Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-15:
Mye går godt i Norge, la det ligge til grunn for den debatten vi har nå. Dette er ingen svartmaling – det er ingen grunn til svartmaling – det er god grunn til å glede seg over mye av det som fungerer. Derimot er det, etter å ha hørt innlegget til saksordføreren og komitélederen, grunnlag for å sette spørsmålstegn ved om regjeringen forstår drivkreftene i økonomien. Statistisk sentralbyrå, som har vært arbeidsgiveren til dagens statsminister, har sagt at mye av grunnen – ja, faktisk hovedgrunnen – til at ting går bra, er investeringer fra oljeindustrien. Oljeinvesteringene øker år for år og blir rekordhøye. De var det i år, de blir enda høyere neste år, primært på grunn av høy oljepris, altså forhold utenfor norsk politikk. Neste år skal oljeindustrien investere 194,3 mrd. kr. Det er 70 mrd. kr mer enn for bare tre år siden, og det er opp fra 63 mrd. kr fra for ti år siden. Dette gir en enorm stimulans. Bare de tre siste årene er altså økningen på tre finanskrisepakker for 2013 – tre finanspakker mer inn i norsk økonomi kommer fra oljeinvesteringene sammenlignet med for bare tre år siden. En skjønner at det gir resultat. Derfor er jeg bekymret når regjeringen later som om grunnen til dagens velstand er at en har en høyt skattenivå, sterk offentlig sektor med mye reguleringer. Det tilsier at norsk økonomi er dårlig stilt den dagen oljeprisen er lav og oljeinvesteringene er på nivå med det de var på for ti år siden. Det bekymrer meg, for det vi ser nå, med økte lønninger, svekker konkurranseevnen. Hvis vi tror at det er enda høyere skatter som vil være løsningen – siden det angivelig har vært løsningen så langt – vil en utkonkurrere norsk industri veldig raskt. Så hørte jeg komitélederens innlegg der han snakket om at handlingsregelen er den store ideologien som har styrt oss unna krisen i Europa. Det er med respekt å melde bare tull. Ja, det er viktig at vi bruker oljepengene på en fornuftig måte. Det er også viktig at de neste generasjoner skal ha glede av den oljerikdommen vi har, og at det blir representert gjennom bl.a. sparing i utlandet. Men det er en illusjon at man kan lure det norske folk til å tro at all oljepengebruk skjer gjennom statsbudsjettet. Statens investeringer på norsk sokkel vil i år være på 26 mrd. kr. Samtlige av de pengene går utenfor handlingsregelen, og mer enn halvparten av disse pengene har Stortinget faktisk aldri vedtatt skal brukes. Dette er ting Petoro bestemmer på egen hånd. Tilsvarende har denne regjeringen brukt 19 mrd. kr til å kjøpe Statoil-aksjer, 5 mrd. kr til å kjøpe Aker-aksjer, 5 mrd. kr til å stappe inn i DNB. Jeg kunne fortsatt sånn lenge. Det brukes rundt 35–40 mrd. oljekroner utenfor statsbudsjettets ramme hvert år. Det å gi inntrykk av at et par milliarder kroner fra eller til til veiinvesteringer hadde tippet norsk økonomi utfor stupet, blir med respekt å melde bare tøv, for i en økonomi på 2 500 mrd. kr er det ikke litt økning i veiinvesteringene som ødelegger norsk økonomi. Bedre infrastruktur er tvert imot en vesentlig forutsetning for at økonomien også i framtiden skal vært konkurransedyktig. Regjeringen behandler dessverre vei- og jernbanebygging som om det bare er løpende utgifter – det er i hvert fall det finanskomiteens leder omtaler det som. Da burde han ha vært på noen veikonferanser, der f.eks. Cambridge Systematics International sa at hvis Norge hadde investert mer i hovedveinettet sitt, hadde vi fått 3,50 kr i økt verdiskaping tilbake for hver krone vi investerte. Det synes i hvert fall jeg er en god investering. Men med dagens handlingsregel kan en ikke gjøre sånne ting uten at en i regjeringens øyne blir økonomisk kriminell. Derimot er det greit for denne regjeringen om en stapper mer penger inn i SAS, for SAS er per definisjon en investering. Det kan en gjøre uten at det skal prioriteres mot noe som helst annet. Hvis vi vil bruke mer penger på forskning, på lærere, på sykepleiere og på veiarbeidere, skaper det inflasjon. Men bruker en mer penger på flyvertinner, er det magisk hevet over inflasjonsreglene – kanskje fordi de flyr så høyt oppe i luften. Men sånn kan vi ikke drive økonomisk politikk. Vi kan ikke late som om flyvertinner er høyverdige, mens folk som bygger landet, ikke er det. Derfor må det være en annen handlingsregel, en handlingsregel som klarer å skille mellom forbruk og investeringer, og som gjør at en kan investere i norsk økonomi når det er fornuftig. Regjeringen stoler på at Avinor gjør dette. Hvorfor kan vi ikke stole på at et statlig veiselskap og et statlig jernbaneselskap hadde klart den samme oppgaven? Når jeg ser rundt i denne salen, ser jeg folk fra samtlige parti som ønsker å endre på måten vi finansierer investeringer i infrastruktur i Norge. Partiledere fra stort sett alle partier i denne sal ønsker å gjøre endringer, men det er ingen som våger å utfordre den hellige handlingsregelen, kanskje fordi det