trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-03-28:
Habilitering og rehabilitering er viktig for at mennesker som har sammensatte hjelpebehov, skal oppnå best mulig funksjons- og mestringsevne, selvstendighet og deltakelse sosialt og i samfunnet. Nasjonal strategi for habilitering og rehabilitering 2008–2011 er nylig avsluttet. I strategiperioden ble det satt i verk en rekke tiltak, og det har vært gitt midler til ulike prosjekter. Habilitering og rehabilitering er en prosess der flere aktører deltar, også aktører i andre sektorer enn helsesektoren. Habilitering og rehabilitering skjer både i kommunene og spesialisthelsetjenesten. I spesialisthelsetjenesten ytes det slike tjenester i ulike sykehusavdelinger, i poliklinikker, gjennom ambulante team og ved lærings- og mestringssentre. De regionale helseforetakene har inngått avtaler med en rekke private opptrenings- og rehabiliteringsinstitusjoner, og i avtalene er det stilt krav til kvalitet. Dette har bidratt til at tilbudet i større grad enn tidligere kan møte pasientenes behov for spesialiserte habiliterings- og rehabiliteringstjenester. Det har vært en god faglig utvikling innen habilitering og rehabilitering de senere årene. Behovet for rehabilitering har endret seg. På enkelte områder er behovet blitt mindre, bl.a. på grunn av mer skånsomme operasjonsmetoder innen ortopedi. Ventetidene til slike operasjoner har gått ned. Dette er forhold som kan redusere behovet for rehabilitering. På andre områder avdekkes det større behov. Samhandlingsreformen er et viktig grep for å bidra til en helhetlig rehabiliteringsprosess for dem som trenger det. Nye medisinske behandlingsformer bidrar til at mange pasienter nå kan klare seg med oppfølging i kommunenes helse- og omsorgstjeneste. Departementet har mottatt rapport fra Helsedirektoratet om avklaring av ansvars- og oppgavefordeling mellom kommunene og spesialisthelsetjenesten på rehabiliteringsfeltet. Vi arbeider nå med å følge opp disse forslagene. Virkemidlene i samhandlingsreformen er innrettet for å styrke kommunenes tilbud. I ny lov om kommunale helse- og omsorgstjenester er kommunens ansvar for rehabilitering tydeliggjort. Samhandlingsreformen skal gjennomføres over tid. Vi er godt i gang med å videreutvikle og bygge opp tjenester slik at alle som trenger det, får en god habiliterings- og rehabiliteringsprosess som er tilpasset den enkeltes behov.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-03-28:
Jeg mener at det har vært en vekst i rehabilitering, men det er helt klart at med Samhandlingsreformen og med samarbeidet mellom kommunen og spesialisthelsetjenesten er rehabilitering også på flere ledd og på flere nivå. Jeg kan bare vise til at når det f.eks. gjelder midler til tjenester i private opptrenings- og rehabiliteringsinstitusjoner, som jeg vet at representanten er veldig opptatt av, er det her en økning fra 995,8 mill. kr i 2005 til ca. 1,5 mrd. kr i 2011. KOSTRA-rapportering viser også en jevn økning i kommunenes ressursbruk på dette området. Det som er viktig for å få til en god rehabilitering nå, er at man nettopp klarer å få til en god oppgavefordeling mellom spesialisthelsetjenesten og kommunene, sånn at man også oppfyller de intensjonene som ligger i Samhandlingsreformen.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-03-28:
Jeg tar alltid Riksrevisjonens rapporter alvorlig. Men like fullt er det slik at regnskapstallene våre viser at det har vært en vekst, særlig i forhold til de private opptreningsinstitusjonene og rehabiliteringsinstitusjonene, og det har blitt gjort mye innen rehabilitering også innenfor ulike grupper for å imøtekomme grupper som ikke har blitt godt ivaretatt tidligere. Jeg mener faktisk at dette er et område som er særlig viktig i forhold til Samhandlingsreformen. Å få til gode pasientforløp mellom spesialisthelsetjenesten og kommunehelsetjenesten er særdeles viktig, særlig for pasienter som trenger rehabilitering over tid. Det er også slik at der hvor man tidligere så at man kunne sende pasienter til en rehabiliteringsinstitusjon og la dem være lenge, har mange pasienter ønske om andre tilbud, nærmere der man bor, mer i kommunene og gjerne også mer polikliniske tilbud. Det er også viktig å innrette seg etter de nye behovene som kommer.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-03-28:
Det er selvfølgelig helt uakseptabelt at utenlandsk arbeidskraft blir rekruttert til Norge på slike vilkår som det har kommet frem i denne saken. Det er derfor bra at sykehuset har ryddet opp i arbeidsforholdene for disse tre sykepleierne, og at de får ordnede boforhold. Som det er gjort kjent gjennom media, blir saken nå etterforsket av politiet, og sykehuset vil bistå politiet med opplysninger i saken. Det er også kjent at administrerende direktør ved Oslo universitetssykehus umiddelbart iverksatte arbeid internt for å kartlegge dokumentasjon og hendelsesforløp i saken. Sykehuset har også bedt sin egen revisor, PricewaterhouseCoopers, om å gjøre en utvidet revisjon. Den skal også omfatte rutinene for ansettelser og administrative prosedyrer generelt. Jeg legger til grunn at politiets etterforskning vil klargjøre ansattes rolle og eventuelle lovbrudd og kritikkverdige forhold i denne saken. Jeg vil derfor ikke ta initiativ til ytterligere undersøkelser så lenge politiet etterforsker saken.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-03-28:
I denne saken er det flere som er anmeldt. Sykehuset har anmeldt det selskapet, eller den personen, som har rekruttert disse sykepleierne på denne måten. Samtidig er sykehuset blitt anmeldt. I tillegg har sykehusets ledelse tatt initiativ til grundige interne undersøkelser og har vært veldig tydelig utad på at dette følger de opp. Når det gjelder rekruttering generelt, har jeg altså svart at det selvfølgelig er helt uakseptabelt at man rekrutterer på denne måten. Det er en kjent sak at sykehus trenger vikarer. Etter Adecco-saken hadde vi en gjennomgang av vikarbruk i alle sykehusene i Norge, nettopp for å se til at det ikke foregikk på denne måten. Men da gjennomgikk man dette i tilknytning til vikarselskaper. Denne saken er veldig spesiell, så vi må avvente her.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-03-28:
Jeg vil påstå at revisjonsselskapet PricewaterhouseCoopers egentlig ikke løper noens ærend, bortsett fra å gjøre den revisjonen de skal gjøre. De har, som sagt, blitt bedt om å gjøre en utvidet revisjon. Jeg trenger ikke å ha en gjennomgang for å si at det som har kommet frem i media, er helt uakseptabelt. Slik skal vi på ingen måte ha det. Ingen skal oppleve slike arbeidsvilkår, og ingen skal heller kunne gjennomføre en slik rekruttering. Så har det skjedd. Dette er politianmeldt. Sykehuset er politianmeldt. Sykehuset gjør sin egen interne revisjon – en utvidet revisjon – slik de har varslet. Jeg avventer dette. Så må vi eventuelt se om det er andre ting som skal følges opp.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2012-03-28:
«Det har vært målsetting å styrke satsingen på rehabiliteringsfeltet. Riksrevisjonen har i en ny rapport slått fast at det ikke har vært en målbar styrking av rehabiliteringsfeltet, samt at flere forhold bør forbedres. Høyre har, sammen med Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre, foreslått en nasjonal opptrappingsplan for habilitering og rehabilitering. Regjeringen og regjeringspartiene har ikke støttet dette. Vil statsråden grunnet Riksrevisjonens funn revurdere å støtte en slik opptrappingsplan?»
