Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2008-02-07:
La meg aller først takke saksordføreren for en ryddig og god gjennomgang av selve saken. Gjennom de siste 15 år er det vedtatt en rekke lovendringer og tiltak for å bedre kriminalitetsofrenes situasjon. Særlig ofre for vold og seksuallovbrudd har vi forsøkt å hjelpe med konkrete tiltak. Det oppleves som svært viktig for dem som blir rammet. Det å bli møtt med respekt og verdighet hos politiet og andre hjelpeinstanser i en vanskelig situasjon mener jeg bør være en selvfølge i dag. Dagen i dag er en ny milepæl for fornærmede og etterlatte i Norge. Det siste fem-ti årene er det også generelt sett reist spørsmål om både fornærmedes og etterlattes straffeprosessuelle stilling i norsk rett. Det kan være lett å glemme den fornærmede når staten skal ivareta sitt behov og få den skyldige straffet. Vi har heldigvis tradisjonelt sett hatt sterkt i fokus siktedes rettigheter og nødvendigheten av en rettferdig rettergang. Dette har blitt ytterligere forsterket etter at Norge for 15 år siden ble mer oppmerksom på våre forpliktelser etter Den europeiske menneskerettskonvensjon og erkjennelsen av at avgjørelsene i Strasbourg mer og mer ble bindende også for norsk rett. Men konvensjonen har den siktede i fokus, ikke den fornærmede. Hadde konvensjonen vært skrevet i dag, ville den åpenbart også handlet mer om fornærmedes rettigheter. Det er jeg ganske overbevist om. Det er et tankekors at ikke fornærmedes rettigheter er sterkere ivaretatt innenfor menneskerettighetsbegrepet. Det er derfor på det rene at det i dag er et misforhold mellom hvordan ofrenes og fornærmedes interesser har vært ivaretatt sammenliknet med den tiltaltes. Mange fornærmede og etterlatte har gitt uttrykk for at møtet med rettsvesenet kan oppfattes som en tung tilleggsbelastning, og man kvier seg for den prosessen man må gjennomgå. Fornærmede og etterlatte har etterlyst både bedre informasjon og muligheten til å bidra med opplysninger. Fornærmedeutvalget har gjort et meget prisverdig arbeid når de har vurdert den fornærmedes rolle i et bredt og helhetlig perspektiv. Utvalget har kommet med en rekke gode forslag, som Stortinget i all hovedsak gir sin tilslutning til her i dag. Høyre er fornøyd med de endringer som foreslås, men ønsker å sette i verk enda flere tiltak for å sikre at også de menneskelige sidene utenfor rettssalen blir ivaretatt overfor fornærmede og etterlatte. Under Bondevik II-regjeringen ble det i samarbeid med Trondheim kommune, Sør-Trøndelag politidistrikt og Trøndelag statsadvokatembete etablert et treårig prøveprosjekt med Støttesenter for fornærmede i straffesaker, samlokalisert med politihuset i Trondheim. Senteret tilbyr støttesamtaler, praktisk hjelp, foreldre- og pårørendestøtte, rettergangsstøtte og rådgivning. De evalueringene som senere er foretatt, viser at prosjektet har vært en ubetinget suksess. Støttesenterets funksjon kan beskrives slik: Støttesenteret er tilgjengelig for offeret tidlig i prosessen når krenkelsen ofte oppleves størst og hjelpen trengs mest. Under selve straffeprosessen bidrar støttesenteret med informasjon og forberedelse til selve rettssaken. På den måten settes offeret bedre i stand til å takle den prosessen man skal gjennom. Det er ikke vanskelig å forstå at en slik oppfølging fra støttesenteret skaper trygghet i en situasjon som ellers virker svært fremmedgjørende for mange. Erfaringene fra Trondheim er entydig positive, og Høyre mener derfor vi må ta lærdom av det prosjektet. Tiden er inne til å bygge opp et bedre apparat i tilknytning til offeret som møter retts-, påtale- og myndighetsapparatet. Vi ønsker at et slikt tilbud skal være landsdekkende. Høyre foreslo derfor å bevilge 5 mill. kr til dette tiltaket i sitt alternative budsjett for 2008. Vi er skuffet over at Regjeringen ikke støttet dette på det tidspunktet, men regjeringspartiene har jo i dag muligheten til å snu ved å stemme for det forslaget som Høyre fremmer under debatten her i dag. Fra Høyres side har vi også nå merket oss at Voldtektsutvalget i sin nylig fremlagte innstilling har vært opptatt av å styrke rådgivningsapparatet for å sikre at voldtektsofre kan gis langt bedre oppfølging og støtte enn tilfellet er i dag. Det er i så måte en ekstra begrunnelse for at man nå skal etablere denne type støttesenter og gi enda mer bistand til fornærmede og etterlatte. Høyre mener også det er viktig å legge til rette for at fornærmede og etterlatte i størst mulig grad kan skjermes fra å møte den som har begått den kriminelle handlingen. Vi må huske at det kan være snakk om svært alvorlig kriminalitet og krenkelser som kan forfølge fornærmede og etterlatte hele livet. Etter Høyres syn vil det kunne være av stor betydning for fornærmede og etterlatte at de blir varslet om avgjørelser under soning, f.eks. om tidspunkt for permisjon eller straffeavbrudd, og tidspunkt for løslatelse etter endt soning. Høyre støtter derfor Fornærmedeutvalgets forslag om at varslingsplikten utvides til å gjelde alle avgjørelser som innebærer at domfelte kan påtreffes utenfor fengselet uten følge, samt at det må varsles ved eventuell rømming. I helt spesielle tilfeller bør det også kunne åpnes for varsel om fremstilling med følge. Helheten i det fremlagte lovforslaget er god, men Høyre er i likhet med Fremskrittspartiet opptatt at det har oppstått et hull i loven når det gjelder rett til advokatbistand. Høyre mener bistandsadvokatordningen må utvides til også å omfatte saker der barn dør som følge av straffbare handlinger der en eller flere i nær familie er siktet i saken. Dette er viktig for å ivareta disse barnas rettssikkerhet. Uten bistandsadvokat er det vanskelig å se hvem som kan ivareta det døde barnets interesser. Det er gode grunner for at saker med unge lovbrytere gis prioritet for at reaksjon skal komme raskt, og for å forebygge at det innledes en mer omfattende kriminell karriere. Derimot vil Høyre advare sterkt mot forslag som setter tidsfrist for påtaleavgjørelser der fornærmede er under 18 år, og mener det er en reell fare for at kvaliteten på etterforskningen vil bli skadelidende om det innføres relativt korte tidsfrister, slik Fremskrittspartiet nå foreslår. Det er ikke mulig å forstå hvordan en slik tidsfrist kan være i offerets eller fornærmedes interesse. La meg bruke to eksempler: Baneheia-saken og Lommemann-saken. Jeg kan ikke forstå annet enn at hensynet til å oppklare disse sakene på en tilfredsstillende måte må være i både fornærmedes og samfunnets interesse. Det er helt umulig å skjønne at det i saker som f.eks. Lommemann-saken, der det kan være snakk om over 100 fornærmede som var under 18 år på handlingstidspunktet, skal være fornuftig å presse fram en påtaleavgjørelse innen seks uker. Etter Høyres syn vil dette tvert imot innebære en klar svekkelse av rettssikkerheten til de mange ofrene. Det er altså ikke mulig å forstå hvordan man kan fremlegge et slikt forslag og mene at dette skal være en styrking av fornærmedes stilling. Jeg vil med dette ta opp de to forslagene fra Høyre som er omdelt i salen i dag.