Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2015-05-28:
Jeg vil også starte med å takke statsråden for en meget god og grundig redegjørelse over et bredt spekter av aktuelle temaer i europapolitikken, områder der alle landene i Europa, tross sine ulikheter, er i et skjebnefellesskap. Fra Høyres side vil vi komme nærmere inn på dette gjennom en rekke innlegg i debatten. Regjeringens europapolitikk hviler på flere pilarer, og EØS-avtalen er bærebjelken. Hovedmålet er å ivareta norske interesser best mulig i vid forstand og også å gi gode konkurransevilkår for næringslivet. Europa trenger fornyet økonomisk framgang og vekst. Også norsk økonomi er avhengig av det. Statsråden var innledningsvis i redegjørelsen inne på hvordan norsk økonomi skal gå fra særstilling til omstilling, og hvordan regjeringen ruster Norge for framtiden gjennom å satse på innovasjon og konkurransekraft i næringslivet. Men skal vi lykkes her hjemme, er vi også avhengig av at det går bra i Europa, og at landene i EU gjenvinner sin vekstkraft og stabilitet. Norge er ikke en øy i Europa, men en del av Europa, selv om vi ikke er medlem av EU. De europeiske landene er våre nære naboer, venner, allierte og viktige handelspartnere. Derfor begynner norsk utenrikspolitikk i Europa, og derfor har regjeringen fra første dag lagt vekt på å ta norsk europapolitikk ut av hvilestilling og over i en aktiv handlingsmodus. Det innebærer å være proaktiv, tettere dialog, raskere inn i prosesser og å være bidragsyter i viktige saker av betydning for Norge. Da er både formelle og uformelle fora viktige. At Norge i løpet av de siste to årene i praksis har vært i langt tettere samspill og dialog med EU-systemet enn tidligere, høster vi anerkjennelse for, og det gagner oss i dag i en situasjon der forholdene i Europa er til dels dramatisk endret bare siden regjeringen tiltrådte høsten 2013. Norge har sikkerhetsutfordringer som sammenfaller med EUs. Det er verdt å merke seg at statsråden i redegjørelsen brukte mye tid på EU som forsvars- og sikkerhetspolitisk aktør og på det sikkerhetspolitiske samarbeidet mellom Norge og EU. Det europeiske råd har siden 2013 hatt en felles forsvars- og sikkerhetspolitikk på agendaen, og siden den tid har temaet blitt aktualisert i en grad få ville ha forutsett. Etter 25 år med tøvær og gjensidig tillitsbygging mellom øst og vest i Europa er vi nå inne i en periode der stabilitet og sikkerhet utfordres på flere hold. Ukrainas klare valg om å gå i retning av Europa respekteres ikke av det store nabolandet i øst. I løpet av det siste året har Russland begått aggressive handlinger og brudd på folkeretten på Krim og i det øvrige Ukraina. Vi har opplevd terroranslag i hjertet av Europa av ytterliggående fundamentalistiske terrorgrupper, og fortsatt er trusselen om terror reell. I møte med russisk aggresjon har vi sett en demonstrasjon av effekten som ligger i en kombinasjon av NATOs beroligelsestiltak og vilje til kollektivt forsvar av medlemslandene på den ene siden og EUs politiske og økonomiske verktøykasse som sanksjoner og restriktive tiltak på den andre, der Norge har stått sammen med EU. Ukraina og de øvrige landene i Det østlige partnerskap, Moldova og Georgia, har inngått assosierings- og frihandelsavtaler fra juni 2014, og landene har fått forsikringer om at EU vil styrke og videreføre bistand og samarbeid om politiske, økonomiske og sosiale reformer, der Norge også deltar. Tyrkia og landene på Vest-Balkan har fortsatt som mål å bli medlemmer i EU. Samtalene med Serbia kom nylig i gang igjen, og det er gledelig. Gitt denne regionens forhistorie er det all mulig grunn til å fortsette integrasjonsarbeidet. Samtidig må vi være på vakt og følge utviklingen i regionen tett. Når det gjelder land for øvrig i Europa som er inne i en utvikling i en mer udemokratisk retning, er særlig utviklingen i Ungarn og Makedonia bekymringsfull, og her er situasjonen dessverre sånn at instabilitet lett kan spres til nabolandene. Som statsråden sa i sin redegjørelse: Utviklingen i Ukraina vil utgjøre en prøvestein og være avgjørende for troverdigheten i det europeiske samarbeidet. La oss håpe at den tiltakspakken statsministeren lanserte tidligere i år under et besøk i Ukraina, over tid vil støtte opp under reformarbeidet i landet. Det er betryggende når statsråden legger vekt på at regjeringen ivaretar norske interesser gjennom å ha en løpende sikkerhetspolitisk