trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2013-11-28:
Jeg må takke alle parter for aktiv deltakelse i debatten. Jeg har tenkt å avslutte like positivt og konstruktivt som jeg føler jeg startet. Her er det mye å ta med seg. Noe er vi nok uenige om, som representanten Gundersen sa. Likevel syns jeg engasjementet er veldig godt, og at mange av de innspillene som har kommet, er veldig gode. Jeg har ikke tenkt å dvele noe ved påstanden fra representanten Gundersen – at det er Arbeiderpartiet i Hedmark som har skylden for alle negative parametere – utover å si hjertelig takk for deltakelsen i debatten. Det er to utfordringer jeg har lyst til å peke på, og særlig den som kom fra representanten Kjenseth, fra Venstre, nemlig den framstillingen at ikke noe av veksten – og milliardene, som det ble sagt – har kommet til innlandsfylkene i løpet av de siste årene. Med respekt å melde: Vi har – for Hedmarks del – kanskje et av norgeshistoriens største veiprosjekter langs Mjøsa, som er i ferd med å bli fullført. Det er dobbeltspor og en betydelig samferdselssatsing – vi kan telle mange milliarder kroner – som nettopp regjeringspartiene har pekt på som særlig viktig for å utvikle dette området. Så vi må ikke se oss blinde på dette. Jeg vil utfordre representanten Kjenseth og Venstre: Hvis man virkelig ville hatt nærmere 1 mrd. kr til utvikling av kompetanse og muligheter i disse fylkene, kunne man jo under budsjettbehandlingen nå ikke gjøre det man har varslet at man vil gjøre, nemlig stemme nei til å igangsette byggingen av det store arkivet på Tynset, som er et stort prosjekt, og som Venstre nå faktisk går imot. Så vil jeg gi statsråden to utfordringer i hennes sluttinnlegg – en stor og en liten. Den første er: Vi har gjennom lang, lang tid hørt fra Høyre – og særlig fra representanten Gundersen – at det er det høye kostnadsnivået i dette landet som gjør det vanskelig, og kanskje også, implisitt, at det er de rød-grønne som er skyld i kostnadsnivået. Hva vil man gjøre med det? Hva er regjeringas strategi for å få ned disse kostnadene, hvis det er det man ønsker? Den andre utfordringen er forholdsvis liten. Jeg vet at Næringsdepartementet i løpet av det siste året har hatt forholdsvis tett kontakt med legemiddelbransjen om utvikling av Nycomed Pharma og alternativ virksomhet på Elverum. Det har vært flere møter med politisk ledelse i Næringsdepartementet. Min utfordring og mitt spørsmål er: Vil næringsministeren følge opp det arbeidet som der gjøres, og ha tett kontakt med dem, slik at man kan ta vare på mye av den særdeles viktige kompetansen i dette miljøet? Ellers: Takk for en fin debatt.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2013-11-28:
EU- og EØS-debattene er viktig for å få debattert spørsmål som er relevante i det samspillet som vi har mot det regimet. Jeg har et tema som kanskje ikke har fått det største fokuset i redegjørelsen så langt, men som ikke mindre vedrører det samarbeidet som er. Høsten og vinteren har så langt vært preget av vogntog som har veltet fra grøft til grøft langs veinettet vårt – både i nord, i sør, i vest og over alt. Det har blitt en alvorlig situasjon der det stort sett er utenlandske vogntog som står for de kanskje alvorligste tilfellene, med dekk og utstyr som ikke er relevant for norske forhold. Utrykningspolitiet har kalt dette for dødsvogntog, og sier at det er dødsfeller. Jeg deler den oppfatningen. Det har formelig eksplodert utover den siste høsten med nye vogntog som kommer, ofte fra EU-land og fra øst. Jeg er veldig glad for at den tidligere samferdselsministeren, Marit Arnstad, fikk på plass de nye dekkforskriftene, slik at man i større grad kunne tilfredsstille norske forhold. Men det var en svært krevende prosess med bl.a. EU for å få det på plass. Jeg registrerer nå at den nye samferdselsministeren tar til orde for økt grensekontroll, obligatorisk glattkjøringskurs mv. Dette er tiltak som Senterpartiet støtter fullt ut opp om, men jeg utfordrer europaministeren til å redegjøre for om de nye tiltakene som foreslås, er avklart EU-politikk – eller blir det slik at dette først og fremst er retorikk og ikke praktisk gjennomførbar politikk?
Sveinung Stensland (Høyre), 2013-11-28:
I sin tiltredelseserklæring har regjeringen tatt til orde for en sterkere satsing på legemiddelindustrien i Norge hva gjelder forskning og næringsutvikling. En forutsetning for å tiltrekke seg forskning er at Norge har orden i patentsystemene sine. EU innførte i 2007 den såkalte pediatriforordningen for å sikre barn tilgang til trygge og dokumenterte legemidler på lik linje med voksne. Denne forordningen ble, tross lovnader om rask implementering i norsk rett, ikke implementert av den rød-grønne regjeringen. Pediatriforordningen inneholder både krav og insitamenter for å sikre bedre behandlingstilbud for barn i fremtiden. Samtidig som legemiddelfirmaene pålegges krav om å gjøre studier på barn, utløser gjennomføringen av slike studier et insitament på seks måneders forlenget patenttid – dette fordi slike studier er kostnadskrevende, og de kommersielle inntjeningsmulighetene er begrenset. Norges samarbeid med EU på legemiddelområdet er veletablert og nødvendig for å sikre norske pasienter tilgang på nye og innovative legemidler. Det er forventet at Norge deltar i og bidrar til forskning og utvikling på legemiddelområdet, og at Norge som nasjonalstat tar ansvar for å stimulere nødvendig legemiddelutvikling. Nasjonalt kompetansenettverk for legemidler til barn har utarbeidet en nasjonal strategi for kliniske studier, legemidler og barn. Strategien presiserer at klinisk forskning er et viktig element i en kontinuerlig kvalitetsforbedring i helsetjenesten, og peker på at både enkeltpasienter, akademisk medisin og samfunn er tjent med at det foregår klinisk utprøvning i norske sykehus og ved norske barneavdelinger. Gjennom deltakelse i kliniske studier, og som følge av EUs fellesprosedyrer for godkjenning av legemidler, har vi i Norge allerede glede av forordningen, til tross for forsinket implementering. Imidlertid får firmaene som utvikler disse legemidlene, ikke sin legitime gevinst i form av forlenget patenttid. Forsinkelsen skaper dermed store konkurransemessige ulemper for norsk forskningsvirksomhet og gir inntrykk av en manglende respekt for immaterielle rettigheters betydning for innovasjon og næringsutvikling. Slike forhold påvirker Norges attraktivitet som hjemland for forskning og næringsvirksomhet, og vil kunne føre til færre kliniske studier. Dette hindrer igjen pasienter og helseforetak tidlig tilgang til innovativ behandling og kunnskap om legemidler til barn. Dette henger dårlig sammen med Stortingets ønske om en satsing på pediatrisk forskning og etableringen av pediatrinettverket i 2009. Jeg imøteser med glede en snarlig implementering av forordningen i tråd med statsråd Helgesens redegjørelse i Stortinget. Jeg noterer meg at Venstre ga sin støtte til en sånn implementering tidligere i debatten. Pediatriforordringen er noe norsk legemiddelforskning og -industri har ventet lenge på, og er et eksempel på at rød-grønn sendrektighet og passivitet i forholdet til EU har svekket norsk næringsutvikling. Jeg konstaterer med glede at Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen har inntatt en mer aktiv rolle overfor EU.
Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2013-11-28:
Jeg vil også takke statsråd Vidar Helgesen for en god og ryddig redegjørelse om viktige EU- og EØS-saker. Jeg vil også rose statsråden for signalene om at regjeringen ønsker å endre på tollregimet når det gjelder ost. Når det gjelder frihandelsavtaler, er jeg noe bekymret over at EU og USA nå er i gang med samtaler om en frihandelsavtale. Det gir muligheter, men det gir også store utfordringer for norsk næringsliv hvis EU får bedre tilgang til markedet i USA, men ikke Norge og eventuelt andre EFTA-/EØS-land. Jeg minner om at Fremskrittspartiet tidligere har tatt til orde for at Norge burde ta initiativ til en egen frihandelsavtale mellom USA og Norge, uten å bli hørt. Nå har EU kommet oss i forkjøpet. Det er synd at tidligere regjeringer ikke har prioritert dette. Derfor håper jeg den nye regjeringen nå intensiverer arbeidet med flere og bedre frihandelsavtaler med andre land, mens vi venter på hva som skjer med frihandelsforhandlingene mellom EU og USA, og mens vi venter på Kina. Jeg vil i den sammenheng minne om Norge og EFTAs frihandelsavtale med Colombia. Denne ble signert i 2008, dvs. for ca. fem år siden. Her var vi i forkant av f.eks. USA og EU. Men den er fortsatt ikke sendt til ratifisering her i Stortinget. I mellomtiden har USA inngått frihandelsavtale med Colombia, og kongressen har godkjent denne. Det samme har EU gjort. Dette er uheldig for norsk næringsliv og norske forbrukere. Jeg regner med og håper at den nye regjeringen snarest tar tak i dette. Jeg vil ellers legge til at jeg er glad for at EFTA har kommet langt i frihandelsforhandlingene med India – tolvte runde er det vel nå. Det foregår også frihandelsforhandlinger mellom EU og India. Jeg håper vi, EFTA, her blir enige før EU, slik at norsk næringsliv kan få et konkurransefortrinn. Jeg har også forstått at man har kommet langt i frihandelsforhandlingene med Indonesia. Det samme gjelder Vietnam og ikke minst RuBeKa-landene, Russland, Hviterussland og Kasakhstan. Tar man en titt på de pågående frihandelsforhandlingene rundt om i verden, er det uten tvil et kappløp, en kamp for å komme inn på andre lands markeder først. Jeg vil avslutningsvis påpeke viktigheten av at Norge innfrir sine forpliktelser knyttet til EØS-avtalens regelverk. Blant annet gikk EFTAs overvåkningsorgan ESA nå i november til sak mot Norge om luftkvalitet – dette fordi Norge ikke har innfridd sine forpliktelser i luftkvalitetsdirektivet. Spesielt gjelder dette storbyene, deriblant vår hjemby Drammen, president. Jeg håper dette er noe den nye regjeringen tar tak i, slik at det blir bedre luftkvalitet i storbyene.
Henrik Asheim (Høyre), 2013-11-28:
Det europeiske samarbeidet er svært viktig på svært mange områder. Historisk ble samarbeidet skapt for å sikre fred og stabilitet på det kontinentet der begge verdenskriger hadde sitt utspring. Det er naturligvis vanskelig å si hvordan Europa, eller for den saks skyld verden, ville sett ut i dag dersom dette samarbeidet ikke hadde kommet på plass. Allikevel kan vi slå fast at den svært positive utviklingen vi har sett i Europa etter annen verdenskrig, henger tett sammen med det samarbeidet som har preget vårt kontinent. Også på tross av små og til tider svært store utfordringer har nasjonene holdt sammen og både utvidet og fordypet sitt samarbeid. Det europeiske prosjektet har utviklet seg i takt med tiden. Formålet er ikke lenger først og fremst å sikre fred, men samarbeidet drives nå av ideen om at i en globalisert verden står de europeiske statene sterkere sammen enn hver for seg. Dette ser vi på svært mange områder, ikke minst innenfor utdanning, forskning og innovasjon. I dagens globaliserte verden er i prinsippet all forskning og kunnskapsutvikling basert på internasjonalt samarbeid og publisering av resultater. Dette er noe norske forskningsmiljøer høster store gevinster av, ikke minst når nye ideer og resultater utveksles og prøves mot hverandre. I dette perspektivet er det viktig at Norge har en tydelig internasjonal ambisjon for sin forskningssatsing. EU har verdens største forskningssamarbeid, og de forskningsresultatene som Norge og norske forskere dermed får adgang til, har en anslått verdi som er ca. det dobbelte av det samlede norske forskningsbudsjettet. Dette understreker at norske forskere og forskningsmiljøer har mer å hente på økt deltagelse i EUs forskningsprogrammer. Derfor er det svært gledelig at Norge tar sikte på å delta i det nye rammeprogrammet Horisont 2020 fra neste år. Når vi vet hvor viktig deling av kunnskap og erfaringer er over landegrensene, er det også svært positivt at Norge skal delta i Erasmus+. Dette utdannings- og ungdomsprogrammet gjør at utdanningsinstitusjoner, elever, lærlinger, studenter og lærere får muligheten til å delta i samarbeidsprosjekter og utveksling i hele EØS-området. Det er viktig for den enkelte deltaker og for å styrke kvaliteten og attraktiviteten i det norske utdanningssystemet som helhet. I en debatt som til tider handler mest om ost og post, kan det være greit at vi av og til minnes om alt det som samarbeidet med Europa gir oss. For å realisere kunnskapssamfunnet må samarbeidet med EU styrkes ytterligere. Jeg gleder meg over at det er en bred politisk enighet i denne sal om dette.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2013-11-28:
Det er godt å være i salen og følge en så vidt viktig debatt som dette – en debatt som handler om Norges forhold til sine nærmeste naboer, en debatt som handler om Norges forhold til sine beste venner, og en debatt som handler om Norges forhold til sine viktigste handelspartnere. Jeg finner det også interessant å registrere de forskjellige utgangspunktene man tar, og inngangene til debatten. Det hersker ingen tvil om at den forrige og denne regjeringens syn på nasjonens forhold til EU er vidt forskjellig. Det kan man ikke bare lese av det faktum at denne regjeringen har en egen statsråd med EU som ansvarsområde; det kan man like klart lese av det den forrige næringsministeren, Trond Giske, uttalte om at nå kunne vi glemme EU, nå var det Kina som gjaldt – vi måtte se mot Kina. Det kan leses av det faktum at tidligere landbruks- og matminister Trygve Slagsvold Vedum mente at endringer av tollregimet var vår måte å vise at vi sto opp mot EU på. Og det er nok ikke en hendelse som inspirerer til å drive med teater, men kanskje heller med stand-up. Vi hadde en fiskeriminister i forrige periode som sto i denne salen og sa at hun ikke hadde hørt noen kritiske røster i Brussel da Norge endret tollregimet. Når representantene for Senterpartiet skyver distriktene framfor seg i denne debatten, mener jeg det er forutsigbart med tanke på deres syn på EU, men det er dessverre både misforstått og sterkt beklagelig. Det vitner om en total mangel på markedsforståelse. Når vi sier at EU er blant våre viktigste handelspartnere, må også politikere ta inn over seg at vi er nødt til å ha det som heter markedsforståelse. Sjømatindustrien holder liv i veldig store deler av det vi kaller Distrikts-Norge, der veldig mange bor, jobber og kommer fra. Den forrige regjeringen la fram en stortingsmelding om sjømat som fikk stor tilslutning i denne salen. Den meldingen hadde en visjon om at Norge skulle bli verdens fremste sjømatnasjon, og den versjonen er – billedlig talt – ikke verd en sur sild hvis vi ikke evner å forholde oss til våre handelspartnere i EU og EU som marked. Sjømatnæringen arbeider kontinuerlig med å øke markedsforståelsen hos sine aktører. Da jobber man på to felt – det ene er at man jobber med å forstå hvordan markedet fungerer, hva markedet vil ha, det andre er at man jobber med hvordan man kommuniserer med handelspartnerne. Denne forståelsen mener jeg faktisk at nasjonen Norge ville vært tjent med å innarbeide også hos stortingsrepresentantene, når vi tenker på vårt forhold til markedet – hvordan vi kommuniserer med en viktig handelspartner og viktige samarbeidspartnere som EU. Det er det sentrale elementet i en slik debatt – ikke om man er proteksjonistisk, ikke hva slags regime man har. Hvordan vi kommuniserer våre behov, er det viktige.
Ove Trellevik (Høyre), 2013-11-28:
Arbeiderpartiets representant Svein Roald Hansen har rett når han mener at EØS-avtalen er et sentralt veikryss for Norge, og at EØS-avtalen er svært viktig for Norge. Det er det mange i denne salen som har tatt til orde for i dag. Regjeringen Solberg har i dag fått ros for at den har fått på plass en EU-minister. Det er det svært bra for Norge at vi har fått. Mer overrasket blir jeg når jeg i dag hører Liv Signe Navarsetes frykt for hvordan landbruket og distriktene nå skal overleve. Jeg kommer selv fra «distriktene» og er helt overbevist om at en aktiv europapolitikk vil komme hele Norge til gode – også distriktene. Vi ser at den politikk som har blitt ført for landbruket, har medført at det i distriktene nettopp er lagt ned svært mange bruk. Det må vi gjøre noe med. Vi ser også at TINE og Q-Meieriene satser i utlandet. TINE eksporterer norsk subsidiert ost for over en halv milliard kroner i året, og nå etablerer de fabrikker i utlandet for å få tilgang til utenlandske markeder, nettopp på grunn av norske tollbarrierer og hindringer for norsk eksport med landbruksvarer mot bl.a. EU. Vi skal ha et importvern, og vi skal ha et velfungerende råvarekompensasjonssystem, et såkalt RÅK-system, som kompensasjon for norsk næringsmiddelindustris høye råvarekostnader. Men det er viktig for den totale handel at vi har et velfungerende tollvern, men ikke høyere enn nødvendig. Det står også i regjeringserklæringen at vi skal redusere tollvernet. At det har skapt så mye støy som enkelte gir uttrykk for her i dag, overrasker meg, og det overrasker meg at noen blir overrasket over at regjeringen faktisk tar grep og følger opp erklæringen fra regjeringen. Det er altså ikke slik at statsråden har forlovt seg i Europa, slik jeg har oppfattet det, men har gitt gode signaler om hva vi kan forvente av norsk politikk framover. Vi har problemer med å få solgt mange norske råvarer, både reinsdyrprodukter og andre landbruksprodukter. Fiskeriministeren pekte også på at bearbeidede produkter innenfor fiskeri og oppdrett var krevende å få solgt ute i Europa. Det vitner om at det er viktig at vi har et velfungerende tollvern totalt sett og ikke høyere enn nødvendig. Norsk landbruk må bli mye mer lønnsomt i tiden som kommer, slik at vi ikke trenger å ha høyere tollvern og en dyrere råvarekompensasjonsordning enn nødvendig. Å se for seg et landbruk uten tollvern ligger svært langt unna, og det er rett som Senterpartiet peker på, at alle land har en eller annen form for beskyttelse av egen matproduksjon. Det skal vi også ha her i Norge. Men det å ha en aktiv politikk – en aktiv europapolitikk og en aktiv handelspolitikk – vil være med på å trygge norske arbeidsplasser og den norske bonden i framtiden.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2013-11-28:
Dette synes jeg har vært og er en god debatt, med mange deltakere og et bredt spekter av tema. Ikke minst er det mange som har tatt opp saker de jobber med i sine fagkomiteer. Jeg er glad for at europaministeren har et ønske om mer involvering og deltakelse, noe han i og for seg har fått i dag i hvert fall, med hensyn til en mer aktiv europapolitikk. Men det er mange utenriksministre før ham, fra mange partier, som har ønsket seg det de siste 20 årene. Likevel ønsker jeg ham all mulig hell og lykke på den veien – det er mange som står bak ham i dette. Jeg er også glad for ønsket om å involvere Stortinget mer, at vi får en bredere debatt, mer engasjement her. Det er veldig bra, men likevel er det uklart for meg hva som menes med det når vi skal konkretisere. For nå er vi i en situasjon hvor vi har en mindretallsregjering, og i motsetning til når det gjelder mye annet på det utenrikspolitiske området, er det mange politiske konflikter, som vi også har hørt her i dag, mellom de ulike partiene i Stortinget, sågar internt i de ulike partiene i Stortinget. Noen er splittet i saker. Det stiller krav til hvordan politikken og norske posisjoner blir til. Hvordan skal innholdet i politikken utformes? Skal