trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-10-09:
Jeg må innrømme at jeg har en viss mistanke om at dette blir en rimelig forfeilet problemstilling. Hele det norske markedet tilsvarer en forstad til London og er vel neppe som landbruksmarked avgjørende for EUs holdning til Norge. De har selv vært klare på at det de ønsker, er ikke markedsadgang for landbruksvarer, men tilgang til de norske fiskeressursene. Det vil det være viktig for EU å få tilgang til, ikke Norge som et marked for landbruksprodukter. Vi står framfor innføring av en felles EU-forvaltning av fiskeressursene innenfor hele EU-området. Til dem som ønsker seg EU-medlemskap, og som mener at det er løsningen på Norges utfordringer: Tenk dere hva det vil bety for norsk fiskerinæring å bli en del av en felles EU-forvaltning av de samlede fiskeressursene vi har, med det tap det vil bety både for fiskeflåten og for fiskeindustrien langs kysten! Det er riktig at det er optimisme i Nord-Norge. Det er riktig at det er vilje til å satse på fiskerinæringen. Og det er utvilsomt også slik at det er nødvendig å arbeide for å ha så god markedsadgang for våre fiskeprodukter til de land vi eksporterer til, som overhodet mulig. Det er en jobb som vi skal gjøre i fellesskap, og som også Senterpartiet er innstilt på å være med på. Men, oppriktig talt, jeg tror ikke man løser utfordringene ved å sette en sektor opp mot en annen, slik som Fremskrittspartiet nå tar til orde for. Dernest er det også viktig for å klare å utnytte det potensialet som fins i Nord-Norge og i resten av Distrikts-Norge, at man er villig til å gjøre noe mer enn det Høyre og Fremskrittspartiet gjør seg til talsmenn for i sin næringspolitikk: ensidig fokus på skattelettelser. Man må være villig til å satse på infrastruktur i disse områdene, satse på forskning og satse på å bruke midler over SND bl.a. til nyskaping, til å få i gang nye bedrifter og til å få knoppskyting i eksisterende bedrifter. Dette er det næringslivet ber om mer enn noe annet i denne landsdelen og også i den landsdelen som Lodve Solholm kommer fra.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-10-09:
Det tema representanten Bjørklund her er innom, er et tema som opptar mange av oss, og som bør oppta mange av oss. Jeg er for så vidt enig med representanten Bjørklund i at så langt i debatten har det faktum at Norge deltar i disse operasjonene, blitt forbigått i stillhet. Andre talere fra Senterpartiet vil komme inn på dette senere i debatten, det kan jeg love, og det vil være verdt å lytte til. Det er selvsagt ikke uproblematisk at vi skal delta i denne type operasjoner. Jeg vil også tilføye at Senterpartiet sammen med SV har bidratt til at vi skal få en åpen debatt om denne deltakelsen i Stortinget, og hva som skal være Norges engasjement i framtiden. Fra Senterpartiets side er det faktisk en forutsetning at når de operasjonene som vi nå har forpliktet oss til, med seks jagerfly, skal avsluttes i løpet av det halvåret som vi nå er inne i, skal operasjonene avsluttes. Det vil ikke være mulig å være inne i denne typen operasjoner for lang tid framover. Jeg har ikke detaljkunnskap nok til å si om man har oppnådd det man bør oppnå ved deltakelse i disse operasjonene. Men jeg syns faktisk at den redegjørelsen som er gitt, så langt har vært rimelig tilfredsstillende. Og jeg må også si at det virker som om oppfølging og kontroll fra Regjeringen på dette punkt er ganske betryggende. Men når det er sagt, er det vanskelig for oss å ta beslutninger som vil kunne bidra til tap av menneskeliv. Vi må gjøre det vi kan, det som overhodet står i vår makt, for å unngå at det skal kunne skje. Kampen mot terrorisme, som var grunnlaget for Norges deltakelse, er en viktig kamp, men den kan ikke gå på bekostning av hva som helst. Den kan ikke gjennomføres for en hvilken som helst pris. Vi akter å følge utviklingen i Afghanistan nøye og være med og sette de krav som er nødvendige for at dette skal gjennomføres på en skikkelig måte.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-10-09:
Distriktskommisjonen er et godt tiltak, som SV skal ha ros for at de tok initiativet til, og for så vidt skal også Regjeringen ha ros for at den grep det halmstrået det var. Dessverre ser det ut som om det går litt slik som bl.a. Senterpartiet fryktet for, man tar seg veldig god tid. Jeg må jo si at det er oppsiktsvekkende at man har så god tid – når man kjenner utviklingen rundt omkring i Distrikts-Norge – at man venter til langt ut i neste år for å oppnevne denne distriktskommisjonen, som så skal snu alle steiner. Jeg synes heller ikke det er spesielt tillitvekkende at distriktssatsingen med et fond til investeringer i distriktene bare er en delvis oppretting av de kutt som Regjeringen gjennomførte på inneværende års budsjett. Man ligger ennå langt unna det nivået distriktssatsingen lå på da Samarbeidsregjeringen overtok for et års tid siden. Det er et faktum. Det er også et faktum at Kristelig Folkeparti nylig deltok i regjering i lag med Senterpartiet i en regjering som faktisk fikk skryt for å være en av de mest nyskapende regjeringer vi har hatt på lang tid med hensyn til distriktspolitiske tiltak, og en regjering som faktisk også i handling viste vilje til å satse på distriktspolitikk. Så er det riktig at Senterpartiet har fremmet forslag om å myke opp handlingsregelen. Det har vi gjort fordi vi faktisk mener at man kan bruke handlingsregelen noe mer fleksibelt, ikke på den måten som Fremskrittspartiet tar til orde for, hvor man tror at alle gode formål skal kunne finansieres i løpet av kort tid ved bare å pøse ut mer oljepenger og samtidig gi store skattelettelser, men ved å bruke noe mer oljepenger målrettet på områder hvor det faktisk kan være mulig at man kan dempe presset i økonomien. Noe av det norsk næringsliv også etterspør, er bedre samferdsel, bedre veier for å få varene fram til markedet billigere og raskere. Det vil være med og lette situasjonen for norsk næringsliv. Det vil også være med og dempe presset i norsk økonomi hvis vi får dem som står i sykehuskø, ut av denne sykehuskøen raskere og over i produktivt arbeid. Det vil lønne seg, og det ville minske presset i økonomien om man var villig til å bruke penger på dette. Det er den type målrettet satsing Senterpartiet tar til orde for gjennom oppmyking av handlingsregelen.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-10-09:
Som begrunnelse for å endre gravferdsstøtten sier representanten Trine Skei Grande at Regjeringen ønsker å gå fra generelle til målrettede ordninger. Det pussige er at man det siste året har argumentert for det stikk motsatte på en rekke områder. Man ønsker å legge til rette for gode generelle rammebetingelser for næringslivet i form av skattelette, og å avvikle og redusere, bygge ned, de målrettede ordningene gjennom f.eks. SND og andre offentlige virkemidler som er med og får fram nyskaping osv. Man gjør akkurat det samme i forhold til dem som bruker medisin. De skal betale mer. De som går arbeidsledige, skal få mindre og betale større egenandeler, og de som har store utgifter til behandling eller medisin på grunn av sykdom, skal ikke få fullt fradrag i skatten for det. Til gjengjeld er det altså noen som får skattelette. Man fjerner de målrettede ordningene og velger generelle ordninger som erstatning. Dette virker lite konsistent fra Regjeringens side. Så høres det altså rimelig fornuftig ut å resonnere og argumentere på den måten som representanten gjør, om skipsrederen i Holmenkollåsen som ikke har behov for gravferdsstøtte. Men mitt spørsmål blir da: Hva med kontantstøtten? Hva med barnetrygden? Har skipsrederen i Holmenkollåsen etter representantens oppfatning større behov for de ytelsene enn for andre ytelser? Eller er det slik at det er beløpets størrelse som skal avgjøre hva slags ordninger som skal målrettes og hva slags ordninger som skal være generelle? Er det slik at stortingsrepresentantenes lønn skal være avgjørende for nivået på egenandeler til medisin eller for vurderingen av om gravferdsstøtten er et beløp som er så lite at det umulig kan ha mening for noen at den ordningen er generell? Hva slags form for tenkning er det regjeringspartiene og Venstre står for når man velger virkemidler om hverandre og ikke er gjennomført, ikke bruker den samme argumentasjonen i forhold til f.eks. kontantstøtte som man bruker i forhold til gravferdsstøtte?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2002-10-09:
Det vi ser nå, er Høyre i regjering. Hva gjorde Høyre utenfor regjering? La oss se på Nasjonal transportplan. Sammen med Fremskrittspartiet ønsket man en sterk satsing på veibygging, og da var Høyres nåværende parlamentariske leder leder i samferdselskomiteen. Nasjonal transportplan er basert på en trafikkvekst på 1,4 pst. Den reelle økningen er 2,6 pst. Hva er Høyres svar på det? Jo, 3,4 pst. nedgang i investeringsbudsjettet på veisiden, og det samtidig som vi har en arbeidsledighet i dette landet som nærmer seg 100 000. Jeg husker på 1980-tallet, da det var hengt opp store bannere på Youngstorget: 80 000 arbeidsledige – Regjeringen må gå. I dag har vi altså 100 000. Flere og flere anleggsarbeidere på veisiden går ledig. Flere og flere blir drept i trafikken, og vi har en veistandard som er elendig. Eksportnæringen roper på lavere transportkostnader. Og hva er Høyres svar? Jo, 3,4 pst. reduksjon i investeringsbevilgningene når det gjelder å bygge veier i dette landet. Det er logikk på høyt plan. Mitt spørsmål til Høyre: Hvorfor styrer Høyre mot flere arbeidsledige, som heller kunne vært brukt til å bygge dette landet for fremtiden, for fremtiden for eksportnæringen, samtidig som vi kunne ha reddet flere liv, og kunne ha spart mange for et liv i rullestol? Er Høyres svar kun flere bøter, høyere bøter og flere fotobokser?
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-09:
Oddvard Nilsen var leder av samferdselskomiteen i forrige periode, og den største saken han var med på som komiteleder, var behandlingen av Nasjonal transportplan. Det vi husker godt fra behandlingen av planen, var at Oddvard Nilsen og Høyre var sterkt kritiske til det lave ambisjonsnivået den forrige regjeringen hadde i forhold til samferdselsinvesteringene i transportplanen – for lite penger til vei, for lite penger til jernbane og for lite penger til kollektivtransport. Høyre foreslo betydelige økninger, til sammen 9,5 milliarder kr mer til samferdselsinvesteringer i perioden fram til 2011, dvs. betydelige økninger både på jernbane, på vei og på kollektivtransport. Man skulle derfor tro at Høyre ville medvirke til at det ble satset mer på samferdsel og på infrastruktur når de kom i regjering, i tråd med det de foreslo i transportplanen, men det har absolutt ikke skjedd. Etter to budsjett med denne regjeringen er Nasjonal transportplan fullstendig parkert. Transportplanen er overhodet ikke lenger retningsgivende for investeringsnivået på samferdselssektoren i Norge. Etterslepet er etter to år allerede over 2 milliarder kr, og i forhold til det Høyre foreslo, 3–3,5 milliarder kr. På alle områder hvor Høyre og Oddvard Nilsen så sterkt kritiserte den forrige regjeringen for manglende ambisjonsnivå på samferdselssektoren, har denne regjeringen sviktet. Kan Oddvard Nilsen forklare hvorfor Høyre så til de grader har løpt fra det de foreslo i Nasjonal transportplan? Hvorfor er det så stor forskjell på det som Høyre sier og gjør når de er i opposisjon, og det de gjør når de kommer i regjering?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2002-10-09:
Representanten Nilsen har helt rett når han sier at trontaledebatten i større grad burde handle om de politiske veivalgene. I så måte er det ingen tvil om at vi i høst står overfor klarere veivalg enn tidligere, og at denne regjeringen har valgt veien til høyre. Det er helt åpenbart når man ser på et privat forbruk som oppmuntres videre, mens den offentlige og særlig den lokale velferden sakte, men sikkert forvitrer. Det er helt åpenbart når man ser på de unødvendige kuttene som foreslås overfor de aller svakeste gruppene i dette samfunnet, enten det er kronisk sjuke, uføre eller andre. Så det er ingen tvil om hvilke veivalg vi nå står overfor. Men hvis vi hadde lagt vekk alt partiene på Stortinget er uenige om, og sett på en sak som vi i alle fall var enige om før valget i fjor, var det satsingen på skolen. Det var Høyres fanesak. Det gjaldt ikke bare de private skolene, som det nå høres ut for, og ikke bare mangfoldet og evnene til lærerne, men ressursene til den norske skolen. Jeg tror at det rundt i hele landet nå sitter folk og plages med hvor mye det skal skjæres ned i skoletilbudet, hvor mange mindre skoler som må legges ned og hvilke tilbud en ikke lenger kan gi. Folk plages med skolebygg som nærmest ramler ned, og de lar seg ikke lure til å tro at en trang kommuneøkonomi ikke også betyr at skoletilbudet blir dårligere rundt om i landet. I en slik situasjon er det ikke rart at de ikke har tillit til det som er sagt fra politisk hold. Og den tillitssvikten rammer først og fremst partiet Høyre. Spørsmålet mitt blir da rett og slett: Ser Høyre at de har sviktet tilliten til folk i skolepolitikken, og hva har de eventuelt tenkt å gjøre med det?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2002-10-09:
For ett år siden var Fremskrittspartiet og regjeringspartiene enige om at Arbeiderpartiet hadde regjert dette landet altfor lenge, og at det var behov for en ny kurs. Nå forandrer vi Norge. Skatter og avgifter er redusert. Offentlig sektor moderniseres og effektiviseres. Det satses mer på høyere utdanning og forskning for å legge grunnlag for fremtidig verdiskaping. Sosiale ordninger målrettes for å hjelpe de aller svakeste. Vi trapper opp kampen mot fattigdom både hjemme og ute. Denne høsten tas det nye skritt. Samtidig er vi opptatt av å dempe presset mot renten og kronen for å trygge arbeidsplassene. Representanten Hagen møter dette med en svartmaling som savner sidestykke. Han tar med seg sparegrisen til barna våre og inviterer til en kjempefest uten tanke for den anger og bakrus som vil melde seg. Det er kjent, og Hagen bekrefter også i sitt innlegg nå, at han har liten tillit til økonomene. Spørsmålet er: Hvorfor lytter ikke Fremskrittspartiet og Carl I. Hagen til næringslivet? Denne høsten har det vært en entydig og klar melding fra næringslivet, fra bedriftene langs kysten, fra hele den konkurranseutsatte sektor, om at det er behov for et budsjett som demper presset på renten og kronen. Med andre ord: Det er behov for et stramt budsjett. Tilbakemeldingen etter at budsjettet ble lagt frem har også vært meget positiv fra bedriftene, fra næringslivet, fra konkurranseutsatt sektor: Dette er et godt budsjett for å trygge arbeidsplassene. Hvorfor lytter ikke Carl I. Hagen til bedriftene, til næringslivet vårt?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-09:
«Norge er verdens rikeste land», innledet representanten Hagen med å si i sin replikk til Jens Stoltenberg, der han også angav oljefondets vekst i år på 138 milliarder kr. I hovedinnlegget fortsatte representanten Hagen med å si at «det kuttes i ytelser til svake grupper». Hagen sa det bare fire måneder og fem dager etter at partiet inngikk avtale med Regjeringen om revidert nasjonalbudsjett for 2002. Her skulle altså Fremskrittspartiet få synliggjøre i praktisk politikk hvilke prioriteringer de vil foreta i forhold til hva de har sagt at de vil gjøre. Dette er hva de gjorde: Fremskrittspartiet la i revidert nasjonalbudsjett ikke opp til å bevilge én krone mer enn det Regjeringen valgte å bevilge. Partiet valgte riktignok å finne fram til kutt i størrelsesorden 620 mill. kr, men det skjedde gjennom omfattende kutt på ulike budsjettposter og ikke gjennom mer bruk av friske penger, som representanten Hagen ellers tar til orde for. En betydelig del av beløpet ble brukt til å fjerne inntektsbeskatning og arbeidsgiveravgift på kjøregodtgjørelse, og mer ble brukt på det enn til å styrke sykehusøkonomien. Avtalen om revidert nasjonalbudsjett mellom Fremskrittspartiet og Regjeringen beskriver også satsingsområder utover selve revidert nasjonalbudsjett. Det er viktig å merke seg at avtalen ikke inneholder noen formulering om bedrede kår for våre minstepensjonister. Avtalen inneholder ingen formuleringer om tiltak for å bedre bemanningssituasjonen ved sykehjemmene. Avtalen inneholder ingen formulering om å se på ordningen med avkorting i pensjonen for gifte og samboere. Avtalen inneholder ingen forslag til styrking av økonomien i norske kommuner. Det er kutt i midler til deltakelse i internasjonalt samarbeid. Det er kutt i støtten til bibliotekene. Det er kutt i støtten til nordmenn som satt i japansk fangenskap under krigen. Det er kutt i bolig- og miljøtiltak, kutt i familieverntiltak og kutt i tiltak for konfliktløsning. Det er kutt i tiltak innen barne- og ungdomsvernet. Det er kutt i tilskudd til barnehager, kutt i miljø- og næringstiltak innenfor landbruket, kutt i støtten til Statens næringsmiddeltilsyn. Det er null kroner til psykiatrien, null kroner til styrking av pensjonistoppgjøret, null kroner til styrking av bemanningssituasjonen ved sykehjemmene. I juli går John I. Alvheim ut og sier at han ikke tør å ligge på et norsk sykehjem. Hvordan vil Carl I. Hagen forklare dette?
