trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-06-15:
Man kan mene mye om Opseth, og det er vel en av de representantene som i dag går ut, som det har vært ment mye om. Jeg synes at han i dag i hvert fall har lagt til grunn en grad av ærlighet som jeg nesten ikke hadde trodd jeg skulle høre fra talerstolen. Og da tenker jeg på hvem som har spurt om hva – og det er ikke skriftlig. Det som imidlertid er denne sakens kjerne, er handlemåten til statsråden, og på hvilken måte hun i realiteten har svekket Telenor. Hun har gjort det vanskelig for Telenor. Etter mitt syn har hun gjort det vanskelig for styret, og selvfølgelig har hun gjort det vanskelig for konsernsjefen. Hun har faktisk også bidratt til å gjøre letingen etter ny styreleder vanskelig. Så her er altså selve problemet statsrådens håndtering – jeg vil si statsrådens utsagn i Aftenposten i går. Og da betyr det følgende: Det er bare statsråden som kan løse den knuten. For hvis det er slik at Grete Knudsen, statsråden, under vignetten åpenhet forbeholder seg retten til å meddele det norske folk til enhver tid hva hun måtte tenke om de enkelte konsernsjefers behov for voksenopplæring, betyr det f.eks. at vedkommende som er styreleder i Telenor, som også er direktør i Hydro, kanskje om 14 dager får en slik karakteristikk. Hva vet jeg? Jeg kan ikke begripe med min beste vilje at det skal koste næringsministeren noe som helst å gå opp på denne talerstol og si at når det gjelder krøll i kommunikasjon – det har hun selv sagt at det har det vært, og det tar jeg til etterretning – har det i tillegg vært en viss grad av krøll i hennes egen formulering. Det betyr at hvis statsråden kunne gå opp på denne talerstolen og liksom viske ut det som ble sagt på en mobiltelefon fra sydlige breddegrader, ville det faktisk kunne bety at det norske folks verdier i Telenor i realiteten ville kunne få en opptur. Hun ville gjøre det lettere for selskapet, og hun ville i realiteten gi et bidrag for å sikre Telenors framtid. Jeg vil gjerne at næringsministeren i et innlegg sier hvorfor det er så veldig vanskelig for næringsministeren å bidra til dette.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-06-15:
Den skal bli meget kort. Det statsråden sa etter oppfordring, om at disse uttalelsene burde vært sagt i de stille rom, var et nødvendig svar, og jeg tar det til etterretning.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-06-15:
Høyres syn på lobbyproduktet IT Fornebu er godt kjent. Vi var imot at staten skulle engasjere seg på eiersiden; vi ønsket å selge ut disse tomtene. Stortingsflertallet valgte å overkjøre regjeringen Bondevik, som Sponheim sa, to dager før den valgte å gå av. Den samme regjeringen valgte ikke å sette foten ned den 7. mars, hvilket den selvfølgelig hadde hatt anledning til – og dette hadde ikke vært en aktuell problemstilling. Nå har kommunal- og regionalministeren sendt et brev til Stortinget med orientering om status pr. i dag. For å si det sånn: Det er interessant å lese hva undertegnede sa for ett år siden, og i hvilken grad det stemmer med den faktiske situasjonen på den nedlagte og delvis nedstøvede flyplassen. Det som det er grunn til å stille spørsmål om i dag, er det forholdet som er omtalt i et brev som er kommet til Stortingets Presidentskap, datert 15. juni, hvor det i realiteten trues med at hvis ikke 242 mill. kr blir innbetalt, blir det et juridisk etterspill. Jeg forutsetter – selvfølgelig – at Regjeringen har lagt til grunn det stortingsflertallet bestemte. Nå er det jo slik at vi har en arbeiderpartiregjering, og siden det var alliansen Arbeiderpartiet/Fremskrittspartiet som tvang dette gjennom, forutsetter jeg at de selv greier å etterleve de luftige og visjonære merknadene de selv har ført i pennen. For når jeg i dag leser innstillingen til den saken vi behandlet 7. mars i fjor, og det i forbindelse med revidert har vært snakket om drømmerier, må jeg si at jeg synes det passet veldig godt. Det jeg er veldig interessert i å få vite av en eller annen representant fra Regjeringen som har greie på det, eller som kan skaffe seg kunnskapen innen rimelig tid – og det vil si før debatten er omme – er følgende: Er det slik at de forutsetningene som stortingsflertallet, bestående av Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, la til grunn for å bevilge til sammen i overkant av 400 mill. kr til prosjektet på Fornebu, er ivaretatt? Eller er det slik at man har inngått en avtale som er irreversibel, «selv om det skulle foreligge endrede forhold», som det står i brevet fra kameratene i IT Fornebu?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2001-06-15:
Jeg registrerte at finansministeren leste fra brevet som var sendt fra kommunalministeren til Venstres stortingsgruppe, som for så vidt alle har lest. Det som var spørsmålet, var om man på det tidspunkt da man hadde ordinær generalforsamling og bestemte seg for å forplikte seg til å betale inn den resterende delen av aksjekapitalen, hadde foretatt de kontrollene man burde gjøre i forhold til innstillingen og alle visjonene og alt – for å si det på sørlandsk – «marakkelskapet» som stod der. Var de oppfylt, eller var de ikke oppfylt? Jeg opplever svaret som at statsråden garanterer at på det tidspunktet staten lot seg forplikte, var det innholdet som var forutsatt, til stede. I motsatt fall har man altså forpliktet seg uten at premissene for bevilgningen er oppfylt. Når det gjelder påpekingen av disse to forhold som er begrunnelsen for manglende fremdrift, er jo det ting som var langt fremme i debatten for ett år siden, nettopp det å vente på avklaring i ESA, og det som gikk på kollektivløsningene i forhold til Bærum. Og når det gjelder forsøkene fra bl.a. Carl I. Hagen og Øystein Hedstrøm på å snakke om Bærum kommune som en Høyre-styrt kommune, er det bare å si at det er et totalt tverrpolitisk miljø i Bærum kommune som har frontet denne saken. Med god grunn har de irritert seg ettertrykkelig over måten staten har håndtert denne saken på. For det er et lobbyprodukt som skal presses igjennom til tross for advarsler både hva gjelder kostnader for kollektivløsningene, og mulighetene til i det hele tatt i virkelighetens verden å kunne gjennomføre dem. Men det svaret finansministeren gav, tolker jeg som en garanti for at staten ikke har gått inn uten å gjøre de undersøkelsene som ligger på Regjeringen, før man forpliktet seg til å betale inn hele aksjekapitalen, for det man har betalt inn i aksjekapital, er til dette eiendomsselskapet, mens man har holdt igjen på det andre. Man har altså forpliktet seg på eiendomsdelen, og utsagnene om at dette nærmer seg et reinspikka eiendomsprosjekt, ble jo i realiteten bekreftet, for der har man bundet seg. Og jeg skjønner godt at de private investorene vil ha den risikoavlastning det er å ha staten med på dette nå innledningsvis. Jeg vil inderlig håpe at det kan oppstå en situasjon innen årets utgang der disse aksjene legges ut for salg.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-06-15:
