Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2005-11-15:
Venstre slutter seg til utenriksministerens redegjørelse og de perspektivene som trekkes opp, og vi er i det vesentlige enig i utenriksministerens konklusjon om at Norge skal fortsette å støtte stabiliseringen og gjenoppbyggingen av Afghanistan og Irak. Venstre er også enig med utenriksministeren når han understreker at militær innsats i seg selv aldri vil være tilstrekkelig for å løse den typen konflikter vi ser i Afghanistan og Irak. Vi er videre svært tilfreds med at utenriksministeren inviterer til størst mulig åpenhet om hvordan Norge kan bidra med sivile og militære bidrag i internasjonale operasjoner. Situasjonen i Irak er fortsatt meget ustabil. På tross av de betydelige militære ressurser som nå settes inn, kan situasjonen i deler av landet ikke sies å være under kontroll. Veien mot økt stabilitet går gjennom en politisk prosess basert på demokratiske verdier. Dette er en prosess som verdenssamfunnet har et medansvar for skal lykkes, og grunnlaget finner vi i Sikkerhetsrådets resolusjon 1546. Nå må vi samle oss om de tiltak som kan bidra til å bygge samfunnet i Irak opp igjen. For det første må vi bidra til bedret sikkerhet og økt stabilitet i alle deler av landet. Vi får ingen positiv utvikling i Irak uten økt sikkerhet. For det andre må vi styrke den demokratiske politiske prosessen. Vi får ingen bred og stabil utvikling i landet uten styrket legitimitet for det irakiske styret. For det tredje må vi legge til rette for og etablere rammebetingelser for en økonomisk utvikling av landet. Gjenoppbygging og revitalisering av økonomien er også en forutsetning for en positiv utvikling i Irak, og med sine naturressurser har landet gode forutsetninger for på sikt å klare seg uten internasjonal utviklingsbistand. FN har sagt at verdenssamfunnet må ta sin del av ansvaret for å bygge opp Irak. Jeg registrerer at utenriksministeren sier at Norge på sikt må bidra til at Irak kan klare seg selv. Petroleumsindustrien nevnes som eksempel på hvor Norge har spesielle forutsetninger for å bidra. Hva vil utenriksministeren gjøre på kort sikt? De hyppige og ødeleggende angrep fra opprørsstyrkene virker også destabiliserende i landet. Det internasjonale samfunn må være tydelig på å ta avstand fra disse angrepene. Venstre vil understreke at også vi må støtte irakerne i deres anstrengelser for å få kontroll og styring i eget land. Det er på sin plass å rose den innsats norske frivillige hjelpeorganisasjoner har bidratt med i Irak. Norsk Folkehjelp driver demokratiprosjekter og minerydding i Nord-Irak. Kirkens Nødhjelp, Redd Barna, Røde Kors og Tromsø Mineskadesenter er blant organisasjonene som har mottatt støtte til prosjekter innen områder som helse, bistand til flyktninger, vannforsyning, sanitære forhold og minerydding. Fra norsk side må det gjøres klart at internasjonalt samarbeid og dialog er veien å gå. Allianser fra sak til sak vil etter Venstres mening ikke bidra til en forbedret situasjon i Afghanistan og Irak. I den grad Norge kan bidra til å fremme dette, må vi benytte muligheten til det. Utviklingen går i retning av at afghanerne selv i stadig større grad overtar ansvaret for sikkerheten i sitt eget land. Dette er resultat av den systematiske opplæringen av afghanske militære sikkerhetsstyrker og politi de siste årene. En av de viktigste utfordringene blir å styrke sentralmyndighetenes autoritet og kontroll i provinsene. Dette er en forutsetning for å redusere de lokale krigsherrenes makt og for å lykkes med å bekjempe den økende narkotikaproduksjonen. Venstre er enig i vurderingen av at en fortsatt aktiv støtte og deltakelse fra det internasjonale samfunn er en forutsetning for at man skal kunne lykkes med å oppnå varig stabilitet i Afghanistan. Det er derfor viktig at allierte land følger opp NATOs vedtak gjennom å bidra til ISAFs nærvær i