trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2008-12-09:
Det er 60 år siden FNs menneskerettighetserklæring ble undertegnet, og som saksordfører for det kapitlet i innstillingen som dreier seg om menneskerettigheter, har jeg lyst til å knytte noen kommentarer til det. Utenriksbudsjettet legger stor vekt på at arbeidet for å fremme menneskerettighetene er en integrert del av både utenriks- og utviklingspolitikken. Kamp for menneskerettighetene dreier seg om å verne det enkelte mennesket mot undertrykkelse og mot overgrep. Hvert enkelt individ – menn, kvinner og barn – er enestående, med ukrenkelige rettigheter. Det er ikke slik at noen menneskerettigheter gjelder i dag og andre i morgen. Det er heller ikke slik at noen gjelder for menn og noen for kvinner. Menneskerettighetene må være universelle og kan ikke, for ikke å si aldri, være kulturrelative. Vi kan ikke akseptere andre normer på grunn av kultur, tradisjon eller religion. Det er altfor mange som de siste tiårene har fortiet overgrep av redsel for å bli stemplet som kulturimperialister. Vi skal f.eks. ikke akseptere at mannlige eliter eller familieoverhoder bruker kultur som argument for vold mot kvinner, enten det dreier seg om tvangsekteskap, kjønnslemlestelse eller kriminalisering av abort. Flere av oss har i de siste årene arbeidet for å få kjønnsbasert undertrykking inn som et grunnlag for å få politisk asyl i Norge, slik som f.eks. Canada har. Det er særlig av hensyn til kvinnelige asylsøkere fra Iran at vi også mener det må være en permanent utlendingsattaché ved ambassaden i Teheran. Norges arbeid for menneskerettigheter har særlig hatt som mål å beskytte og styrke sårbare grupper, i tillegg til å redusere risikoen for konflikt og bidra til en stabil samfunnsutvikling. Og det legges stor vekt på bl.a. arbeidet mot dødsstraff og for ytringsfrihet. Vi er også opptatt av å beskytte og styrke dem som forsvarer menneskerettigheter. Det er behov for ulike typer konkrete virkemidler, både i det nasjonale og det internasjonale arbeidet for å styrke menneskerettighetene. Ett virkemiddel er menneskerettighetshus som en del av Human Rights House Foundation. Det er etablert syv hus, bl.a. et i Hviterussland. I neste runde kan det være riktig å rette søkelyset mot Kaukasus, bl.a. Aserbajdsjan og Georgia. Kan jeg helt til slutt få nevne PEN-prosjektet «Forfatternes Hus» i Afghanistan, som er en uhyre viktig institusjon i et sårbart samfunn. Jeg vil gi ros til Regjeringens og Utenriksdepartementets satsing på dette huset, som jeg tror kan bety veldig mye for forfattere i et land hvor det ikke er så lett med ytringsfrihet.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-09:
Marshallhjelpa er sett på som ein av dei store historiske suksessane. Hjelpa inneheldt både prosjektstøtte og budsjettstøtte. Eg ser at Høgre uttrykkjer sterk bekymring for den budsjettstøttepraksisen som vi har i Noreg. Ein kan òg spekulere på om ikkje alle dei milliardane som har blitt brukte dei siste åra på militære åtgjerder – som i Afghanistan og i Gaza – heller kunne ha blitt brukte t.d. til budsjettstøtte. Men det er ein annan debatt. Men det vi veit, er at grunnen til at det er ein viss merksemd rundt debatten inne i salen her, er at dette betyr noko, for det går pengar gjennom dette parlamentet. Her i Stortinget bryr ein seg frå Honningsvåg til Arendal om kva som skjer. Det må også vere ein del av vitsen ved norsk bistand at han går gjennom ein politisk debatt og skaper politiske prosessar i mottakarlanda. Ser ikkje Høgre at dette også er ein god effekt av det å bruke budsjettstøtte?
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2008-12-09:
Regjeringen og Stortinget må sikre at det er muligheter til å evaluere og måle resultatene av vår omfattende bistand. Kristelig Folkeparti kritiserer i innstillingen at Stortinget ikke har fått tilfredsstillende rapporter om bistandsresultater. Norske bistandsorganisasjoner gjør en kjempeinnsats på bistandsområdet og forvalter milliardbeløp. I innstillingen er Kristelig Folkeparti det eneste partiet som ikke vil stille krav til bistandsorganisasjonene når det gjelder effektivitet og resultatmåling i bruken av midler Stortinget bevilger. Hvorfor?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2008-12-09:
Senterpartiet har valgt å ta budsjettinnstillinga fra Fremskrittspartiet på alvor. Vi har gått igjennom setning for setning i innstillinga, og jeg må si at det er et så dramatisk annet utgangspunkt enn det vi har tradisjon for i norsk utenrikspolitikk, at jeg mener det er viktig å få saken belyst. Derfor valgte jeg å bruke mitt innlegg på å beskrive Fremskrittspartiets utenrikspolitikk. Jeg mener det er nødvendig at folk er klar over at hvis de stemmer på Fremskrittspartiet, stemmer de på en helt annen utenrikspolitisk kurs enn den vi er kjent med i Norge. Og jeg tror at storparten av det norske folk er meget tilfreds med at vi har hatt en utenrikspolitikk som er bygd på solidaritet, som er bygd på forståelse for miljøutfordringene, og som baserer seg på dialog. Fremskrittspartiets politikk er bruddet med denne politikken. Det bør folk vite.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2008-12-09:
Det er jo litt synd at Vallersnes ikke vil blande seg inn i «denne bilaterale feiden» som han sier, for det kunne vært innmari artig å ha visst hvordan Høyre har tenkt å samarbeide med Fremskrittspartiet om utenrikspolitikken innenfor de rammene som Høyres leder har definert som ønskelig, nemlig et bredt anlagt borgelig samarbeid. Men det var ikke spørsmålet. Når det gjelder matproduksjon og satsinga på det innenfor bistanden, gjelder de samme reglene som de alltid har gjort, nemlig at Regjeringa skal følge opp det Stortinget bestemmer. Det innebærer at vi skal ha en satsing på landbruk, og det bare forutsetter jeg at utviklingsministeren følger opp. Etter min vurdering bør det være en satsing som foregår både bilateralt og multilateralt, men her står det en multilateralist som mener at det er en kanal som vi veldig ofte ikke utnytter godt nok.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2008-12-09:
Jeg kan svare på begge spørsmålene. Jeg er fundamentalt uenig i at bistanden har spilt fallitt. Jeg er fundamentalt uenig i at vi ikke kan se gode resultater av bistanden. De resultatene kan man reise rundt og se i svært mange utviklingsland. Og vi skal alltid vurdere om vi kan gjøre ting bedre. Det gjør vi kontinuerlig når det gjelder bistanden. Vi har lært masse om hvilken form for bistand som fungerer i de 40–50 åra vi har holdt på med det. Det er en kontinuerlig læringsprosess. Den skal vi fortsette med. Men svaret er ikke det Fremskrittspartiet velger å gi, som er å kutte, kutte og kutte. Det vil få dramatiske konsekvenser for verdens fattige. Så er jeg opptatt av at vi skal se på menneskerettighetssituasjonen og demokratiutvikling over hele kloden. Vi har våre svakheter. Andre land har sine svakheter, som vi gjerne kan definere som større. Det jeg reagerer voldsomt på i Fremskrittspartiets presentasjon av dette, er at man ønsker å skape – helt bevisst – et skille mellom de og vi.
