trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Regjeringen Stoltenbergs erklæring inneholder mange sentrumskjære, iallfall sentrumsnære, politikkområder, selv om representanten Enoksen nå i sitt innlegg ikke akkurat fokuserte på det. Det er uttrykt vilje til at offentlig sektor må styrkes og dermed fornyes, og ikke minst at kommunenes inntekter skal økes. Heldigvis fikk Arbeiderpartiet gjennom budsjettavtalen med sentrumspartiene sist høst til en forbedring av kommunenes økonomi. Men det er et faktum at det i arbeidsdelingen mellom stat, kommuner og fylkeskommuner er overlappende ansvarsforhold og noe dobbelt byråkrati som det nå må ryddes opp i. Det er også et faktum at vi allerede har et stort privat innslag i helsevesenet, og heller ikke Senterpartiet og representanten Enoksen sier at man er imot private løsninger. Arbeiderpartiet og Senterpartiet har tradisjonelt hatt sammenfallende syn på offentlig sektor og løsning av velferdsoppgavene. Men nå skal jeg bruke mitt privilegium til å utfordre representanten Enoksen på følgende: Vil han og Senterpartiet for å få mer midler til det offentlige tjenestetilbudet samarbeide med Arbeiderpartiet for å rydde opp i ansvarsforholdene mellom de ulike forvaltningsnivåene? For det andre: Hvilke løsninger ser den tidligere kommunalminister Enoksen må til for å avhjelpe kommunenes gjeldsbyrde?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-03-23:
Regjeringens erklæring omtaler også det norske landbruket, man ønsker å utvikle et moderne landbruk og rimelige matvarepriser. Det er jo direkte i tråd med hva landbrukspolitisk talsmann Bjarne Håkon Hanssen tidligere har sagt, at prisene på norske landbruksvarer skal reduseres med 15 pst. – 20 pst. Maten skal produseres på færre og mer effektive bruk, og overføringene til landbruket skal også reduseres. Det betyr at det er et betydelig politisk flertall i denne sal som ønsker å modernisere norsk landbrukspolitikk gjennom liberalisering og effektivisering. Det betyr at det er et flertall som ikke ønsker å melde seg ut av virkelighetens verden, men ser at vi er avhengig av internasjonale avtaler, bl.a. WTO-avtalen, som vil bety at vi på sikt vil få et redusert tollbasert vern. Og EU vil følge etter. Om noen år vil EU inkludere en rekke østeuropeiske land og millioner av nye bønder. Da blir også EU avhengig av å legge om sin landbrukspolitikk, redusere sine subsidier, for de har i dag en sterk overproduksjon av alle tradisjonelle matvarer, sånn som Norge har, og vi vil få en utvikling mot verdensmarkedspriser. Men Senterpartiet har hele tiden vært en bremsekloss i denne utviklingen. Det har vært mest lettvint å la tingene gå som før. Og når det blir en vanlig akseptert politikk, vil resultatene på sikt bli negative som helhet – som den situasjonen vi er oppe i nå. Så mitt spørsmål til representanten Enoksen er: Vil Senterpartiet bidra til en modernisering av norsk landbrukspolitikk gjennom rasjonalisering, effektivisering og liberalisering?
Oddvard Nilsen (Høyre), 2000-03-23:
Det er nå iallfall én likhet mellom regjeringen Stoltenbergs regjeringserklæring og representanten Enoksens innlegg: Ingen av dem nevnte et ord om samferdsel. Det er mange områder hvor Senterpartiet og Høyre er uenige når det gjelder modernisering av den norske stat og Norge, men faktisk var det slik at vi i forrige periode iallfall var enige om ett område, og det var samferdselens betydning for Distrikts-Norge. Så er det riktig å si at det har sentrumsregjeringen glemt siden. Men det er jo et håp når de nå kommer ut av regjeringskontorene, om at de kan vende tilbake til den gode sti og se betydningen av samferdsel. Men det er to områder som jeg gjerne vil ta opp, og det er knyttet til transportkostnadene i Distrikts-Norge. Det er aldeles forunderlig at Senterpartiet, som ønsker å kalle seg for et distriktsvennlig parti, har vært med på denne berømmelige autodieselavgiften. Her har jeg en stor bunke brev fra enkeltsamfunn, enkeltmennesker og lokalsamfunn rundt i Norge som i disse dager står i fare for å miste en del av fergetilbudet sitt, den første fergen om morgenen og den siste om kvelden. Det gjelder mange samfunn som er totalt avhengig av nettopp slik kommunikasjon. Og jeg vil tro at representanten Enoksen har fått nøyaktig de samme henvendelsene. Jeg vil tro at han skjønner hvilket problem dette er i Distrikts-Norge. Folk som er avhengig av å komme til jobb, og næringslivet som er avhengig å komme fram med sine varer, møter faktisk et fergetilbud som altså er blitt redusert. Hurtigbåter blir varslet om at de ikke vil få avganger osv. Og mitt spørsmål til Enoksen og Senterpartiet er kort og greit: Vil de være med og rette opp denne feilen i revidert nasjonalbudsjett, slik at Distrikts-Norge får den kommunikasjon de rettmessig har krav på?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-23:
SV deler den skildringa og den kritikken som Enoksen har av Arbeidarpartiets politikk. SV deler òg den frykta som Senterpartiet har uttrykt, bl.a. i Nationen på fredag, om ei høgredreiing av norsk politikk med Arbeidarpartiet ved roret, ikkje minst innan område knytte til distrikts-, fordelings- og EU-politikk. Spørsmålet går på korleis ein skal unngå denne høgredreiinga, som Enoksen òg bekymrar seg for. For Enoksen har delteke i ei regjering som hadde som politisk mål å søkja samarbeid i ulike retningar. Ein har nå i løpet av to år hatt samarbeid med Høgre og Framstegspartiet i distrikts- og fordelingspolitikken. Det kan vel neppe bli mindre høgredreiing av ein slik politikk, ein politikk som altså har medverka til å svekka kommuneøkonomien, svekka moglegheitene kommunane har for å driva ein offensiv skulepolitikk f.eks. Senterpartiet og SV har veldig mange samanfallande synspunkt – iallfall dersom ein ser på partia sine program, som eg trudde ein skulle. Det gjeld innan distriktspolitikk, fordelingspolitikk, EU-politikk og eigarskapsproblematikk. I det heile er det ei mengd område som Senterpartiet og SV står saman om, og som det burde vere mogleg å samarbeida om, nettopp for å unngå ei høgredreiing. SV har stor respekt for at sentrumspartia ønskjer å halda fram som ein eigen koalisjon ved neste val. Men spørsmålet til Enoksen blir altså: Korleis skal ein unngå at ein får ei høgredreiing – i EU-politikken, i miljøpolitikken og i fordelingspolitikken?
