Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2002-12-11:
Gjennom mange år har det vært bred enighet om å bygge Velferds-Norge. Norge og de øvrige nordiske land har framstått som modeller for velferdsbygging i andre land. Innholdet i vår velferdsbygging har vært: en rettferdig fordeling av verdiskapingenå gi alle borgere en økonomisk og sosial grunnsikkerhetå sikre like muligheter til omsorg og behandling, uavhengig av sosial posisjon og økonomi Den rettferdige fordeling er søkt realisert ved å heve gulvet for dem som har hatt minst. Grunnsikkerheten er søkt realisert gjennom universelle tjenester og økonomiske ytelser – gjennom sykelønnsordning, arbeidsledighetstrygd og gode pensjonssystemer. Rett til og like muligheter til omsorg og behandling er søkt sikret gjennom et utbygd offentlig velferdsapparat. Dette Velferds-Norge er i ferd med å skifte ham. Den oppslutning disse verdiene hadde også i et sosialliberalt Høyre, har veket plass i et økonomisk-liberalistisk Høyre, drevet enda lenger til høyre av Fremskrittspartiet. Regjeringen skisserer en fattigdomspakke, men skaper flere verdig trengende og potensielle sosialklienter ved at det kuttes i barnetillegget for enslige forsørgereuføre blir foreslått fratatt muligheten til å tjene 1 G ekstra, og utgifter ved sykdom bare i begrenset grad skulle kunne trekkes fra i ligningen. Samtidig innføres det skattefritak for arbeidsgivere som betaler private helseforsikringer for sine ansattedet innføres behovsprøvd gravferdsstøtte, og det gjør flere til sosialklienter. Samtidig sørger Fremskrittspartiet for at arveavgiften reduseres drastisk og således favoriserer de rikeste Grunntryggheten realiseres ikke med utgangspunkt i et menneskesyn basert på mistenksomhet, slik det gjøres gjennom de økonomiske sanksjoner som foreslås for dem som ikke er i fullt arbeid: ved å redusere uføretrygden fra 66 pst. til 60 pst. av beregningsgrunnlagetved å redusere retten til arbeidsledighetstrygdved trusler om å redusere sykelønnen dersom ett av intensjonsavtalens mål om 20 pst. reduksjon ikke nåsved å underregulere grunnbeløpet i forhold til lønnsutviklingen, og Fremskrittspartiets høye sigarføring fra tidligere blir noe tafatt, når de på grunn av budsjettforliket ikke stemmer for forslaget om at etterslepet fra i fjor skal gis før de neste pensjonsdrøftinger tar til Rett til like muligheter for omsorg og pleie sikres ikke gjennom privatisering av velferdstjenestene, slik budsjettforliket legger opp til, der arbeidsgivere får skattelette når de betaler private helseforsikringer for sine ansattefinansieringsmodeller i helsevesenet skal stimulere til private aktørerdet på ulik måte skal legges bedre til rette for private sykehusøkt konkurranse og anbudsutsettelse skal sikres bl.a. ved å innføre utfordringsrett for private aktører og således legge til rette for privatisering av viktige kommunale omsorgstjenester Vi har erfaringer med dette i et høyrestyrt Oslo. Enda flere erfaringer har man fra Thatchers liberale England i sin tid. Erfaringene er tydelige: Det blir verken omsorg eller trygghet av det. Jeg har vanskelig for å tro at det er et reelt flertall for et slikt hamskifte i norsk velferdspolitikk. Det er å håpe av Kristelig Folkeparti kommer ut av skapet før strukturendringene blir så store at vi ikke kan rulle velferden tilbake.