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2008-12-09:
I nordområdesatsingen har vi påpekt at dette med landsdelssatsingen og satsingen på en nordområdeplan vedrørende naboland og andre havområder ikke er tydelig nok. Det Venstre har sagt – jeg kan henvise til merknaden – er at vi ønsker enda mer satsing på kunnskap, miljø og geopolitiske endringer i dette området.
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2008-12-09:
Venstre har i alle disse årene sagt at vi vil satse på Afrika fordi vi mener at det er det mest sårbare kontinentet. Når det nevnes Latin-Amerika og landene der, er det veldig flott at mange av disse landene nå har fått mer demokratiske innretninger, men i forhold til fattigdomsorientering, i forhold til at man ikke må spre bistanden på for mange land, i forhold til den ideologiske begrunnelsen som Valle nevner, og i forhold til mellominntektsland mener vi at det er diskutabelt i hvilken grad vi skal støtte disse landene. Jeg bare nevner Nicaragua som et stikkord, der vi gir 65 mill. kr – mye av det i budsjettstøtte – til et noe diskutabelt styre med Ortega i spissen. Derfor har vi valgt å fortsette å støtte Afrika.
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2008-12-09:
Jeg har et spørsmål om en svært aktuell og alvorlig situasjon om nødhjelp. Norge gav 40 mill. kr i nødhjelp til Zimbabwe etter at president Robert Mugabe fra Zanu-PF og opposisjonslederen Morgan Tsvangirai kom til enighet om deling av makten torsdag 11. september i høst. EU og USA valgte for sin del å opprettholde sanksjonene mot landet inntil reelle demokratiske endringer var på plass. Utenriksministeren framholdt den gangen at det var avgjørende at statsminister Tsvangirai fikk internasjonal støtte til å ta tak i de akutte humanitære problemene befolkningen møter. Siden september har vi jo sett at dette landet har gått fra vondt til verre, og at deler av den nedkjørte befolkningen nå lider under kolera – ja, vi hører hver dag om nye tilfeller. Regimet har med all mulig tydelighet vist at de ikke har maktet å gjennomføre nødvendige demokratiske reformer. Da er mitt spørsmål: Har den hjelpen hatt en tiltenkt effekt? Og burde vi, sett i lys av det som skjedde i september, ventet med å yte denne hjelpen?
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2008-12-09:
Som jeg nevnte i mitt innlegg, er Venstre opptatt av kvalitet på bistanden, og ifølge de tallene vi har fått fra Finansdepartementet, gikk mindre enn 1,5 pst. av det totale bistandsbudsjettet til kvalitetssikring i 2007. Dette mener jeg er for lite, når vi tenker på de store beløpene som vi nå bruker på bistand – og under helt forskjellige forhold. Jeg mener det er så viktig å opprettholde en bred politisk støtte om bistand i framtiden blant befolkningen. Derfor er det viktig å fokusere på kvaliteten. Derfor har jeg lyst til å spørre utviklingsministeren hvorfor ikke hans gode intensjoner om å styrke kvaliteten på bistanden følges opp med mer penger i dette statsbudsjettet. Eller vil det bli fokusert mer på dette i neste års varslede bistandsmelding?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-12-09:
Jeg deler den bekymringen, men vi må da være oppfinnsomme i måten vi møter den på. Jeg tror f.eks. det at vestlige land samler seg om et resolusjonsvedtak, legger det på bordet og sier «dette eller ingenting», er en dårlig start. Det som vi har sett i denne utviklingen, er at islamske stater – foreningen, organisasjonen – har ønsket å få med andre land i sør på den type resolusjoner som jeg tror både representanten og jeg er kritiske til. Man har lyktes gjennom diplomatiske kontakter å hindre at f.eks. afrikanske og latinamerikanske land åpenbart umiddelbart hopper på det sporet, som vil ta fokuset vekk fra det som er viktig for dem: spørsmålet om rasisme, likebehandling og menneskeverd. Det stiller krav til oss om noe annet veldig viktig i tiden når det gjelder utenrikspolitikk, nemlig å kunne inngå nye allianser, bygge tillit med Indonesia, Brasil, Sør-Afrika og Nigeria – viktige stater i den tredje verden. Vi skal stå fast på våre verdier, men vi skal også forsøke å arbeide kreativt, og, som representanten sier, vi skal true med å bli.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-12-09:
Jeg mener vi har et realistisk syn på politikken i Russland og på demokratiutviklingen, som er viktig å følge, og som ikke utvikler seg positivt på alle områder. Vi har nær kontakt med Helsingforskomiteen på området knyttet til menneskerettighetsforkjempere og arbeidet de gjør der. Komiteen mottar også støtte til dette arbeidet. Jeg må sette meg noe grundigere inn i den praksisen som representanten Vallersnes mener har opphørt under den rød-grønne regjeringen. Det er i alle fall ikke under min ledelse truffet noe vedtak om å endre tidligere praksis, så det må jeg altså sette meg noe nærmere inn i. Det jeg kan bekrefte, er at Norge i denne regionen, gjennom norske frivillige organisasjoner, humanitære organisasjoner og MR-organisasjoner, yter en ganske rundhåndet støtte for å sette disse organisasjonene i stand til å arbeide og knytte kontakter, bl.a. med MR-forkjempere.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-12-09:
Det er riktig at vi ikke har lyktes med å stille med norske styrker til FN i Afrika, men vi var veldig nær, og det stod ikke på oss. Jeg hadde i dag anledning til å gjenta overfor den sudanesiske ambassadøren vår beklagelse over at det ikke ble mulig for Norge og Sverige å bidra med den styrken vi hadde investert i, og forberedt og trent så godt som vi hadde. Men vi arbeider videre med det. Vi må altså arbeide langsiktig i forhold til Kongo, og forsvarsministeren har redegjort for at vi med dagens styrkeoppsett ikke har mulighet til svare positivt på denne appellen. Det må vi da arbeide videre med, og jeg kan ikke forskuttere det akkurat her og nå. Vi vil støtte FNs forhandlingsprosess, tidligere president Obasanjos arbeid. Der er vi rede til å stille også med ressurser for å gjennomføre det. Så tror jeg det har stor betydning det vi kan støtte gjennom våre humanitære organisasjoners nærvær, gjennom oppfølging av FN-resolusjon 1325, vold mot kvinner, gjennom vårt beskjedne, men allikevel virkningsfulle diplomati – utviklingsministeren har akkurat vært i regionen – overfor Kongo, overfor nabolandene, ikke minst Rwanda. Så på et bredt spekter må Norge trykke på som Norge, og også gjennom de multilaterale kanalene.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-12-09:
Svaret på det siste spørsmålet er nei. Det er fortsatt ingen hjelp fra Norge til myndighetene i Zimbabwe, eller til Robert Mugabe, for å si det rett ut. Det er humanitær hjelp via FN og via humanitære organisasjoner som kan nå en desperat nødtrengende befolkning med hjelp. Vi kan ikke – iallfall bør vi ikke – holde folket i Zimbabwe som gisler for uvettet på toppen av det regimet som utspiller seg. Derfor sa vi på det tidspunktet at det er viktig at vi fortsetter med en hjelp som kan nå dem i landet som trenger det, uten at vi samtidig gir noe i retning av regimet. Og i det øyeblikket det skjer en reform som vi kan tro på, og som er troverdig, og som er i pakt med demokratiske ønsker i Zimbabwe, skal Norge være tidlig ute. Vi har samarbeid med Sverige, og vi har samarbeid med EU for å vise at demokrati er noe som blir anerkjent. Men jeg kan bekrefte at de millionene vi bevilget i september, ikke var penger til Robert Mugabe. Det var humanitære penger til en nødlidende befolkning.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-12-09:
Jeg trodde et øyeblikk at representanten skulle ønske meg god jul, men jeg skjønner at det er mer alvorlig enn som så. Vi har vært i nær kontakt med ledelsen i WTO de siste dagene og var egentlig forberedt på å reise til Genève i morgen tidlig fra norsk side for å delta i et siste forsøk. Når Pascal Ami ikke har kalt inn, er det fordi han mener at avstanden er for stor. Han tar ikke sjansen på et risikoprosjekt nå som har større sannsynlighet for å feile enn å lykkes i den situasjonen som er. Det er mulig den innkallingen kommer om én uke, altså neste helg istedenfor denne helgen. Bomull er et sentralt, vanskelig tema som vi ikke fikk behandlet i sommer i det hele tatt, og som vi hadde meget krevende tak om i Hong Kong for tre år siden. Men det er bare ett av temaene. Det handler også om sikkerhetsmekanismene som India trenger for å åpne for import av landbruksvarer. Det er et India/USA-tema. Det handler om et Kina/USA-tema på handel med ikke-landbruksvarer, og det handler om bomull. Vil den nye administrasjonen stille seg annerledes? Det er et åpent spørsmål. Fra valgkampen har kandidatene vektlagt ganske sterk beskyttelse av amerikanske interesser, så jeg tror ikke uten videre det. Men samtidig har Obama også lagt vekt på sterk tro på de multilaterale sporene, og vi får håpe at han da vil benytte seg av sjansen til å bidra konstruktivt.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-12-09:
Det er i og for seg ikke overraskende for meg at representanten Tybring-Gjedde savner meg i en del diskusjoner. Jeg må berolige ham med her i dag at jeg vil ikke være i stand til å tilfredsstille eller lege det savnet på noe vis. Jeg har respekt for at debatten her i Stortinget er en debatt mellom opposisjon og regjering. Vi har tatt imot både merknader i innstillingen og innlegg her med interesse og med respekt. Men det undrer meg, må jeg få lov til å si, at ikke andre representanter på borgerlig side føler seg inspirert til å mene noe om det innlegget representanten Tybring-Gjedde framførte. For det første fant jeg at det stod i sterk kontrast både i tone og innretning til de normalt ganske sindige innleggene vi får fra representanten Høglund, som er talsperson for Fremskrittspartiet. Men det får nå være variasjoner innenfor alle partier. Jeg tror at vi, representanten Tybring-Gjedde og jeg, har ganske ulik forståelse av hva det vil si å ha mot når det gjelder å drive utenrikspolitikk. Jeg tror vi har et ganske ulikt syn på hva det vil si å være elite når det gjelder å drive utenrikspolitikk, og fremme et syn som etter mitt skjønn uttrykker en vestlig elitistisk holdning til økonomi og fordeling, utenrikspolitikk og rettferdighet i vår verden. Jeg kan være helt tydelig på at Norge skriftlig, muntlig, direkte og fra alle talerstoler har vært kritisk så det holder overfor Robert Mugabe i Zimbabwe og avbrutt den statlige bistanden. Vi har vært tydelige i IAEAs styre, bilateralt og i alle fora når det gjelder Irans atomprogram. Vi er også helt tydelige når det gjelder alle typer hatkampanjer og hatargumentasjon. Det siste mener jeg at representanten Tybring-Gjedde bør tenke på selv, i den ganske oppsiktsvekkende analysen han gav når det gjaldt befolkningsutviklingen, hvor han la ansvaret for en økende befolkning på visse religioner og visse kulturer. Det gjennomført i praktisk politikk mener jeg vil være et skremmende bilde. Så vil jeg si til representanten Sahl at han kommer med mange gode innlegg når det gjelder nordområdene, som jeg verdsetter. Hans engasjement for korridoren i Narvik er ektefølt, og jeg skal følge det opp. Situasjonen i 2006 var et plutselig behov for over 30 mill. kr for å gjennomføre et forsøksprosjekt midt i perioden. Det hadde vi ikke budsjettmidler til, og vi var nødt til, på grunn av prosjektets manglende kvalitet, å si nei til det. Jeg registrerer at det nå handler om at en samlet opposisjon går sammen om å bevilge 2 mill. kr til det formålet. Det er uvisst for meg om det er nok til å gjennomføre prøve, men vi skal vurdere situasjonen. Så må jeg si at representanten Sahl ved flere anledninger har stått med nordområdedokumentene og sagt at her er fine ord, men ikke noe innhold – og vært meget kritisk til det. Det respekterer jeg, men jeg har ikke funnet noe annet i Kristelig Folkepartis alternative budsjett enn de 2 mill. kr til denne korridoren. Jeg kunne ønske å få et svar på dette: Hvor er det store løftet i penger – i kroner og øre – på nordområdesatsingen i budsjettinnstillingen fra Kristelig Folkeparti? Jeg har i hvert fall ikke fått det med meg.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-09:
La meg først si at jeg tror vi alle er bekymret for utviklingen i Nicaragua, hvor det ble satt betydelige spørsmålstegn ved lokalvalget nettopp, og hvor man har en abortpolitikk som er mer rigid enn i noe annet land i verden, så vidt jeg vet. Den bekymringen vil komme til uttrykk ved at vi vil ta en ny gjennomgang av våre samarbeidsprogrammer med Nicaragua, bl.a. når det gjelder spørsmålet om hvorvidt det er mulig å fortsette å gi budsjettstøtte. Hvilke konklusjoner som blir trukket der, vil selvsagt avhenge av utviklingen i Nicaragua, men vi kommer gjerne tilbake til Stortinget med vurderinger av det på et senere tidspunkt. Når det gjelder forholdet til USA, er det Regjeringens oppfatning at det er helt avgjørende å ha et godt forhold til USA. Jeg hørte Martti Ahtisaari nettopp si at det nesten ikke er mulig å skape fred i noen konfliktområder i verden uten et godt samarbeid med USA. Så vi vektlegger det samarbeidet, både når det gjelder fredspolitikk, når det gjelder bistand, og når det gjelder miljø. Det betyr ikke at vi alltid er enig med amerikanerne, men vi vektlegger det samarbeidet. Det må være et ekstra stort tankekors for Fremskrittspartiet, som nærmest har gjort forholdet til USA til sitt eneste kjernepunkt i utenrikspolitikken, at nettopp det vil lide mest under Fremskrittspartiets egen politikk.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-09:
Vi har selvsagt tenkt på hvordan pengene kan brukes. Men det er to elementer her. Det vil være vanskeligst å få global enighet om hvordan pengene skal bringes inn. Det er der det norske forslaget om 2 pst. kommer inn. Så trenger man også en global enighet om hvordan pengene skal brukes. Her kan man tenke seg både FNs nåværende organisasjoner, man kan tenke seg Verdensbanken, og man kan tenke seg å opprette nye organisasjonsstrukturer under FNs klimaforhandlinger. Alle disse elementene er mulige. Men det er klart at skulle man lykkes med en så vesentlig finansiering som dette, snakker vi om helt andre beløp enn det som forvaltes av FN-organisasjonene i dag. Så må vi selvfølgelig også se på styringsstrukturer og kontrollmekanismer for det.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-09:
Først vil jeg takke KrFUs leder for at de ikke fortsetter med det jeg i avisene har karakterisert som surmuling, og for at vi nå sammen kan glede oss over at vi har fått bistandsbudsjettet opp i 1 pst. Jeg synes at dette er en helt relevant diskusjon, som det er all mulig grunn til å ta. Min oppfatning er at Bondevik-regjeringen satset altfor lite på næringstiltak i utviklingsland, at de hadde en for kritisk og defensiv holding til næringslivets betydning. Den store lærdommen vi har fått fra land spesielt i Asia, som Kina, Vietnam, Sør-Korea osv., er hvilken enorm kraft som ligger i private investeringer. Derfor ønsker jeg å stimulere flere av dem. Et helt sentralt område for Norge å få til flere private investeringer på, er vannkraftutbygging. Vi har lang kompetanse i det. Er det noe utviklingsland virkelig trenger, er det mer ren energi. Vannkraft vil i mange tilfeller kunne erstatte meget forurensende produksjonsmåter, som f.eks. generatorer, tungoljefyrte kraftverk, kullkraftverk osv. Så vi trenger mer og ikke mindre vannkraft.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-09:
Det er et veldig godt og viktig spørsmål, men jeg tror vi oss imellom også må være enige om at det faktisk er et dilemma her, fordi kvalitetssikring av bistand, slik det oppfattes av representanten, nødvendigvis betyr flere norske stillinger. Det er flere mennesker, et embetsverk, som skal kontrollere bistanden, samtidig som jeg oppfatter veldig den stemningen som er blant mange, at man vil sikre at pengene kommer ut. Så det er en balanse i det. Jeg mener vi er omtrent på den balansen. Vi har gjort veldig mye for å kvalitetssikre. NORADs evalueringer er en veldig viktig del av det. Vi har opprettet et kontrollsystem for korrupsjonsbekjempelse som jeg tror konkurrerer med alle andre i verden – antakelig er det det beste, i hvert fall er det blant de beste, med en egen kontrollenhet i Utenriksdepartementet, med et advokatfirma koblet opp mot dette, med varslingsplakat osv. Både når det gjelder kontroll og når det gjelder effektivisering og det å sikre kontinuerlig evaluering, er vi kommet videre. Men det er en kontinuerlig diskusjon framover, etter min oppfatning, om akkurat hvor balansen ligger, gjennom hjemlige stillinger som driver evaluering og kontroll av pengene ut til mottakerne.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-09:
Jeg vil ikke formulere det på den måten: å «true med å holde tilbake budsjettstøtte». Jeg vil heller si at norsk budsjettstøtte fordrer at det i et land som får budsjettstøtte, er rimelige betingelser for at støtten skal kunne fungere. Det betyr at det er en kvalifisert opposisjon, at det er en parlamentsbehandling, at det er revisorsystemer – kort sagt at disse betingelsene må være på plass for at budsjettstøtte skal fungere. Jeg er urolig over utviklingen i Nicaragua, jeg legger ikke skjul på det. Vi får følge den framover, og så får vi eventuelt i dialog trekke konklusjonene i løpet av neste år. For øvrig vil jeg si at det er jo litt oppsiktsvekkende når Fremskrittspartiet mener at vi overdriver betydningen av USA. Jeg mener at Fremskrittspartiet må gå tilbake til sitt eget tenkeloft og virkelig vurdere om man kan ha det samme forholdet til USA som vi i dag har, hvis man skulle ruinere de to områdene som amerikanerne virkelig er interessert i i Norge. Det er vår rolle i regionale konflikter – ikke minst utenriksministerens rolle i Midtøsten – og det er klima- og nordområdepolitikken. Det er det de kommer til Norge for å diskutere, det er det de vil diskutere når vi er der. Dropper vi det, blir det fint lite igjen å snakke om.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2008-12-09:
Først til utenriksminister Støre som reagerte på tonen i mitt innlegg. Det kan jeg godt forstå. for jeg var litt rask. Det er litt fordi man skal komme seg gjennom et manuskript – jeg hadde faktisk en side igjen som jeg skulle ha vært igjennom også. Jeg skal ikke ta den nå. Men så har vi åpenbart litt sprekere debatter i finanskomiteen, hvor den tonen ikke er så veldig uvanlig, enn man har i utenrikskomiteen. Så til utenriksministeren som sier at han er veldig klar på en rekke av de punktene jeg tok opp, i de lukkede fora, i brevs form osv. Det hadde jo vært interessant om den type holdninger også kan gis uttrykk for slik at det tilflyter det norske folk – hva vi faktisk mener om Irans atomvåpenprogram, og hvilke sanksjonsmuligheter vi har dersom Iran utvikler atomvåpen. Men det får vi altså ikke høre noe om, bortsett fra at det kommer til uttrykk i de lukkede rom. Så til utviklingsminister Solheim som snakker om reduksjon i befolkningsveksten, og at det skjer gjennom utvikling. Ja, det er helt sikkert riktig, men poenget er at bistand ikke gir utvikling. Bistand gir ikke utvikling – handel gir utvikling. Og dersom vi hindrer handel, får vi ikke utvikling, og befolkningsveksten øker. Ifølge FN, som er yndlingsforumet til denne regjeringen, er altså økningen på 200 millioner mennesker hvert år frem til 2030. Da vil det være 10,8 milliarder mennesker på jordkloden – forutsatt at denne bistanden fortsetter, for jeg regner med at det ligger inne i prognosene. Så det vil altså ikke hjelpe. Da må man sette inn andre tiltak, og da må man tørre å snakke om noen tabuer. Det må man faktisk tørre å gjøre. Så til representanten Akselsen som hadde en veldig interessant kommentar. Han sa at nordområdesatsingen ikke bør være et spørsmål om kroner og øre, men om resultater. Det er jo interessant, for nesten hele denne debatten har jo vært om bistanden – det har vært en debatt om kroner og øre, og ikke om resultater. Det er åpenbart at det ikke er så viktig med kroner og øre i nordområdene, men det er veldig viktig med kroner og øre når det gjelder bistand. Så til representanten Nybakk som var veldig opptatt av at verdiene, som hun ikke spesifiserte, ikke skulle være kulturrelative, ikke ta hensyn til religion osv. Hun ville ikke kompromisse på dette. Det er vi helt enig i, men da må man spesifisere det. Hva er disse verdiene – ytringsfrihet, likestilling, enkeltmenneskets frihet og sekulære rettsregler? Det er merkelig at representanten Nybakk er veldig for bistand til land som regelmessig, kontinuerlig, bryter disse rettighetene, og for bistand til land som faktisk har dette som en del av sin sharia-lovgivning. Dette er land som får bistand fra Norge, og som regelmessig bryter menneskerettighetene. Istedenfor kunne man sagt helt klart og tydelig: Dette aksepterer ikke vi. Våre skattebetaleres penger skal ikke gå til land som bryter menneskerettighetene helt systematisk.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2008-12-09:
Jeg merket meg at representanten Åsa Elvik er imponert over Regjeringens nordområdesatsing. Men min erfaring fra den landsdelen hun kommer fra, er at det er ikke like stor jubel i Nord-Norge for nordområdesatsingen totalt sett. Den 1. desember 2006 presenterte Regjeringen sin nordområdepolitikk i Tromsø med statsminister, utenriksminister og med et større antall ministre på nordnorsk jord enn noen gang tidligere. Det ble det gjort et viktig poeng av. Nå skulle alle departementene på banen for tidenes nordområdesatsing. Vi har passert 1. desember 2008, og jeg vil påstå at det sitter en skuffet landsdel tilbake. Det ble med en offensiv utenriksminister – han skal ha ros for arbeidet på det utenrikspolitiske området – ellers er nordområdesatsingen etter mitt syn like tynn som det heftet der en har oppsummert hele satsingen. Det er nemlig slik at de midlene som er kommet, er plukket fra de ulike departementenes budsjetter, og de ville ha stått der enten vi har en nordområdesatsing eller ikke i veldig stor grad. Men la nå det ligge. Jeg vil konsentrere meg om et stort nordområdeprosjekt som er viet spesiell oppmerksomhet i innstillingen. Kristelig Folkeparti er sterkt opptatt av prosjektet New Corridor gjennom Narvik, basert på eksisterende jernbanenett gjennom Sverige, Finland, Russland og Kina. En samlet opposisjon har sluttet seg til merknaden fra Kristelig Folkeparti og bevilget 2 mill. kr til forberedelse og prøvedrift i prosjektet. Det har nå gått en prosess med New Corridor fra 1998 og fram til denne regjeringen tiltrådte. Noe av det første utenriksministeren gjorde, var å legge prosjektet dødt, etter mitt skjønn, når en nektet å gi midler til prøvedrift og undersøkelse av om korridoren var gangbar. På et skriftlig spørsmål til utenriksministeren mottok undertegnede et defensivt og skuffende svar. Utenriksministeren viste til at han hadde fått positive tilbakemeldinger fra Kasakhstan, Kina og Russland, men han hadde ikke fått avklaring på reelle kommersielle interesser og reelle brukere, og konkluderer derfor med at han fortsatt vil sitte på gjerdet. Det var jo nettopp det pengene skulle brukes til av selskapet da man gikk i gang med å skulle få til en prøvedrift av denne strekningen. Mitt spørsmål er: Vil utenriksministeren ta utfordringen fra opposisjonen på alvor og støtte det nye forsøket på å få transportkorridoren Kina–USA, med Narvik som knutepunkthavn, realisert? En del av dem som opprinnelig var med, prøver nå å få dette på banen igjen. Det ville ha vært interessant å få et svar fra utenriksministeren i løpet av debatten.