Det var med stor overraskelse og forbauselse komiteens medlemmer møtte konsernsjef Tormod Hermansen til høring, hvor han gav uttrykk for at det kunne være ønskelig med nye statssubsidier i inntil 15-milliarderkronersklassen – og dette uten at styret, den mest dominerende eier eller de ansatte i selskapet hadde hørt noen ting om det. Det virker jo nesten som om konsernsjefen lever i de gamle statsselskapenes tidsalder og har glemt at selskapet nå er børsnotert og inne i en delprivatiseringsprosess. Og dette er jo ikke noe hvilket som helst selskap, det er det største og mest dominerende telekom-selskapet i Norge, der skattebetalerne og det norske folk har satt inn betydelige milliardbeløp. Så hvor har Hermansen vært? Jeg er mest opptatt av de internasjonale ringvirkninger og signaler dette kan gi. Vi er inne i en strukturprosess, det skal knyttes nye strategiske allianser osv. Her snakker vi om å spise eller å bli spist. Jeg vil derfor stille følgende spørsmål til statsråden: Hva kan dette selskapet ha tapt i anseelse på grunn av den uproffe behandlingen og håndteringen som konsernsjefen stiller seg bak og har hatt hovedansvaret for? Vil det redusere det norske folks verdier i selskapet når det gjelder aksjens likviditet?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-06-15:
Det er innlevert et forslag, nr. 120, om å utsette ytterligere innbetaling av aksjekapital til selskapene i IT Fornebu i påvente av en gjennomgang for å få vurdert om Stortingets forutsetninger følges angående innhold og fremdrift. Det må være klinkende klart at dette forslaget vil Fremskrittspartiet stemme imot. Det som gjør at det trekker ut på Fornebu, er at prosjektet hindres av politisk krangel. Heldigvis er konflikten med ESA nå løst, men det pågår fortsatt en langvarig strid mellom Bærum kommune og staten om valg og finansiering av kollektivløsninger til Fornebu. Dette har ført til at Bærum kommune har avstått fra å gi dispensasjoner til videre ombygging av Terminalbygget. Nå har både Arbeids- og administrasjonsdepartementet og Miljøverndepartementet gitt sin tilslutning til kravene fra Telenor og IT Fornebu, nemlig å gå med på en midlertidig kollektiv løsning. Departementene har bedt Bærum kommune om inntil videre å akseptere et midlertidig, effektivt busstilbud. Er det ikke typisk norsk! Istedenfor å legge forholdene til rette, stikker man kjepper i hjulene. Denne gangen er det Bærum, Norges rikeste kommune. Hva har skjedd i andre land, Finland, Sverige – og i Ørestad nå, fellesprosjektet mellom Danmark og Sverige? Der skjer det en rivende teknologisk utvikling. Men her i Norge går det år etter år, og man merker det veldig godt i denne salen at skepsisen er der. Selv om det er personer med kontakter og store ressurser som står bak senteret, kommer de ikke av flekken. Og nå er det altså Bærum kommune som er bremseklossen. Jeg har selv forsøkt å følge med i utviklingen der ute fordi jeg føler et visst ansvar som saksordfører. Det er faktisk full virksomhet i den gamle terminalbygningen på Fornebu. Men hvem er villig til å inngå kontrakter når man ikke vet og har sikkerhet for at Bærum kommune er villig til å gi dispensasjon så man kan finne løsninger? Jeg skal komme med noen eksempler på hva man driver med der ute. Det er laget et konsortium der IT Fornebu står sammen med Compaq, Sisco og en rekke internasjonale større selskaper for å tiltrekke seg utenlandske firmaer og forskningsuniter. Vi har også i gang opprettelsen av et senter for fremragende forskning, Simula-senteret, som skal være operativt til høsten. Senteret skal samarbeide med de bedrifter som etablerer seg på Fornebu. Det er faktisk meget stor interesse for å etablere seg der ute. Mange bedrifter har meldt sin ankomst. Men det er klart at de grunnleggende forutsetningene må være til stede, og der er, som sagt, Bærum kommune bremseklossen i dag. Jeg håper at statsråden vil komme inn på dette, og hvordan man kan bidra for å løse dette.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-06-15:
Først til representanten Foss. Ja, det er vanskelig for gründere og industrialister i Norge å starte opp virksomhet; hver gang må de søke om løyve, konsesjon, bevilling, tillatelse, lisens og dispensasjon. Men her har vi et moment i tillegg. De som har kjent Fornebu-prosessen på kroppen, interessentene, har vært veldig avhengig av utrolig mange runder i Stortinget. Hvis jeg ikke tar feil, så var det den tiende runden siste gangen vi behandlet det i februar i fjor. Og til representanten Lilletun: Denne gangen er det snakk om å få dispensasjon fra Bærum kommune. Det nytter ikke for IT Fornebu og de andre interessentene å inngå kontrakter hvis ikke kontraktene kan gi noen form for sikkerhet. Det er jo en umulighet. Derfor stopper dette opp. Og dette er jo typisk for Norge. De andre nordiske landene har etablert konkurransedyktige IT- og kunnskapssentre for lenge siden. Det begynte i Oulo i Finland på 1980-tallet ved hjelp av Nokia og en del andre selskaper, og det er skapt tusenvis av arbeidsplasser. Vi har Kista utenfor Stockholm med Ericsson-konsernet, og nå Ørestad, et fellesprosjekt mellom Danmark og Sverige, der mottoet til myndighetene er: Flott, sett i gang – vi skal hjelpe dere. Og der har vi kanskje den sterkeste teknologiske veksten i hele Vest-Europa. Og forstadiet til mobiltelefonen ble faktisk oppfunnet av en nordmann, men han kunne ikke utvikle den i Norge. Men Nokia og andre gjorde dette. Og Nokia er faktisk det største selskapet i Norden, dobbelt så stort som alle selskaper som er registrert på Oslo Børs. Jeg mistenker at Bærum kommune bruker denne prosessen som et pressmiddel for å få til baneløsning og finansiering av den, og så skal det gå ut over en uskyldig tredjepart som ikke får utviklet seg og skapt dette internasjonale IT- og kunnskapssenteret som vi trenger her i Norge for at vi skal komme oss ut av råvareklemma.
