Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-05-21:
Takk for en interessant og evig aktuell interpellasjonsdebatt. Dette er ikke en problemstilling som blir borte med det første. Man skal bruke tall med en viss varsomhet. Av og til kommer det f.eks. meldinger om at det blir tatt flere smuglere som kommer inn til Norge. Det betyr ikke automatisk at flere smugler, det kan også bety at politiet er blitt mer effektive. På samme måte skal man være forsiktig når det kommer rapporter fra Nav om at slapphet og trøtthet er en kategori som blir brukt i økende grad, for det betyr ikke automatisk at det blir misbrukt. Det kan selvfølgelig bety det, men det kan også bety at man diagnostiserer mer riktig, at man putter folk i en annen kategori enn tidligere, og veldig mye annet. Det som uansett sannsynligvis er et problem, er at for noe av sykefraværet brukes sykefraværsordningen i dag som en generell velferdspermisjonsordning. Vi har sett eksempler på det fra samfunnslivet også, at når det blåser hardt, tar man en sykmelding. Men man blir ikke syk bare fordi det blåser hardt. Det er grunn til å mene at ett av målene må være å få mer av denne typen fravær over i de ordningene som er ment for det, for vi har i dag ordninger som gjør at man kan få fri fra jobb. Man har rett til fri fra jobb dersom man f.eks. opplever stor sorg, har behov for å pleie noen som er syke, eller diverse annet. Forskjellen er selvfølgelig at disse ordningene stort sett ikke gir deg 100 pst. lønnskompensasjon når du er borte. Det kan vel også forklare litt av endringen. Når det gjelder sykefraværstallene i Norge, er det mye godt nytt og noe dårlig nytt. Det er helt riktig som interpellanten sier, at offentlig sektor er dårligere på å få ned sykefraværet enn privat sektor. Særlig har norsk industri gått foran med et strålende – lysende – eksempel. Det er ekstra viktig nettopp fordi industrien fortsatt er en sektor med tunge løft, selv om det er investert tungt i maskiner og utstyr de siste årene. Men det er selvfølgelig et paradoks at de sektorene der politikerne har størst ansvar, er de sektorene der sykefraværet er høyest. Interpellanten nevner kommunal sektor, men man kan også nevne staten. Sykefraværet i staten er høyt, og det går ikke ned like mye som i privat sektor. Hvis sykefraværet i staten hadde gått like mye ned som i privat sektor, hadde det vært mye mer penger å bruke på f.eks. sykehus, eldre og skole. Det er ekstra bekymringsfullt at den etaten, det direktoratet, som har ansvar for sykefraværsarbeidet, selv har et svært høyt sykefravær. Men kommunene gjør også veldig mye bra, bl.a. gjennom den strategien arbeidsministeren trakk frem. Verd å nevne er f.eks. sykehjemsetaten i Oslo, som tok tak i problemstillingen at sykefraværet ved graviditet har økt. Dette skjer sannsynligvis fordi mange kvinner er usikre på i hvor stor grad de kan jobbe, og i hvor stor grad det er medisinsk forsvarlig å jobbe under et svangerskap. Gjennom faste samtaler med jordmor fikk man sykefraværet ned. Eller man kan nevne Stabekk-hjemmet i Akershus, som gjennom å jobbe systematisk med nye løfteteknikker for de ansatte også klarte å få sykefraværet ned. Det er viktig at vi fortsetter med det gode arbeidet som er gjort i avtalen om inkluderende arbeidsliv. Da er det også viktig at ikke avtalen blir for bred, og at ikke for mange gode intensjoner puttes inn i avtalen. Det er viktig at vi forankrer sykefraværsarbeidet enda tydeligere som et klart og tydelig lederansvar. Jeg må si at det kanskje er et litt lemfeldig poeng – hvis man skal kalle det det – men det må være lov å påpeke at flere av lederne i statlig sektor de siste årene har hatt en veldig gunstig lønnsutvikling. Det er ikke unaturlig, mener jeg, at ledere i offentlig sektor som får godt betalt, blir stilt enda klarer krav til når det gjelder å få ned sykefraværet blant sine ansatte. Til slutt: Det er også viktig at man følger opp gradert sykmelding – som arbeidsministeren nevnte. Jeg kunne ikke vært mer enig. Gradert sykmelding er veldig viktig og veldig bra. Men noe av spørsmålet er jo hvordan man skal følge det opp. Da tror jeg at man ikke kommer utenom å gjøre noe av det som Arbeiderpartiet, Høyre og flere andre partier sto sammen om i 2004, nemlig også å se på om det er behov for en ny runde med gjennomgang av legenes viktige portvokterrolle.