sentralt formål er å styrke investorvernet. Blant annet pålegges verdipapirforetakene økte krav til informasjon til kundene og prosess for godkjenning av produkter før de selges. Det innføres også økte krav til egnethetsvurderingen, og adgangen til å motta returprovisjon innsnevres. Et totalforbud mot returprovisjon, som foreslått av komiteens mindretall, vil kunne ha uforholdsmessig negativ virkning på distribusjon av verdipapirfond og andre egnede spareprodukter til ikke-profesjonelle investorer. Videre vil det kunne styrke den konkurransemessige posisjonen til de store bankkonsernene på bekostning av andre aktører uten egen forvaltning og distribusjon. Det er foreslått en forskriftshjemmel som kan benyttes dersom det oppstår behov for ytterligere innstramming for særskilte produkter eller markeder. Regler som samsvarer med endringer etter MiFID II eller MiFIR, ble i desember 2017 fastsatt i forskrift av Finanstilsynet med hjemmel i gjeldende verdipapirhandellov og børslov. Dette var sentralt for en homogen rettsanvendelse i EØS og fortsatt tilgang til det indre markedet for norske verdipapirforetak, og derigjennom et velfungerende norsk verdipapir- og kapitalmarked og effektiv kapitaltilgang for norsk næringsliv. Selv om det allerede er på plass regler i nasjonal rett som samsvarer med MiFID II og MiFIR, er det behov for en overordnet gjennomgang av regelverket med formål å forbedre strukturen og gjøre de nye reglene lettere tilgjengelig. Det er også behov for å ta stilling til nasjonale valg etter MiFID II. Det foreslås å oppheve børsloven, slik at alle bestemmelsene om handelsplasser samles i verdipapirhandelloven. Med gjennomføringen av regler som samsvarer med MiFID II og MiFIR og øvrige endringer som foreslått i denne proposisjonen, vil vi ha et oppdatert, tidsriktig verdipapirmarkedsregelverk som utbedrer svakheter avdekket under finanskrisen, med økt vern for investorene og bedret transparens på markedsplassene, og en lov- og forskriftsstruktur som er tilpasset det kommende EØS-regelverket.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-05-31:
Jeg kan forsikre representanten Gjelsvik om at jeg har vært svært opptatt av å ivareta nettopp norsk næringslivs interesse i håndteringen av denne saken. Det har vært en krevende prosess også på EU-siden i tilknytning til dette. Det har vært viktig for meg å legge et best mulig grunnlag gjennom håndteringen av denne saken, slik at vi har en best mulig tilknytning til dette markedet, som er så viktig for våre egne finansinstitusjoner. Jeg mener at vi på en god måte har ivaretatt dette. Jeg mener det er ingen grunn til de bekymringene som representanten Gjelsvik gir uttrykk for.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-05-31:
Nei, det mener jeg vi ikke kunne gjort. Jeg mener vi har håndtert den så godt vi har kunnet med de forutsetningene vi har hatt i sakens anledning. Jeg kan forsikre om at vi har løpende og tett kontakt med aktørene i markedet på disse sakene, fordi de er viktige. Det har vært, som jeg sa, betydelig usikkerhet knyttet til gjennomføringen av mange av disse spørsmålene fra EUs side, og det har vært viktig for oss med tilknytning til det indre marked å sikre at vi følger dette så godt som mulig fra norsk side, sånn at vi ikke skaper usikkerhet om markedsadgangen.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-05-31:
Først til den første kommentaren. Jeg mener at det som er viktig når det gjelder forutsigbarhet, er å sørge for markedsadgang. Hadde ikke regjeringen håndtert denne saken, kunne altså markedsaktørene mistet markedsadgang, og det ville vært betydelig mer dramatisk. Så til spørsmålet om forholdet til Grunnloven. Jeg mener at mindretallet lager et problem som ikke er her. MiFID II bygger videre på MiFID I, som er gjennomført ved lov. Det er endringene fra MiFID I til MiFID II og MiFIR som ble gjennomført ved forskrift fra Finanstilsynet i desember 2017. Forskriftene ble vedtatt med hjemmel i lov.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-05-31:
Stortinget vedtok ved lov 15. desember 2017 bl.a. at plikten i regnskapsloven til å utarbeide årsberetning ikke lenger skal gjelde for såkalte små foretak. Jeg er glad for at et stort flertall i Stortinget støttet regjeringens forslag. Nærings- og fiskeridepartementet har anslått at det aktuelle fritaket kan gi en mulig årlig innsparing på drøyt 700 mill. kr for de næringsdrivende, noe som er en betydelig innsparing. Jeg mener at årsberetningen for mange små foretak ofte har vært preget av en pliktøvelse, og at det ofte brukes standardformuleringer. Jeg deler regnskapslovutvalgets vurdering av at krav til omtale av et forhold, som f.eks. likestilling og miljø, ikke nødvendigvis har særlig betydning for hvordan forholdet i praksis følges opp. Et flertall i komiteen er også av den oppfatningen. Jeg mener videre at utarbeidelsen av årsberetning for små foretak ofte ikke gir informasjon som forsvarer kostnadene. Representanten Stoknes fremholder i sitt forslag at det at de gamle rapporteringskravene ikke har fungert etter sin hensikt, ikke bør være et argument for å fjerne dem helt. Komiteens mindretall mener at man i stedet skal se på hvordan regelverket kan forbedres og forenkles, med bedre informasjon om hvordan rapporteringen bør gjennomføres. Den gjennomførte lovendringen vil redusere de økonomiske og administrative byrdene for regnskapspliktige små foretak. Det er regjeringens politikk å fortsette arbeidet med forenklinger for næringslivet, med særlig vekt på små og mellomstore bedrifter. Små bedrifter er avgjørende for verdiskaping, arbeidsplasser og aktivitet i hele landet. Det er, som fremholdt av komiteens flertall, viktig å legge til rette for bl.a. initiativ og skaperkraft. Selv om små foretak ikke lenger vil være pålagt å utarbeide og offentliggjøre årsberetning, har de selvsagt et ansvar etter bl.a. arbeidsmiljøloven og likestillingsloven. De kravene som stilles i slike lover, gjør at alle bedrifter må ha en aktiv og kritisk holdning til hvordan de påvirker samfunn og miljø. Bedriftene står også fritt til å rapportere om forhold de selv ser på som betydningsfulle. Jeg tror ikke vi uten videre skal legge til grunn at rigide rapporteringskrav er det beste virkemidlet for at bedriftene på en god måte skal forholde seg til samfunnet rundt. Jeg mener derfor, som komiteens flertall, at vi nå bør vinne erfaring med de forenklingene som er gjennomført i regnskapsloven, bl.a. at plikten til å utarbeide årsberetning ikke lenger skal gjelde for små foretak. Det er ikke tid for å innføre nye rapporteringskrav nå.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-05-31:
Jeg har registrert at det har pågått en debatt i mediene i det siste – i dag, i hvert fall – om Regelrådet, og jeg tror vi får ta den debatten i en annen sammenheng enn denne.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-05-31:
Det gjør jeg gjerne! Jeg er konsekvent opptatt av at vi skal forenkle der vi kan, og at vi skal forbedre der vi kan, men samtidig er det også slik at vi gjennom en del forskrifter og lovreguleringer har andre hensyn å ta. Av og til kommer disse hensynene i konflikt med hverandre. Av og til er det andre hensyn vi skal ivareta, men jeg kan love representanten Aasrud at mitt engasjement for forenkling og forbedring er sterkt.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-05-31:
Jeg går mer enn gjerne i dialog med representanten Kaski og andre om å se på enklere måter å rapportere på. Men det er jo slik at én ting er hva myndighetene skal pålegge små og mellomstore bedrifter å rapportere om, en annen ting er hva de selv ønsker å rapportere om, basert på krav de møter fra ulike investormiljøer rundt omkring. Dette er litt det samme som representanten Stoknes var inne på i sitt innlegg, at mye av dette finner sin løsning i markedet, mellom bedriftene og investorene. Det er ikke slik at alt dette løser seg bare ved at myndighetene finner en måte å regulere det på.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-05-31:
Jeg merket meg innlegget til representanten Stoknes. Jeg merket meg også at hans konklusjon var at hvis regjeringen, stortingsflertallet og andre mener at dette er en unødvendig måte å rapportere på, har vi rett og slett misforstått noe, vi handler mot bedre vitende, og vi gjør ikke det som er i bedriftenes interesse. Jeg er uenig i den tilnærmingen. Jeg mener helt oppriktig at hvis bedriften selv mener at de kan redusere sine kostnader, få bedre tilgang på kapital gjennom å rapportere på ulike mål, så gjør de det. Det gjør de helt uavhengig av hvilke minimumskrav myndighetene stiller til dem. Det vi har vært opptatt av, er å legge til rette for forenkling i regelverksutforming, men det er jo ikke til hinder for at bedriftene kan bredde seg ut, orientere om hva slags arbeid de bedriver, enten det gjelder bærekraft eller andre ting. Og det er jeg helt sikker på at mange bedrifter også gjør.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-05-31:
Jeg er overbevist om at det er en grense for politikk. Jeg mener at vi politikere skal blande oss inn der hvor det er nødvendig og riktig av oss å gjøre det, og så skal vi avstå fra å gjøre det der hvor det ikke er nødvendig. Det er ikke slik at myndighetene kan fikse alt for alle til enhver tid. Det er snarere tvert imot sånn at mye finner sin løsning i markedet mellom aktørene. Jeg opplever vel egentlig at måten representanten Stoknes tilnærmer seg dette på, stiller selskapene litt i miskreditt, at de ikke klarer dette selv uten en veldig inngripende aktivitet fra myndighetenes side. Jeg tror ikke noe på det. Jeg tror at bedriftene agerer i sin egen interesse, og hvis det er i deres egen interesse å få frem disse spørsmålene på en tydelig måte, så kommer de til å gjøre det. Hvis ikke kan de i gitte situasjoner tape oppslutning i markedet.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2018-05-31:
Som presidenten refererte, gjelder dette forslag fra Miljøpartiet De Grønne og representanten Per Espen Stoknes om hvordan en kan forbedre og forenkle rapporteringen til små og mellomstore bedrifter når det gjelder vesentlig bærekraft- og samfunnspåvirkning. Komiteen har for så vidt delt seg i to, der et flertall, partiene Høyre, Fremskrittspartiet, Senterpartiet, Venstre, Kristelig Folkeparti og Rødt, velger ikke å vedta forslaget, mens partiene Arbeiderpartiet, SV, Miljøpartiet De Grønne – og Rødt, som står i begge leire her – anbefaler at regjeringa skal utrede løsning for hvordan norske foretak best og enklest kan rapportere om sine vesentlige påvirkninger på arbeidsforhold, likestilling og ytre miljø. Forhistorien for denne saken, i hvert fall fra flertallets side, er at en i desember i fjor vedtok å fjerne krav til årsberetning for små bedrifter. For bare å dra historien tilbake til den saken som en også viser til i innstillinga, sa Regnskapslovutvalget i sin tid: «Årsberetningen for små foretak er ofte utarbeidet basert på eksempel-beretninger, det vil si at den i liten grad oppfattes å være tilpasset det foretaket den vedrører. Utvalget oppfatter utarbeidelse av årsberetning for små foretak i stor grad som en pliktøvelse, som ikke gir informasjon der nytten overstiger kostnaden ved utarbeidelsen.» Sånn jeg oppfatter komiteen, er en enig om at det ikke nødvendigvis er sånn at en er uenig i det, at en kan støtte fjerningen av årsberetningene, men at en likevel bør jobbe bedre for hvordan en kan få bedre rapportering på viktige felt. Flertallet – som Kristelig Folkeparti er en del av – argumenterer med at vi nettopp har fjernet dette kravet, og at Nærings- og fiskeridepartementet har beregnet en årlig innsparing på 700 mill. kr knyttet til forenklingene rundt det. Vi viser også til at det ikke er sånn at fordi en er fritatt for årsberetning, er en ikke fritatt for de andre kravene knyttet til f.eks. likestilling og miljø, som det blir referert til. Vi har mer tro på andre målrettede virkemidler, som f.eks. miljøfyrtårnordningen. Så mener vi også at det er viktig å høste erfaringer av de forenklingene som har vært gjort, før en eventuelt vedtar andre endringer. Så her er flertallet tydelig på at en støtter intensjonen om hvordan en kan få bedret små bedrifters utslipp eller bærekraft eller likestilling, men en mener at en ikke bør gjøre endringer nå, og at en heller får komme tilbake til dette på et senere tidspunkt.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2018-05-31:
Eg vil starta med å gje ros til forslagsstillaren for å setja fokus på eit viktig tema, nemleg korleis Noreg framleis kan liggja i forkant når det gjeld arbeidsforhold, likestilling og ytre miljø. Dette er vi i Arbeidarpartiet opptekne av, noko som òg vart presisert då vi støtta vedtaket om å fjerna årsmeldinga for små føretak i desember. Det var under føresetnad av at rapporteringskravet om samfunnsansvar vart vidareført. Avbyråkratisering og forenkling er viktig for næringslivet generelt og spesielt for dei små føretaka. Eg meiner framleis det var rett å fjerna kravet om årsmelding for små selskap, og dette framlegget varetek på ein god måte den føresetnaden vi i Arbeidarpartiet hadde. Det er ikkje tvil om at det er mogleg å rapportera på ein enklare og mindre byrdefull måte. Vi som står bak forslag nr. 1, ber nettopp regjeringa greia ut og anbefala korleis dette kan gjerast betre og enklast mogleg. I merknadene har vi vist til bruk av app eller fotnote. Det er heller ikkje tvil om at då stortingsfleirtalet 21. juni i fjor vedtok å styrkja utgreiingsplikta, var intensjonen at plikta skulle omfatta alle verksemder som hadde plikta på vedtakstidspunktet, altså også dei som no ikkje lenger er pålagde å utarbeida ei årsmelding. Det er viktig å ha med seg at uansett rapporteringsplikt eller ikkje, er dei små føretaka ansvarlege etter arbeidsmiljølova, likestillingslova, forureiningslova osv. Dei krava som desse lovene stiller, gjer at små føretak framleis må ha ei aktiv og kritisk haldning til korleis bedriftene påverkar arbeidsforhold, likestilling og ytre miljø. Rapporteringsplikta som var under årsmeldinga, fungerte ikkje heilt etter hensikta, bl.a. fordi kriteria om vesentlegheit var uklåre. Mangelfull rapportering gav heller ikkje noka form for konsekvensar. Samstundes gav rapporteringa verdifull statistikk og moglegheit for det offentlege til å kontrollera at norske bedrifter jobba for auka likestilling, betre arbeidsmiljø og også for mindre påverknad på det ytre miljøet. Det at norske bedrifter ligg i forkant, er faktisk eit konkurransefortrinn, men denne rapporteringa må skje på ein enkel og lite byrdefull måte. Som sagt er det nettopp det vi ber om i denne saka.
Aleksander Stokkebø (Høyre), 2018-05-31:
For Høyre er det viktig at norske gründere og bedrifter får bruke mer tid på å skape jobber og verdier, og mindre på utfylling av skjemaer. Siden 2013 har regjeringen derfor gjennomført forenklinger som årlig sparer bedriftene for langt over 10 mrd. kr. Sammen med Kristelig Folkeparti skal vi få ned kostnadene enda mer. Velferden kommer ikke av seg selv, og vi må gjøre at engasjerte folk som står opp om morgenen for å bidra, får bruke tiden sin på det som er viktig: å skape mer, ikke å skatte og rapportere mer. Ni av ti bedrifter er små foretak. Når veksten nå går opp og det skapes nye jobber, har de mye av æren. De er ryggmargen i norsk økonomi, hverdagsheltene som holder Norge i gang. Høyre vil la småbedriftene blomstre. I fjor ryddet regjeringen opp i regnskapsloven, slik at de ikke lenger må rapportere årsberetning til staten. Det sparer dem for 700 mill. kr og frigjør tid til å skape verdier. Det er bra. Det som ikke er bra, er at Arbeiderpartiet, Miljøpartiet De Grønne og venstresiden nå vil gjeninnføre papirmøllen, bare få måneder etter at vi tok den bort. Det begrunnes med at flere rapporter til staten er viktig for miljøet. Men jeg har ennå til gode å se en standardisert papirrapport redde verden. Det som betyr noe, er det tydelige ansvaret bedriftene har etter bl.a. arbeidsmiljøloven, likestillingsloven og forurensningsloven. Norske bedrifter har og skal ha en aktiv holdning til hvordan de påvirker miljøet og samfunnet rundt seg, også framover. Det som betyr noe, er konkret handling, ikke byråkratisk symbolpolitikk. Og med Høyre i regjering skal norske gründere og bedrifter få bruke mindre tid på utfylling av skjemaer og mer energi på å skape jobber og verdier. Dette er en viktig del av det.