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2002-10-09:
I trontaledebatten for ett år siden ble det brukt to uttrykk fra Fremskrittspartiets leder som skulle angi forholdet til Regjeringen – om Fremskrittspartiet var en del av det parlamentariske grunnlaget for Regjeringen, eller om Fremskrittspartiet var en del av den parlamentariske basisen. Forskjellen, som også representanten Stoltenberg har understreket, er faktisk vanskelig å forstå. Og året som har gått har vist at det var en overflødig presisering fra representanten Hagens side. Det er en realitet at Fremskrittspartiet er både fødselshjelper og livgiver for Regjeringen. Det betyr at Fremskrittspartiet ikke kan fri seg fra ansvaret for den politikk som Regjeringen fører. Det virker faktisk som om Fremskrittspartiet vil ri to hester samtidig, være partiet som sørger for Regjeringens liv, og samtidig ta avstand fra Regjeringens politikk. Representanten Hagen hørte Kristelig Folkeparti-ordføreren fra Aremark i debatten på NRK i går kveld som beskrev den sterkt svekkede kvaliteten på eldreomsorgen i kommunen der. Hvordan er det mulig for Fremskrittspartiet å støtte en regjering som svekker grunnleggende velferdstjenester innen eldreomsorg?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-09:
Dette er en sak der jeg tror at Arbeiderpartiet og SV må konstatere at vi kommer til å være uenige. Dette er også et område der det er uenighet mellom regjeringspartiene i den nåværende regjering. Jeg tror det er en uenighet det går an å løse. Jeg tror det kan være flere i SV som kanskje er tilhenger av et norsk EU-medlemskap når debatten kommer opp igjen. Jeg tipper at situasjonen hos oss vil være som hos Arbeiderpartiet, men med motsatt fortegn. Det vil si at det store flertallet i partiet er imot, men med rom for ja-folk, akkurat som Arbeiderpartiet er et ja-parti, men med rom for nei-folk. Og det avgjøres egentlig ikke av EU-utvidelsen, selv om den er viktig, fordi den også kan forandre EU i forhold til hva slags union EU egentlig er. Min vurdering er følgende: Norge er et lite land som verken blir større eller mindre ved å være medlem i EU. Men vår lille stemme kan faktisk brukes mer effektivt i et internasjonalt samfunn hvis vi står utenfor EU. Den rollen som Norge spilte i Johannesburg, ville ikke vært mulig på samme vis hvis vi hadde vært medlem av EU. Det er mange andre eksempler på det samme. Det er altså nyttig for det internasjonale samfunnet å ha en vestlig, en nordisk, stemme på utsiden av EU. Punkt 2: Jeg er dypt uenig i den økonomiske og monetære union, og det ville vært meget skadelig for Norge, som har konjunkturer på grunn av oljen som går motsatt vei av EU, å være medlem og tilslutte seg euroen. Det ville betydd at vi måtte ha strammet inn massivt i offentlige utgifter. Punkt 3: Jeg er grunnleggende uenig i en politisk konstruksjon som gjør at veldig mange ikke føler at de har noe med konstruksjonen å gjøre, dvs. det eliteprosjektet som EU er, og det at veldig få vanlige EU-borgere klarer å forholde seg til de beslutningene som tas på EU-nivå. Det er et demokratisk underskudd som jeg mener er et av EUs aller alvorligste problemer.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-09:
Nå er vi ved kjernen i det som er forskjellen på SVs måte å tenke bekjempelse av fattigdom på, og det som er Høyres måte å tenke bekjempelse av fattigdom på. Vi ønsker ikke at de fattigste skal måtte gå et eller annet sted for å få skolebøker eller penger til skolebøker. Vi vet at det i et samfunn hvor det materielle forbruket er såpass høyt som hos oss, og hvor mange har det veldig bra, er forbundet med skam ikke å ha penger til det andre har penger til. Det er veldig mange som kvier seg for å gå de stedene hvor disse pengene skal hentes. Vi ønsker ikke at folk skal ha – hva skal vi si? – det stempelet i panna. I tillegg vet vi at det som er mest effektivt i forhold til å bekjempe fattigdom blant f.eks. barn og ungdom, er å sørge for en gratis skole hvor det ikke spørres etter penger hele tiden, og å sørge for at det er rimelige fritidstilbud som inkluderer alle. Det gjør det mulig å delta også for folk som ikke har mye penger, uten at de hele tiden må synliggjøre at de har forskjellig økonomi. Dette er derfor et meget viktig punkt. Det er en stor ideologisk forskjell mellom Høyre og SV. Vi ønsker oss ikke et veldedighetssamfunn der de fattigste må gå rundt og dokumentere at de er fattige, og så få bidrag fra staten. Vi ønsker oss et inkluderende samfunn der man ikke hele tiden må spørre hva folk har av penger.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-09:
Det kan godt hende at SV foreslår å redusere en avgift eller to i vårt statsbudsjett, men det kommer ikke til å være en prioritert oppgave for oss å få alkoholavgifter, tobakksavgifter eller direkte miljøavgifter betydelig ned. Tvert imot mener vi at forurensning skal koste, og at det er viktig. Når det gjelder grensehandelen, tror jeg faktisk at det ikke er spesielt effektivt å sette ned avgiftene i Norge betydelig bare på grunn av den. Det vil bety at man får en betydelig økning av mange helsefarlige varer andre steder i landet, og jeg oppfatter ikke grensehandelen som et så stort problem. Tvert imot tror jeg veldig mange koser seg med å ta en tur til Sverige, i hvert fall hvis de bor i grenseområdene. Hva er så grunnen til at varer koster mindre i Sverige enn de gjør i Norge? Noe skyldes avgifter, men det er først og fremst fordi svenskene i snitt tjener 25 pst. mindre enn oss. Og hvis det er slik at vi ønsker å ha en levestandard omtrent på svenskenes nivå, får vi ta hele pakka med lønnsreduksjon også. Da utgjør det ikke noen særlig forskjell. Det som er viktig for SV når det gjelder avgiftspolitikken, er å få bort en del av de avgiftene som det ikke er mulig å forklare hvorfor vi har i 2002, f.eks. en dokumentavgift som man betaler når man kjøper en bolig, og som er vanskelig å forklare ut fra dagens situasjon. Men vi ønsker å rendyrke de meget klare miljøavgiftene. Bensinen i Norge er blant de billigste i Europa hvis vi tar hensyn til vår kjøpekraft, og det er det vel rimelig å gjøre når man skal finne ut hvor mye ting faktisk koster.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-09:
Det er helt feil å si at SVs og Fremskrittspartiets økonomiske politikk er lik. Men det er riktig å si at det SV legger til grunn når vi diskuterer oljepenger og bruk av oljepenger, er at det viktigste vi kan gjøre, er å ta ansvar for at de som kommer etter oss, overtar noe bedre enn det vi selv fikk fra generasjonen før oss. Det betyr å investere i kunnskap og utdanning, å investere i forskning, å sørge for at vi har flere ben å stå på når oljen tar slutt, å spare på oljen ved ikke å pumpe den opp så fort og – få oljepengene på bok og la det stå og lyse av dem, slik at det blir fristende for noen og hver å benytte dem til å økt forbruk – som er noe av den beste måten man kan gjøre det på. Dessuten vil en mer stabil utbygging og utvinning av olje føre til at man også forvalter kompetansen i den delen av arbeidsmarkedet mye bedre. SV har ikke noe omfattende sak til sak-samarbeid med Fremskrittspartiet, men vi har sammen med Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet skaffet flertall for den største barnehagereformen innført på lange tider. Det er vi meget stolte av fordi ikke bare vi, men Kristelig Folkeparti og mange andre partier var ute i valgkampen og lovte omtrent det samme som det disse forlikspartnerne nå har fått til. Det burde Kristelig Folkeparti også være glad for. Når det gjelder investeringsavgiften, er min mening om den følgende: Hvis vi skulle begynt med blanke ark for 2003, ville faktisk ikke denne salen prioritert å bruke 6 milliarder kr til å få fjernet en investeringsavgift som industrien har veldig liten glede av. Det er industrien som hovedsakelig har trøbbel på grunn av høy kronekurs og rentenivå pr. i dag(presidenten klubber)(presidenten klubber) investeringsavgiften bør gjeninnføres, for den ble avviklet fra 1. oktober. Jeg tror faktisk at veldig mange er enige med meg i at hvis vi skulle begynt med blanke ark for 2003, hadde det vært mye viktigere å bruke penger på skolen enn å bruke 6 milliarder kr til å få ned investeringsavgiften. (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-09:
Det er ingen grunn til at ikke SV og undertegnede skulle nevne Senterpartiet i samme åndedrag når man snakker om hva som kan være alternativet til en høyredominert regjering under Fremskrittspartiets svøpe ved neste stortingsvalg. Tvert imot ønsker vi oss et samarbeid med Senterpartiet, selv om de i denne situasjonen, i dette Stortinget, ikke har avgjørende innflytelse. SV var selv i denne situasjonen i forrige stortingsperiode. Jeg har stor medfølelse med mine gode venner i Senterpartiet. Det er et forbasket slit ikke å ha mulighet til å avgjøre flertall, men det kan også brukes som en mulighet til å utvikle politikk. Det gjorde vi da vi hadde muligheten til det, og det kan Senterpartiet også gjøre. Så kan det nok bli en ny vår for Senterpartiet også. Jeg tror det er mange områder som Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV kunne samarbeide godt om. Når jeg ikke nevner Senterpartiet i draget om barnehageavtalen, er det fordi jeg faktisk har sett at Senterpartiet har sendt ut litt forskjellige signaler om innholdet i selve barnehageavtalen og hva man står for når det gjelder den. Men hvis det er slik at man står 100 pst. på den, er jeg meget godt fornøyd med det. Når det gjelder Norges Bank og instruksen til den, har Øystein Djupedal en interpellasjon på tirsdag i neste uke om hva slags kriterier som burde legges til grunn, og hva som bør styre Norges Bank og fastsettelsen av renten. Da håper jeg at vi kan få en skikkelig diskusjon rundt det. SV var som kjent imot den måten som man nå tolker instruksen til sentralbanken på. Det tas altfor lite hensyn til det som dreier som om å bekjempe arbeidsløshet, og andre ting enn et rent inflasjonsmål. Men det var Fremskrittspartiet som fikk gjennom denne måten å tenke på når det gjelder sentralbankens fullmakter og målsettingen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-09:
Jeg tror nok at representanten Lilletun må finne seg i at ikke undertegnede melder seg frivillig til Kristelig Folkepartis PR-avdeling. Slik er kortene delt. For det andre skulle jeg fryktelig gjerne hatt et bibelsitat å kvittere ut dette Marx-sitatet med. Men jeg tror ikke jeg helt tar sjansen, til tross for ti år, tenker jeg, på søndagsskolen på Herøya i Porsgrunn. Så til saken. Jeg kan altså ikke få det til å henge sammen at man reduserer den muligheten som uføretrygdede har til å tjene utover sin trygd – fra 50 000 kr til 5 000 kr – og sier at det er arbeidslinjen, for dette betyr at veldig mange av dem som nå kan ha en viss inntekt fra arbeid – som gjør at de har sosial kontakt med et arbeidsliv, som gjør at de kan spe på en trygd som ofte er meget lav fra før – kanskje gir opp den jobben istedenfor at de stimuleres til å jobbe mer. Dette må jo gå motsatt vei av det som er tanken bak arbeidslinjen. Så et spørsmål: Hvor lenge kommer Kristelig Folkeparti til å holde ut å være i en mindretallsposisjon, først i regjering sammen med Høyre, der Høyre har flertallet av statsrådene – og jeg tipper at det betyr at de først må slåss en runde med Høyre om å få gjennomslag for sine hjertesaker, f.eks. bistand – og så i Stortinget samme runden én gang til om Kristelig Folkepartis hjertesaker? Og sånn vil det være så lenge det er mindretallsregjeringer som ikke har et forpliktende samarbeid med et flertall i Stortinget bak seg. Det er jo Kristelig Folkeparti som har – hva skal jeg si – Fremskrittspartiet som en slags støtte når det passer Carl I. Hagen, som fikk Kjell Magne Bondevik som statsminister fordi det passet Carl I. Hagen, som har svart på diverse spørsmål fra Fremskrittspartiet når det passer Carl I. Hagen, men som ikke har et flertall i salen som tar ansvar for det som er de politiske gjennomslagene i forhold til Regjeringen. Hvor lenge holder Kristelig Folkeparti ut det?