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2008-12-09:
Jeg vil først takke utenriksministeren for hans imøtekommenhet når det gjelder New Corridor. Jeg skal være like raus og si at jeg tror at vår utenriksminister har et sterkt engasjement for New Corridor, men det har stått i stampe i en periode. Den perioden startet da engasjementet stoppet opp fordi man ikke fikk statlig støtte til å videreføre korridoren. Mitt poeng er at en gruppering av dem som var engasjert i startfasen – pluss fylkeskommunen pluss Jernbaneverket – i forrige uke hadde et møte, der de sa at vi går i gang og ser om det er mulig å svare på utenriksministerens krav til oss. Men da trenger de midler, og så vidt vi har fått oppgitt, er disse i størrelsesordenen 2 mill. kr – 3 mill. kr. Vi fant 2 mill. kr som vi kunne legge inn, og en samlet opposisjon står bak det. Når så utenriksministeren utfordret meg på innholdet i nordområdesatsingen totalt sett, står jeg fast på det jeg har sagt. Jeg har gitt ros til utenriksministeren for et sterkt engasjement for nordområdene på det utenrikspolitiske området – det har vi all grunn til å være stolte av – men de øvrige ministrene som var med i Tromsø, ser vi veldig lite til, og vi ser lite av det i de øvrige budsjettene. Når utenriksministeren etterlyser Kristelig Folkepartis satsing på området, finner man ikke det på Utenriksdepartementets område – der er det en opplisting av hva Regjeringen selv har lagt inn – men man må gå inn i Kristelig Folkepartis alternative budsjett og se på hva vi har lagt inn av midler, f.eks. til infrastruktur i Nord-Norge. Der har det vært en jevn tilbakegang i denne regjeringsperioden, og samferdselsministeren svarer med å si at det ikke lå flere prosjekter i Nasjonal transportplan. Nasjonal transportplan er en retningsgivende rammeplan, og det er stor skuffelse i landsdelen over at det ikke er kommet mer midler til infrastruktur når vi har tidenes satsing på området, ifølge samferdselsministeren. Det er bare ett av de områdene som jeg savner her. Jeg har påpekt før at hvis man ser på hva som er prioritert og tatt med i det som er samlet opp på Utenriksdepartementets område, kan man jo spørre seg om seismisk skyting utenfor Troms og Nordland, om tiltak for ulovlig og urapportert fiske, om prosjektering av nytt isgående forskningsfartøy er spesielle nordområdesaker, eller om slepebåtkapasiteten som er vedtatt for lenge siden, om nytt kraftverk i Ny Ålesund, om planleggingsmidler til vegløsninger i Kirkenes er ekstraordinære midler, eller om dette ville ha kommet uansett.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2008-12-09:
Innstillingen skal oversendes. Forslag nr. 1 skal det voteres over.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2008-11-12:
På vegne av representantene Per-Willy Amundsen, Jan Arild Ellingsen, Ulf Leirstein, Jon Jæger Gåsvatn, Vigdis Giltun og meg selv vil jeg fremme et representantforslag om en forsøksordning med lukkede asylmottak.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2008-11-12:
På vegne av representantene Hans Frode Kielland Asmyhr, Kåre Fostervold og meg selv vil jeg fremme et forslag om en strategi for å styrke det aktive private eierskapet i norsk næringsliv.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2008-11-12:
Det økonomiske verdensbildet har jo endret seg siden statsbudsjettet ble lagt fram. Næringslivet tar det inn over seg. Svaret fra Regjeringen – også i denne saken – er at den følger situasjonen nøye. Det næringslivet nå opplever, er bl.a. kapitaltørke. Det rammer enkeltbedrifter, og det rammer bransjer. Selv om finansnæringen har fått en krisepakke på 350 milliarder kr, er det ingen vilje til å ta særlig risiko for å låne ut midler. Fremskrittspartiet synes situasjonen er alvorlig, og vi styrker Innovasjon Norge bl.a. med 160 mill. kr i vårt alternative statsbudsjett, og 5 milliarder kr mer til Argentum. Hva vil statsråden gjøre for at næringslivet skal få tilgang til kapital til investeringer, og også til drift?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2008-11-12:
Fremskrittspartiet har hatt møter med en lang rekke bedrifter og organisasjoner. Det de er bekymret for, er den økonomiske situasjonen landet står oppe i, og de ber om at det blir satt i verk tiltak for å møte den situasjonen. Da er det ikke bare renten de er opptatt av, men de er rett og slett opptatt av å få fart på norsk økonomi igjen. Og da er det viktig med en rekke tiltak, som investeringer, som at forbrukerne får bedre rammevilkår, for å få fart på økonomien. Vi ser at det er ting som er i ferd med å skje. Hittil i år er det flere konkurser enn det var i fjor. Det er langt færre bedriftsetableringer enn i fjor, og i tredje kvartal var nedgangen på over 12 pst. når det gjelder nye bedriftsetableringer. Hva vil statsråden konkret gjøre for å motvirke denne negative trenden?
