trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-02-23:
Det var ikkje eit nei, så det var jo bra. Når det gjeld fot-i-bakken-møte, veit eg at Tannlegeforeininga har vore aktiv i dette arbeidet mot spreiing av antibiotikaresistente bakteriar, og da er problemet at mange nyttar seg av tannbehandling i land med stor resistensutvikling. Problemet der er at ein del av desse tannhelsetenestene ikkje er offentleg finansierte i Noreg, og ein kan spara mange pengar. Det er forskjell på det og anna pasientbehandling, og det er vanskelegare å regulera, i og med at det ikkje er offentleg finansiert. Så spørsmålet mitt er kva for tiltak statsråden ser for seg at ein kan gjera på det feltet, for det er eit problem for resistensutvikling dersom ein kjem tilbake igjen med resistente bakteriar, og det er kanskje eit større problem enn ved andre pasientreiser.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-02-23:
Det var eit Brennpunkt-program om produksjon av antibiotika som gjorde inntrykk på mange. I produksjonen i India, var det vel, hadde ein ikkje nokon miljøkrav med omsyn til dei som jobba der, og at det kom ut i miljøet rundt. Då hugsar eg at statsråden kommenterte det og var tydeleg på at dette ikkje var akseptabelt. Samtidig ser eg at det er litt diskusjon om korleis ein i Noreg kan setja krav til at dei legemidla ein kjøper, er produserte på ein god måte miljømessig. Spørsmålet er kva statsråden vil gjera for å sikra at legemiddelinnkjøp i Noreg, f.eks. på sjukehus, kan setja krav til ein mest mogleg miljøgodkjend produksjon.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2017-02-23:
Saksordføreren har på en god måte beskrevet det som er bakteppet for forslaget, så jeg føler ikke behov for å gjenta hvorfor vi har foreslått dette, men har bare en kort refleksjon. Jeg slutter meg til alt det som Kjersti Toppe sa. Det handler litt om hvordan vi diskuterer disse spørsmålene i dag, kontra da jeg ble stortingsrepresentant for snart tolv år siden. Jeg tror det i mange partier har blitt en erkjennelse av at de fellesskapsarenaene vi har, der vi treffer alle unger på et fast tidspunkt mange ganger i løpet av en uke, er noen av de mest effektive arenaene vi kan bruke for å forebygge, utjevne forskjeller og oppnå mange andre gode ting. Hvorfor peker jeg på det nå? Jo, hvis man ser på komiteens merknader og hvordan man i de ulike partigruppene og på tvers av regjeringskonstellasjoner nå uttaler seg om saken, er ikke dette lenger en svært ideologisk og verdimessig debatt, sånn som vi hadde for en del år tilbake. Jeg husker veldig godt at vi har hatt debatter der de som mente at det er vår jobb som foreldre å smøre mat til ungene våre, ta med ungene ut i helgene og holde dem i aktivitet, var den ene fløyen, og på den andre siden var de som mente at det nærmest bare var skolens, barnehagens eller statens ansvar. Sånn er det ikke lenger, det mener jeg er bra, og det sier noe om at vi nå er kunnskapsbaserte. En samlet komité anerkjenner langt på vei at dette er et godt tiltak. Så er bare spørsmålet hvordan det skal gjennomføres, og hvem som skal betale for det. Statsråden peker i sitt svarbrev på at det nå egentlig er såpass mange gode prosjekter i såpass mange kommuner – og støtter det – at det nå må få sildre og gå. Det er en helt grei inngang til saken. Det er snarere veldig bra at det ikke er et ideologisk korstog mot forslaget, men en mer forsiktig tilnærming til om dette skal prioriteres innenfor den totale rammen eller ikke. Jeg synes dette er positivt. Verden går framover. Jeg tar opp de forslagene som Arbeiderpartiet er medforslagsstiller til.
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2017-02-23:
Jeg har lyst til å starte med å si at jeg er veldig glad for at forslagsstillerne løfter opp dette viktige spørsmålet. Vi kjenner alle til det fremtidige utfordringsbildet innen eldreomsorgen, den store økningen av eldre som lever lenger, og eldre med kompliserte og multiple diagnoser, som gir økt kompetanse- og bemanningsbehov. Parallelt er vi vitne til at den teknologiske utviklingen går fremover i et vanvittig tempo, noe som selvfølgelig gir mange nye muligheter, bl.a. gjennom at behandling som før kun kunne gis på sykehus, nå kan gis lokalt ute i den enkelte kommune, hvor den som trenger pleie og behandling, bor, men som også er noe som utfordrer helsepersonells kompetansenivå. Dette gjør også at behovet for riktig person på riktig plass og med riktig kompetanse blir svært viktig i tiden fremover. Derfor vil jeg peke på statsrådens svar på det fremlagte representantforslaget, fordi det veldig klart og tydelig viser til en rekke tiltak som man allerede er i gang med for å møte fremtidens utfordringer innenfor helsesektoren. Spesielt viktig vil det være å høyne kompetansen hos ansatte både innenfor den kommunale pleie- og omsorgstjenesten og innenfor sykehussektoren. Et svært viktig tiltak som regjeringen nå er i full gang med, og som Fremskrittspartiet er opptatt av følges opp på en god måte i tiden fremover, er Kompetanseløft 2020. Dette er regjeringens plan for rekruttering, kompetanse og fagutvikling i den kommunale helse- og omsorgstjenesten. Planens formål er å bidra til en faglig sterk tjeneste og sikre at de kommunale helse- og omsorgstjenestene har tilstrekkelig og kompetent bemanning. Dette følger opp både primærhelsemeldingen, opptrappingsplanen på rusfeltet og regjeringens plan for omsorgsfeltet, Omsorg 2020. Kompetanseløft 2020 består av seks strategier. Jeg gjengir dem ikke eksplisitt, men understreker at de alle er svært viktige å følge opp for å sikre at vi i fremtiden vil ha nok helsefagarbeidere, men også for at man skal ha nok av de andre personellgruppene for å møte utfordringene og sikre pasientenes helsebehov. Som et resultat av en stadig mer sammensatt befolkning øker også behovet for språkforståelse og språkferdigheter hos ansatte i helse- og omsorgssektoren. Derfor er det gledelig at regjeringen har styrket og utvidet introduksjonsprogrammet, og også innført obligatorisk opplæring i norsk og samfunnskunnskap, for at flere skal kunne klare å kvalifisere seg til det norske arbeidsmarkedet. Avslutningsvis vil jeg peke på at det også i dag finnes utdanningsløp hvor påbygging fra helsefagarbeiderutdanning til sykepleierutdanning eller annen helsefaglig utdanning, gjennom ett års påbygging, er mulig og kan sikre generell studiekompetanse. Vi ser også at det er mange som allerede benytter seg av denne ordningen, noe som må sies å være udelt positivt. Det er et faktum at vi i årene fremover vil ha behov for flere og mer kompetent helsepersonell – og det gjelder alle kategorier. Regjeringen er selvsagt oppmerksom på dette og har også påpekt situasjonen, bl.a. i primærhelsemeldingen og i Nasjonal helse- og sykehusplan.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2017-02-23:
Mat, måltid, fellesskap, tilhørighet og næring hører sammen med god folkehelse. Å spise sunt er noe av det beste og mest effektive man kan gjøre for å bedre folkehelsen. Skolen blir derfor en viktig arena sammen med foreldre og også skolehelsetjeneste. Ja, jeg velger faktisk å nevne skolehelsetjenesten, for den mener Kristelig Folkeparti kan være med på å gi kunnskap til foreldre, lærere og elever om viktigheten av måltid og sunn mat. Derfor har Kristelig Folkeparti virkelig satset på skolehelsetjenesten og fått andre partier med på å øremerke mye penger til akkurat dette, for vi tror det er et viktig incitament. God mat og riktig mat henger sammen med trivsel og ikke minst med evnen til å ta inn kunnskap, og dermed kan man få et bedre læringsmiljø. Det er også viktig at skoleeier, som er kommune eller fylkeskommune, og skolene selv tar dette innover seg og legger til rette for måltider der det er mulig. I min hjemkommune tok en rektor selv rev i seilene – som vi sier – og begynte å lage frokost på den enkle måten i skolen. Dette er en stor barneskole med 400 elever. Han kokte havregrøt noen morgener i uken. Unger som var hjemme alene fordi foreldrene hadde gått på jobb, kom ofte uten å ha spist frokost. Med enkle grep – en gryte havregrøt, drikke og god drøs – spredde dette seg blant ungene, og det ble en plass med godt måltid, godt fellesskap og relasjonsbygging. For skolen kostet ikke dette mye i kroner og ører, men det skapte mer ro, økt trivsel og bedre relasjoner mellom elever og lærere, mellom skole og hjem og mellom flere av elevene seg imellom. Skal kommunene kunne legge til rette for enkle grep, synes jeg det er bra at et flertall i komiteen i en merknad skriver at man ønsker at det skal være støtte til investeringer i forbindelse med ombygginger eller etablering av skolekjøkken, kantine, spiseområder e.l., nettopp for å legge til rette for gode, lokale grep. Kristelig Folkeparti er som resten av komiteen bekymret for de mange sosiale ulikhetene vi ser i vårt samfunn. Dette kan vises igjen i enkle ting som om unger får med seg mat når de skal på skolen eller ikke. Matpakken er ikke lenger en selvfølgelighet, og det er ungene som faktisk lider under det og ofte faller ut. Folkehelseinstituttet uttaler og underbygger i forbindelse med saken at inntekt, utdanning og bosted påvirker helsen, og at man kan se forskjeller på levetid og helse om forskjellene blir for store. Altså kan det være mye forebygging i et godt måltid. Kristelig Folkeparti skulle gjerne vært med på et prøveprosjekt, men vi har et ansvar for det budsjettforliket vi har inngått, og vil derfor komme tilbake til det ved en annen anledning, for vi ser at det ikke er sånn at gamle mønstre er for alltid. Vi ønsker faktisk å se på enkle grep som kan bedre folkehelsen, og det tror vi et godt fellesskapsmåltid i skolen faktisk kan gjøre.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-23:
Jeg tror ingen av dem som hørte mitt innlegg, opplevde det som en dør som ble lukket – tvert imot. Her foregår det utrolig mye bra, og dette vokser fram med ulike lokale løsninger i kommunene, og staten bidrar med det, og det mener jeg er en god løsning. De områdene som vi har prioritert å bruke mer direkte statlig finansiering på, er universelle tiltak som når alle, og jeg er helt enig med helsedirektørens analyse i dag. Det er grunnen til at regjeringen, sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre, har prioritert nærmere 1 mrd. kr mer til skolehelsetjenesten og helsestasjonene, som har bidratt til at den utviklingen vi så under forrige regjering, nemlig at tilbudet til barn og unges psykiske helse gradvis ble dårligere i kommunene, nå har snudd, og at vi er i ferd med å ta igjen etterslepet som vi arvet. Det er også slik at når det gjelder frafall i skolen, er det viktig med tidlig innsats. Derfor er denne regjeringens prioritering veldig klart et stort løft for kompetanse i skolen gjennom Lærerløftet.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-23:
Det er ikke noen dører som blir lukket flere ganger fordi om representanten sier det. Det finnes mange gode måter for kommunene å legge til rette for gode måltider i skolen, både når det handler om at skolen selv tilbyr måltider, enten det er frokoster eller lunsjer, eller det handler om å legge til rette for tiden barna trenger for å spise den maten de har med seg hjemmefra. Det er jo det som i dag er et hovedproblem i skolen, at matpakken ikke blir spist fordi barna ikke får tid nok til å sette seg ned og spise matpakken, i et godt miljø med en voksen til stede. Det er også viktig at de tiltakene vi kommer med fra statens side, er kunnskapsbaserte, og at de er målrettet mot de områdene som det faktisk er utfordringer på. Jeg er veldig for at det vokser fram ulike løsninger, men jeg er også veldig for at det faktisk kan gjøres nettopp med utgangspunkt i at staten bidrar med kunnskap og erfaringer, og at kommunene finner de lokale løsningene.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-23:
Vi prioriterer universelle tiltak som når alle, men det er ikke alltid vi bruker de samme virkemidlene som Senterpartiet og Arbeiderpartiet ønsker. Derfor er jeg veldig enig i det innlegget som representanten Torgeir Micaelsen holdt som Arbeiderpartiets hovedinnlegg på dette området. Jeg mener at den innsatsen vi gjør – f.eks. i samarbeid med dem som lager og selger maten i Norge, med å redusere salt, mettet fett og sukker – er universelle tiltak som når alle. Vi bruker ikke venstresidens og Senterpartiets tradisjonelle virkemiddel, som er avgifter og reguleringer, men vi bruker samarbeid som en løsning. Vi har tro på lokaldemokratiet, og vi har tro på kommunene. Vi tror at når kommunene ser gode eksempler fra andre kommuner, når de får kunnskap om hvor viktig dette er, når de får retningslinjer og veiledere fra staten som forteller hvordan de skal gjøre det, vil vi se at det vokser fram veldig mange ulike løsninger – ikke byggeløsninger som liksom handler om at nå skal alle bygge en kantine på en skole som skal se slik ut, men løsninger som er tilpasset de lokale forholdene. Vi ser at det fører til at flere og flere skoler etablerer ulike løsninger, men de er tilpasset de lokale forholdene.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-23:
Det vi har gjort når det gjelder skolefruktordningen, er at vi har prioritert abonnementsordningen, som er en ordning som er frivillig, og som kommunen og foreldrene kan benytte seg av. Det er også slik at politikk av og til handler om prioritering. Denne regjeringen har prioritert å bruke de pengene som forrige regjering benyttet til lovfestet krav om frukt og grønt i skolen, til å starte opp og gjennomføre det kunnskapsløftet som vi nå får med etter- og videreutdanning av lærere, fordi vi mener at gjennom abonnementsordningen og gjennom at det er mer konkurranse om frukt og grønt i butikken, kan de aller fleste sende med barna et eple eller en banan i skolesekken. Men ingen foreldre kan sende med barna en kompetent lærer i skolesekken, som kan fange opp dem som har de største utfordringene med å lære i skolen.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-23:
Prioritering handler ikke om at ting står i motsetningsforhold til hverandre, prioritering handler om å sette noe foran noe annet. Så er det slik at jeg lar meg ikke på noen som helst måte belære verken om folkehelsepolitikk eller om sosiale ulikheter av et parti som står på tobakksindustriens side når det gjelder kampen mot at barn og unge blir avhengig av tobakk. Det er helt utrolig at SV klarer å snakke om sosial ulikhet, helse og folkehelse uten å rødme når partiet i Stortinget stemmer imot innføringen av standardiserte tobakkspakninger og snuspakker. Tobakk er fortsatt hovedforklaringen på sosial ulikhet når det gjelder helse i Norge. Det er hvert år 6 000 mennesker som dør som følge av tobakksbruk i Norge. Folkehelseinstituttet er veldig tydelig på at dødsrisikoen ikke er sosialt likt fordelt. Nei, tobakk er en hovedforklaring på sosial ulikhet i Norge, og SV står på tobakksindustriens side i den kampen.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-23:
Jeg er helt enig i at det er veldig bra om vi får rekruttert flere inn, og det er viktig å sikre at vi bruker helsefagutdanningen og framhever den som en viktig utdanning for helsetjenesten i framtiden. Det er en framtidsrettet utdanning. Vi har en utfordring med frafall i denne utdanningen. Det er noe det jobbes med. Og vi har utfordringer knyttet til det å gi trygghet for at de som starter på denne fagutdanningen, får en lærlingplass. Derfor er det viktig, det som er gjort med å styrke lærlingordningen, det å være tydelig på kravet om at det skal være lærlingplasser, slik at de som starter på denne utdanningen, vet at de får lærlingplass og har en framtidig jobb i heltidsstilling når de en gang skal ut i arbeidslivet.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-23:
Jeg kan på generelt grunnlag si at jeg alltid er for å bli inspirert av Rogaland, i hvert fall når det gjelder yrkesfagtenkningen, der det blir gjort en veldig god jobb. Høyres representanter har stått i spissen, men det har også vært et tverrpolitisk fellesskap som har løftet yrkesfagene. Jeg opplever også at en i de erfaringene som i veldig stor grad er trukket inn i Kunnskapsdepartementets arbeid med Yrkesfagløftet, vil kjenne igjen veldig mange av de elementene. Jeg tror det er klokt at vi jobber med det utgangspunktet og ikke begynner å lage egne planer for hvert enkelt område. Vi jobber også spesielt inn mot helse gjennom de satsingene som vi har på etter- og videreutdanning og muligheten for kompetanse i helsetjenesten, gjennom bl.a. å øremerke opp mot 1,2 mrd. kr årlig til kommunene til den type tiltak.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-23:
Jeg kjenner ikke tallene som representanten tar opp knyttet til fare for underernæring på sykehus. Det som jeg er kjent med, er at vi har god dokumentasjon på at denne pasientgruppen – eldre – kommer til sykehus med klare tegn på underernæring. Liggetiden i norske sykehus er svært kort, og det betyr også at faren for å bli underernært mens en er på sykehus, er relativt liten, vil jeg tro, for de fleste. Men det er klart at helsefagarbeiderne også har en viktig rolle i sykehus, og jeg har vært veldig tydelig overfor helseregionene på at de har et ansvar for at det skal være lærlingplasser også på sykehus, både fordi en selv har behov for helsefagarbeidere, og fordi en har et samfunnsansvar med hensyn til å bidra til at de som tar denne fagutdanningen, får deler av sin læretid på sykehus. Selv om mange av dem i framtiden skal jobbe i kommunen, er det en fordel også å kjenne sykehuset når de jobber i kommunen.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-23:
Derfor har vi også gjennom arbeidet med Nasjonal helse- og sykehusplan bedt helseregionene om å lage et plansystem for å kunne se framover i tid på hvilken type kompetanse en har behov for. Den første versjonen av det ble presentert i forbindelse med Nasjonal helse- og sykehusplan. Den blir også videreutviklet for å få et bedre innhold og omfatte flere yrkesfaggrupper, nettopp fordi en i større grad ønsker å kunne planlegge bedre i forkant for hvilken type kompetanse en har behov for i framtiden – både når det gjelder utviklingen av sykdomsbildet, når det gjelder utviklingen i de ulike fagene, og når det gjelder befolkningsutviklingen. Det vil være et viktig redskap nettopp for at helseforetakene og helseregionene i større grad skal bidra til utdanning til den typen kompetanse de selv og samfunnet har behov for.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-23:
Dette er noe som også diskuteres på et nordisk nivå, men utfordringene knyttet til det er så store, både økonomisk og på reguleringssiden, at Norden kan godt stå sammen, og det gjør man ofte i internasjonale sammenhenger. Vi er nok nødt til å løfte den typen løsninger inn i større organisasjoner og med større geografisk utbredelse enn det som Norden alene representerer. Det vil være viktig å gjøre det bl.a. gjennom OECD, som har god kompetanse på å utvikle ulike løsninger for å kompensere for markedssvikt, som dette i realiteten er. Derfor var dette et sentralt tema for meg på det helseministermøtet i OECD som var i Paris i vinter.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-23:
Stortinget blir informert om framdriften i dette arbeidet gjennom de årlige budsjettproposisjonene og eventuelt de andre sakene som fremmes for Stortinget, der det er naturlig å ta dette opp. Det er helt riktig at vi ser variasjon mellom sykehus. Nå er det slik at sykehusene innfører, som jeg sa i mitt innlegg, styringsprogrammer på dette området, og de har egne ansvarlige som jobber med det. Det, kombinert med at vi får større oppmerksomhet og publisitet rundt forskjellene, tror jeg kommer til å få ganske stor betydning, for alle ønsker å bli som de som er best i klassen.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-23:
Vi vurderer fortløpende gode forslag og innspill på dette området. Vi gjennomfører også jevnlig det som vi kaller for fot-i-bakken-møter med mange av dem som er ansvarlig med tanke på vår handlingsplan mot antibiotikaresistens i helsetjenesten, nettopp for å følge med direkte på oppfølgingen, men også for å få innspill og nye forslag. Så hvilke av disse som vi går videre med, kan jeg ikke svare direkte på nå, men det er viktig også å holde øynene åpne for om det er andre nye gode forslag som kan komme, i tillegg til dem som allerede ligger i handlingsplanen.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-23:
Representanten har rett i det. Det som jeg tenker er vår fremste mulighet på det området, er rett og slett å gi kontinuerlig informasjon til befolkningen konkret om faren ved å få helsehjelp i andre land og risikoen det er, så de kan ta det med i sin totale vurdering, og også oppfordre til en generell oppmerksomhet i befolkningen om konsekvensene av antibiotikaresistens, slik som vi gjør nå gjennom de befolkningsrettede kampanjene. Så vil den enkelte måtte gjøre den typen vurderinger. Vi har ikke noen mulighet til å nekte folk selv å betale for helsehjelp i andre land enn Norge.
Bent Høie (Høyre), 2017-02-23:
Det Brennpunkt-programmet gjorde også inntrykk på meg, og jeg fikk gjennom det programmet informasjon om at Sverige hadde innført andre typer krav enn det som vi hadde i Norge. Derfor har jeg i oppdragsdokumentet for 2017 bedt helseregionene gjennom sitt felles innkjøp på dette området om nettopp å se til erfaringene fra Sverige og jobbe med å stille tilsvarende miljøkrav i Norge. Så er det også slik at vi nå har bevilget ekstra penger til Verdens helseorganisasjon til oppfølgingen av resultatene av møtet på høynivå i New York, og der bl.a. en del av de pengene skal brukes inn mot miljøsiden. Vi har også gjennom Utenriksdepartementet etablert et forskningssamarbeid nettopp med India om antibiotikaresistens, som jeg også håper kan bidra til å få fram en del av disse forholdene.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2017-02-23:
Helsedirektør Bjørn Guldvog er ute i media i dag med en bekymringsmelding om at vi sakker akterut når det gjelder helsetilstanden i Norge sammenlignet med andre land. Helsedirektøren peker særlig på de unges helseproblemer og understreker at oppvekst, skolegang, videreutdanning og arbeid henger nøye sammen med hvordan helsa vår blir, og hvor mange leveår vi får. I dag foreslår Arbeiderpartiet gradvis innføring av et enkelt skolemåltid, finansiert over Helse- og omsorgsdepartementet – som et folkehelsetiltak. Svaret fra statsråden til komiteen er at av de folkehelsetiltakene som han ser at staten skal finansiere, er ikke dette det han vil prioritere. Og da lurer jeg på: Ser ikke statsråden at han med dette svaret langt på vei lukker døra for et forslag som er helt i tråd med det folkehelseforskere sier er det viktigste, nemlig universelle tiltak og tidlig innsats?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2017-02-23:
Det som er vanskelig å forstå, er at helsesøstre, skolehelsetjeneste og god innsats for læring, altså gode lærere, skal stå i motstrid til dette. Gode lærere er et skolepolitisk tiltak som vi er helt enig i, og vi har bevilget mer enn det regjeringa har gjort. Vi har også bevilget øremerkede penger til skolehelsetjeneste og helsesøstre i kommunene. Det er vi også helt enig i at skal løftes. Men igjen: Hvorfor vil ikke statsråden gå dette siste stykket med det som vi ser er det aller viktigste i et ernæringsperspektiv, i et folkehelseperspektiv? I forarbeidene til handlingsplanen snakker man om barn og unge – og her treffer man alle barn og unge. Er ikke statsråden bekymret for at han nå lukker døra, som han sier til oss i sitt svar at han gjør?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2017-02-23:
Jeg kunne ikke dy meg for å ta den lissepasninga som statsråden la med å begynne å snakke om tobakksreklamesaka. Jeg må jo få lov til, i anstendighetens navn, å minne om at i den saka la statsråden fram forslag om å oppheve aldersgrense og oppstillingsforbud mot tobakksgodteri – godteri – for barn og unge, i glansfulle pakker med Disney-figurer, samtidig som voksne skulle ha gusjegrønne pakker. Alle var imot det, ingen skjønte bæra, president – unnskyld uttrykket! Folkehelseinstituttet, Kreftforeningen, Nasjonalforeningen for folkehelsen sa: Hva i all vide verden er det statsråden tenker på? Statsråden sto på sitt, men av og til, og ikke så rent sjelden, er Stortinget klokere enn statsråder. Så i dette tilfellet ble statsråden reddet av gongongen og ble hanket inn, sånn at vi fikk rammet dette inn på et relativt anstendig vis, og gongongen i denne sammenheng var saksordfører Knutsen – jeg bare minner om det sånn på tampen. Så jeg håper statsråden heretter ikke snakker så veldig høyt om tiltak som skal hindre dårlig atferd hos barn og unge, for her har han et stort svin på skogen, som vi har klart å jage ut.
