Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2011-03-21:
Statsråden sa i svaret til representanten Borghild Tenden i sted at alt dette fører til en «høyere klarhet». Jeg har et håp om at også denne interpellasjonsdebatten kan føre til høyere klarhet om avfallshåndtering. Nå er det altså ti år siden Stortinget sist hadde en større gjennomgang av avfallspolitikken. Det var i forbindelse med St.meld. nr. 8 for 1999–2000, Regjeringens miljøvernpolitikk og rikets miljøtilstand, som ble fremmet av sentrumsregjeringen i oktober 1999. Sentrumsregjeringen foreslo nye mål for avfall og gjenvinning. Et av hovedmålene var at utviklingen i generert mengde avfall skulle være vesentlig lavere enn den økonomiske veksten. Status per i dag er at målet ikke er nådd. Ifølge miljostatus.no økte den totale avfallsmengden med 41 pst. fra 1995 til 2009, mens brutto nasjonalprodukt økte med 40 pst. Husholdningsavfallet har økt mest. Hver nordmann kaster 75 pst. mer avfall i dag enn i 1995. Et annet hovedmål i meldingen var at mengden avfall til sluttbehandling innen 2010 skulle være 25 pst. av total avfallsmengde. På dette området har utviklingen heldigvis gått i riktig retning. Gjenvinningsgraden er i dag på 78 pst. og vil ventelig øke som en konsekvens av deponiforbudet for nedbrytbart avfall. Det siste skal regjeringen ha honnør for. Avfall og gjenvinning har vært tema også i senere meldinger om rikets miljøtilstand, senest i 2007, men omtalen har vært begrenset. 2007 var også det siste året Stortinget fikk en melding om rikets miljøtilstand til behandling. Regjeringen har valgt å bryte denne tradisjonen med en stortingsmelding om rikets miljøtilstand hvert annet år, uten noen annen begrunnelse enn at vi har valgt å ikke gjøre det, som statsråden svarte representanten Ketil Solvik-Olsen på et skriftlig spørsmål for en tid tilbake. Avlysningen av stortingsmeldingen er innført som ny tradisjon under de rød-grønne. Regjeringen virker fornøyd med å diskutere de store spørsmålene internt. Med flertall i ryggen og uenighet internt, spesielt i energi- og miljøpolitikken, unngår den de store debattene her i Stortinget. Jeg lurer på om dette er noe av det store reformarbeidet innen miljøvernfeltet som SV mener Norge gjennomgår under dagens regjering. For 3. mars i år uttalte miljøvernminister Erik Solheim følgende til NRK P2, Politisk kvarter: Jeg er sikker på at når historien skal skrives om den rød-grønne miljøpolitikken, vil man se tilbake på det som en fantastisk reformperiode i norsk miljøvern. Jeg er sikker at miljøvernministeren er veldig fornøyd med dette sitatet, men jeg er ikke helt sikker på om jeg deler virkelighetsoppfatningen til ministeren, for innenfor avfallsområdet er det vel heller mangel på reformer som preger situasjonen. Kristelig Folkeparti har selv fremmet og vært med på flere forslag i Stortinget om behovet for en gjennomgang av avfallspolitikken. Mål og virkemidler må gjennomgås på nytt og justeres, for å dra i samme retning. Det har vært vår hovedintensjon bak våre ulike forslag. Deponiforbudet og forbrenningsavgiften står igjen som de eneste grepene på avfallsområdet under den rød-grønne regjeringen. Forbrenningsavgiften ble først fjernet etter at opposisjonen og bransjen sammen hadde mast om det i flere år. Da vi klarte å få den fjernet, var det nesten for sent. Dårlige rammebetingelser hadde fått mange kommuner til å inngå langsiktige kontrakter om levering av avfall til Sverige. Det er behov for en helhetlig gjennomgang av avfallspolitikken – nå mer enn noen gang før. Jeg vil i det følgende ta opp ti viktige grunner til hvorfor vi bør ha en slik helhetlig gjennomgang. Punkt 1: EUs rammedirektiv for avfall pålegger alle land å utarbeide en avfallsplan. Norge har aldri tidligere laget en nasjonal avfallsplan, og dette arbeidet kan inngå i en helhetlig gjennomgang av avfallspolitikken. Punkt 2: Dagens mål og virkemidler er innført over en periode på 30 år. Det er ikke gjort en gjennomgang for å sikre at disse målene og tilhørende virkemidler faktisk fungerer sammen og sikrer en helhetlig