Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2008-12-09:
Så mye som hver tredje krone over kommunale budsjetter brukes til pleie-, omsorgs- og helsetjenester. Sektoren sysselsetter totalt over 160 000 ansatte. Pårørende og pasienter er avhengige av gode tjenester. Kommunenes helse- og omsorgstilbud berører manges liv hver eneste dag. Omsorg i kommunene er ikke bare eldreomsorg. I noen kommuner er de øvrige omsorgsoppgavene i omfang på omtrent samme nivå som eldreomsorgen, noen steder faktisk også større. Stadig flere under 67 år har behov for tjenester fra kommunen, i noen tilfeller svært kostnadskrevende tjenester for å sikre den nødvendige hjelp og oppfølging døgnet rundt. For at kommunene skal være i stand til å gi et godt tilbud, er det viktig at staten stiller opp med gode rammebetingelser og ordninger, som også er noenlunde rettferdig kommunene imellom i forhold til de ulike utfordringer hver enkelt kommune står overfor. Forutsigbarhet i betingelsene er også viktig for å kunne planlegge gode helhetlige tilbud til den enkelte bruker. Nettopp dette har den rød-grønne regjeringa sørget for gjennom å styrke toppfinansieringsordningen for ressurskrevende tjenester betydelig i siste års budsjett. I løpet av inneværende år og neste år økes bevilgningene til denne ordningen med om lag 1,3 milliarder kr – det er mye på to år. Alle partier slutter opp om dette nå, men jeg kan ikke la være å minne om at forrige regjering gjorde betingelsene dårligere for kommunene, da behovet for slike tjenester økte. Jeg vet at noen ikke liker å høre det, men det er greit å være med på økte bevilgninger når man kan ta del i våre velferdskroner, når det ikke ble noe av skatteletten. Bedre samhandling mellom sjukehusene og kommunene er viktige tiltak for å sikre et bedre tilbud til pasientene og få mer ut av hver helsekrone. Derfor er det bra at helseministeren har sterkt fokus på slik samhandling. Ulike studier viser at 400 000 liggedøgn i norske sjukehus kunne ha blitt spart i fjor. Mange av de pasientene dette handler om, kunne ha fått et minst like godt tilbud i kommunehelsetjenesten, og da ikke bare når det gjelder pleie- og omsorgstjenester. Også tjenester som rusbehandling, psykiatri og rehabilitering bør i større grad gis der folk bor, med nærhet til brukerne og deres pårørende. For de fleste er det viktig å være nær sine nærmeste når man er sjuk eller omsorgstrengende. Dette oppnås ved å styrke tilbudet ute i kommunene. Som en bonus for samfunnet viser beregninger at prisen pr. liggedøgn er lavere i kommunehelsetjenesten enn ved sjukehusene. Når den enkelte pasient får et bedre tilbud og samfunnet en lavere kostnad, må det være liten tvil om hva man skal gjøre mer av – nettopp en sterkere samhandling mellom sjukehusene og kommunene, eller første- og andrelinjetjenesten, som det heter på fagspråket. Det er åpenbart at nye oppgaver for kommunene må følges opp med ekstra midler til kommunene, særlig når kommunehelsetjenesten skal gjøre mer av det sjukehusene gjør i dag, noe som bl.a. må innebære at legedekningen ved sjukehjemmene økes betydelig. Kommunene har prioritert styrking av pleie- og omsorgssektoren de siste åra. Det er grunn til å gi honnør for at de bygger nye sjukehjemsplasser og sørger for omsorgsboliger med bemanning, og for at de ansetter flere folk for å styrke tjenestene. Det gjøres en formidabel innsats som kommunene fortjener ros for. Derfor skal vi også ta på alvor de bekymringsmeldinger vi nå får, om lavere innsats og mindre ambisiøs satsing neste år, bl.a. som følge av finanskrisen. Regjeringa har varslet at den vil komme med en finanspolitisk tiltakspakke tidlig neste år. Jeg er sikker på at mange ordførere, lokalpolitikere og ansatte står klare til å bruke ekstra penger til beste for sine innbyggere når kommunesektoren får sin del av tiltakspakken. Det er store behov, både på investeringssiden og på driftssiden. Både bygningsarbeidere og helsepersonell trengs i så måte. I statsbudsjettet for 2009 foreslås det at de øremerkede midlene til drift av kommunenes psykiske helsearbeid innlemmes i de frie inntektene. For de aller fleste kommuner har dette ingen fordelingsmessige konsekvenser, men noen av landets største byer har særskilte utfordringer og har derfor mottatt et storbytilskudd. En enstemmig kommunal- og forvaltningskomité går inn for at storbyene skal få beholde dette tilskuddet. Dette har betydning sjøl i store budsjetter i store kommuner. Dette kommer vi tilbake til i morgen ved behandlingen av Kommunaldepartementets budsjett. Hvem bryr seg om hvilket forvaltningsnivå det er som yter tjenesten, gir hjelpen og behandlingen? Det viktigste for oss alle når vi trenger det, er at vi opplever trygghet, varme og gode tjenester. Pengene påvirker samhandlingen. Derfor må de økonomiske ordningene være smarte og stimulere til de beste løsningene. Her kan vi bli bedre, og vi skal bli bedre om kort tid. Vi skal få mer sving på samhandlingen og slik også færre svingdørspasienter.