Line Skøii Vennesland (Fremskrittspartiet), 2017-02-23:
Rundt om i Norge sitter det mange barn og unge som sliter med konsentrasjonen gjennom skoledagen. Et viktig og riktig grep for mange av dem er å få i seg næring i løpet av den tiden de er på skolen. Altfor mange, spesielt ungdommer, dropper frokosten, og mange av dem dropper også å få i seg lunsj. Det betyr at de går en hel skoledag uten å spise noe i det hele tatt. Da blir de trøtte, de blir umotiverte, og de blir ukonsentrerte. Dessverre er det sånn at ikke alle har foreldre som sørger for at man har med seg mat på skolen. For noen er det kanskje helt andre tema som er i fokus hjemme. Det er ikke alltid barn og unge får med seg sunne og gode matvaner hjemmefra. Da er skolen en god arena der man kan forebygge og gi gode vaner fra starten av. Det er dessverre heller ikke sånn at alle skoler har kantiner tilgjengelig. Derfor er forslaget om å støtte investeringer til ombygging eller etablering av kantiner eller skolekjøkken veldig viktig. Hvis vi ønsker at skolene skal tilrettelegge med måltid, må vi også stimulere til at de kan få det til. For kommunepolitikere er det lite som stimulerer mer enn statlige tilskudd til oppgaver som ikke er lovpålagte. For det er en kjensgjerning at det er ikke skolemåltid som står øverst på agendaen til økonomisk sultefôrede kommunepolitikere. Hvis vi mener noe med at det er forebyggende og helsefremmende at norske skoleelever spiser et måltid i løpet av skolehverdagen, er det faktisk sånn at vi må gjøre noe aktivt med det. Det blir for tilfeldig at det er opp til hvilken kommune og hvilket fylke en bor i, om en får tilbud eller ikke. For er man så heldig at man bor i rød-grønn-gul-styrte Aust-Agder, tilbyr alle videregående skoler nå fra høsten frokost til elevene. De har skjønt at det er et verktøy for å skape et bedre læringsmiljø, og ønsker at alle skal få en god start på dagen for å yte sitt beste resten av skoledagen. For skoler som har gjort dette, er det som mange her har pekt på: Man oppdager at det at en klasse deler et måltid sammen, gjør at man bygger broer på tvers av grupperinger i klassemiljøet, og det gjør noe med miljøet. En klasse der man kjenner hverandre og er sosiale på tvers av grupperinger, forebygger mobbing og utestenging, og det skaper trivsel og trygghet. Det er mange gode grunner til at et måltid i skolen er en god idé. Det nytter derimot ikke bare å være enig om det og snakke om det, man må handle og legge til rette for at det skjer, og det er nettopp det Arbeiderpartiet ønsker at Stortinget skal gjøre.
Sofie Margrethe Steinsvåg Selvikvåg (Senterpartiet), 2017-02-23:
Norge er et av få land som ikke har et tilbud om skolemåltid. Nylig uttalte samtlige ungdomsskoler i Sandnes at de ville hatt kantine om det hadde vært plass til det på skolen. En rektor ved en av ungdomsskolene sa at med et kantinetilbud ville garantert alle elevene fått i seg mat i løpet av skoledagen. Alternativet med å bruke nærbutikken er ikke et reelt alternativ. Når elevene er på skolen, er de skolens ansvar, og de kan ikke ivareta dette utenfor skolens område. Det er selvfølgelig heller ikke et ønskelig alternativ. Det er flere og flere skoler i landet som innenfor eget budsjett prioriterer å gi et enkelt mattilbud til elevene sine, nettopp fordi de ser verdien av det. De viser gjennomgående til gode erfaringer, og elevene setter stor pris på tilbudene. Enten det er frokost eller det er et annet skolemåltid, er det viktig – ja, det er basalt – for å få nok energi til en lang skoledag, det å ha muligheten til å velge sunne alternativer som gir metthetsfølelse og energi til en lang dag på skolen og et godt grunnlag for aktiviteter som skal gjennomføres etter skoletid. Måltidssituasjonen har også en betydelig sosial og adferdsutviklende effekt. Det å sitte ned sammen regelmessig og dele mat, og ikke minst kultur, har en verdi i seg selv. Dette er kanskje noe underkommunisert i debatten om skolemat. Dette har stor betydning for enkelteleven og for det psykososiale miljøet ved skolen. Alle elever opplever ikke måltid hjemme som er velorganiserte, og som har en sosialt utviklende dimensjon utover det å bli mett. Sånn sett vil skolemåltidet gi et betydelig bidrag utover det ernæringsmessige til elevens psykososiale utvikling og til det psykososiale miljøet på skolen. Det er krevende å forstå at noen partier kan ri prinsippet om å dyrke en matpakkeidyll på skolene, en matpakkeidyll som langt ifra inkluderer alle elevene. Det er ingen som vil matpakken til livs, den har gode kår på familieturer i helgene og som et godt supplement på lange dager med aktiviteter utover skoletiden. Dette er et bredt helsefremmende tiltak som vil nå vidt, og som vil få sterk støtte fra bl.a. Landsgruppen av helsesøstre, som nettopp har både ernæring og psykososial utvikling som et av sine fokusområder i skolehelsetjenesten over hele landet. La oss gi våre barn det beste grunnlaget med tilbud om et enkelt skolemåltid, finansiert som et folkehelsetiltak.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2017-02-23:
Gjennom omtrent samtlige saker som går på kompetanse, har det vært en utfordring å få et godt samspill mellom utdanningssektoren og helsesektoren. Når vi ser at det er mange unge som starter innenfor dette området og det er mismatch i bruken i kommunene og i samarbeidet, er det bra om helsefagarbeiderne også har kompetanse knyttet opp mot spesialisthelsetjenesten. Frafallet er stort, det har det vært hele tiden, og vi har en stor andel, litt i sykehusene, men mest i primærhelsetjenesten, uten formalkompetanse. Ministeren kommer fra et fylke som har vært flinke til å organisere den videregående opplæringen innen helsefag. Er det ikke da viktig at vi tar det samfunnsansvaret og får på plass en struktur som gjør at vi slipper at så mange ungdommer faller utenfor, og at vi får rekruttert enda flere inn i helsesektoren?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2017-02-23:
Innenfor helse er det sterke profesjoner, det er bra faglighet, men av og til slår det ut i profesjonsinteresser som kanskje ikke er til fordel for det totale og for hvilket nivå vi trenger på kompetansen som vi skal ha. Det var da Rogaland ble Høyre-styrt, tror jeg, at man fikk på plass en god ordning hvor man så resultatet av et mye bedre samspill i forholdet mellom fagopplæring og antall plasser knyttet opp mot helsefag. Er det ikke da besnærende, når man er i posisjon til å kunne gå inn, å tenke at det går det an å bruke de erfaringene fra Rogaland? De er fra videregående opplæring, men det er der vi har de største utfordringene. Kan man tenke litt mer nasjonalt for å løfte en gruppe som er særdeles stor, der veldig mange uten formalkompetanse kunne fått det, og så lage om ikke en stor handlingsplan, så rett og slett en strategi som gjør at vi når målet vårt fortere?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2017-02-23:
Det ble nevnt globale utfordringer, og at det er gjort en bra jobb og innsats i forbindelse med vaksinasjon. Ser statsråden muligheten for at man fra Norges side kan ta et større initiativ for et nordisk samarbeid for å sørge for bedre forskning knyttet opp mot nye antibiotika?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2017-02-23:
Jeg takker for svaret. Jeg tror det er viktig at vi viser til at det går an å samarbeide på tvers av landene, både for å finne modeller og ikke minst kapital for forskningen, selv om Norden er lite. Så registrerer vi også at det er en positiv utvikling. Jeg ser at Haraldsplass i Bergen har klart å få bruken ned, og Helse Nord har fått ned bruken sin. På hvilken måte vil vi få informasjon til Stortinget om hvordan handlingsplanen blir fulgt opp, og om resultatene og eventuelt nye initiativ og behov for f.eks. økt støtte til de to sentrene som driver? På hvilken måte vil statsråden informere Stortinget?
