trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2000-02-10:
Jeg er glad for det jeg har hørt fra interpellanten her i dag, for jeg begynte å bli alvorlig bekymret for hvilke prioriteringskriterier vi skulle legge til grunn i norsk helsevesen. I forrige uke behandlet vi en sak om arbeidsgiverbetalt pasientbehandling og helsetjenester, og der var også prioriteringsspørsmålet fraværende. I forbindelse med interpellasjonen kommer det fram at man legger til grunn feil prioriteringskriterier, og de prioriteringskriterier som det vises til, er basert på Lønning-utvalgets anbefalinger, og det er jo dem vi bygger norsk helsevesen på når det gjelder prioriteringskriterier. Heldigvis har interpellanten i dag avkreftet det som står i interpellasjonen om at en ikke skal bruke «de samme prioriteringskriteriene som i ventetidsforskriften» – det skal vel egentlig være ventetidsgarantiforskriftene – og det er jeg glad for, for vi må ha medisinskfaglige kriterier hvis vi skal ha noe å prioritere etter. Jeg mener at departementet har lagt til grunn det som flertallet i sosialkomiteen uttalte i forbindelse med behandlingen av pasientrettighetsloven. I innstillingen står det: «Dette betyr at de pasientgrupper som kan defineres inn i Lønning II-utvalgets grupper 1 og 2, dvs. de pasienter som har behov for grunnleggende og utfyllende helsetjenester, er de som i hovedsak vil få rettighet til nødvendig helsehjelp.» Dette er det lagt vekt på. Så har vi forholdet til tremånedersgarantien, som er en maksimumstid. Og som statsråden også har sagt her i dag: Innenfor den tiden skal det selvsagt legges til grunn medisinskfaglige vurderinger og skjønn, slik som bl.a. representanten Alvheim var inne på. Jeg synes at det som nå blir viktig, er å få forskrifter gode nok og praktisering god nok slik at pasienten får god beskjed om hvilken behandling han skal ha, når og på hvilken måte denne behandlingen skal gis, at det er skikkelige rutiner for den orienteringen og informasjonen, og at det da blir fulgt opp i praktisk handling og med bevilgninger. Dette med økonomien i helsevesenet har vært stresset mye, og jeg er jo enig i det som er sagt, at økt aktivitet og økt kvalitet også vil bety økte kostnader. Det har vi etter min mening delvis sett konsekvensene av allerede, bl.a. i forbindelse med den ekstrabevilgningen som gikk gjennom Stortinget i desember – for bare et par måneder siden – og den gjennomgangen som nå skjer når det gjelder sykehusøkonomien, som vi får anledning til å behandle her når vi kommer til mars-april.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2000-02-10:
Normalt bør ikke Stortinget drøfte utkast til forskrifter, men normalt bør også Stortingets, dvs. lovgivers, flertallsmerknader og lovforståelse ligge til grunn for arbeidet med forskriftene i departementet. Jeg vil understreke at stortingsflertallet ved behandlingen av denne loven ønsket å forbedre situasjonen for norske pasienter. Flertallet sier at rettigheten knyttes til tilstandens omfang og alvorlighetsgrad og ikke til ventetidsgarantien, som vi dessverre har dårlige erfaringer med. Jeg vil understreke at en samlet komite understreker at den enkelte pasient skal ha beskjed om hvilken behandling han kan forvente å få, og når undersøkelse eller behandling skal gis. Jeg vil spørre statsråden hvordan han vil følge opp overfor sykehusene at denne klare intensjonen fra Stortinget settes ut i livet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-09:
Jeg vil først få lov til å fremme det forslaget som ligger på bordet, som SV har levert i dag. Det går – for å si det kort – ut på at én av de ledige plassene som det nå blir ryddet rom for i Omsetningsrådet, gis til en representant for økologisk landbruk, helt i tråd med det vi har tatt opp før i dag. Omsetningsrådet beslutter bruk av midler til markedsregulering, opplysningstiltak og faglige tiltak. I en seriøs satsing for å nå målet om at 10 pst. av norsk landbruk skal være økologisk om 10 år, må erfaring fra og viktige hensyn for økologisk landbruk være en del av grunnlaget for aktuelle tiltak. Og en representant for økologisk landbruk vil samtidig sikre jordbruket fortsatt flertall i Omsetningsrådet. Markedsføring og logistikk har vist seg å være et hovedproblem for økologiske matvarer i startfasen. Landbrukssamvirket og dagligvarekjedene har ikke tilpasset kompetanse og struktur, og de mangler også dessverre motivasjon for å lykkes med økologiske varer. En altfor stor del av disse varene kommer ikke fram til forbrukerne som økovarer. Dermed mister forbrukerne varemangfold, og landbruket mister merverdi, utviklingsmotivasjon og konkurransekraft. Vi mener at det er en kostbar sløsing med muligheter. Erfaringer fra andre land og fra forskjellige markedsprosjekter her i landet viser at en effektiv markedsføring og distribusjon av økologiske varer i en utviklingsfase må skje gjennom små og spesialiserte omsetningskanaler, der økobøndene sjøl kobles mer direkte inn i markedsføring og varesalg. Det er bakgrunnen for forslaget, og jeg ønsker dermed at det blir tatt med i avstemningen i saken.
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 2000-05-09:
Jeg vil bare ta opp mindretallsforslaget fra Fremskrittspartiet og Høyre, som er tatt inn i innstillingen.
Kari Økland (Kristelig Folkeparti), 2000-05-09:
Denne saken er en følge av Stortingets vedtak av 4. april i år om å nedsette en granskingskommisjon som skal foreta en brei gjennomgang av utredning, planlegging, prosjektering og utbygging av ny hovedflyplass for Østlandet og Gardermobanen. Jeg viser til debatten som da fant sted. Lovforslaget om denne granskingskommisjonen følger samme mal som lov om granskingskommisjonen for gransking av påstander om ulovlig overvåking av norske borgere. Loven hjemler frammøte og vitneplikt for kommisjonen. Forklaring gis for lukkede dører, og kommisjonen kan beslutte at vedkommendes identitet ikke skal gjøres kjent. Kommisjonen kan òg kreve at den som besitter et skriftlig bevis, framlegger det for kommisjonen. Det er ulike syn i komiteen og Stortinget på å nedsette denne granskingskommisjonen. Komiteens tilråding til lovvedtak er imidlertid enstemmig og anbefales.
