trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ingvald Godal (Høyre), 1999-03-23:
Det aner meg å vera ein undertone i det siste svaret til statsråden om at når stortingsfleirtalet i dag set skapet på plass også i denne saka, er det hjå alle involverte partar ein stor grad av lette over at me no kan koma vidare. Statsråden er ikkje ansvarleg for fortida i denne saka. Sjølv om ho har vore med i Regjeringa, har ho i alle fall ikkje eit direkte ansvar. Men ho er ansvarleg for gjennomføringa av det som skal skje heretter. Eg kunne ha lyst til å rette merksemda mot det tilhøvet at eit lokalsamfunn som får dette feltet, vil bli påført store ulemper, og at det er viktig at ein minimaliserer ulempene. Her står erstatningane heilt sentralt. Det er eit sterkt ynske hjå dei det gjeld, om at dei må få erstatning i form av makeskifte. Dersom det blir Gråfjellet, som det ser ut til å ligge an til, har det allereie vore makeskifte der i samband med Rødsmoen, slik at moglegheitene er ikkje så gode som dei var. Eg vil gjerne oppmode statsråden om at ho legg full tyngd i at òg offentleg ått skog – Statens skoger, Opplysningsvesenets fond osv. – blir bruka fullt ut i ein slik samanheng, og at ho òg gjer det som er nødvendig for at dei som får erstatning i form av makeskifte i ein annan kommune, ikkje mistar det ved neste generasjonsskifte.
Tron Erik Hovind (Senterpartiet), 1999-03-23:
Dette er et tiltak som ligger langt over grensen til det plan- og bygningsloven stiller krav om konsekvensutredning av, og det er da gjennomført i bredt omfang. Prinsippet ved konsekvensutredning er at man skal vurdere fordelene for tiltakshaver, i dette tilfellet Forsvaret, opp mot de ulemper som de berørte blir påført. Og hvis fordelene er mindre for tiltakshaver enn ulempene for de berørte, skal tiltaket ikke tilrås, og tiltakshaver må da henvises til et annet konsept, selv om det ikke er optimalt for tiltakshaveren. Det er prinsippet, og det er med det utgangspunkt man må gå inn i konsekvensutredningene. Har Arbeiderpartiet vurdert det slik at fordelene for Forsvaret er større enn de ulempene de berørte påføres? Er det det som ligger bak konklusjonen? Eller er det slik som vi hører en del sier, og som også representanten sa nå, at alternativet er avvist av Forsvaret, at vi altså ikke kan bruke de normale mekanismene i konsekvensutredningene fordi det er avvist av Forsvaret – da må vi sette til side den alminnelige logikken og kjøre en annen logikk fordi tiltakshaver avviser det som er prinsippet i plan- og bygningsloven?
Tron Erik Hovind (Senterpartiet), 1999-03-23:
Jeg har i innstillingen beklaget at ikke Älvdalen var inne som et alternativ tidlig i prosessen. Det har bl.a. sammenheng med at de lokale representanter både i Hedmark og i Dalarna Län har pekt på det som et praktisk alternativ. Vi har vært der borte og sett at det er et praktisk alternativ. Men det er visse forhold på det rikspolitiske plan som ikke er avklart, og som har gjort at det ikke er inne som et reelt alternativ nå. Blant annet har hensynet til beredskap, trening i et beredskapsøyemed i forhold til trusler mot Østlandet, vært inne som et argument. Nå registrerer jeg at Arbeiderpartiets leder i en kronikk i dag skifter fokus i forhold til det. Det er internasjonale operasjoner, terrorisme – mer internasjonale forhold – det nå blir fokusert på fra Arbeiderpartiets leder. Det kan kanskje bidra til å endre syn i forhold til Älvdalen, jeg vet ikke. Men tiden vil vise om det er et realistisk framtidig alternativ. For øvrig har dette vært oppe i Nordisk Råd, og også fra rikspolitisk side i Sverige var det positive utsagn fra enkelte ministre. Jeg ser at spørsmålet på ingen måte er gjennomarbeidet, men det kan bli aktuelt i framtiden. Derfor synes jeg det er riktig å holde det varmt.
Tron Erik Hovind (Senterpartiet), 1999-03-23:
Jeg vil først få ta avstand fra den insinuasjon at enkeltpersoner instruerer Senterpartiet i enkeltspørsmål. Vi har fornuftige, godt gjennomarbeidede prosesser som bygger opp til våre konklusjoner. Jeg var ikke med i 1992. Jeg skjønner at en del av vedtaket i 1992 var at alle garnisoner skal ha tilgang til et nærøvingsfelt. Det har alle garnisoner i dag, hvis man ser bort fra dem som ligger akkurat midt inne i Oslo. Så situasjonen som Røsjorde beskriver, at alle skal sitte innenfor gjerdet og se ut, er på ingen måte reell. Det vet Røsjorde veldig godt. Dimensjonerende for et regionfelt er, som jeg sa i mitt innlegg, øvelse med fire bataljoner. Pr. i dag er det uproblematisk i de arealene Forsvaret har tilgang til, å øve med én bataljon. I meldingen står det at fire bataljoner skal øves inntil en uke i året. Situasjonen er altså uproblematisk i 51 uker, den 52. blir det et problem, som en må løse gjennom at Forsvaret tillemper seg og gjennom at man bidrar noe i forhold til et av områdene. Men den svart-hvitt-malingen som foregår fra flertallet her, at det enten er snakk om å legge ut 250 000 mål i Hedmark, eller at alle vernepliktige og repsoldater som er inne til enhver tid, sitter bak et gjerde, slik er situasjonen på ingen måte. Den er veldig nyansert, og det vet komiteens leder.
Tron Erik Hovind (Senterpartiet), 1999-03-23:
Regjeringen sa i langtidsmeldingen at den skulle gjennomføre en konsekvensutredning rundt dette, nettopp se på fordelene for Forsvaret i forhold til ulempene. Det var utgangspunktet i langtidsmeldingen, og en skulle komme tilbake når den jobben var gjort. Flertallet i komiteen og flertallet i denne sal, bestående av bl.a. replikantens parti, presset på for å få en raskere behandling. Flertallet ville ha denne saken til behandling, slik at vi kunne foreta barmarksbefaring høsten 1998 og saken kunne bli avgjort i Stortinget i 1998. Det avskar Regjeringen fra å gjøre de utredninger som Regjeringen hadde ønsket, og som Senterpartiet hadde ønsket at Regjeringen hadde gjort. Bildet er at det i sluttfasen av denne saken har vært et veldig trykk for å få den avgjort. Det er synd, syns jeg, for det blir liggende en del uavklarte spørsmål her. Å skjære gjennom i en så kontroversiell sak, med uavklarte spørsmål, er en uheldig form for saksbehandling, enten man har det eller det synspunktet. Både saken og de berørte parter fortjener en grundig gjennomgang av alle spørsmål som har vært oppe. At en låser, lukker og legger til side spørsmål som ligger der ubehandlet, vil, hvis det blir som flertallet vil her i dag, bli et problem som en vil møte ved diverse anledninger i framtida.
