Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2021-01-21:
Jeg vil starte med å si hvor imponert jeg er over den fantastiske jobben de ansatte i skolene og barnehagene rundt omkring i landet gjør. Jeg ser og hører om den innsatsen alle de gode ansatte i Skole-Norge nå gjør – hvordan de jobber på spreng for å møte nye krav, planlegge for karantener og sjonglere hjemmeskole og fysisk undervisning. De ansatte i skolene og barnehagene er en viktig del av førstelinja – noen av de viktigste heltene våre i denne krisa. Fra Arbeiderpartiet vil jeg si klart og tydelig: Vi ser og anerkjenner den enorme jobben de gjør. Jeg ser at det ikke står på kampviljen, men jeg forstår at det er utmattende. For jeg er alvorlig bekymret over de meldingene vi får fra skoler og barnehager rundt omkring i landet. Det meldes om mangel på vikarbudsjetter og ulik tolkning av regelverk. Det er stort arbeidspress. Lærere som var utslitt allerede til høstferien, er nær utmattelse nå etter juleferien. Det er økende sykefravær. Vi så det nå spesielt i barnehagene, men også i skolene, og jeg har dessverre hørt om lærere som allerede har sluttet. Dugnaden fra i vår er avlyst, men allerede overarbeidede lærere får fortsatt beskjed om å gjøre gratisarbeid på strammere og strammere budsjetter. At dugnaden er avlyst, blir nå bekreftet av at statsministeren også har sluttet å bruke dette ordet. En forsto vel kanskje at det var umusikalsk å fortsette å invitere til dugnad når en selv ikke møtte opp. Det kortvarige skippertaket vi så for oss i vår, har blitt et langvarig, intenst arbeidspress for både lærere, ansatte og elever. Derfor mener jeg det nå er på tide å kalle en spade for en spade. I Danmark kaller de nå det siste året nødundervisning. Danskene er jo kjent for å bruke sterke og karikerte ord. Statsministeren sier ofte at hun kanskje ikke ville brukt akkurat de ordene, men jeg mener det er unntakstilstand i Skole-Norge. Å behandle det siste året som normalen blir lureri. Jeg synes det i for stor grad fortsatt snakkes som om dette er normalen. Store prosjekter om skoleutvikling blir ikke satt på pause, og en fortsetter i stor grad innføringen av fagfornyelsen. Det som nå er klart, er at vi må planlegge for at denne situasjonen vil vare ut skoleåret. Derfor er mitt mål med denne interpellasjonen også å løfte blikket og invitere Stortinget til en debatt om de grepene vi må ta nå for å sikre at den unntakstilstanden som minst vil vare til sommeren, blir å leve med for både ansatte, barn og elever. De siste dagers diskusjon om krisepakker til skolene og barnehagene viser at vi kanskje ikke her i dag blir enige om akkurat det. Jeg er opptatt av at den diskusjonen heller ikke skal skygge for viktige diskusjoner om bedre smittevern, behov for tydeligere regelverk, endringer i trafikklyssystemet, muligheter for hjemmekontor, behov for økte ressurser og hva vi må gjøre for å få bedre digital undervisning. Min påstand er at vi også politisk i for stor grad snubler fra den ene krisen til den andre. Spørsmålet nå er om vi har lært fra i vår og i høst, og om vi klarer å ta grep og justere kursen og unngå at vi gjør de samme feilene igjen. Rødt nivå på ungdomsskoler og videregående skoler i januar er et godt eksempel på nettopp dette. Igjen ble ansatte i skolen innkalt til dugnad med kortest mulig frist og uten at merarbeidet og behovet for ekstra ressurser ble kompensert. Regjeringa presenterte rødt nivå kl. 18 en søndag kveld, som skulle virke fra mandag morgen kl. 8. Fjorten timer på å planlegge er kort tid selv om en er forberedt. Det ble ikke mye søvn på rektorer, lærere og ansatte som måtte lage ny timeplan på én natt. For rødt nivå betyr også en helt annen måte å organisere skoledagen på. Det er mindre kohorter, faste klasserom og én meter avstand for både elever og ansatte. Det er rett og slett merarbeid, mer digital undervisning og økt arbeidspress. Derfor mener jeg at rødt nivå også må bety økte ressurser til skolene. At regjeringa ikke la én krone på bordet når vi vet at det koster og krever mer, var feil. Sånn kan det ikke fortsette. Skolene og barnehagene er allerede på bristepunktet. Vår jobb nå er å sikre et mer stabilt fundament for den unntaksskolen vi vet det blir fram til sommerferien. Og dette er ikke svartmaling, men virkeligheten der ute, der de ansatte gjør sitt beste, men opplever å ikke strekke til. En strekker ikke til for de barna som trenger fellesskapet skolen og barnehagen er. I Facebook-gruppa «Korona-dugnad for digitale lærere» – som