Gunnar Skaug (Arbeiderpartiet), 2000-05-09:
Som fungerende ordfører, Kari Økland, nå sa, er vedtaket fattet i Stortinget mot Arbeiderpartiets og SVs stemmer. Jeg vil bare kort vise til de merknader som Arbeiderpartiet og SV har i innstillingen. Vi vil selvfølgelig respektere det vedtaket som er gjort i Stortinget, og forutsetter at granskingskommisjonen blir nedsatt etter det vedtak som er fattet. Jeg vil allikevel ikke unnlate å si at det er et ganske vidt mandat som er gitt for denne kommisjonen. Vi frykter faktisk også at det skal bli vanskelig å holde den tidsfrist som Stortinget har vedtatt. Men på Arbeiderpartiets vegne vil jeg si at vi skal i hvert fall ikke legge hindringer i veien for at det vedtak som Stortinget gjorde den 4. april, blir etterkommet og fulgt opp på beste måte.
John Dale (Senterpartiet), 2000-05-25:
I lys av at hovudtankane i stortingsmeldinga om vern og bruk av kystsoner vert aksepterte av eit stort fleirtal på Stortinget, vil eg her nøya meg med ein kort merknad. Det som det er særleg grunn til å merka seg i denne saka, er at miljø- og næringsinteresser gjekk inn i ein omfattande dialog for å finna ein felles plattform. Dei tidlegare statsrådane miljøvernminister Guro Fjellanger og fiskeriminister Peter Angelsen gjorde eit heilhjarta forsøk på å samordna interessene, og det makta dei. Dermed fekk uttrykket vern og bruk eit synleg innhald, og det vil framover kunna stå som ei overordna rettesnor i norsk miljø- og ressurspolitikk. For Senterpartiet har ideen om bruk og vern alltid stått sentralt. Noreg har samanlikna med andre land ein unik busetjingsstruktur. Etter internasjonal målestokk har me få store samanhengande villmarksområde hjå oss, for her i Noreg er det spor etter menneske overalt. Historisk har me livnært oss av naturressursane, og me har i høg grad utvikla ei kjensle av å vera ein del av naturen. Natur og villmark er ikkje område som me lever utanfor, men som me sjølve er ein del av på line med alt anna som lever og gror. Denne tilstanden bør me hegna om for å medverka til eit vedvarande mangfald så vel i Europa som globalt. Tanken om bruk og vern er eit uttrykk for nettopp dette. Den har perspektiv over seg. For eksempel er det oppmuntrande at den store havbruksnæringa, som representerer store kommersielle interesser, aksepterer tanken om balansert bruk av ressursane langs kysten. Eg tolkar det som uttrykk for ei opplyst eigeninteresse. Det er tilsvarande bra at klassiske naturvernarar etter kvart innser at det ikkje ligg noka framtid i å ekskludera menneske frå naturen, frå den villmarka me er ein naturleg del av, og som me stadig lever av. Dette synet ligg til grunn for St.meld. nr. 43. Så kan det vera grunn til å understreka det komitefleirtalet seier om ferdsel. Det at folk kan ferdast langs kysten i skog, mark og fjell utan å møta på unødige restriksjonar, fremjar positive haldningar til natur og miljøvern. Det er symbiosen menneske og natur som er viktig. Dette er f.eks. utgangspunktet for økofilosofen Sigmund Kvaløy Setreng. Synspunkta hans bør etter mitt syn lyttast til. Av miljøorganisasjonane er det Natur og Ungdom som best følgjer opp dette perspektivet. Spørsmålet om korleis me bør oppføra oss i naturen, vert då det heilt sentrale, og det er det kystsoneplanen handlar om. Både ideologisk og praktisk er det no lagt ei god plattform. Den tidlegare regjeringa gjorde her ein god jobb, noko regjeringsskiftet ikkje har rokka ved – heldigvis. Me er glade for den oppfølginga som no kjem.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-25:
Stortingsfleirtalet kan i denne saka gjennom ein merknad i innstillinga truleg setta til side inntil fire lover – naturvernlov, oppdrettslov, fiskesjukdomslov og forureiningslov, lover som den lovgjevande forsamlinga har vedtatt – og det til fordel for eit firma som nå er meldt til politiet av Verdens Naturfond. Stortingsfleirtalet vel å lønna eit firma som truleg bryt det eksisterande lovverket ved å laga ein finurleg konstruksjon i form av eit forskingsprosjekt. Ved å skjula seg bak dette kan altså fleirtalet bryta sitt eige lovverk og instruera og pålegga fylkesmann og direktorat å vera med på det same, altså sjå bort frå det eksisterande lovverket – trass i at eit fleirtal i komiteen i innstillinga åtvarar mot nettopp dette: «… det er viktig at naturvernloven ikke uthules gjennom så liberale verneforskrifter at natur som er vernet etter naturvernloven i praksis blir forvaltet som alle andre områder i forhold til ulike næringer.» I neste runde gjer Arbeidarpartiet og Senterpartiet i praksis det dei sjølve åtvarar mot, men då saman med sine miljøkameratar i Høgre, Kristeleg Folkeparti og Framstegspartiet. Ja, Kristeleg Folkeparti er med i det fleirtalet, og det er ikkje berre riper i lakken dei får. Det er ein kollisjon mot det miljøpartiet som dei ønskjer å framstå som. Dette held ikkje mål, og det må vera grunn til å spørja: Kva blir det neste? Kan det tenkjast at praksis framover blir at oppdrettsanlegg tilhøyrer den opprinnelege natur og nettopp skal ligga i verneområde? Fleirtalet i denne sal har eit stort forklaringsproblem. Konklusjonen for andre som ikkje likar vedtatte lover, må etter dette bli: Det løner seg å sjå bort frå lovverket. Gjer som du vil, så triksar Stortinget det til utanom tidlegare vedtatte lover, slik som du måtte ønskja. Me må hugsa på at naturvernlova, som verna i Froan, er vedtatt av Stortinget etter grundige drøftingar. Miljøverndepartementet har fått ansvar og fullmakt til å forvalta dette lovverket og har gitt denne vidare til direktoratet, som då etter grundige vurderingar har kome fram til at anlegget må flyttast. Så vel altså fleirtalet i denne sal å detaljstyra dei som har gjort jobben etter lov og regelverk og seier til dei at dei må sjå vekk frå dette lovverket. Det er forunderleg, det som nå skjer. Med unntak av denne spesielle forma for stortingsregjereri er komiteen einig på dei fleste punkt. Sjølv vil SV peika på at meldinga styrkjer folks tilgang til verneområda når det ikkje går ut over verneformålet. Det er eit viktig framsteg for oss som er opptatt av å sikra så vel vern som folks tilgang til rimeleg urørt natur.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2000-05-25:
Bakgrunnen for denne meldingen og innstillingen er, som flere talere har vært inne på tidligere, de konfliktene som oppstod bl.a. i Nordland. Innstillingen prøver å dra opp visse kjøreregler som man skal innrette seg etter når man skal se på de næringsmessige konsekvensene og hvordan det slår inn på kystverneplanene. Overskriften sier jo klart fra: vern og bruk. Det synes jeg vi skal ta med oss. Det sier veldig mye. Vi skal verne, men vi skal også bruke. Her tror jeg vi må ta med oss den historiske bakgrunnen. Det er slik at denne nasjonen i stor grad er blitt bygd opp og tilrettelagt på bakgrunn av det som havet og sjøen har gitt oss, og som vi har kunnet bringe inn. For å oppnå dette samspillet, å utnytte de rike ressursene vi har og få til å kombinere det med verneinteresser, må vern og næring spille mer på lag sammen. Vi ser nå hvor mye de to viktigste næringene vi har i Norge, nemlig fiskerinæringen og olje- og gassnæringen, bringer inn til landet vårt, og vi må også innse at vi her må ha en skikkelig tilrettelegging. Sagt mer menneskelig: Vi må sammen kunne løse disse store utfordringene vi har. Slik vi i Arbeiderpartiet ser det, er det tilstrekkelige arealer til å kunne utvikle en skikkelig næring og til å kunne ha områder som også skal vernes, både på sjø og land. Stikkordet her er en bærekraftig fremtid for disse interessene. Jeg vil sterkt understreke at det skal være mulig å kombinere vern av sjøareal og bruk av samme areal til havbruksvirksomhet, eksempelvis oppdrett og taretråling, i større grad enn ved tidligere vernevedtak. Igjen: vern gjennom bruk. Når det opprettes et nytt verneområde, skal det tas nødvendig hensyn til eksisterende næringsvirksomhet og bosetting. Her understreker jeg dette med den aktive lokale deltakelsen i planleggingen og opprettingen av disse områdene. Det må ses nøye på den eksisterende næringsvirksomheten og bosettingen som er i området, og det må tilrettelegges deretter. Utredningsplikten skal ligge hos næringsutøverne. De må selv sannsynliggjøre at tiltak ikke vil innebære en trussel for verneområdet. Jeg har store forventninger til den faggruppen som departementet har nedsatt, og som er bredt sammensatt av både miljø-, fiskeri- og næringsorganisasjoner og foreninger, som nå skal vurdere hvilke områder som er aktuelle bl.a. for taretråling. Jeg tar det som gitt at ingen i denne gruppen opptrer med vetorett. Det skal være et samråd hvor en skal komme fram til en felles forståelse og konsensus, og det er naturlig at en her legger stor vekt på hva disse opprinnelige næringene har gjort og skal gjøre i fremtiden i disse områdene.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2000-05-25:
En kort stemmeforklaring til de fremsatte forslagene fra Steinar Bastesen: Når det gjelder forslag nr. 1, vil jeg vise til debatten og det statsråden sa der. Det er en selvfølge at den innstillingen vi vedtar i dag, inngår i arbeidet med kystverneplanen. Statsråden sa: «Regjeringen vil gå nøye gjennom de foreslåtte avgrensningene i utkastet til kystverneplan i Nordland for å vurdere reduksjon av sjøarealene som er foreslått vernet.» Følgelig anbefaler jeg Arbeiderpartiets gruppe å stemme mot forslagene nr. 1, 2 og 3. Men jeg vil anbefale Steinar Bastesen å gjøre forslag nr. 1 om til et oversendelsesforslag.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-05-25:
Ja, selvfølgelig.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-05-25:
I mitt forrige innlegg gikk det litt fort på slutten. Derfor tar jeg ordet på nytt for å presisere: Det er ikke kystverneplanen for Nordland og Troms som er til behandling. Den ligger i departementet! Den kan vedtas med et klubbeslag, for det står ingenting i meldingen om at den skal ut til ny behandling og så skrives om i tråd med det som blir vedtatt i dag. Det står ikke her! Det er helt opp til Regjeringen om de skal skrive om planen så den blir i tråd med det som Stortinget vedtar. For vi sier ikke det! Vi sier ikke at kystverneplanen for Nordland og Troms skal omskrives slik at den blir i tråd med det vi vedtar i dag. Det er viktig at folk er klar over det når de stemmer ned forslaget mitt. Planen ligger i dag – som jeg sa avslutningsvis – i direktoratet til vurdering av hvorvidt den skal omarbeides. Det er poenget! Det må stortingsflertallet være klar over når vi kommer til votering. Når det snakkes om prosenter av areal som vernes, er det pussig å tenke tilbake på at man snakket om at vern av områder på land utgjorde en så og så liten del. Da man begynte å se på dette, fant man at det var vernet mye større områder på land enn det som utgjorde dyrket mark. Det tok vi opp i debattene da jeg ble stortingsrepresentant. Så har man sluttet med å bruke prosenttall når det gjelder vern av områder på land. Det argumentet forsvant. Det er nettopp det som er poenget! Nå sier vi i innstillingen som blir vedtatt, at naturvernloven skal gjelde helt ut til territorialgrensen. Er man klar over hvor langt ut det er? Jo, det er ut til 4-milsgrensen, 7,4 km utenfor det ytterste skjær – fra russergrensen til svenskegrensen og innover fjordområdene våre. 7,4 km ut i det åpne havet – det vedtar vi her! Derfor er det viktig at vi har «på føttene» når vi skal vedta det, at vi vet hva lovgrunnlaget er. Derfor er det viktig å få det vurdert. Det er ikke nok at det sitter en byråkrat i Justisdepartementet som foretar en vurdering og sier: En antar at naturvernloven også skal gjelde i sjøen. Hva skal verdiskapingen for kysten være? Skal vi være i stand til å skape verdier for 240 til 250 milliarder om 20 år, eller skal vi leve av å passe på hverandre, passe på at vi ikke ror gjennom et sund i et område som er fredet, eller at vi kjører med en motorbåt med en 10 hesters påhengsmotor – eller en 400, 500 hesters Sabb diesel? Er det det vi skal leve av på kysten? Statens naturoppsyn er den nye vekstnæringen.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-05-25:
Når det gjelder forslagene nr. 1, 2 og 3, er det tre forskjellige forslag. Det er viktig at det blir votert separat over de tre forslagene, fordi det kan bli vekselvis støtte. Når det gjelder forslag nr. 1 og det som ble sagt av statsråden, har ikke statsråden sagt noe annet enn det som står i innstillingen. Min tillit til miljøforvalterne, som ikke er i stand til å avlive fire ulvunger, er så lav at jeg opprettholder forslaget.