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-06-15:
Forslag nr. 117 skal gjøre det mulig for NTNU å selge en tomt til Studentsamskipnaden i Trondheim, slik at planene om 300 studentboliger kan realiseres. Kirke-, utdannings- og forskningskomiteens besøk i Trondheim har utløst forslaget. Stortinget har sagt at stat og kommune må gjøre mer for at det blir bygd flere studentboliger. I dette tilfellet fins det en statlig tomt, eid av NTNU, som skal selges, og som er klar for slik bygging. Samskipnaden vil bygge, men nådde ikke opp i konkurransen om høyeste pris. Jeg har stilt spørsmål til statsråd Giske om dette tilfellet, og av statsrådens svar går det fram at det trengs et vedtak i Stortinget for at NTNU skal kunne selge til samskipnaden, som lå om lag 20 pst. under høyeste pris. Forslag nr. 117 er ikke et pålegg om at NTNU skal selge til samskipnaden, men åpner for at det kan skje. I svar på Magnhild Meltveit Kleppas spørsmål nr. 273 opplyste statsråd Brustad at departementene nå går gjennom avhendingsinstruksen, slik at bl.a. boligspørsmål og lokalsamfunnshensyn kan ivaretas ved salg av statlig eiendom. Stortinget behandlet i går en egen sak om samme prinsipp. Regjeringen foreslo at kravet om markedspris skulle fravikes når det gjaldt eiendommen Birkelid i Songdalen kommune. Regjeringen fant at det var mest samfunnsnytte av dette, selv om prisen bare ble 20 pst. av taksten. Det var et flertall på Stortinget enig i. Etter hyppige behandlinger med mye positiv vilje til å få bygd flere studentboliger, håper jeg at det i dag er vilje til å bidra til noe mer konkret. Trondheim Studentråd har i dag fattet følgende vedtak om denne saken: «Trondheim Studentråd mener det er svært uheldig dersom NTNUs tomter på Rosenborg blir solgt uten å ta hensyn til bygging av studentboliger.Trondheim Studentråd mener det er viktig for Trondheims status som en god studieby at dekningsgraden for studentboliger økes.» Studentrådet oppfordrer så til at forslaget støttes. Jeg håper at Arbeiderpartiet ønsker å få den løsningen som studentene i Trondheim ber om. Jeg vet at finansministeren er kjent med saken, og jeg vil da gjerne spørre: Dersom det må legges fram en egen sak for Stortinget for å gjøre et unntak, vil en oversendelse av det forslaget som foreligger her, være tilstrekkelig til at Regjeringen kan bevirke at salget utsettes inntil stortingsvedtaket er gjort? For ordens skyld: Dersom Arbeiderpartiet vil, kan vedtaket gjøres nå. Da vil det være det samme flertallet som i gårsdagens sak om det samme temaet.
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-06-15:
Litt tilbake til forslag nr. 117 og studentboliger i Trondheim. Statsrådens tilbakemelding på mitt spørsmål var mindre positivt enn ventet. Jeg har imidlertid erfart at han og andre mener at prosjektet er kommet så langt at det ikke er anledning til å vurdere Studentsamskipnaden som kjøper av denne tomta. Jeg mener at det ikke er slik. Og jeg viser også til statsråd Giskes svar på spørsmål 432, der det står: «Salg av Rosenborganleggene er for øvrig avhengig av Stortingets tilslutning til forslag om romertallsfullmakt IV». Jeg har i løpet av dagen fått anmodninger fra flere partier om at forslaget bør oversendes, da det er et bredt ønske om at studentboligene kan bli realisert, men at man vet for lite om prosjektets status og om konsekvensene av å gjøre dette vedtaket. Jeg vil derfor gjøre om forslaget til et oversendelsesforslag, og håper at Regjeringen vil gjøre sitt beste.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-15:
SVs syn på denne saken skulle etter hvert være vel kjent. Vi deler ikke den innstilling som flertallet nå vil gå inn for. Det betyr allikevel ikke at vi ikke mener at mye av det som har skjedd her, er kritikkverdig. Jeg var en av dem som tok initiativet til den store etterutdanningsreformen i forrige stortingsperiode, og de fleste av oss har vel til tider bruk for både voksenopplæring og etterutdanning. Det er i grunnen en klok leveregel at man aldri har lært nok her i verden, at man stadig vekk kan lære mer, og ikke minst stadig vekk kan se at ting man har både sagt og gjort, nødvendigvis ikke bestandig var fryktelig klokt. Det er også en del av den store etterutdanningsreformen. Når jeg registrerer at statsråden har sagt det hun har sagt, må jeg si at hvis jeg hadde vært adm. direktør i et selskap som slik hadde fått passet påskrevet offentlig, så hadde jeg vel tatt det som en ganske sterk irettesettelse. Jeg ville sterkt ha vurdert hva dette egentlig betyr. Etter min vurdering er den oppfordring som har kommet fra representanter fra en rekke parti, svært riktig: Dette er uklokt og må korrigeres fra Stortingets talerstol! Det som er åpenbart, er følgende, helt uavhengig av hva SV måtte mene om børsnoteringen av Telenor: Telenor er ikke lenger en statlig forvaltningsbedrift, men et børsnotert selskap og dermed underlagt helt andre – skal vi si – kommersielle og lovmessige spilleregler enn de gamle forvaltningsselskapene var. Og det betyr at det er selskapets styre som er ansvarlig overfor departementet, og ikke selskapets adm. direktør. Grete Knudsen lever åpenbart i den villfarelse at det fremdeles er den gamle arbeiderpartikulturen som skal kunne styre disse selskapene. Det betyr at min svært innstendige oppfordring er, i likhet med mange andres her, at det ville være klokt av fru Knudsen å korrigere det inntrykket som er skapt gjennom disse intervjuene i avisene.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-15:
Da jeg hørte representanten Enoksens innlegg, lurte jeg på om vi egentlig diskuterte revidert nasjonalbudsjett, for han brukte mange ord på å fortelle hva Senterpartiet ønsket å gjøre med kommuneøkonomien, og hvor viktig det var å satse på barn og unge, men at man dessverre, som han sa, ikke hadde fått flertall for dette. Hvis man ser gjennom innstillingen, vil man jo tro at det ikke er snakk om det samme. Det er mulig at hr. Enoksen nå blander sammen med kommuneproposisjonen for neste år, men det ligger altså ingenting i dette dokumentet, verken fra Senterpartiet eller de øvrige sentrumspartiene, som skal bedre den offentlige økonomien. Men det som er ganske påfallende, er at hvis Senterpartiet og de øvrige sentrumspartiene hadde ønsket det, hadde det på viktige punkter vært mulig å få flertall for en styrking av den offentlige økonomien. La meg ta det fylket som jeg kommer fra, Sør-Trøndelag, der Senterpartiet har fylkesordføreren, Arnt Frøseth. Han har vært her nede – han er vel her også i dag – og fortalt om hvor ille det er i fylkeskommunen. I går hadde vi Troms fylkeskommune på besøk, og nesten alle fylkeskommunene i landet har vært her. Og det er egentlig flertall med sentrum for en styrking av regionsykehusenes økonomi, hadde Senterpartiet og de øvrige sentrumspartiene vært opptatt av det. Men man har altså ikke nevnt det med et ord. Generelle økninger til kommuner eller fylkeskommuner finnes ikke nevnt et eneste sted, men så later man som om 25 kr i skjønnstilskudd til utsatte grendeskoler er et eller annet, mens satsingen som andre partier prøver å gjøre på barn og unge, på barnehager – ja det være seg hva det vil innenfor den offentlige økonomien, har altså sentrumspartiene, inkludert Senterpartiet, overhodet ikke vært med på i det hele tatt. Derfor blir det ganske påfallende at man i kommuneproposisjonen strør om seg med milliarder, flere milliarder enn noensinne, men det er altså for neste år. Den situasjonen som norske kommuner, fylkeskommuner og regionsykehus er oppe i nå, er dramatisk. Den er beskrevet som dramatisk, og er faktisk dramatisk. Det betyr at skal det være mulig å komme gjennom resten av dette året på en noenlunde ansvarlig måte, slik at pasientene skal få den behandlingen de skal ha krav på, må Stortinget ekstrabevilge penger. At vi ikke har fått til det, skyldes utelukkende Senterpartiet og de øvrige sentrumspartiene, for for en gangs skyld var faktisk Høyre, Fremskrittspartiet og SV enige. Da manglet vi bare sentrum, men de falt oss i ryggen.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-15:
Jeg vil takke for en god replikk, fordi den gir meg anledning til å si at vi selvfølgelig gjennom revidert har gjort som mange andre partier: Vi prioriterer hva vi mener er viktigst. Hvis vi skal gå inn på politiet og justispolitikken, er situasjonen den at ingen enkeltetat gjennom de siste år har fått større bevilgningsøkning enn politi- og lensmannsetaten. Hvert eneste år har vi bevilget mer penger fra Stortinget, og det har vært nødvendig. Det at vi nå skal bevilge mer, eller for den saks skyld gi en garanti for at politihøyskolestudenter skal være garantert jobb når de kommer ut, synes jeg er en ganske merkelig måte å tenke på, ikke fordi at det ikke kan være bruk for disse politistudentene innen politi- og lensmannsetaten, men det finnes ingen andre studenter i Norge som har garanti for jobb når man går inn i et studium. Det gjelder alle som ønsker å studere til hva det måtte være, jurist, førskolelærer, økonom, man kan nevne hvilken som helst yrkesgruppe i samfunnet. Alle ungdommer går inn i et studium med en slags uvisshet om hva som ligger på den andre siden. Hvis man skal si at politi- og lensmannsetaten og deres høyskole er så viktig at alle som går der, skal være garantert jobb, så gjerne for meg, men jeg synes ikke nødvendigvis at det er en riktig prioritering. Det er veldig mange som sannsynligvis også kan gå gjennom et studium og ikke være garantert å få bruke den utdanningen, slik man ønsker. Vi har vært med på en økning av bevilgningene til politi- og lensmannsetaten over år. Det vil vi også gjøre videre hvis det viser seg at det er nødvendig. Men jeg må jo si at hvis vi sammenlikner f.eks. med barnehagesektoren og utdanningssektoren, ønsker vi å bruke pengene der istedenfor innen politi- og lensmannsetaten. Dette er et ærlig og ryddig valg fra SVs side. Vi har sagt barn og unge først. Vi ønsker å flytte investeringer fra oljeøkonomien til kunnskapsindustrien, til det som kan skape ny vekst og framgang i Norge. Det er SVs prioritering. Det betyr at det i denne innstillingen er mange forslag som vi saklig sett har sympati for, og også kunne ha stemt for, men som vi ikke stemmer for, rett og slett fordi SV gjør denne viktige prioriteringen.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-15:
Det er ganske interessant å legge merke til at det som man får til på Wall Street, skal vi ikke få til i Norge. Det er ganske interessant å legge merke til at mange av dem som forvalter statens penger, er de som er mest aktive med hensyn til å si at dette ikke er mulig, mens mange private som forvalter fonds, sier at dette er fullt mulig. Hvorfor gjør de det? Jo, de gjør det selvfølgelig fordi de ser at det over tid er en stor belastning å være inne i den type selskap, som selvfølgelig ikke gir god fortjeneste, og som er etisk problematisk. Det stortingsflertallet nå gjør, er å etablere en uttrekksmekanisme på bakgrunn av at vi har dokumentert at våre penger er investert i et firma i Singapore som produserer landminer. Hvis det virkelig er slik at en våken journalist, politiker eller et eller annet dokumenterer uttrykkelig at denne bedriften har vi investert penger i, og de produserer dette, kan vi i verste fall trekke oss ut, men isteden kunne vi ha ligget i forkant, vært preventive og sørget for at vi aldri ville vært i nærheten av denne typen bedrifter. Det er det etiske retningslinjer dreier seg om. Det er det KLP, Storebrand og pensjonsfondene i USA holder på med, fordi det både er forretning og etikk samtidig, og dette er klokt. Det vi gjør når det gjelder oljefondet, er at vi sprer pengene utover en rekke selskap. Vi har ikke peiling på hvor disse pengene investeres. Vi har klart å dokumentere hvor en del av pengestrømmen går. Nå senest er det dokumentert at det er investert i Unocal og TotalFinaElf i Burma. Disse selskap har systematisk brutt menneskeret-tighetene i Burma i mange, mange år. Vi har dokumentert det samme når det gjelder Singapore Technologies Engineering, som produserer landminer, som er forbudt etter landminekonvensjonen. Men vi har ikke noen garanti for at det ikke finnes andre produsenter av landminer, eller at det er investert i andre firmaer andre steder i verden og som systematisk bruker tvangsarbeid, systematisk bruker barnearbeid, systematisk bryter ILO-konvensjonen, som de to burmeserne som var i Norge denne uken, har dokumentert for de parlamentariske lederne på Stortinget. Det er dette som er det etiske dilemma. Det betyr at vi systematisk investerer penger i mange selskap som har rein samvittighet, mens mange av dem vet vi ikke har det.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-15:
La meg få takke representanten Krohn Devold for en hyggelig replikk. Det er helt riktig at hadde sentrumspartiene vært sammen med oss i denne innstillingen om barnehager, hadde vi klart å redusere barnehagetakstene mer. Den bløffen som Regjeringen har lagt fram for Stortinget, er en omdisponering av penger vi allerede har bevilget til barnehager. Det viste seg dessverre at det ble bygd færre barnehageplasser i fjor, bare 1 900, mens målsettingen var 8 000. Dette driftstilskuddet flyttet altså Regjeringen glatt – og det er klokt selvfølgelig – over til driftstilskudd i sin alminnelighet, og sa at dette er vår store satsing på barnehager. Men dette er penger som Stortinget allerede hadde bevilget til denne sektoren, og jeg synes det er ganske påfallende å legge merke til at man later som at dette er ny satsing. Hadde sentrum eller Arbeiderpartiet vært sammen med Høyre, Fremskrittspartiet og SV, hadde vi kanskje fått flertall for dette, og den honnøren skal Høyre absolutt ha, at de har sett hvor viktig denne sektoren er. Så spør Krohn Devold om vi vil være med på den modellen som Høyre nå har foreslått. Det er riktig at vår primærmodell er denne: Vi ønsker maksimaltak for barnehagetakster. Det betyr at det ikke skal være mulig for en kommune å ha høyere takst. Vi har sagt at vi ønsker å slå svenskene. De har vel, så vidt jeg husker riktig i farten, 1 140 eller 1 240 kr som maksimalpris fra 1. januar neste år. Det er SVs uttrykkelige målsetting at dette rike oljelandet skal bruke noe av sin rikdom på å sørge for billigere barnehageplasser. Vi ser selvfølgelig det poenget at mange av disse pengene som vi har gitt til kommunene, ikke går til det vi har tenkt. Jeg registrerer nå med stor skuffelse at mange av de kommunene, som nå får disse 240 mill. kr til lavere barnehagepriser, som ligger i budsjettet, allerede nå signaliserer at dette ikke skal gå til lavere takst. Det betyr at det forslaget som Høyre har lansert, er noe som vi alvorlig vil vurdere hvis ikke kommunene tar seg sammen og sørger for at prisene går ned. Hovedutfordringen ligger nå hos kommunene og kommunepolitikere, at de faktisk følger opp disse uttrykkelige vedtak som Stortinget gjør. Hvis de ikke gjør det, må vi se, sammen med andre partier, på hvordan man skal sørge for at dette skal skje, for selvfølgelig skal disse pengene komme foreldrene til gode. Det er en uttrykkelig forutsetning.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-15:
Det var interessant å legge merke til at statsråden brukte hele sitt innlegg på å forklare momsreformen. Jeg må med all respekt si at det er ikke vanskelig å latterliggjøre denne momsreformen. Det er påfallende å legge merke til hvor dårlig utredet en så viktig reform har vært, når man den samme dag som Stortinget oppløses før sommeren, legger fram de siste avgrensninger og sier at det nå er i orden. Jeg har i grunnen bare ventet på at statsråden skulle komme med en omfattende redegjørelse om «bamsemoms» også. Den kom ikke, men det kommer vel sikkert et eget rundskriv om «bamsemomsen» senere. Men la det ligge. La meg ta det som jeg egentlig valgte å ta opp. Etter at Stortinget nå i dag har diskutert landmineproduksjonen i Singapore og etiske retningslinjer, har Finansdepartementet akseptert at man skal kunne etablere en uttrekksmekanisme for selskap som åpenbart bryter internasjonale avtaler eller norsk lov. Det er jo et lite skritt på veien til et eller annet som kanskje over tid kan bli etiske retningslinjer. Jeg antar at grunnen til at dette nå foreslås, er at den dokumentasjonen SV har lagt på bordet om denne landmineprodusenten i Singapore som oljefondet har investert penger i, er blitt for pinlig. Men det betyr altså at først i etterkant, etter at ting er dokumentert, skal man ha muligheten til å trekke seg ut. Man skal altså aldri ligge i forkant og si at dette var en bedrift vi åpenbart ikke burde inn i. Dette vil bli et stigende problem, og mange etiske fond i hele verden, pensjonsfond i USA og også norske fond, ser jo dette og prøver nå å ligge i forkant. Men la meg være helt konkret til finansministeren. I denne uken har to burmesere vært i Norge etter en invitasjon fra Kirkens Nødhjelp og LO. De dokumenterer omfattende bruk av tvangsarbeid i Burma, et land som den norske regjering ikke ønsker at private investorer skal gå inn i. I to selskap, Unocal og TotalFinaElf har vi investert nesten 1,4 milliarder norske kr. Dokumentasjonen på omfattende og systematiske brudd på menneskerettigheter er overveldende. Vil statsråden ta initiativ til at denne uttrekksmekanismen også skal gjelde disse to selskap, der det er dokumentert omfattende brudd på internasjonale avtaler og norsk lov?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-15:
La meg følge opp den dialogen som har pågått om barnehager, og om hvilken storstilt satsing man nå står foran. Det som ligger i revidert, er en omdisponering av tidligere midler. Det er helt riktig, som statsministeren har sagt, at det under sentrumsregjeringen ble bråstopp i barnehageutbyggingen, og det gjør at det også står igjen mye penger som nå er omdisponert til at man skal ha lavere kontingent. Og det er bra. Men samtidig ser vi at mange kommuner ikke bruker de pengene som allerede er bevilget til å redusere barnehagekontingenten for foreldrene. Hvis nå de ambisiøse planene som ligger her – som er enda mer ambisiøse hos SV, det er nok riktig – blir gjennomført, og hvis den utbyggingstakten holdes, er jo det tross alt positivt. Det vi ser, er at kommunene tar disse pengene til egen inntekt, og at det ikke er foreldrene til barnehagebarn som får lavere kontingent. SV har derfor lansert en idé som vi har tatt fra Sverige, der vårt søsterparti sammen med Miljöpartiet og det sosialdemokratiske partiet fra 1. januar 2002 skal innføre maksimaltakst i barnehager. Dette har man gjort i den erkjennelse at det kommunale selvstyret er vel og bra, men at det ofte viser seg at det faktisk ikke er så bra at det kommer foreldrene til barnehagebarn til gode. Prisene i Sverige er, så vidt jeg husker, satt til 1 240 kr, altså omtrent en tredjedel av det en vanlig norsk barnehageplass koster – både i kommunale og i private barnehager. Min utfordring til statsministeren er denne: Hvis det nå viser seg – og det er det all mulig grunn til å tro etter de foreløpige rundene som er gått i Kommune-Norge – at disse nye 240 mill. kr som kommer i denne runden, ikke går til reduksjon av takst, og at kanskje også de nye milliardene Stortinget skal bruke i framtiden, ikke vil gå til reduksjon av barnehagetakstene, vil da statsministeren gjøre som hans søsterparti i Sverige, nemlig sørge for at Stortinget vedtar maksimaltakster for barnehager som gjør at det ikke er mulig å unngå at denne gevinsten kommer foreldrene til barnehagebarn til gode? Slik det er nå, koster det mange steder over 4 000 kr for en barnehageplass. Barnehageplass er blitt et luksusgode, og slik kan vi altså ikke ha det. Utfordringen til statsministeren er veldig enkel: Vil han sørge for at vi kan få maksimaltakst også i norske barnehager?
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-06-15:
I denne saken ber Regjeringen om fullmakt til å redusere statens eierandel i Telenor ned mot 34 pst. Dette benevner mange som et frislepp som var nesten utenkelig for et år siden. Saken viser også hvor fort bransjen endrer seg, og nødvendigheten av handlefrihet og posisjonsendringer. At saken blir underlagt så kort behandlingstid, er kanskje et eksempel på hvor fort ting skjer i bransjen. Likevel har merknaden fra Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre sin berettigelse med tanke på muligheten for grundig behandling sett i forhold til sakens store nasjonale betydning. Venstre er en del av flertallet i komiteen som ser det som viktig at selskapet deltar i allianser med andre selskap for å kunne opprettholde sin konkurransedyktighet på sikt. Dersom den nye handlefriheten brukes fornuftig i de strukturendringene som pågår, vil det bidra til å øke aksjeverdien i selskapet. Fra Venstres ståsted er det viktig at Telenor gis muligheter til å forbli et sterkt og konkurransedyktig selskap med en sterk nasjonal forankring. Dette sikrer en ved å ha en størrelse på eiersiden som kan hindre eventuelle vedtektsendringer. Hovedkontoret må ligge i Norge. Viktig er det også at strategiske funksjoner og hovedkontor for mobil- og satellittfunksjoner fremdeles blir i Norge. Videre er det viktig med satsing på FoU og IKT, med det lokomotivet som Telenor er innen IKT. Når næringskomiteens tilråding blir vedtatt i dag, har selskapet et handlingsrom og et økonomisk potensial som medfører at selskapets ledelse ikke trenger å stå på gangen med lua i hånda når forhandlinger og strukturendringer pågår i bransjen. Dagens vedtak vil etter Venstres mening klart styrke selskapet i konkurransen på det internasjonale markedet, og gi rom for ytterligere vekst og sysselsetting. Når det gjelder de 15 milliardene og, hadde jeg nær sagt, spillet og underholdningen rundt disse i forhold til ulike personer, er ikke det en del av det formelle saksunderlaget. Likevel kan ikke dette forbigås uten kommentar. Det kan synes som om det er et behov for sterkere styringssignal og en tydelig klargjøring av spillereglene som gjelder mellom den største eier og frontspilleren på laget. I en så stor og viktig sak er det uheldig at det kommer motstridende signaler om behov fra den største eier og daglig leder i selskapet. Dette kan påvirke tilliten til selskapet og likeså dets renommé. Strategiene og tiltakene i et selskap som Telenor, deriblant kapitalbehov, må være avklart internt med eieren og ikke basert på spontanitet og polemikk. Dette er en dramatisk situasjon. Stortingets uttrykte vilje er å styrke Telenor. Statsråden og ledelsen i selskapet kan ha svekket selskapet. Jeg syns dette er en vanskelig situasjon og en dramatisk situasjon. Vi snakker om milliardverdier tilhørende det norske folk. Statsråden må nå, når hun om et øyeblikk får ordet, avklare disse forholdene og gjennom klare signaler tydeliggjøre spillereglene og styringssignaler, og gjennom det gjenopprette den nødvendige tilliten til selskapet og ledelsen.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2001-06-15:
Først til prosedyrene om hele børsintroduksjonen, som Regjeringen har lagt frem i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Vi har fra Regjeringens side vurdert det slik at børsintroduksjonen foregikk på en ryddig måte. Selvsagt er det alltid ting som kan gjøres bedre, og som vi i alle fall må gå inn og se på i et eventuelt videre arbeid med et nedsalg. Når det gjelder styret, er jeg glad for at også representanten Lilletun er innforstått med den måten dette skjer på. Men ellers er det naturlig i et slikt kjempeselskap at det er mange som både er engasjert og har ulike agendaer i slike prosesser. Det er nok velkjent i lignende selskap. Så tilbake til dette med tillit, som vi absolutt har, som en stor aksjonær. Men Telenor har flere aksjonærer, og i forbindelse med en eventuell kapitalutvidelse vil det være flere som måtte være involvert. Når ikke styret hadde noen planer om en slik utvidelse, og jeg ble spurt om kjøreregler i dette tilfellet – i et helt åpent samfunn og med åpne prosesser der alle visste hva som hadde skjedd også i forbindelse med komiteens arbeid – skulle det bare mangle at jeg ikke sa at her syntes jeg, som hovedaksjonær, at det var noen skjønnhetsfeil som burde rettes opp.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2001-06-15:
