Geir Pollestad (Senterpartiet), 2010-12-02:
De to representantforslagene inneholder tre konkrete forslag: Det er forslag om evaluering av varslerparagrafen, forslag om endring av varslerparagrafen og forslag om opprettelse av en varslerenhet i Arbeidstilsynet. En samlet komité mener at retten til å varsle er et gode for både arbeidsgiver, arbeidstaker og samfunnet. Komiteen er opptatt av å sikre et godt rettsvern for den som velger å varsle. Dette er en viktig del av ytringsfriheten i arbeidslivet. Videre er det, slik jeg oppfatter det, i alle partier en erkjennelse av at denne retten må ha noen begrensninger, og uenigheten i sakene går først og fremst på utformingen av disse begrensningene. La meg først gå inn på forslaget om en evaluering av varslerparagrafen og virkningene av den. Flertallet i komiteen stiller seg positiv til en slik evaluering. Men jeg registrerer samtidig at det er en uenighet mellom partiene når det kommer til hvordan en slik evaluering skal være. Gjennom de to representantforslagene registrerer jeg at opposisjonspartiene ser ut til å trekke konklusjonene på forhånd. Jeg mener at en evaluering av dagens ordning vil være både nyttig og nødvendig, og i tråd med Stortingets ønske da bestemmelsen ble vedtatt. Men jeg mener at en gjennomgang må være fordomsfri og åpen for å finne de erfaringene som varslerne og virksomhetene selv har gjort seg, ikke de erfaringene som vi som politikere etterspør. Jeg er glad for at statsråden i sitt svarbrev til komiteen også ser behovet for en slik evaluering av varslingsinstituttet i arbeidsmiljøloven. Arbeidet må settes i gang raskt, og Fafo-rapporten fra mai dette året gir et godt utgangspunkt for arbeidet. Mens komiteen har behandlet saken, har det kommet opp spørsmål i media om varslervernet for ansatte hos underleverandører. Jeg vil understreke at det er behov for i denne evalueringen også å få klargjort hva som er rettstilstanden når det gjelder varsling fra ansatte hos innleide og ansatte hos underleverandører. Men flertallet har valgt ikke å gå inn på det konkrete forslaget i Dokument 8:151 S fordi vi ikke deler forslagsstillernes virkelighetsbeskrivelse. Vi mener at varslingsbestemmelsenes effektivitet ikke kan måles ut fra å telle antall saker i rettsapparatet, slik som forslagsstillerne har gjort. La meg så gå inn på det konkrete forslaget i representantforslag 8:172 LS. Jeg vil starte med å si at forslagsstillerne bommer når de først framfører krass kritikk mot begrepet «forsvarlig», som er dagens ordlyd i loven. Så foreslår de ny lovtekst i den hensikt å gjøre det tydeligere for de ansatte, og da bruker de begrep som «skadehensikt», «urettmessig» og «vesentlig». Jeg tror ikke at dette er begrep som alle arbeidstakere vil oppfatte som oppklarende, tvert imot vil det innebære en betydelig tvil om hvordan de skal forstås. En slik måte å bygge en lovtekst på – som er gjort i dette forslaget – vil over tid lede til antitetiske tolkninger, noe som på sikt kan svekke varslerne. Flertallet støtter heller ikke forslaget om å opprette en egen varslerenhet i Arbeidstilsynet. Vi må erkjenne at varslingssaker er vanskelige for varslerne, og vi må først og fremst stimulere til at sakene blir håndtert internt i den enkelte virksomhet, og at det er en god kultur for dette. Forslaget om en egen varslingsenhet vil institusjonalisere varslingssystemet. Jeg tror ikke vi er tjent med det. Varslingssakene er også svært mangfoldige. Og det er grunn til å se nærmere på om de ulike statlige enhetene, f.eks. tilsyn, har god nok kompetanse til å gi råd når de blir kontaktet i varslingssaker. Jeg legger til grunn at dette også er et spørsmål som blir berørt i den varslede evalueringen. Vi er alle interessert i at ulovligheter og kritikkverdige forhold ikke finner sted i arbeidslivet. Varslingsinstituttet er en viktig ordning for å bekjempe dette. Så om gjennomgangen av varslingsbestemmelsene i arbeidsmiljøloven avdekker svakheter, har ikke flertallet innvendinger mot å gjøre nødvendige endringer i dagens regelverk.