Tron Erik Hovind (Senterpartiet), 1999-03-23:
Jeg vil gjerne tilbake til representanten Jaglands innlegg tidligere i dag. Han kom med informasjon fra den interne prosessen i Arbeiderpartiet, og det er interessant, for det er jo i realiteten der saken er blitt avgjort. Representanten Jagland sa at Arbeiderpartiet vurderte sterkt å sende saken tilbake til Regjeringen for en skikkelig behandling og konklusjon. Går man litt tilbake i tid, var det jo nettopp det Regjeringen bad om i langtidsmeldingen i fjor vår, og det var det regjeringsfraksjonen i forsvarskomiteen i sine merknader la opp til burde være behandlingsmåten. Men flere partier, deriblant Jaglands parti, presset på for at denne saken skulle komme til Stortinget tidlig i fjor høst og at den skulle behandles før jul i fjor. Man gikk sågar til det uvante skritt at forsvarskomiteen gjorde unna sine befaringer før saken var oversendt fra regjering til storting, så et halvt år tilbake i tid, eller vel så det, var det et veldig press fra Arbeiderpartiet for å få dette raskt igjennom. Nå sier Arbeiderpartiets parlamentariske leder at saken burde vært sendt tilbake for en bedre utredning. Det er fortsatt mulighet for det. Det er nettopp det alternativet som ligger fra regjeringspartiene her i dag, så hvis Arbeiderpartiet fortsatt vurderer den linjen, som de tydeligvis har vurdert internt i sitt gruppemøte, er det ikke for sent. I tråd med at det tydeligvis er litt forskjellige oppfatninger i Arbeiderpartiet, kunne det kanskje være gunstig å oppfordre til å vurdere det en gang til.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-23:
Mitt første spørsmål går på Arbeidarpartiet sitt forhold til venskap. Det kan høyrast rart ut i ein sånn debatt som dette. Men det som skjer, er nemleg at Jagland reiser rundt omkring i landet, nå seinast i Østfold, og seier at sentrum gjev Framstegspartiet og Høgre for stor makt i dette landet, og nå må sentrum velja. Ja, det høyrest fornuftig ut, tenkjer me i SV. Men kva er det som skjer i dei store miljøsakene? Kva er det som skjer i dag? Kven er det som er partnarar i dag? Det er jo nettopp denne fienden! Kva slags truverde har dette Arbeidarpartiet, dersom ein på same tid seier at her er fienden og her er Hagen som ein – i neste omgang, i tidenes største naturinngrep – seier at nei, du er eigentleg min venn? Me må få ei forklaring på kva dette betyr. Mitt andre spørsmål går på forsvarskonseptet. Statsministeren gjorde her i Stortinget på torsdag greie for at det er behov for ei utgreiing om kva forsvarskonsept me skal ha. Med tanke på at det er ti år sidan den kalde krigen var slutt, og at det er 38 år sidan ein planla dette skytefeltet, som altså er tidenes største naturinngrep, ville det ikkje då ha vore fornuftig å gjera det SV føreslår, nemleg å bli einige i Stortinget om kva slags forsvarskonsept me ønskjer oss, og så diskutera om me treng eit skytefelt?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 1999-03-23:
Kristelig Folkeparti har ikke snudd når det gjelder å se at Forsvaret har et øvingsbehov. Det vi ønsker, er en utredning og en sterkere begrunnelse og å få belyst hvilke konsekvenser det vil ha for Forsvaret å bruke et 0+-alternativ. I meldingen står det at et 0-alternativ avvises. Og ikke mer om det. Jeg etterlyser en større begrunnelse av det som ligger der for Forsvaret, og hvordan vi kan bruke et 0+-alternativ. Jeg har ingen dårlig samvittighet når jeg står her, for at vi har satt det folkelige og fornuftige på toppen, når man ser alle de negative konsekvensene som et slikt skytefelt vil medføre, satt opp mot nasjonens miljøressurser. Og det å kunne ta en avveining når man har saken på bordet, er det vi politikere skal gjøre. Uavhengig av hva noen har lovt her eller noen har lovt der eller noen har sagt, er det når saken ligger på bordet med de faktiske realitetene, at vi skal ta en avgjørelse om hva vi ønsker å gå inn for. Da sier vi at dette blir for store konsekvenser, og vi ønsker å se på dette og gi Forsvaret mer realistiske øvingsmuligheter enn det det har i dag, men på en måte som gir mindre negative konsekvenser enn det som ligger på bordet i dag.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 1999-03-23:
Å stå her på talerstolen som nestyngstemann og skulle tale imot store herrer som Godal-er her og Røsjorde der, da føler jeg meg ikke som en struts, men jeg føler meg ganske tøff her jeg står med hodet høyt hevet og snakker de store menn midt imot! Så til om vi har behov for å kjøpe oss tid. I en sak som denne, som av noen karakteriseres som tidenes største miljøsak, har vi behov for å bruke tid, og vi har behov for å tenke oss godt om før vi vedtar noe slikt. Jeg er fullstendig klar over at en utredning av et 0+-alternativ kan medføre utvidelser på Hjerkinn. Og jeg sa i mitt innlegg, at det er klart at vi ser på det som en vanskelig sak. Men når det kommer til det å ta i bruk et helt nytt område i stedet for å bruke de eksisterende med utvidelser, kunne jeg, av miljøhensyn også, gå inn for en utvidelse på Hjerkinn, for det er viktig at vi gir Forsvaret gode øvingsmuligheter. Når det gjelder Terningmoen, registrerer jeg gjennom høringene vi har hatt, at Elverums befolkning går imot et regionfelt. De vet hva et 0+-alternativ vil kunne medføre av økt aktivitet på Terningmoen. Signalene vi har fått, er at de ikke ønsker et Regionfelt Østlandet, og det vil bli belastninger andre steder. Men vi skriver i forslaget vårt at det skal være i samarbeid med de berørte kommuner, og at vi skal holde god kontakt med dem som blir berørt.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 1999-03-23:
Jeg registrerer at Dovre og Hjerkinn er blitt flertallets gissel for miljøargumenter: Vi kan frigi Hjerkinn, og da må det være verdt at vi kan legge et regionfelt på Østlandet. For meg er natur natur. Ingen steder er mer hellig enn andre. Og i forhold til å etablere et nytt område, som jeg sa i mitt svar i sted, eller å bruke et område som allerede er i bruk, velger jeg det siste. Det har skjedd mye i saken underveis. Vi har måttet ta mange runder med spørsmål i komiteen, og vi har fått mange henvendelser i forhold til hvilke negative konsekvenser en etablering av et regionfelt vil medføre. Om det har skjedd en konvertering for Kristelig Folkeparti – det tror jeg ikke. Vi har bedt om en utsettelse for å kunne få et annet beslutningsgrunnlag å ta avgjørelsen på. Et behov for øving, det har jeg understreket gang på gang fra denne talerstolen i dag, ser vi absolutt. Men vi ønsker et annet beslutningsgrunnlag enn det som ligger på bordet i dag.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 1999-03-23:
Kristelig Folkeparti har vært med hele vegen når det gjelder forsvarsstrukturen og det nye forsvarskonseptet. I spørretimen her i salen den 29. oktober 1997 svarte daværende forsvarsminister Fjærvoll på et spørsmål fra Bjørn Hernæs: «Regjeringen og forsvarsministeren legger ikke opp til noen ny spesiell utredningsrunde.» Og den 4. mars 1998 svarte også daværende forsvarsminister Fjærvoll på et spørsmål fra Per Ove Width: «Regjeringen finner at saken er moden for en avgjørelse». Og som om dette ikke var nok, sa statsminister Bondevik sist torsdag her i salen i sin NATO-redegjørelse: «Formålet vil være å sikre at Forsvaret kan møte de sikkerhetspolitiske utfordringene, slik disse fremstår nå og i årene framover.» En forutsetning for å kunne nå det målet, må være at man kan få øvd og få lært hvordan man skal kunne utføre den jobben som Forsvaret skal utføre. Den snuoperasjonen som jeg føler Kristelig Folkeparti har tatt, må ha foregått nå i den senere tid, for jeg leser hele historien bakover slik at resultatet som det som foreligger i dag, ikke skulle vært slik. Mitt spørsmål blir da: Når skiftet egentlig Kristelig Folkeparti synspunkt underveis, og hvordan kan man med den begrunnelsen som representanten Eriksen nå gav for å utrede videre, egentlig gå inn for Gravberget som et alternativ 2, som også Regjeringen gjør i meldingen?
Einar Holstad (Kristelig Folkeparti), 1999-03-23:
Representanten Godal finner det betenkelig at mindretallet ikke ser ansvaret ved å trene våre soldater før de sendes ut i krigen. Kristelig Folkeparti tar ansvaret. Jeg vil stille spørsmål til Godal som følger: Mener Godal at soldatenes sikkerhet og framtid står og faller med etablering av Regionfelt Østlandet? Selv om ikke Godal i sitt innlegg kom inn på miljøproblemene, vil jeg allikevel problematisere noe omkring dette. Er en nedleggelse av skytefeltet på Hjerkinn, med en planlagt tilbakeføringstid på inntil 30 år, noe miljøargument? I hele denne tiden vil Forsvaret være i aktivitet i dette området for å sikre framtidige brukere mot blindgjengere. Det er tydelig at dette ikke blir noe rekreasjonsområde for folk flest på lang tid. Å fremme dette som noe argument for å ivareta miljøinteresser i forhold til etablering av Regionfelt Østlandet, er i beste fall å oppfatte som avlat. Hvordan kan Høyre bevare miljøet rundt Gråfjellet ved å bøte på miljøet i skytefeltet på Hjerkinn?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 1999-03-23:
Det er en form for straffeeksersis i argumentasjonen her i dag fra enkelte hold. Blant annet sa representanten Ingvald Godal at når dette distriktet har fått arbeidsplassene, så må de også ta ulempene. Men da kan Godal historien dårlig, for Åmot kommune satte noen premisser før Rena leir ble etablert. Blant annet ønsket Åmot kommune Trandum tekniske verksted knyttet til kommunen i forbindelse med etableringen. Det vet vi at flertallet i denne sal gikk imot. Så sa også Åmot nei til skytefelt, altså Regionfelt Østlandet. Åmot kommune har allikevel avstått areal til øvingsfelt i forbindelse med Rødsmoen. Så det er tatt ulemper i forbindelse med denne etableringen, og da synes jeg at denne argumentasjonen blir noe søkt og lettvinn. Så til et annet forhold. Godal sa at hadde det vært realistisk med Älvdalen skytefelt, så hadde man kommet med det. Vi vet forhistorien der. Der har det gått prestisje i saken, og jeg regner med at vi kommer tilbake til det senere i dag. Men Godal burde selv, som medlem av forsvarskomiteen, ha satt seg inn i hvor realistisk dette er. Svenskene trenger trolig dette feltet selv, sa Godal. Det som er realiteten ved Älvdalen skytefelt, er at man i 1997 hadde 103 000 utdanningsdøgn i dette feltet. I fjor var tallet redusert til 25 000 utdanningsdøgn, og feltet ved dets ledelse er ute etter å innhente flere brukere og har uttalt seg positivt om at utenlandske soldater kan øve der. Det er et felt på 540 000 dekar. Er ikke det framtidsrettet i forhold til de ambisjoner som Forsvaret og også hr. Godal har når det gjelder størrelse på øvingsfelt og lengde på skyteavstander for framtida?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 1999-03-23:
Saken om Regionfelt Østlandet har over år utviklet seg til en feltøvelse i politisk og militærfaglig prestisje. Man har på forhånd bestemt seg for konklusjonen uansett hva utredninger og regnestykker måtte vise underveis fram til konklusjonen, som gis sin endelige form her i dag. Uansett realitetene i konsekvensutredningen går flertallet her i dag inn for å gi grønt lys for at Forsvaret skal få etablere et regionfelt i Gråfjellet. Regjeringen foretok en nøye og ansvarlig vurdering, og konkluderte med at det var så store og permanente negative konsekvenser for natur, miljø og samfunn at en nyetablering av et regionalt skyte- og øvingsfelt måtte vike for disse hensyn. Dessverre ser Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og også Høyre bort fra disse hensyn, og vil i dag stemme for et skytefelt lagt til et område som fylkesmannen i Hedmark tidligere har nektet hyttebygging i på grunn av områdets spesielle kvaliteter. Et stort og vesentlig spørsmål i denne saken er lokalsamfunnets råderett og medbestemmelse over lokale ressurser og områder i forhold til storsamfunnets og statens suverenitet og overgrep. Prestisje har det også gått i spørsmålet om prioriteringer og fordeling av den samlede ressurs til Forsvaret og Forsvarets drift og formål. Med vedtaket i dag ser det ut til at Forsvaret vil måtte låse så store ressurser til feltetablering, til avbøtende tiltak, utløsninger og erstatninger at det må bli mye mindre igjen til drift og materiellkostnader enn det allerede er i dag. En generaldebatt på dette grunnlaget burde gått i forkant av den saken vi i dag har til behandling. Det er også slik at vi har store øvingsfelt i Mauken og Blåtind, der det meste av utstyret for slike øvelser er, og også det burde ha vært et klarere tema i denne saken. Prestisje har det også gått i forsøket på å finne alternative løsninger. Allerede i Kosmos tid som forsvarsminister tok jeg opp spørsmålet om bruk av Älvdalen skytefelt i Sverige, og at man burde ha en behandling og gjøre en formell henvendelse i den sammenheng. Mitt spørsmål og forslag ble avvist på en svært lettvint måte. Senere har lignende forespørsler også blitt avvist med at dette var avklart som uaktuelt. Jeg synes det er svært synd at man ikke har tatt dette opp på en mer seriøs måte. Klare utsagn fra den militære ledelsen ved Älvdalen skytefelt, og også fra sentrale politikere i Sverige, gir åpning for å gå videre i denne saken. Jeg vil også vise til debatten i Nordisk Råd her i denne sal forrige året og et oppfølgende ordskifte i den svenske riksdagen i oktober i fjor. Disse rundene kan ikke tolkes entydig negativt for en dialog med Sverige om et skytefeltsamarbeid. Jeg tror det vil ta meget lang tid før et regionalt skytefelt på Østlandet eventuelt blir etablert. Blant annet på grunn av økonomien, avbøtende tiltak og undersøkende avklaringer, f.eks. i forhold til kulturminnespørsmål, vil det ta svært lang tid. Det aller verste ved dagens vedtak er den klamme hånd som legges over dette 250 000 dekar store området samt randområder for framtidig utvikling og eksistens.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 1999-03-23:
Det har kommet fram mye interessant i det siste, og det er også her slik at det er fra sine egne en skal ha det. Da tenker jeg noe på innlegget til Grethe G. Fossum, men jeg skal la det ligge i bero nå. Det er også interessant å merke seg at representanten Gjul snakket om en bjørnepark i dette regionfeltet, og kanskje går det an å kombinere noe av det. Så til alvorligere ting. Jeg spør dem som nå går inn for dette skytefeltet: Vet dere hva dette vil koste i dag? Har dere regningen? Representanten Ingvald Godal var bekymret for at det ville bli store økonomiske uttellinger på transport om han skulle bruke skytefeltet i Älvdalen. Men har representanten Godal regnet på hva f.eks. transporten til Älvdalen vil koste i forhold til de pengene man her binder opp i etablering av et felt, og som da er låst for alltid til et driftsbudsjett? Jeg synes at det burde ha vært noe klarere flagging på det. Det er helt klart at det er en jobb å gjøre her. Avbøtende tiltak, SFTs vurderinger når det gjelder f.eks. grunnvannet og forurensning av dette, og undersøkelser og avklaringer ut fra et føre var-prinsipp, må nå ligge i bunnen for en eventuell igangsetting av etablering her. Erfaring fra tidligere store saker og prosjekter gjør det nødvendig at så skjer, og burde være viktig for oss alle. Jeg tenker bl.a. her på både Alta-utbyggingen og etableringen av Oslo Lufthavn Gardermoen. Den nasjonale forskningsetiske komité for naturvitenskap og teknologi, NENT, gir en ganske sterk refselse av den utbyggingen og de føre var-prinsipper som var foretatt i forbindelse med Oslo Lufthavn Gardermoen. Nå må vi i hvert fall få til en bedre ordning for et øvings- og skytefelt i Østerdalen. Det er også slik at det er en masse kulturminnevernsaker som må avklares først. Det er bare 6 pst. av det aktuelle området som er undersøkt, og det burde være et tankekors at om lag 6 000 fredede kulturminner antakeligvis ligger i dette området.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 1999-03-23:
Representanten Bjørn Hernæs hadde en replikk hvor han kommenterte at jeg hadde tatt initiativ til et Dokument nr. 8-forslag våren 1997 om å få utredet bruk av Älvdalen. Det er helt riktig. Vi ønsket å fokusere på det. Dessverre har ikke det lyktes oss, fordi det har vært et bastant flertall mot å gå inn i den saken og prøve å gjøre noe formelt og saklig ut av den. Når vi ikke fremmer det forslaget på nytt, har det sammenheng med at det stortingsvalget vi hadde i mellomtiden, gav et enda klarere flertall mot å vurdere Älvdalen som et alternativ. Da fremmer vi ikke det på nytt Og representanten Hernæs bør vite at et Dokument nr. 8-forslag ikke går direkte til Regjeringen. Det behandles her først, og ville i så fall ha blitt nedstemt. Da hadde det vært en meget dårlig sak både for oss som har dette synet, og for Regjeringen. For øvrig er det slik at representanten Hernæs har snudd 180 grader i denne saken. Han var med på å utrede Älvdalen til langt ut i 1997, med ganske demagogiske innlegg for. Nå er demagogien snudd til det motsatte. For øvrig har jeg lyst til på tampen av debatten å si at dette er en trist dag for Gråfjellet, og jeg tror heller ikke det er noen god dag for Forsvaret sett i forhold til disponeringen av deres samlede ressurser.
