André N. Skjelstad (Venstre), 2018-02-06:
I 2014 lanserte Venstre et forslag i Stortinget som førte til den jordvernstrategien vi kjenner i dag. Det var ambisiøse mål, og vi ga regjeringen en klar bestilling: Innen 2020 skulle omdisponeringen av dyrket jord ligge på under 4 000 dekar. Dette målet forpliktet regjeringspartiene seg til i den nye regjeringsplattformen. For å nå 2020-målet er det i dag ikke behov for nye mål, nye ordninger og nye utredninger. Vi må følge opp den jordvernstrategien som ble vedtatt i 2015. Dagens opposisjonsforslag i Stortinget bidrar dessverre til å svekke fokuset på jordvernstrategien og omdisponeringsmålet. Opposisjonen ønsker en oppdatert jordvernstrategi framlagt i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. En kan spørre seg hva de trenger utover den jordvernstrategien vi har per i dag, med en ambisiøs målsetting og klare oppgavebeskrivelser for kommuner, fylkeskommuner og stat. En oppdatering kan fort gå på bekostning av omdisponeringsmålet for 2020. Jeg forstår opposisjonens forslag som uttrykk for bekymring for jordvernet. Det er en bekymring som undertegnede deler. Det er et engasjement som jeg synes er positivt, men det oppnås ikke gjennom å vedta oppdateringer av eksisterende målsettinger. Et mindretall ber også regjeringen vurdere å slutte seg til Frankrikes «4 per 1000-initiativ» og hvilke konsekvenser det vil ha, og komme tilbake til saken i revidert nasjonalbudsjett i 2018. En slik vurdering vil igjen være med og distrahere oss fra målsettingen om jordvernstrategien som vi har funnet enighet rundt i jordvernstrategien fra 2015. Skal vi nå 2020-målet, kan vi ikke følge hver tangent som opposisjonen ønsker å utforske. Vi må holde oss til målsettingen vår og fokusere på implementeringen. Det finnes ingen andre partier på Stortinget med større fokus på jordvern enn Venstre. Jeg er glad for at våre regjeringspartnere er med på en så klar forpliktelse til jordvern som det vi har i Jeløya-plattformen. Den nye regjeringsplattformen ble først ferdigstilt for noen uker siden, og jeg maner nå til at regjeringen må få ro til å levere på løftet sitt. Jordvernstrategien skal følges opp i løpet av denne perioden. Jeg lyttet med interesse til representanten Sandtrøen og forelesningen han hadde om historien. Jeg er ikke så sikker på at det bare var kornprisen i Ukraina som skapte den arabiske våren. Jeg tror det var flere sammenhenger samtidig. Men det betyr ikke at jeg ikke er enig i at en skal vurdere å se på et beredskapslager for korn. Det tror jeg vil være fornuftig, men jeg tror også at man må bruke den tiden som må til. Jeg så også i dagens Nationen – og jeg deler noe av oppfatningen her – at vi er nødt til å gjøre de vurderingene, men jeg tror de vurderingene må ses i en litt større sammenheng. Da vi hadde de siste rundene i salen her i fjor vår om hvor viktig kornjord er, var det et klart mindretall som ønsket å snu kanaliseringspolitikken ved å svekke nettopp de beste områdene å drive korn på. Det synes jeg er et paradoks. Representanten Knag Fylkesnes snakket om kvaliteten på jorda. Det er jeg enig i. Derfor var også flertallet den gangen villig til å legge enda mer penger på bordet i forbindelse med grøfting, for det handler om kvalitet på jorda. Det er viktig å se på flere mulige utganger når det gjelder dette. Det ene som i hvert fall er særs viktig når vi snakker om beredskap, er at den norske kanaliseringspolitikken må stå fast. Vi må drive med kornproduksjon, matkornproduksjon, der vi har mulighetene til det, og ikke gå til kamp mot det. Det håper jeg også at flertallet i denne sal ikke gjør en reversering av, slik de prøvde i fjor vår. For det handler også om beredskap. Jeg er enig med representanten Bjørke i at det ikke bare handler om kuler og krutt – beredskapen er tuftet på mye mer, bl.a. matvarer, som korn, men også andre matvarer. Derfor tror jeg det er viktig å bruke den tiden som er helt nødvendig på dette, slik at vi får en sak som er tuftet på fakta og ikke på så mye annet.