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Man kunne nok ønske at politikk var en ukjent sum av mange enkeltvedtak. Kvikke medieoppslag kan da ofte også skape inntrykk av at det er sånn. Noen års deltakelse i finanskomiteen her i Stortinget har lært meg at de drømmer som ikke får plass innenfor den forsvarlige økonomiske ramme som driften av Norge gir, forblir drømmer. Senterpartiet, som Arbeiderpartiet, baserer seg på en fordeling av ressurser og verdiskaping der folk bor. En god distriktspolitikk og sterke kommuner er da av vesentlig betydning. Det skal bli spennende å møte Enoksen i finanskomiteen. Kompromisser kan ikke bygge bro over det man prinsipielt er uenig i, men det gir muligheter der man har felles mål. Vi som arbeidet for budsjettforliket med regjeringen Bondevik, fordi det gav et godt budsjett, vil naturlig legge dette til grunn for revidert nasjonalbudsjett i mai. Vil Enoksen på vegne av Senterpartiet nå gjøre det samme?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-23:
Jeg takker for velvillighet, president!
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-23:
SVs engasjement for skolen vil vedvare helt til vi får resultater. Vi er ganske seige, og kondisen er bra. Men vi er også utålmodige, for det er det med barn at de blir ett år eldre for hvert år som går. Det er år som er viktigere for dem enn for oss som faretruende nærmer oss 40 og gjerne skulle ønske at tiden gikk litt saktere noen ganger. Dette er ekstremt viktig. Det ligger dessverre ikke en satsing i det omfanget som det er behov for rundt omkring i Kommune-Norge på dette feltet. Der kommer vi til å presse videre. Så etterlyser Hill-Marta Solberg en realistisk og mulig flertallskonstellasjon sånn som den politiske situasjonen er nå. Jeg mener at rett og slett en manglende politisk retning fra Arbeiderpartiet er en del av forklaringen. Der er miljøpolitikken kjernepunktet – antakelig også EU-politikken – fordi det vil være et flertall i Stortinget i alle miljøsaker hvis Arbeiderpartiet fortsetter sånn som i gasskraftsaken og vedtar sin politikk og søker støtte der det er mulig å få den, for da står Høyre og Fremskrittspartiet alltid klare. Den eneste muligheten til å oppnå noen resultater i miljøpolitikken som går i SVs retning, er hvis SV og Arbeiderpartiet får mulighet til å forhandle med et eller flere sentrumspartier om en stor og bred politiske plattform. Da er det mulig for SV å oppnå noen resultater i miljøpolitikken, men ellers ikke. Det er en situasjon som vi mener ville tjent framtiden bedre. Nå blir det spennende både for Arbeiderpartiet, oss og sentrum(presidenten klubber) hvor lenge Venstre og Senterpartiet vil finne seg i å være under Bondeviks vinger og ikke se, f.eks. Senterpartiet, at de faktisk har mulighet til å hindre Høyre og Fremskrittspartiet(presidenten klubber) (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-23:
Forskjellen på Fremskrittspartiets og SVs tankegang når det gjelder skole, er: Fremskrittspartiet tror at hvis man utstyrer alle barn med en sjekk, kan man slippe dem fritt ut i byen, og så kan de få lov å kjøpe seg en skoleplass hvor enn det måtte være. Jeg kjenner ingen foreldre og ingen barn som ønsker seg en slik type skole, og som mener at det er det første man skulle ønske seg. Det jeg kjenner, er ganske mange foreldre og barn som er fortvilet hvis barna ikke får plass på den nærmeste skole. Fremskrittspartiet er helt på jordet i skolepolitikken. Det man trenger, er nærmiljøskoler der vi som foreldre kan være med og utforme skolen, der det er kort skolevei, der det er trygg skolevei, og ikke en bråte med første-, annen-, tredje-, fjerde- og femteklassinger som skal ut og shoppe på et skolemarked rundt omkring i byen. Fremskrittspartiets politikk for offentlig sektor er en systematisk politikk for privatisering. Det er en systematisk politikk som kommer til å føre til større forskjeller mellom folk. Det er de endringene de ønsker seg i offentlig sektor. Gamle damer og små barn skal ut og shoppe med sjekker. Det er altså ikke slik man lager en god offentlig sektor. Det er ingen som tror på Fremskrittspartiet når de påberoper seg å være mer for skole eller mer for kommunene enn SV, for SV er det partiet som systematisk har omfordelt fra privat rikdom, særlig blant dem som har mest, og til offentlige tjenester som alle trenger. Det er fordi vi mener at det er en samfunnsform som inkluderer flest mennesker i Norge. Vi ønsker ikke mer øremerking i SV. Vi tror tvert imot at det som er Stortingets og statens oppgave, er å sørge for at det finnes så romslige rammer lokalt(presidenten klubbar) at man kan utføre dem. Men vi må sikre noen standarder gjennom minstestandarder. Øremerking(presidenten klubbar) betyr mer byråkrati. (presidenten klubbar) (presidenten klubbar)
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-23:
Etter SVs oppfatning fins det en høyre-venstreakse i norsk politikk, men det er ikke den eneste aksen. Men det er klart at i mange skatte- og fordelingsspørsmål der sentrumspartiene, Høyre og Fremskrittspartiet har vært enige, f.eks. den gangen da man innførte tilnærmet nullskatt for rederiene, viste den seg veldig klart. Da viste det seg veldig klart at det fantes en høyre-venstreakse – det var en endring i skattesystemet som Arbeiderpartiet og SV var mot. Så fins det selvsagt også verdispørsmål, som er en annen akse, der jeg oppfatter at sentrum og SV er mer på linje, f.eks. i miljøpolitikken; det kan også være i EU-spørsmål og i andre spørsmål. Men jeg syns det er vanskelig å forstå sentrum når de mener at det faktum at de selv ønsker å samarbeide både til høyre og til venstre for seg – både med Høyre og Fremskrittspartiet og med Arbeiderpartiet – i seg selv skulle tilsi at det ikke fantes noen høyre-venstreakse i norsk politikk, for i mange sammenhenger har det ført til mer høyrepolitikk i fordelingspolitikken enn det det i utgangspunktet kunne vært flertall for i Stortinget. Senterpartiets smidighet i forbindelse med skattespørsmål og Voksenåserklæringen er jo grunnen til det. Vi ønsker et kritisk søkelys på offentlig sektor, men vi ønsker at det skal ta utgangspunkt i at man setter et meget klart skille ved de løsningene for privatisering som Høyre og Fremskrittspartiet nå ivrer så sterkt for. Det er privatisering som betyr mer byråkrati, og som gjør at små velferdskroner som vi sliter med å få til å dekke det det skal, like gjerne går til privat profitt som til å skape bedre tjenester. Det syns vi faktisk er en fryktelig dårlig idé.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-23:
At SV var svært fornøyd med budsjettforliket mellom Arbeiderpartiet og sentrumspartiene i fjor høst, var en betydelig overdrivelse. Vi syns ikke det var gedigent når man fikk 600 mill. kr mer til kommunesektoren f.eks., når de går med underskudd i 12 milliarder kr-klassen. Men vi vet jo at det hadde vært verre hvis Høyre og Fremskrittspartiet hadde sittet der, for da hadde de antakelig kuttet på kommunesektoren. Så i trange tider hjelper hver krone, men at jubelen stod i taket, var vel å ta litt grovt i. SVs velgere og medlemmer har et like stort krav som alle andre partiers velgere og medlemmer til at man i de sakene man slåss for i politikken, oppnår resultater, at de tillitsvalgte stiller seg slik at man oppnår best mulige resultater. Og Sonja Sjøli har rett i at slik som situasjonen er nå, slik som Stortinget er sammensatt nå, vil nøkkelen til SVs innflytelse fram til stortingsvalget i 2001 i betydelig grad være hvilken vei sentrumspartiene ønsker å samarbeide, eventuelt med SV, og å utfordre Arbeiderpartiet på viktige områder. Hvis Senterpartiet har lyst til å være rolig og rimelig umælende under Bondeviks ledelse, er det et valg som de har tatt. Det respekterer jeg for så vidt, men jeg syns kanskje det er litt vel selvutslettende. Og vi vet jo at det er mange saker der Senterpartiet og SV har vært enige. Men vi ser også framover til stortingsvalget i 2001. Jeg er helt sikker på at fryktelig mange velgere ønsker seg den kombinasjonen som SV står for i norsk politikk, nemlig en rettferdig fordelingspolitikk, en effektiv, skikkelig offentlig sektor og en framtidsrettet miljøpolitikk. Vi vet at det er en politikk, en helhetlig politikk, som unge velgere i stor grad ønsker seg, som mange kvinnelige velgere og fornuftige menn i stor grad ønsker seg. Så framtida er lys!
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-23:
Jeg får lyst til å starte med å si at hvis Tom Thoresen og Arbeiderpartiet ønsker samarbeid med SV, må han kanskje godta at man ikke starter med å sette samme ideologiske merkelappen på Arbeiderpartiet og SV. Som Tom Thoresen vet, er jeg en intenst glødende, moderne og miljøvennlig sosialist, og det har jeg tenkt å fortsette med. Så er det slik at hvis man ikke er villig til å inngå i noen forhandlinger mellom partier som i utgangspunktet utgjør et flertall på Stortinget, så er det riktig som Tom Thoresen sier, at da er det denne regjeringen som har det bredest mulige grunnlag. Men det er i veldig stor grad også opp til Arbeiderpartiet! Når man kjørte gasskraftsaken slik som man gjorde, var det et vedtak mot sentrumspartienes og SVs stemmer som utløste regjeringskrisen. Og utfordringen for Arbeiderpartiet er jo at så lenge man forbeholder seg retten til å si at Arbeiderpartiet vedtar sin politikk, og så søker vi støtte fra sak til sak i Stortinget, så vil den situasjonen vare. Det er i det øyeblikket man ønsker en flertallskonstellasjon som også betyr å forhandle om politikk, at det fins muligheter, og det handler ikke bare om matematikk og om hvordan Stortinget er sammensatt, men også om partienes vilje til å inngå politiske kompromisser. Vi ønsker en saklig, men tøff utfordrerrolle i forhold til arbeiderpartiregjeringen. Vi mener at det er mange uløste oppgaver i det norske samfunnet som et flertall i Stortinget burde konsentrere seg om å løse, og legge langsiktige planer for å løse, istedenfor å ha en konstellasjon hvor man søker vekslende flertall. På tampen har jeg også en utfordring å komme med til Arbeiderpartiet, og det er: Vi som har vært i opposisjon under Bondevik, har merket en åpnere og mer respektfull tone fra Bondevik overfor andre partier enn det vi er vant til fra Arbeiderpartiets side. Det tror jeg er en klok egenskap å ha.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-03-23:
Når jeg hører SV og fru Halvorsen fortelle om Fremskrittspartiet og høyrepartiene i norsk politikk og hennes beskrivelse av den, må jeg si at kompetansen på det området hadde fått plass på et knappenålshode. Vi i Fremskrittspartiet er faktisk kommunenes og skolens beste venn. Det har vi vist i innstillinger her i Stortinget og i det arbeidet vi gjør til daglig, i motsetning til SV, som ikke engang ville gi kompensasjon til kommunene når det gjaldt gjennomføringen av Reform 97. Der har SV vist i praktisk politikk at det de hevder og sier fra Stortingets talerstol, og som de i diskusjoner og debatter slenger ut til det norske folk, ikke holder stikk når vi kommer til voteringer her i salen. Men det får vi bare ta til etterretning. Fremskrittspartiet er interessert i og villig til å satse på norsk skole, i motsetning til SV. Vi er også villig til å satse på primæroppgavene som kommunene og staten har, og da tenker jeg spesielt på eldresatsingen. Men fru Halvorsen hadde et poeng i det hun sa, nemlig at i Kommune-Norge blir det ofte en diskusjon om hvor en skal kutte når kommunepolitikerne fra andre partier ikke klarer å prioritere primæroppgavene og det som er lovpålagt. Da ser vi at enten blir det kutt i eldresektoren, eller det blir kutt i skolesektoren. Og grunnen til det er at de andre politikerne i denne sal ikke har tatt den utstrakte hånden som vi i Fremskrittspartiet har kommet med, når det gjelder å øremerke økonomiske midler fra staten til disse primæroppgavene. Da er mitt spørsmål til representanten fra SV fru Halvorsen, som er så opptatt av de svake i samfunnet, som er så opptatt av å få gjort noe med en skolesektor som trenger opprustning, og som er så interessert i å få gjort noe med eldresektoren: Vil hun nå at staten automatisk skal betale det som er nødvendig, slik at alle kan få et likt tilbud i hele landet?