Kari Økland (Kristelig Folkeparti), 2000-05-25:
Det er oppløftende at vi har fått denne saken i Stortinget. Jeg tar det som et tegn på at det nytter å protestere – noe både befolkningen og politikerne i Nordland gjorde da de følte seg overkjørt i spørsmålet om vern av deler av kysten i Nordland. Jeg er glad for at Stortinget har fått mulighet til å si sitt i en så viktig sak, og jeg tror det gjennom denne meldingen og komiteens merknader er lagt et godt grunnlag for behandlingen av kystverneplanene i Nordland og Troms. Fjerdeparten av kystlinjen vår ligger i Nordland. Den representerer et stort område samt naturressurser og mangfold av stor betydning, både for verne- og næringsinteresser. Meldingen legger opp til at planprosessene skal bli bedre, og at næringsinteressene skal bli bedre ivaretatt. Det er positivt at nærings- og brukerinteressene trekkes inn i planprosessen på linje med grunneierne. Det er vesentlig at lokalbefolkning og brukere av områdene har et eierforhold til planene. Det er utvilsomt ønskelig med en del referanseområder der økosystemet fungerer mest mulig urørt, ellers må bærekraftig bruk være grunnlaget for både bosetting, næringsvirksomhet og vern – noe det for øvrig har vært opp gjennom tidene. Havbruksnæringen har et stort utviklingspotensial, kanskje særlig i de nordlige kystområder. Det kan være grunn til å merke seg at selv om det foreslåtte vernede areal totalt sett er lite, 3 pst. av arealet ut til territorialgrensen, utgjør det mellom 20 og 30 pst. av de områdene hvor det er mulig å drive havbruk. Forutsetninger og kunnskap kan endres. Nyvinninger finner sted, f.eks. innen sykdomsproblematikk. Det kan i dag være vanskelig å se langsiktige konsekvenser av spesielle tiltak og virksomheter. Derfor håper jeg at det ikke legges opp til statiske verneplaner, men at planene kan justeres eller rulleres av hensyn både til nærings- og verneinteressene.
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 2000-05-25:
Bare en liten kommentar igjen til representanten Nymo. Han hevdet at vi har et strengt personvern i Norge, og det har vi i forhold til både Schengen og personvernlovgivningen. Det er klart at en tok ikke utgangspunkt i hva lovene hette. Utgangspunktet er innholdet, og da vi behandlet Schengen-lovgivningen, gikk vi nøye gjennom både personvern og rettings- og slettingsregler. Når det gjelder personopplysningsloven, har Datatilsynet, som han nevner, fått styrket sin posisjon som kontrollorgan. Men jeg vil også helt til slutt minne om at når det gjelder politiregisteret, trenger det ikke nødvendigvis være 100 pst. samsvar mellom det Datatilsynet, det Politiet og det Stortinget mener om den type registre. Poenget er at vi vil ha et sterkt personvern, og vi skal ha en lovgivning som også er i samsvar med lovgivningen innenfor EU på det feltet.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-05-25:
Politisamarbeidet i Norden og det øvrige Europa gir resultater, uten at jeg skal komme altfor detaljert inn på det. Etter Fremskrittspartiets syn må det satses mer på internasjonalt politisamarbeid i kampen mot stadig mer profesjonell kriminalitet, som brer seg i omfang. Et slikt samarbeid vil helt klart være et av politiets viktigste våpen i bekjempelsen av eksempelvis narkotika. Utvidet bruk av spaning vil gi verdifulle opplysninger som man kan sende videre til politiet i det land man samarbeider med. I et internasjonalt politinettverk må man ha metoder som romavlytting, slik man har i det liberale Danmark. Selv når dansk politi gir oss opplysninger fra lovlig avlytting foretatt der, får ikke påtalemyndighetene her i landet anledning til å bruke det som bevis i norske rettssaler. Dette reagerer Fremskrittspartiet på, og vi vil legge frem et forslag når den tid kommer, som går på å utvide adgangen til bruk av bevis. Jeg har tatt dette opp i den muntlige spørretimen, for et par uker siden. Den gangen sa justisministeren at hun ikke oppfattet innholdet, eller budskapet, i det jeg kom med. Europol er selve kjernen i Europas politiarbeid. Fremskrittspartiet ønsker å vektlegge personvernet og er i denne sammenheng svært opptatt av å bekjempe kriminalitet med hardere, men også rettferdige, midler. Et sentralt register med standardiserte data med innhold om dømte personer og forbrytere som har begått lovbrudd innenfor Europols arbeidsområde, er av stor betydning. Europol ble operativ 1. juli 1999, og datasystemet skal være ferdigstilt i 2001. Inkludert i dette vil det være et omfattende og detaljert fingeravtrykkssystem beregnet på asylsøkere i Europa. Det kan avdekke reelle asylsøkere, og det kan avdekke eventuelle kriminelle asylsøkere. Videre vil dette ha betydning når en asylant er papirløs og søker asyl på falske premisser. Man må stille seg positiv til den effektiviteten Europol prøver å oppnå med sin strategi, spesielt når det gjelder å bekjempe den organiserte kriminaliteten.