regjeringen ta sine beslutninger før eller etter stortingsbehandling? I så fall, hva slags behandling? Skal dette tas opp i utenriks- og forsvarskomiteen, i den utvidete utenriks- og forsvarskomiteen, Europautvalget, eller skal fagkomiteene involveres på en annen måte enn vi har vært kjent med? Flere har påpekt at innenrikspolitikken over tid nå har beveget seg ut i Europa og blitt en del av europapolitikken, eller utenrikspolitikken, om man skal kalle det det. Men hva betyr det? Hvilke konsekvenser bør det få? Kan vi forvente endringer i hvordan regjeringen forankrer sine beslutninger i Stortinget i framtiden? Etter min oppfatning har ikke det blitt noe klarere i løpet av debatten på noe annet vis enn at det er flere representanter som har tatt opp noe av det samme. Det gjelder representanten Navarsete nå senest, men også Storberget og andre. Jeg ønsker at vi skal være framoverlent her. Denne debatten har vist, vil jeg si, at en er blitt mer moden for å tenke nytt på hvordan Stortinget skal involveres når det gjelder et bredt spekter av EU-saker. Det gjelder uavhengig av om man er for eller mot EU, synspunkt på medlemskap osv. – som kanskje var Navarsetes poeng, at Norge har sagt nei til EU. Det gjelder rett og slett hvordan en skal sikre at regjeringen har den ryggdekningen i Stortinget som den ønsker å ha, og som den må ha i saker som omhandler det som tradisjonelt har vært utenrikspolitikk. Vi har utfordringer her, og det ber jeg om at både Stortinget og regjeringen tar på alvor.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-11-28:
Europaminister Helgesen sa i sin redegjørelse: «Ingen internasjonal aktør påvirker Norge mer enn EU. Norsk utenrikspolitikk begynner i Europa, men det gjør også mer og mer av norsk innenrikspolitikk.» Jeg forstår helheten i statsrådens redegjørelse slik at denne påvirkninga er bra og ønsket av Høyre–Fremskrittsparti-regjeringa. Dette er klargjørende og politisk ærlig. Jeg forstår statsråd Helgesens redegjørelse slik at regjeringa nå ønsker økt tilrettelegging for EU-politikk og økt innflytelse fra EUs organer. Jeg ønsker statsrådens vurdering av det jeg nå har sagt, om det er dekkende. Det er imidlertid helt avhengig av at Kristelig Folkeparti og Venstre er enig i en slik forståelse – samlet eller enkeltvis. Dette er de store linjene som Venstre og Kristelig Folkeparti må klargjøre i denne debatten. Jeg har ikke fått den klargjøringa. Jeg har ikke hørt det jeg ønsker, en klargjøring av om Venstre og Kristelig Folkeparti er enig i en slik utvikling fra regjeringas side. Ellers vil jeg si at representanten Tybring-Gjedde hadde en interessant innledning i sitt innlegg. Representanten er tilhenger av styrke og samhold i nasjonalstaten, men er samtidig også for konkurranse – derfor nei til EU-medlemskap, ja til EØS, dette fordi EØS fremmer forbrukerperspektivet, som representanten sa. Det er interessant som en viktig og prinsipiell begrunnelse for sitt standpunkt. Tre kommentarer – først nasjonalstaten: Nasjonalstaten får nå en renessanse fordi globaliseringa ikke har folkevalgte politiske virkemidler for å korrigere svakheten ved globaliseringa. Senterpartiet står på en historisk tradisjon for nasjonalstaten. Punkt 2, konkurranse: Konkurranse skjer ikke i praksis uten at statene tilrettelegger for det. Djupest sett kan en si at konkurranse er et statsprodukt. Uten statlig inngripen i markedet får du monopolisering og manglende konkurranse. Og til slutt, forbrukerperspektivet: Ja, forbrukerperspektivet er viktig, men både for et land og for en familie er produksjonsperspektivet viktigere, for først skal du tjene, og så skal du bruke. Problemet med EØS-avtalen er at du får billige importvarer, og du får vanskelige forhold i produksjonslivet. Derfor blir forbruket større enn produksjonen. Over tid kan ikke et land leve av en slik prioritering. Derfor er produksjonsperspektivet tross alt det viktigste. EØS-avtalen står mer og mer i veien for det.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-11-28:
Noe av problemene med debatten i Det norske storting er at den er for utydelig i forhold til hva de ulike partiene står for. Jeg forsto statsråd Vidar Helgesen slik at hans innledning innebar at en fra det tidspunkt regjeringen sier det, skulle tilrettelegge for en økt tilpasning til Den europeiske unions prioriteringer og til Den europeiske unions organers beslutninger. Når jeg ikke fikk noe svar på det, tolker jeg det slik at jeg hadde rett i min vurdering, at det er det regjeringa legger opp til. Etter den orienteringen som representanten Rotevatn hadde fra Venstre, er jo Venstres stemmer tilstrekkelig for at en har flertall for det standpunktet. Representanten Hareide valgte å ikke kommentere spørsmålet. Det har vært mye snakk om forbrukerperspektiv. Det er jo ganske opplagt at en friest mulig handel overfor et land som Norge, med et høyt lønns- og kostnadsnivå, for personer som har sitt arbeid i bransjer som har liten eller ingen konkurranse og derfor et høyt inntektsnivå, er svært fordelaktig. Det er meget fordelaktig, for en har høye inntekter og lave priser på det en kjøper. For de mennesker i Norge som lever under denne konkurransen – som oppfattes som mer og mer urettferdig, fordi den er med på å presse lønns- og arbeidsvilkår, eller priser på produktene, ned – oppfattes frihandel imidlertid annerledes. Det er nå ett perspektiv. Men det mest sentrale perspektivet er at slik som konkurransen mer og mer fungerer, svekker den produksjonslivet i Norge, produksjon av varer og tjenester, slik at det blir en grunnleggende ubalanse mellom hva vi forbruker, og hva vi produserer. Det er også et grunnleggende problem innenfor EU at produksjonen ikke er tilstrekkelig til å opprettholde den verdiskaping som trengs for å sikre velferdssamfunnet. Dette poenget må drøftes videre, for svært mange av Norges innbyggere føler det svært sterkt, enten de er lønnsmottakere, sjølstendig næringsdrivende eller verdikonservative bedriftsledere. Det er en sentral problemstilling, som er vesentlig å få med seg i en stadig mer internasjonal konkurransesituasjon.