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2008-11-12:
På vegne av representanten Øyvind Korsberg og meg selv har jeg den glede å fremme forslag om at investeringsfondene for Nordvest-Russland og investeringsfondet for Øst-Europa blir slått sammen, og at forvaltningen av fondene legges til Kirkenes.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2008-11-12:
Jeg har et spørsmål til næringsministeren. De siste ukene har energi- og industripolitikere fra Fremskrittspartiet reist rundt om i landet og besøkt store industribedrifter. Vi har vært på Elkem Aluminium Lista, på Eramet i Sauda, på Tinfos i Kvinesdal, på Finnfjord Smelteverk på Finnsnes og på Hydro Karmøy, Rogaland – for å nevne noen. Det vi treffer, er en kraftforedlende industri med stor optimisme, med stor innovasjonsevne, en industri som er en hjørnesteinsbedrift i mange deler av landet, som sysselsetter titusener av kunnskapsrike, arbeidsomme mennesker, som gjør at Norge ikke bare er en råvareleverandør av energi, men faktisk også er en eksportør av foredlet metall som oppnår store priser på verdensmarkedet. Gjennom en stor industriklynge har vi fått miljøer som skaper nye produkter, som utvikler mer energieffektive produksjonsmetoder, som gjør at en slipper ut mindre skadelige stoffer til luft, til vann og til jord, og som gjør at disse produksjonsmetodene også blir en eksportnæring for mange av bedriftene. Uten denne industriklyngen i Norge ville vi hatt større utslipp av miljøskadelige stoffer, større energiforbruk og dårligere produkter på verdensmarkedet. Gjennom denne høye produktiviteten og innovasjonsevnen kan disse bedriftene tilby bedre lønninger og bedre arbeidsvilkår enn konkurrentene, og allikevel være lønnsomme. Og slik skal det være. Samtidig er disse bedriftene svært eksponert for internasjonal konkurranse, og de trenger konkurransedyktige rammevilkår. Samtlige bedrifter har vist en vilje til å investere i Norge, gitt at det er to forutsetninger som kommer på plass. Det ene er et CO2-kvoteregime som er på linje med EUs, som ikke er strengere, slik Regjeringen ønsker. Det andre er et industrikraftregime, der Norge kan ta ut kraft på samme vilkår som en kan f.eks. i Frankrike. Da er spørsmålet: Når vil Regjeringen legge fram dette industrikraftregimet som de selv har varslet ørten ganger i løpet av de siste tre og et halvt årene?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2008-11-12:
Her er det ingen nyheter i det som statsråden sier. Dessverre har både denne statsråden og den foregående næringsministeren i denne regjeringen sagt det samme. Problemet er at det ble aldri levert et rammeverk som faktisk gjør at et industrikraftregime kan settes ut i livet. Det ble aldri levert prinsipielle avklaringer som sier at CO2-kvoteregimet i Norge etter 2012 skal være på linje med EUs, istedenfor å være veldig mye strengere. Når en ikke får rammebetingelsene på plass, blir næringslivet sittende på gjerdet uten å foreta investeringer, investeringer som ville kommet godt med i en lavkonjunktur, for da har man tilgang i byggenæringen som gjør at man kan få investeringene realisert billigere, men ikke minst har man en mer framtidsrettet næring som når oppgangstidene igjen kommer, kan produsere og konkurrere på det store markedet. Nå ser vi altså at Hydro Karmøy legger ned 450 arbeidsplasser uten at Regjeringen har kommet med de avklaringene med hensyn til industrikraftregimet som trengs for at de skal ta en ny investeringsbeslutning for framtidig produksjon. Da er spørsmålet nok en gang: Når kommer Regjeringen med de konkrete avklaringene med hensyn til industrikraft?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2008-11-12:
«Regjeringen ønsker å være minst like ambisiøse i sin klimapolitikk som EU. Satsingen på fornybar energi er både viktig for å kunne kutte CO2-utslipp i fremtiden, og det er også god nærings- og energipolitikk. Et kraftoverskudd kan eksporteres for å tilføre EU mer CO2-fri energi. I Teknisk Ukeblad sier Regjeringen at man ønsker å forhandle ned mulige forpliktelser i EUs fornybardirektiv, blant annet ut fra fokus på dårlig nettkapasitet. Hvordan harmonerer et slikt signal i forhold til festtaler om Norge som energinasjon?»
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2008-11-12:
Her var det mye velkjent stoff. Allikevel berører ikke statsråden det som er den store utfordringen, nemlig de signalene som Regjeringen har sendt, så langt, hver gang EUs fornybardirektiv har kommet opp. Det så en da olje- og energiministeren snakket på NVEs energidager, og da han snakket på Statnetts høstkonferanse. Da var det ingen ting som tydet på at en ville gå inn og støtte fornybardirektivet hvis EU vedtok det – og det må en anta at de gjør. Hele veien var det fokus på at her må en forsøke å redusere sine forpliktelser, noe også to artikler i Teknisk Ukeblad de siste to ukene har vist. Istedenfor å prøve å være en pådriver for å få en stor satsing på dette området har fokuset for Norge hele veien vært å prøve å reservere seg mot den forpliktelsen som et EU-direktiv kan bli. Det sender et veldig dårlig signal til bransjen. For én ting er de festtalene vi nå hørte om hvor flinke vi skal være. En annen ting er de virkemidlene Regjeringen faktisk kommer med, som stort sett går i motsatt retning. Da må en spørre: Hvor er signalene fra Regjeringen om at her skal en være med og forplikte seg når det gjelder EUs fornybardirektiv?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2008-11-12:
Jeg tviler ikke på at Regjeringen ønsker å gi et inntrykk av at den satser på forbybar energi. Problemet med EØS-direktivet er jo at når en hele veien fokuserer på at en ønsker å nedskalere forpliktelsene, gir det et helt feil signal både til den norske bransjen og òg til EU i forhold til hvilken rolle Norge selv ønsker å ta som energinasjon. Norge er en stor energieksportør til EU. Mange europeiske land ville ikke ha fungert energimessig uten norsk olje og gass og tidvis norsk strøm, og så skal vi si at nei, dette vil vi ikke, vi ønsker å nedskalere. Så er det også en debatt i Norge, som regjeringspartiene står bak, om å kutte olje- og gassproduksjonen, slik SV vil. Man vil trenge 334 000 vindmøller for å erstatte oljeproduksjonen i Norge i fjor, med ett års produksjon fra vindmøllene. Det skaper en usikkerhet, og da burde Regjeringen i større grad si at vi ønsker at EØS-direktivet skal brukes i Norge, uansett om vi er forpliktet eller ikke, for vi ønsker å få stadfestet oss som en energinasjon. Kan statsråden bekrefte at den stadfestingen vil komme, og ikke skape mer usikkerhet?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-11-12:
La meg først si at jeg er helt enig med representanten i hvor viktig denne industrien er for Norge, og derfor også hvor viktig det er å ha rammebetingelser som gjør at de fortsatt synes det er interessant å holde på i Norge, og at vi på den måten greier å beholde den gode kompetansen som er i svært mange av de bedriftene, og ikke minst å rekruttere enda flere. Jeg vil også si at i den tida vi nå er i, er det enda viktigere å holde på med innovasjon, altså omstille seg til nye tider. Det er også helt riktig, som representanten sier, at flere av de bedriftene vi her snakker om, er konjunkturutsatt. Det betyr at for flere av de bedriftene som representanten her nevner, er verden, om den ikke er snudd helt på hodet, i hvert fall ganske dramatisk endret på kort tid på grunn av den finanskrisen som vi nå har, og som startet i USA. Det gjør sjølsagt at vi følger den situasjonen nøye. I forbindelse med budsjettet har Regjeringa, som representanten kjenner til, og jeg sammen med olje- og energiminister Terje Riis-Johansen på vegne av Regjeringa, sagt klart fra om at vi er positive til at bedriftene etablerer f.eks. et innkjøpskonsortium, som har vært et krav fra industrien sjøl, etter fransk modell. Vi har også klare forventninger til at et viktig selskap som Statkraft bruker de muligheter de har til å inngå enda flere langsiktige kraftkontrakter, slik de f.eks. gjorde med Boliden, som var veldig bra for Oddas vedkommende, for industrien, arbeidsplassene og lokalmiljøet der.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-11-12:
Det er jo helt feil når Fremskrittspartiets representant her sier at Regjeringa ikke leverer. Hvis det er slik at representanten trur at det som nå kanskje er i ferd med å skje, f.eks. på Karmøy, har noe å gjøre med det som representanten her tar opp og sier, så er det feil. Hydro Karmøy har pr. nå kraft, og de har utslippstillatelse. Det som er situasjonen for Hydro Karmøy nå, og som flere liknende bedrifter kan komme opp i, er at vi har en finanskrise som gjør at verden på mange måter er snudd rundt. Det betyr bl.a. at markedet for aluminium er blitt totalt endret i løpet av veldig kort tid. Dette handler ikke om det som representanten her prøver å trekke opp som et problem – Regjeringa har levert. Men det det nå handler om, er å stå i den situasjonen vi er i, levere tiltak slik Regjeringa har gjort, både gjennom budsjett og bankpakker, og Norges Bank har satt ned styringsrenta. Det handler om det, det handler ikke om det som representanten her tar opp. For øvrig har vi levert i forbindelse med budsjettet, og vi har klare forventninger til at Statkraft leverer.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-11-12:
Det representanten Kristiansen her sier, er jo helt feil. Vi driver ikke med bortforklaringer, vi leverer. Vi leverer gjennom budsjettet, vi leverer i forhold til dette innkjøpskonsortiet som industrien sjøl har bedt om, og vi har – og det har jo Stortinget vedtatt – en ny ordning når det gjelder hjemfall. Det betyr f.eks. at når det gjelder Karmøy, har de kraft, og de har utslippstillatelse. Da er det altså slik at det Høyre ikke vil høre, forstår jeg, er at det er en helt ny situasjon. Jeg legger merke til at Høyres svar på det er mer skattelette, noe som mange eksperter i dagens og gårsdagens aviser sier at overhodet ikke er det som vil fungere i den situasjonen som vi nå er i. Vi følger denne situasjonen meget tett. Det betyr at jeg sjølsagt har nær dialog med f.eks. Hydro i forhold til situasjonen på Karmøy, som er bekymringsfull, og som vi følger nøye. Men Hydro er også veldig klar på at dette handler om rammebetingelser som kommer fra andre land, og markedet for aluminium, og ikke om det som representanten fra Høyre prøver å si at det gjør.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-11-12:
Når det gjelder Karmøy spesielt, som er i en bekymringsfull situasjon – den bekymringen deler jeg fullt ut – trur jeg at det viktigste på Karmøy er å få til noe nytt og håndtere den situasjonen som er der nå. Det har vi nær dialog med Hydro om. Når det så gjelder langsiktige kraftkontrakter, som jeg er helt enig i er avgjørende for norsk industri, er det nå inngått en avtale med Boliden Odda. Det er bra. Men, på vegne av staten har jeg klare forventninger til at det blir inngått flere langsiktige kraftkontrakter, hvilket også er helt nødvendig. Det har vi også en dialog med Statkraft om, sjølsagt. Så til dette innkjøpskonsortiet, som industrien sjøl gjerne vil iverksette. Vi har sagt at vi er positive til at de kommer tilbake med et forslag på det området. Vi skal få til flere langsiktige kontrakter som vil gjøre at vi kan trygge industrien i lang tid framover. Det er ikke riktig å si at vi ikke jobber med dette. Det gjør vi. Det er allerede blitt resultater av det.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-11-12:
Jeg tar avstand fra utsagn som «løftebrudd». Vi er svært opptatt av denne industrien. Derfor har vi også nær dialog med industrien. Det er også tilfellet når det gjelder Karmøy og Hydro. Jeg trur det nå er veldig viktig at en tar inn over seg hva som er årsaken til den akutte situasjonen de er i, at det er verden rundt oss som i høyeste grad har bidratt til det. Jeg trur også det er viktig å prøve å bidra til å få på plass noe nytt som er mer framtidsrettet. Det har jeg også opplevd at Venstre er opptatt av. Vi har sjølsagt nær dialog om akkurat det. Men det er jo styret som må fatte de beslutningene. Vi jobber intensivt med dette med tanke på å få flere langsiktige avtaler. Det som har kommet på plass, er bra, men vi trenger enda mer. Det er klart noe vi også følger opp når det gjelder bl.a. Statkraft.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-11-12:
Vi kan vise til flere inngåelser av langsiktige avtaler som er bra for norsk industri. Jeg håper det også kommer flere. Vi har klare forventninger til at det skal skje. Jeg vet at det er uenighet om hjemfallsordningen i denne salen. Der har Stortinget gjort sitt vedtak. Når det gjelder noen av de bedriftene som her spesielt har vært nevnt, bl.a. Karmøy, er det altså slik at de har kraft, og de har utslippstillatelse. Det å prøve å skape et inntrykk av at det som skjer bl.a. der, ikke dreier seg om den situasjonen som nå er rundt om i verden, er rett og slett ikke riktig.