Tor Nymo (Senterpartiet), 2000-05-25:
Det er ikke overraskende at saksordfører har piggene ute når noen våger å sette spørsmålstegn ved personvern og rettssikkerhet i forhold til registre i EU. Arbeiderpartiet har tradisjoner for å forsøke å bagatellisere nettopp ivaretakelse av de hensyn som Norge gjennom Datatilsynet har bidratt til over år. Det er nok å vise til Datatilsynets årsmelding for 1998 – den ligger riktignok et par år tilbake i tid – og til en høringsuttalelse fra Datatilsynet i forbindelse med at Justisdepartementet sendte ut forslag til lov om Schengen Informasjonssystem. Datatilsynet avgav en kritisk høringsuttalelse, og de sa: «Sentrale personvernrettigheter er ikke tilfredsstillende ivaretatt i forslaget, som rett til innsyn og mulighet for å korrigere og slette opplysninger. Forslaget setter til side Datatilsynets vedtakskompetanse på en rekke sentrale områder. Dette gjelder bl.a. vedtaksmyndighet i forhold til retting og sletting av opplysninger slik kompetansen er formulert i personregisterloven …» Dette har saksordføreren og Arbeiderpartiet ved flere anledninger forsøkt å bagatellisere. Men rett skal være rett: Det som har skjedd i EU gjennom de to siste årene, har vært svært positivt, også når det gjelder dette med rettssikkerhet: personvern i forhold til dataregister. Vi vet at EU har samarbeidet svært nært med Datatilsynet i Norge for nettopp å bruke den kompetanse som ligger i den erfaring som Datatilsynet har, og den strenge personvernlovgivningen vi har i Norge. Slik sett er også EUs organer når det gjelder Europol, på riktig kurs. Men jeg synes det er helt riktig av meg, noe som også støttes av SV, at jeg poengterer og presiserer det som Datatilsynet gir uttrykk for, at det fortsatt er en god del å hente før vi får den trygge registrering som bør ligge til grunn, der man også tar rettssikkerhets- og personvernhensyn. Det synes vi det er riktig å gi uttrykk for. Det hjelper ikke at saksordføreren, som egentlig innestår for en rimelig pro EU-holdning, forsøker å bagatellisere det syn som Datatilsynet, som har den ypperste kompetansen i Norge på akkurat disse spørsmål, har.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-25:
: Det har blitt sagt av flere at siden vår personlovgivning baserer seg på EUs personverndirektiv, kan ikke disse opplysningene som vi har snakket om, være i tråd med norsk lovgivning. Men det er vel slik at EUs personverndirektiv gjør eksplisitt unntak for bl.a. statens aktiviteter på det strafferettslige området. Jeg vil gjerne ha det bekreftet. Det gjør da at disse sensitive opplysningene som kan registreres midlertidig – det er jeg enig i – i de analyseregistrene, ikke rammes av disse personverndirektivene. Jeg synes vi står oss på å være grunnleggende kritiske til at det i det hele tatt er mulig å registrere opplysninger av rasemessig art, om seksuell legning og om politiske meninger. Politiske meninger er det jo heller ikke lov å overvåke her i Norge. Historien er full av de gode forsettene, men at det må til en skikkelig demokratisk kontroll over disse aktivitetene, har også historien vist oss. Jeg vil minne om tilfellet Stephanie Mills, som vi trakk fram i forbindelse med Schengen-debatten. Stephanie Mills kom ikke inn i Nederland, fordi hun var registrert i Frankrike på grunn av sin aktivitet når det gjaldt demonstrasjoner mot atomvåpensprengningene i Stillehavet. Det viser hva slags farer vi står overfor. Man kan ha de gode forsettene, men man er nødt til å følge nøye med. Det oppfatter jeg at også justisministeren er opptatt av, og det er jeg glad for. Jeg oppfordrer henne spesielt til å se på utviklingen innenfor Europol. Ved at vi er skeptiske her, kan vi være med og støtte de kreftene som er skeptiske innenfor EU, og dem er det veldig mange av. Jeg refererte til den debatten som har vært i parlamentet.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-05-25:
Det skal det bli.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-05-25:
Jeg ble bedt om å bekrefte at det i personverndirektivet er et unntak for statens aktiviteter på det strafferettslige området. Om det er formuleringen, er jeg ikke helt sikker på, men det er for øvrig korrekt. Det som er budskapet, er at det er personverndirektivets prinsipper som også gjennomsyrer Europol-konvensjonen. Europol-konvensjonen ble vedtatt før personverndirektivet, og slik sett er det flere grunner til at det ikke direkte gjelder Europol-konvensjonen.