Hanne Thürmer (Kristelig Folkeparti), 2017-02-23:
Først vil jeg takke Arbeiderpartiet for å sette helsefagarbeideren på dagsordenen og for å ville løfte en debatt om behovet for helsefagarbeidere og andre yrkesgrupper i framtidens helsevesen. Framtiden vil trenge flere helsearbeidere med kompetanse tilpasset de oppgaver som til enhver tid skal løses. Vi kjenner mange ulike yrkesgrupper i helsevesenet i dag. Kanskje vil det også bli nødvendig å tenke annerledes og nytt, og det vil komme nye yrkestitler og nye oppgaver til. Jeg vil også si at det ikke bare er økt spesialisering som er nødvendig, men også breddekompetanse og livslang læring. Dette har regjeringen pekt på i flere meldinger til Stortinget, både i primærhelsemeldingen, i Nasjonal helse- og sykehusplan og i folkehelsemeldingen. Helsefagarbeideren er del av en grunnmur av alle de kompetanser som utgjør et helhetlig helsetilbud. Jeg er selv sykehuslege. Hver dag jobber jeg sammen med helsefagarbeidere og ser at den kompetansen er helt avgjørende. Vi vil trenge flere helsefagarbeidere. Kristelig Folkeparti tror også vi trenger nye yrker, nye kompetanser og nye spesialiteter i framtiden, alt etter hvor utviklingen går. Ny teknologi gir nye muligheter. Allerede i dag får pasientene med seg avansert behandling hjem – hjelpeutstyr, overvåkingsutstyr, andre måter å gi helsetjenester på. Her kan helsefagarbeidere bistå i egenmestring, hjemmerehabilitering og selvbehandling. Vi må bare innse at det vil skje store endringer hvert eneste år framover. Samtidig ser flertallet at kontinuerlig endring og kunnskap medfører behov for livslang læring. Det må være mulig å gjøre karriere nær pasientene. Derfor vil flertallet ikke bare legge til rette for helsefagarbeidere, men også for at disse arbeiderne på en lettere og smidigere måte enn i dag kan bygge sin kompetanse til en sykepleierutdanning. Slik har ingeniørene gjort det før dem, med stort hell. Yrkesgruppene innen omsorg og helse er kvinnedominert. Det er gjort noen tiltak, f.eks. Menn i helse, sammen med Nav, KS, fylkeskommuner og kommuner. Dette er viktig, men det er også viktig at vi som politikere, samfunnsengasjerte folk og media snakker fram disse fagene. Fagene trenger økt status og ikke minst en lønn det er mulig å leve av. Et steg på veien for å få nok plasser i fagskolene er å gjeninnføre en statlig finansiering av fagskoleutdanningen.
Audun Otterstad (Arbeiderpartiet), 2017-02-23:
President! Jeg stemte feil. Jeg skulle stemt for, men jeg stemte imot.
Karianne O. Tung (Arbeiderpartiet), 2017-02-23:
President! Jeg stemte feil. Jeg skulle stemt imot.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2017-02-23:
President! Jeg også!
