Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2021-05-06:
La meg først gi honnør til statsråden for en grundig redegjørelse om pressesituasjonen og ytringsfriheten i Norge. Både del én og del to inneholdt nye opplysninger og fakta rundt de utviklingstrekkene som mediene i Norge møter. Jeg synes særlig det er bra at statsråden legger så stor vekt på den utfordringen som digitalisering kombinert med internasjonalisering utgjør, særlig når det gjelder de store internasjonale selskapene Facebook, Google, YouTube osv., som gjennom sine algoritmer langt på vei styrer dagsordenen, som ikke skatter til Norge, som tar annonseinntekter, og som, som statsråden beskrev, til dels driver sensur på en lite transparent og lite diskusjonsvennlig måte. Dette er veldig viktige saker, og statsråden skal vite at det er en utålmodig opposisjon når det gjelder muligheten for å skattlegge den virksomheten og særlig de annonseinntektene som disse selskapene tar også fra det norske samfunnet. Dette er en dramatisk overgang i milliardbeløp, fra de norske, ordinære, tradisjonelle mediene til disse internasjonale gigantene. Den nye teknologien kan bidra til mangfold, som statsråden beskrev, men den kan også selvfølgelig bidra til ensretting. Vi trodde at med internett skulle vi alle bli opplyst og informert. Det kan også være at vi alle blir lurt. Man kan søke og få fakta i alle retninger, og det er vanskelig å vite hva som er riktig. Man kan få falske nyheter som skaper konflikter og polarisering, i verste fall episoder med forfølgelse og vold. Det kan skapes engasjement og innlevelse, men det kan også skapes veldig negative følelser og konflikter. Mange lever i ekkokammer gjennom Facebook-feeden osv., der vi bare får bekreftet våre egne meninger. Dette er viktige spørsmål i et mangfoldig mediesamfunn og understreker desto mer at vi trenger de tradisjonelle, redaktørstyrte mediene i Norge, med tillit og, som statsråden beskriver, med kildekontroll og faktakontroll – medier som vi kan stole på. Vi har sett at også her er det utfordringer. Det er de som melder seg ut av det, som ikke har tillit til mediene. Og også mediene presses av digitaliseringen. Klikk-journalistikken, der det å selge annonser blir det viktigste, der det er markedsavdelingen som stiller krav, er en kjempeutfordring i et mediesamfunn der vi også trenger de grundige gravesakene og de grundige journalistiske sakene som ikke nødvendigvis selger flest annonser. Vi har også i Norge et behov for mangfold. Vi har en økende eierkonsentrasjon, vi har store konserner, litt også knyttet til digitalisering. Det er bra at man får gjort digitalisering og investeringer også i småaviser som samarbeider med eller er en del av et storkonsern, men det er også sånn at selv om man har en redaktørfrihet, er det eieren som oppnevner styret og styret som ansetter redaktører. Så det er en forbindelse mellom å ha et mangfold i eierskap og å ha et mangfold i mediene. Dette er et utviklingstrekk som bekymrer. Vi ser også stoffutveksling innad i konsernene, man har frontsjefene på samme kurs, man har deling av innhold som gjør at man kan få et mindre mangfold enn man tidligere hadde. Vi hadde tidligere en medieeierskapslov. Fra Arbeiderpartiets side mener vi fortsatt at det er viktig å opprettholde et mangfold i eierskap med nødvendig lovgivning for det. Det er også grunn til å spørre om de hvite flekkene, som ble grundig omtalt i mediemeldingen. Hvorfor oppdages ikke en sak som Nav-skandalen tidligere? Hva er det med både politikken og mediene som gjør at sårbare grupper ikke blir lagt merke til, tatt opp og gransket? Det ville nettopp vært en oppgave som skulle vært tatt opp mye tidligere. Mediene har også makt. Alle som har makt, utsettes for «checks and balances». Vi har den frieste mediesektoren i verden, sa statsråden. Det er riktig. Man har et selvjustissystem innenfor mediene. Spørsmålet er: Er dette opprettholdbart over tid, når de digitale mediene gjør at ting spres veldig fort? Jeg tror det blir en viktig debatt, sammen med de sosiale konsekvensene for barn og unge av at man nå lever i en verden der man publiserer seg selv hele tiden. Det er ikke tilfeldig at psykiske problemer blant barn og unge har økt parallelt med digitaliseringen av sosiale medier.