Bent Høie (Høyre), 2002-10-09:
Det var igjen morsomt å høre representanten Kristin Halvorsens kommentarer om norsk politikk. Det hadde imidlertid vært interessant en gang å høre et innlegg som presenterte SVs alternative politikk. Vi har i Kristin Halvorsens innlegg hørt et kraftig angrep på Regjeringens verdier i forhold til de fattige. Dette er underlig, med tanke på at denne regjeringen er den første etter den annen verdenskrig som faktisk legger fram en handlingsplan for å bekjempe fattigdom i Norge, en fattigdom som på grunn av rikdommen ellers i samfunnet rammer så uendelig tøft. Spesielt de barn som vokser opp i fattige familier og derfor har en ekstra stor mulighet til selv å bli fattige, rammes hardt. Denne fattigdommen er et resultat av en sosialpolitikk som har vært mer opptatt av å støtte alle, uavhengig av inntekt og formue, enn av å hjelpe dem som virkelig trenger det. Regjeringen viser i dette budsjettet som nå er lagt fram, evne til å prioritere fattigdom, rus, psykiatri, innføring av et tak 2 for kronikerne og å redusere egenandelene både for tannlegebehandling og opptreningsinstitusjoner. Ingen andre enn Regjeringen har klart dette før. En tar et kraftig løft, og en prioriterer. Å prioritere her betyr også at en er nødt til å nedprioritere andre ting. Med de sterke påstandene Kristin Halvorsen kom med i sitt innlegg, er det derfor all grunn til å granske SVs forslag i kampen mot fattigdom. Det er i all hovedsak generelle ordninger som hjelper alle. La meg ta noen eksempler: SV foreslår gratis skolebøker til alle istedenfor, som Regjeringen foreslår, en skikkelig støtteordning for dem som trenger det. Med SVs modell vil det ta mange år før en har fått etablert utlånsordninger som gir ungdom lik tilgang på skolebøker. Regjeringen kommer med en løsning i 2003 som gir barn av fattige mulighet til selv å eie sine bøker på lik linje med alle andre. Jeg tror det betyr mer enn den ene boken SV og Arbeiderpartiet klarte å gi dem i fjor. SV prioriterer maksimaltakst på barnehager for alle. Dette vil gi en familie med 520 000 kr i inntekt 30 000 kr å bruke, som Kristin Halvorsen sier, på «sus og dus». Hva er det SV ønsker i forhold til å bekjempe fattigdom? Fortsetter hun å tro at det å hjelpe alle, hjelper like mye, eller er det i realiteten et bidrag til det at det opprettholder og forsterker forskjellene i dette landet?(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2002-10-09:
Representanten Halvorsen og SV er til stadighet opptatt av miljø og forurensning. Det må jeg innrømme er bra, for alle er vel interessert i å ha et bedre miljø og renere luft. Men så er det dagens realiteter: Avgiftene i Norge øker og øker, mens avgiftene i Sverige settes ned i takt med at danskene setter ned sine avgifter, for at de skal unngå grensehandel med Tyskland osv. Vi har en dominoeffekt. Spesielt er det avgiftene på alkohol, mat, bensin, biler og tobakk som har ført til uendelige køer og trafikkork på alle våre veier mot Sverige. Hvor mye forurensning og økt forbruk av drivstoff denne grensehandelen medfører, vet vel ingen. SV burde jo være opptatt av denne forurensningen og det økte drivstofforbruket som skyldes grensehandelen, men her er de temmelig tause. Vil SV i sitt budsjettforslag gå inn for avgiftsreduksjoner for å få ned noe av denne grensehandelen? I tillegg er SV veldig opptatt av de fattige. Vil ikke da en avgiftsreduksjon på f.eks. strøm, årsavgift på biler osv. medføre en større lettelse for dem som har lite, kontra dem som har mye?
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2002-10-09:
Sjølv om dette ikkje er ein finansdebatt, dannar likevel signala i statsbudsjettet mykje av undertonen i debatten. Samarbeidsregjeringa har lagt fram eit stramt budsjett som no haustar både honnør og optimisme i næringslivet, samtidig som ein har greidd å få klare føringar både når det gjeld å gje eit lyft til dei svakaste i eige land og dei svakaste og dei fattigaste av dei fattige i utlandet. I tillegg inneheld òg budsjettet ei radikal forbetring av vilkåra for frivillige lag og organisasjonar som bl.a. yter ein kjempeinnsats når det gjeld arbeidet blant barn og unge, og i kampen mot mobbing og utfrysing. Pengane finst, seier Kristin Halvorsen ofte og har kreative forslag om å bruka oljepengar utan at det skal føra til inflasjon, arbeidsløyse eller anna elende. SV har pengar nok. Likevel er partiet sitt forhold til oljeinntektene noko dobbelt. På den eine sida vil miljøpartiet SV redusera investeringane i oljeverksemda og dermed gje oss mindre inntekter. Samtidig konkurrerer SV med Framstegspartiet om å gjera norsk økonomi heilt avhengig av oljeinntektene. Når SV i fleire store saker har funne saman med Framstegspartiet, og når partiet i tillegg har noko av den same tilnærminga når det gjeld bruken av petroleumsinntektene, vert spørsmålet mitt: Når støyen om trontalen og statsbudsjettet har lagt seg, er då SV innstilt på å fortsetja sitt til dels omfattande sak til sak-samarbeid med Framstegspartiet? I tillegg må eg få spørja: Er det slik som ein kunne få inntrykk av i går, at SV verkeleg vil gjeninnføra investeringsavgifta, med dei konsekvensane dette vil få for arbeidsplassar rundt i fedrelandet?
Morten Lund (Senterpartiet), 2002-10-09:
Senterpartiet og SV har felles kritikk mot dagens regjering på en rekke viktige områder – og takk for det! Når det gjelder distriktspolitikken: Vi ønsker å bevare det bosettingsmønsteret vi har, og bevilge penger til det. Når det gjelder kommuneøkonomien: Vi vil ha mer penger til skole, barnehage og eldre, og bevilge penger til det. Når det gjelder fordelingspolitikken: Vi ønsker en annen skattepolitikk, og vi ønsker gjennom fordeling å ta bedre vare på svake grupper. Vi hadde også felles kritikk mot arbeiderpartiregjeringen på dette punktet, og jeg mener at begge partier er like troverdige på disse områdene. Jeg mener, som Djupedal har nevnt før i dag, at vi også har vært med på å endre Arbeiderpartiets kurs ganske mye på disse områdene. Så ligger det an til økt samarbeid, noe som gir økt tyngde i vår kritikk, fordi Arbeiderpartiet da har blitt med på samme parti som oss. Men så legger jeg merke til at når SV snakker om dette temaet – om hvem de er enige med – utelater de så lett Senterpartiet fra den oppramsingen, nå sist i replikksvaret om barnehageforliket. Det gjelder også når det er snakk om hvilken regjering vi kan få i neste periode, etter at folket oppdager hva som skjer. Så spørsmålet mitt er: Hvorfor er SV så påpasselig med ikke å nevne Senterpartiet blant dem som de er enige med? Så til et annet tema: Vi stod sammen med SV i kampen mot EU-medlemskap. Vi har fått beholde norsk krone, og Norges Bank er under vår instruks. Senterpartiet har nå fremmet forslag om at det skal legges mer vekt på sysselsetting og produksjon når renten fastsettes, ut fra den instruksen som gjelder i dag. Også SV har vært kritisk og enig med LO i at det ikke skal legges så ensidig vekt på inflasjon når renten fastsettes. Det kan være grunn til å spørre om markedet da virker som det sies. Spørsmål: Vil SV støtte dette forslaget fra Senterpartiet om å presisere renteinstruksen?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2002-10-09:
Jeg merket meg i representanten Lilletuns innlegg at han er skuffet over at opposisjonen ikke roser budsjettet, at vi på sett og vis ikke bruker debatten til å referere Regjeringens skryteliste. Problemet er bare at den skrytelisten ikke er så åpenbart mye å skryte av. Når man skryter av at man retter opp litt av de store kuttene man gjorde i distriktspolitikken for inneværende år, og så kaller det en satsing, når man skryter av at man tilbakefører noen av de mange stillinger man fjernet fra Aetat inneværende år, og så kaller det satsing, ja, da må man ikke vente at man får skryt for det, for det er med rette ikke noe å skryte av. Det er lett å tilgi representanten Lilletun at han snublet i å sitere Marx. Men det er ikke på Marx jeg skal utfordre Kristelig Folkepartis parlamentariske leder. Det er på fordelingspolitikk. Det er mange ganger sagt fra denne talerstol av representanter fra Arbeiderpartiet og av representanter fra Kristelig Folkeparti at Kristelig Folkeparti står nærmere Arbeiderpartiet enn Høyre i mange viktige fordelingsspørsmål. Det tror jeg fortsatt de fleste av oss mener. Regjeringens politikk nå dokumenterer at avstanden mellom Arbeiderpartiet og Høyre i fordelingsspørsmål er stor, og vi ser også at det er Høyre som har fått lov til å prege denne regjeringens politikk på det området, dessverre. Dessverre for de uføretrygdede, som mister retten til å tjene 50 000 kr i tillegg til trygden, dessverre for de arbeidsledige, som mister 20 000 kr hvis de er arbeidsledige i ett år, og dessverre for de uføre og eldre, som mister fritaket for egenandel for medisin på blå resept. Vi har prøvd å utfordre Høyre i dag, og vi har ikke fått gode svar. Jeg vil gjerne høre Kristelig Folkepartis parlamentariske leder gi sin forklaring. Jeg vil høre Kristelig Folkepartis forklaring på disse typer forslag. Skjønner representanten Lilletun at dette helt river ned Regjeringens forsøk på å bli troverdig når det gjelder å ta omsorg for dem som har det vanskelig?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-10-09:
Representanten Jon Lilletun startet sitt innlegg med å snakke om verdier og menneskeverd, og av og til når man hører på sentrale politikere fra Kristelig Folkeparti, sitter man igjen med det inntrykket at Kristelig Folkeparti skulle ha enerett på de rette verdier og det rette menneskesyn. Sånn er det jo ikke. Vi har alle våre verdisyn, og vi har også vårt menneskesyn. Jeg skulle bare ønske at samtlige politiske partier i dette stortinget i særlig grad lot sitt menneskesyn og verdisyn bli mer utslagsgivende for å hjelpe de svakeste i dette samfunnet. Det fremlagte statsbudsjettet på helse- og sosialsektoren rammer de svakeste i samfunnet meget sterkt. Jeg nevner blåreseptordningen, skyhøye egenandeler, som aldri har vært høyere noen gang tidligere, og at de uføretrygdede fratas muligheten til tilleggsinntekt, noe som i høyeste grad bedrer livskvaliteten til den enkelte stønadsmottaker. Gravferdsstøtten fjernes – de etterlatte skal stigmatiseres og tvinges over på fattigkassa også ved en slik situasjon. Mitt spørsmål til representanten Jon Lilletun blir som følger: Er budsjettkuttene overfor de svakeste blant oss forenlige med de verdier og det menneskesyn Kristelig Folkeparti mener å stå for?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-10-09:
Eg lyttar gjerne til Jon Lilletun, men etter innlegget hans i dag synest eg det er grunn til å stilla eitt spørsmål: Kva er det som har skjedd med Kristeleg Folkeparti? Regjeringa har lagt fram ein handlingsplan mot fattigdom. Det er så bra. Det er òg på høg tid. Stortinget gjorde vedtak om ein slik plan i samband med behandlinga av utjamningsmeldinga for meir enn to år sidan. Utjamningsmeldinga vart lagd fram av Bondevik I-regjeringa. Det var eit dokument der Kristeleg Folkeparti og Senterpartiet stod saman om fem strategiar for å motverka forskjellar. Vi stod saman om forslag til tiltak for å betra vilkåra for vanskelegstilte på i alt 2 milliardar kr. Dessverre har det vore manglande vilje i Stortinget til å realisera desse tiltaka. Og no føreslår Bondevik II 335 mill. kr til å følgja opp nokre av desse forslaga. Men samtidig gjer dei framlegg om innstrammingar som vil ramma hardast dei personane som dei her vil hjelpa. Det er difor dei vert skulda for å gi med den eine handa og ta igjen med den andre. Og dei tek ikkje berre igjen, dei tek femdobbelt igjen. Ingen er i tvil om at dei som vil merka sterkast dyrare medisinar og innstrammingar i dagpengeordning og uføretrygd, er dei som frå før har vanskar med å få det til å gå rundt. Høgre vil skjerma dei rike, det er inga nyheit. 500 mill. kr ut til høgtlønte i dette budsjettet i tillegg til dei milliardane som rann ut i fjor, er god Høgre-politikk. Men kva er det som har skjedd med Kristeleg Folkeparti, Kristelig Folkeparti som stod bak utjamningsmeldinga, med eit meir rettferdig skattesystem som ein viktig strategi? Er tiltaksplanen mot fattigdom nok eit eksempel på at Høgre har vunne fram i Regjeringa? Eller har Kristeleg Folkeparti faktisk endra politikk på dette feltet?
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2002-10-09:
Jeg har lyttet til Lilletun, som hadde flere overskrifter, bl.a. med utgangspunkt i at verdigrunnlaget var viktig. Det er jeg enig med representanten Lilletun i. Og han gikk videre med at det var veldig viktig med målrettede tiltak. Det tar jeg heller ikke avstand fra. Men jeg må si at denne Regjeringen har vært usedvanlig treffsikker i bl.a. tre målrettede tiltak: Det gjelder arbeid for de uføretrygdede og måten de skal komme inn i arbeidslivet på – det er dramatiske kutt der. Man har vært helt presis og målrettet på dagpengegrunnlaget og innretningen på det, som absolutt vil gå ut over dem som trenger det mest. Man har vært kontant og målrettet på egenandelsystemet – helt målrettet. Jeg må spørre parlamentarisk leder for Kristelig Folkeparti i Stortinget: Hvorfor har man ikke vært så målrettet på kontantstøtten? Det hadde vært enklere å være mer målrettet på kontantstøtten, men der skal alle få likt uansett. Men for de aller svakeste var man så målrettet og treffsikker at det går nesten ikke an! Så er jeg også enig med representanten Lilletun i at vi skal diskutere de problemene som ligger her. Han sa innledningsvis også at man skulle løfte blikket litt. Det er jeg helt enig med ham i. Jeg synes at parlamentarisk leder for Kristelig Folkeparti også burde løfte blikket når det gjelder den parlamentariske situasjonen i Stortinget. Representanten var inne på forutsigbarhet og treffsikkerhet. Men kan Lilletun klare litt opp i den parlamentariske situasjonen for å få sterkere forutsigbarhet og treffsikkerhet? Slik det virker i dag, henger Regjeringens politikk i løse luften. I hvilken retning vil Lilletun gå for å få forutsigbarhet og treffsikkerhet og skaffe grunnlag for Regjeringens politikk i Stortinget?