Ane Sofie Tømmerås (Arbeiderpartiet), 2000-05-25:
Jeg vil kommentere forslagene som Sosialistisk Venstreparti har lagt fram. Først til forslag nr. 1 om fritt rettsråd i saker der det offentlige er motpart: Her går både meldingen og en enstemmig komite faktisk lenger, for vi sier at både rettsråd og kanskje også fri sakførsel skal kunne gis. Derfor føler jeg meg trygg på at dette er ivaretatt, og jeg er redd for at forslaget hvis det skulle bli vedtatt, vil innebære et signal om en innsnevring i forhold til hva vi har lagt opp til. Jeg oppfordrer derfor partiet til å gjøre det om til et oversendelsesforslag. Forslag nr. 2 synes jeg er ganske upresist. Det kan se ut som det innebærer at vi ikke skal ha en inntektsprøving, og det kan også se ut som vi ikke lenger skal ha prioriterte saker. Hvis det er slik er jeg i tilfelle uenig i det. Når det gjelder forslag nr. 3, er jeg for så vidt enig i intensjonen, men jeg synes det er galt at vi skal være så konkrete og pålegge hva slags modell det skal være på det enkelte sted, for det må tilpasses behov og kompetanse, som jeg nevnte i stad. Forslag nr. 4 er vi uenig i. Vi mener advokaten er nærmest til å kreve inn egenandelen, det er en del av advokatens ordinære virksomhet. Forslag nr. 5 er vi også helt uenig i. Vi er enige om at et slikt kontor trengs i Finnmark fordi det der er spesielle forhold; advokatdekningen er dårlig, og det samiske språket er det ikke så mange advokater som kan, så kontorer trengs. Men at det ikke skal være inntektsprøving, og at man skal få hjelp for mange flere type saker i Finnmark, f.eks. forbrukersaker, enn hva man skal få ellers i landet, synes vi er urimelig. Det er også urimelig at en formuende, velhavende mann i Finnmark skal få fri rettshjelp på bekostning av folk med lave inntekter andre steder i landet. Ellers beklager jeg at Kristelig Folkepartis representant oppfattet meg ironiserende innledningsvis, for jeg mente aldeles ikke å ironisere. Jeg mente å uttrykke glede over at en melding som en regjering av Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Høyre trekker tilbake i 1989, legges fram igjen oppdatert og noe justert ti år senere av en regjering av Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre, og at den meldingen får tilslutning fra en enstemmig komite på de vesentlige punktene. Fri rettshjelp er en viktig ordning, det er en forutsetning for et velfungerende velferdssamfunn, og da er jeg glad for at vi nå har kommet fram til så stor grad av enighet.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2000-05-25:
Når jeg tar ordet igjen, er det nettopp med bakgrunn i de forslagene som representanten Andersen har lagt fram på vegne av Sosialistisk Venstreparti. Vi i sentrum kan i stor grad slutte oss til de kommentarer som saksordføreren har gitt til disse forslagene. Det forslaget som vi imidlertid er noe usikre i forhold til, er forslag nr. 3, der Regjeringen bes opprette en forsøksordning i disse definerte byene. Det som er et problem for oss, er at vi ikke har helt klart hva dette vil koste, og hva slags omfang det i så fall vil ha. Vi er enige i det vi tror er intensjonen i dette forslaget, og vi kunne gjerne tenke oss å støtte intensjonen, men vi vil ikke uten videre hive oss på en oppfordring eller et pålegg til Regjeringen om å gjøre det nøyaktig slik. Vi vil derfor anmode representanten Andersen om å omformulere dette, eventuelt gjøre det til et oversendelsesforslag med en anmodning til Regjeringen om å vurdere det. Om så ikke skjer, ser vi oss nødt til å stemme imot, selv om vi er enig i selve intensjonen i forslaget.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2000-05-25:
Jeg vil benytte anledningen til å ta stemmeforklaringen nå, siden vi er i gang med det. Jeg ser at forslag nr. 1 er gjort om til et oversendelsesforslag. Det er bra. Høyre vil stemme imot de øvrige forslag, forslagene nr. 2, 3, 4 og 5, på linje med Arbeiderpartiet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-25:
Det har jeg, president.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-25:
Til våre forslag: Når det gjelder forslag nr. 1, er det helt umulig å se hvorfor det skulle være begrensende i forhold til det komiteen sier, fordi det dreier seg om én bit av det, som man slår fast helt tydelig – det er overhodet ingen begrensning. Men det er ikke noe problem å oversende det, poenget er å få det slått fast, og få det allerede nå, vi mener det er nødvendig. Når det gjelder forslag nr. 2, står det «der det ikke er urimelig at det offentlige dekker rettshjelp». Det betyr selvfølgelig at her skal det være en inntektsvurdering. Men poenget her er at det skal være en generell adgang til rettshjelp, og ikke begrenset av hvilke lovbestemmelser som kommer inn under rettshjelpsordningen. Så det mener vi er et prinsipielt annerledes forslag; det er en videre ordning selvfølgelig, men vi mener at det er det prinsippet som er riktig for rettshjelpsordningen, derfor fremmer vi forslaget. Forslag nr. 3 er helt riktig i tråd med det komiteen sier, men langt mer konkret. Vi mener altså at det er nødvendig å få det i gang så raskt som mulig, at disse stedene peker seg helt naturlig ut, og at det samsvarer godt med de store rettshjelpsbehovene som er avdekt under behandlingen av meldingen. Når det dreier seg om rettshjelpskontoret i Indre Finnmark, er det spesielle behov der. Jeg arbeider også ganske mye med utjamningsmeldingen for tida, og der er det en enstemmig komite som peker på de store levekårsproblemene som er i Indre Finnmark, det er altså midt i målgruppa for fri rettshjelp. Det er også rettshjelpsbehov der som er annerledes enn begrensningene nå i loven, f.eks. føres det svært mange saker etter reindriftslovens bestemmelser, og det er et særegent forhold som gjelder disse. Jeg klarer ikke å se at det skal være noen god politisk begrunnelse for å fjerne denne ordningen der det er stort behov for den. Det er etter SVs mening større behov for å utvide ordningen overalt, ut fra det generelle forslaget vi har i nr. 2. Derfor blir dette feil for oss, spesielt også fordi det er gitt uten begrunnelse og uten høring for dem det gjelder. Så vidt jeg skjønner, kommer det helt overraskende på dem som driver med denne ordningen. Så til innkreving av egenandel. Justisministeren sa at dette er for å spare det offentlige for penger. Ja, jeg tror nok at det er riktig. SV frykter mer at det skal føre til at de som trenger hjelp, ikke får det, fordi advokaten ikke finner vedkommende kredittverdig. Risikoen for det er, så vidt jeg kan se, overhodet ikke vurdert i meldingen, og det bekymrer oss svært. Vi er mer opptatt av at de som trenger rettshjelp, får det, enn at den rike staten sparer 5 mill. kr – det er ikke noe spesielt viktig poeng. Så til det som har vært sagt om studentrettshjelpskontorene. Vi deler synspunktene her. Vi har også sett at det har vært snakk om at studentene burde jobbe et pliktår i offentlige rettshjelpskontorer, og det tror vi hadde vært en bra ordning for å virkelighetsorientere framtidens advokatstand.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-25:
Det er riktig.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-25:
Det er vanskelig for SV å være enig i at vi skal oversende dette forslaget. Det vil bety akkurat det samme som komiteen har sagt, for de har også sagt at de ønsker en utvidelse. De har vært lite spesifikke på det. Og når representanten Marthinsen er bekymret for økonomien, hadde det, i hvert fall etter SVs syn, vært bedre å utvide ordningen med rettshjelpskontorer enn å øke advokatsalærene i ordningen. Det er en rimeligere ordning, slik at man har mulighet til å begrense utgiftene på en annen måte enn man har i den andre ordningen. Og man får mer rettshjelp for pengene, for dette er ordninger som i sitt vesen er rettet inn mot det. Jeg føler derfor at det er vanskelig å omgjøre dette forslaget, fordi det er et konkret startskudd til å sette i gang de forsøksordningene som hele komiteen sier er nødvendig. Poenget vårt er at dette må skje raskt, og at det er i denne retningen utvidelsen må skje.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2000-05-25:
Jeg vil anbefale Fremskrittspartiets representanter å støtte forslagene nr. 1, 2 og 3, fra representanten Steinar Bastesen når det gjelder sak nr. 1– forutsatt at de blir opprettholdt – samt Høyres forslag i sak nr. 2.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2000-05-25:
Jeg ber om separat votering.
