Per-Kristian Foss (Høyre), 2010-12-17:
La meg slutte meg til siste taler, og for den saks skyld også komiteens leders påpekning av at det meste er i orden i norsk forvaltning. Men det skulle da også bare mangle. Det forventer vi. Det blir mye oppmerksomhet om det som svikter. Det er jeg også tilfreds med, for det er nettopp oppmerksomhet om det som svikter, særlig presseoppmerksomhet mot ansvarlige politikere, som gir endringer. Det er kanskje fælt å si det, men bare Riksrevisjonens påpekning virker ikke så sterkt som det faktum at pressen også bringer videre Riksrevisjonens påpekninger. Så oppmerksomhet i seg selv kan være ubehagelig, men du verden så virkningsfullt. Generelt har jeg to kommentarer som er sammenfallende med komitélederens påpekning også. Noe som går sakte fremover, man altfor sakte, er respekt for anbudspraksis. Det er overraskende at store deler av den ytre forvaltning, særlig f.eks. under Forsvarsdepartementet eller i Forsvaret, fortsetter, på tross av kritikk, å drive en innkjøpspraksis uten anbud. Det andre hovedspørsmålet er det som begge foregående talere har påpekt, nemlig det faktum at Nav, som er det viktigste sosialpolitiske virkemiddel, i form av en forvaltning iallfall som en regjering har, fortsatt har store problemer. Det kan etter min oppfatning denne regjering ikke leve med i det lange løp, og nå er løpet snart slutt. Det er andre året man får meget kritiske merknader, og ikke får godkjent det hele. Så et par merknader på enkeltområder utover dette. Jeg slutter meg i all hovedsak til saksordfører Martin Kolbergs innlegg og omtale av Statens pensjonsfond utland og de forventninger han også der spilte opp til Finansdepartementets melding til våren. Jeg vil understreke at komiteen jo ikke retter noen kritikk mot Norges Banks forvaltning, NBIM, eller mot forvaltningen av fondet som sådan, fordi det er et revisjonsansvar for representantskapet, og det kommer man da tilbake til. Men det som er revisjonsansvaret, er jo å fokusere på Finansdepartementets styring med Statens pensjonsfond utland. Der rettes det vel i og for seg heller ingen kritikk, men det er en slags mild forventning om at retningslinjer kan fastsettes slik at de er mulig å leve med både i den politiske verden i Norge og den svært annerledes verden som et så stort fond eksisterer i internasjonalt. Noen hver av oss må vel innrømme at bonusutbetalinger på en halv milliard kroner virker svært fremmed, for å si det sånn, og da vil jeg i og for seg gjøre representanten Kolbergs presseuttalelse til min også. Vi må kanskje respektere at dette er en verden vi ikke helt er vant til i det politiske miljøet, men samtidig må retningslinjene være slik at de bidrar til å opprettholde Pensjonsfondets og Norges Banks gode renommé for å tilhøre denne verden og dette landet. Så her er det en vanskelig balansegang, det innrømmer jeg, og jeg ser med forventning frem til at finansministeren finner det riktige balansepunktet i meldingen til våren. Et annet spesielt tema jeg vil ta opp, er IKT-praksis, eller manglende sikkerhet i forhold til regjeringens IKT-samband. Det er åpenbart ut fra den historie som her avdekkes av Riksrevisjonen, at forholdet mellom Fornyingsdepartementet og Departementenes servicesenter har vært preget av utilstrekkelig styring og utilstrekkelig informasjon tidligere. Jeg vil da legge til at jeg også er fornøyd med den nåværende statsråds oppfølging av dette, for det synes jeg har skjedd etter Riksrevisjonens kritikk, i et tempo og med en kraft som jeg er fornøyd med. Men så vil jeg legge til at det vil jo vise seg om dette holder, for ved flere anledninger tidligere har Stortinget bevilget – til og med i revidert budsjett, altså ekstraordinært – midler til å styrke datasikkerheten i regjeringens samband, men det har allikevel sviktet selv etter disse bevilgninger. Så det er viktig at man nå kommer til bunns i hva problemene består i, og at det får en oppfølging også budsjettmessig, som er tilstrekkelig. I innstillingen på side 25 sier komiteen følgende: «Komiteen viser til statsrådens brev av 30. november 2010 hvor hun påpeker at avdekkede svakheter umiddelbart ble tatt opp med alle departementer der det hadde blitt påvist kompromitterte maskiner. Komiteen sier seg enig med statsråden i at arbeidet med å informere departementene om utfordringene i det ugraderte nettet burde vært gjort både mer presist og i større grad.» Det er jo en kritikk som statsråden i og for seg retter mot departementets tidligere praksis, altså at man kunne og burde vel ha informert alle departementer om at det var svikt selv om det ikke fantes hackede maskiner, her kalt kompromitterte maskiner, i akkurat det departementet. Det er jo et bidrag til selvkritikk som jeg synes fortjener ros for åpenhet, for det er ikke hver dag man opplever det. Men det er samtidig også et varsel om at skulle noe tilsvarende hende i fremtiden, bør departementene varsles om problemene, ikke bare når de oppstår konkret, men også om risikoen som følger av at det er avdekket svakheter i datasikkerheten.