Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2010-03-23:
Det blir snakket om troverdighet med hensyn til handlingsregelen fra denne talerstolen. Hva betyr det? Betyr det at vi kan bruke 4 pst. når vi har 1 000 milliarder kr stående på bok? Betyr det at vi kan bruke 4 pst. når vi har 3 000 milliarder kr på bok? Eller 4 pst. når vi har 5 000 milliarder kr stående på bok? Er det slik at prisstigningen i Norge er i samsvar med avkastningen av oljefondet, så har jeg forstått det feil. Jeg takker interpellanten for å ta opp en viktig sak. Når jeg hevder at dette er viktig, er det med bakgrunn i at Norge gjennom den politikken og de finansieringsmodeller som er blitt gjennomført over flere tiår, har ført til at nasjonal infrastruktur regelrett forfaller, og etterslepet øker. Den finansieringsmodellen til transportinvesteringer over det årlige statsbudsjettet som vi har i dag, gir verken nok forutsigbarhet eller gode nok rammer for finansiering av større prosjekter. En slik modell vil ofte bety at store prosjekter drar ut i tid, noe som er meget fordyrende for prosjektene og i noen tilfeller gjør at inntjeningen i driftsselskapene kommer mange år senere enn forventet. Togstrekningen Oslo–Asker er i så måte et godt eksempel. Men det er ikke det eneste. Det skjer også innen veibygging. Det bevilgningssystemet som i dag rår, har medført mange års ekstra tid og utgifter til utbyggingen av E6 vest for Alta. Og det er litt underlig å høre at da dagens finansminister var fylkesmann, ønsket han å ha en effektiv utbygging av vår infrastruktur, mens han som finansminister mer har et ønske om å opptre som onkel Skrue. Slik jeg ser det, er en av de store utfordringene, uavhengig av OPS og rammeinvesteringer, at det ikke er like lett som noen hevder, å få til privat utbygging av vei og bane. Det er ikke merkverdig at mange prosjekter blir utført gjennom en modell hvor staten står for finansiering og også tar risikoansvaret, og private entreprenører står for utbygging. Men å snu den modellen på hodet og mene at privat risiko og kapital ønsker å gå inn i alle vei- og baneprosjekter, blir for drøyt. Uavhengig av om vi oppretter infrastrukturfond, om vi har AS og andre selskaper og også tar opp lån, er det altså slik at den statlige investeringen er fundamentet om man skal gjennomføre en satsing som går fort nok. Jeg etterlyser Høyre og Kristelig Folkepartis satsing. Hvor er den statlige finansieringen som vi alle vet må på plass om man skal bygge ut hurtig nok? Slik Fremskrittspartiet ser det, vil det uavhengig av modellen som blir valgt i ulike prosjekt, i langt de fleste tilfellene være slik at staten må stå for hovedfinansieringen. Derfor utfordrer jeg Høyre og Kristelig Folkeparti på dette. For selv om jeg er et rimelig ferskt medlem i transportkomiteen, har jeg altså problemer med å finne denne satsingen både i budsjett og i Nasjonal transportplan. En annen side av saken: Når det snakkes om ulike finansieringsmodeller, vil jeg også utfordre Høyre og Kristelig Folkeparti på om bompengefinansiering er en av modellene som de ønsker, og som ligger implisitt i deres finansiering. For etter interpellasjonen i går om bompengefinansiering, hvor verken Høyre eller Kristelig Folkeparti var på denne talerstol, er det veldig mye som er uavklart med hensyn til politisk vilje og ståsted når det gjelder finansieringsmidler.