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2000-03-23:
Eg har registrert at SV sin leiar ved fleire høve har stilt spørsmål i retning av om sentrumspartia no vil angripa arbeidarpartiregjeringa frå høgre eller frå venstre. Dette viser at SV framleis heng fast i tradisjonell høgre-venstretenking i politikken. Saka om gasskraftverk viser at det går eit klart skilje mellom partia i viktige verdi- og miljøspørsmål, og at dette ikkje følgjer det gamle blokkmønsteret. Viser ikkje dette at SV må koma ut av tvangsforestillinga si om at norsk politikk berre kan framstillast som eit val mellom ei høgre- og ei venstreside? I Kristeleg Folkeparti er me opptekne av ei sterk offentleg forvaltning, ein sterk offentleg sektor, men me innser at denne treng òg effektivisering og modernisering. Me ser òg at den såkalla tredje sektoren kan vera med på å yta verdfulle bidrag til gode løysingar av mange viktige oppgåver. I representanten Halvorsen sitt innlegg registrerte eg at ho tok til orde for ei modernisering av offentleg sektor. Eg spør då om dette inneber at SV verkeleg er villig til å setja offentleg forvaltning under eit kritisk søkjelys og bl.a. sjå på om òg den såkalla tredje sektoren kan vera med på å bidra til gode løysingar både for fellesskapet og for enkeltmennesket.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2000-03-23:
Representanten Halvorsen var i sitt innlegg opptatt av å få til en flertallskonstellasjon her i Stortinget. Hun nevnte en allianse mellom Arbeiderpartiet og SV og ett eller flere av sentrumspartiene. Men jeg undrer meg på hvordan representanten Halvorsen har tenkt å få til det. SV var jo svært fornøyd med budsjettforliket mellom den tidligere sentrumsregjeringen og Arbeiderpartiet før jul, og hovedbegrunnelsen var at Høyre ble parkert på den politiske sidelinjen, hvor Høyre etter hennes mening hører hjemme, uten direkte innflytelse. Men i motsetning til SV har Høyre oppnådd politiske resultater selv i opposisjon, hatt politisk innflytelse og levert resultater på en rekke områder, f.eks. innen helsepolitikk, utdanningspolitikk, næringspolitikk og miljøpolitikk, for å nevne noen. SV har tydelige ambisjoner om å få praktisk gjennomslag i politikken, og SV ønsker makt og innflytelse, men som sagt: Hvordan i all verden har de tenkt å klare det? Sentrumspartiene har bestemt seg for fortsatt å opptre som en blokk, og hos Senterpartiet har SV ingenting å hente, uten å måtte svelge Kristelig Folkepartis og Venstres politikk. I en pressemelding den 17. mars sier SV at de ikke vil være noe støtteparti for Arbeiderpartiet. Det er faktisk slik at ingen av de aktuelle konstellasjonene gjør at SV er med i noe flertall, hvis de da ikke skulle klare å splitte sentrumsblokken og få med Senterpartiet sammen med Arbeiderpartiet. Historien viser at det ikke er umulig, men i den nåværende situasjon er det lite sannsynlig. Riktignok har frieriene til Senterpartiet her i dag både vært lange og mange, men jeg tror det er et stykke fram. Derfor er det grunn til å spørre hva som skal være SVs rolle i politikken framover. Skal de fortsatt bare kommentere andres politikk? Og hvor er det blitt av den makt og innflytelse som SV snakker seg så varme om?
Lars Sponheim (Venstre), 2000-03-23:
La meg først få si at jeg sier meg lei for at jeg brukte det ikke-parlamentariske ordet «bakstreversk». Jeg burde nok heller ha sagt gammelmodig og reaksjonært. Så til det konkrete spørsmålet: Mitt hovedpoenget var at det mest konkrete i denne regjeringserklæringen som vi fikk lagt fram, var at det var kommet en telefon fra lederen av Verdens Helseorganisasjon om behov for mer vaksine. Det er jo kjempebra! Det støtter også jeg. Det er også slik at tidligere statsminister Bondevik, som han sa i sitt innlegg i dag, for noen uker siden sendte et brev og varslet at også den forrige regjeringen ønsket å støtte det. Men det jeg sa, er vel så mye et uttrykk for at det ikke var så veldig mange andre konkrete forslag som kom fram i erklæringen fra den nye regjeringen i går. Sånn sett er det jo godt å ha noe trygt i utlandet som kan bidra med noe. Når det gjelder mange av de tanker og refleksjoner som representanten Frøiland her gir uttrykk for, har jeg ikke noe problem med å slutte meg til dem. Det er definitivt ikke noen sår parlamentarisk leder for Venstre som står her. Vi har fått en ny situasjon. Vi har fått en ny regjering. Alle sentrumspartiene har varslet at vi ønsker å være konstruktive og vil bidra til at den nye regjeringen skal kunne få handlingsrom og styringsmuligheter i denne salen. Vi ønsker å stemme for det vi er for, og det bør gi mange interessante tangeringspunkter mellom Regjeringen og sentrum. Men det er faktisk – og det synes jeg er viktig å få fram for det har ikke kommet særlig fram i denne debatten – ganske annerledes enn det regjeringen Bondevik ble møtt med da den i 1997 kom til makt, ikke fordi vi hadde presset oss til det, men fordi vi faktisk fikk den givende fordi Arbeiderpartiet kastet inn håndkleet. Da møtte vi faktisk en betydelig grad av obstruksjon og motvilje gjennom iallfall knappe to år, til det var mulig å finne en budsjettløsning for å komme rundt kontantstøtten. Det er ikke en holdning som sentrumspartiene ønsker å møte Arbeiderpartiet med. Men vi kommer også til å stemme for det vi er for, og mot alt vi måtte være imot av det den nye regjeringen måtte komme med.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-03-23:
Jeg vil først gå i rette med det replikanten her gav uttrykk for helt til slutt i sin replikk, nemlig at effektivisering og fornyelse skulle være en markedsliberalistisk politikk. For å få til en stadig mer effektiv utnyttelse av ressursene også i den offentlige sektor må den offentlige sektor fornyes. Det har vært en fortløpende prosess som det norske samfunn har vært gjennom i årevis. Jeg husker at jeg selv som opposisjonspolitiker under den tidligere regjering Harlem Brundtland her fra denne stol gav uttrykk for at man hadde gjort det til en viktig oppgave å fornye offentlig sektor. Det har vært videreført hele tiden. Kanskje skal vi være glad for at det er en litt embetsstyrt prosess i Norge, fordi jeg tror det langt på vei er nødvendig – ikke minst i dagens situasjon, hvor vi har full kapasitetsutnytting i økonomien. Her støtter jeg regjeringen Stoltenbergs erklæring fullt ut. Det er ikke ledige ressurser å sette inn. Skal vi være i stand til å løse de oppgaver som vi ser det er skrikende behov for, må vi gjøre to ting. Vi må enten omplassere disse ressursene ved å prioritere annerledes, eller vi må utnytte ressursene enda mer effektivt for å få mer ut av dem. Det er det helt nødvendig å gjøre innenfor offentlig sektor. Og så til debatten om privatisering og konkurranse: Jeg kan ikke helt forstå den prinsipielle debatten, for dette har vi lange tradisjoner for i Norge. Snøbrøyting er mange steder en offentlig oppgave. Mange andre oppgaver blir satt ut på anbud. På tekniske områder er dette gjennomført, og også på mange andre viktige områder i den offentlige sektor brukes dette prinsippet. Men så har vi nok ulike syn på hvor langt dette skal gå på andre viktige områder. Personlig synes jeg det går en grense hvor det handler direkte om sykehusdrift på mange områder, pleie av våre eldre osv. Det går en grense for hva som på en måte skal være det offentliges oppgave, hvor alle skal ha lik rett til å få et likt tilbud. Der vil nok Venstres og Fremskrittspartiets syn skilles. Ellers vil jeg minne om at både prosjektet «Et enklere Norge» og serviceerklæringer er viktige prosjekter fra den forrige regjering i en slik retning.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-03-23:
Jeg kan i hvert fall love representanten Brende at Sponheim som stortingsrepresentant nok kan tillate seg å ta i bruk mange av de gode replikkene og formuleringene som ofte havner på tungen, men som en når en er i en regjering, må sørge for å kontrollere noe mer. Jeg tror jeg skal være så ærlig som å si at Vårherre nok har laget Sponheim bedre som en angrepsspiller enn å måtte stå på egen 16-meter til enhver tid, selv om det også etter hvert ble en oppgave det ble mulig å takle på en all right måte. Det er mange ting Venstre kan finne sammen med Høyre om i politikken, men jeg er usikker på hvor nødvendig det er å gjøre det på så mange områder som representanten Brende her gav uttrykk for. Poenget er at på mange av disse områdene står vi nå sammen med sentrum – om en bedre næringspolitikk på viktige områder, en politikk for nyskaping. Nyskaping er jo på en helt annen måte blitt et viktig politisk ord i Norge, i kraft av det som har skjedd i Bondevik-regjeringen de siste årene. Sentrum fremmer f.eks. et forslag i dag som Høyre inviteres til å stemme for – et forslag jeg tror Høyre har vært for lenge, og som kan være viktig bl.a. for de mange nyskapingsbedriftene. Det er nok viktigere i en debatt som denne kanskje å kunne ha anledning til å sette nærmere ord på forholdet mellom sentrum og Høyre, og på hva som er sårt og vanskelig – jeg tror Høyre kunne vært i en grunnleggende annen situasjon i dag, hadde de hatt en ledelse og ledere som hadde tenkt langsiktig, og nådd opp til skosålene på f.eks. John Lyng som i sin tid investerte i samarbeid over lang tid – framfor å vinne de små retoriske kamper i enhver debatt med mest mulig skarpe og spisse formuleringer. Hadde Høyre tenkt slik, tror jeg Høyre hadde vært i en helt annen situasjon vis-à-vis mulighetene til større makt og innflytelse enn det de er i dag. Men det er aldri for sent å snu, og jeg tror at en samarbeidets mann som Børge Brende kan være en mann som bør kunne bidra positivt i en slik retning.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-03-23:
Arbeidet med å gjøre offentlig sektor i Norge til en bedre offentlig sektor er et arbeid som må foregå på mange fronter og innenfor mange etater og kommuner. Det regjeringen Bondevik har gjort på dette området, er et arbeid som jeg håper den nye Regjeringen vil videreføre. Det er et program for de mange gode tiltak innenfor prosjektet «Et enklere Norge», med et sett av ulike tiltak som det er nødvendig å gjøre. For å ta et lite eksempel – og dette er et prosjekt som skulle være til fordel for alle, borgere, trygdemottakere og bedrifter: Det er 12 000 regler og forskrifter norske bedrifter må forholde seg til, og det tok Bondevik-regjeringen to år å få en oversikt over alle disse reglene og forskriftene før det var mulig å gjøre noe med dette. Arbeidet var ikke gjort før, det var nå så, men nå ligger det der som et veldig godt grunnlag for å starte et forenklings- og saneringsprogram for å gjøre offentlig sektor mer effektiv. Og slik er det på mange områder – man mangler rett og slett oversikt over hva som foreligger av regler og forskrifter for å kunne starte et forenklings- og moderniseringsarbeid. Dette er viktige oppgaver. Serviceerklæringer synes jeg ikke representanten Myrvoll skal smile for mye av. Det er nemlig nødvendig at også offentlige tjenester har en deklarasjon over hva borgerne kan forvente seg, hva man skal ha levert til hvilken kvalitet til hvilken tid. Og hvis det ikke skjer, bør man få en lovnad om hva det offentlige vil gjøre for å være i stand til å levere dette neste gang. Dette er et nytt fenomen, det er regjeringen Bondevik som har innført det, og jeg håper innstendig at den nye regjeringen viderefører dette gode prinsippet. Så til spørsmålet om bredbåndsatsing. Der var sentrumsregjeringen samlet og helt klar, den private sektor og den private etterspørsel er i stand til å løse disse oppgavene på de aller flest områdene, men vi har en markedssvikt i de ytterste utkanter, og der har det offentlige en oppgave å gjøre. Det var regjeringen Bondevik som innførte en tilskuddsordning under Forskningsrådet, som nettopp gjør det mulig å skape en etterspørsel i de områdene hvor det er en markedssvikt, og hvor markedet ikke kan løse det. Dermed har staten et ansvar, men vi må kunne la de private gjøre en jobb der hvor de kan gjøre det, slik at man kan slippe å bruke skattepenger når det ikke er nødvendig.