dialog med EU, gjennom hyppige møter og samtaler både på embetsnivå og politisk nivå, men også gjennom økt forsvarssamarbeid, formelt gjennom deltakelse i EUs stridsgrupper, i sivile og militære operasjoner og i samarbeidet med EUs forsvarsbyrå, EDA, der Norge er blant de største bidragsyterne innen forskning og utvikling. EU intensiverer nå arbeidet mot den interne terrortrusselen gjennom en ny agenda for sikkerhet 2015–2020. Strategien er basert på tiltak i enkeltland og på innsats på EU-nivå når det gjelder forebygging av terror, bekjempelse av radikalisering, organisert kriminalitet og cyber-kriminalitet. Dette er tiltak som Norge kan ta modell av, og som kan være nyttige i vårt eget arbeid mot de samme truslene. At EU i tillegg til NATO har blitt en av de viktigste arenaene der forsvars- og sikkerhetspolitikk debatteres og utformes, er utvilsomt. Et forsterket forsvars- og sikkerhetspolitisk samarbeid i Europa vil bli tema på toppmøtet i juni. Det imøteses med spenning. Norge må allikevel på egenhånd og i samarbeid med EU og NATO styrke vår egen forsvarsevne og ta større ansvar for vår egen sikkerhet. Vi merker oss generalsekretær Jens Stoltenbergs besøk i Det hvite hus tirdag denne uken. Der understreket president Obama at NATO fortsatt er hjørnesteinen for USA, ikke bare når det gjelder den transatlantiske sikkerheten, men også for global sikkerhet. Det er betryggende uttalelser fra vår viktige allierte i vest. Regjeringen baserer vårt forhold til EU på EØS-avtalen. At regjeringen gjør en god jobb med å ivareta denne avtalen og reduserer etterslepet på implementering av rettsakter, er avgjørende for norske interesser. Avtalen er av særlig stor betydning for Norge, idet den gir norske bedrifter tilgang til et marked på 500 millioner mennesker. To tredjedeler av vår handel er med EU. 80 pst. av norsk eksport går til EU. Om vi holder olje og gass utenfor, tilsvarer det 70 pst. av vareeksporten og 50 pst. av norsk tjenesteeksport. Som en integrert del av arbeidet med å følge opp EØS-avtalen deltar Norge i 26 av EUs byråer og 20 EU-programmer. Og vi har implementert over 10 000 rettsakter i norsk lov. Slik er EØS-avtalen en grunnpilar for verdiskapingen og velferden her til lands. Det er derfor med nokså stor forundring jeg registrerer at enkelte også i denne sal ønsker å sette denne avtalen i spill, med de dramatiske konsekvensene det vil kunne ha for norsk arbeidsliv og velferd. EØS-avtalen er vårt viktigste vern i en tøff global konkurransevirkelighet. Uten denne avtalen vil Norge bli marginalisert i forhold til vårt viktigste marked i Europa og bli stående alene i en svært utsatt posisjon i et marked med sterke globale aktører. Å havne i en sånn situasjon tror jeg svært få i norsk næringsliv og norske eksportnæringer vil sette pris på. Derfor skal vi hegne om og videreutvikle EØS-avtalen og sikre best mulige rammevilkår for norsk næringsliv. Forhandlingene om nivået på EØS-midlene i perioden 2014–2019, Norges solidaritetsbidrag til økonomisk og sosial utjevning i EØS-området, er nå ett år på overtid. Kravet fra EU har vært urealistisk høyt og for høyt til at Norge kunne akseptere det. På det siste møtet i EØS-rådet, sist uke, la statsråd Helgesen imidlertid fram et forhøyet tilbud, og forhandlingene er med det flyttet over fra embetsnivå til politisk nivå. Avstanden mellom partene er fortsatt stor, men det er å håpe at Norges siste forhandlingsutspill vil gi ny framdrift i prosessen. Spesielt vil jeg uttrykke spenning knyttet til om vi oppnår markedsadgang for fisk. Regjeringen vil om kort tid legge fram to viktige og EU-relevante stortingsmeldinger – en om handel og globalisering og en om eksport av trygdeytelser. Begge disse vil bli interessante i lys av dagens debatt, og stake ut kursen framover på strategisk viktige politikkområder for Norge. Betydningen av å styrke våre bånd til Europa og dem som står oss nærmest internasjonalt, kan ikke overvurderes. For Norge vil ikke kunne formes av hva som skjer rundt oss. Vi vil være med og forme utviklingen ved et aktivt internasjonalt engasjement, spesielt i det europeiske politiske fellesskapet. I en usikker og kompleks sikkerhetspolitisk situasjon kan vi minne hverandre om at EU ble dannet som et fredsprosjekt. Kanskje vil det nettopp være som fredsbygger Den europeiske union vil vise sin største styrke og oppfylle sin kanskje viktigste misjon de nærmeste årene.