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 1999-03-23:
Senterpartiet er det eneste partiet på Stortinget som på alvor har tatt opp spørsmålet om muligheten for å øve i Älvdalen skytefelt i Dalarne i Sverige. I sin merknad på side 21 i innstillingen sier de: «Komiteens medlem fra Senterpartiet beklager at bruk av Älvdalen skytefelt i Dalarne Län i Sverige ikke ble vurdert som et aktuelt alternativ tidlig i prosessen.» Representanten Gløtvold har også vært inne på Älvdalen skytefelt i en av sine replikker i dagens debatt. Jeg vil gjerne spørre representanten Hovind: Hva er det som gjør at Senterpartiet ser muligheten til å gå inn og øve i Sverige, når flere tidligere forsvarsministre, bl.a. forsvarsministeren fra hans egen regjering, Fjærvoll, har avvist denne muligheten? I tillegg har den svenske forsvarsministeren uttalt at han er meget skeptisk til å la annet lands forsvar øve i et svensk skytefelt. Det er ikke sagt noe i innlegget til representanten Hovind om dette, og jeg vil gjerne ha en utdypning av den merknaden som står i innstillingen.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-03-23:
Jeg oppfatter selvfølgelig min rolle her slik at når Stortinget har gjort sitt vedtak, uansett hva det måtte bli, er det departementets ansvar å følge opp de vedtak som gjøres. Hvis den beslutning som tas, innbefatter avbøtende tiltak, som representanten Godal nevnte nå, er det klart at vi også må ta det med og kjøre det løpet som ligger i Stortingets vedtak i forhold til kommunale myndigheter. Selv om jeg er ny som forsvarsminister, har jeg tross alt vært noen tid i denne sal, og jeg har absolutt stor respekt for de vedtak som Stortinget gjør, og jeg skal selvfølgelig følge opp det også i den nye rollen.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-03-23:
Jeg har registrert i debatten at St.meld. nr. 11 kalles et misfoster. Nå er det slik at foreldre forsvarer sine barn uansett, og det gjør ikke minst en nybakt mor. Selv om vi har byttet statsråd, har vi ikke byttet regjering. Jeg står for den vurderingen som er gjort og de konklusjonene som er trukket i St.meld. nr. 11 fra Regjeringens side. Det er ikke riktig å fremstille det slik at Regjeringen, når den har valgt mellom verdier og lander på miljøverdialternativet, ikke er opptatt av å finne de beste muligheter for Forsvaret. Men vi ser altså ikke at vi ved å velge noen av de alternativ som Forsvaret selv har vært med på å utrede, finner det mest optimale alternativet. Men i Regjeringens vurderinger og konklusjon ligger det et ønske om å komme nærmest mulig en målsetting om å legge forholdene til rette for bedre og mer realistiske øvelser enn de som kan gjennomføres i dagens situasjon. Regjeringen bad om å få utrede dette nærmere. Det kommer, slik jeg ser det i dag, ikke til å bli akseptert. Men i det vi da ville lagt fram, ville vi selvfølgelig ha gjort de grundige vurderingene som ville vært vårt svar på å imøtekomme Forsvarets behov, altså andre enn de som er utredet i denne meldingen.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-03-23:
Jeg henviser til mitt første svar, og lover selvfølgelig å følge opp det som skal følges opp etter at vedtaket er fattet. Jeg merket meg også representanten Godals henstillinger på dette punkt. Jeg har ikke muligheter til å kunne svare ja eller nei på det spørsmålet i dag, men jeg tar det selvfølgelig med meg i den videre gjennomføringen av Stortingets vedtak.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-03-23:
Representanten Bjørn Hernæs gjorde et stort poeng av et brev fra Forsvarsdepartementet som viste at finnekulturen ikke egentlig var en innertier for Gravberg-området. Dermed var Gravberget det beste alternativet for Høyre og Bjørn Hernæs. Men så enkelt er det nok ikke. Hedmark Arbeiderparti legger vekt på flere ting når de ikke ønsker at skytefeltet skal legges verken til Gravberget eller Gråfjellet. Turisme er viktig for Finnskogen. Man ødelegger store naturområder som er rike på dyre- og fuglearter og planter. Men først og fremst er det rikt på stillhet, og det lar seg i hvert fall ikke kombinere med skyte- og øvingsfelt. Så kommer det gamle, vante fra representanten Bjørn Hernæs, om sutring fra Hedmark Arbeiderparti. Hedmark Arbeiderparti har gått imot. De har kjempet imot. Det representanten Bjørn Hernæs her gjør, er å karakterisere alle dem som har stått på mot skyte- og øvingsfelt i Hedmark – ikke bare i Hedmark Arbeiderparti, men også i alle de organisasjonene som har engasjert seg – som sutrere. Jeg håper at de legger merke til hva slags karakteristikk representanten Bjørn Hernæs gir av deres alvorlige arbeid for å hindre at naturen i Hedmark ødelegges. Vi har foreslått avbøtende tiltak. Vi har foreslått ting som gjør at det ikke blir vanskelig når stortingsflertallet absolutt vil at vi skal ha dette skyte- og øvingsfeltet. Jeg opplever at Bjørn Hernæs mener at forsvar er det beste angrep. Det kunne vært interessant å høre hvordan Bjørn Hernæs har tenkt å forsvare seg når det gjelder følgende: Hvorfor velger Høyre det dyreste alternativet, nemlig Gravberget? Hvorfor går de imot det Forsvaret ønsker som førsteprioritet? Og hvorfor betyr skogeierne i Gråfjellet mer for Høyre enn skogeierne i Gravberget?
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 1999-03-23:
Saken om et regionalt skytefelt for Forsvaret på Østlandet er en krevende beslutning som naturlig nok har krevd lang og omfattende behandling, med høringer – både skriftlig og muntlig – og hvor enkeltrepresentanter og partier er blitt kontaktet. Regjeringen har lyttet til Forsvarets argumentasjon, Regjeringen har lyttet til miljøargumentene og Regjeringen har også lyttet til de lokale interessene. Ut fra dette har Regjeringen foretatt en nøye gjennomgang av saken om øvingsfelt for Forsvaret og endt opp med forslag som Kristelig Folkeparti mener er en løsning som både Forsvaret, miljøet og lokalbefolkningen kan leve med. Så langt jeg kan se, er det ingen andre løsninger enn Regjeringens forslag som på samme måte representerer en slik balansert løsning. Det kan muligens hevdes at 0+-forslaget ikke er optimalt for Forsvaret. Av anbefalingene fra Forsvaret er det mulig å finne løsninger som Forsvaret er mer fornøyd med, tilsvarende er det også mulig å finne løsninger som miljøet og lokalbefolkningen er mer fornøyd med enn flertallets forslag i dag. Vi kommer ikke utenom en løsning som betyr en utvidelse i forhold til dagens muligheter for å dekke Forsvarets behov. Derfor vil 0+-forslaget være et tjenlig tilbud, slik vi ser det. Forsvaret har lagt fram overbevisende argumentasjon for at det trengs et øvingsfelt utover dagens omfang. Vi i Kristelig Folkeparti mener i denne forbindelse at Hjerkinn, Terningmoen og Rødsmoen må gjennomgås på nytt for dermed å se på en arealmessig og brukermessig anvendelse av disse betydelige områdene som allerede er tatt i bruk for militær aktivitet, fremfor å rette blikket mot nye uberørte naturområder som i generasjoner har vært nyttet til næring og rekreasjon. Det er en uheldig hastesak som nå skal vedtas, til skade for store naturområder og en engasjert lokalbefolkning. Gravberget, som ble nevnt av representanten Fossum, er en anbefaling til flertallet, ikke et forslag. Og når det også hevdes fra samme representant at Åse Wisløff Nilssen vil gi sin stemme til dette forslaget, medfører ikke det riktighet.
