trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rita H. Roaldsen (Senterpartiet), 2000-04-12:
Statsråden sier at fiskeriministeren vil ta initiativ til å reise til Finnmark for å møte fiskerne, og det synes jeg er positivt. Vi håper at han da kan komme med konkrete lovnader om økonomisk kompensasjon for de skadene som er påført fiskerne der oppe. Men når det gjelder krabben og kongekrabben som en ressurs hvis den blir utnyttet bedre, skulle det ikke være noe i veien for å øke kvotene nå. Norges Naturvernforbund har også sagt at den ikke er fredet i norske farvann, da den naturlig ikke hører til langs norskekysten. Det burde derfor være mulig å få økt kvotene, slik at man kan få fanget opp kongekrabben og dermed redusert de store skadene og de følgene det får for kystfiskerne.
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-04-12:
De siste årene har vist at Rattsø-utvalgets oppskrift, at det går an å få god nok økonomi i kommunene ved å ta fra de rike, den virker ikke, for rike kommuner finnes omtrent ikke – det er iallfall veldig få av dem. Skal vi da få til en balanse, få bort et stort underskudd ved å gi lite grann mer penger, må vi gi kommunene mulighet og frihet til å bruke pengene effektivt. Vi må få mindre detaljstyring, mindre pinsettstyring fra staten, mindre byråkrati, vi må få bort gråsoner i forhold til fylkeskommunene, vi må gi de ansatte arbeidsro til å gjøre jobben istedenfor å sitte på møte etter møte for å spare penger og gå fortere. Vil statsråden følge opp sin forgjengers plan for å slippe kommunene fri, slik det har blitt beskrevet?
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-04-12:
«Det er varslet nedlegging av fiskebruket på Ingøy i Måsøy kommune etter at Statens nærings- og distriktsutviklingsfond(SND) sentralt har avslått en søknad om lån og tilskudd til et nybygg som SND i Finnmark har anbefalt. Fortsatt bosetting og optimisme på stedet er trolig helt avhengig av at nybygget kan realiseres. (SND) Hvordan vil statsråden bidra til at bosettingen kan opprettholdes på et sted som ligger tett opp til et av kystens beste fiskefelt?»
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-04-12:
Jeg takker for svaret. Det er positivt å høre at det fortsatt kan finnes en mulighet. Det konkrete prosjektet som nå er lagt fram, er resultatet av flere justeringer underveis. Lokale banker sier at det er lønnsomt nok og vil bidra, under forutsetning av at SND er med, men staten, som har et tilleggsansvar når det gjelder bosetting, sier altså nei. En enstemmig næringskomite har bedt om at det lages en plan for hvordan aktive fiskerisamfunn skal sikres et funksjonelt mottaksanlegg, selvfølgelig ut fra at et fiskerisamfunn uten mottaksanlegg vil folk flytte fra når alternativet – altså nabobruket – ligger så langt unna som det her gjør. Det er en selvfølge at vi må greie å løse slike spørsmål som dette. Hvis ikke, flytter folk fra. Spørsmålet er: Når vi skal hjelpe til med bosettingen, som vi har et ansvar for, har vi da et annet redskap enn SND til å bidra? Har SND en tydelig nok instruks som pålegger å ta bosettingshensyn, som det må gjøres i dette tilfellet?
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-04-12:
SNDs retningslinjer er selvfølgelig helt sentrale i dette spørsmålet. SND lokalt opplever og vurderer saken helt annerledes enn SND sentralt. SND lokalt oppfatter saken slik at de må hjelpe til, og det er det SNDs valgte styreorgan som gjør. SND i Oslo hører på administrasjonen i SND i Finnmark. De folkevalgte og folket opplever den knivsegg som bosettingsgrunnlaget balanserer på på slike plasser. Uten denne bitte lille bedriften – som selv om den er liten, er en hjørnesteinsbedrift – forsvinner bosettingen. Da mister vi altså en liten demning mot fraflytting, og hvis den svikter, vil også de store demningene svikte. Jeg vil tro at i et slikt tilfelle bør det settes opp et regnestykke som viser hva det kommer til å koste storsamfunnet hvis vi får en fraflytting. Regningen kommer andre steder, bl.a. i Oslo-området, der vi får økt press. Lages det slike regnestykker innenfor SND i dag? Forsikrer statsråden seg om det før tommelen vendes ned i slike saker, som lokalt oppfattes som så viktige og som så selvsagte?
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2000-04-12:
Det gjelder oppfølging på kommuneøkonomien. Det er stort trykk på akkurat det temaet for tiden, og jeg skjønner at statsråden har problemer med å være konkret. Men jeg vil utfordre i forhold til uttalelser der partileder Thorbjørn Jagland var veldig konkret og gav uttrykk for stor bekymring og for at det måtte komme penger til kommunene allerede i revidert nasjonalbudsjett i mai. Han sier videre: «Jeg kan ikke huske at det har vært så dramatisk for kommunesektoren før. Det nytter ikke å si at dette er krisemaksimering. Kommunene må få betydelig mer penger». Og han sier videre i J@glandbrev av 21. februar: «Vi måtte altså «tvinge» sentrumspartiene til å gi kommunesektoren en milliard mer enn det som lå i deres opprinnelige budsjettforslag.» Da er mitt spørsmål, nå når det ikke er behov for tvang lenger, og arbeiderpartiregjeringen kan legge godviljen til selv, om vi kan regne med at det kommer mer penger til kommunene i revidert nasjonalbudsjett.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2000-04-12:
Jeg har et spørsmål til samferdselsminister Moe Gustavsen. Som kjent foreligger det planer for en ny jernbanestrekning til Fornebu med en kostnadsberegning på over 1 milliard kr så langt. Nå viser det seg at trafikken har gått ned på denne strekningen, og da er jo spørsmålet nærliggende: Synes statsråden det er fornuftig å satse på denne strekningen når man ser alle de uløste oppgavene som man har innen sikkerhet ved jernbanen?
