Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2015-11-16:
Jeg vil først gjøre en liten observasjon. Jeg registrerer at de tre partiene som bruker mest tid i denne debatten, hadde 13,9 pst. oppslutning ved forrige valg, men de har brukt 70 pst. av taletiden. Så det er tydelig at de har mye på hjertet, men man kan jo gjøre seg en liten refleksjon over det. Alle vi som sitter her, er gitt et forvaltningsansvar. Vi har et forvaltningsansvar overfor velgerne våre, og vi har fått fire år til å forvalte dette landet. Det er en stor ære og et stort oppdrag. Det er altså da vår plikt å etterlate oss et land i bedre stand fire år etter at vi ble valgt. Det er etter min mening ikke det vi er i ferd med å gjøre etter to år. Jeg ser et land som vi delvis ikke har kontroll over. Ikke alt er vår feil, men vi har ikke gjort det vi burde og kunne ha gjort for å unngå den utviklingen vi nå ser. Vi diskuterer fortolkninger og prinsipper i utlendingsloven, basert på en flyktningkonvensjon fra 1951 som har gått ut på dato for lenge siden, som ble etablert etter annen verdenskrig for å gi jødene et trygt hjem og for å gi dissidenter bak jernteppet mulighet til å få frihet i Europa. Men vi behandler den som om det er – som representanten Tetzschner var inne på – mulighet til å få et kollektivt opphold i Europa. Så er det selvfølgelig kun snakk om Europa. Det er også ganske underlig, når det er trygge land over hele jordkloden – Sør-Amerika, Latin-Amerika, Asia; mange, mange land som er mye større enn Europa til sammen, kan også være en base for dette. Men det diskuteres ikke. Sist uke kom det 2 503 asylsøkere – hvis jeg fikk det tallet korrekt – til Norge. Representanten Lysbakken sa at det var veldig få. Ja, det er veldig få sammenlignet med 60 millioner. Det betyr nesten ingenting for de 60 millionene. Men i norsk sammenheng er det veldig mye. 2 503 ganget med 52 er ca. 130 000. Kommer det like mange flyktninger som i forrige uke hver uke i ett år fremover, kommer det 130 000 på ett år. Det er 1 500 flere enn det bor i Stavanger by. Det er mange mennesker, og det er et ansvar som vi tar på oss som representanter i dette storting. Hva om man skulle se en utvikling i resten av Midtøsten og Afrika som den vi ser nå i Syria og Irak? Det er ikke utenkelig at vi kan få borgerkriger f.eks. i Jemen som skaper tusenvis, hundretusenvis, av flyktninger. Hva med Mali – hundre tusen, millioner, av flyktninger? Hva med Nigeria, som har 120 millioner innbyggere som er estimert til å bli 750 millioner i løpet av de neste 50 årene – 75, var det kanskje? Med borgerkrig i Nigeria blir det kanskje 50–100 millioner på flukt. Skal vi bruke de samme prinsippene overfor dem hvis de ønsker å komme til Europa, og hvorfor ikke? Hvorfor ikke – har vi tenkt igjennom den tanken, eller lar vi det være til de neste fire årene og de neste representantene i Stortinget, som skal slite med den typen utfordringer? Har vi ikke et ansvar også fremover som representanter her? Eller er vi opptatt av bare denne ene saken nå, og så går vi av med en god gullpensjon når vi er ferdige her, og lar noen andre slite med de konsekvensene våre beslutninger får for neste generasjon, våre barn og barnebarn? Dagens asylsystem har gått ut på dato. Uten å drive reklame for min egen bok, nevner jeg at jeg tar opp et nytt asylsystem i min bok som kom ut for halvannet år siden. Det er en del i Europa som diskuterer dette nå, nemlig å opprette asylinstitutter, asylmottakssystemer, utenfor Schengen. Det ville gjøre at alle som ville mene at de er flyktninger eller føler seg forfulgt, ville kunne fraktes til slike asylmottak utenfor Schengen og få sine søknader behandlet der. Da ville man unngå enhver drukning, enhver ulykke, man kunne bli fraktet dit fra de nabolandene hvor det nå er krig eller borgerkrig. Det vil samtidig gjøre at de som søker etter en bedre økonomisk velferd, ikke vil sitte på et slikt asylmottak i påvente av et avslag på en søknad. På et slikt asylmottak ville man bruke helt identiske kriterier for hvordan man får asyl. Det vil bli finansiert av FN gjennom FNs finansieringsnøkkel. Mottaket av dem som får innvilget asyl, fordeles over FNs trygge medlemsland. På den måten tar Europa sin andel av flyktninger som er relevant og riktig for vår størrelse på ca. 500 millioner mennesker, istedenfor som i dag å fremstå som om vi er hele jordkloden alene. En annen konsekvens av forslaget som jeg lanserte, og som jeg vet at justisministeren også tar med seg, er at alle utlendingsdirektorater i alle land kan opphøre. Det er i seg selv en ganske stor begivenhet som gjør at dersom en krever asyl, eller ber om å få en asylsøknad behandlet i et av Europas land, blir man straks transportert til asylmottak utenfor Schengen og får sin søknad på trygt vis behandlet der. Med andre ord: Man kan legge ned utlendingsdirektoratene, i hvert fall det som handler om asylsøknadsprosessen, i alle land. De som skal behandle disse asylsøknadene – saksbehandlere i Norge og andre land – kan selvfølgelig søke jobb i slike sentre for å sørge for den byråkratiske og mer praktiske forordningen av systemet. Så kjære stortingsrepresentanter: Vi er nødt til å se fremover, tenke langsiktig, ikke kortsiktig, tenke på konsekvenser for våre barn og barnebarn og slutte å kalle hverandre navn, men faktisk se hva vi påfører vårt eget land – uten å fremstå som bedre enn andre eller dårligere enn andre, eller beskylde andre for å ha andre intensjoner enn å beskytte vårt eget land og vårt eget folk. Det er det forvaltningsansvaret vi fikk for to år siden. Det er vårt ansvar overfor det norske folk. Vi fikk ikke noe ansvar for å forvalte den globale utviklingen; vi fikk et ansvar for å forvalte Norge. Det ansvaret svikter vi nå, alle som en i denne salen.