Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2020-05-14:
Nok en gang tar jeg ordet først fordi saksordføreren er fraværende. Det gjelder, som presidenten sa, grunnlovsforslag fremmet av Michael Tetzschner, Erik Skutle og Per Olaf Lundteigen, om endring i § 89, altså domstolskontroll med lover. La meg først si lite grann om forslaget. Forslagsstillerne skriver at forslaget om å endre teksten ikke tar sikte på å rokke ved Stortingets vilje til å la systemet for domstolskontroll komme til uttrykk i Grunnlovens tekst. I samsvar med formålet om å grunnlovfeste den etablerte ordningen tar forslaget heller ikke sikte på å endre bestemmelsens saklige innhold. Det er nødvendig å understreke det. Det som er begrunnelsen, er «å bringe paragrafens ordlyd bedre i samsvar med dens tilsiktede meningsinnhold». Et ønske om å bedre samsvaret mellom ordlyd og reelt innhold er i seg selv tilstrekkelig for å begrunne grunnlovsforslaget, men det er også tydelig at lovkontrollen i Norge skal være en konkret kontroll og ikke en såkalt abstrakt kontroll. Det er i tråd med den praksis vi har i dag, men det blir altså tydeligere, og understreket. Det siste elementet det er grunn til å nevne, er klargjøringen av at kontrollen ikke bare gjelder statens myndigheter, men alle som utøver offentlig myndighet med utgangspunkt i lov. Alt burde være ukontroversielt når det gjelder det. Ved behandling av saken har komiteen understreket akkurat det samme. Det er en samlet komité som peker på at det er bred støtte til at Grunnlovens tekst så langt som mulig skal kunne leses av alle på en slik måte at den gir best uttrykk for Grunnlovens sentrale innhold. Komiteen understreker videre at man ikke tar sikte på «å endre bestemmelsens saklige innhold», men å endre Grunnlovens ordlyd til bedre å samsvare med det tilsiktede meningsinnholdet. Det er nødvendig å understreke det. Komiteens flertall understreker den samme forståelsen av nyanseringen mellom konkret kontroll og abstrakt kontroll og også betydningen av at loven gjelder alle som utøver myndighet med utgangspunkt i norsk lov. Til det spesielt har det i løpet av den diskusjonen vi har hatt under behandlingen i kontrollkomiteen, kommet inn en del innspill – fra Norges institusjon for menneskerettigheter, fra professor Eivind Smith og fra andre som har ønsket å komme med innspill til komiteen. De to førstnevnte er tatt inn som vedlegg i innstillinga. I den forbindelse reiser mindretallet spørsmål om det at det gjøres en endring i § 89, kan føre til at det kan bli en ny tolkning av en rekke andre paragrafer i Grunnloven. Det er henvist til §§ 92, 93, 95, 100, 102, 104, 108, 109, 110 og 112. La meg understreke at når forslaget ikke er ment å endre den faktiske rettstilstand med hensyn til § 89, er det selvfølgelig – jeg tror jeg kan si det på hele Stortingets vegne, i alle fall på vegne av det flertallet som står bak innstillinga – heller ikke meningen at det skal forandre fortolkningen av de øvrige paragrafer. Det burde være unødvendig å si, men jeg understreker det likevel. De andre paragrafenes betydning endres selvfølgelig ikke. Det har som sagt kommet en rekke innspill til komiteen, og det er reist en del problemstillinger. Det at Grunnloven skulle få et nytt meningsinnhold, kan vi altså avkrefte, både når det gjelder den aktuelle paragrafen, og når det gjelder andre paragrafer. Men så har noen sagt: Når vi ikke endrer betydningen av Grunnloven, er det nødvendig å endre paragrafen da? Det synes jeg er et godt spørsmål. Men vår felles oppfatning – min oppfatning, og jeg tror flertallets, som innstiller på at forslaget bifalles – er at det er viktig at Grunnloven også gir et riktig inntrykk for dem som leser den, ikke bare i de juridiske miljøene, men for innbyggerne i Norge. Det vi gjør, er det samme som vi gjorde da vi i 2007 vedtok i Stortinget at parlamentarismen skulle inn i Grunnloven. Den hadde eksistert siden 1884, og alle var enige om at det var konstitusjonell sedvane, men allikevel er det greit at Grunnloven reflekterer det faktiske forhold. Jeg oppfatter forslagsstillerne og komiteens flertall, som altså anbefaler bifall, å ha nettopp den oppfatningen av denne paragrafen. Når jeg henviser grundig til det, er det fordi at i den siste henvendelsen fra Norges institusjon for menneskerettigheter sier de: «Om Stortinget likevel skulle velge å gå videre med forslaget, bør det presiseres nærmere at grunnlovsfestingen ikke er ment å endre den rettstilstanden som følger av konstitusjonell sedvanerett.» Herved er det understreket – som det er i forslagsstillernes begrunnelse, og som det er i innstillinga fra komiteen – nå også fra Stortingets talerstol. Et av de siste innspillene vi har fått, er fra den norske avdelingen i International Commission of Jurists. De er for så vidt inne på at det kanskje ikke blir så stor endring av praksis, og stiller spørsmål ved behovet for det, men de sier til slutt i sitt brev til oss: «Dersom Stortinget finner grunn til å forsikre seg om at legalitetskontrollen skal være del av prøvingsplikten i medhold av Grunnloven § 89, mener ICJ Norge at alternativ H er det klart beste alternativet.» Det er det alternativet vi peker på og anbefaler at blir vedtatt – som sagt fordi vi er opptatt av at Grunnloven skal gi et korrekt bilde av den faktiske rettstilstand.