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Eg merka meg at Sponheim er sår, og det forstår eg sjølvsagt veldig godt. At han helst vil snakka om det som han har gjort, forstår eg òg, men no har vi fått ei ny regjering frå Arbeidarpartiet, med ein ny politikk. Og så er eg faktisk litt glad for at han seier at han skal vera konstruktiv sjølv om han er sår. Det er eit framsteg, vil eg seia. Så konstaterer eg at Sponheim seier at det er mykje her som ein kan einast om, og det er eg veldig glad for, for det er i skjeringspunktet mellom Arbeidarpartiet og sentrum vi kan finna dei gode løysingane når det gjeld bl.a. velferdspolitikk og utjamning. Som det har vorte sagt i erklæringa, er det moglegheitene sitt land vi har her i Noreg, både i forhold til kunnskap og naturressursar, og vi har eit godt velferdssamfunn. Og så er det slik at fleirtalet i Noreg lever i tryggleik med god velferd, medan halvparten av jordas befolkning lever i fattigdom. Det forpliktar oss, og det kan vi gjera noko med. Derfor vart eg veldig overraska då eg las i Bergens Tidende i dag at Sponheim har sagt at det einaste nye er at Gro har ringt frå Genève og bede om meir vaksine til vaksineprogrammet. I år døyr 3 millionar born av sjukdommar som norske born vert vaksinerte mot. Det er ei skam! Dette kan vi gjera noko med. Vi kan sikra at det vert vaksinar til alle born dersom vi er villige til å prioritera ein del av dei pengane som vi gjev, til dette. Derfor vil Regjeringa støtta dette vaksineprogrammet. Det har vorte sagt klart ifrå, og ein vil vera med i leiinga av dette programmet. Då synest eg det er trist at ein berre føyser dette vekk med å seia at det einaste nye er at det har kome ein telefon frå Gro Harlem Brundtland.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-03-23:
I fjor var det slik at norske kommuner totalt sett gikk med 12 milliarder kr i underskudd. Fremskrittspartiets synspunkt er at det er viktig med økt bruk av nettopp konkurranseutsettelse og mer markedsstyring av den kommunale sektor. For å oppnå en mer rasjonell og effektiv bruk av de offentlige midlene er dette viktig. Fremtidens utfordringer vil innebære strengere krav til en mer effektiv ressursbruk av våre felles midler i den offentlige sektor. Venstre vil vel ikke ideologisk avvise mer bruk av konkurranse og privat innslag i den offentlige sektor? Og kan vi forvente at Venstre faktisk kan fremstå som en pådriver i arbeidet for å modernisere, omstille, fornye og effektivisere den kommunale forvaltning og den kommunale drift? Rattsø har sagt at det ville være en katastrofe dersom staten skulle dekke kommunenes store underskudd, som altså var på 12 milliarder kr i 1999. Da belønner man nye underskudd, og nye underskudd vil kunne vokse ut av kontroll dersom staten alltid skal dekke underskuddene i etterkant, sier Rattsø. Staten må presse fram innsparinger og omstillinger, hevder Rattsø videre. Hva er representanten Sponheims kommentar til disse uttalelsene fra Rattsø? Kan vi forvente at Venstre, som må kunne stå for en viss selvstendig linje, vil jobbe for effektivisering, fornyelse, omstilling, nytenking og mer markedsliberalisme på dette området frem mot neste valg?
Børge Brende (Høyre), 2000-03-23:
Sponheim er en mann som har sansen for å si rett ut det han mener, og det er jo en god egenskap. I Bergens Tidende den 11. mars – helgen etter regjeringsskiftet – sa han: «No kan eg snakka i store bokstavar att. Sett i det perspektivet vil det for meg vera som å koma ut av eit fengsel, …» La meg først ønske representanten Sponheim velkommen ut. Jeg skal ikke harselere over Sponheims uttalelser – det er visstnok noen som mener at vi har noe å gå på der i Høyre – bare uttrykke undring over hvorfor representanten Sponheim er så sint på oss i Høyre når han mener at Bondevik-regjeringens avgang kan sammenliknes med «å koma ut av eit fengsel». Derimot ser jeg med forventning frem til at Sponheim igjen skal snakke i store bokstaver. Jeg vil spørre Sponheim om dette betyr at Venstre igjen vil stå sammen med Høyre i kampen for et sterkere Bedrifts-Norge, ikke minst for småbedriftenes del? Vil Sponheim igjen stå sammen med Høyre i kampen for lavere formuesskatt og mot økte sykelønnskostnader for bedriftene? Vil Sponheim igjen stå sammen med Høyre i kampen for en bedre skole? Vil Sponheim igjen stå sammen med Høyre i motstanden mot boligskatten, som stortingsrepresentant Odd Einar Dørum har karakterisert som husleie til staten? Hvis svaret er ja på disse spørsmålene, ville det være en glede at Sponheim igjen kan snakke i store bokstaver.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-23:
Ja, det er i hvert fall viktig når man står på egen 16-meter, at man vet hvilken veg ballen skal sparkes. Det har vært mange sentrumskamerater her oppe i dag og erklært at Arbeiderpartiet ser ut til å videreføre sentrums politikk. Det gjorde også representanten Sponheim. Om et av de viktige temaene – modernisering av offentlig sektor – sa representanten Sponheim at han syntes det var diffuse signaler i regjeringserklæringa. Det er muligens også en videreføring av sentrums politikk. Jeg har prøvd å lytte til representanten Sponheim og andre for å høre hva de forventer når det gjelder modernisering av offentlig sektor. Etter det jeg skjønte, var det mangel på serviceerklæringer, som ikke var nevnt, som var det mest konkrete representanten Sponheim var inne på. Jeg vil gjerne ha det litt mer presisert, ettersom han savnet presisering fra statsminister Stoltenberg – det gjorde jeg også. Det er klart at når både Fremskrittspartiet, Høyre og SV ser mye bra i regjeringserklæringa med hensyn til modernisering av offentlig sektor, kan ikke presisjonsnivået være godt nok. Derfor ønsker jeg å spørre representanten Sponheim: Hva ønsker han mer presist? Er det mer konkurranseutsetting, privatisering – og da tenker jeg ikke på snøbrøyting – eller er det, slik som det ble nevnt her, serviceerklæringer, offentlige servicekontorer og slike ting? Det hadde vært greit å få dette presisert, for da kan vi se litt hvordan det er mulig å etablere et flertall i den prosessen framover. Så er det et annet område Sponheim nevnte, og det er dette med ny teknologi. Og her er det noe som er spennende, for Sponheim har, i likhet med andre, sagt at sentrum er en blokk. Arbeiderpartiet og SV har slitt litt for å få flertall når det gjelder utvikling av breibåndsnett, når det gjelder prisutvikling osv., og statens rolle. Vi vet at partileder Enoksen har vært ute og sagt klart at staten skal ha et hovedansvar for at hele landet blir tatt i bruk når det gjelder ny teknologi. Er det også sentrums felles syn, eller er det Senterpartiets syn?
