Tina Bru (Høyre), 2015-10-05:
Begrepet «omstilling» og hvem som begynte å snakke om det tidligst og best, har preget denne debatten i dag. Representanten Jonas Gahr Støre sto på talerstolen her tidligere i dag og mente at Arbeiderpartiet hadde snakket om dette i flere tiår. Det var nytt for meg. Og det er jo pussig at vi ikke har kommet lenger med å forberede Norge på den situasjonen vi nå står i på grunn av fallet i oljeprisen, om dette har vært fremst på agendaen til Arbeiderpartiet i flere tiår. Tvert om så har de siste ti årene vært preget av en eventyrlig vekst i olje- og gassindustrien, og en ensidig politikk. Og Norge har nytt godt av det. Det er først nå vi begynner å merke baksiden. Vårt største kollektive ansvar som politikere er feilgrepet at vi ikke parallelt med denne veksten benyttet vårt enorme handlingsrom til å bygge flere bein som Norge kunne stå på. Og det er et ansvar først og fremst Arbeiderpartiet og den rød-grønne regjeringen må ta, all den tid de satt i en regjering som hadde et handlingsrom ingen annen regjering tidligere hadde hatt til å ruste Norge for fremtiden. Men de grep ikke muligheten. Høyre har lenge forsøkt å advare mot den sterke todelingen av norsk økonomi, men vi ble avfeid. Nå står vi midt oppe i konsekvensene. I 2011 fremmet Venstre et forslag om å opprette en grønn skattekommisjon for å utrede en omlegging av skattesystemet i grønn retning og styrke vår konkurransekraft i et grønt perspektiv. Det var et godt forslag, og det fikk Høyres støtte i Stortinget. Men Arbeiderpartiet var skeptisk. De kalte forslaget «litt underlig», og stemte det ned. De hevdet at dette arbeidet allerede var i gang. Om det var tilfellet, er det merkelig at Arbeiderpartiet i dag tegner et skremmebilde av at regjeringen og Norge på ingen måte har satt i gang arbeidet med å omstille oss til en grønnere og mer oljeuavhengig økonomi, og at Norge henger etter. Ja, Norge henger etter. Det er til dels riktig, men det er en tilstand Arbeiderpartiet må ta en stor del av æren for. Siden sin første dag i regjering har regjeringen vært opptatt av å ha riktige og gode svar for å løse viktige oppgaver i dag. Samtidig jobber vi for å ruste Norge for fremtiden. Faktisk å opprette en grønn skattekommisjon er en del av dette arbeidet. Arbeid, aktivitet og omstilling er nøkkelord som må prege den politiske debatten i Norge fremover. Og det er spesielt to store utfordringer Norge står overfor i året som kommer. Den ene er å bidra til å sikre en forpliktende internasjonal klimaavtale i Paris i desember, slik at vi og verden kan bevege oss i en grønnere retning. Det grønne skiftet er i full gang i Norge, og vi går en grønnere økonomi i møte. Denne omleggingen har regjeringen, i godt samarbeid med Kristelig Folkeparti og Venstre, jobbet kontinuerlig med siden vi overtok regjeringskontorene. Vi har bl.a. derfor styrket Klimateknologifondet betraktelig satt i gang en rekordstor satsing på kollektiv- og jernbaneutbygging økt vår internasjonale satsing på bevaring av regnskog bedret rammevilkårene for fornybar energi stimulert til en grønnere skipsflåte Og vi skal fortsette satsingen fremover. Den andre store utfordringen er å trygge norske arbeidsplasser for fremtiden. Akkurat nå er det mange familier, ikke minst i mitt hjemfylke, som befinner seg i en svært krevende situasjon. Kanskje har mamma mistet jobben, og kanskje er pappa i fare for å miste sin. I august besøkte jeg en stor messe i Stavanger som ble kalt Mulighetsmessen. Den var et samarbeid mellom fylkeskommunen og Nav i Rogaland, og over 3 000 arbeidsledige mennesker var innom på let etter nye muligheter. Mange av dem var unge. Det gjorde et sterkt inntrykk på meg. Det er ingen tvil om at fallet i oljeprisen har rammet deler av Norge hardt. For dem som nå mister jobben, er det en personlig krise. Vår viktigste oppgave som politikere må derfor være å gjøre det vi kan for å hjelpe dem som står uten arbeid, inn i nytt arbeid. Det handler på den ene siden om å bøte på situasjonen med raske tiltak, som f.eks. et utvidet permitteringsregelverk, flere tiltaksplasser, flere studieplasser og egne satsinger for unge ledige og lærlinger. Samtidig må vi jobbe for å holde aktiviteten i norsk økonomi oppe. I tillegg har regjeringen varslet en egen pakke for verftsindustrien, som er spesielt utsatt. På den andre siden handler det om å trygge gjenværende arbeidsplasser for fremtiden og samtidig legge til rette for at nye kan skapes. Arbeid er grunnbjelken i vår velferdsstat, og vi må forberede oss på en fremtid hvor olje- og gassektoren nok vil utgjøre en mindre del av den totale økonomien og sysselsette færre enn i dag. Kompetansen i denne industrien er uvurderlig. Vi må sørge for at vi klarer å bevare og foredle denne kompetansen, og også ta den i bruk i nye næringer. Skal vi kunne bevare og aller helst heve velferdsnivået vårt i fremtiden, blir dette avgjørende. Den store omstillingsdebatten i Norge må derfor handle om hvordan vi skal øke norsk produktivitet, sikre vår internasjonale konkurransekraft, inkludere flere i arbeid og videreutvikle teknologinasjonen Norge, uavhengig av hva oljeprisen er. Vår oppgave er ikke bare å «bygge flere bein å stå på», vi skal gi kompetanse- og teknologimiljøene våre flere bein å løpe med. Arbeidslyst, pågangsmot og evnen til å gripe mulighetene ligger i den norske folkesjela. Det var disse tre kjennetegnene som gjorde at Norge ble en energinasjon, og det er disse tre egenskapene som skal ta Norge videre.