Monica Mæland (Høyre), 2013-11-28:
Det har vært en god debatt, med innspill og synspunkter på både innlandet og regjeringens næringspolitikk, som vi tar med oss i det videre arbeidet. Som jeg har understreket, vil regjeringen legge til rette for økt konkurransekraft for næringslivet i hele Fastlands-Norge. Det er vel i og for seg også svaret på interpellantens første spørsmål. Samlet sett går norsk økonomi godt. Som et høykostland må Norge i stadig større grad konkurrere innen kunnskap og produktivitet. Våre tiltak på skatteområdet og innenfor innovasjon, kunnskap, teknologi og samferdsel skal bidra til å stimulere til verdiskaping i innlandet og i resten av landet. Vi skal være en medspiller for bedriftene. Vi skal sikre gode rammebetingelser for videreutvikling og omstilling. Det følger vi opp på mange områder. Jeg snakket en god del om det å satse på forskning og innovasjon. Mange har vært innom dette med distriktsnøytrale virkemidler og næringsnøytrale virkemidler. Mitt svar til Stortinget er at jeg vil ha virkemidler som treffer, som fungerer. Det vi skal gjøre de neste månedene, er å gjennomgå bruken av virkemidlene og sørge for at enten de brukes i distriktene eller i byene, skal de treffe. Hele poenget er at virkemidler medfører innovasjon, at det er noe som har framtiden foran seg, ikke bak seg. Det har også vært noen visitter til de regionale utviklingsmidlene. Vi har flyttet dem over på vei. Vi oppfatter det slik at det å satse på samferdsel og vei er god distriktspolitikk og god næringspolitikk. Så fikk jeg en utfordring – hvorvidt vi ville videreføre høringen om samordning av innkjøp. Svaret på det er et absolutt ja. Staten står for et innkjøp på 170 mrd. kr hvert år. Da er det fornuftig politikk – god økonomipolitikk – å samordne disse innkjøpene. Og det er, ikke minst, god næringspolitikk å sørge for at alle små, mellomstore og større bedrifter kan delta i innkjøpene. Så den høringen skal vi videreføre. Mange har også nevnt landbruk. Jeg tror ikke det er noen stor overraskelse at regjeringens landbrukspolitikk og Senterpartiets eller SVs landbrukspolitikk nødvendigvis innehar forskjeller. Men det vi er enige om, er at vi må sørge for å satse på våre fortrinn. Et av prosjektene i kunnskapsparken på Hamar handler om å forske på avl. Man bruker altså sine fortrinn for å utnytte ressurser som man faktisk kan gå globalt med. Jeg ble utfordret til å runge. Jeg runger gjerne – både for innlandet og for resten av landet. Når man bor, lever og jobber i Bergen, har man god greie på både kultur og næring – og ikke minst sammenhengen mellom dem.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2013-11-28:
Jeg takker statsråden for et positivt svar, vil jeg si. Det som var mitt hovedspørsmål, var om man vil foreta egne vurderinger av det som er andre rammer, andre premisser for behandlingen av «Scandinavian Star»-saken enn det politimessige, om man vil foreta egne vurderinger av om det er behov for å se på det om igjen. Det oppfatter jeg at statsråden bekreftet da han mot slutten av innlegget sa at han vil vurdere å opprette et nytt granskingsutvalg hvis det blir slik at det ikke gjenopptas etterforskning fra politiets side – vurdere om det er et selvstendig grunnlag for da å opprette et slikt utvalg. Det er den egne vurderingen det politiske systemet må foreta – jeg er enig – både her på Stortinget og i regjeringen, som jeg tror det er avgjørende at vi tar ansvar for når politiet tar ansvar for sin del – altså at vi tar ansvar for hver vår del i denne saken. Om Stortinget selv skal gjennomføre en parlamentarisk gransking, er det sikkert en omfattende prosess å diskutere nærmere. De tingene jeg har påpekt med hensyn til Stortingets behandling, har stammet fra dokumenter som er lagt fram av tidligere regjeringer – altså stortingsmelding og redegjørelse. Det er regjeringer med forskjellig farge i de ulike fasene, så det har ikke noe med den politiske fargen å gjøre, men det er noen viktige premisser for behandlingen av saken her på Stortinget som er lagt fram av tidligere regjeringer, og som selvsagt gjør det naturlig at regjeringen på sin side også ser på det som statsråden konkluderte med. Jeg tror det er nyttig å få en slik diskusjon i dag, som vi kan få gjennom denne interpellasjonsdebatten, slik at statsråden i inngangen til de vurderingene – når vi nå også følger med på hva politiet kommer fram til – kan få med seg vurderinger her fra Stortinget av hvordan vi bør gå videre. Det er umulig å spekulere i hva politiet kommer fram til. Det er sikkert alle spente på. Men de har sine begrensninger, bl.a. i det statsråden nevnte om eierforhold – om at det er danskene som har hatt ansvaret for det i denne tredelingen. Så jeg vil gjerne spørre om statsråden vil ta noen flere initiativer nå – særlig overfor danske, men også svenske myndigheter – til at det nå blir mulig å gjøre en samlet vurdering av behovet for å gå inn i det på nytt fra myndighetenes side. Hvis politiet skulle bestemme seg for å gjenoppta etterforskning, mener jeg det er avgjørende behov for at man da får opphevet den tredelingen, får mulighet til å gå inn i hele saksfeltet på en samlet, helhetlig måte, får en koordinering og får en ledelse av etterforskningen som omfatter hele bildet – ikke bare én del, delen som Oslo-politiet hadde ansvar for, noe som skapte problemer for å gjøre dette på en fullverdig måte.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2013-11-28:
Jeg vil benytte anledningen til å understreke at det har veldig stor betydning for mange av dem som er overlevende, etterlatte, deres nærmeste og deres venner, at vi prøver å løse noe av det som skaper tvil, som er uløste spørsmål, og som skaper spekulasjoner. Vi har fått en bedre kultur for dette i Norge i de seneste årene, bl.a. har 22. juli betydd mye i den sammenhengen. Det er bedre å få svar, det er bedre å vite, enn at spekulasjonene får fortsette, selv om man får svar som ikke fører til at den teorien man kanskje har, blir bekreftet. Det kan være at personer som kan ha vært framstilt i et mistenkelig lys, også kan få svar som gjør at byrden på dem blir lettet hvis man får gjennomført bedre undersøkelser av det som nå har vært bildet. Det kan gå i alle retninger. Hvis vi nå får gjort noe grundig med saken ut fra dagens forutsetninger, tror jeg det vil hjelpe uansett om den ene eller andre teorien blir bekreftet. Jeg vil også føye til at når det gjelder de overlevende og etterlatte, er det mange, sånn som jeg har fått det beskrevet, som kan ha ulike helseproblemer som de har slitt med i veldig mange år. Jeg tror det er grunn til å gå nærmere inn i det, hvor god oppfølgingen av det helsemessige har vært i disse årene, og om det gjenstår ting å gjøre der, ting som bør tas tak i på nytt. Det kan også være en del av en sånn gjennomgang som statsråden var inne på at vi bør vurdere. Det spørsmålet som tærer mest her, er det som angår brannforløpet, som jeg også begynte med – den tekniske etterforskningen av det. Det har med tredelingen å gjøre, hvor det var en mindre politistasjon i Uddevalla i Sverige som hadde ansvaret for åstedet i den fasen. Det er stilt mange spørsmål om det, som politiet må se nærmere på, men jeg vil bare nevne at f.eks. kabinen til den hovedmistenkte ble sikret seks uker etter brannen, at sentrale personer, bl.a. blant brannmannskapene, ikke ble avhørt osv., og at det har vært mye rundt et bøyd hydraulikkrør og grunnlaget for en senere brann knyttet til det om bord på skipet, som bl.a. VG har presentert. Det var veldig positivt at statsråden i begynnelsen av sitt innlegg sa at han var interessert i det som støttegruppen har beskrevet i en henvendelse til regjeringen, nemlig å lage et eget prosjekt om hvordan man teknisk kan kartlegge brannforløpet og bruke dagens teknologi til å finne bedre ut av sammenhengene i det. Det ville vært veldig verdifullt i seg selv å få gjennomført den delen som statsråden uttrykte interesse for.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2013-11-28:
Jeg er glad for at representanten Bøhler oppfattet det som et positivt svar, for det var i grunnen det det var. Jeg er enig i at vi skal gjennomføre en egen vurdering, men en egen fri vurdering basert på den kunnskapen vi har, etter at politiet har avklart hvordan de vil håndtere det. Jeg synes det er viktig å understreke at det er viktig at vi fra regjeringens side ikke fatter beslutninger som kan påvirke politiets stillingtagen til dette, og det er derfor jeg understreker at en slik vurdering må være fri – også etter at politiet har fattet beslutning om de ønsker å åpne saken på nytt eller ikke. Uavhengig av det er det avgjørende med dansk medvirkning hvis politiet åpner sak, og det er også avgjørende med dansk medvirkning om de ikke gjør det, hvis en skal granske denne saken. Så danskene vil uansett spille en avgjørende rolle, uavhengig av hvilken vei en går. Jeg kan ikke i dag si at jeg vil ta egne initiativ overfor danske myndigheter mens vi venter på politiets vurdering, nettopp fordi jeg mener det er avgjørende at vi nå først hører hva politiet selv beslutter. Så får vi vurdere politisk om det er grunnlag for å nedsette et eget granskingsutvalg. Samtidig synes jeg det er viktig å understreke den muligheten som representanten Bøhler ga uttrykk for at var litt komplisert, nemlig en stortingsnedsatt granskingskommisjon. Jeg er ikke enig i at det er vesentlig mer komplisert enn en regjeringsoppnevnt granskingskommisjon. Kanskje vil en parlamentarisk granskingskommisjon til og med kunne bringe en litt annen tilnærming til saken enn det en regjeringsoppnevnt granskingskommisjon kunne gjøre. Så det er en drøftelse som jeg håper representanten Bøhler også tar med sine egne i Stortinget, for å få avklart hvilken holdning Stortinget har til en sådan gransking. Det vil uansett ikke være sannsynlig at regjeringen går til det skritt å nedsette et slikt granskingsutvalg, uten at en på forhånd har avklart hvordan Stortinget stiller seg til dette. Stortingets involvering vil uansett måtte kreves. Men jeg synes det er viktig at Stortinget også vurderer de mulighetene som Stortinget selv sitter med i en slik type sak, som har blitt gammel, men som rammet mange, og som fryktelig mange fortsatt har tunge og vonde minner knyttet til og veldig sterke tap. Så dette er sak som kanskje kunne egne seg for den typen vurderinger av Stortinget som sådant.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2013-11-28:
Jeg synes det er bra å registrere det engasjementet som er for «Scandinavian Star»-ulykken, og det er et engasjement som deles av mange. Derfor synes jeg også denne interpellasjonen gir uttrykk for et engasjement som en skal ta alvorlig. Det er vondt for pårørende når man føler at endelig punktum ikke blir satt, og det er en situasjon som vi fra politisk hold må ta på alvor. Samtidig er det viktig for meg å understreke at verken denne debatten i Stortinget eller signaler fra justis- og beredskapsministeren må bidra inn i påvirkningen av resultatet av de undersøkelsene politiet gjør på selvstendig grunnlag. Jeg mener de må bli ferdige med den jobben før vi tar endelig stilling til om det er grunnlag for en større og bredere granskning av hele situasjonen. Jeg er enig i at de to tingene ikke har noe med hverandre å gjøre, nødvendigvis, men jeg mener det må gjøres i en rekkefølge som samsvarer, slik at en ikke kommer i en situasjon hvor en parallellgranskning – nær sagt – vil kunne påvirke en pågående etterforskning fra politiets side, dersom de skulle velge å åpne ny sak. Jeg tror dagens korte debatt har avdekket det vi vel egentlig visste på forhånd, nemlig at det er et bredt politisk engasjement for å få frem fakta, og som representanten Bøhler egentlig sa: Det er bedre å få svar enn å få rett. I den typen saker, hvor det er veldig mange som er involvert, er det et viktig perspektiv når vi skal foreta de vurderingene i fremtiden sammen med Stortinget.