Regjeringen ser ikke 34 pst.-ordningen som noe problem, og vi har også vært klare på at vi slutter oss til den holdningen som komiteens flertall har både om et hovedkontor og om utvikling og forskning. Så til spørsmålet om det har vært noe taktikkeri her, ved at man på den ene siden gikk til 34 pst. og så på den andre siden eventuelt skulle ha fått til noe i et samrøre i komiteen. Det er jo nettopp det jeg har vektlagt når jeg sier at Telenor har mer enn én aksjonær. Og så vidt vi som hovedaksjonær var og er kjent med, foreligger det ingen planer om emisjon. Hvis det skulle foretas en kapitalutvidelse, er det jo klart at en måtte ha forholdt seg til den samlede aksjonærgruppen. Og når vi da naturlig nok har hatt kontakt med styrets ledelse, har ikke dette med en kapitalutvidelse vært noe tema.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2001-06-15:
Det var nettopp på bakgrunn av hovedaksjonærens kontakt med internasjonale miljøer at selskapets styre vuderte det slik at det var riktig å legge frem den proposisjonen som vi i dag behandler her i Stortinget, med å ha en romslighet om det skulle vise seg å oppstå en situasjon der allianser og fusjoner kunne være aktuelle. Og vi har absolutt det inntrykket at Telenor står seg bra internasjonalt, noe som også blir vurdert ut fra hvordan selskapet fungerer. Selskapet har en god ledelse, og det har også et godt styre. Og det er jo på den bakgrunn man blir vurdert. Når det gjelder denne skjønnhetsfeilen, må vi rette den opp igjen. Og jeg mener fortsatt det er riktig – i et åpent samfunn – at vi også gjør rede for dette. Jeg har heller ikke i det brevet som gikk til komiteen, avvist det som komiteen tok opp, men jeg har hatt en ikke-holdning til en slik kapitalutvidelse, fordi det faktisk var helt umulig innenfor en ramme på fire timer å gjøre alle slike vurderinger, i og med at styret heller ikke har hatt dette som en aktuell problemstilling.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2001-06-15:
Først har jeg lyst til å si at dersom Stortinget nå slutter seg til Regjeringens forslag om en fullmakt, må det bety at flertallet i dette hus mener at det kan oppstå situasjoner hvor det vil være riktig av staten å akseptere ikke lenger å ha majoritet i selskapet. Man gir herved en fullmakt til at Regjeringen kan vurdere det, og ha en enklere form for behandling om den situasjonen skulle oppstå. Så har styret tillit til konsernsjefen, og det har også den største aksjonæren. Men man snur saken på hodet hvis man ikke mener at det må være visse prosedyrer og kjøreregler som er klare, og som en aksjonær må kunne si hva man mener om. Så til Senterpartiets forslag om holdingselskap. Jeg har stor sans for det forslaget som Senterpartiet har kommet med, men jeg tror det også trenger å utredes nærmere. Regjeringen har et arbeid i gang mellom ulike departementer, og jeg har selv slått til lyd for at selve holdingselskapsmodellen kan være en måte å få statens eierskap ytterligere profesjonalisert på. Men det betyr også at Stortinget må avgi til regjeringsapparatet en rekke fullmakter som i dag er nedfelt i Grunnloven. Derfor mener jeg at dette er et arbeid som trenger noe tid.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2001-06-15:
Det at Stortinget i dag mest sannsynlig vil gi Regjeringen fullmakt til å gå videre ned mot en terskel på 34 pst., betyr ikke at staten skal selge seg ut med en gang og skal selge til – jeg holdt på å si – lavest bydende. Det betyr at det kan oppstå situasjoner der det kan være aktuelt å gå inn i allianser. Ta eksemplet med Telia/Telenor. Den situasjonen oppstod at det kunne bli en fusjon mellom Telia og Telenor. Da hadde også den statlige andelen der kommet under 51 pst. Det kan med det arbeidet som nå pågår, og den aktiviteten som pågår internasjonalt, oppstå situasjoner der det blir muligheter for allianser, som også hovedaksjonæren må ta standpunkt til. Da gir i dag Stortinget fra seg den fullmakten man ellers hadde hatt, til Regjeringen, som kan foreta salget på en rask måte, hvis man mener det er riktig. Så til det andre spørsmålet, om SVs forslag om å oppkapitalisere selskapet, der styret ikke har foreslått det. Styret i et børsnotert selskap har ikke foreslått det, men SV mener å kunne vite at det er det beste for selskapet. Departementet har ikke på det nåværende tidspunkt vurdert spørsmålet om å gi Regjeringen fullmakt til å delta i en slik kapitalutvidelse, fordi heller ikke det spørsmålet har vært vurdert av styret i Telenor.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2001-06-15:
For å ta det siste først: Som også Gabrielsen og Lilletun har vært inne på, så har jeg sagt det jeg har sagt, at jeg ser at kjørereglene burde vært overholdt på en bedre måte. Så kan jeg utmerket godt ta innover meg, at det burde jeg sagt i de stille rom og ikke i de åpne rom. Samtidig er det helt klart at de vanlige kjørereglene ikke minst må følges i et børsnotert selskap, og at det er de styrende organene som vis à vis sine ulike aksjonærer må ta opp ordninger som igjen i tilfelle et storting kan gi fullmakt til. Og i dette tilfellet hadde altså Regjeringen på den korte tiden, med en 24 timers frist, ikke noen muligheter til å kunne si verken det ene eller det andre. Og det gir jo også brevet klart melding om. Når det gjelder oppslaget i Aftenposten, om at jeg har bedt om et brev, som representanten Lilletun også bad meg om å svare på, er jeg feilsitert. Det er mye jeg er feilsitert på. Det jeg ikke er feilsitert på, er det jeg sier om at jeg burde ha tatt opp i de stille rom dette med voksenopplæring, men de øvrige tingene når det gjelder akkurat det brevet, er jeg feilsitert på i Aftenposten. Jeg er glad for at det nå er en bred enighet om den fullmakten som Regjeringen får. Men det betyr ikke, som Enoksen også er inne på, noe nødvendig nedsalg. Det betyr at det kan være en mulighet for å gå inn i allianser og fusjoner. Helt til slutt om det som Enoksen videre tar opp når det gjelder det statlige eierskapet. Nå er ikke jeg sikker på, for jeg mener at det bør utredes, at svaret er f.eks. ett eneste holdingselskap. Det kan være flere ordninger, for det blir ganske mye hvis dette skal være inn under ett. Jeg har tidligere nevnt Bankinvesteringsfondet som selve malen, at det vil kunne være en mulig modell å gå videre etter. Men igjen, det er mye som er knyttet til Grunnloven når det gjelder statens eierinteresser, så dette er òg en debatt som må foregå i Stortinget ved avgivelse av eventuelle fullmakter.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-06-15:
Jeg tror det skal langt mer til enn å rette opp noen skjønnhetsfeil, som statsråden nå hevder, for hvis det er én ting jeg er enig med representanten Gabrielsen i, så er det at dette er et kroneksempel på hvordan eierskap ikke skal utøves – ikke bare statlig eierskap, men eierskap generelt. En privat eier kunne aldri ha funnet på å håndtere eierskapet sitt på en slik måte som statsråden her har gjort. Statsråden har nemlig skapt det inntrykk at statlig eierskap er til hinder for at selskapet skal kunne utvikle seg videre. Samtidig sier hun her i dag at det ikke er sikkert at Regjeringen vil bruke fullmakten til å selge seg ned. På tross av at statlig eierskap er et hinder for videre utvikling, har Regjeringen og stortingsflertallet fortsatt til hensikt å opprettholde et sterkt statlig eierskap. Staten skal være den dominerende og faktisk også en blokkerende eier, samtidig som det er til hinder for videre utvikling, og man bruker den type argumenter åpent i media. Dernest sier statsråden at Telenor har en leder som trenger voksenopplæring, og hun sier også her i dag at det er styret som får avgjøre hvorvidt man har tillit til denne lederen. Da må jeg si at i sum skaper dette et inntrykk av håndteringen som mildt sagt ikke er bra. Jeg er enig med dem som tidligere har hatt ordet, og som sier at dette rett og slett vil bety å kaste milliarder på båten når nå nedsalget i Telenor skal gjennomføres. Mitt enkle spørsmål til statsråden er: Ser ikke statsråden at det også er en del andre som har behov for voksenopplæring når det gjelder hvordan eierskap skal håndteres, og at det kanskje ville være en fordel å organisere eierskapet i statlige bedrifter slik som Senterpartiet har foreslått, nemlig å fristille det i et eget investeringsselskap som skal opptre rent profesjonelt, og hvor statens eierinteresser skal ivaretas på en måte som gjør at vi får mest mulig ut av det statlige eierskapet?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-06-15:
Jeg registrerer at både statsråden og Kjell Opseth uttaler seg positivt om våre forslag. Da er det desto mer uforståelig at Arbeiderpartiet ikke kan stemme for et forslag som ikke innebærer på sparket å organisere eierskapet i et eget selskap, men som faktisk bare ber Regjeringen om å utrede en annen organisering av det statlige eierskapet – helt i tråd med det som både representanten Opseth og statsråden har uttalt. Kjell Opseth sier også at dette dreier seg ikke om et nedsalg, men om muligheten til å delta i fusjoner som det måtte komme opp spørsmål om i løpet av sommeren, når Stortinget ikke er samlet. Det er for enkelt. Næringsministeren har nemlig lagt igjen det inntrykk at statlig eierskap er uheldig for selskapets utvikling. Det er mulig hun har ment å si noe annet. Det er mulig at næringsministeren ikke har ment noe annet enn å si at dersom selskapet skal kunne delta i fusjoner, så må vi selvsagt ha mulighet til å redusere statens eierandel for at det skal bli en fusjon med et annet selskap. Det åpnet faktisk også sentrumspartiene for i forbindelse med fusjonen med Telia – riktignok gjennom en langvarig prosess og etter en helt annen modell enn den Regjeringen nå har valgt. Men statsrådens uttalelser har altså bidratt til å skape det inntrykk at statlig eierskap er uheldig for utviklingen av et selskap. Det vil selvsagt få konsekvenser også for Statoil, hvor man nå er ute i markedet og skal selge aksjer i et selskap hvor staten fortsatt skal ha 2/3 eierskap. Det vil selvsagt også ha konsekvenser for Telenor og for videreutviklingen av Telenor, hvor staten fortsatt skal sitte som den største eier og ha en blokkerende posisjon. Så det er for enkelt å si at det dreier seg om et nedsalg. Dernest sier representanten Opseth at det ikke er noe uvanlig i håndteringen av denne saken fra komiteens side. Jeg må oppriktig talt si at jeg vil håpe det er noe uvanlig over håndteringen av denne saken! Hvis det er så enkelt at lederen for en stor statlig bedrift skal kunne komme på høring i en komite og på spørsmål fra komitemedlemmene, så vidt det framgår av oppslag i media, og de rykter som verserer, nærmest over bordet signalisere at det kunne vært kjekt å ha 15 milliarder kr i økt egenkapital, hvorpå partiene er innstilt på å gi fullmakt til at Regjeringen skal kunne gå inn med 15 milliarder kr i egenkapital, uten noen forutgående saksbehandling, uten å ha stilt spørsmål til Regjeringen, ja, hvis ikke det er en uvanlig måte å håndtere saken på i næringskomiteen, så skjønner ikke jeg noen ting. Og med tanke på at de samme partier har vært særdeles tilbakeholdne med å bruke 50 mill. kr for å opprettholde 160 grendeskoler i en annen sak vi skal behandle i dag, settes det hele i et ganske merkverdig lys.