Kristin Krohn Devold (Høyre), 1999-12-03:
Etter at Stortinget fikk et nytt budsjettsystem, er hovedtallene fastlagt allerede i finansdebatten uken før justisdebatten. Det gjør at budsjettbehandlingen i Stortinget får en litt ny form, og det gjør også at vi får en mulighet til i justisdebatten å kunne konsentrere oss om justispolitiske hovedlinjer for det neste år. Kanskje blir den aller viktigste jobben til justiskomiteen å prøve å skaffe flertall for noen viktige politikkområder, der vi gir føringer for den utøvende makt, departementet ved justisministeren. I år har justiskomiteen konsentrert seg om hvordan vi skal få en raskere reaksjon mot kriminell atferd. Den allmennpreventive effekten av straff avhenger jo like mye av oppdagelsesrisiko som av rask reaksjon og straffenivå. Vi har fra justiskomiteen sagt at straffenivået i Norge er generelt lavt, og at det er viktig å justere det noe opp. Men det er like viktig å sikre høyere oppklaringsprosent ved økt oppdagelsesrisiko, og iverksette en langt raskere reaksjon enn det som er tilfellet i dag. Vi sier i innstillingen: «Det er et mål at ingen sak skal vente mer enn 3 måneder for domstolene, enten det dreier seg om ventetiden ved byretten eller lagmannsretten.» Dette krever domstolsledelse, det krever effektive berammingsrutiner, det krever tett oppfølging av forsvarsadvokater, og det vil være det viktigste virkemiddelet til å bringe varetektsdøgnene i Norge ned. Vi sier videre at tiden fra anmeldelse inngis til påtalemyndigheten oversender saken til domstolene, må kortes ned. I dag tar dette 200 dager for oppklarte saker. Den normen bør komme ned mot de samme 90 dager som vi setter som norm for domstolene. Vi er kjent med at noen politidistrikt har svært lang saksbehandlingstid. Vi har fått detaljert statistikk, og vi kommer til å bruke statistikken i årene fremover. Noen av disse politidistriktene må endre sin måte å følge opp kriminelle handlinger på, men det er også en god del politidistrikt som må få flere midler. De har helt klart for lav bemanningsfaktor i forhold til antall saker, og det har å gjøre med at folk flytter på seg, men at strukturen til Politi-Norge ikke har flyttet på seg like raskt. Vi vet også at det kan ta unødig lang tid fra domsavsigelse til dommen forkynnes for tiltalte. Det gir forsinkelse i hvor raskt man kan få sone. Vi må påse at det gis en fullbyrdelsesordre straks dommen er rettskraftig. Vi ser helt tydelig at tiden fra domfellelse til kriminalomsorgen for saken må ned, og vi vil måle tidsbruken. Og tiden som den dømte venter i kriminalomsorgen før han får begynne soning, må ned, og tiden skal måles. Var det noe komiteen ble minnet om og lærte i New York, så var det at rask reaksjon er like viktig som en tilstrekkelig streng reaksjon, og at det må prege de virkemidlene vi setter inn i justissektoren. Vi ser også at når det gjelder ungdom, er det særlig viktig å reagere hurtig, og det er viktig å reagere før de treffer den kriminelle lavalder. Derfor er jeg svært spent på resultatet av det utredningsarbeidet justiskomiteen påla departementet, om å komme tilbake med en sak om bl.a. straffereaksjoner for folk under den kriminelle lavalder. Det er avgjørende for å kunne reagere tidlig. Et annet tema justiskomiteen er enstemmig om, er behovet for å se på taushetspliktpraktiseringen. Vi må ikke oppleve at ulike offentlige etater ikke snakker sammen fordi de dekker seg under taushetspliktbestemmelsene. Skal vi gjøre noe for det enkelte individ, må ulike faggrupper tørre å snakke individ overfor hverandre for å komme frem til en konkret handlingsplan for det enkelte barn som det her gjelder. Det er ulike tallforslag fra de ulike partier. Jeg gjennomgikk Høyres alternative justisbudsjett grundig i forrige uke under finansdebattens andre dag. Vi overfører penger fra andre departement og fordeler flere av midlene over på straffesakskjeden. For skal vi kunne gjøre noe for effektiv oppfølging i alle ledd, må det også være tilstrekkelige midler og tilstrekkelige driftsmidler, ikke minst, til politiet.