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2017-06-06:
Barn har jo absolutt noe med perspektiver å gjøre. Som jeg nevnte i mitt innlegg, har fødselstallene gått ganske kraftig ned i Norge de siste årene – på topp med 1,98 i 2009, nå 1,71. Finansministeren var inne på innvandring i sitt innlegg. Skal man kompensere for et så lavt fødselstall på sikt, vil mange nettopp peke på innvandring. Mitt spørsmål er: Ser finansministeren det som viktig å sette i verk tiltak for å øke fødselstallene, eller vil hun kompensere med økt innvandring?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2017-06-06:
Jeg lyttet også med interesse til Fremskrittspartiets hovedinnlegg og fikk nærmest inntrykk av at bare man tjente penger, var det greit. Så vet vi at risikoprofilen til fondet er som den er, og vi har også et etisk rammeverk for våre investeringer. Jeg vil gjerne ha en bekreftelse på at regjeringen synes det er viktig med et etisk rammeverk for de investeringene vi foretar.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2017-06-06:
Det siste må jo være fordi representanten Hagebakken har veldig god tro på saksordføreren og/eller finansministeren. Vi får se. Jeg har ikke så veldig mye å tilføye til det som saksordfører, og for så vidt Tore Hagebakken, ga uttrykk for. Det dekker mye av flertallsmerknadene. Derfor konsentrerer jeg meg om et par andre ting. Fra Kristelig Folkepartis side er vi opptatt av boliglånsituasjonen. Vi fikk nye tall, som nevnt i dag, som kan tyde på at situasjonen i hvert fall i Oslo er litt dempet. Det kan det kanskje være god grunn til. Jeg har også lyst til å si at det faktisk under dette flertallet er gjort større endringer på skattesiden for å initiere at investeringene ikke skal gå så mye til bolig ut over primærboligen, men heller få investeringene over i annen virksomhet. Vi har endret beskatningen på sekundærboliger ganske kraftig, jeg tror det også er noe av grunnen til at vi ser nedkjølingen, i tillegg til boliglånsforskriften. Kristelig Folkeparti fremmer sammen med Senterpartiet et forslag om å se på kjernevirksomhet kontra avgrensninger til annen virksomhet i norsk bank- og konsernlovgivning. I etterkant av finanskrisen var dette et kjernepunkt. Når bankvirksomheten og finansieringsvirksomheten driver for mye med andre ting, som igjen kan påføre dem store tap, er det et spørsmål om man heller bør konsentrere seg mer om kjernevirksomheten. Jeg tar opp det forslaget. Når det gjelder fripoliser, er vi opptatt av det som er beskrevet i merknaden fra Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti, nemlig den annonserte arbeidsgruppen for å se på endringer i regelverket rundt fripoliser, slik at kundenes interesser kan styrkes. Avslutningsvis omfatter også denne meldingen noen ord om vårt internasjonale samarbeid. Solide og stabile finansmarkeder er vi avhengige av både nasjonalt og internasjonalt. Jeg registrerer vår deltakelse i IMF og finansministerens gjesteopptreden i G20-sammenheng. Det kunne jo være interessant å høre hvordan finansministeren har opplevd det, ikke minst etter presidentskiftet i USA. Med det tar jeg opp det forslaget jeg nevnte. Jeg skal bare si at det som ble nevnt om å utrede og foreslå en modell for innføring av rentetak på forbrukslån i Norge, som Arbeiderpartiet og Venstre står bak, er et forslag vi tidligere har hatt til behandling i Stortinget. Det vil regjeringen komme tilbake til, og det er grunnen til at vi ikke stemmer for det her.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2017-06-06:
Investeringene i eiendom vil være på ca. 200 mrd. kr i år. Det er anslagene. Vi ser at på grunn av lavere EØS-innvandring er ikke etterspørselssiden i boligmarkedet så sterk som den var for noen år siden. Investeringene i industri er rett i overkant av 20 mrd. kr. Hva er finansministerens vurderinger av at det er så lav investering i industri, noe også Øystein Dørum problematiserte på høringen i finanskomiteen? Det er klart at det over tid ikke er en bærekraftig løsning at vi skal stimulere økonomien bare ved å bygge nye boliger. Etter hvert vil det ikke være nok folk å plassere i alle boligene. Jeg er interessert i å høre hennes vurderinger og strategier for å snu utviklingen, slik at man kan vri den fra investeringer i eiendom til investeringer i industri, som nå er på det laveste nivået på 25 år, ifølge høringen vi hadde da NHO var til stede.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2017-06-06:
Jeg velger å holde et kort innlegg. Heldigvis er det bred konsensus om hvordan vi skal forvalte de store verdiene vi har i Statens pensjonsfond utland og i Folketrygdfondet. Jeg er opptatt av at vi skal gjøre gradvise og kunnskapsbaserte endringer. Det kan godt hende at vi støtter forslag nr. 2, som ligger på bordet, men det har ikke vært til komitébehandling, og vi har ikke fått diskutert det. Jeg er motstander av at vi i en så stor sak, om så store økonomiske verdier, skal komme med løse forslag som eventuelt endrer politikk. Det er ikke sikkert at dette gjør det, men jeg ønsker at man skal ta seg tid, diskutere det, drøfte det og gjøre det på en klok måte. Så kommer vi tilbake igjen til en ny runde neste vår. Sånn har vi gjort endringer når det gjelder Statens pensjonsfond utland tidligere. Vi har lagd bestillinger, f.eks. for kull tidlig i perioden, hvor vi har gått flere runder – og så har man endret politikken. Vi har en konservativ tilnærming til fondet. Allikevel støtter vi, ut fra de anbefalingene som har vært, at aksjeandelen økes. Det har vært en lang prosess, det har vært mye tvil rundt det også, for man skal ha en forsiktig tilnærming. Til slutt står et bredt flertall også bak det. Det mener jeg er det kloke med skiftende statsråder og skiftende regjeringer – at vi gjør disse gradvise stegene og erfarer. Da vi økte aksjeandelen med forrige regjering, var det også usikkerhet blant enkelte partier om det var klokt. Egentlig er det bra, det er det også nå, at noen stiller spørsmål, og at vi diskuterer det. Så endrer vi det. Det viste seg at det var klokt da, vi tror også det er klokt nå – om vi skal klare å nå et mål om 3 pst. avkastning som skal brukes til å finansiere norsk offentlig velferd. Jeg tar til slutt opp Senterpartiets forslag i innstillingen. Vi stemmer imot forslag nr. 2, ikke ut fra en tanke om at vi kanskje er imot det, men ut fra at det skal være mer utredet før vi tar endelig stilling.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2017-06-06:
Jeg viser til Senterpartiets merknader i saken og våre forslag, som allerede er tatt opp.
Terje Breivik (Venstre), 2017-06-06:
Etter initiativ frå Venstre i budsjettvedtaket for 2017 bad Stortinget regjeringa i perspektivmeldinga om å drøfta kva for fylgjer det globale klimamålet om å avgrensa den globale oppvarminga til nærmare 1,5 grader kan ha på innretninga av norsk petroleumspolitikk. Svaret frå regjeringa kan summerast opp i to ord: ingen fylgjer, trass i at regjeringa skriv: «En global klimapolitikk i tråd med togradersmålet, og i enda større grad en politikk i tråd med et 1,5 gradersmål, kan innebære at en betydelig andel av verdens fossile ressurser ikke blir utvunnet» Å predikera «business as usual»-haldning og -politikk i eit slikt scenario er høgrisiko både finansielt og næringsmessig og i høgste grad klimamessig. Spørsmålet er: Korleis meiner finansministeren at Noreg skal nå klimagassreduksjonane me er forplikta til innan 2030, utan at det vert betydelege reduksjonar i utslepp frå norsk petroleumsaktivitet?