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2012-03-28:
Dette svaret er ikke noe oppklarende. Jeg er faktisk enig med generalsekretæren i LHL som har uttalt at historien om rehabiliteringspolitikk er en historie om brutte løfter. Jeg vil legge til: Til tross for at rehabiliteringen er en del av behandlingen, altså en pasientrettighet, og til tross for at Stortinget tydelig har sagt at habilitering og rehabilitering må bli det neste store satsingsområdet innen helsesektoren – slik også Riksrevisjonen har påpekt – sikrer regjeringens strategi fra 2008 på ingen måte dette, tvert om. Nedprioriteringen av rehabiliteringsområdet fortsetter. I budsjettet for 2009 ble den eneste øremerkingen til rehabilitering fjernet, og pengene til kjøp av tjenester ved private opptrenings- og rehabiliteringsinstitusjoner ble innlemmet i basisoverføringer til de regionale helseforetakene. Dette var da stikk i strid med den nasjonale rehabiliteringsstrategien, fra 2008, og jeg må spørre: Når har helseministeren tenkt å følge opp Stortingets vedtak?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2012-03-28:
Det er helseministerens ansvar at disse gode samarbeidsavtalene kommer på plass. Men jeg må enda en gang trekke fram hva Riksrevisjonen har sagt, for det virker som om helseministeren ikke helt tar det inn over seg. De mener at disse indikatorene som går på ventetid, liggedøgn osv., viser at det ikke kan måles en styrking av rehabiliteringsfeltet i perioden 2005–2010 på nasjonalt nivå. De mener også at det er behov for å forbedre rapporteringssystemene som synliggjør kapasiteten for rehabilitering. Jeg spør enda en gang hva statsråden helt konkret har tenkt å foreta seg for å bedre og styrke tilbudet innen rehabilitering, og om hun vil ta Riksrevisjonens rapport alvorlig.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2012-03-28:
«Det statsåtte selskapet Entra planlegg bygging av eit stort datalagringsanlegg i Fet kommune i Akershus. Denne utbygginga vil krevje store mengder straum, ca. 550 GWh frå to uavhengige kjelder. Denne straumen må fraktast over store avstandar, bl.a. frå Vestlandet. I dag er kapasiteten på straumnettet i Oslo og Akershus sprengd – jf. «Nettplan Stor-Oslo». Korleis ser statsråden på at det blir bygt slike anlegg så langt frå straumkjeldene, og kva konsekvensar vil det ha for straumnettet i Oslo og Akershus i form av behov for ny linjebygging.»
Bjørn Lødemel (Høyre), 2012-03-28:
Takk for svaret. Det er klart vi skal leggje til rette for næringsutvikling og nyetablering også i sentrale strøk. Men den straumen som skal fraktast til eit så stort anlegg, skal fraktast over lange avstandar, og vi veit alle at det er motvilje mot store linjer, særleg fordi arbeidsplassane kjem andre stader. Vi veit også at det er eit stort straumtap ved å overføre straum over lange avstandar. Denne store etableringa kan vi samanlikne med eit metallverk. Eg vil tru at dersom ein skulle etablere eit metallverk i dette området, ville det komme krav om ei konsekvensutgreiing. Eg ønskjer å gå litt vidare på kva tankar statsråden gjer seg om nærleik mellom kraftprodusent og kraftkrevjande industri, og om statsråden vil ta eit initiativ til at det statsåtte selskapet Entra gjennomfører ein konsekvensanalyse på kraft før det eventuelt blir sett i gang bygging av det nye anlegget i Fet.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2012-03-28:
Takk for svaret. Dette handlar ikkje om eigarskap, det handlar om forbruk av kraft. Eg er einig i at i område på Vestlandet er det absolutt behov for å etablere industri som kan bruke straum. Lefdal Gruve i Nordfjord er eit glimrande eksempel på det. Der er det planlagt eit stort datalagringsanlegg. Det er rikeleg tilgang på kortreist straum, det er gode geologiske tilhøve, og Måløy Vekst og LocalHost har gjort ein framifrå innsats for å presentere dette prosjektet. Vi ser også at det er laga ein intensjonsavtale mellom IBM og Lefdal Gruve, og statsråd Giske og statsråd Navarsete var til stades då han blei skriven under. Det viser at også staten har peika på at dette kan vere eit veldig spennande prosjekt. Med bakgrunn i at dette er ein stor kraftforbrukar: Ser statsråden at det er behov for ein nasjonal politikk når det gjeld lokalisering av denne typen datasenter, sett ut frå straumforbruksomsyn?