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2000-04-12:
Ja.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2000-04-12:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg føler meg beroliget av at han nå nevner alle former for kollektivtransport mot området etter at det blir utbygd, og at man ikke ser jernbanen som det eneste saliggjørende. Det er jo klart at det vil koste en masse penger å bygge ut en slik bane. Hvis man ser det ut fra jernbaneaspektet, vil det gi bedre sikkerhet på de eksisterende jernbanestrekninger om man ruster opp disse før man satser på nye strekninger med jernbaneutbyggging.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2000-04-12:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «I Sverige har Post- og Telestyrelsen pålagt mobiltelefonoperatørene å praktisere «portable numre», det vil si at kunden beholder mobiltelefonnummeret sitt selv om han skifter telefonselskap. Ordningen er begrunnet med at skifte av operatør medfører nytt nummer, noe de fleste vegrer seg mot. Dermed blir konkurransen mellom selskapene sterkt begrenset. Hva vil statsråden gjøre for å få til en lignende praksis i Norge?»
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2000-04-12:
Jeg takker statsråden for svaret. Det som ligger i spørsmålet, gjelder prinsippet om hvem som eier telefonnummeret. Er det brukerens eiendom, eller er det telefonselskapets eiendom? Dette medfører jo utgifter for brukerne i form av brevark, visittkort, annonser osv. Hvis man skifter nummer i tiden fram til en eventuell gjennomføring av ordningen med at man kan beholde mobilnummeret sitt selv om man skifter selskap, vil det medføre utgifter for den enkelte bruker. Så jeg håper at statsråden sørger for å få dette i gang så fort som mulig, og at han prøver å gjennomføre det.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2000-04-12:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Etter at det er innført gebyr for bruk av piggdekk i Oslo, er det gitt fritak for brøytebiler, utrykningskjøretøy og funksjonshemmede med parkeringsbevis for forflytningshemmede. Mange funksjonshemmede har betalt inn årsgebyret fra den dato det ble innført. Vil statsråden bidra til at hele det innbetalte beløp blir refundert, eventuelt fra den dato fritak for avgift ble innført?»
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2000-04-12:
Dette er et spørsmål som opptar mange av de funksjonshemmede som er avhengig av å komme seg fram med sin bil. Og er man funksjonshemmet er det ikke så enkelt å få en bil som står fast, av gårde igjen uten at man får andre til å hjelpe seg. Problemet har vært at man har manglet informasjon om ordningen, og manglet informasjon om at det de allerede har betalt inn, blir betalt tilbake. Ellers ser jeg av statsrådens svar at dette er en sak man kommer tilbake til. Men jeg vil spørre statsråden om han vil sørge for at informasjon til de berørte blir gitt.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2000-04-12:
Det er selvsagt Regjeringens ansvar å ta dette ansvarsforholdet for forskningspolitikken internt, men det er også av interesse for Stortinget og ikke minst for forskningsmiljøene hva som skjer. Da er mitt spørsmål: Når kan vi få en avklaring på dette spørsmålet? Og dessuten: Hvordan ser statsråden selv på dette at forskningen eventuelt vil skje på næringslivets egne premisser om noe av dette overføres til Næringsdepartementet?
Petter Løvik (Høyre), 2000-04-12:
Stadig fleire deler Høgre sitt syn at forsking og utdanning er heilt sentralt for den vidare utvikling. Då synest eg det er interessant og positivt det som statsråden no sa, at arbeidet med oppfølging av forskingsmeldinga vil gå vidare uavhengig av organisering. I førre spontanspørjetime, for ei veke sidan, spurde eg den alternative forskingsministeren, Grete Knudsen, om dette betyr at allereie i revidert nasjonalbudsjett vil Regjeringa føreslå ein konkret og forpliktande handlingsplan for opptrapping av norsk forsking. Eg fekk ikkje svar på spørsmålet den gongen, og eg vil derfor stille det same spørsmålet til den andre alternative forskingsministeren, Trond Giske: Er det slik at vi kan rekne med ein konkret og forpliktande opptrappingsplan i revidert og pengar til dette vidare framover?
Petter Løvik (Høyre), 2000-04-12:
Eg tillet meg å stille følgjande spørsmål til samferdselsministeren: «Riksveg 60 mellom Stranda og Hellesylt har i mars månad vore stengd samanhengande i 17 dagar, og dessutan i kortare periodar, på grunn av mange ras og stor rasfare. Dette har skapt ein uhaldbar situasjon for både person- og godstransport. Vegen er ein trussel mot liv og helse, og skaper dessutan store problem for næringslivet i området. Kva vil statsråden gjere for å løyse desse problema?»
Petter Løvik (Høyre), 2000-04-12:
Eg takkar for svaret, sjølv om det var både defensivt og lite avklarande. Vi var mange som merka oss at statsministeren i si tiltredingserklæring ikkje sa noko om vegar og transport. Dette var skuffande, og vi hadde håpa på at vi i alle fall skulle få ein betre transportpolitikk enn det den førre regjeringa var i stand til å få fram, for her er vi nemleg midt inne i kjernen av distriktspolitikken. Her ligg det kjempemulegheiter å hente ut for eit offensivt næringsliv. Dessutan har vi tryggingsaspektet når det gjeld rassikringa. Det er rett som statsråden seier, at det berre er delar av året at dette er eit problem på Rv 60, men vi snakkar trass i alt om halve året. Rv 60 er eit typisk eksempel blant mange fleire i Møre og Romsdal. Prioriteringane skal gjerast lokalt, og dei er gjorde lokalt. Men det som er hovudproblemet, er at vegløyvingane dei siste åra er halverte, og at vi dermed kjem meir og meir på etterskot. Synest statsråden at den situasjonen er akseptabel, og vil statsråden eventuelt gjere noko med desse alvorlege problemstillingane?
