Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-06-07:
I dag er det andre gangen denne saken er oppe i Stortinget. Første gangen var i spørretimen den 20. februar i år, da representanten Olav Gunnar Ballo hadde spørsmål til statsråden om rekonstruksjon av bebyggelsen i Kautokeino anno 1852 i forbindelse med filminnspillingen av det religiøse opprøret som fant sted i Kautokeino samme år. Svaret fra statsråden, som for øvrig var Laila Dåvøy, som svarte på vegne av kultur- og kirkeministeren, var som i dag, at skulle man definere dette som et nasjonalt kulturbygg, er tilskuddene til kulturbyggene prioritert fram til 2006. I februar snakket man om 10 mill. kr. Nå snakker vi om 15–20 mill. kr, noe som flertallet, men også mindretallet, i komiteen finner vanskelig å imøtekomme over kulturbudsjettet. Forslagsstillerne fra Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti presiserer at forslaget som fremmes, ikke gjelder midler til selve filminnspillingen, men kun til bygningene og etterbruken knyttet til disse. Finansieringen av filmen er på det nærmeste klar, selv om departementet i sitt svar til komiteen datert 8. mai 2002 ikke kan gå helt god for dette. Hele prosjektet er meget interessant, selv om både jeg og de andre i komiteen mener prosjektet burde vært bedre utarbeidet og forankret både i forhold til økonomi og eierforhold. Da Stortinget i juni 2000 hadde St.meld. nr. 50 for 1998-1999, utjamningsmeldinga, til behandling, sa alle partier bortsett fra Fremskrittspartiet at regjeringen skulle legge fram en sak for Stortinget om situasjonen og levekårene i indre Finnmark, da det var klart at indre Finnmark hadde samme levekårsproblemer som indre Oslo øst. Stoltenberg-regjeringen fulgte dette opp, og sa i langtidsprogrammet for 2002-2005: «Regjeringen vil særlig arbeide for å bedre levekårssituasjonen i de indre delene av Finnmark, og vil straks iverksette tiltak for å avhjelpe situasjonen gjennom et samarbeid med kommunene i indre Finnmark, fylkeskommunen og aktuelle næringsutviklingsmiljøer.» En gruppe ble satt ned og kom med sin rapport 21. januar i år. Under tiltak 16 i denne rapporten er prosjektet Kautokeino anno 1852 tatt med som et viktig prosjekt, spesielt til etterbruk for turisme og reiselivsformål. Som Sunniva Juhls sa det under høringen: I dag er Nordkapp målet, men hele veien må være målet mellom Nord-Finland og Nordkapp. Som stortingsrepresentanter skal vi heller ikke glemme at hele Kautokeinos bebyggelse ble brent ned under evakueringen i 1944, og at Kautokeino og resten av Finnmark har nærmest ingen historiske bygninger å vise omverdenen, selv om Finnmark har en lang historie. Således ville det å gjenskape deler av Kautokeino med bygninger fra 1852 være historisk, men også en start på en næringsutvikling som sårt trengs. Faktisk er arbeidsledigheten på over 10 pst. i Kautokeino. Hvem skal så ta ansvaret for å følge opp dette prosjektet politisk? Næringssjef Leif Halonen i Kautokeino sier at kommunen aldri har ansett gjenskapingen av Kautokeino anno 1852 som et kulturbygg, men derimot som en infrastrukturoppbygging i reiselivssammenheng, noe som kan ha stor betydning for sysselsettingen i reiselivsnæringen i Kautokeino – altså definert som en næringsvirksomhet. Flertallet i komiteen, medlemmene fra Arbeiderpartiet og regjeringspartiene, utfordrer derfor Næringsdepartementet, mens SV og Senterpartiet utfordrer Kommunal- og regionaldepartementet. Jeg oppfordrer statsråden for kultur til å ta denne saken med inn i Regjeringen til drøfting, og finne ut hvor det er mest hensiktsmessig at arbeidet med å skape næringsutvikling i Finnmark må starte. Jeg er sikker på at det beste resultatet får man ved at flere departement går sammen om arbeidet der dette prosjektet er ett av flere. Flertallet i komiteen ber således Regjeringen om en rask tilbakemelding, der prosjektet er nøye vurdert.