Terje Breivik (Venstre), 2017-06-06:
Venstre er sjølvsagt samd med ministeren i at investeringar i unotert infrastruktur er eit finansielt spørsmål, men usamd i konklusjonen hennar. Eg har to korte spørsmål til finansministeren: 1. Er finansministeren i utgangspunktet positiv til å endra investeringsmandatet til SPU til òg å gjelda unoterte aksjar? 2. Når eller kva kriterium må me oppfylla for at finansministeren meiner det er fornuftig å investera i unotert infrastruktur, all den tid regjeringa seier at det no ikkje er rett tidspunkt?
Terje Breivik (Venstre), 2017-06-06:
Ja.
Terje Breivik (Venstre), 2017-06-06:
Innleiingsvis må eg seia at eg synest ministeren svarte veldig godt på det siste spørsmålet frå Hagebakken. Som eg nemnde i hovudinnlegget mitt, er eg veldig fornøgd med at SMB-rabatten endeleg vert innført. Det har vore ein lang kamp for å få det på plass, for å seia det forsiktig. Bekymringa mi er, som eg òg har understreka sterkt, likevel at det vil vera ei rekkje småbedrifter som fordi dei er kundar i store bankar, sokalla IRB-bankar, ikkje kjem inn under ordninga. Spørsmålet er difor kort og godt – gjeve at eg har rett i bekymringa – om finansministeren vil gjera noko for at òg desse bedriftene og bankane kan nyta godt av ordninga.
Terje Breivik (Venstre), 2017-06-06:
Nokre korte, men like fullt alvorlege merknader frå mi og Venstre si side: Venstre og Senterpartiet er dei einaste partia i denne saka som er usamde med fleirtalet i å innføra eit forbod mot eit kontantvederlag på over 40  000 kr. Det er me fordi eit fleirtal i kvitvaskingslovutvalet, som er forarbeidet til dei lovendringane me i dag handsamar, med all tydelegheit meinte at eit slikt forbod både kan vera i strid med § 102 i Grunnlova og artikkel 8 i Den europeiske menneskerettskonvensjonen. Og til orientering: Begge dei omtalte dokumenta omhandlar retten vår til privatliv. Dessutan stilte det same fleirtalet eit svært rimeleg spørsmål om effekten av eit slikt forbod. Ingen av desse innvendingane er – så vidt eg er i stand til å sjå – noko som plagar fleirtalet nemneverdig, faktisk så lite at det ikkje eingong er nemnt i merknadene til fleirtalet. Eg må òg med undring konstatera at det er parti som er veldig opptekne av at pensjonistar må få Nav-slippen sin på papir fordi dei ikkje meistrar moderne teknologi som data, men som meiner at dei same pensjonistane ikkje kan betala, eller for den del ta imot betaling for ein ny bil, eller ein bil dei har selt, med papir, men må bruka moderne teknologi i staden. Venstre er veldig for lovendringar som har effekt, og som ikkje grip unødvendig inn i korleis privatpersonar organiserer eigne liv. Den føreslåtte lovendringa om å innføra eit forbod mot kontantbetaling på summar over 40 000 kr gjer ingen av delane. Difor røystar Venstre imot forslaget.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-06:
Forskjellene i Norge øker. Det er en rekke publikasjoner som jeg antar regjeringen er kjent med, nå senest fra Teknisk beregningsutvalg, som viser at forskjellene i Norge øker uansett om man regner med utbytte eller ikke. Er nå finansministeren for første gang klar til å si rett ut og innrømme at forskjellene i Norge øker?
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-06:
Den politiske analysen til finansministeren på slutten her er jo helt riktig. Mange politikere i mange land har undervurdert de strømningene som følger av stadig økt ulikhet. Men det finansministeren vil ha oss med på, er at akkurat i Norge, der ulikhetene har økt fortere enn snittet i OECD de siste 20–30 årene, akkurat i Norge, der Siv Jensen tilfeldigvis er finansminister og sitter med makten selv, nei der finnes det ikke noen strømninger som følge av ulikhet som man kan overse. Akkurat Norge er unntaket. For å bevise dette lister finansministeren opp en rekke velferdsordninger, trepartssamarbeid og sterk fagbevegelse – ja, kort sagt alle de politiske ordningene Fremskrittspartiet i nesten hele sin politiske eksistens har kjempet mot. Det er utrolig fascinerende å høre på. Som bevisførsel for at ulikhet ikke er noe stort problem i Norge, tar finansministeren på seg sine sosialdemokratiske klær og høres nesten ut som Gerhardsen her hun står, så opptatt som hun er av at man distribuerer overskuddet av gevinstene som skapes i Stortinget, mest mulig likt. Men i praksis økser hun barnetillegget for uføre forsørgere, slik at 367 familier i fjor ble fratatt flere titusen kroner hver i snitt. I praksis sørger hun for at flertallet av landets pensjonister får lavere kjøpekraft tre år på rad, og så kompenserer hun for det med skattekutt som kommer de rikeste til gode, og som 200 000 pensjonister ikke får glede av. I praksis kutter den samme finansministeren akkurat i de ordningene som er ment å beskytte noen av de svakeste her i samfunnet. For ulikhet er jo ikke noe problem i Norge, her må vi kunne tillate oss litt skattekutt til de rikeste. Her må vi kunne tillate oss litt smålige og brutale kutt overfor noen av dem som trenger det aller mest. For akkurat i Norge øker ikke ulikhetene, det har finansministeren sagt. Og vi vet jo at vi skal høre mer på lederen i Fremskrittspartiet enn på Det tekniske beregningsutvalget, OECD, Det internasjonale pengefondet og alle de trykte dokumentene regjeringen noensinne har gitt fra seg, der det står at ulikheten øker. Jeg tror rett og slett ikke vi i løpet av denne perioden kommer til å se landets finansminister komme opp på talerstolen og si det som alle de andre politikerne her i salen er enige om, nemlig at det er uomtvistelig bevist at forskjellene i Norge øker. Det er uomtvistelig bevist at boligene i Norge er overpriset. Det er uomtvistelig bevist at vi snart passerer hundre tusen barn i vedvarende lavinntekt. Vi skal heller høre på finansministeren, som er stolt av og glad for at andre partier enn Fremskrittspartiet har bygd et samfunn det er verdt å være stolt av.