Hårek Elvenes (Høyre), 2013-11-28:
Brannen om bord i «Scandinavian Star» i 1990 var en forferdelig tragedie som rammet mange mennesker. 159 mennesker mistet livet, og mange sitter igjen med et stort savn etter å ha mistet sine kjære og sine nærmeste. Det å sitte igjen og føle at alle svar ikke er framkommet og nødvendig belyst, kjennes som en ekstra belastning etter en så trist hendelse. Stortinget har behandlet saken ut fra den gang da, kjente opplysninger og undersøkelser. En gruppe fra Kripos, Oslo politidistrikt og Økokrim skal nå sammen se på saken og gjøre sin vurdering av den tidligere etterforskning. For Stortinget er det viktig, både i denne saken og i kommende saker, å sikre at man har et så godt beslutningsgrunnlag som mulig. Derfor slutter jeg meg til den tilnærming til saken som justisministeren har gjort i sine to innlegg.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-11-28:
Interpellanten tar opp en veldig alvorlig og en veldig viktig sak. Katastrofen, som skjedde for 23 år siden, er en av de største vi har hatt i etterkrigstida. 160 personer døde, dersom vi også regner med en baby i magen til en kvinne som døde på sykehuset. Dette er heller ikke bare en ulykke. Det ble kort tid etter brannen stadfestet at den var påsatt – uten at noen gjerningsmann er blitt dømt. Mordbrannen står som et mørkt kapittel i historien vår, og for mange pårørende og overlevende er det en hendelse som aldri vil slippe. For å gi dem hjelp til å kunne legge den mest mulig bak seg og klare å gå videre, er det viktig å få fram fakta om hva som virkelig skjedde den tragiske helga i april 1990. Der har vi som politikere også et ansvar. I etterkant av brannen var det som kjent norsk politi som etterforsket saken. Personen, som politiet antok var gjerningsmannen, omkom selv i brannen, og saken ble henlagt. Det ble så inngått avtale om at Danmark skulle etterforske brudd på skipssikkerheten, og Høyesterett avsa sin dom i november 1993. Tre personer ble dømt – deriblant rederen og kapteinen om bord – for brudd på sikkerheten. De fikk seks måneders fengsel. I 1996 kom det fram nye opplysninger som medførte at støttegruppa etter «Scandinavian Star» anmodet om gjenopptagelse av rederansvaret, men det ble avvist på grunn av foreldelsesfrister i Danmark. Men de har ikke gitt opp håpet om at de fakta, som de har skaffet, skal bli gjenstand for etterforskning og/eller gransking. Siden den gang har også mange nye opplysninger kommet fram. I april dette år la stiftelsen fram en rapport med krav om ny etterforskning. Rapporten inneholder systematisert og samlet dokumentasjon om forhold knyttet til ildspåsettelsen. Politiet har nå satt ned et utvalg som skal vurdere om saken skal gjenåpnes, og dette arbeidet er nå godt i gang. Støttegruppen har også anmodet de skandinaviske regjeringene om ny gransking. Derfor synes jeg det er veldig bra at interpellanten nå tar opp denne saken, slik at vi kan få en politisk vurdering av om saken bør granskes – ikke bare for å få fram alle fakta, men også for å se hva vi kan lære av saken. Etterforskning og gransking står heller ikke nødvendigvis mot hverandre, men kan også gjennomføres samtidig på grunn av deres karakter. En politisk bestemt gransking og en etterforskning foretatt av politiet må ta for seg ulike deler av saken. Etterforskningen skal avdekke straffeansvar, mens en gransking skal få fram hva som egentlig skjedde, slik at vi kan ta lærdom av saken. Jeg er derfor glad for de signalene som er kommet fram i debatten nå, og at regjeringa vil vurdere saken på nytt, slik at fakta kan bli best mulig klarlagt og lærdom bli tatt.
Trond Helleland (Høyre), 2013-10-22:
Jeg har den glede å foreslå Bjørn Lødemel istedenfor Elisabeth Aspaker og Kristin Ørmen Johnsen istedenfor Ine M. Eriksen Søreide.
Trond Helleland (Høyre), 2013-10-22:
Jeg har gleden av å foreslå Frank J. Jenssen som nytt varamedlem istedenfor Torbjørn Røe Isaksen.
Trond Helleland (Høyre), 2013-10-22:
Først: Det er en glede å få ønske Jens Stoltenberg tilbake til Stortinget som stortingsrepresentant. Velkommen hit! Det er jo et spennende storting, som representanten selv peker på. Vi har en mindretallsregjering, og mye skal avgjøres her i huset, så jeg er glad for at representanten har signalisert at Arbeiderpartiet ønsker å være en ansvarlig og konstruktiv opposisjon. Så er det jo den forrige statsministerens lodd å skjønnmale situasjonen og si at det aldri har vært bedre i Norge enn det er nå. Ja, vi er enige om det, det er veldig bra i Norge, men den tidligere arbeidsministeren Anniken Huitfeldt pekte på at arbeidsmarkedet er noe svekket det siste året, og at det er økning i antall ledige. Kristin Skogen Lund i NHO sier at det investeres 20 mrd. kr i Fastlands-Norge, mens det investeres 200 mrd. kr i oljesektoren. Så lavt nivå har det ikke vært på investeringene i Fastlands-Norge siden 1970. Ser representanten Stoltenberg behov for endringer? Ser representanten behov for brede forlik om viktige samfunnsspørsmål i årene som kommer?