Trond Helleland (Høyre), 2000-05-26:
Jeg er veldig glad for det innlegget statsråden nå holdt, der statsråden så klart understreket at hun ville følge opp flertallets merknader. Det er veldig positivt. Jeg ble veldig forundret da vi fikk disse særmerknadene fra Arbeiderpartiet presentert på bordet den siste dagen, da vi skulle avgi innstilling. Ting som jeg trodde vi var enige om, ble plutselig kastet opp i luften, og dette ble komplisert. Det er særlig én merknad fra Arbeiderpartiet, der det står i forhold til dette med styrerepresentasjon: «Dette spørsmålet bør fortsatt være en forskriftssak og disse medlemmer» – altså Arbeiderpartiet – «går imot at det fra komiteens side skal legges noen føringer med hensyn til styrerepresentasjon i et fond som finansieres av en offentlig avgift.» Jeg synes det er rimelig sterkt at en i en merknad slår fast at dette skal Stortinget overhodet ikke blande seg opp i. Begrunnelsen er at dette er et fond som finansieres av en offentlig avgift. Ergo skal ikke Stortinget legge seg opp i hva offentlige avgifter skal benyttes til! Det er så overraskende at Arbeiderpartiet kunne komme med en slik merknad, at jeg gjerne vil be om at statsråden faktisk sier noe om hvorvidt hun støtter denne merknaden fra Arbeiderpartiet, for den går rimelig langt i å desavuere Stortingets rolle i forhold til det å kunne påvirke kulturpolitikken. Jeg ber om at statsråden kan klargjøre hva Arbeiderpartiet egentlig har ment i denne saken. Det er godt at statsråden nå viser til Stortingets flertall og støtter seg til det, men denne merknaden varsler ikke godt for det videre samarbeid mellom storting og regjering dersom det er slik at stortingskomiteen helst skal unngå å blande seg inn i hva departementet til enhver tid måtte mene. Det kan ikke være måten vi skal jobbe på.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-05-26:
Jeg ønsker noe mer klargjøring fra statsråden i forbindelse med sammensetning og størrelse på Fond for utøvende kunstnere. I en flertallsmerknad fra 1998-99, fra Arbeiderpartiet og SV, mener flertallet at dette fondet «bør bestrebe seg på å reflektere kunstnernes interesser, og at styret som i dag består av fire personer bør utvides for bedre å kunne imøtekomme dette». Vil statsråden gripe fatt i dette og ordne opp slik at flertallsvedtaket blir oppfylt? Synes ikke statsråden at hvor de økonomiske midlene kommer fra, også må gjenspeile seg mer i hvem som skal få dem tilbake? Det jeg mener med dette, er at musikerne, som står for en meget stor del av disse midlene, bør få kanalisert mer tilbake. Er statsråden enig i at Gramo skal kunne kreve inn sitt eget vederlag?
Ellen Horn (Arbeiderpartiet), 2000-05-26:
Departementet vil selvfølgelig legge til grunn innstillingen fra komiteen om utvidelse av fondsstyret for å ivareta kunstnernes interesser, som jeg allerede har sagt. Jeg har ingen problemer med å anerkjenne at styret i Fond for utøvende kunstnere blir supplert med en representant for utøverne. Jeg ser det da som helt rimelig at det er Gramo som skal innkreve vederlaget totalt.
Ellen Horn (Arbeiderpartiet), 2000-05-26:
Jeg kan bare understreke det jeg allerede har sagt, at jeg respekterer fullt ut at vi må forholde oss til en flertallsanmerkning fra komiteen i denne saken.
Ellen Horn (Arbeiderpartiet), 2000-05-26:
Jeg har etter forholdene prøvd så sterkt jeg kan å uttrykke respekt for flertallsmerknaden om at styret i Fond for utøvende kunstnere skal utvides med en representant for kunstnerne. Jeg har også sagt i mitt innlegg at det er organisasjonen Gramo som må ha avgjørende innflytelse på hvem som skal innhente Gramos vederlag. Når det gjelder habilitetsregler, er vel vi alle kjent med at vi lever i et lite land, hvor veldig mange kjenner veldig mange, men jeg har full tillit til at styrene i begge organisasjoner følger vanlige habilitetsregler når det gjelder tildeling av midler til den aktivitet som det her er lagt vekt på.
