Svein Harberg (Høyre), 2013-06-14:
Vi har nok en viktig utdanningsdebatt – den andre denne uken. På mandag var det forskningen i samspill med høyere utdanning som var temaet. I dag er vi på et tidligere stadium i utdanningen, men det gjør det ikke mindre viktig – tvert imot. Det er i grunnutdanning og videregående utdanning grunnlaget legges. Min kollega Elisabeth Aspaker har tatt for seg barneskole, ungdomsskole og videregående skole. Jeg skal konsentrere meg om forberedelse og overgang til høyere utdanning. Det er bra at det nå pekes på viktigheten av fleksible ordninger tilpasset den enkelte elev for å hjelpe elevene gjennom videregående skole og inn i arbeidslivet. Høyre mener det er viktig at selv om en har tatt en fagutdanning, skal en ha rett til å ombestemme seg og rett til påbygging, slik at en kan få studiekompetanse. Det bør være en åpen vei til høyere utdanning for dem som ønsker det. Det er imidlertid en underlig konklusjon regjeringspartiene har landet på når de vil at fagbrev skal kvalifisere til høyere utdanning. Konklusjonen blir ekstra rar når medlemmer av regjeringspartiene sier at dette vil øke søkningen til yrkesfagene og heve statusen. Logikken i at en skal velge et yrkesfag med påfølgende ekstrakurs for å ta igjen manglende kunnskap dersom en ønsker å få studiekompetanse, er en logikk vi i Høyre ikke følger. Jeg kan heller ikke skjønne at det skal heve statusen til fagutdanningen at opptakskravene til høyere utdanning senkes – tvert imot. Fagbrev er en flott utdanning, og samfunnet trenger fagarbeidere. Fagutdanning er en selvstendig og verdifull utdanning. Dessuten er det i dag flere gode alternativer for dem som finner ut at de likevel vil ta høyere utdanning. Det er et respektabelt valg, og mulighetene ligger åpne for dem. Fagskoletilbudet er et svært viktig tilbud til alle som vil bygge ut sin fagkunnskap, og Y-veien er allerede etablert som en vellykket ordning for overgang fra yrkesfag og arbeidsliv til høyere utdanning. Overgangene mellom de forskjellige nivåene i utdanningen viser seg å være en av de største utfordringene i vårt gjennomgående skolesystem. Høyre tror ikke at utfordringen blir mindre ved å ta opp studenter med lavere kunnskapsnivå. Vi vil heller videreutvikle gode tilbud for dem som trenger eller ønsker et løft før neste nivå. Både akademia og næringslivet, de som skal ansette kandidatene i neste runde, har uttalt seg svært skeptisk til den løsningen regjeringspartiene nå lanserer. Opposisjonen er enig, og jeg er glad for at en samlet opposisjon heller vil utvide retten til påbygging etter endt fagbrevutdanning. Så vil jeg ha et par kommentarer om Dokument nr. 8-forslaget fra Kristelig Folkeparti om RLE-faget. Som det framkommer av merknadene, er Høyre enig i at det bør stilles krav om fagkompetanse i de fag en underviser i, dermed også i RLE-faget. Det er bekymringsfullt at det etter at faget ble valgfritt i lærerutdanningen, er veldig få som velger dette. Da er det også et paradoks at de utdanningsinstitusjonene som har søkere og vil utvide sitt tilbud, må slite med et departement og en politisk ledelse som ikke vil gi dem muligheter, og som ikke ser de muligheter dette gir til å få på plass kompetente lærere i faget. Dette må rettes opp. Kristelig Folkeparti foreslår at en skal gjeninnføre RLE som obligatorisk fag i grunnskolelærerutdanningen. Det kan selvsagt være en måte å gjøre det på, men når så mange velger det bort nå, må det også ses i sammenheng med at regjeringspartiene ikke vil ha kompetansekrav i dette faget. Vi i Høyre tror at når vi innfører kompetansekrav, vil naturlig nok flere velge faget, og gjennom samtidig å legge til rette for at flere kan ta en slik utdanning som selvstendig studium på Menighetsfakultetet og andre lignende tilbud, vil vi få på plass de nødvendige lærerkrefter i faget. Så har Kristelig Folkeparti løftet fram to forslag som har vært diskutert nøye i denne salen før, og som vi delvis har stått sammen om. Når Høyre nå ikke vil foreta en endring av navnet på faget, er det av to grunner. For det første er ikke Høyre tilhenger av å endre navn for ofte, da dette fort kan skape forvirring og utløse diskusjoner og motkrefter som ikke nødvendigvis styrker faget. For det andre mener vi at det er innholdet i faget som er det avgjørende. Da er vi også inne på det siste forslaget fra Kristelig Folkeparti, om at kristendommen skal ha minst 55 pst. av tiden i undervisningen. Igjen – det er innholdet som gjelder. Kompetansekravene tilsier at kristendommen har en svært sentral plass, og langt større enn de andre religionene. Så er det opp til den enkelte lærer å vurdere om det er 50, 55 eller 65 pst. av tiden som må brukes for å nå disse målene. Høyre er enig i intensjonen, men er ikke med på å tallfeste en prosentandel tid – dette som en stemmeforklaring til forslagene.