Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2013-01-15:
Statsråden avsluttet sitt innlegg med å peke på et dilemma, nemlig de stedene hvor autoritære regimer bryter menneskerettighetene, men er opptatt av sosiale rettigheter. Det kan av og til være et dilemma. Men jeg tror det viktigste for et land som Norge, som en betydelig giver og en betydelig aktør, er å holde fast ved det grunnleggende: Menneskerettighetene er universelle. De gjelder helt uavhengig av tid og sted, de kan ikke byttes bort, de kan ikke veksles inn, og de kan ikke fratas av autoritære ledere som mener at andre rettigheter er viktigere. Sagt på en annen måte: Sjøl om du får mat på bordet, betyr det ikke at du har sagt fra deg retten til ytringsfrihet. Det utgangspunktet må være det som gjelder. Det er en tid for stille diplomati. Det er en tid for å si klart og tydelig ifra. Det er også viktig at Norge har en klar og tydelig holdning ikke bare overfor land som ligger oss fjernt, og som ikke betyr så mye, men at vi har akkurat den samme holdning overfor land der vi kanskje har strategiske og økonomiske interesser, nettopp fordi menneskerettighetene er universelle og gjelder uavhengig av tid og sted. Statsråden er inne på et viktig poeng, nemlig at den nasjonale politikken i de landene Norge engasjerer seg, er avgjørende. Der det oppstår krig og konflikt, der det er brudd på menneskerettigheter, der det er svak økonomisk framgang, og der det er vanstyre er det den nasjonale politikken som i stor grad spiller fallitt. Men vi påvirker jo gjennom de landene vi samarbeider med, og hvordan vi samarbeider med landene. Daværende utviklingsminister Erik Solheim holdt et innlegg på det årlige stasjonsjefsmøtet i Utenriksdepartementet 26. august 2010. Alle momentene hans – ganske mange av dem – er lagt ut på UDs nettsider, og under overskriften «Klimatilpasning» sier Erik Solheim: «Klimavasking: All norsk bistand, både den eksisterende og alle nye tiltak skal gjennomgås for å sikre at de ikke bidrar negativt til klimaet.» Jeg skulle ønske at det var like store ambisjoner på menneskerettighetsområdet – at all norsk bistand ble «menneskerettighetsvasket», som man da får bruke som et begrep – rett og slett for å sikre at den ikke bidrar negativt til menneskerettighetene. Det kanskje mest påfallende ved å lese igjennom Erik Solheims punkter og poenger til stasjonsjefene i 2010 er at gjennom alle de temaene han nevner, er ikke menneskerettigheter nevnt med ett ord. Det kan være en tilfeldighet, men jeg tror dessverre det er et uttrykk for måten regjeringa har prioritert på. I Sverige og Finland har de nå lagt til grunn en helt ny innfallsvinkel på utviklingspolitikken, der menneskerettighetene står i sentrum. Regjeringa har også ved noen anledninger vist at den kan fatte beslutninger og gjøre tiltak som blir viktige. 28. november 2011 fikk Stortinget et brev – også da fra Erik Solheim – der den planlagte budsjettstøtta på 70 mill. kr til Malawi ble omdisponert fordi, som det sto: «da statsbudsjettet ble fremlagt sommeren 2011 ble det klart at Malawis reformprogram med IMF måtte legges på is. En negativ utvikling innen styresett og menneskerettigheter bidro også til at giverne holdt tilbake budsjettstøtten. Norge har sammen med andre budsjettstøttegivere tydeliggjort sin bekymring for innstramming i det demokratiske handlingsrommet.» Akkurat det er noe vi fra Høyres side har etterlyst, også når det gjelder flere land enn Malawi. For det er et effektivt virkemiddel, og det viste også eksempelet med Malawi. Det er mye som kan gjøres for å få bedre fokus på menneskerettigheter i norsk utviklingspolitikk. Et av de poengene som har vært nevnt tidligere, og som jeg syns det kan være verdt å be statsråden vurdere, er om man i UD skulle få et slags etikkråd – tilsvarende det man har i Statens pensjonsfond utland – for å vurdere korrupsjon, for å vurdere menneskerettighetsutvikling og eventuelt vurdere uttrekk av bistand. For på et eller annet tidspunkt må man jo stille seg spørsmålene: Hvor går grensene? Når er utviklingen så negativ at vi ikke lenger kan forsvare å være til stede? Og i så fall hvilke kriterier skal gjelde for uttrekk? Jeg syns også det er viktig at de gjennomgangene og rapportene som lages i enkeltland for å vurdere prosjektene opp mot menneskerettigheter, blir gjort offentlig tilgjengelig for Stortinget og for allmennheten. For det er viktig å kunne føre tilsyn med og ha innsyn i de prosessene som faktisk er. Så det fins muligheter for å gjøre langt mer på menneskerettighetsområdet. Jeg syns det er flott at min gode kollega representanten Skovholt Gitmark tar opp et så viktig tema, og at vi får, syns jeg til nå, en veldig god debatt.