Torbjørn Hansen (Høyre), 2008-11-27:
Det er tøffe tider for norske bedrifter og arbeidstakere, med bankkrise og konjunkturnedgang. I en slik tid skulle man kanskje tro at en flertallsregjering ville være en fordel, med effektive beslutningsmekanismer og armslag til å håndtere utfordringer på løpende bånd. Virkeligheten ser dessverre ut til å være motsatt. Vi aner dessverre en tilbakelent holdning i en tid hvor tusenvis av ansatte mister jobben, og hvor bedrifter gjennomfører dramatiske omstillingsprosesser. Det gikk ikke mange dagene fra budsjettet ble lagt fram, til det ble åpenbart for alle at kartet ikke stemte med terrenget når det gjaldt utviklingen i norsk økonomi. SSB la bare en uke etterpå fram nye tall som viste dramatisk økende arbeidsledighet, fallende investeringer, en oppbremsing i norsk økonomi som vi ikke har sett maken til på flere tiår. Hva gjør flertallsregjeringen med budsjettet når den får slik ny kunnskap? Svaret er kort og godt ingenting. Man gjør ingenting. Regjeringspartiene foreslår ikke en eneste endring i budsjettet. Tvert imot sitter man der, med hendene i fanget – i seks lange uker, helt fram til i går. Det eneste man gjorde i går, var å varsle at man skal sitte i to nye måneder på tenkeloftet for å gruble på mulige endringer i budsjettet i månedsskiftet januar/februar 2009. Det er åpenbart at ekstratiltak vedtatt i januar/februar neste år ikke vil ha effekt før tidligst høsten 2009. Dette blir altfor passivt. Jeg registrerte at representanter fra regjeringspartiene tidligere i dag påstod at Regjeringen har støtte i næringslivet for håndteringen av krisen. La meg derfor sitere tittelen på NHOs reaksjon av i går: «tiltak kommer for sent». Næringspolitikken de siste årene har heller ikke bidratt til å gjøre bedriftene bedre rustet til å møte situasjonen vi står oppe i nå. Stoltenberg kom til dekket bord i 2005, og har kun administrert de gode tidene. Han har valgt å øke skattene for næringslivet med 10 milliarder kr i forhold til vårt siste budsjettforslag, nedprioritert forskning og utvikling og nedprioritert veibygging i forhold til det økonomiske handlingsrommet. Høyre har derimot systematisk prioritert motsatt. Høyre vil investere i framtiden, i vekstfremmende tiltak som økt satsing på kunnskap og forskning, mer penger til veibygging og vekstfremmende skattelettelser. Dette er i samsvar med handlingsregelen, som slo fast at inntektene fra oljefondet skulle brukes til vekstfremmende formål, forskning, infrastruktur og skattelettelser. NHO har beregnet at Stoltenberg II-regjeringen har prioritert helt andre formål i de gode tidene. Regjeringen har brukt kun 15 pst. av oljeinntektene på vekstfremmende tiltak. Bondevik II-regjeringen brukte 90 pst. Da er det heller ikke overraskende at konjunkturbarometeret til NHO viser at rammebetingelsene for bedrifter og norske arbeidsplasser er blitt svekket hvert eneste år etter at denne regjeringen overtok. Da er det også klart at flere bedrifter enn nødvendig vil gå over ende, flere enn nødvendig vil bli arbeidsledige med Regjeringens prioriteringer i denne perioden. Mitt inntrykk er at Regjeringen sitter i en ideologisk hengemyr hvor egenkapitalen i bedriftene har fått merkelappen «formue» som eies av «de rike» og «de som har mest fra før». Derfor øker Regjeringen i Norge skatten for bedriftene, mens nesten alle andre land i verden kutter skattene, uavhengig av politisk orientering. La meg forklare hvordan fjerningen av 80 pst.-regelen fungerer. NHO-presidenten stod prisverdig fram i VG 11. november for å forklare denne sammenhengen. Han må betale 2,2 mill. kr i skatt av en inntekt på 1,8 mill. kr. Søsteren hans må betale 1,1 mill. kr i skatt av en inntekt på vel 400 000 kr. Konsekvensen er selvfølgelig at bedriften de eier, må ta ut egenkapital for å betale formuesskatten, og det svekker tryggheten til dem som jobber i denne bedriften. Denne symbolpolitikken rammer tusenvis av familiebedrifter i Norge, som må betale Regjeringens formuesskatt i en tid med oppsigelser og permitteringer. Økningen av arveavgiften for familiebedrifter er et annet graverende eksempel på næringspolitikken til denne regjeringen. Restauranteier i Bergen, Eric Saudan, femte generasjon bedriftseier, forklarer effekten av Regjeringens økonomiske politikk i Økonomisk Rapport utgave 11/2008. Hans arvinger vil få en 25-dobling av arveavgiften med Regjeringens forslag – en 25-dobling. Det er ganske utrolig at Regjeringen mener at det å svekke norske arbeidsplasser er god fordelingspolitikk. Dette landet trenger en ny kurs. Vi trenger en ny næringspolitisk kurs som gir flere arbeidsplasser, som styrker bedriftene og som øker framtidens velferd. Regjeringen må droppe symbolpolitikken. Regjeringen må bli aktiv istedenfor passiv. Man må droppe skatteøkningen og heller legge på bordet en politikk som skaper trygge arbeidsplasser, og som skaper framtidens bedrifter, som kan skape framtidens velferd.