Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2016-06-08:
Jeg vil starte med å takke saksordføreren og andre som har hatt innlegg, for gode innlegg. Som vi sier mange ganger her, er dette et tema som samler komiteen. Det er jeg veldig glad for, og jeg er glad for at vi har så stort engasjement på feltet for nettopp å hjelpe flere barn til å få den trygge oppveksten som vi alle ønsker. Før jeg begynner å snakke om selve saken, er det bare å understreke at nå har vi fattet mange viktige vedtak i denne sal, det er gjort veldig mye bra, det er bevilget store summer når det gjelder forebygging, å få bedre avhør på barnehusene, midler til politiet for å få bedre etterforsking, osv. Det gjøres veldig mye godt. Bakgrunnen for forslaget vårt var nok at vi så at når det gjelder særlig den forebyggende sida, har vi ikke fokusert nok på overgriperne, og da spesielt de unge overgriperne. Jeg skal gå inn på flere momenter som vi mener gjorde at det var riktig og viktig å fremme disse forslagene. Det første går på da vi gikk inn i statistikken for å se hvem det er som begår overgrep. Jeg må presisere at da vi lette etter statistikk, var det krevende å finne, for det er litt for dårlig materiale, men det er en del internasjonalt, og så er det en del i Norge som understreker at mye av det internasjonale også ser ut til å stemme i Norge. Men ifølge studiene sier en at et sted mellom 20–50 pst. av seksuelle overgrep begås av tenåringsgutter. Det er en stor andel. Da vet vi at vi snakker om barn, og da må vi fokusere på den gruppa. Et annet viktig poeng er at ungdom som selv har vært utsatt for seksuelle traumer, har tre ganger så stor sannsynlighet for selv å utøve seksuelle overgrep på andre. Det betyr at det også er ekstremt viktig å fokusere på den gruppa og de overgriperne, og å ha tenkt gjennom at mange av dem som begår overgrep mot andre, altså barn som begår overgrep mot andre, faktisk er utsatt for overgrep selv. Det tredje gjelder forskning som undersøker de voksne overgriperne, som viser at ca. halvparten gjennomførte sitt første overgrep i ungdomsalder. Totalen av dette understreker iallfall for oss hvor viktig det var å fremme forslag. Derfor vil jeg også understreke at vi var veldig takknemlige for statsrådens brev. Det var mange i komiteen som understreket at det var et godt brev, et tydelig engasjement og en vilje til både å se på problematikken og å gjøre noe med den. Som representanten Ebbesen også viser til, og som vi viser til i representantforslaget, er det et av punktene i handlingsplanen som går nettopp på dette, og også at Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress har satt i gang et arbeid for å lage en oversikt over behandlingstilbudet. Derfor skal jeg ikke bruke så mye mer tid på frustrasjon over at resten av komiteen ikke samlet seg om det siste av Kristelig Folkepartis forslag, fordi jeg håper og tror at når arbeidet nå gjøres videre, ikke minst det arbeidet som vi kommer til å gjøre med opptrappingsplanen for å bekjempe vold og overgrep mot barn, og når vi har statistikken eller ser hvordan behandlingstilbudet er i dag, har vi et bedre beslutningsgrunnlag også for forhåpentligvis å fatte det vedtaket vi tror er riktig, og som er inspirert av Danmark og Sverige, nemlig egne institusjoner for barn som har begått overgrep. Men jeg synes også det er viktig å understreke, som vel representanten Henriksen også pekte på, at hvis det gis behandlingstilbud til overgriperne, er det veldig mange av dem som ikke begår overgrep på nytt. Det vil jeg si er god forebygging, og det vil også være til stor hjelp for de barna som har begått overgrep. Derfor er det iallfall veldig viktig at Stortinget i dag går inn for at en skal sikre et godt tilbud og et godt behandlingstilbud for unge overgripere. Til slutt vil jeg ta opp Kristelig Folkepartis forslag, som går på at det bør opprettes egne institusjoner nå. Men når det ser ut til ikke å få flertall, vil jeg også varsle at vi ønsker å stemme for forslag nr. 1, fra Høyre og Fremskrittspartiet, som langt på vei viser til det arbeidet som skal gjøres, og iallfall understreker at en både må få plass et godt regelverk og må sikre hjemlene som trengs, sånn at en skal hindre at barn som har begått overgrep, kan begå nye overgrep når de er på institusjoner.