ble opprettet i iveren etter å dele og hjelpe hverandre da skolen stengte ned – deles det nå ikke bare digitale tips, en diskuterer også hva som trengs for å hjelpe en i skolehverdagen. Det etterlyses bedre smittevern og mer ressurser, og det stilles spørsmål om innføringen av nye læreplaner bør settes på pause. Og kanskje viktigst av alt: Det etterlyses tydeligere nasjonale føringer, flere folk og ressurser – og det læreren Monica beskrev på Facebook at hun trenger: «Tid! Tid til alt jeg skal rekke. Til å rette. Til å veilede. Til å planlegge. Til å berolige. Til å være kone og mor. Fri! Fri fra alt som tynger. Fri fra bekymringer om at jeg tar med smitte fra skole hjem til farmor på 92. Fri fra fagfornyelsen. Fri fra dugnad.» Vi ser nå at flere barnehager melder at allerede fra høstferien i fjor var vikarbudsjettet brukt opp. Skoler forteller om at de ikke har penger til å sette inn vikarer. VG meldte at 1 400 spesialpedagoger ble brukt som vikarer framfor til spesialundervisning, og at 14 000 elever i grunnskolen har fått redusert spesialundervisning. Ferske tall fra Nav viser at det legemeldte sykefraværet i barnehagene har økt med hele 14 pst., og at det egenmeldte sykefraværet har økt tilsvarende. Det er dette som er virkeligheten der ute. Arbeidspresset i skoler og barnehager er på rødt nivå. Det har det vært lenge. Nå ser vi også at det får konsekvenser. VG fortalte denne uka at 50 pst. av dem som jobber i skolen, vurderer å søke seg vekk eller bytte jobb. Jeg har hørt mange historier om folk som allerede har sluttet, som nå søker på andre jobber, og det kommer på toppen av den økende lærermangelen vi har nå. Det kan vi ikke stå og se på. Spørsmålet nå er om vi har lært fra i vår og i høst, og om vi klarer å ta grep. Jeg mener det er et stort behov for et tydeligere regelverk og endringer i trafikklyssystemet. Det er behov for mer konkrete trappetrinn i systemet og for å tydeliggjøre hva som skiller de ulike nivåene. Jeg håper også at veilederne kan være tydeligere på forskjellene, og at en rydder opp i dette. Konsekvensen nå er at en ser at det er store forskjeller når det gjelder hvordan dette tolkes. Jeg har hørt mange ansatte beskrive et nytt nivå som egentlig ikke finnes, et oransje nivå, som er midt imellom gult og rødt – et nytt uttrykk som har vokst fram nettopp i denne usikkerheten. Vi har sett at regjeringa har lagt fram en forskrift som var på høring før jul, med gult nivå med hjemmeskole. Det blir nesten som rødt. Jeg er i hvert fall veldig opptatt av at det er tydelige skiller mellom de ulike nivåene, og klart når en gjør hva. Jeg har også fått mange konkrete bekymringer fra dem som jobber i voksenopplæringen. De følger nå ungdomsskolens veileder. Jeg mener det nå er på tide at de kanskje får sin egen veileder. Voksenopplæringen har en helt egen situasjon. Det er en spesiell gruppe elever som krever egne løsninger, spesielt når vi ser smitten som har vært i noen av disse miljøene. Jeg håper statsråden kan svare på om dette er noe en har vurdert eller vil se på. Vi må også innom bedre smittevern, noe jeg får mange tilbakemeldinger om. De ansatte står midt i smittefaren. Ekstremt mange lærere jeg snakker med, er bekymret. Det er et paradoks at en lærer må ha nesten null nærkontakt privat, men på jobb må møte 50, 100, ja nesten 200 personer. Skal barnehagene og skolene fortsatt kunne klare å være åpne fram mot sommeren, forutsetter det at ansatte ikke blir utsatt for eller bidrar til økt smitte. Jeg tenker at dette må få betydning for vaksineringen. Derfor har jeg støttet kravet fra Utdanningsforbundet om at det må vurderes. Jeg inviterer ikke nå til en krass debatt om vaksinerekkefølgen, men vil gjerne høre statsrådens vurderinger rundt dette – om når hun og regjeringa mener ansatte i skoler og barnehager bør inn på prioriteringslista for vaksine. Jeg ser også fram til svaret fra Folkehelseinstituttet på utfordringen fra Utdanningsforbundet. En del av dette er at en også må diskutere muligheten for hjemmekontor og hvordan man bedre kan ivareta risikogrupper. Det er også behov for økte ressurser, og jeg mener det er grunn til å se spesielt på dette med vikarer og overtidsarbeid. Vi vet at de ansatte har jobbet mer, vi vet at de ikke har blitt kompensert, og vi vet at de ikke har fått tatt ut avspasering. Dette må det tas grep om hvis ikke flere skal forlate yrket, og jeg håper konkret at statsråden kan sette seg ned med KS og de andre partene og se hva hun kan gjøre for å sikre dette på en bedre måte.