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2002-10-09:
Representanten Enoksen hadde en grei gjennomgang, som jeg i hovedsak kan slutte meg til. Men det var noe som ikke ble sagt, og som jeg gjerne vil ha svar på fra Senterpartiet. Slik jeg oppfatter Senterpartiet, er det opptatt av små bedrifter. Vi vet at hovedproblemet i Norge er at vi har en oljeøkonomi som skaper en sterk krone og høye renter. Det gjør at bedrifter må flagge ut eller legge ned. Dersom Norge hadde vært medlem av EU, ville vi hatt 3,25 pst. rente, og 70 pst.-80 pst. av næringslivet som eksporterer, ville hatt en felles valuta, euro, og altså ingen kroneproblemer. Ser Senterpartiet de problemer som f.eks. fiskeforedlingsindustrien og delvis foredlingsindustrien i landbruket sliter med? Er Senterpartiets syn på EU like fastlåst, tross de problemer som næringslivet har? Ser ikke Senterpartiet at EU nå er i ferd med å bli en alleuropeisk sak? Det bygges nå sakte opp en europeisk forsvarsunion. Er det viktig for Senterpartiet? Og bekymrer det Enoksen, som er medlem av forsvarskomiteen?
Øyvind Halleraker (Høyre), 2002-10-09:
Meg bekjent ble det aldri lagt ned flere postkontor enn da Johan J. Jakobsen var samferdselsminister, så heller ikke i dette spørsmålet er liv og lære så helt enkelt. Enoksen kommer fra Kyst-Norge, det gjør jeg også. Enoksen kommer fra næringslivet, det gjør jeg også. Her slutter likhetene. Jeg har nemlig oppdaget at Kyst-Norge taper på høy kronekurs og høy rente. Jeg har også oppdaget at det er selve grunnlaget for den velferd og den bosetting som vi har ute i Kyst-Norge, og ikke det offentliges økonomi. Senterpartiet er tilsynelatende ikke opptatt av dette lenger. Vi hører stadig krav om økte utgifter. Riktignok var Enoksen innom næringslivet i sin innledning her, men han var stort sett opptatt av å øke offentlige utgifter. Tradisjonelt er ikke dette det Senterpartiet vi kjenner, så de er faktisk ikke til å kjenne igjen. Vi kan slå fast at dette tydeligvis er blitt en villet politikk fra Senterpartiet. Mitt spørsmål til Senterpartiet og Enoksen blir da om han med sin bakgrunn likevel ikke er enig i at det nettopp er det konkurranseutsatte næringslivs vilkår, og særlig gjelder dette Distrikts-Norge, hvor vi er så følsomme for svingninger, som er grunnlaget for trygge lokalsamfunn, og ikke økte offentlige utgifter som presser folk til å flytte eller til å legge ned.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2002-10-09:
Eg har fått klarleik i Enoksens syn på EU-medlemskap. Eg var her om dagen oppe i Enoksens rike, Nord-Noreg, og det som forundra meg litt, og ikkje minst gledde meg, var at det faktisk var optimisme i den landsdelen. Dei såg moglegheitene som låg i alle dei ressursane som denne landsdelen har, nemleg innanfor fisk og fiskeriprodukt. Men det som var poenget, var: Gi oss moglegheitene. Eit av krava var også: Gi oss høve til å få tak i EU-marknaden for fisk og fiskeprodukt og gi oss stabile rammevilkår. Då er det nokså viktig at vi får tak i det, og vi manglar jo den marknadsdelen. Og skal vi få tak i den marknaden, må vi høgst sannsynleg ofre litt, og då må vi opne våre grenser for import av landbruksvarer frå desse landa. Dette vil kanskje bli endå viktigare når vi får ei utviding av EU – ikkje minst skal Polen, ein av våre største marknader når det gjeld pelagiske fiskesortar som makrell og sild, inn i EU. Dei har kanskje også eit ganske stort behov for å eksportere sine matvarer. Då må spørsmålet vere om Enoksen og Senterpartiet er villige til å ofre litt på landbrukssida ved at vi opnar for import av landbruksvarer frå EU for at vi skal få tak i marknaden når det gjeld fisk. Min påstand er at er det noko som vil sikre busetnaden i vårt langstrakte land, er det fisk og fiskerinæringa.
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-09:
Norge er i krig i Afghanistan og har vært det i mesteparten av det året som har gått siden denne krigen ble satt i gang. Trontaledebatten er ikke særlig preget av det. Vår krigsinnsats er betydelig og koster oss flere ganger så mye som den humanitære innsatsen vi har bidratt med i Afghanistan i den samme perioden. Ved å delta i skarpe operasjoner, som vi nå gjør, risikerer vi også å sette vår humanitære troverdighet eller kapital på spill. Krigen har sin støtte i et meget uklart FN-mandat, som nå er over ett år gammelt. Krigen føres med virkemidler som er meget upresise, som bombing fra jagerfly i meget stor høyde, med store sivile tap som resultat. Ingen fra alliert side bryr seg om å telle de drepte, enten de er sivile eller militære fiender. Behandlingen av tilfangetatte er under enhver kritikk. Målene med denne krigen er også svært upresise. Taliban er for lengst ryddet bort fra makten. Al Qaida-lederne er søkk borte. Men ingen kan si når operasjonene kan avsluttes. Mitt første spørsmål til representanten Enoksen er om Senterpartiet fortsatt stiller seg bak stortingsflertallets ønske om å være med på denne krigen, og hvilke mål som må nås før Senterpartiet mener krigen er moden for en avslutning. Det neste spørsmålet er knyttet til sikkerhetssituasjonen i Afghanistan. Afghanistans regjering har bedt om at bombingen opphører og at det internasjonale samfunnet trapper opp innsatsen for å sikre sikkerhet og stabilitet i det nye regimet. Det er et stort behov for å styrke sikkerheten også utenfor Kabul-området, der ISAF er stasjonert. Støtter Senterpartiet SVs krav om at Norge nå må trappe ned innsatsen i de skarpe operasjonene i Enduring Freedom og trappe opp innsatsen i sikkerhetsstyrken ISAF?