Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2004-10-04:
Dette blir et spennende politisk år. Etter å ha hørt statsministeren i dag vet vi at Regjeringens strategi vil være å prøve å skape tvil om det er noen annen enn han som evner å lede regjeringer bestående av flere partier. Det er et meget sterkt ønske hos Senterpartiet, SV og Arbeiderpartiet om å få til et styringsdyktig alternativ til den sittende konservative regjering. Det vil bety at vi alle må ta og gi for å få til et felles styringsgrunnlag. At ikke den sittende regjering liker tanken på dette, er noe helt annet enn at vi ikke skal få det til. Statsministeren advarte også opposisjonen mot å være for negativ når statsbudsjettet hans blir lagt fram om to dager. Men å vise til politiske forskjeller mellom borgerlig og sosialdemokratisk politikk kan ikke være å svartmale. En regjering kan aldri forvente å få en opposisjon som ikke tar til motmæle når Regjeringens viktigste styringsdokument blir lagt fram. For det er nettopp det statsbudsjettet er. Det blir spennende å se om Regjeringen enda en gang legger fram et budsjett som ytterligere presser kommunene, som i enda større grad svekker ressursene til skole og til helse. Jeg håper den ikke gjør det, men jeg frykter det verste. I det året som nå har gått, har vi alle fått tilbakemeldinger om en altfor stram kommuneøkonomi, om sentrale velferdsordninger som trues og nedlegges, og om klasser i skolen som blir enda større. Jeg er overbevist om at de altfor mange arbeidsledige, de mange tusen barna i skolen og SFO og de mange eldre trenger og ønsker en ny kurs og et nytt flertall. Arbeiderpartiets ambisjon er klar: Vi ønsker å få til dette. I dag kan det virke som om det er tverrpolitisk enighet om at det er viktig å bygge opp kunnskapssamfunnet vårt. Men når vi begynner å se på de konkrete handlingene, er i hvert fall en ting sikkert: På ett punkt har ikke Regjeringen gjort nok, nemlig i forhold til den offentlige fellesskolen vår. Fremdeles har vi en av de korteste skoledagene i Europa. Vi ser at det rundt om i Kommune-Norge er mange dårlige skolebygg. Vi har en skolefritidsordning som blir stadig dyrere og dårligere, og vi har klassestørrelser som hindrer tilstrekkelig tilpasset opplæring. Etter tre år kan vi slå fast det noen av oss fryktet i begynnelsen, nemlig at Regjeringen har prioritert framveksten av private skoler framfor den offentlige fellesskolen. De seneste seks årene har antallet offentlige skoler blitt redusert med over 100, mens vi har fått nesten 50 nye private skoler. Vi ser en utvikling der antall elever pr. lærer har vokst jevnt denne regjeringsperioden. Og vi vet at denne regjeringen ikke har hjerte for skolefritidsordningen. Tilskuddet har blitt kraftig redusert, og bare i Bergen har prisen gått opp med 40 pst. det siste året. Arbeiderpartiet mener at dette ikke er god utdanningspolitikk. En god utdanningspolitikk handler om å satse på den offentlige fellesskolen. Det handler om å legge forholdene til rette for mindre undervisningsgrupper og få til en tilpasset opplæring, men da må det være ressurser til stede. Det er dessuten behov for flere undervisningstimer, slik at elevene kan øke sine ferdigheter i norsk, matematikk og språk. Vi ønsker også at barna våre skal få mer fysisk aktivitet hver eneste dag, og tilbud om leksehjelp til de elevene som har mest behov for det. Men ett år til med høyrepolitikk gjenstår. To dager før statsbudsjettet legges fram, er jeg bekymret. Jeg frykter en utvikling der fellesskapsløsningene må vike for ytterligere skattelettelser for dem av oss som har mest fra før. Jeg er redd for at Regjeringen enda en gang svekker de arbeidslediges mulighet til å komme tilbake i arbeid, og at de enda en gang prøver å gjennomføre usosiale kutt. Vi vil gjøre det vi kan i opposisjon for å jobbe mot denne høyredreiningen. Det er nødvendig om vi skal få utviklet utdanningssystemet vårt og få flere i arbeid.