Petter Løvik (Høyre), 2000-04-12:
Eg er glad for at samferdselsministeren no i alle fall seier at gode kommunikasjonar er viktig for næringsutvikling i Distrikts-Noreg. Det som er meir uklart, er kva samferdselsministeren konkret vil gjere med dette. Prioriteringane skal vi, som eg sa, alltids klare å gjere lokalt. Men eg trur det her er fleire grep som må takast, og eg vil gjerne høyre om samferdselsministeren er einig med meg i det. Det eine er at det må fleire midlar inn. Vi må få slutt på den uttørkinga av vegmidlar som vi har sett gjennom svært mange år. Det andre som eg kunne hatt lyst til å få litt avklaring på, er om samferdselsministeren vil følgje vidare dei spennande forsøka som har vore nemnde, og som Høgre har jobba for i mange år, med eit offentleg/privat samarbeid ikkje berre om bygging, men også om drift av vegar. Det tredje er kostnadene – som vi har vore svært opptekne av – når det gjeld å bruke desse vegane, altså avgiftsnivået på drivstoff. Eg ville gjerne hatt ei programerklæring frå den nye statsråden på desse tre områda.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-04-12:
La meg først få gi uttrykk for at det er Regjeringens ansvar å organisere regjeringsapparatet sitt og legge ansvaret under de ulike statsråder. Så får det være opp til oss i opposisjonen å ha meninger om klokskapen i det som gjøres. Der er jeg enig med representanten Giske. Statsråden var veldig klar i dag i å si at han har fått med seg Stortingets ønske om at lærerne skal få konkuransedyktig lønn, vel vitende om at statsråden allerede vet langt på vei hva som måtte komme i revidert nasjonalbudsjett, og at budsjettarbeidet er godt i gang. Det er betryggende at statsråden allerede vet at han vil bli en budsjettvinner. Jeg vil gjerne også ha bekreftet at han vet, som han nå gav uttrykk for, at opptrappingsplanen for forskning kommer, og at det på den måten er sikret at han blir en budsjettvinner også på det området, kanskje allerede i revidert, men definitivt i statsbudsjettet for 2001.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2000-04-12:
Mitt spørsmål går også på organisering. «Ingen forskningsminister», står det å lese i bladet Forskerforum nr. 4. Det er stor uro i forskningsmiljøene og ellers i ulike miljøer på grunn av det signalet som er kommet fra denne regjeringen angående organiseringen. Jeg har nylig lest hva rektor ved Universitetet i Oslo sier. Han sier at dersom denne overflyttingen av Forskningsrådet går til Næringsdepartementet, bør det bli et eget grunnforskningsråd under Kirke- og utdanningsdepartementet. Hva mener statsråd Giske om dette i forhold til å se grunnforskning som det helt fundamentale? Dette synes jeg er på tvers av det ønsket Stortinget hadde om tverrfaglighet og koordinering av forskning. Men jeg ønsker likevel å høre statsrådens syn.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-04-12:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til utenriksministeren: «Det er meldt i pressa at ESA(EFTA Surveillance Authority) krever at Norge gjennomfører EUs trygdeforordning på kontinentalsokkelen. Det skal sikre full trygd til alle som bor i utlandet og jobber på norsk sokkel, til tross for at disse er sikra gjennom trygdeavtaler. Kravet går videre enn EØS-avtalen, som ikke gjelder på sokkelen. Heller ingen EU-land praktiserer forordningen på sokkelen. (EFTA Surveillance Authority) Vil Regjeringa bremse økningen i trygdeutgiftene ved å avvise kravet fra ESA?»
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-04-12:
Jeg takker utenriksministeren for svaret, som for så vidt ikke var noe annet enn en oppsummering av sakens realiteter, og ikke et svar på mitt spørsmål om Regjeringen vil avvise forordningen. Det er et faktum at ingen EU-land praktiserer forordningen på sine kontinentalsokler, og det skulle derfor slett ikke være noen grunn til at Norge skulle gjøre det, når norsk kontinentalsokkel i tillegg er unntatt fra EØS-avtalen, og disse EØS-direktivene dermed ikke skal gjøres gjeldende for norsk sokkel. Dersom man godtar ESAs krav, får det for det første som konsekvens at vi vil få betydelige kostnader. På sikt kan det dreie seg om flere hundre millioner kroner. For det andre vil man også skape presedens for at EØS-avtalen skal gjelde norsk sokkel dersom man viderefører funksjonellkravet som tidligere har vært gjort gjeldende fra ESAs side, og godtar direktiver på stadig flere områder. Jeg vil derfor gjenta spørsmålet: Ser utenriksministeren de prinsipielle problemene med å godta dette direktivet?
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-04-12:
Jeg kan bekrefte at ESA har gitt uttrykk for at EØS-avtalens koordineringsregler for trygd som er nedfelt i Rådsforordning nr. 1408/71, bør få anvendelse på norsk kontinentalsokkel. ESA har i en såkalt grunngitt uttalelse pålagt Norge å gjennomføre dette. Den nevnte rådsforordning er inntatt som en del av EØS-avtalen. Den har imidlertid ikke vært anvendt på norsk kontinentalsokkel. Årsaken til dette er at EØS-avtalen – ut fra en fortolkning av begrepet «territorium» i avtalens artikkel 126 – ikke omfatter kontinentalsokkelen. ESA og Norge er enige i fortolkningen av EØS-avtalens geografiske virkeområde. ESA hevder imidlertid at virkeområdet for forordning 1408/71 må defineres funksjonelt. ESA understreker også behovet for å ta behørig hensyn til EØS-avtalens formål om å opprette et ensartet europeisk økonomisk område, gjennom å fremme like konkurransevilkår og overholdelse av de samme regler. Regjeringen har nå saken til vurdering, og det tas sikte på å avslutte behandlingen i nær fremtid. En rekke kryssende hensyn gjør seg gjeldende i saken, og jeg ber om forståelse for at jeg ikke kan gå nærmere inn på disse i dag. Stortingets EØS-utvalg vil bli konsultert før svar sendes ESA.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-04-12:
La meg først si at siden Odd Roger Enoksen satt i den forrige regjeringen, kunne spørsmålet nå tyde på at saken var ferdigbehandlet der. Det var den ikke, for den forrige regjeringen måtte stille seg de samme spørsmålene som den nåværende regjering gjør. La meg si når det gjelder hvordan praktiseringen er fra andre EU-lands side: Kommisjonen har opplyst at trygdeforordningen anvendes helt eller delvis av sokkellandene Storbritannia, Nederland og Danmark. Fagmyndighetene i Storbritannia og Nederland opplyser imidlertid at dette ikke er tilfelle. Danmark anvender forordningen, men kun for EØS-borgere ansatt i EØS-selskaper. ESA forholder seg da til kommisjonens opplysninger. Spørsmålet om å skape presedens er ett av de viktige spørsmål som vi nå vurderer. Det kan også forholde seg annerledes hvis vi skulle komme til å tape en eventuell sak i forhold til EFTA-domstolen.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-04-12:
Jeg har følgende spørsmål til forsvarsministeren: «Sjøforsvaret har ved flere anledninger vært involvert i kollisjoner mellom MTB-er og fiskefartøyers notredskaper på fiskefelt. Det har ved disse kollisjonene ofte vist seg at fiskerne må vente altfor lenge på oppgjør for de skadene bruket er påført. Disse episodene er uheldige for Forsvaret og for fiskerne, som taper penger. Hva vil statsråden gjøre for å ordne opp økonomisk for de skader Forsvaret har påført fiskerne, og hvilke endringer i rutiner tenkes innført for å unngå disse hendelsene?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-04-12:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg er helt enig i hans konklusjon. For øvrig var det jo en grei opplisting av en rekke forutsetninger som burde gi gode resultater, men som ikke alltid gjør det. Når det skjer en kollisjon mellom Marinen og et fiskefartøy, er det ofte to ting som kommer inn i bildet: Det er det strafferettslige for føreren av fartøyet, og så er det det rent økonomiske som har med skaden som er forvoldt, å gjøre. De to tingene må kunne ses uavhengig av hverandre. Men dessverre har Forsvaret vist arroganse når et oppgjør skulle foretas, og hengt seg opp i at skipsfartsinspektøren i vedkommende distrikt har tatt ut tiltale mot skipssjefen. Dermed vil de ikke gjøre opp for den skaden som er forvoldt overfor den båten og det rederiet det gjelder, og det er skandaløst.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-04-12:
Jeg takker for svaret. Det tyder på at forsvarsministeren muligens kommer til å interessere seg for rutinene i disse tilfellene, for det går ikke an at vi kan leve med at strafferettslige vurderinger skal avgjøre hvorvidt folk får oppgjør for skader Forsvaret påfører. Jeg vil betrakte det som uaktsomhet når man går med 35–40 knops fart kloss opp i siden på båter som ligger og drar not. Det er ikke godt sjømannsskap. Men la nå det fare. Når skaden skjer, må iallfall oppgjøret kunne komme. Jeg vil foreslå, i hentydning til det første jeg sa, at forsvarsministeren sender ut et direktiv og ber folk bruke fornuft.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-04-12:
Jeg har følgende spørsmål til fiskeriministeren: «Behovet for utbygging av fiskerihavner er stort, og de bevilgninger som er foreslått, strekker ikke til. Tilskudd til utbygging av fiskerihavner forutsetter egenandel fra kommunen eller private. Slike anlegg planlegges derfor ikke større enn behovet tilsier, og nytte-kost-effekten er derfor stor. Omdisponering og kutt i midlene har redusert utbyggingstakten, og anlegg som er igangsatt, må stoppes. Hva vil statsråden gjøre for at denne utviklinga snus i positiv retning?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-04-12:
Jeg takker statsråden for svaret, det var et brukbart svar hun hadde fått å lese opp. Men jeg savnet virkelig noe konkret om hvordan problemet skal løses økonomisk. Det sies ikke et ord om at det skal bli mer penger. Det sies at det skal omtales i den transportplanen som skal framlegges. Ja vel, men det må penger til for å løse dette. Hundre prosjekter står på venteliste for å finne sin løsning. Det snakkes om 100 mill. kr. Samtidig debatteres det en ny, fjernstyrt togbane mellom Oslo og Fornebu. Det er bare ett lite prosjekt av den vanvittige bruken av statens penger i Oslo-området, mens distriktene og fiskerinæringen, som skal løse sysselsettingen i framtiden, blir satt til side. – Når vil pengene komme?
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2000-04-12:
Sjøforsvaret har naturlig nok en omfattende virksomhet til sjøs, og det er dessverre ikke til å unngå at dette kan føre til skade på fiskeredskaper. Så langt jeg vet, har det forekommet to brukskollisjoner mellom snurpenotfartøy og Sjøforsvarets fartøyer de siste tre-fire år. Det er ikke noe oppsiktsvekkende høyt tall, men vi må selvfølgelig forsøke å få det ned. Jeg er helt enig i at det økonomiske oppgjøret for skader bør skje raskt. Utgangspunktet for all erstatning er at skadelidte skal ha dekket det fulle økonomiske tapet som følger av skaden. I de tilfeller som er nevnt i spørsmålet, fastsetter saltvannsfiskeloven § 42 et objektivt ansvar for skadevolder for skade påført fiskeredskaper og tapt fangst. I de saker hvor Forsvaret er ansvarlig for skaden, tilstreber en at de skadelidte skal tilbys rask utbetaling for å sikre at tapene som oppstår hos fiskerne, blir så begrenset som mulig. Dette vil normalt være forskuddsutbetalinger som er ment å dekke f.eks. reparasjonsutgifter. Etter min mening er derfor de nødvendige rutiner til stede for å ivareta et raskt og riktig økonomisk oppgjør i slike saker. Årsaken til at oppgjøret i enkelte tilfeller kan trekke ut, er at det kan være uenighet om de faktiske forhold og det økonomiske tapet og størrelsen på det som følge av skaden. Når det gjelder Forsvarets rutiner for å unngå slike hendelser, vil jeg understreke at de sjømilitære myndigheter tilstreber en god dialog med fiskerne for å unngå konflikter. Og det er mange tiltak som iverksettes for å få til det. Jeg nevner kort de viktigste: Hvert år sammenkalles fiskeri- og oppdrettsorganisasjonene til et orienteringsmøte for å få informasjon om Marinens årlige øvelsesaktivitet. Dette gjøres for at fiskernes egne organisasjoner kan informeres om øvelsesaktiviteten, slik at konflikter mellom fiskerne og Marinen kan unngås. I forkant av hver øvelse gis det ut informasjon til marinefartøyene om fiskeriaktiviteten i de områdene der Marinen skal øve. Fiskeriopplysningene blir hentet inn fra Kystvakten/bruksvakten og fiskernes egne organisasjoner ikke minst. Det vil også gå ut ny informasjon i løpet av øvelsen dersom det oppstår endringer i fiskeriaktiviteten i det aktuelle området. I tillegg gis det muntlig orientering om fiskeriaktiviteten i forkant av øvelsene. Det følger av denne korte katalogen at det er mange tiltak med sikte på å unngå disse uheldige episodene, som jeg går ut fra at både representanten Bastesen og jeg er enig om bør komme ned i null så fort som mulig.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2000-04-12:
De strafferettslige momentene er jo ikke tatt opp i det opprinnelige spørsmålet, og jeg er ukjent med at det har vært noen viktig problemstilling i de sakene jeg har fått en kort oversikt over. Poenget er selvsagt at de som har krav på erstatning etter loven, har krav på erstatning etter loven. Og i den grad rettsinstanser, om de skulle komme inn i bildet, treffer beslutninger som har avgjørende betydning for det, er det en sak for seg. Så her må vi skille det ene fra det andre. Det som ligger i mitt svar, er det sentrale i forhold til det representanten Bastesen spurte om.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2000-04-12:
Nå har vel representanten Bastesen vært mer på havet enn jeg har vært, men jeg er litt usikker på hvor langt et generelt direktiv om å bruke fornuft når ut, og det gjelder i grunnen på begge sider i forhold til denne problemstillingen. Det må helt opplagt ligge til grunn for hvordan disse tingene håndteres. I det store og hele mener jeg vi har et godt samarbeid mellom fiskeriorganisasjonene og fiskernes organisasjoner og Forsvaret. Det må være forklaringen på at det meg bekjent faktisk bare er to innrapporterte tilfeller de siste tre-fire år av konflikter av dette slaget. Men jeg skal gjerne medvirke til å følge opp denne sektoren og være obs på de problemstillinger som representanten tar opp i sitt tilleggsspørsmål.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-04-12:
Jeg går ut fra at de forskrifter som representanten Vihovde refererer til, er gjeldende forskrift om krav til byggverk og produkter til byggverk, fastsatt av Kommunal- og regionaldepartementet 22. januar 1997. Forskriftens § 10-1 krever at enhver bygning kan nyttes til sitt forutsatte formål, og at utformingen av bygningen gir gode bruksmuligheter for orienterings- og bevegelseshemmede. Hva dette betyr i praksis, er nærmere beskrevet i §§ 10-21 og 10-31. Jeg vil først få understreke at det er min klare forutsetning at tilgang til og framkommelighet i Statens Hus, enten det nå er i Bergen eller andre steder i Norge, minst skal være slik forskriftene krever – og jeg gjentar: minst skal være slik forskriftene krever – dvs. gi gode bruksmuligheter for alle. Til representanten Vihovdes spørsmål kan jeg videre opplyse at Statens Hus i Bergen er lokalisert til et byutviklingsområde med høy utnyttelsesgrad. Parkeringsplasser er av kommunale planmyndigheter i gjeldende reguleringsplan forutsatt dekket i nærområdet, eksempelvis i ByGarasjen. Jeg kan forstå at dette ikke nødvendigvis er den beste løsningen for funksjonshemmede, og vil derfor be Statsbygg om å ta denne saken opp med Bergen kommune for å finne en bedre løsning. Når det gjelder problemene med tilkomst, kan jeg opplyse at kvartalet fortsatt er under opparbeidelse med hensyn til veier, fortau mv. Dette arbeidet utføres i kommunal regi og antas ferdigstilt i nær framtid. Det vil da bli truffet tiltak som forenkler tilkomsten bl.a. for rullestolbrukere og eventuelt andre med bevegelseshemming. Med tanke på disse brukergruppene vil det også i nær fremtid bli installert en ny løsning for åpning av inngangsdør, da den nåværende med automatisk åpning ikke fungerer tilfredsstillende. Statsbygg er, etter det jeg har fått opplyst, for øvrig ikke kjent med at det er noe å utsette på resepsjonsområdet. Jeg kan videre opplyse om at bygget har i alt seks handikaptoaletter, fire for ansatte og to for besøkende. Toalettene i 1. og 11. etasje er tiltenkt besøkende, mens de øvrige er plassert i annenhver etasje til bruk for ansatte. Etter det jeg har fått opplyst av Statsbygg, er handikaptoalettene i samsvar med forskriftenes krav på dette området. Det er ikke unormalt at det oppdages en del feil og mangler ved innflytting i nye hus. Noen kan skyldes nye eller endrede krav til funksjon, noen kan tilbakeføres til dårlig eller feil utført arbeid fra byggherrens eller entreprenørens side. Uansett, krav i lover og forskrifter skal følges opp. Jeg går derfor ut fra at Statsbygg gjør det som er nødvendig for å få brakt alle bygningstekniske forhold i forskriftsmessig orden, også når det gjelder Statens Hus i Bergen.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-04-12:
Jeg tror ikke forskriftene er slik utformet at det skulle være noe grunnlag for å skjerpe dem inn. Det jeg sa, er vel mer et uttrykk for en viljeserklæring om at staten bør gå foran med et godt eksempel, og at staten både som byggherre og i og for seg som etablerer av bygg og tilbud som skal være tilgjengelig for alle uansett handikap, på den måten sørger for å sette standarder for hva som også skal være gjeldende for det private markedet. Det er dette som må være ambisjonen vår. Jeg nevnte en rekke forhold som det helt åpenbart er mulig å forbedre. Jeg kan forsikre om at verken jeg eller Statsbygg har noe ønske om at staten skal tilby noe som er dårligere enn det forskriftene forutsetter – heller tvert imot. Jeg skal forsikre meg om at Statsbygg i sin virksomhet følger dette opp også i fremtiden. Det skulle ellers bare mangle!
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-04-12:
Jeg tror ikke det er tvil om hva som var Stortingets intensjoner med de merknader og de beslutninger som var tatt. Bygget var teknisk sett ferdig for en måned siden. Planleggingsprosessen for dette bygget startet lenge før denne statsråden overtok sitt embete, og det var jo en annen regjering og en annen statsråd som gav signaler og direktiver i forhold til oppstarten på dette prosjektet, så jeg kan i og for seg ikke uttale meg så mye om hva som har skjedd i denne prosessen. Det jeg kan uttale meg om, er at jeg skal forsikre meg overfor ledelsen i Statsbygg om at disse områdene blir prioritert både i planlegging, prosjektering og byggearbeid i fremtiden.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2000-04-12:
Jeg har et spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Det er nå ti år siden den tragiske brannen om bord i passasjerfergen «Scandinavian Star», hvor 159 mennesker mistet livet. Hva har siden den gang skjedd med opplæring av brannmannskaper med tanke på brannslukking ombord i skip, og hva er pr. i dag status vedrørende det såkalte RITS-prosjektet(Redningsinnsats til sjøs) (Redningsinnsats til sjøs)
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2000-04-12:
Jeg takker for svaret. Det er riktig som statsråden sier, at det er lagt ned en del midler i RITS-prosjektet. Og det er riktig som statsråden sier, at pr. i dag er Larvik kommune den eneste kommunen som opprettholder en brannberedskap med hensyn til brann til sjøs. I utgangspunktet var også Oslo, Kristiansand, Bergen og Bodø med. Av forskjellige årsaker, som kanskje statsråden kan redegjøre for, er ikke disse kommunene med lenger, og det er også, som statsråden sier, lagt ned betydelige midler både på opplæring og redskap – for å bruke det utrykket – for å kunne bistå ved brann til sjøs. Dette blir da i disse fire andre kommunene, så vidt jeg kan forstå, ikke vedlikeholdt. Og likeledes: Disse brannmannskapene som i sin tid ble opplært til å bruke dette, er muligens borte allerede. Så vidt jeg vet, er det i dag ingen ordning som tilsier at det er noen ny opplæring av disse brannmannskapene.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2000-04-12:
Jeg synes det er rimelig defensivt av statsråden å henvise til et tariffoppgjør når det gjelder en såpass alvorlig sak som dette vi her snakker om. Det dreier seg om en årlig bevilgning på 4 mill. kr for å opprettholde en brannberedskap til sjøs. Her i landet har vi en tradisjon for å trå til når ulykkene skjer, og da er vi ganske runde når det gjelder å bevilge penger. Det er vel og bra. Men kan statsråden tenke seg at vi kan bli flinkere til å sette av midler til de forebyggende tiltak, slik at vi slipper å oppleve ulykkene? Jeg vil bare henvise til Dagsavisen den 10. april, hvor direktør i Direktoratet for sivilt beredskap, Helen Bøsterud, sier noe av det samme: «Beredskapen i det norske samfunnet i dag er for dårlig organisert, og situasjonen er så alvorlig at liv, helse og verdier kan være unødvendig truet.» Dette gjelder ikke minst brannberedskapen til sjøs. Derfor må jeg spørre statsråden: Hvilke tiltak har hun tenkt å sette i verk for å få en ordning på dette?