provinsene. Venstre stiller seg bak at Regjeringen på denne bakgrunn foretar en justering av vårt framtidige styrkenærvær i Afghanistan. Norge vil dermed gi et direkte bidrag til stabilitet i nordregionen sammen med flere øvrige allierte og nordiske land, bl.a. Tyskland, Nederland og Sverige. Anmodningen fra NATO om tre–fire F-16-fly i tre måneder må derfor ses ut fra behovet for økt luftstøtte for ISAFs arbeid i provinsene. For Venstre har det alltid vært viktig å legge stor vekt på å videreutvikle og styrke folkeretten og FNs rolle, bl.a. ved å bidra til å styrke FNs evne til krisehåndtering. Det er viktig at vi i Norge kan bidra til arbeidet med å skape en mer stabil verden. Gjennom å vise vilje og evne til å bidra i den type arbeid styrker vi også vår egen rolle og betydning internasjonalt. For Venstre er det også viktig at Norge får beholde full nasjonal beslutningsmyndighet når det gjelder hvilke operasjoner norske styrker skal delta i. Det vil følgelig ikke være tale om å overføre verken formell eller reell beslutningsmyndighet eller militær innsats til en organisasjon som vi ikke er medlem av. Det vil være en ufravikelig forutsetning for deltakelse at operasjonene er solid forankret i folkeretten. Utenriksministeren gav oss forsikringer om at disse forhold er godt ivaretatt, og Venstre stiller seg bak Regjeringens beslutning om fortsatt og forsterket deltakelse i ISAF. Venstre ønsker videre et sterkere internasjonalt engasjement i Forsvaret. Norsk politikk må ikke bare involvere seg i de konfliktene som trekker til seg stormaktenes oppmerksomhet. Vi vil prioritere operasjoner der det humanitære behovet er størst. De siste årene har norsk deltakelse i FN-operasjoner sunket. Venstre ønsker å snu denne utviklingen. For Venstre er et FN-mandat en klar hovedregel for internasjonale operasjoner. Derfor må også NATO være svært restriktive med å igangsette fredsskapende operasjoner utenfor NATOs områder dersom det ikke foreligger et FN-mandat. Militær intervensjon uten FN-mandat kan kun støttes i de mest ekstreme tilfeller, der en kan forhindre etnisk rensning og folkemord. En slik situasjon berettiget NATOs aksjon i Kosovo i 1999. Venstre stiller seg derfor bak forsvarsministerens og Regjeringens ambisjoner om å øke FN-ledede operasjoner. For Venstre er det et grunnleggende prinsipp at alle ekstraordinære militære operasjoner som går ut over retten til selvforsvar, må ha mandat fra FNs sikkerhetsråd. I lys av det nye konfliktbildet er det behov for å forbedre sikkerheten og tilgangen til sårbare grupper for FN og de humanitære organisasjonene. Dette er i første rekke et ansvar for partene i en konflikt, men det er også behov for internasjonale politiske tiltak som sikrer legitimiteten og integriteten til humanitært hjelpearbeid. Jeg syns det er noe merkelig å være vitne til SVs opptreden i saken om bruk av norske F-16-fly i Afghanistan. Når framtredende stortingspolitikere og sentralstyremedlemmer i SV er med og demonstrerer mot sin egen regjering, sår de også tvil om Regjeringens politikk. Jeg forutsetter at det største og mest ansvarlige partiet i Regjeringen tar de nødvendige grep og forsikrer Stortinget om at norsk utenrikspolitikk for framtiden skal være basert på ansvarlighet og forutsigbarhet. Vi kan ikke ha en situasjon som medfører at Regjeringens utenrikspolitikk ender opp som offer for tilfeldige protester hvor deler av Regjeringens parlamentariske grunnlag deltar. SVs opptreden gir videre grunn til å tro at Regjeringen ikke har en samlet stortingsgruppe fra SV bak seg i denne saken. Det er derfor naturlig å stille spørsmål om Regjeringen i sin utenrikspolitikk har støtte i hele SVs gruppe, eller om Regjeringen for framtiden må henvende seg til opposisjonen for å få flertall for sin politikk. Norsk utenrikspolitikk har i stor grad vært preget av enighet. Venstre mener at dette er viktig også i framtiden.