Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2013-03-07:
Jeg vil ta utgangspunkt i noen egne erfaringer fra den virkeligheten vi opplever i idrettslagene. Jeg har vært med på å starte et felles klubbforum for ni idrettslag i Groruddalen, hvor vi hjelper hverandre med en del felles problemer – eller det vi politikere kaller utfordringer. Det har særlig gjeldt problemer med å utvikle idrettstilbudet til ungdom i alderen 13–19 år. For eksempel innen fotball, som er den største idretten vår, har vi dessverre sett at mange lag har blitt lagt ned de senere årene. Grunnene har vært alt fra disiplinærproblemer – til dels alvorlige – til at det er dyrt å være med. Vi har måttet sette aktivitetsavgiften på opp til 3 500 kr per spiller. Når det da er flere i familien som er med, pluss kontingent, kan det bli for dyrt. Et tredje moment er mangel på ledere og trenere. Fordi lagene har små ressurser når det gjelder trenere og spillerutviklere, har det i flere lag skjedd at de beste spillerne i veldig tidlig alder hentes til toppklubber som Vålerenga. Da faller motivasjonen og stimulansen også lett bort blant dem som blir igjen. Det vi i dette klubbforumet og i idrettslagene i Groruddalen særlig har fokusert på, er hvordan vi kan få fram flere ledere, trenere og ansvarspersoner rundt lagene som kan sørge for å forebygge de problemene vi har sett, og utvikle en mer positiv trend. Vi ser at noen steder i Oslo – sånn er det sikkert andre steder i landet også – er forskjellene store. I områder der vi har en mer «ressurssterk befolkning», står ofte foreldre og andre i kø for å utvikle seg som, og bli, ledere og trenere, og det er også god tilgang på sponsormidler. Andre steder, som i de områdene jeg kjenner, har vi store problemer med å rekruttere ledere, trenere og andre ansvarspersoner, og vi har også store problemer med å skaffe noe som helst av sponsormidler. Det fører til at det lett blir store forskjeller i tilbudet. For å illustrere konkret: Vi skal ha styremøte i Grorud idrettslag i kveld. Vi har 300 000 kr i aktivitets- og administrasjonsstøtte, og for 1 000 medlemmer skal vi drive A-lag, breddeidrett, fysisk aktivitet for barn helt ned til 3 år, og særlig satse på de fra 13 til 19 år – for 300 000 kr. Det forutsetter selvsagt at vi får fram større frivillige ressurser, og at man har kompetanse f.eks. til å løse kulturkonflikter, disiplinærproblemer, og til å drive spillerutvikling osv. slik at det blir attraktivt for ungdom i alderen 13–19 år. Da tror jeg vi må innse at disse ressursene er det svært vanskelig å få fram i de områdene hvor de trengs mest, der det forebyggende arbeidet til idretten kanskje kan bety aller mest for å få til en positiv utvikling – i områder som jeg nevner, drabantbyene i Oslo Øst. For å redusere forskjellene i tilbudet og utvikle idretten i alle områder og i alle deler av landet, oppfordrer jeg sterkt til at man i årene framover øker det som kalles integreringsmidler eller storbymidler langt, langt utover det som er dagens nivå. Jeg oppfordrer til at man retter disse midlene framfor alt inn mot det å skaffe og utvikle ledere, trenere og ansvarspersoner i idrettslagene, og hjelper til med å bygge opp det limet og den avgjørende faktoren som de er – mer enn alt annet – og at man gir disse tilskuddene til integrering, og storbymidler, mest mulig direkte til idrettslagene og unngår at de forsvinner i prosjektstaber og byråkratisk planlegging. I årene framover blir det selvsagt fortsatt viktig med satsing på anlegg, men også på den menneskelige faktoren, det å utvikle den delen. For det å lettvint si at det får lagene ordne selv ved å satse på de frivillige, og ikke se at det er veldig store, forskjellige utfordringer når det gjelder den faktoren, tror jeg er farlig. Jeg tror at den delen av satsingen på idretten – ledere, ansvarspersoner, trenere – og å sette det i et annet fokus enn det vi har gjort til nå, blir avgjørende for om vi vil lykkes på bred front, noe idretten har gjort her i landet fram til i dag.