Aleksander Stokkebø (Høyre), 2018-05-31:
Nå synes jeg det er representanten fra Miljøpartiet De Grønne som prøver å fortegne bildet. Da jeg i mitt innlegg tidligere refererte til at standard rapportering aldri før har reddet verden – så vidt jeg kan se, i hvert fall – var det nettopp med bakgrunn i de tilbakemeldingene jeg får når jeg er ute og snakker med norske bedrifter. Jeg snakket sist med en bedrift her forleden, en regnskapsbedrift som hjelper mange små foretak med å gjennomføre denne årsrapporteringen, som kunne melde om at det i stor grad var standardrapportering, som ikke medførte vesentlige forbedringer for miljøet og bedre samfunnspåvirkning fra bedriftene. Dette forslaget om å fjerne årsberetningen er nettopp faktabasert, det er grunnet i en utredning. Representanten argumenterer med at dette ikke er faktabasert – da kan han gå tilbake og se på den utredningen som ligger til grunn for disse endringene vi nå gjør. Med Høyre i regjering skal vi redusere byråkratiet, vi skal sørge for at bedriftene får bruke mer tid på jobbskaping og verdier og mindre på skjemautfylling. Derfor er jeg veldig, veldig glad for at det var nettopp dette samarbeidet som vant valget i høst.
Aleksander Stokkebø (Høyre), 2018-05-31:
En rapport her og en rapport der – det blir mange rapporter av det. Det er enkelt å si at man kan innføre litt mer rapportering her, det skader ikke, men når man summerer opp, blir byrden stor. Derfor er jeg glad for at vi har redusert rapporteringsbyrden. «Mange bekker små gjør en stor å» er det noe som heter. Med denne regjeringen går det i hvert fall riktig vei.
Jan Steinar Engeli Johansen (Fremskrittspartiet), 2018-05-31:
Da Stortinget vedtok at små foretak ikke trenger å utarbeide en årsberetning, var det for å gi litt mindre administrativt arbeid til alle de tusener daglig ledere som ofte er alene eller er en av få ansatte i egne, små bedrifter. Dette er næringsdrivende som selv er ute i produksjonen, som er ute og selger sine tjenester, som kjører ut sine varer til kunden, eller som sitter bak spakene i sin egen gravemaskin, for å skape et levebrød for seg selv og andre. Felles for de aller, aller fleste av dem, er at de er opptatt av å levere gode tjenester og sørge for at de får et godt rykte. Dette er selskaper som ikke bruker store summer på reklame eller markedsføring, men som får nye oppdrag og flere kunder fordi de gjør en god jobb. Alle forstår at små selskaper som ikke bryr seg om lover og regler, eller som bryter med normer eller forventninger som kundene stiller, ikke vil greie seg i markedet. Selv om dette er små selskaper, er det ofte de som tar ansvar for at idrettslag, ungdomslag, svømmeklubber eller musikkorps over hele landet greier seg økonomisk. Overskudd er et resultat av møysommelig arbeid, hvor bedriften trygges økonomisk over tid ved å bygge stein på stein, dag etter dag. Dette er ikke store selskaper som er avhengig av intern rapportering oppover i et system eller i ukentlige rapporteringsmøter for å kunne konstatere at de er på den rette siden av loven. Her er antallet ansatte ofte så få at medarbeidersamtalene gjennomføres daglig, og avvik rettes fortløpende. Forslaget som er fremmet av mindretallet, er isolert sett kanskje ikke det som det ville tatt mest tid å rapportere på, men vi skal huske på at for hver enkelt rapportering, for hvert enkelt skjema, for hver eneste time disse selskapene slipper å bruke på byråkrati og papirarbeid, vil det bli gitt mer tid og større muligheter til å sette bedriftene i stand til å utvikle seg, få bedre økonomi og dermed også bli bedre i stand til å gjøre positive tiltak for både arbeidsmiljøet og nærmiljøet, og bli enda mer samfunnsnyttige. For Fremskrittspartiet er målet at næringslivet skal bruke enda mindre tid på rapportering og få enda færre skjema som de må fylle ut. Hovedtyngden av norske arbeidsplasser er i små og mellomstore bedrifter, spredt over hele landet, og målsettingen må være at disse skal få bruke mest mulig tid på å utvikle seg videre, for å skape flest mulig trygge og gode arbeidsplasser. Da er ikke forslaget fra Miljøpartiet De Grønne, Arbeiderpartiet, SV og Rødt, om enda mer rapportering, den rette veien å gå.