Einar Olav Skogholt (Arbeiderpartiet), 1999-03-23:
Forslaget om å legge et nytt stort skyte- og øvingsfelt til Hedmark har resultert i et sterkt engasjement i fylket; etter hvert også et sterkt engasjement i alle deler av landet. Dette er et forståelig engasjement. De fleste politiske partier i Hedmark har også tatt klart standpunkt mot skyte- og øvingsfeltet. Det er med stor overraskelse jeg registrerer at Senterpartiet i regjering fortsatt ønsker å bruke bl.a. Hjerkinn til skyte- og øvingsfelt. De vil ha vurdert begrenset utvidelse i bruk, samt en eventuell utvidelse i areal av nåværende Hjerkinn-anlegg. For ikke mange år siden reagerte Senterpartiets stortingsgruppe sterkt mot planene om å etablere et lager for problemavfall i de nedlagte gruvene i Folldal. Lagringen skulle skje flere hundre meter nede i gruvene og sikres på en meget forsvarlig måte. Det viktigste den gang var å sikre natur- og miljøinteressene. Nå åpner man altså for å kunne fortsette bruken av Hjerkinn som skyte- og øvingsfelt. Jeg vil i likhet med Arbeiderpartiets øvrige representanter på Hedmark-benken stemme imot etablering av det foreslåtte feltet i Hedmark. Jeg gjør det på grunn av at en slik etablering, uansett hvilket Hedmark-alternativ man velger, vil innebære bl.a. betydelige naturinngrep og store miljøbelastninger. Mye tyder på at voteringen senere i dag vil resultere i et ja-flertall til opprettelsen av et skyte- og øvingsfelt i Hedmark, nærmere bestemt Gråfjellet. Regjeringens ramme for oppfølgende undersøkelser og avbøtende tiltak er satt til 200 mill. kr. Jeg er glad for at komiteflertallet går inn for å øke denne rammen, slik at man bedre kan ivareta nødvendige, avbøtende tiltak. Det er også viktig at rammen disponeres i samarbeid med fylkesmannen i Hedmark, Hedmark fylkeskommune, Åmot kommune og andre direkte berørte kommuner, i tråd med komiteflertallets utsagn.
Einar Olav Skogholt (Arbeiderpartiet), 1999-03-23:
Representanten Bjørn Hernæs har igjen holdt et av sine sjarmerende innlegg. Han er flink til å provosere. Innholdet synes å være av mindre betydning. Hedmarks innbyggere, inkludert fylkesordføreren, er ikke kjent for å surmule eller å syte, men fylkets innbyggere og politiske partier må jo ha lov til å kjempe, også mot et skyte- og øvingsfelt. Jeg er overrasket over at representanten Hernæs mener at hedmarkingene ikke skal ha denne demokratiske retten. Jeg vil også tro at vårt fylke har andre satsingsområder enn bare et skyte- og øvingsfelt å bygge på for å få til en positiv og gunstig utvikling i fylket vårt. Vi trenger vilje og evne til samarbeid, i alle fall om de store utviklingstrekkene i fylket vårt. Vi vinner lite på å framheve uenighet samt bruke alle krefter og ressurser på å krige mot hverandre nær sagt ved alle høver. Representanten Hernæs ynder å angripe Arbeiderpartiet, og da særlig Hedmark Arbeiderparti, og det har han selvsagt full anledning til. Men har aldri representanten Hernæs etterlyst mangel på politisk uttelling av sine angrep – med andre ord, en sterkere oppslutning om Hedmark Høyre? Uttellingen så langt synes å ha vært laber på det området.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 1999-03-23:
Når Stortinget i dag beslutter å foreta det største naturinngrepet gjennom tidene, krever det ekstremt god begrunnelse og svært grundig utredning. Vi må være 100 pst. sikre på at vi like lett kan forsvare denne beslutningen og vedtaket om ti år som i dag. Det er ikke jeg overbevist om at vi kan gjøre, for det er ingen tvil om at Regionfelt Østlandet vil ha store negative virkninger for natur- og kulturmiljø og ikke minst for friluftsliv. Gråfjellet brukes i dag til jakt og fiske og ikke minst til det enkle, tradisjonelle friluftslivet. De store, uberørte områdene tiltrekker seg folk som søker stillhet og rekreasjon. Slike områder får økt betydning i årene framover fordi stadig mer av norsk natur nå bygges ned og utsettes for støy og andre forstyrrelser. Regionfelt Østlandet ligger midt i kjerneområdet for bjørn. Kjerneområdet for bjørn er et virkemiddel vi har etablert for å få grunnlagt en bjørnebestand også på den norske siden av grensa. Og jeg tror ikke, sjøl om gutta i Forsvaret hevder at bjørnen trives så godt innenfor kjerneområdet, at bjørnebinna kommer løpende over grensa med ungen sin under armen for å bosette seg midt oppi kuleregn og tanks. Dersom vi går inn for å etablere et regionfelt midt i kjerneområdet for bjørn, mener jeg at vi som kjemper for kjerneområder, svekker vår troverdighet i rovdyrpolitikken. Slike naturinngrep som Regionfelt Østlandet representerer, kan aldri forsvares hvis de ikke er helt uunnværlige, er siste utvei og alle andre alternativer er grundig utredet, prøvd og forkastet. Det er ikke gjort. Verken økt bruk av andre felt i Norge eller samarbeidet med Sverige er utredet. Vi burde av hensyn til vår naturarv og av hensyn til de generasjonene som kommer etter oss, tatt oss tid til å snu hver stein før vi endelig bestemte oss. Det er dessverre ikke gjort.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-03-23:
La meg med en gang si at jeg ikke uttaler meg som annet enn statsråd og medlem av Regjeringen. Jeg skal kort kommentere angrepene på St. meld. nr. 11. Stortingsmeldingen er fra Regjeringen et resultat av den vurderingen som ble varslet i langtidsmeldingen for Forsvaret, som ble fremlagt nettopp av denne regjering for et år siden og behandlet av Stortinget i juni sist år. Forsvarets klare behov for trening og øving skulle avveies mot de samfunnsmessige og miljømessige belastninger et nytt regionfelt ville medføre. Samtidig gav Regjeringen i langtidsmeldingen beskjed om at de alternativer Stortinget hadde bedt om, ville bli utredet og fremlagt, noe som da også skjer i St. meld. nr. 11 i de første kapitlene, og er basert på tiltakshavers, Forsvarets bygningstjenestes, utredninger. Isolert sett kunne man dermed si at de første kapitlene dannet grunnlag for en stortingsproposisjon. Dette ville også vært den naturlige fremleggelsesform dersom Regjeringen hadde gått inn for etablering i ett av de tidligere utredede regionfeltalternativene. Regjeringen har derfor brukt meldingsformen for å melde tilbake til Stortinget at utredningsarbeidet er oppfylt, men at Regjeringen etter en helhetsvurdering ikke finner å kunne tilrå regionfeltetablering i noen av de utredede alternativer. Ut fra Forsvarets behov for økt trening og øving i større felt, som forsvarsministeren tidligere i dag har gjort rede for, ber Regjeringen om tilslutning til å utrede utvidet bruk av eksisterende felt, herunder Hjerkinn. Det betyr ikke et 0-alternativ, men et 0+-alternativ, som talere før har understreket. Videre sa Regjeringen at om Stortinget med bakgrunn i tiltakshavers utredning likevel fant å ville etablere et regionfelt, fant Regjeringen – etter en avveining mellom Gråfjellet og Gravberget – å ville anbefale Gravberget valgt. I denne saken har to viktige samfunnsinteresser på nasjonalt nivå kommet i sterk konflikt med hverandre. Det er derfor helt galt å si at Regjeringen ikke har tatt standpunkt. Den har til og med begrunnet sine standpunkter ut fra en avveining mellom disse to viktige samfunnsinteresser som er kommet i konflikt med hverandre, og gitt en tilråding. Den tilrådingen finnes i kapittel 11 i meldingen. Regjeringen har tatt standpunkt, den tar standpunkt og den anbefaler Stortinget å følge et løp videre etter konklusjonen, som det i dag ser ut til at Stortinget ikke vil følge. Men Regjeringen har gjort det nødvendige utredningsarbeid. Og la meg bare stille et konkret kontrollspørsmål på Regjeringens vegne: Er det trolig at Regjeringen ville ha foretatt en fullstendig konsekvensutredning og lagt den fram slik den har gjort i St. meld. nr. 11, hvis den ikke hadde tort å ta standpunkt? – Jeg lar spørsmålet henge i luften.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-03-23:
Gjennom de ti første kapitlene i meldingen har Regjeringen oppfylt Stortingets krav og ønsker om fullstendige konsekvensutredninger for de tre alternativer som var lagt til grunn på et tidligere tidspunkt. Regjeringen har med andre ord fulgt dette opp til siste prikk, og har dermed dannet et grunnlag for at Stortinget fullt ut skulle ha muligheten til å gjøre det reelle valg her i dag. Denne statsråden har helt riktig på et tidspunkt for halvannet år siden brukt ordet «proposisjon» i Stortinget. Da langtidsmeldingen for Forsvaret ble lagt fram i februar i fjor, og behandlet i juni, varslet vi at vi ville foreta en total gjennomgang og vurdering av det som lå på bordet, for å avveie disse samfunnskonfliktene mot hverandre, som jeg omtalte i selve innlegget. I den vurderingen ville det vært naturlig, dersom vi falt ned på ett av alternativene, å velge proposisjonsformen. Da Regjeringen etter denne avveiningen valgte å ikke peke ut ett konkret av disse tre alternativene, men ønsket å få utredet og vurdert utvidet bruk av eksisterende felt, også Hjerkinn, var situasjonen en annen. Det er en beskrivelse av realiteten. Fra denne statsrådens side har utredningsbegrepet knyttet seg til at ingen nye felt ville bli utredet. Det har jeg heller ikke i min tid – og nå snakker jeg som tidligere forsvarsminister – lagt opp til. Som nåværende samferdselsminister har jeg sterke syn på valget av Gråfjell når det gjelder luftleder, trafikkavvikling, kostnader etc., men på et treminuttersinnlegg er det ikke mulig å komme inn på det i dag. Men jeg har vært med via mitt departement og gjort innsigelser gjennom de konsekvensutredninger som også ligger på bordet i dag.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-03-23:
Jeg har hørt ordet «misfoster» bli brukt i dag, og jeg har hørt det i andre sammenhenger også. Vet dere hva jeg tror? Jeg tror at den måten å bygge opp en stortingsmelding på, slik det er gjort i denne saken, kommer til å bli fulgt i mange sammenhenger i tiden framover. Men vi venter og ser. Jeg tror at da har man svart både på Stortingets ønsker, lagt føringer for løsninger og debatt, og i neste omgang for en konklusjon. Når det gjelder dette med morskap og farskap, tror jeg nok at jeg på Regjeringens vegne kan si at det har vært mange om farskapet.(Munterhet i salen) Stortinget skal i alle fall slippe å ta ansvar for dette, enten man kaller det morskap eller farskap. Jeg har prøvd å understreke tidlig i debatten at Regjeringen har tatt ansvar, den tar ansvar. Kall St.meld. nr. 11 hva dere vil, men den er i alle fall et svar på det Stortinget har bedt om, den er et grunnlag for å fatte beslutninger. Om Stortinget føler at de tar den riktige beslutningen i dag, er opp til Stortinget å bedømme, det kan ikke en statsråd gjøre seg til herre over. Beslutningen vil en Regjering måtte ta til etterretning, og den må en fagstatsråd ta til etterretning. En samferdselsminister kan uttale seg om veier, men han vil avstå – med de budsjetter vi for tiden har til behandling i Stortinget – fra å uttale seg så mye verken om veivalg, veikostnader eller prioriteringer. Jeg kan vel si det slik at jeg ikke er sikker på at jeg som statsråd ville ha gitt støtte til det veivalg flertallet gir støtte i dag, om jeg hadde vært medlem i denne salen. Lenger vil samferdselsministeren ikke gå. (Munterhet i salen)
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-03-23:
Til det siste kan jeg bekrefte at dette ikke er en regjering som lar seg føre med vind og vær. Når det gjelder de spørsmålene representanten Bjørn Hernæs stilte, henviser jeg til det svaret forsvarsministeren gav for et øyeblikk siden i sitt hovedinnlegg. Der redegjorde hun bl.a. for svarene på de spørsmål som nå ble stilt. Det vil ikke ligge til samferdselsministeren å gjøre det. Så er det én ting jeg har behov for å understreke. St.meld. nr. 11 er en fullstendig stortingsmelding. Den inneholder også det som ofte ligger i proposisjoner. Den er ikke noe misfoster. Den er et eksempel til etterfølgelse. Men alle, som det er sagt før i dag, hegner om sitt og sine enten man kaller det det ene eller det andre. Det er ingen i denne salen av dem som er ansvarlige for det som er lagt fram, som har erkjent eller vil erkjenne eller i det minste har tenkt at dette på noen måte kunne framstå som et misfoster, unntatt i en politisk kamp hvor det er stor splittelse innad i de fleste partier, og der store ord blir tatt i bruk, der sterke ord blir tatt i bruk og der betegnelser blir tatt i bruk. Når det er sagt: Regjeringen står samlet bak St.meld. nr. 11, både i dag og da vi la den fram, og vi står sammen om den tilråding som ligger i kapittel 11 i stortingsmeldingen.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2020-12-10:
Jeg vil på vegne av representantene Per-Willy Amundsen og meg selv fremme et representantforslag om å styrke og forbedre vergemålsordningen.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2020-12-10:
På vegne av representantene Espen Barth Eide, Eigil Knutsen, Kari Elisabeth Kaski og meg selv vil jeg legge fram et forslag om å innføre bedre måltall for et grønt, smart og nyskapende Norge i tråd med OECDs indikatorsett for grønn vekst. Dernest vil jeg fremme et representantforslag om en verneprosess for utvalgte hellige fjell i samisk kultur.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2020-12-10:
Equinor, hvor staten eier 67 pst. av aksjene, har sløst bort 21,5 mrd. dollar på den største industrielle fiaskoen i Norges historie. Over 200 mrd. kr er tapt. Det tilsvarer omtrent 80 stortingsgarasjer og underjordiske tunneler når en inkluderer kostnadssprekkene. Det er omtrent fem ganger mer enn regjeringen vil bruke totalt på klimatiltak i neste års statsbudsjett. Equinor har brukt skattebetalernes penger som fulle – oljepamper(munterhet i salen) (munterhet i salen) Noen vil kanskje mene at det er feil av Miljøpartiet De Grønne å blande inn klimapolitikk i denne debatten, som isolert sett handler om statlig eierskap og mislykkede investeringer. Men i denne saken henger klima og økonomi så tett sammen, fordi man har tatt en enorm klimarisiko og samtidig en enorm finansiell risiko og mislyktes spektakulært med begge. De fleste investeringene Equinor gjorde i USA, krever en historisk høy oljepris – også i strid med norske prisprognoser fra Oljedirektoratet for å bli lønnsomme – og var basert på giftige produksjonsmetoder. Hvis så dyre ressurser skal bli lønnsomme, forutsetter det at disse ressursene utvinnes og forbrennes, i tillegg til veldig mye av den andre fossile energien som kan utvinnes med langt lavere balansepris. Skulle Equinors USA-investeringer bli lønnsomme, måtte forbruket av fossil energi blitt så høyt at klimaendringene antagelig ville blitt selvforsterkende. Statseide selskaper kan ikke operere på denne måten. Vi er fornøyd med at statsråden erkjenner det, men jeg registrerer at regjeringspartiene mener det først og fremst er Equinor som selskap og ikke staten som eier som har noe å lære av denne dyre saken. For meg framstår det imidlertid åpenbart at også departementet burde sett varsellampene blinke, spesielt etter at det ble informert om svikten i økonomistyringen. Miljøpartiet De Grønne foreslo tidligere i år å nedsette en uavhengig granskingskommisjon for å undersøke Equinors utenlandsinvesteringer med miljø- og helsekonsekvenser. Nå må vi vente og se hva Riksrevisjonens rapport konkluderer med, men dette er antagelig den største industrielle fiaskoen i Norges historie. Derfor utelukker ikke Miljøpartiet De Grønne at vi kommer til å fremme forslag om en uavhengig granskingskommisjon på nytt. Equinors USA-investeringer har vært en katastrofe som har utfoldet seg i sakte, men sikker katastroferetning under både rød-grønne og blå regjeringers makt. Nå må vi sørge for at dette aldri skjer igjen. Vi kan ikke vedde mot nødvendig klimaomstilling, klimarisiko og global energiomstilling. Det må inn i eierdialogen.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2020-12-10:
Da har jeg gleden av å legge fram et representantforslag – et lenge etterlengtet forslag – fra representantene Karin Andersen, Nicholas Wilkinson, Torgeir Knag Fylkesnes og meg sjøl om opphevelse av krav til helseattest for førerkort for eldre.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-12-10:
Jeg vil takke for statsrådens siste svar. Det er en oppfordring til komiteens leder om å lese innstillinga. Det står på side én at det tidligst kan settes i verk fra 2023. Mitt spørsmål gjelder det statsråden sa om at det er mange som har svak tilknytning til arbeidslivet. Det er et generelt problem, og det er vanskelig for alle. Jeg satte veldig stor pris på den ærlige inngangen nok en gang. Men så kommer problemene. Nå blir det verre for dem som blir etterlatte ved at den en bor sammen med, dør. Hvis statsråden mener noe med resonnementet og at dette er vanskelig for alle, blir det ekstra vanskelig for dem som er etterlatte. Hvorfor skal en da svekke den økonomiske tryggheten ytterligere for de etterlatte som har vanskelig for å komme inn på arbeidsmarkedet, gjennom de krevende fordelingskravene som er – det er altså bare de mest verdig trengende som får?