er blitt ideologien til dagens regjering framfor en pragmatisk og fornuftig løsning. Under rød-grønt styre har utgiftene i statsbudsjettet økt med 50 pst. Over 350 mrd. kr mer skal vi bruke i 2012 sammenliknet med siste budsjettet for Bondevik-regjeringen. Det er en vanvittig økning. Derfor skal vi ikke bare si at mer oljepenger er en viktig løsning på alle ting. Derfor må vi også prioritere innenfor budsjettene på en bedre måte. Det gjør Fremskrittspartiet. I vårt budsjettforslag fra i fjor høst kuttet vi netto offentlige utgifter med 15 mrd. kr. Innenfor den rammen klarte vi samtidig å finne satsingsområder for vei, jernbane, helse og eldre. I tillegg reduserte vi skattene. Men vi reduserte skattene litt mer enn det vi kuttet offentlige utgifter med. Derfor økte vi oljepengebruken litt. Men vi tror det ville gjort at vi fikk en større kake på sikt, og det ville også vært fornuftig for norsk økonomi. Men jeg blir litt tvilende til om dagens regjering ser på mulighetene for å effektivisere offentlig sektor. Når Fremskrittspartiet kutter skatter og avgifter, blir med én gang argumentet fra de rød-grønne at da må vi også kutte i sykehjemsplasser. Jeg beklager, men Fremskrittspartiet kommer aldri til å kutte i sykehjemsplasser for å bedre andre områder i norsk økonomi. Det får være en rød-grønn måte å prioritere på. Men vi ser mange andre muligheter til å effektivisere norsk økonomi. Et eksempel er rapporten som MENON lagde for Akademikerne nylig, der de viser at det går an å effektivisere offentlig sektor og spare 30 mrd. kr på å kjøpe varer og tjenester bedre inn til det offentlige – 30 mrd. kr. Men i og med at regjeringen alltid selv drar opp sykehusplasser som det første en må kutte i, viser det at regjeringen prioriterer helse og eldre lavere enn det Fremskrittspartiet gjør – mens Fremskrittspartiet prioriterer å bruke skattepengene bedre. I revidert statsbudsjett øker oljeinntektene med 27 mrd. kr, resten spares rett i utlandet. Fremskrittspartiet aksepterer det. Mer overraskende er det at regjeringen krever at de 5 mrd. kr i økte skatteinntekter fra fastlandet også skal gå rett ut av landet og spares i oljefondet. Det finner vi urimelig. Er virkelig utlandet det beste stedet å plassere overskuddet i statsbudsjettet som kommer fra norske skattebetalere? Nei, mener Fremskrittspartiet. Handlingsrommet som vi har, må brukes til vekstfremmende investeringer og skattelettelser. I en urolig økonomi som vi nå opplever, er det viktig at vi også styrker vår konkurranseevne. I dag er det mange land som gjennomgår hestekurer som svir, som smerter, men de må gjennom det uansett hvor vanskelig det er, rett og slett fordi landene må balansere sine budsjett. Det er mange av våre konkurrenter som nå opplever reallønnsnedgang og stort press på reformer. Jeg tar ikke stilling til om det er rett eller galt – jeg bare konstaterer at det skjer. Men når de er ferdige, kommer vi til å møte et mye mer konkurransedyktig utland enn det vi gjør i dag. Når norske reallønninger fortsatt stiger, mens konkurrentene ligger flatt, eller går ned i lønn, vil dette bli vanskelig for oss om noen år, hvis vi ikke samtidig gjør fornuftige grep i norsk økonomi. Vi kommer ikke til å bruke revidert budsjett til omkamper. Vi aksepterer at vi tapte en del prioriteringer i fjor høst, og vi legger til grunn regjeringens budsjett når vi nå gjør revideringer. Men vi ønsker at det økte handlingsrommet på totalt 6 mrd. kr, som er til disposisjon, faktisk brukes til å styrke norsk næringsliv og norsk økonomi. Da bruker vi ikke mer oljepenger enn det en la til grunn i fjor høst fra regjeringen. Derfor kan det umulig være uansvarlig – selv om regjeringen vil forsøke å klistre det på oss. Vi må sørge for at industri og infrastruktur kommer bedre ut. Som jeg nevnte: Gode veiinvesteringer gir avkastning for samfunnet. Det vil Fremskrittspartiet framskynde. De som tror at vi bør spare oljepengene i dag, for heller å ta dem ut om 10–15 år og så bygge veier, gjør en strategisk bommert. Erfaringene fra 1998 og fram til i dag viser at hvis vi hadde satt av en gitt sum til veibygging i 1998, latt dem stå i oljefondet og tatt dem ut i dag og investert i veier, hadde vi fått 40 pst. mindre vei for de samme pengene, selv med avkastningen i oljefondet. Det er ikke en god måte å bygge landet på. Dette handler rett og slett om kostnader ved en del infrastrukturbygging. Kostnader med å erstatte tapt jord for å bygge om samfunn blir dyrere jo mer en har bygd opp samfunnet underveis. Derfor foreslår vi det som Sigbjørn Johnsen, dagens finansminister, selv tok til orde for for fire år siden: Vi foreslår i revidert budsjett å omdanne Statens vegvesen og Jernbaneverket til statlige aksjeselskap etter modell av Avinor, tilføre dem egenkapital og la dem få lov til å drifte og utvikle veiprosjekt etter bestilling fra storting og regjering, men gjøre det med et langsiktig perspektiv. Det ville vært å gjøre noe godt for landet.