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Først vil jeg si at det var ikke en helt riktig definisjon når det ble sagt at pengeoverføringene gikk til Yasir Arafat. Man må huske på at her snakker vi om kanskje den vanskeligste konflikten i verden, der Norge var en tilrettelegger for Oslo-prosessen, som førte til at Israel og PLO anerkjente hverandre gjensidig. Dette måtte selvfølgelig følges opp – ikke bare fra norsk side, men også fra alle giverlandenes side – med tiltak for å bedre den palestinske befolkningens situasjon. Det er helt nødvendig også på dette feltet å sørge for at bistandspengene går til det de skal gå til. Derfor driver man med denne gjennomgangen, og det er klart at finner man uregelmessigheter, vil det bli slått ned på. Jeg har lyst til å si en ting: Arbeiderpartiet hadde i mange år – og har fortsatt – et veldig godt forhold til det israelske arbeiderpartiet. Det var grunnen til at vi kunne si at vi er deres venner. Men vi var også kritisk til den politikken som Israel førte i mange år. Det kunne vi være fordi vi var Israels venner. Vi kommer til å ha den samme holdning i forholdet til palestinerne. Vi er palestinernes venner – derfor kommer vi til å si fra om brudd på menneskerettigheter og feilaktig bruk av de midlene som vi har. Det må være helt klart. Men for øvrig må vi fortsette med den bistanden vi gir, bl.a. gjennom giverlandsgruppen.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Jeg skal love å legge opp til det samme gode samarbeidet som min forgjenger Knut Vollebæk hadde til utenrikskomiteen og Stortinget, og som vi satte veldig stor pris på i Arbeiderpartiet. Jeg skal ikke trekke denne gasskraftdebatten videre, jeg bare brukte den som et eksempel. Når det sies at kvotesystemet ikke er etablert, så må jeg minne om det faktum at USA skrev under Kyotoprotokollen under de forutsetninger at kvotesystemet kommer i drift. Og jeg tror at vi må legge til grunn at det kommer til å skje, for ellers er vi i en veldig vanskelig situasjon, det er i hvert fall helt klart. La meg så gjenta, som jeg sa i mitt innlegg, at utgangspunktet for den utenrikspolitikken vi skal føre – også i forhold til fattige land og menneskerettigheter – må være at vi ordner vårt forhold til Europa, EU, NATO og også vår hovedallierte, USA, på en god måte. Uten det har vi veldig liten mulighet til å arbeide på den andre fronten. Det har vist seg i mange tilfeller. Så til de konkrete spørsmålene. Når det gjelder opptrappingsplanen for bistand, er det helt klart at Arbeiderpartiet har de samme målene som Kristelig Folkeparti. Vi har programfestet at vi skal opp på 1 pst. av BNI, bruttonasjonalinntekt, i bistand. Når det gjelder handlingsplanen for menneskerettigheter, synes vi det var en god handlingsplan Bondevik-regjeringen la fram. Den arbeides det med her, og vi synes at den bør legges til grunn for det arbeid som skal gjøres videre.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Jeg tror Regjeringen og Høyre ser ganske likt på Russland-strategien, som her ble tatt opp av representanten Siri Frost Sterri. Det er selvfølgelig nødvendig med statlige bevilgninger. De har vært for små, og vi klarte å få inn noe mer, bl.a. tilsagnsfullmakten. Men pengene er allerede brukt opp, så det er en relativt kritisk situasjon. Garantiordningene er også viktig i forhold til næringslivets engasjement i området. Dette vil vi også se på. Jeg kan her og nå bare si at jeg tror at det initiativet som Høyre prisverdig tok, står Arbeiderpartiet bak, og vi vil følge det opp. Så til direktivene. Vi har nå varslet at vi ikke ønsker å skyve saker foran oss. Vi har nevnt patentdirektivet, men det er også klart at vi må håndtere gassmarkedsdirektivet, og vi vil om svært kort tid komme til Stortinget med en anbefaling om hvordan det skal håndteres.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Det er vel ikke noen tvil om at den forrige regjering hadde en Europa-politikk som var bygd på mye tvil og tro, og at det kanskje også var uenighet, ja det må ha vært det når man ser på de tre partienes forskjellige politiske programmer. Og det er helt greit, men det førte til at det ble litt for mye tvil og tro og også noe utsettelse av saker. At stortingsflertallet måtte gripe inn og si hva man skulle gjøre, kom fram i flere sammenhenger. Jeg tror jeg kan si at denne regjeringen vil være mer homogen, den vil føre én linje, og at det derfor vil komme en mer aktiv politikk ut av det. Vi akter ikke å utsette saker, som også kan være til skade for næringslivet, f.eks. når det gjelder patentdirektivet. Jeg vil ikke si hva konklusjonen blir, men det er bedre for næringslivet å få en konklusjon enn at man ikke vet hva som er rammebetingelsene. Så til spørsmålet om nasjonalstaten. Jeg er ikke av den oppfatning at nasjonalstaten har utspilt sin rolle, tvert imot. Men nasjonalstaten kan bare overleve hvis alle nasjonalstater er i stand til å utforme overordnede regler og politiske tiltak for å løse felles problemer de har. Hvis man ikke ser det, tror jeg nasjonalstaten virkelig kan komme i fare. Det er det denne regjeringen vil legge til grunn. Derfor vil vi ikke minst kjempe for globale tiltak, f.eks. mot den frie flyt av kapital, men som en del av denne globale strategi ser vi også at det skjer en regionalisering i verden, dvs. her i Europa. Det europeiske engasjementet ønsker vi å bygge på.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-03-23:
Det er veldig viktig at vi fører en etisk debatt rundt dette. Det er også blitt gjort i forbindelse med dette direktivet som fra begynnelsen av var relativt omstridt. Det fikk en behandling i Europaparlamentet, og det gikk igjennom der. I den forbindelse ble det utformet klare etiske retningslinjer. Dette er jo også blitt diskutert her i Stortinget. Så det eksisterer etiske retningslinjer. Når det gjelder spørsmålet om godtakelse eller ikke av dette patentdirektivet, må jeg minne om at det eneste vi kan oppnå ved å nedlegge veto, er i så fall å hindre at Norge, Liechtenstein og Island kan delta i denne utviklingen. Vi kan ikke hindre at alle andre land gjør det. Vi kan ikke nedlegge veto mot andre land. Det er det ene jeg vil si. For det andre vil jeg si at jeg tror det nå må være viktig å fokusere på de mulighetene som ligger her. Det har også en etisk side, og det fokuserte jeg på i mitt innlegg. For eksempel nevnte jeg dette med at man nå har fått fram en risplante ved hjelp av denne nye vitenskapen som har så mye A-vitamin i seg at en kan utrydde all blindhet i verden. Blindhet i den tredje verden skyldes jo ofte mangel på A-vitamin. Det er 240 millioner blinde mennesker i verden. Det har en viktig etisk dimensjon om vi skal si nei til å ta i bruk dette. Jeg tror det er en mye bedre strategi å ha klare etiske retningslinjer og så bruke teknologien til menneskelige formål. Det har vært tilfellet med alle andre teknologiske nyvinninger, og det tror jeg også må være tilfellet her.
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 2000-03-23:
Den tidligere Jagland-regjeringen var kjent for sitt engasjement for Midtøsten. Enorme pengeoverføringer ble gitt til Yasir Arafat og hans regime. På folkemunne var det sågar enkelte som karakteriserte Palestina som Norges 20. fylke. At Arbeiderpartiet er bra for Arafat, har det aldri vært tvil om. Men vil den nye regjeringen være like bra for Norge? Regjeringen sier i sin erklæring at den «vil fortsette Norges engasjement for fred og forsoning, bl.a. i Midtøsten». Samtidig kan vi lese i dagens media at «Norge iverksetter nå full gjennomgang av norsk bistand til palestinske myndigheter». Dette er veldig positivt, men ifølge Dagbladet skal det dreie seg om menneskerettighets- og demokratisiden. Mitt spørsmål er om dette vil bli fulgt opp, slik som det står i Dagbladet. Jeg spør også: Hva med den økonomiske siden? I år gir Norge omkring 220 mill. kr i bistand til de selvstyrte områdene ifølge Dagbladet. Dette skjer samtidig som det påstås i internasjonale media at den palestinske lederen Yasir Arafat har saltet ned milliarder av pund for PLO i hemmelige, utenlandske bankkonti og i investeringer, inklusiv eiendommer i London. Samtidig er det sterk kritikk av bruken av de bistandsmidlene som blir brukt i Palestina. Så spørsmålet til utenriksministeren er: Vil Regjeringen kritisk gjennomgå også omfanget av og bruken av de norske bistandsmidlene til Palestina?
Siri Frost Sterri (Høyre), 2000-03-23:
Høyre fikk ved behandlingen av årets budsjett full tilslutning i Stortinget til å få utarbeidet en egen Russland-strategi. Dette innebærer bl.a. en total gjennomgang av rammevilkårene for norske bedrifters investeringer i Russland, gjeldende garantiordninger og mulighetene for utstrakt bruk av bistandsmidler i Nordvest-Russland. Høyres forslag bygger på den kjensgjerning at stabilitet og forutsigbarhet i våre nordlige nærområder er av sentral betydning for Norge. Forslaget er også basert på den kjensgjerning at EU på sitt toppmøte i Köln i fjor utarbeidet en egen strategi for partnerskap med Russland. Høyre ønsker å differensiere mellom Øst-Europa og Russland, for på den måten å styrke rammene for Norges innsats i Østersjøregionen. Bedre rammevilkår for norske bedrifter i det tidligere Øst-Europa er av avgjørende betydning for å øke konkurransemulighetene for norske bedrifter ved den forestående EU-utvidelsen. Regjeringserklæringen bærer bud om at arbeiderpartiregjeringen vil ta fatt i disse utfordringene. Europas fremtid er også Norges fremtid, sa utenriksministeren nettopp. En politikk som fokuserer sterkere på våre nærområder, og som gjør at Norges innsats bl.a. i Barentsregionen kan ses i et større og mer sammenhengende europeisk perspektiv, vil få Høyres støtte. Spørsmålet er imidlertid hvordan utenriksministeren vil følge opp dette når han samtidig har erkjent at bevilgningene til disse satsingsområdene er utilstrekkelige. Høyre imøteser også Regjeringens løfte om å føre en Europa-politikk som sterkere fremmer norske interesser, ikke minst er det viktig å bidra til en sterkere dynamikk i EØS-avtalen. Vi registrerer derfor med tilfredshet utenriksministerens engasjement for raskt å legge frem EUs patentdirektiv for Stortinget. Mitt andre spørsmål blir da: Hvordan vurderer utenriksministeren behovet for et tilsvarende engasjement fra Regjeringen når det gjelder EUs gassmarkedsdirektiv?