Frank Willy Larsen (Arbeiderpartiet), 2000-04-12:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til kulturministeren: «Interessen rundt arkitektkonkurransen for det nye operahuset i Bjørvika forteller om de store forventningene som knytter seg til prosjektet. Hvordan vil statsråden legge til rette for at den statlige innsatsen ikke bare skal komme hovedstaden til gode, men at det kan få ringvirkninger for hele landet?»
Frank Willy Larsen (Arbeiderpartiet), 2000-04-12:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er jo sånn at operakunsten er en forholdsvis ny kunstart i Norge, men gjennom den satsingen vi har hatt på bl.a. riksopera og distriktsoperaene, har man som statsråden sier, fått en voldsom oppblomstring av interessen for denne kunstformen over det ganske land. Da er det naturlig for meg å stille følgende oppfølgingsspørsmål: Hvilken rolle ser statsråden at distriktsoperaene skal spille innen formidlingen av operakunsten i Norge, og hvilke virkemidler ser statsråden at man kan bruke for å oppnå dette?
Ellen Horn (Arbeiderpartiet), 2000-04-12:
Stortinget fattet 15. juni 1999 vedtak om nytt operahus i to punkter. Første punkt går på selve byggesaken. Annet punkt sier at det skal utvikles en modell for opera- og ballettformidling i Norge innen ferdigstillelsen av det nye operahuset. Jeg ser det slik at det er en nær sammenheng mellom de to punktene. De utgjør en helhet. Dette må bety at det nye operahuset skal tilrettelegges slik at det kan fylle en funksjon ikke bare for Den Norske Opera og Operaens riksoperavirksomhet, men også for opera- og ballettmiljøene rundt om i landet. Det må bl.a. skje ved at huset har ressurser som gjøres tilgjengelig for ulike opera- og ballettprodusenter. Dessuten har jeg forstått det slik at Den Norske Operas ledelse ønsker å legge til rette for at de beste forestillingene rundt om i landet også skal kunne vises i det nye operahuset. Jeg tillegger den modell som skal utvikles for opera- og ballettformidling i Norge, stor betydning. Det er nå en meget gledelig og stigende interesse for opera og ballett rundt om i landet, noe som ble dokumentert til fulle under den konferanse som Kulturdepartementet arrangerte sammen med Den Norske Opera og Norsk kulturråd i Haugesund i slutten av mars i år – den første i sitt slag i dette landet. Jeg legger til grunn at den modellen som skal utvikles, vil bidra til å styrke og utvikle miljøene videre. På denne måten vil vi kunne få en kompetanseutvikling som ikke bare er en verdi i seg selv, men som også vil kunne gi impulser til vår nasjonalopera, Den Norske Opera.
Ellen Horn (Arbeiderpartiet), 2000-04-12:
Kulturdepartementets arbeid med å utvikle modellen for opera- og ballettformidling i Norge vil skje i nært samarbeid med de ulike aktørene på feltet. Det vil således før sommeren 2000 bli nedsatt en referansegruppe til å bistå i arbeidet, og selve utredningsarbeidet vil starte til høsten. Det er nå stor interesse og oppmerksomhet knyttet til det nye operahuset som skal bygges i Bjørvika. Jeg har høye forventninger til at huset skal bli et fyrtårn og et symbol for hele landets kulturliv. Huset vil bli en inspirasjon for opera- og ballettkunsten som kan komme hele landet til gode.
Annelise Høegh (Høyre), 2000-04-12:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til sosial- og helseministeren, kan jeg kanskje kalle det: «Det stilles ikke krav til kunnskaper i norsk for utenlandske leger fra EØS-området, men alle som har bevilling for skjenking av alkohol må gjennom en skriftlig prøve på norsk for å vise at de forstår loven. I Brandbu risikerer en kurder som har bodd 14 år i Norge og drevet restaurant i to år, å måtte stenge fordi han ikke får ta prøven muntlig eller bruke tolk. Vil statsråden vurdere muligheten for muntlig prøve eller bruk av tolk?»
Annelise Høegh (Høyre), 2000-04-12:
Jeg må si jeg er forbauset og skuffet over at den nye regjeringen legger seg på en så lite fleksibel linje i forhold til det denne konkrete saken dreier seg om, nemlig å gi innvandrere og flyktninger muligheter til å integreres i det norske samfunnet ved at de faktisk er sysselsatt. Her er det altså snakk om en kar som har bodd i Norge i 14 år, som snakker norsk, men som ikke behersker norsk skriftlig. Derfor er det ikke riktig som det hevdes her, at et minimum av norskkunnskaper skulle bety at det var uvesentlig om prøven var skriftlig eller muntlig. Det har dessverre denne karen dokumentert to ganger; han behersker ikke norsk skriftlig. Det er heller ikke korrekt når statsråden sier at det etter alkoholloven skal dokumenteres kunnskaper gjennom å avlegge en prøve. Det står ikke et ord om dette i alkoholloven, men det står sikkert i forskriftene. Fra Stortingets side har det viktigste vært at man kan dokumentere kjennskap til loven – det burde være selvsagt. Men vi har ikke stilt noe krav om muntlig prøve. Jeg må igjen be statsråden om å vurdere dette forholdet. Her er det en innvandrer som altså ikke behersker det skriftlige, men som behersker det muntlige.
