Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2008-04-07:
Det er et viktig tema som tas opp av interpellanten. Psykisk helse er et vanskelig tema, først og fremst fordi problemstillingene er komplekse og ofte veldig omfattende. I 2007 var det ca. 208 000 studenter registrert ved norske høyere utdanningsinstitusjoner. Det er et høyt tall, og det sier seg selvfølgelig sjøl at dette utgjør en veldig kompleks og sammensatt gruppe. Statistisk sentralbyrås levekårsundersøkelse fra 2005 viser at studenters psykiske helse er dårligere enn hos befolkningen ellers, og at det ofte er studiesituasjonen som gjør den dårligere. Eldre studenter ser lysere på framtida enn yngre studenter, kvinner er mer bekymret enn menn, mens det å ha en livsledsager og det å ha barn er faktorer som virker i positiv retning. Forskjellene tyder på at studenter befinner seg i en situasjon som i veldig stor grad påvirkes av deres psykiske helse. Men det er ikke sånn at det nødvendigvis er et vedvarende problem. Nettopp i studiefasen er livet i tillegg preget av oppbrudd, et behov for mestringsfølelse, man flytter på seg, man er i en brytningstid i de aller fleste former, man sliter kanskje med å finne identiteten sin, og man er i ferd med å etablere seg som et selvstendig individ. Det skjer mye på en gang, og heldigvis er det sånn at de aller fleste studenter har det bra. Samtidig er det viktig å understreke at ikke alle former for psykiske plager som studenter har i løpet av studietida, kan avskrives med at dette er eksamensnerver. Ofte stikker det dypere enn som så. Det er mange som mener at dårlig psykisk helse er et økende problem i dagens samfunn. Det tror jeg til dels det er. Men jeg tror samtidig at grunnen til at vi ser flere tilfeller nå, også er at vi har fått større åpenhet rundt temaet. Det er mindre tabubelagt å stå fram i dag og si at man har psykiske problemer, enn det var for bare noen få år siden. Den åpenheten har også gjort at det er mye mer akseptert som en vanlig sykdom å ha psykiske lidelser. For at studentene skal få et godt og helhetlig velferdstilbud, er det viktig at alle instanser er med på å sikre et godt forebyggende tilbud, og ikke minst at tilbudet er til stede idet problemene oppstår. Prosjektet «Studier med støtte», som Studentsamskipnaden i Bergen har gjennomført, har vært nevnt av flere. Det viser at det ofte ikke er så store tiltak som skal til for å bedre situasjonen. Det viser at relativt små ting ofte er det som skal til for å få studentene til å fortsette studiene og til å fullføre en høyere utdanning. Prosjektet retter seg inn mot mennesker med moderate til alvorlige psykiske lidelser, og de som står bak prosjektet, understreker at det viktige er at studentene blir møtt med en forståelse for sin situasjon, der fokuset er på det de kan mestre, i stedet for det de ikke kan mestre på grunn av sin lidelse. Regionale helseforetaks sørge-for-ansvar for alle innbyggerne er det bærende prinsippet i organiseringen av spesialisthelsetjenesten i Norge, også for studenter. Ved universitetene i Oslo, Bergen og Trondheim er det, som det er nevnt, bygd opp særskilte studenthelsetjenester i regi av studentsamskipnadene, finansiert av de tre tilhørende helseforetakene, som kommer i tillegg til det ordinære tilbudet i alle helseforetak. Finansieringen av dette tilbudet ble overført fra det daværende Utdannings- og forskningsdepartementet til Helsedepartementet i 2004. Det var ca. 4 mill. kr det var snakk om som ble overført, og forutsetningen var at man skulle gi samskipnadene «ordinære drifts- og avtalevilkår», som det het, for å drive tilbudet de hadde, videre. Det som er viktig å understreke, og som gjør at det tilbudet er spesielt, er at veldig mange av dem som jobber med studenthelsetjenesten, erfarer at det å ha en lav terskel for å komme inn, det at man har en kombinasjon av et allmennlegetilbud og et psykososialt tilbud, er det som gjør at mange får hjelp, rett og slett fordi det ofte er den første kontakten med legen som er det avgjørende. Man kommer dit kanskje for å få hodepinetabletter eller noe annet, og så viser det seg at det er noe annet som plager en. Men da er det noen der som kan fange det opp, istedenfor at man først må gå til fastlegen sin og så må innom et annet tilbud etterpå. Det er et viktig poeng. Jeg syns det er betimelig at interpellanten spør om hvordan statsråden i samarbeid med Helsedepartementet kan sørge for at nettopp denne bredden i helsetilbudet til studenter kan ivaretas. For jeg er redd for at vi ser en utvikling som går i motsatt retning, nettopp at vi demonterer mange av de spesielle tilbudene vi har laget, som er designet spesielt for å rette seg inn mot studenter, og henviser studenter, som alle andre, til et fastlegetilbud og en spesialisthelsetjeneste i andre omgang. Grunnen til at disse tilbudene fungerer godt, er nettopp at de fanger opp hele studenten og hele mennesket.