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-31:
Jeg må innrømme at det er med en viss oppgitthet at jeg både leser flertallets merknader i denne innstillingen og lytter til innleggene vi har hørt nå. Det er utrolig lite vilje til å se etter gode løsninger for at små og mellomstore bedrifter, som tross alt er de aller fleste bedriftene, skal kunne rapportere om vesentlig påvirkning når det gjelder arbeidsforhold, likestilling og ytre miljø. Det er bred enighet her om at en slik rapportering ikke bør være urimelig byråkratiserende eller omfattende. Men flertallet er uinteressert i å se på alternative løsninger, og det overrasker meg. Det er også fascinerende å se den snuoperasjonen som Venstre, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti har gjort i denne saken, de som senest i fjor støttet en videreføring av redegjørelsesplikten, et forslag som Venstre fremmet. Dette blir fullstendig undergravd av det vedtaket som disse partienes medlemmer av finanskomiteen gikk inn for under behandlingen av saken om endringer i regnskapsloven. Stortinget vedtok da – mot SVs stemmer – å fjerne regnskapsplikten for de aller fleste små og mellomstore bedrifter. Stortingsflertallet har altså vedtatt å drastisk svekke verktøykassen som skal sikre bedre miljø, likestilling og arbeidsforhold. Man kan jo lure på om den ene hånden vet hva den andre gjør. Denne rapporteringen er ofte den eneste anledningen bedriftene har til å gå igjennom de spørsmålene vi snakker om nå. At mange bedrifter har behandlet dette overfladisk og summarisk, er ikke et argument for å fjerne kravene; det er et argument for å forbedre regelverket og gjøre det lettere og mer anvendelig å rapportere, slik som det foreslås her. Da er det ganske oppsiktsvekkende at vedtaket om å fjerne kravet til årsberetning ble vedtatt uten at en i tilstrekkelig grad har utredet og diskutert de samfunnsmessige konsekvensene av disse forslagene. Det betyr at vi ikke vet hvordan det kommer til å slå ut litt på sikt. Så i stedet for en føre var-tilnærming har stortingsflertallet en «håper det går bra»-tilnærming. Det er tilsvarende oppsiktsvekkende at flertallet er helt uinteressert i hvordan dette kunne vært rapportert om på en enklere måte. Det betyr at stortingsflertallet er helt uinteressert og uengasjert i om norske bedrifter leverer på likestilling, arbeidsforhold og miljø. Stortingsflertallet vil ikke vite. Flertallet skriver i innstillingen at man kan gi bedriftene mer støtte, støtte til innovasjon og miljøtiltak, og ikke minst kan man gi bedre rettledning av bedriftene. Man vil altså redusere byråkratiet ett sted, men man synes det er helt uproblematisk å øke byråkratiet i det offentlige. Man er også tydeligvis fullstendig ukritisk til å gi masse penger til bedriftene uten å kreve et minimum av rapportering om samfunnsansvar hos bedriftene selv. Vi trenger mer ansvarlighet og åpenhet i næringslivet – ikke mindre.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-31:
Man ser en utvikling på flere områder, både nasjonalt og internasjonalt – kanskje særlig internasjonalt – der en ser at finansielle investorer i større grad har oppmerksomhet rundt selskapers bærekraft, innsats for miljøet, innsats for klima og samfunn, og vektleggingen av og rapporteringen på det er sentralt. Blant annet er jo oljefondet, som vi skal diskutere ved en annen anledning, opptatt av rapportering knyttet til klimarisiko. Så jeg mener at man her går noen skritt tilbake. Jeg vil derfor spørre statsråden om man i dette forenklingsarbeidet har sett på den utviklingen som pågår internasjonalt knyttet til rapportering på bærekraft og samfunnsansvar, og i det hele tatt hatt noen interesse av om det finnes enklere måter å gjennomføre rapporteringen på for norske bedrifter, enn de såkalte rigide rapporteringskravene som statsråden refererte til.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-05-31:
Hovedbudskapet i komiteens innstilling er å avvise forslaget fordi vi skal forenkle gjennom å ta bort rapporteringskrav: Samfunnsansvar er viktig, men selskapene skal slippe å tenke på det, i alle fall årlig, og med dette velger stortingsflertallet ikke bare å være anti samfunnsansvar, de er også anti marked, anti kunnskap, anti konkurransekraft og anti lønnsomhet, i tillegg til å være anti etisk. Finansdepartementets svar og flertallets innstilling vitner om stor kunnskapsmangel om nyere økonomisk forskning. Oxford University, sammen med Arabesque, en «think tank», gjennomførte for et par år siden en «review» av 200 vitenskapelige studier, en såkalt metastudie med tittelen From the Stockholder to the Stakeholder og konkluderte med at 180 av 200 studier viste en sterk og tydelig sammenheng mellom god bærekraftrapportering og bedret renommé, bedret produktivitet og bedret risikohåndtering. Andre land trapper derfor opp, allikevel går Norge motsatt vei. For meg er dette litt uforståelig. I akademia gjelder datagrunnlag, metode og robusthet i funnene som basis for konklusjon og anbefaling, men her, i politikken, gjelder flokktilhørighet og allianser langt over kunnskap og data. Antikunnskapen er at forskningen glatt ignoreres så lenge den kan assosieres med forslag fremmet av et annet parti, «not invented here-syndromet» som det heter på strategispråket, som har vegret seg for å ta inn nye ideer og kunnskap fordi noen andre enn en selv har fremmet det. Ja, det norske gamle rapporteringssystemet var rigid og utdatert. Ja, det var på høy tid å gjøre noe med det. Da burde det være innlysende at man forbedret det. I stedet valgte regjeringen i desember å hive ut babyen, samfunnsansvaret, med badevannet, forenklingsønsket. Med det bruker man forenkling til fordumming. Bevisstheten om og medarbeidernes engasjement i likestilling, trivsel og ytre miljø er sterkt produktivitetsfremmende. Det er opptil 16 pst. forbedring av produktivitet i noen studier. Nå overlater man til hver enkelt småbedrifts eget initiativ å holde på med dette i stedet for å designe et brukervennlig, databasert og funksjonelt rapporteringssystem, f.eks. en enkel app tilpasset bedriftens størrelse og bransje. Så til slutt: Gratulerer til Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre, som for andre gang på et halvt år har lagt til rette for mindre produktivitet, svakere renommé og dårligere risikohåndtering i norske bedrifter! Og så Venstre, da, som skal fremme et grønt skifte ved å frita 95 pst. av bedriftene for ressursansvarsrapportering. Og til Kristelig Folkeparti, verdipartiet, som i praksis prioriterer kortsiktig kapital foran samfunnsansvar: Gratulerer! Det er slik behandling som kan få meg til å være glad for at det snart er sommer, så jeg kan komme ut av politikken og over i akademia igjen. Jeg tar opp forslaget som Miljøpartiet De Grønne står bak sammen med andre partier.