Anne Enger (Senterpartiet), 2000-05-26:
Det er noe med forhistorien her som kanskje den nåværende, og også den tidligere, kulturminister har hatt litt vanskelig for å se. For jeg ble også meget overrasket over den merknaden som Arbeiderpartiet kom med, jeg syntes den var unødvendig. Men så slapp på en måte representanten Bredvold katta ut av sekken – for å bruke det uttrykket – da han i sin replikk til statsråden viste til en flertallsmerknad fra komiteen i innstillingen til budsjettet for 1999. Og da ser jeg at man kanskje hadde et behov for å skrive den merknaden fra Arbeiderpartiet, men den var helt unødvendig. Statsråden har helt rett i at man fra departementets side selvfølgelig følger opp en merknad. Jeg vil bare bruke denne anledningen – og det er ikke nødvendig å få svar på replikken en gang – til å si at koplingen av denne merknaden til det som skjedde for budsjettåret 1999, er det ikke dekning for – i hvert fall ikke med min støtte. Jeg oppfatter den merknaden som jeg er med på her, som en klar støtte til den proposisjonen som vi behandler, og jeg synes det er rimelig at departementet, når man skal oppnevne et styre, tar hensyn til kunstnernes interesser. Andre føringer er det ikke lagt fra min side.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-05-26:
Dette blir på en måte en liten forlengelse av det som har vært innholdet i debatten til nå, og det går på flertallets merknader til styresammensetningen. Jeg registrerer selvfølgelig at statsråden nå i flere runder her har sagt til Stortinget at hun selvsagt skal respektere dette og legge det til grunn i sin videre behandling, og at det skal på høring osv. Nå har vi erfaringer fra dette storting for at byråkratiet og departementet ikke har vært så villig til å følge opp flertallsmerknader fra denne salen. Det gjaldt den forrige regjeringen, og jeg legger merke til at det er samme innstilling også i denne regjeringen i forhold til den merknaden som det er pekt på her. Jeg vil utfordre statsråden til å bekrefte sterkere en utvidelse av styret og Gramos ansvar i forhold til innkreving av vederlag, at det nå på en mer styrket måte kommer til uttrykk fra statsråden. Og jeg vil også utfordre statsråden i forhold til dette med styret og utvidelser der. Kan statsråden si noe om sammensetningen av styret, om ikke det på en måte nå i ettertid skal få lov til å reflektere mer de utøverne som bidrar med inntekt til fondet? Nå er det jo sånn at én gruppe bidrar med 70 pst. av inntektene til fondet, en annen gruppe med 23 pst. og en tredje gruppe med 3 pst. Og slik styret har vært, og er, sammensatt, er det jo minoritetsgruppen der som på en måte har hatt styringen også av midlene. Vil statsråden nå følge intensjonen i merknaden her og sørge for at styret får en sammensetning som reflekterer de utøverne og de organisasjonene som skaffer til veie inntektene til fondet? Videre vil jeg gjerne utfordre statsråden i forhold til hvem som skal sitte i styret, for det er klart at i tidligere styrer har det vært en tendens til inhabilitet. Det er et lite miljø, og det er veldig mange som kjenner hverandre i forhold til dem som sitter i styrene. Det kan være samboere, ektefeller, familie osv. som blir sittende på begge sider av bordet. Vil statsråden nå sørge for at vi får et styre som er totalt habilt i forhold til å behandle utøvernes midler?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2000-04-12:
På vegne av Christopher Stensaker, Lodve Solholm, Per Roar Bredvold og meg selv vil jeg legge fram et Dokument nr. 8-forslag om å opprette en felles ulykkeskommisjon for alle større ulykker innen transportsektoren.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2000-04-12:
Jeg vil stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Vegfinans A/L avsluttet 1. desember 1999 innkrevingen av bompenger på E16 Sollihøgda. Totalt er det innkrevd 400 mill. kroner, og veganleggets kostnad var 195 mill. kroner. Resten, hele 205 mill. kroner, er gått til drift, renter og opp/nedrigging av bomstasjonen. Synes statsråden at dette er riktig måte å drive vegfinansiering på når kun ca. halvparten av innkrevde bompenger går til selve vegprosjektet?»
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2000-04-12:
Jeg takker for svaret. Det er nok dessverre like ille når det gjelder mange andre bompengefinansieringsveier, og det er også en del steder, som jeg vet om, som er enda verre enn dette. De fleste andre land, og da spesielt Sverige, har sagt at å drive denne form for veiutbygging er for dyrt. Jeg har et tilleggsspørsmål: Har statsråden noen aning om hva totalkostnadene – drift, renter og opp/nedrigging av bomstasjonene – er for alle bomstasjonene i landet pr. år? Hva er totalkostnadene som hittil har gått med til alle de bomstasjonene som er, og som har blitt tatt ned?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2000-04-12:
Jeg takker for svaret. Jeg håper jeg får en oversikt over disse kostnadene senere, for det er interessant hva bilistene må betale og hvor lite de egentlig får tilbake. Så er det nå i disse dager en flom av søknader når det gjelder bompengeprosjekter – de kommer nær sagt fra hver eneste kommune og hvert eneste fylke, og til oss i samferdselskomiteen har det kommet en hel del på rad og rekke. Det går rykter om at det ligger, som noen sier, 50 eller, som andre sier 70 søknader hos statsråden eller i Vegdirektoratet. Det kunne være interessant å få vite hvor mange bompengeprosjekter det er som nå ligger inne, og hvor mange man eventuelt har tenkt å fremme. Jeg viser til en artikkel i VG, hvor man har listet opp temmelig mange søknader med hensyn til slike prosjekter rundt omkring.
Jan Petersen (Høyre), 2000-04-12:
Mitt spørsmål går til utdanningsministeren. Det er jo slik at den nye regjeringen har forsøkt å markere seg med en del forslag som dreier seg om modernisering av det norske samfunn. Men i denne strategien er det en del åpenbare hull, og et av de aller mest åpenbare hullene er mangel på reformer når det gjelder skole og utdannelse. Dette er en av de viktigste forutsetningene for at Norge skal evne å håndtere fremtidens utfordringer, og på det området har vi altså praktisk talt intet hørt fra den nye regjeringen. Det stod nesten ingenting i regjeringserklæringen, og den ansvarlige minister har i løpet av disse ukene heller ikke benyttet anledningen til å markere noen reformlinje. Mitt spørsmål er derfor: Hvorfor denne passive holdningen til reformer innen utdanningssektoren?
Jan Petersen (Høyre), 2000-04-12:
Jeg tror nok svært mange av de foreldre som har barn i grunnskolen eller i videregående skole, ikke ble særlig oppmuntret av det svaret statsråden nå gav. Det er en rekke behov for reformer i den utdannelsen som ungene får til daglig, og det forholdt statsråden seg altså ikke til. Da er spørsmålet: Hva ønsker man å gjøre konkret? La meg teste statsråden på ett av de mange ønskene om reformer som Høyre har, bl.a. at vi stiller strengere krav til lærernes kompetanse. Det er jo slik at halvparten av de som underviser i matematikk i ungdomsskolen, ikke har den nødvendige fordypende utdannelse, og spørsmålet er om statsråden vil være med Høyre når vi nå krever en klarere faglig fordypning i de fag som lærerne skal undervise i – også i ungdomsskolen?