Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2002-12-09:
For Fremskrittspartiets del har dette også vært en interessant odelstingsproposisjon som berører tre viktige forhold: Det første omhandler rasisme og holdninger til det. En ting skal være klinkende klar: Fremskrittspartiet tar avstand fra enhver form for rasisme. Likevel er det slik at vi i denne saken har funnet ut at når det gjelder forslaget som ligger framme om å forby rasistiske symboler, vil vi gå imot det. Vi har også registrert at det er ganske stor uenighet i høringsuttalelsene om hvordan man skal forholde seg til dette. Bekymringen hos de som er motstandere av å innføre et slikt forbud, er at dette blir et fokus på symbolene og ikke på holdningene. Det er en bekymring som Fremskrittspartiet deler. Vi er redd for at vi ved å fokusere på symboler får en dreining vekk fra det som er viktig. Vi registrerer også, som sagt, at det er forholdsvis stor grad av dissens mellom de berørte parter om hva de faktisk ønsker å gjøre. Jeg vil bl.a. referere noe Straffelovkommisjonen sier i forhold til det denne studiegruppen har foreslått: «Kommisjonen har ikke funnet noen holdepunkter for den forståelse studiegruppens flertall bygger på, og antar at denne også er i strid med den vanlige forståelsen av bestemmelsen.» Videre deler vi den vurderingen som Riksadvokaten har når han påpeker at et utvidet forbud mot symbolbruk vil kunne føre til at man ikke så lett kan identifisere fienden, nemlig at fokus blir forskjøvet fra bekjempelse av holdninger til bekjempelse av symboler. På denne bakgrunn vil vi stemme imot forslaget som går på at man skal forby rasistiske symboler. Når det gjelder et annet moment som er berørt her, som går på det med besøksforbud, er det helt klart at det for Fremskrittspartiets del også er viktig at vi tar et oppgjør med dette. Grunnen til det er at dette er noe av den verste type vold som faktisk foregår. Den foregår som regel innenfor hjemmets fire vegger, og det er de nærmeste som er taperne. Og i den grad vi kan gjøre noe med det, forplikter vi oss til faktisk å ta tak i dette, ikke minst i forhold til de ungene som blir direkte berørt, og som kanskje gruer seg når de kommer hjem fra barnehage og fra skole, til hva som vil skje den og den ettermiddagen og den og den kvelden. Derfor er det også viktig for Fremskrittspartiet å støtte opp om dette forslaget. Det handler om å ivareta den svake parten i et parforhold. Det er selvfølgelig et drastisk skritt å legge inn et besøksforbud i noens eget hjem, men i noen få tilfeller vil det være den beste løsningen, og det vil være det eneste forsvarlige. Vi forutsetter selvfølgelig at når man skal vurdere å innføre besøksforbud, skal man ha en grundig gjennomgang og en skikkelig vurdering av det før et slikt tiltak blir iverksatt. Det er ganske alvorlig når man pålegger noen å forlate eget hjem. Det siste temaet som er berørt her, er et tema om konkurrens. Jeg har hørt representanten Storberget påpeke at man ikke bruker strafferammen godt nok i dag. Det tror jeg han har helt rett i. Det er vel en av utfordringene som Stortinget har når det gjelder å kommunisere ut til domstolene hva som faktisk er den aktuelle politiske holdningen i denne salen. Det er mulig at vi snakker forbi hverandre, det er mulig at domstolene synes at den straffeutmålingen de allerede gjør i dag, er god nok, men samtidig er det et politisk signal i det forslaget som foreligger fra Regjeringen. Da håper og tror jeg at domstolene også tar dette innover seg når man foreslår en skjerping av den type som her ligger framme. For Fremskrittspartiets del hadde vi helst sett at man gikk atskillig lenger, vi synes at hver enkelt kriminell handling skal straffes individuelt. Vi er en prinsipiell motstander av denne «kvantumsrabatten», som den så populært er blitt kalt etter hvert. Jeg lar meg også fascinere litt over en merknad fra Arbeiderpartiet og SV, som representanten Storberget var inne på i stad, hvor man påpeker at «fangetallet i Norge i dag er stort nok, vi sliter med lange soningskøer og med en sulteforet kriminalomsorg. Dette taler ikke for å øke antallet fanger og forlenge deres straffer». Da blir det altså tilnærmingen til soningskøene som er det aktuelle, og ikke den straffbare handlingen. En slik logikk vil iallfall Fremskrittspartiet ta sterk avstand fra, for da synes vi man lager en gedigen skivebom på saken. Jeg vil ta opp forslaget vårt i forhold til § 62, forslag nr. 1. Hvis dette eminente forslaget mot formodning skulle falle, vil vi selvfølgelig støtte regjeringspartienes forslag.