Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-12-20:
Jeg hadde så inderlig håpet at Stortinget ikke hadde måttet behandle denne saken i dag. Hadde vi hatt en regjering som tok situasjonen ved Oslo universitetssykehus på større alvor, hadde dagens sak faktisk ikke vært nødvendig. Slik jeg opplever det, dessverre, både må og skal denne sal gripe inn ved å behandle og vedta saken i dag, når regjeringen ikke evner eller ikke vil. Ofte er det slik at handlingslammelse kan prege dem som er så overbevist om at de har rett, så mye at ingen vitnesbyrd fra virkeligheten synes å gjøre inntrykk. Det kan ikke være slik at alle som kommer med bekymringsmeldinger, tar feil eller har en egen agenda, noe man kan få inntrykk av når man hører helsestatsråden og hennes byråkratis svar. Virkelighetsoppfatningen er lik fra alle som har skoene på, slik som pasientorganisasjoner, de ansattes organisasjoner, helsetilsyn og fylkesleger. Jeg vil i den anledning vise til den brede støtte til både virkelighetsbeskrivelsen og de konkrete forslag i denne sak som kom fram i høringen. I den anledning vil jeg også vise til det som Legeforeningen uttalte: «Forståelsen av risikoen knyttet til dagens situasjon er svært ulik mellom pasienter og pasientorganisasjonene, ansatte, Helsetilsynet på den ene siden, og helseforetak, regionalt helseforetak og departementet på den andre siden.» Mer presist kan det ikke sies. Representantforslaget har altså fått støtte fra Norsk Sykepleierforbund, Den norske legeforening, Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon og Den norske jordmorforening. Det illustrerer den bekymring som både fagfolk og pasienter opplever. Det må skapes en felles forståelse av utfordringer og muligheter ved omstillingsprosesser, og jeg håper at statsråden i fremtiden vil være mer lydhør overfor dem som sitter nærmest prosessen, enn det vi har registrert så langt. Forutsetningen må og skal være at omstillingene skal føre til bedre tjenester for pasientene og ikke minst sikre et godt arbeidsmiljø for de ansatte. Det er bakgrunnen for ønsket om å få iverksatt en grundig risikovurdering av hele prosessen og ikke bare enkeltelementer av den. Helseministeren har i hele år sagt at hun følger situasjonen nøye, og at hun har tillit til styret i helseforetaket. Men til tross for at hun har fulgt situasjonen nøye, har hun ikke foretatt seg noen ting når advarslene har kommet. Ikke engang da fylkeslegen varslet om at liv kunne gå tapt på bakgrunn av tempoet i omstillingsprosessen, var det noen reaksjon å spore. Helseministeren fremstår som handlingslammet. De aller fleste ser at noe må gjøres, men regjeringen evner tydeligvis ikke å sette inn tiltak. Det ser nærmest ut som om helseministeren tror at bare man lukker øynene lenge nok, vil problemene til slutt være borte. Men dette går ikke over av seg selv. Det er med stor glede jeg registrerer at vi har fått støtte for forslaget om en IKT-satsing fra fagorganisasjonene. Dette var også vist gjennom høringsrunden. Det er også med stor glede jeg registrerer at statsråden i brevs form uttrykker enighet om behovet for gode IKT-løsninger i sektoren. Situasjonen i Helse-Norge anno 2011 er altså at prøvesvar, røntgenbilder og henvisninger fortsatt sendes per post eller taxi. Det kan ta så mye som en uke før det er fremme, og dessverre også deretter lang tid internt i sykehuset. Det er også et faktum at mens norske sykehus bruker 2,5 pst. av budsjettet på IKT, ligger snittet i såkalte papirløse sykehus på 4–6 pst. Internasjonale rangeringer viser dessverre at mens naboland som Sverige, Danmark og ikke minst Tyskland ligger på meget høye snitt, er vi i den andre enden av skalaen – og det i et land som har forutsetninger både ressursmessig og teknologisk til å satse. Den manglende koordinerte satsingen på dette i Norge illustrerer behovet for et nasjonalt IKT-løft. Men til det kreves det vilje og handling og ikke bare gode forsetter. I dag har man muligheten til å vise lederskap, til å ta situasjonen på OUS på alvor og ikke minst til å gi klar beskjed om at hovedstadsprosessen krever en moderne, åpen og samkjørt IKT-satsing. I dag kan man forsikre seg om at vi får en helhetlig konsekvensutredning, en nødvendig pause og ikke minst en satsing på IKT. Med disse ord vil jeg også få lov å ta opp de forslag som er referert i saken.