Trond Helleland (Høyre), 2013-10-22:
Lederen i Oslo Arbeidersamfunn, Fredrik Mellem, har uttalt både i Dagsavisen og i Nettavisen og i en kronikk i VG i dag at Arbeiderpartiet nå må søke kompromiss og brede forlik. Han nevner bl.a. eksempler som nedleggelse av fylkeskommunen, kommunereform og avvikling av helseforetak. Stoltenberg I-regjeringen var etter manges mening preget av reformer og nytenkning – så var vel ikke velgerne så fornøyd med det – mens Stoltenberg II-regjeringen, som fikk sitte i åtte år, først og fremst har vært preget av mer pengebruk og lite reformer. Ser representanten Stoltenberg behov for å gjøre noen overordnede endringer for å sikre bedre tjenester til innbyggerne, og ser han behov for å inngå i brede politiske forlik for å ta Norge videre?
Trond Helleland (Høyre), 2013-10-22:
Takk for lykkeønskningene. Det er noen år siden vi jobbet med finnmarksloven, da Helga Pedersen var fylkesordfører og jeg var saksordfører for den. Men det er hyggelig å møtes igjen på denne måten – også i Stortinget. Reservasjonsrett er en del av den avtalen som er inngått mellom Høyre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet. Vi har sagt veldig tydelig at legenes samvittighet må få lov til å avgjøre dette, men det skal naturligvis ikke gå ut over de kvinner som søker råd om abort. Det betyr rett og slett at de legene som har valgt å reservere seg – dette skal skje i et samarbeid med Legeforeningen – vil måtte bli ført opp på en liste som gjør at pasienter som ikke ønsker å benytte seg av denne fastlegen, faktisk da får tilbud om en annen. Vi vet også at svært mange går direkte til sykehus for å få utført abortinngrepet, og den praksisen vil naturligvis fortsette. For den enkelte skal ikke dette være noe problem, men for den legen som ønsker å reservere seg, skal samvittigheten få lov å råde.
Trond Helleland (Høyre), 2013-10-22:
Representanten Tetzschner kan svare for seg selv, men jeg tror han deler opplevelse med svært mange andre her i huset; at vi har fått budskapet, det er mottatt, og vi har fått det ca. 200–300–400–500 ganger i samme form. Da er det lov å si ifra at nå har jeg mottatt denne mailen, nå ønsker jeg ikke nødvendigvis å motta så mange flere. Det betyr ikke at vi dermed ikke respekterer dem som har annet syn på dette, og jeg skjønner veldig godt at det også i Høyre vil være delte meninger om dette spørsmålet. Hovedsaken er rett og slett at så vidt vi vet, er det ganske få leger i Norge som ønsker å reservere seg av samvittighetsgrunner. Det synes vi de må få lov til, men det må ikke gå på bekostning av de jentene som ønsker bistand til abort. Dermed burde ikke dette være noe stort problem, fordi det gjelder svært få leger, og alle skal ha krav på et tilbud – som de naturligvis må få – uavhengig av den fastlegen de har.
Trond Helleland (Høyre), 2013-10-22:
Takk for det til representanten Bekkevold. Det blir spennende å utmeisle denne familiepolitikken i fellesskap. Dette er også godt omtalt i den samarbeidsavtalen som Kristelig Folkeparti er en del av. Hovedpoenget vårt – og jeg tror også Kristelig Folkeparti vil dele det – er at vi må ha tillit til den enkelte familie. Den enkelte familie gjør valg basert på sine individuelle forutsetninger. Den enkelte familie vet best hvor skoen trykker. Det å ta familien på alvor, tror jeg er det viktigste skillet mellom denne og den forrige regjeringen, der policyen har vært at det er bedre at politikerne bestemmer enn at familien bestemmer. Når vi kommer til det forebyggende familievernet, er det klart at dette er en sak som vil bli drøftet, og vi har åpenbart felles interesse i å styrke familiens rolle, og i å sørge for at familiene kan holde sammen dersom det er grunnlag for det. Derfor er familievernet viktig. Jeg regner med at representanten Bekkevold vil få full anledning til å diskutere dette i komiteen.
Trond Helleland (Høyre), 2013-10-22:
Nå har vi mange ganger blitt konfrontert med at klima ikke var et av de åtte hovedmålene, men svaret på det er egentlig veldig enkelt: Dette er en del av det verdigrunnlaget som de fire partiene ble enige om i Nydalen. Det er på en måte en honnør til Venstre og Kristelig Folkeparti at vi har dette som en bunnplanke i det samarbeidet vi nå går inn i, og jeg regner med at representanten Elvestuen – både i denne sal og i gode dialoger med regjeringspartiene – vil få full mulighet til å påvirke og forsterke klimapolitikken. Det er i vår interesse like mye som i de andre partienes interesse at vi kan nå de klimamålene som Norge har forpliktet seg til. Det er bare å se på samferdsel med den offensive kollektivsatsingen som det legges opp til, der de fire partiene før valget også gjorde framstøt for å bygge Fornebubanen, for å ha T-banetunnel under Oslo – det er mange viktige klimatiltak innen mange sektorer som vi skal stå sammen om.
Trond Helleland (Høyre), 2013-10-22:
Jeg håper at representanten Navarsete har lest avtalen og plattformen godt. Der er det mye som jeg vet at også Senterpartiet innerst inne synes er god politikk, nemlig å gi større makt til kommunene og å delegere makt og myndighet fra stat og fylkesmann til kommunene. Når det gjelder kommunereformen, har vi sagt veldig tydelig at vi først må se på hvilke oppgaver en kommune skal ha – altså oppgavefordelingen, det å kunne skape robuste og sterke kommuner i utgangspunktet, og det å gi kommunene større ansvar, større muligheter til å gjennomføre politikk, med mindre innblanding fra staten og mindre grad av interkommunale selskaper som svever litt mellom forvaltningsnivåene. Når den oppgavefordelingen ligger klar, må Stortinget sette seg ned og velge prinsipper for hvordan dette skal skje. Derfor er det feil å begynne med å tegne kartet, og det er feil å slå fast om det skal brukes tvang eller ikke. Vi må først bli enige om oppgavefordelingen.