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-03-28:
Et godt utbygd overføringsnett er nødvendig for å få produksjon og forbruk til å være i balanse i alle deler av landet. Med et stort innslag av fornybar energi er det ofte vanskelig å unngå avstand mellom produksjon og forbruk. I Norge er betydelige deler av kraftproduksjonen lokalisert på Vestlandet og i Nord-Norge. Østlandet har derimot høyest forbruk av kraft i landet, det overstiger langt det som kan produseres i landsdelen. Det er derfor nødvendig å transportere kraft inn fra vest til øst og fra nord til sør. Sånn har det alltid vært. I Meld. St. 14 for 2011–2012 har regjeringen bl.a. satt seg som mål å legge til rette for næringsutvikling som krever økt krafttilgang. Dette innebærer at nettselskapene bør etterstrebe en best mulig tilpasning av nettkapasiteten til endringer i forbruk og produksjon ved å være tidlig ute med planlegging og investeringer. Planleggingen må ta hensyn til at det er stor usikkerhet om den framtidige utviklingen i etterspørsel etter overføringskapasitet. Store forbruksetableringer kan innebære relativt store sprang i forbruket i et område. Noen store forbrukere kan ha effektuttak som er flere ganger større enn en middels stor norsk by. Det er krevende for utviklingen av kraftsystemet. Store forbruksetableringer i områder med stram kraftbalanse er en særlig utfordring for overføringsnettet og kan utløse behov for store nettinvesteringer. Det stilles derfor store krav til koordinering mellom forbruk og nett. Nytt forbruk kan etableres raskere enn det er mulig å få på plass nødvendig overføringskapasitet. For at tiltak i nettet skal være på plass i tide, må nettselskapene være godt informert om større planlagte endringer i forbruk og produksjon. I Meld. St. 14 for 2011–2012 og i Ot.prp. nr. 62 for 2008–2009 understreker regjeringen at dette er et ansvar som ikke kan bæres av nettselskapene alene, men krever et godt samarbeid mellom nettselskap, lokale og sentrale myndigheter og næringsliv.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-03-28:
Når det gjelder Entra og Entras planer, er det et selskap som ikke ligger under mitt departement. Det er derfor feil av meg å ha oppfatninger om hva Entra skal gjøre og eventuelt ikke gjøre. Videre er måten regjeringen håndterer eierskap på, skikkelig omtalt i eierskapsmeldingen, som jeg opplever at Høyre har sluttet seg til. Det er min jobb å sørge for at det er en balanse mellom forbruk, produksjon og importkapasitet i alle deler av landet. Det skal være mulig å ha forutsigbarhet for næringsutvikling uansett hvor i Norge man bor. Jeg mener – og det vil jeg også tro er situasjonen framover – at det bør være et konkurransefortrinn for mange norske distrikt der produksjonen er stor, at man tiltrekker seg aktører som har et stort behov for kraft.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-03-28:
La meg bare få sagt at jeg er veldig for etablering av kraftkrevende industri i Norge, også etablering av datasenter, datalagringskapasitet og andre installasjoner som krever mye strøm. Det burde ligge utmerket vel til rette for det både i Sogn og Fjordane og en del andre plasser i Norge. Vi har sett eksempel fra andre nordiske land der store internasjonale dataoperatører har valgt den typen lokaliseringer av den typen aktivitet. Min jobb som olje- og energiminister er å sørge for at forutsetningene er til stede, og at det er tilstrekkelig med infrastruktur til at den type etableringer blir muliggjort. Hvis det skjer, er jeg veldig glad for det. Det mener jeg vil være bra for Norge, og det vil i dette tilfellet være bra for Sogn og Fjordane. Min jobb er imidlertid ikke – og kan ikke være – å instruere Entra til å gjøre det ene eller det andre.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-05-07:
Først vil jeg berolige komiteen med at det forslaget blir innfaset i Venstres alternative budsjett. Men så til spørsmålet. I mitt innlegg viste jeg til to store inkonsekvenser i dagens regelverk. Det ene er at man uansett bruk blir beskattet for arbeidsgiverbetalt mobiltelefon – selv om denne telefonen er noe man er pålagt å ha, og selv om man har sin egen private telefon i tillegg. Det andre er at de samlede kostnadene for mobiltelefoni åpenbart er større for ansatte i bedrifter som bare har mobiltelefon og ikke fasttelefon i tillegg, noe som medfører økt beskatning for den enkelte arbeidstaker. Man beskattes som kjent ikke av privat bruk av bedriftens fasttelefon, selv om det er en privat fordel. Mener finansministeren at dette gjør at «beskatning av fri telefon fungerer tilfredsstillende», slik han skriver i brevet til komiteen?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2012-05-07:
Saksordfører Storberget sa i grunnen på en god måte det Fremskrittspartiet for det meste kan slutte seg til. Det at den enkelte skal beskattes for faktiske ytelser fra arbeidsgiver, er et godt prinsipp. Dette gjelder også privat bruk av arbeidsgiverbetalt telefon. Det er selvsagt ikke helt enkelt å avgjøre hva som er privat bruk av telefon, og hva som er privat bruk av telefon grunnet arbeidsgiver. Å finne ut av slike forhold er både uhensiktsmessig og ressurskrevende. Det har vi erfart tidligere, da det var det som var praksis. Fremskrittspartiet mener derfor det er fornuftig at arbeidsgivers betaling av arbeidstakers bruk av kommunikasjonstjenester, skattes sjablongmessig, slik det ble innført i 2006 – altså at det er muligheten til bruk som beskattes, ikke selve bruken. Fremskrittspartiet mener det kan være fornuftig å gjennomgå sjablongreglene for beskatning av arbeidsgiverbetalte telekommunikasjonstjenester, ikke minst på bakgrunn av den raske teknologiske utviklingen på området og at konkurransen i markedet har presset prisene ned. Så det er jo bra at de blå partiene har fått opp konkurransen i markedet. Med motvillig støtte av Arbeiderpartiet har vi også fått prisene ned, og da er jo ikke problemstillingen like aktuell som den var tidligere. At arbeidslivet gradvis blir mer fleksibelt, samtidig som stadig flere arbeider utenom det som tidligere