Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2007-03-20:
Den loven vi skal behandle her i dag, er et helt nytt straffebud som kriminaliserer det å møte et barn med forsett om å begå seksuelt overgrep. Komiteen har underveis i arbeidet vist en god samarbeidsvilje. Det er også en enstemmig komite som stiller seg bak selve lovforslaget. Komiteen mener det er behov for å gi barn økt beskyttelse mot seksuelle overgrep. Den økte bruken av kommunikasjonsmidler som Internett og mobiltelefon har gjort barn mer sårbare for overgrep. Denne utviklingen har bl.a. gjort det lettere for voksne å komme i kontakt med barn uten kontroll fra andre voksne. Noen voksne bruker slik kontakt bevisst for å komme i posisjon til å begå seksuelle overgrep. Dette lovforslaget har sitt utspring i at England vedtok en tilsvarende bestemmelse som trådte i kraft i mai 2004. Etter det har Barneombudet og Redd Barna jobbet for å få på plass en slik bestemmelse også her i Norge. Dette sammen med de positive erfaringene fra England gjorde at Regjeringen i fjor sommer la fram dette forslaget til høring. Poenget med det framlagte forslaget er å gi politiet mulighet til å stoppe planlagte overgrep før selve det fysiske overgrepet er påbegynt. Denne nye bestemmelsen vil ramme den som har avtalt å møte et barn under 16 år, og som har forsett om å begå et seksuelt overgrep mot barnet. Politiet kan da pågripe den voksne i det øyeblikk han eller hun ankommer møtested eller et sted hvor møtestedet kan iakttas. Dette supplerer det alminnelige forsøksansvaret etter straffeloven §§ 195, 196 og 200. Komiteen er også enig i at det gis adgang til straffebortfall dersom partene er jevnbyrdige i alder og utvikling. Det er også en enstemmig komite som stiller seg bak at det framlagte forslaget også tydeliggjør at straffeloven § 201 b og c også rammer seksuelt krenkende eller annen uanstendig adferd som er forøvet gjennom elektronisk kommunikasjon. Komiteen vil samtidig understreke at det nye straffebudet alene ikke er tilstrekkelig for å beskytte barn. Etter komiteens syn er det behov for en rekke samordnende tiltak for å beskytte de aller minste mot overgrep fra voksne. Et viktig tiltak er opplæring av barn og voksne i trygg Internett-bruk. Politiet må få på plass egnede virkemidler til å oppdage og oppklare denne typen lovbrudd. Aktørene innenfor moderne kommunikasjon bør også stimuleres til selv å iverksette tiltak som kan forebygge overgrep mot barn. Jeg vil også i denne forbindelse få framheve det viktige arbeidet med etableringen av et filter hos KRIPOS som sperrer tilgang til Internett-sider som inneholder overgrepsbilder. Dette ble etablert under den forrige regjeringen. Komiteens flertall, medlemmene fra Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti, er videre fornøyd med at Regjeringen 1. juni 2006 opprettet en arbeidsgruppe som hadde mandat til å utrede og fremme forslag til tiltak for å forebygge at barn utsettes for seksuelle overgrep i forbindelse med deres bruk av Internett og at bilder av slike overgrep mot barn blir distribuert på nettet. Utvalget fikk fort navnet «Faremo-utvalget», fordi Grete Faremo ledet det. Faremo-utvalget la 30. januar fram sine forslag for å forebygge Internett-relaterte overgrep mot barn og unge i en egen rapport. Rapporten er på drøye 20 sider og inneholder 18 konkrete tiltak. Når vi i flertallet valgte ikke å gå inn i flere av merknadene til mindretallet på det forebyggende og etterforskende området, var det fordi vi mente at denne rapporten står for seg selv, og at det da blir kunstig å framheve bare noen av tiltakene før rapporten har vært ute på høring. Vi hadde heller ikke noe behov for å si noe om Barnas Hus i denne sammenheng, siden Regjeringen allerede var godt i gang med arbeidet for å etablere det. Dette lovforslaget som er framlagt, har vakt stor medieinteresse, og jeg med flere har vært med i en del debatter. Det er ett argument mot dette forslaget, som ble brukt i debattene, som jeg har lyst til kort å kommentere. Det har av flere blitt framhevet at dette nye straffebudet vil bli en lov som ikke vil bli anvendt. Til det er det å si at det første året etter at England innførte tilsvarende straffebud, ble det anvendt 185 ganger, og det er ingen grunn til å tro at det skulle være noen vesensforskjell i Norge på dette området. Jeg vil også vise til at det i det framlagte forslaget, uavhengig av det nye straffebudet, ligger enkelte presiseringer i straffeprosessloven og straffegjennomføringsloven. Dette er endringer som er en konsekvens av en domsavgjørelse om at fullbyrding av betinget fengselsstraff med virkning fra 1. januar 2006 skal være dom, og ikke kjennelse som tidligere. Jeg vil til slutt minne om at det er en enstemmig komite som anbefaler Odelstinget å støtte det framlagte forslaget.