avfallspolitikk. Punkt 3: Hovedbudskapet i NOU 2010: 9, Et Norge uten miljøgifter, er: «Miljøgiftsproblemene har endret karakter de siste tiårene. Tidligere var det en hovedutfordring å redusere til dels store industrielle punktutslipp. I dag er disse utslippene redusert og diffuse kilder har større betydning». Miljøgiftene finnes i en rekke produkter som ender opp som avfall, både farlig avfall og ordinært avfall. Det vil bli en stadig større utfordring for avfallsbransjen å ta hånd om og behandle dette avfallet på en riktig måte. Punkt 4: Klimakur – regjeringens egen plukkliste – påpeker betydningen av å utnytte ressursene i avfall på en best mulig måte. Dette gjelder spesielt for plast og biologisk nedbrytbart avfall. Likevel forsvinner avfall som klimatiltak når det gjelder anvendelse av avfallsressursene. Dette skjer fordi avfall oppstår i én sektor og anvendes i en annen. Punkt 5: EU har utarbeidet en studie som viser at gjenvinning av avfall vil kunne gi vesentlige bidrag til å sikre industrien tilgang på råvarer. Skal avfallsbransjen få dette til, må vi se nærmere på hvilke virkemidler og hvilken teknologiutvikling som er nødvendig. Punkt 6: Videre kan utvikling av et sterkere marked for avfall som råvare lede til at avfallsstrømmen går dit etterspørselen er sterkest, uten at samfunnsøkonomiske vurderinger legges til grunn. Dette er allerede i dag tilfellet ved energiutnyttelse av restavfall, der fokuset på fornybar energi kan føre til at alt avfall ledes mot forbrenning i stedet for materialgjenvinning. Det er ikke sikkert at samfunnet er best tjent med at alt skal brennes. Punkt 7: Vi vet at avfallet er blitt en vare som transporteres over landegrensene. Det er dermed viktig, kanskje, å få til felles europeiske virkemidler innenfor dette området. Det bør en helhetlig gjennomgang gå inn i. Punkt 8: Biologisk nedbrytbart avfall, og da spesielt matavfallet fra husholdninger og næringsliv, er en råvare som egner seg godt til produksjon av biogass og til biodrivstoff. Biogass kan benyttes som drivstoff og gi store reduksjoner i utslippene fra transportsektoren. Skal vi få dette til, trenger vi en biogasstrategi. Punkt 9: Hva vet vi egentlig om framtidens avfall? Har vi den kunnskapen vi trenger for å håndtere dette? Det siste momentet jeg vil nevne i denne rekken, er produsentansvaret. Produsentansvaret ble introdusert på midten av 1990-tallet og er i dag tatt i bruk for en rekke avfallstyper. Dette er et viktig virkemiddel for å sikre bedre avfallshåndtering og ressursutnyttelse av avfallet. Mye tyder på at det nå er på tide å evaluere og stramme opp ordningen med fokus på framtidens utfordringer. Som jeg nå har listet opp, griper altså avfall inn i alle samfunnsområder og angår alle landets innbyggere. Avfall er følelser, men det er også storindustri. Avfallsbransjen vil møte store utfordringer i årene som kommer. Da er det viktig at vi har rammebetingelser som bransjen kan arbeide etter, at de er oppdaterte, at de er framtidsrettede, og at de virker sammen. Personlig er jeg svært opptatt av at det jobbes mer fra myndighetenes side med å forebygge at avfall oppstår. Her spiller vi politikere en viktig rolle, og jeg vil si at vi som politikere har en plikt til å sørge for lover og regler som kan hindre at vi etterlater jorda vår som en søppelplass til våre etterkommere. Første skritt for å ta tak i denne utfordringen her i Norge kan være å få til en samlet og helhetlig gjennomgang av avfallspolitikken, som bør behandles her i Stortinget. Da trenger vi en miljøvernminister som setter forbruk og avfall på dagsordenen, og som ikke er redd for å utfordre enkeltmennesker og storsamfunnet som helhet på hvordan vår livsstil og våre vaner spiller inn på våre etterkommeres muligheter. Jeg blir svært glad dersom Erik Solheim er den miljøvernministeren som tar denne utfordringen. Jeg tror vi deler engasjementet, men jeg har så langt ikke sett at miljøvernministeren har vist dette i konkret handling. Jeg gleder meg til å høre hans innlegg, og jeg håper at vi får en høyere klarhet også gjennom hans innlegg.