ble nevnt som vanlig arbeidstid, tilsier at sjablongreglene gjennomgås regelmessig. Fremskrittspartiet registrerer at statsråden i sitt svarbrev til komiteen i sakens anledning også ser behovet for dette. Fremskrittspartiet stusser imidlertid litt over Venstres forslag om å avvikle all skatt på bruk av mobiltelefon. Dette vil sikkert være populært hos mange, men samtidig en lite prinsipiell tilnærming til skattepolitikken. Når provenyet på en slik skattelettelse i 2006 var 1,1 mrd. kr, er det naturlig å tro at beløpet er betydelig høyere i dag. Fremskrittspartiet ønsker betydelige skatte- og avgiftslettelser, men vi støtter ikke en slik prioritering. Fremskrittspartiet støtter derfor ikke forslaget fra Venstre, og vi ser selvfølgelig frem mot det alternative statsbudsjettet til Venstre i 2013, som da skal inneholde – kanskje – opp mot 2 mrd. kr i denne form for skattelettelser. Det blir interessant. Vi skal følge det med argusøyne.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-07:
Jeg har lyst til å komme med noen få betraktninger. Jeg vil for øvrig vise til innlegget fra saksordføreren, som jeg synes på en god måte gikk gjennom saken, og for så vidt også til foregående innlegg, som også var klart i sin form – for å si det på den måten. Det er viktig å understreke hovedprinsippet her, og det er at fordel som vinnes gjennom arbeid, er skattepliktig inntekt. Det er klart det kan være ulike oppfatninger, og det kan være litt ulikt ståsted om en er arbeidsgiver eller arbeidstaker, men det er nå slik at når en ansatt bruker arbeidsgivers mobiltelefon, vil den ansatte normalt spare penger. Det betyr at det er en økonomisk fordel til stede. Så kan det også argumenteres for at mange arbeidsgivere som er i en sterk forhandlingsposisjon som storkunde hos en leverandør av mobiltelefon, kan oppnå gode betingelser. Men det er i grunnen ikke poenget. Poenget er at det er ikke merkostnaden for arbeidsgiveren i seg selv, men at den ansatte selv måtte ha betalt for tjenesten, som er utgangspunktet for sjablongskattleggingen. Så jeg mener det er viktig og riktig at vi har det systemet som vi har i dag. Så kan det godt hende at det kan argumenteres med at den skattepliktige fordelen for ansatte i noen tilfeller kan overstige det arbeidsgiver faktisk betaler for ytelsen. Men, som sagt, det er heller ingen begrunnelse for å begrense den ansattes skatteplikt til arbeidsgivers merkostnader. Et annet forhold som ingen av de foregående talere har vært innom, er at dette også har noen likhetssynspunkter i seg. Det vil være prinsipielt uheldig dersom ytelser som arbeidstakere mottar fra arbeidsgiver, ikke skattlegges, enten det er kontant lønn eller naturalytelser. Det er ikke en fordel som alle har. Skattefritak for arbeidsgiverfinansiert mobiltelefon ville også kunne innebære en betydelig forskjellsbehandling av skattytere, så det er også et moment som en bør tillegge vekt i saken. Jeg mener altså at dagens regelverk fungerer tilfredsstillende. Det er en hensiktsmessig modell både for arbeidsgivere og arbeidstakere, ikke minst i forhold til det som var regelverket tidligere, der en hadde en både byråkratisk og tungvint ordning. Når det er sagt, mener jeg det er hensiktsmessig å vurdere om beløpsgrenser og satser skal korrigeres som følge av den generelle produksjonen på denne type tjenester, som har blitt billigere, og om det tjenestetilbudet vi har i dag, gir grunn til å foreta endringer i regelverket. Jeg vil være klar på at veien å gå ikke er å avvikle fordelsbeskatningen for arbeidsgiverfinansiert mobiltelefon. Men jeg vil gå gjennom regelverket, og for å imøtekomme forslagsstilleren tar jeg sikte på også å gjøre en gjennomgang når vi kommer til budsjettet for 2013 – som vil bli lagt fram senere i år.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-07:
Som jeg sa i svaret mitt, mener jeg at dagens ordning er en hensiktsmessig og god ordning. Men som jeg også sa i svaret mitt, er vi villig til å se på hvordan dette fungerer, ikke minst i lys av den teknologiske utviklingen og også det faktum at mobiltelefoni over tid har blitt rimeligere. Men det ligger for så vidt i sakens natur at når en har en sjablong, betyr det at den på en måte rammer like og ulike likt. For å si det på den måten: Noen kan føle at de bruker telefonen lite, men får en høy beskatning – og motsatt. Men det er i grunnen sjablongreglenes natur. Alternativet ville være en veldig kostnadskrevende og byråkratisk ordning, dersom en skulle gå på faktiske utgifter. Så jeg mener at dagens system er fornuftig og riktig. Men jeg er villig til å se på innretningen, og jeg vil, som sagt, komme tilbake til det i forbindelse med budsjettet for 2013.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-07:
Jeg henger meg på noe av det siste som representanten sa: Én ting er nå det vi kan oppnå gjennom generell politikk på skatte- og avgiftsområdet, en annen ting er hva vi kan oppnå gjennom andre virkemidler i politikken. Jeg tror det er viktig også her – som i så mange andre sammenhenger – å understreke det egenansvaret vi har som enkeltindivider, det ansvaret vi har som foreldre for å bygge opp under gode og sunne matvaner. Det er også riktig at dette er noe som ikke bare Norge er opptatt av, for dette er noe som også skjer i en lang rekke andre land, at kosthold og livsstilssykdommer påfører den enkelte stor plage og samfunnet store kostnader. Jeg mener bestemt at Norge står seg bra i internasjonal sammenheng, og at det er mange positive trekk ved folkehelsen i Norge. Så vil jeg bare knytte en kommentar til spørsmålet om moms: Dette er selvsagt noe som kan være nærliggende, men det er ganske komplisert å bruke merverdiavgiften til den type formål, for det vil gi betydelige avgrensningsspørsmål, og dermed kan også kontrollsiden og de administrative kostnadene bli tunge og høye. Så jeg mener at veien å gå, i tilfelle, er å se på om det i denne omgangen er mulig å finne fram til en god særavgift, og da fortrinnsvis se om det er mulig å få til en ensartet sukkeravgift, som jeg tror er det sporet vi ønsker å forfølge i denne sammenhengen. Og som jeg sa: Dette vil vi komme tilbake til i forbindelse med statsbudsjettet for 2013. Så har Danmark innført en fettavgift. Den kom i fjor høst. Det kan jo hende at det også kan bli et innslag i denne debatten, men det er for tidlig å si noe om erfaringer med den danske avgiften. Jeg tror det vil være fornuftig at en ser an hva som skjer i Danmark før en eventuelt vurderer lignende forhold i Norge. Så vi skal jobbe videre med en mulig sukkeravgift, samtidig som vi nok en gang vil understreke det ansvaret vi har, hver for oss og i fellesskap, for å fremme et godt kosthold og fornuftige livsvaner – jeg holdt på å si uten at det tar fra folk gleden over å leve. For livskvalitet, tror jeg, er en viktig del av det å leve et sunt og godt, og sprekt, liv – f.eks. for dem som trener.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-07:
Det siste er et ønske jeg tror det er viktig at representanten Hansen faktisk holder fast ved, for det er viktig å holde saken varm. Det er det flere av oss som bør bidra til. På mange måter har dette vært en litt uvanlig diskusjon for finanskomiteens medlemmer. Det var én som ikke var medlem av finanskomiteen som deltok i debatten, men ikke desto mindre er dette også en viktig debatt for finanskomiteen. Det har vært en debatt som har dreid seg om skattestimulans på den ene siden og skattlegging på den andre. Jeg deltok i en debatt tidligere i dag som dreide seg om skattepliktige og skattefrie naturalytelser, så vi har fått deler av spennvidden likevel. Så har flere vært inne på at avgifter selvsagt har flere formål – å påvirke atferd og forbruk er en viktig del av det, å finansiere viktige fellestiltak er en annen. Det kan være grunn til å minne om et veldig målrettet tiltak, som har hatt en kombinasjon av avgift og holdningsskapende arbeid kombinert med lovgivning: Det er den innsatsen som er satt inn for å begrense forbruket av tobakk. Jeg vil si til representanten Syversen at hvis en setter spørsmålet om helseeffekt på den ene siden opp mot styr og administrative forhold på den andre siden, er det i hvert fall min holdning at der helseeffekten er størst, er det helseeffekten en bør gå etter. Det en har gjort på tobakkssiden, er, synes jeg, et godt eksempel på måten å jobbe på. Så kan virkemidlene være forskjellige. Det har vært fokusert noe på momssystemet. Det ble nevnt momsen på brus. Det må selvsagt også ses i sammenheng med moms på andre varer som har et stort sukkerinnhold. Jeg tror at en generell sukkeravgift kanskje kan bidra til å løse noe opp i den knuten. For å bygge opp under det som representanten Storberget var inne på, hele diskusjonen om forebygging på den ene siden og reparasjon på den andre siden, og kanskje et ytterligere perspektiv i den debatten, forholdet mellom individuell kostnad og felleskostnader som en del av den diskusjonen, vil jeg si at egenansvaret uansett er viktig. Jeg tror det også er viktig å jobbe på et bredt felt i politikken når det gjelder det spørsmålet som interpellanten har tatt opp i dag. Det dreier seg om fordelingspolitikk, det dreier seg om politikk for å utjamne levekår, og det er på en måte et vidt spekter som her bør inkluderes i denne debatten. Jeg vil takke for initiativet og for debatten.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-07:
Jeg tar i interpellasjonen opp spørsmålet om å bruke prismekanismene, skatte- og avgiftspolitikken, aktivt for å oppnå Stortingets vedtatte målsetting i helsepolitikken, det å satse betydelig mer på det forebyggende i årene som kommer, og det å utjevne sosiale helseforskjeller. Vi vet mye mer om årsakene til helseplager og alvorlige sykdommer nå enn vi gjorde for – la oss si – 15–20 år siden. Vi vet at livsstilen i veldig stor grad påvirker en rekke ikke-smittsomme sykdommer som hjerte- og karsykdommer, type 2-diabetes, kreft og lungesykdommer. De viktigste faktorene her er røyk, alkohol, kosthold og fysisk aktivitet. Vi vet at hjerte- og karsykdommer, lungekreft og kroniske sykdommer står for nær 60 pst. når det gjelder forskjell i dødelighet før 67-årsalderen – mellom dem med kort og dem med lang utdanning. Her må det tilføyes at Verdens helseorganisasjon erkjenner at helseadferd ikke bare er et resultat av individuelle valg, men også henger sammen med sosiale forhold og strukturelle faktorer. I forbindelse med Stortingets behandling av Samhandlingsreformen, Nasjonal helseplan og den nye folkehelseloven i juni i fjor ble disse kunnskapene lagt til grunn. Konklusjonen var entydig og klar: Det skal satses betydelig mer på forebygging. Tidlig innsats i helsevesenet og primærforebygging ligger til grunn for den nye folkehelseloven. Den har som et av de overordnede mål også å redusere sosiale helseforskjeller. Skal vi nå målsettingen på dette området, må det aktivt, målrettet og koordinert politikk til fra statens side på alle områder – på helseområdet, når det gjelder skole, kultur, samferdsel, miljø og, ikke minst, i skatte- og avgiftspolitikken. Skatte- og avgiftspolitikken påvirker prisene på alkohol, tobakk og matvarer. De relativt høye avgiftene vi har på alkohol og tobakk i Norge, har en viktig helsepolitisk begrunnelse. Jeg mener at en aktiv avgiftspolitikk når det gjelder matvarer, ikke er like tydelig. Det som klarest påvirker helsen negativt, er ifølge Helsedirektoratet sukker, salt og mettet felt. De matvarene som påvirker helsen i positiv retning, er grønnsaker, frukt, grove kornprodukter og fisk. I NOU 2007: 8 En vurdering av særavgiftene blir helse- og sosialrelaterte avgifter vurdert som virkemidler i helsepolitikken. Helse- og omsorgskomiteen har som tidligere nevnt også i sin innstilling til årets budsjett understreket dette. Staten må ta i bruk prisvirkemidlene langt mer og aktivt for å oppnå disse endringene. Nå har jeg vært veldig tydelig på hva jeg mener om å bruke disse virkemidlene i prispolitikken for å oppnå positive resultater i befolkningens helse. Mitt spørsmål til finansministeren er da: I hvilken grad er prisvirkemidler egnede virkemidler for å bedre kostholdet, og hvilke tiltak bør prioriteres?
