Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2018-05-08:
Den saken vi nå har til behandling, er en sak som vi hadde stort engasjement for i forrige stortingsperiode. Det store flertallet som da traff den beslutningen som ligger til grunn for denne behandlingen, var et flertall som kom til uttrykk med bakgrunn i det kompromisset som ble lagt i komiteen på det tidspunktet. Fra saksordførerens side å påberope seg det store flertallet må forklares på den bakgrunnen jeg nå beskriver. Det ble en enighet om at Høyre, som lenge var imot en nynorsk versjon, skulle stemme for det, men da stemte vi altså for Hans Petter Gravers variant av bokmålet. Jeg sier dette under henvisning til det saksordføreren sier, for det er viktig å få presisert hva som var bakgrunnen for det store flertallet ved forrige behandling. Det som er veldig viktig i denne saken – jeg mener at det er veldig viktig – er å få et tidsmessig bokmål i Grunnloven. Det er forunderlig, synes jeg, at Høyre nok en gang setter seg imot å etablere et tidsmessig språk i vår grunnlov. Det overrasker meg ganske mye. Jeg forsto det politiske aspektet knyttet til behandlingen ved forrige korsvei, nemlig at Høyre – og også Arbeiderpartiet, egentlig – hadde engasjert Finn-Erik Vinje til å lage en alternativ språkdrakt den gangen, og at det av politiske grunner var vanskelig å bryte ut av det store utredningsarbeidet han hadde gjort via presidentskapet. Det var forståelig, og derfor ble det dette kompromisset. Men at man nå fra Høyres side – og også fra Fremskrittspartiets side, for den saks skyld – holder fast ved at vi skal beholde det ikke tidsmessige bokmålet når vi har et tidsmessig nynorsk, synes jeg er veldig rart. Det gjelder selvfølgelig også for Kristelig Folkeparti. Det er et veldig langt og nitid arbeid som ligger bak dette grunnlovsforslaget som nå er til behandling. En kort versjon er at Stortingets presidentskap i sin tid oppnevnte Grunnlovsspråkutvalget, ledet – som det ble sagt her fra saksordførerens side – av Hans Petter Graver, som utformet et helhetlig forslag til en oppdatert tekstversjon av Grunnloven, med én bokmålstekst og én nynorsktekst, en moderne utgave på begge målformene vi bruker i Norge i dag. Samtidig ble det lagt fram et forslag basert på Finn-Erik Vinjes forslag til en moderne bokmålsutgave. Utfallet av behandlingen 6. mai 2014 ble slik jeg nå har beskrevet. Jeg gjentar ikke det. Som jeg sa, er en av følgene at gjeldende grunnlov består av to tekster som ikke er harmonisert. Det er språklige forskjeller, og jeg sier her unødvendige språklige forskjeller. Det er forskjeller i oppbygging av paragrafer og ledd, og flere av bestemmelsene i kapittel E, om menneskerettighetene, er på et mer tidsmessig bokmål enn de øvrige bestemmelsene. Vi, altså forslagsstillerne, fremmer en opprydding i § 75 b, der det «å ta opp lån» er foreslått erstattet med «å åpne lån», slik saksordføreren sa, slik at det ikke skal være noen tvil om meningsinnholdet. Det er det enighet om. Dette er bakgrunnen for dette forslaget, som Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV i nåværende kontroll- og konstitusjonskomité altså støtter. Men vi får altså heller ikke til det på en riktig måte. Jeg vet ikke om jeg skal være overrasket over at Høyre og Fremskrittspartiet fortsatt er konservative og antimoderne. Jeg er vel egentlig ikke overrasket over det. Mer overrasket er jeg – og det har jeg allerede vært inne på – over at Kristelig Folkeparti ikke tar skrittet fullt ut og støtter en moderne utgave på bokmål. Det overrasker meg en del fordi det på mange måter er et klenodium slik det nå foreligger. Ja, Grunnloven, som det ble sagt, er et klenodium. Men den er først og fremst et grunnleggende politisk dokument som skal være førende for samfunnets utvikling. Den skal gi beskyttelse til det enkelte mennesket mot staten og mot eventuelle private interesser. Grunnloven må respekteres av oss politikere og av domstolene. Det blir den i dag, men den må og skal bli det også i framtiden. Da er det viktig i seg selv at hele befolkningen kan lese den og forstå den, og det er etter mitt skjønn et tungt konstitusjonelt ansvar Stortinget har for å sørge for at så skjer. Men det skjer altså ikke, dessverre, gjennom denne behandlingen. Demokrati er noe mer enn det strukturelle folkestyret. Demokrati innebærer at befolkningen er opplyst, og Grunnloven er folkets lov. Det er den som passer på det enkelte mennesket slik at statsmakten ikke kan gjennomføre overgrep mot det. Den regulerer også vår konstitusjon og vår styreform. Og hvorfor i all verden er det nødvendig å være motstander av at den skal være skrevet på det språket folk bruker? Jeg forstår ikke det. Det burde være ganske innlysende og ikke noe kontroversielt i det hele tatt om dette stortinget med tilstrekkelig flertall vedtok at det aktuelle språket skulle brukes i Grunnloven. Det fratar ikke Grunnloven noen form for autoritet, og fordi vi gjorde det vedtaket vi gjorde sist, som en del av et kompromiss, kan jo det rettes opp nå. Det er ikke noen omkamp. Det er en kamp i demokratiets navn for å få et riktig og ordentlig språk. Dessuten vil jo dette være helt i tråd med vår språklige tradisjon, slik den har utviklet seg over tid, at vårt offisielle skriftspråk, altså det vi bruker ellers – i alle Stortingets dokumenter, bl.a. – følger utviklingen i språket slik vi til enhver tid snakker og skriver det. De som var på Eidsvoll, skrev Grunnloven på datidens språk. Hvis vi som stortingsrepresentanter skal representere den samme verdien som eidsvollsmennene, og den samme kulturen, vil vi gjøre det samme. For hva gjorde de? Jo, de tok et oppgjør med det danske språket og skrev på datidens språk, nettopp med den begrunnelsen som vi har for vårt forslag. Det burde egentlig være lett for et samlet storting å stille seg bak en slik forståelse av nødvendigheten av tidsmessig bokmål når vi har et tidsmessig nynorsk. Vi bør være stolte av hva man gjorde i 1814, og vi burde fulgt den tradisjonen i dag ved at det ble stort nok flertall. Det er ikke ofte man sier sånt fra Stortingets talerstol, men jeg er litt lei meg for at det ikke går, for da ville hele den språkrevisjonen vi hadde i forbindelse med vårt 200-årsjubileum, vært fullbrakt. Vi hadde hatt en helhet i språkdrakten på begge de målformene som er de to offisielle målformene i Norge i dag. Det får vi altså ikke til, og det er trist og beklagelig. Men de partiene som stemmer imot, får igjen ta ansvaret for det.