Annelise Høegh (Høyre), 2000-04-12:
Nå stiller man faktisk gjennom dette skriftlige prøvekravet, som ikke er lovfestet, et strengere krav til dem som skal få bevilling for å skjenke alkohol, enn man gjør til leger fra EØS-området, som ikke stilles overfor skriftlige krav om å dokumentere kunnskap om norsk helselovgivning. Jeg er også kjent med at man for å ta førerprøven får lov til å ha med tolk, så jeg har vondt for å forstå hvorfor departementet inntar denne negative holdningen. Det kan godt tenkes at man hadde de beste grunner for å gjøre dette da man laget forskriftene – for det må altså være i forskriftene dette står. Men når man nå får et ganske grovt eksempel på en innvandrer som faktisk har greid å skaffe seg sin egen arbeidsplass, som driver til kommunens tilfredshet, der kommunen selv uttrykker forbauselse over at det faktisk må en skriftlig prøve til – han har full støtte i kommunen – syns jeg at departementet og helseministeren, uansett hvor ny han er, burde stille seg åpen til å revurdere saken. Det må være det minste vi må kunne forlange.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-04-12:
Etter alkoholloven skal de som har ansvar for at salg og skjenking av alkohol foregår i samsvar med loven, dokumentere nødvendige kunnskaper om alkoholloven gjennom å avlegge en prøve. Denne prøven forutsetter ikke omfattende norskkunnskaper. Det er snakk om en såkalt flervalgsprøve, dvs. at kandidaten krysser av på et skjema ved antatt rett svar, uten å måtte utforme egne skriftlige svar. Det er adgang til å bruke fremmedspråklige ordbøker. I forbindelse med innføring av kunnskapsprøven ble det vurdert om det skulle være adgang til å bruke tolk. Konklusjonen ble at man ikke ville åpne for det. Ved avgjørelsen ble det lagt vekt på at de ansvarlige bør kunne kommunisere med gjester, kunder, leverandører, ansatte og kontrollmyndigheter. Dette betyr at de må ha et minimum av norskkunnskaper. I denne situasjonen skulle muntlig prøve eller bruk av tolk være unødvendig. En slik ordning ville også kunne påføre kommunene betydelig merarbeid med prøveavleggingen og gjøre ordningen mer kostbar og ineffektiv. På denne bakgrunn kan jeg ikke se at det er aktuelt å vurdere spørsmålet om bruk av tolk på nytt. Det samme vil gjelde spørsmålet om mulighetene for muntlig prøve.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-04-12:
Ifølge alkoholloven skal de som har ansvaret for at salg og skjenking av alkohol foregår i samsvar med loven, dokumentere nødvendige kunnskaper om loven. Ved en vurdering av dette har man da kommet til at den dokumentasjonen burde skje gjennom å avlegge en prøve, slik jeg har redegjort for. De hensyn som representanten Høegh her peker på, har vært fremme når man har vurdert hvordan dette skulle gjennomføres, også hensynet til merarbeid og andre problemer for kommunene dersom man skulle valgt en annen løsning i den retning hun foreslår. Og det er etter en avveining mellom disse forskjellige hensynene at konklusjonen er blitt som den er blitt.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-04-12:
Jeg kan ikke gi meg inn på en vurdering av de hensyn som ligger til grunn for bestemmelser som gjelder leger fra EØS-området, annet enn at det, så vidt jeg forstår, også der er et krav til arbeidsgiver om å se til at de tilfredsstiller de språklige ferdigheter som deres yrkesutøvelse krever. For øvrig tar jeg imot det råd som jeg fikk fra representanten, om å se nærmere på den konkrete saken. Det skal jeg selvfølgelig gjøre. Jeg vil samtidig si at dette jo ikke er uttrykk for noen generell negativ holdning til dem som er i en slik situasjon som her er beskrevet.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-04-12:
Det er riktig at veksten i grunnbeløpet, og dermed i pensjoner med tilleggspensjon, gjennomgående har vært noe lavere enn lønnsveksten i perioden fra 1967 til 1998. I samme periode har imidlertid minstepensjonene økt mer enn lønnsinntektene. På 1990-tallet har veksten i grunnbeløpet vært mellom 0,2 og 0,4 prosentpoeng lavere enn lønnsveksten for sammenlikningsgruppene, som består av privat ansatte i LO/NHO-området og offentlig ansatte. Minstepensjonene har på samme tid økt om lag på linje med gjennomsnittslønnen for sammenlikningsgruppene for enslige pensjonister, og noe sterkere for pensjonistektepar. Det er flere årsaker til at det ikke har vært fullt samsvar mellom utviklingen i pensjoner med tilleggspensjon og arbeidsinntekter. I flere av trygdeoppgjørene, særlig på 1980-tallet og begynnelsen av 1990-tallet, ble det tatt inn flere andre elementer enn regulering av grunnbeløpet i oppgjørene. Det gjelder bl.a. bostøtteordningen, garantipensjon for unge uføre og opptrapping av særtillegget. Dette var etter ønske fra statens motparter i oppgjøret. En lavere vekst i grunnbeløpet enn i lønnsutviklingen over tid vil for det første gi pensjonistene en dårligere inntektsutvikling enn yrkesaktive. På lang sikt vil det føre til at pensjonene gir lavere kompensasjonsgrad i forhold til tidligere arbeidsinntekt enn tilsiktet. Dette er ikke ønskelig. Stortinget vedtok derfor sist høst en endring i retningslinjene for regulering av grunnbeløpet. Det var i forbindelse med behandlingen av nasjonalbudsjettet for år 2000. I de nye retningslinjene heter det: «Siktemålet med reguleringen skal være å gi pensjonister med folketrygdpensjon en inntektsutvikling om lag på linje med utviklingen for yrkesaktive og i tråd med de prinsipp og mål som er lagt til grunn for gjennomføringen av det inntektspolitiske opplegget ellers.» Tidligere het det at inntektsutviklingen skulle være «om lag på linje med venta utvikling for yrkesaktive». Endringen innebærer at både den historiske og den forventede utviklingen i grunnbeløpet i forhold til lønnsutviklingen skal vektlegges. Nytt i retningslinjene er det også at vurderingen av lønnsutviklingen foregående år bl.a. skal baseres på gjennomsnittlig årslønnsvekst for alle grupper under ett, og ikke bare på lønnsutviklingen i LO/NHO-området og offentlig sektor. Gjennom de nye retningslinjene er siktemålet en klarere vektlegging av målet om parallell inntektsutvikling mellom pensjonister og yrkesaktive. Et nær samlet storting gikk imot en automatisk indeksering av grunnbeløpet i forhold til en pris-/lønnsindeks. Det er ellers opp til Stortinget etter forslag fra Regjeringen å vedta regulering av grunnbeløpet i folketrygden og økning i bevilgninger på statsbudsjettet som følge av reguleringen.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-04-12:
Jeg skal ikke gå konkret inn på de forhandlinger som representanten her viser til, men jeg kan bekrefte at Regjeringen selvfølgelig vil anlegge disse i samsvar med de forutsetninger som Stortinget har fastlagt.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-04-12:
Jeg mener Vinmonopolet har en god politikk på dette området fordi det innenfor de overordnede mål for virksomheten utvikler sitt tilbud av sterkøltyper i tråd med forbrukernes etterspørsel. Jeg vil i denne sammenheng ikke legge spesiell vekt på antallet sterkølsorter regnet i prosent av tilbudet i Sverige eller Finland. Derimot må Vinmonopolet legge vekt på hva utenlandske og norske leverandører ønsker å tilby på det norske marked. Jeg vil legge til at «sterkøl» ikke er det samme produktet i Norge, Sverige og Finland, og at dette forholdet vil ha betydning for etterspørsel og tilbud. I Norge omfatter «sterkøl» alt øl som inneholder mer enn 4,75 volumprosent alkohol. Tilsvarende grense i Finland er 4,70, mens det svenske Systembolaget har enerett til salg av alt øl som inneholder mer enn 3,50 volumprosent alkohol, dvs. også det ølet som i Norge vanligvis kalles pils. På henvendelse til Vinmonopolet har jeg fått opplyst at det er stor forskjell på markedene for sterkøl: I Sverige solgte Systembolaget i 1999 ca. 130 millioner liter sterkøl fordelt på 200 merker, dvs. ca. 650 000 liter pr. merke. I Finland solgte Alko samme år ca. 17 millioner liter fordelt på 90 merker, dvs. ca. 190 000 liter pr. merke. I Norge ble det i fjor solgt til sammen 582 000 liter sterkøl. Dette tallet inkluderer det såkalte bestillingsutvalget og juleøl. De 18 merkene som står i Vinmonopolets ordinære prisliste, solgte 320 000 liter, dvs. kun 18 000 liter pr. merke. Tallene fra Vinmonopolet forteller at det faktisk har større utvalg i forhold til salgsvolum enn de to andre monopolene. Det norske markedet er lite, og Vinmonopolet opplyser at det har problemer med å få tilbud fra grossistene. Avslutningsvis kan jeg peke på at det dominerende markedet for øl i Norge i dag er dagligvarehandelen, som har et årlig salg på ca. 230 millioner liter øl med inntil 4,75 volumprosent alkohol. Jeg har imidlertid ikke opplysninger fra bransjen om hvor mange merker som tilbys her.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-04-12:
Jeg kan jo for det første bekrefte at mitt svar var i samsvar med mitt partis politikk på området. Når det så gjelder det egentlige spørsmålet, om jeg vil ta noe initiativ til å bringe sterkølet tilbake i dagligvarehandelen, må jeg svare at det for tiden ikke er en aktuell problemstilling for Regjeringen.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-04-12:
Siden representanten i sitt første spørsmål viste til situasjonen i Sverige og Finland, vil jeg bemerke at man i dagligvarehandelen i Norge selger øl av høyere alkoholgrad enn hva tilfellet er i både Sverige og Finland. For øvrig mener jeg at den situasjonen som man har i dag, med salg av norsk sterkøl gjennom Vinmonopolet, er et resultat av en avveining av de forskjellige alkoholpolitiske hensyn og også av forbrukerhensyn. Når det gjelder spørsmålet om antallet vinmonopolutsalg, føler jeg at det er en annen problemstilling enn den som er tatt opp når det gjelder antallet sterkølmerker i de vinmonopolutsalg som vi har.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-04-12:
Jeg er kjent med at det er enkelte stoffmisbrukere som har store problemer med tradisjonelle avrusingsmetoder, og at bruk av narkose ved avrusing i disse tilfellene kan synes relevant ut fra et medisinsk-faglig synspunkt. Oslo kommune mottar i år ca. 54 mill. kr i ekstraordinært tilskudd fra departementet til tiltak for rusmiddelmisbrukere. Kommunen har ikke søkt om midler til å sette i gang avrusing med narkose. Det vil imidlertid ikke komme innvendinger fra departementets side dersom det innenfor den betydelige tilskuddsrammen prioriteres midler til et slikt tiltak. For øvrig gav Sosial- og helsedepartementet i 1999 et tilskudd på 500 000 kr til ITA AS, Individuelt Tilpasset Avrusing, under stiftelse i Fredrikstad til etablering av et senter for denne typen avrusing, som bl.a. kan innebære bruk av nedtrapping med legemidler og/eller avrusing fra opiater under narkose. Sentret vil kunne gi et tilbud også til klienter fra Oslo.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-04-12:
Jeg gjentar igjen at vi fra departementets side er positive innenfor de rammer som stilles til rådighet for denne typen behandling, og vi vil i det videre arbeid også søke all informasjon om og erfaring som er høstet med dette i andre land, herunder i Spania.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-04-12:
Jeg har merket meg de vurderinger representanten Alvheim her har kommet med. Som det fremgår av hans kommentarer, gjelder behandlingen både ved Aker og ved Ullevål forhold innenfor Oslo kommune, og vi vil ta opp med Oslo kommune de spørsmål som her er reist.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-04-12:
Nå vil vi for det første se nærmere på den utvikling som angivelig finner sted for tiden, eller som har funnet sted i den aller nærmeste fortid, og forsøke å få en bedre forståelse av hvilke årsaker som ligger bak den. Det er eventuelt i lys av det at den type ting som representanten her peker på, vil bli vurdert.