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-07:
Jeg takker statsråden for svaret og oppfatter svaret som positivt. Her blir annonsert at man vurderer ulike avgifter og å se på vurdering bl.a. av sukkeravgiften som et tiltak for å påvirke forbruket i positiv retning. Statsråden sa i sitt innlegg at øker man avgiften på mange områder, kan man få en dreining i forhold til forbruk på andre områder, andre matvarer, som ikke er like helsemessig positivt. Her er det veldig viktig å få fram – som i min interpellasjon, i mitt spørsmål – at skal man øke prisene og avgiftene på usunne matvarer, for å si det enkelt, må man også kunne sette dem ned på sunne matvarer. For eksempel er moms på frukt og grønt et viktig spørsmål i denne sammenhengen. Man må se dette i en helhet og i like stor grad stimulere til bruk av sunne matvarer. Så er det viktig å se på dette i et langsiktig perspektiv. De positive effektene vil ikke komme over natten eller i løpet av kort tid, dette må ses i et langsiktig perspektiv. Når statsråden nevner EU og de tiltakene som ble vedtatt i EU i forhold til forbrukerpolitikken, vil jeg bare understreke at det er viktig at Norge – der vi har muligheten til å påvirke – bør påvirke i samme retning. For å si det enkelt: At usunne matvarer blir dyrere, og sunne matvarer blir billigere, for samtlige europeiske land står overfor de samme utfordringene på dette området. Men jeg takker for svaret og oppfatter at dette blir positivt. Jeg vil gjerne til slutt understreke at det er viktig at statens politikk på dette området forebygger og henger sammen, slik at det som skjer på skatte- og avgiftsområdet, henger sammen med det vi gjør innen skole, kultur, helse og miljø.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-07:
Jeg vil takke alle som har hatt ordet for veldig gode innlegg, som, slik jeg oppfatter det, i sum har konkludert med det samme som undertegnede i interpellasjonen, at dette er et svært viktig område å fokusere på. Skatte- og avgiftspolitikken er en viktig del av helsepolitikken. Det er også viktig i tiden framover at den blir en del av den helsepolitiske debatten. Så har det vært sagt av flere, og også av undertegnede, at de utfordringene vi har i helsevesenet framover, kommer vi ikke til å klare å behandle oss ut av. Vi vet bl.a. når det gjelder hyppigheten av kreft, vil den være så økende i årene som kommer at vi kommer til å ha problemer med å rekruttere nok kreftleger – er det blitt opplyst helsekomiteen i møte med helsevesenet. Vi vet samtidig at den samme sykdommen er mulig å forebygge på veldig mange områder. Vi har ikke råd til å la være å ta det forebyggende inn som en viktig del av helsedebatten. Derfor er jeg glad for at det er bred enighet om dette. Den siste som hadde ordet, representanten Solvik-Olsen, pekte på en rekke områder som det også er viktig å fokusere på, nemlig fysisk aktivitet og tilbudene i skolen og barnehagene på dette området. Jeg er helt enig, men skatte- og avgiftspolitikken, prispolitikken på matvarer, er også en viktig del av det forebyggende. Vi har kunnskap nok om dette, og vi vet, som Lundteigen sa, hva som virker, og vi vet hva som ikke virker. Representanten Rytman nevnte en rekke matvarer som ulike eksperter har ulikt syn på om er sunne. Til det er det bare å si at det som jeg nevnte i innlegget mitt, og matvarer forskerne er helt entydige og klare på at påvirker helsen i negativ retning, er salt, sukker og mettet fett. Det er det ingen uenighet om. Kornprodukter, frukt og grønt er det som påvirker helsen i positiv retning. Derfor er dette som vi har fokusert på i dag, svært viktig i helsedebatten i årene som kommer. Det er ikke noe som gjøres over natten, dette må ses i et langsiktig perspektiv. Jeg skal love at jeg skal bidra den tiden jeg har i dette huset, til å holde dette høyt oppe på dagsordenen i tiden framover.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-07:
Statistisk sentralbyrå har sett på bruken av tannhelsetjenester. Byråets funn er som man kan forvente: Det er de rikeste – de med de største pengebøkene – og de med høyest utdanning som går til tannlegen. Vi vet at én av ti personer ikke har vært hos tannlege de siste tolv månedene, selv om de opplever å ha behov for slik hjelp. Økonomi oppgis som en hovedgrunn til at de ikke har oppsøkt tannlege. Flere fylkeskommuner har hatt store problemer med å rekruttere tannleger til distriktene. Særlig tannlegespesialister er ulikt fordelt i landet. Geografisk tilgjengelighet og tilstrekkelige personellressurser er en forutsetning for å kunne oppnå likeverdighet i tannhelsetilbudet og for å kunne redusere sosiale ulikheter i tannhelse. Det er en langsiktig målsetting at det etableres en ordning med egenandelstak for tannhelsetjenester. Målet om et likeverdig helsetilbud i Norge må også gjelde tannhelse, og tannhelse må bli en del av det offentliges ansvar, på lik linje med øvrige helsetjenester. Derfor har regjeringen i regjeringserklæringen slått fast at det offentlige gradvis skal ta et større ansvar på tannhelsefeltet. Derfor har regjeringen også fra i år styrket trygdens refusjoner til tannbehandling med 137 mill. kr. Og derfor sier regjeringen i regjeringserklæringen at den vil innføre gratis tannhelsekontroll for eldre over 75 år. I snitt betaler vi noen tusen kroner i året for tannhelsetjenester. Tannlegenes priser er ikke regulert, og det er vanskelig for brukere av tannhelsetjenesten å orientere seg om rettigheter, pris og kvalitet. Derfor er det nødvendig at folk får bedre oversikt. Det er veldig bra at regjeringen etablerer en prisportal i løpet av 2012, som skal gjøre det mulig å orientere seg om prisforskjeller. Gjennom portalen skal folk kunne sammenligne priser. God tannhelse er fortsatt et klassespørsmål, som fellesskapet må ta ansvaret for. Det er bra at regjeringen arbeider med en utredning av ulike modeller, med sikte på at det etableres et tak på hvor mye den enkelte selv skal dekke av utgifter til nødvendig tannbehandling. Det er avgjørende at folk har mulighet til å ha god tannhelse, uavhengig av egen økonomi. Vi trenger ordninger hvor det offentlige tar et større ansvar på tannhelsefeltet. Derfor har komiteens flertall bedt regjeringen komme til Stortinget med forslag om hvordan dette skal følges opp.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2012-05-07:
Dette er en debatt som gir meg en liten déjà vu – all den tid undertegnede nesten på dagen for fem år siden hadde en interpellasjon om omtrent akkurat det samme temaet. Det har jo rent mye sukkerholdig drikke i havet siden den gang, men avgiftssystemet har ikke blitt endret i særlig grad. Nå må jeg si at etter representanten Rytmans innlegg fikk man vel nærmest inntrykk av at det sunneste måltidet man kan ha, er rødvin og sjokolade i kombinasjon. Jeg er ikke helt sikker på om det er et entydig råd, men la gå med det. Fra Kristelig Folkepartis side er dette en sak vi har vært opptatt av i flere år. Det gjør også at vi stort sett ved hver budsjettbehandling fremmer forslag som nettopp bruker avgiftssystemet til å underbygge positive endringer på andre politikkområder, les i dette tilfellet: folkehelsen. Man kan se på avgifter enten kun som et instrument for å få inn penger, eller så kan man se på avgifter – selvfølgelig – som et instrument for å få inn penger til statskassen og fordeling. Men det kan også brukes til noe annet, nemlig til å fremme gode politikkområder ellers – i denne sammenheng: god folkehelse. Når vi foreslår i budsjettet å øke merverdiavgiften på sukkerholdige drikker og brus med søtsmak, som det heter, til den normale merverdiavgiftssatsen på 25 pst. – ganske likt det representanten Lundteigen nå var inne på – gjør vi det fordi vi ser at det vil ha en positiv effekt på folkehelsen. Vi tror også det faktisk lar seg gjøre uten de store administrative problemene, som til overmål blir presentert når man har slike forslag til behandling. Motsatsen til vårt forslag i budsjettet er at vi bruker de samme pengene til å redusere merverdiavgiftssatsen på frisk frukt og grønnsaker til laveste sats, 8 pst. Jeg tror det kunne vært et veldig godt tiltak, også for å oppnå det som interpellanten fortjenestefullt har tatt opp i dag. Jeg hørte på finansministeren, og han er jo en lun person som ikke slår forslag til marken før han må, men det lå jo liksom veldig under at det blir mye styr med dette, at det blir vanskelig, og at det er mange administrative avveininger som må gjøres, og at det spørs om det i sum vil lønne seg. Man må vel til syvende og sist avgjøre følgende: Dersom man mener at helseeffekten er viktigere og overgår de administrative utfordringene, og at vi gjør noe for å fremme folkehelsen, får vi til noe. Mener vi at det blir for mye styr, og at helseeffekten er liten og kanskje ikke betyr noe særlig, lar vi det være. Det er vel i grunnen den fasiten man sitter med til syvende og sist. Fra Kristelig Folkepartis side er vår holdning klar: Vi støtter interpellantens utgangspunkt om at det er mye helseeffekt å få ut av en mer aktiv bruk av avgiftssystemet. Derfor foreslår vi det vi har gjort i våre alternative budsjetter. Jeg håper også regjeringen følger opp det i kommende budsjett, men som sagt: Dette var en debatt vi hadde for fem år siden. Da ventet man på dette særutvalget, og det har ikke skjedd noe senere, så tillat meg derfor en veldig betinget optimisme.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2012-05-07:
Framstegspartiet fremmar forslag om å innføra skjermingsordningar for personar med store utgifter til tannhelse og for personar med låge inntekter – og gradvis å fasa inn eit eigendelstak. I denne saka er alle tre regjeringspartia einige med forslagsstillarane når det gjeld intensjonen bak forslaget. Framstegspartiet og Kristeleg Folkeparti er einige i vår, dei raud-grønes, målsetjing, at det offentlege gradvis må ta eit større ansvar for tannhelsefeltet, med sikte på å etablera eit tak for kor mykje den enkelte skal dekkja av utgifter. Denne saka viser at det er ueinigheit på borgarleg side, sidan Høgre meiner at tannhelsetenester for friske vaksne er eit privat ansvar. Det gode med Høgres standpunkt er at dei gjer ei reell prioritering. Problemet er at det er ei prioritering som etter mitt syn ikkje held. Alle er einige i det som m.a. Høgre skriv i sine merknader, at det offentlege ansvaret og ordningane først og fremst må utformast slik at ein når dei med størst behov. Men på andre helsefelt legg vi generelle ordningar til grunn, sjølv om ein kunne brukt det same argumentet når det gjeld legebehandling, som det ein her gjer når det gjeld tannhelse. Mange ville hatt råd til å betala legerekninga si. Problemet er at det òg er mange som ikkje ville hatt råd til det. Den utfordringa at tannhelsetenester då skal finansierast på ein annan måte enn andre helsetenester, er ulogisk. Vi veit at Statistisk sentralbyrå, som er nemnt her, anslår at det er 140 000 som har behov for tannhelsebehandling, som ikkje har råd til det. Det er altså dei med dårleg råd i dette landet som ikkje går regelmessig til tannlegen. Det som er positivt med Framstegspartiets forslag, er at dei er einige med oss. Eg forstår at dei vil ha meir raud-grøn politikk, og at dei er utolmodige – det er vi òg. Men det er ikkje sant det som er blitt sagt frå talarstolen, at ingenting har skjedd. Vi har gjort mykje – det har gått i rett retning. Eigendelstaket blir greidd ut. Grupper med særlege behov har blitt innlemma i den offentlige ordninga. Vi ser med forventing fram til at modellen for eit eigendelstak blir greidd ut.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2012-05-07:
Vi skal behandla eit forslag om ein langsiktig strategi for å sikra relevant helsepersonell si moglegheit til jamleg fagleg oppdatering på legemiddelfeltet. Bakgrunnen for dette forslaget er, slik eg forstår det, først og fremst Legemiddelindustriforeninga sitt såkalla kongressvedtak om ikkje lenger å finansiera den typen fagleg oppdatering. Senterpartiet er heilt einig i Legemiddelindustriforeninga sitt vedtak og er glad for den presiseringa som er gjord om at det er det offentlege sitt ansvar å sørgja for nødvendig fagleg oppdatering av helsepersonell som er tilsette i det offentlege helsevesen. Statsråden har òg klargjort at ansvaret for fagleg oppdatering i spesialisthelsetenesta er lagt til dei regionale helseføretaka, og dette er påpeikt i oppdragsdokumentet for 2012. Så må eg få nemna at når Framstegspartiet, som forslagsstiller, var med på å innføra føretaksmodellen og overføra ansvaret for spesialisthelsetenesta i ein føretaksmodell, må ein ha tillit til at det systemet ein var med på å innføra, òg tek ansvar for vidare- og etterutdanning av sine tilsette. Så er det heller ikkje slik at legemiddelindustrien har slutta med alt fagleg bidrag til fagleg oppdatering. Vedtaket gjeld kongressreisene, så dei faglege møta på legekontor og på sjukehusavdelingar er ikkje forbodne. Dei er der framleis, men det er bra at det blir nokre etiske reglar for kor mykje som skal skje der, og i kor stort omfang og på kva slags måte dette skal skje. Eg er veldig oppteken av å sikra rett legemiddelbruk i befolkninga, så intensjonen bak forslaget støttar eg veldig opp om. Det er viktig å hindra feilmedisinering, og vi har eit stort potensial for å unngå uheldige biverknader. Feil legemiddelbruk står bak mange unødvendige innleggingar, til og med dødsfall, i helsetenesta. Eg har lyst til å retta fokus på kommunehelsetenesta. Eg trur vi har eit stort potensial for å sikra betre system for legemiddelhandtering ute i kommunane. Eg synest det er bekymringsfullt med dei tilbakemeldingane vi får, om at tilsyn har avdekt at sjukeheimar og heimetenesta har mangelfulle system for god legemiddelbruk, og at det ikkje er gode nok rutinar for legemiddelgjennomgang ved forflytting av nivå, f.eks. frå heim til sjukeheim eller frå sjukeheim til sjukehus. Det blir rapportert om for stort forbruk av vanedannande medisin. Kommunestyra er kanskje ikkje gode nok til å engasjera seg i denne problematikken. Derfor meiner eg det er viktig at ein fortset å styrkja arbeidet med legebemanning på sjukeheimane, og sørgjer for at tilsynet som blir gjort, får konsekvensar ute i dei enkelte kommunane, sånn at ein lærer av dei feila og dei manglande rutinane som blir avdekte. Det er sånn at regjeringa har varsla at det skal leggjast fram ei stortingsmelding om kvalitet og pasientsikkerheit. Det skal òg koma ei stortingsmelding om IKT. Det er veldig viktig at legemiddelhandtering blir ein del av desse sakene. Riktig legemiddelbruk er ein føresetnad for god pasientsikkerheit. Den langsiktige strategien som Framstegspartiet foreslår her, er eg trygg på blir teken godt vare på i dei varsla sakene som kjem frå regjeringa.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2012-05-07:
La meg takke statsråden for et svar som jeg synes var positivt og oppløftende. Jeg føler at hun tar dette på alvor og vil gå videre med det. Hun har helt rett i at saksmengden etter gjeldsordningsloven aldri har vært høyere enn nå. Det er også en økende pågang når det gjelder å få økonomisk rådgivning i kommunene, også når det gjelder å få gjeldsrådgivning. Jeg registrerte at statsråden sa hun ville se på undersøkelser og følge situasjonen nøye, og det setter jeg pris på. I Oslo og andre storbyer, som det står i min interpellasjon og som jeg sa i forrige innlegg, er fortsatt gjeldsproblemene knyttet til boliglån. Det sier seg selv når boligprisene i Oslo og Bærum er seksdoblet de siste 20 årene, og er økt med 51 pst. fra 2005 til 2011. Det sier seg også selv at de som skal inn på boligmarkedet, får problemer. Hvis de ikke har foreldre som kan betale egenandelen for seg, blir de sittende i en gjeldsfelle. Og så er det det å ta opp kredittkortgjeld, som vi også har snakket om. Jeg er enig med statsråden i at vi må ansvarliggjøre kreditorene og forsøke å gjøre noe med at man løper etter ungdom med både lån og kredittkort. Det opplever jeg at er et problem, og det er vel også riktig at en del av ungdommene kanskje sier: Dette går vel bra, om noen år går dette bra. Så kommer studielån og så kommer andre lån. Gjeldsordningsloven er viktig i gitte situasjoner, men det bør kanskje vurderes å lempe litt på gjeldsofrenes betingelser. Spørsmålet er antall år man skal gå på denne måten og være nesten livegen. Det andre er om man i en gitt situasjon skal kunne få gjeldsordning for annen gang. Da loven var oppe til revisjon i 2002 ved behandlingen av Innst. O. nr. 15 for 2002–2003, sa flertallet i Stortinget, og det var den gangen Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti, Senterpartiet og Fremskrittspartiet – det var vel de daværende opposisjonspartier – at man må være åpen for gjeldsordning nr. 2 i «særegne tilfeller» der skyldneren selv ikke kan lastes. Jeg synes kanskje at den siste setningen er ganske viktig, for det kan være situasjoner som påføres et menneske, ikke minst ved samlivsbrudd, som gjør at det vil være nødvendig å se på dette på nytt. Så kan det sies at det må være beintøft å gå inn i en gjeldsordning for annen gang.