Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2009-10-12:
Det er alltid en glede å holde første innlegg etter pausen. Dagens debatt skal først og fremst se framover, primært til det neste året, men i og med at dette er første trontaledebatt i en ny fireårsperiode, må det være lov å forvente også noe mer langsiktighet. Mange av de rød-grønne talerne i dagens debatt har snakket om ønsker om framtidens velferdstilbud og framtidens verdiskaping, men også om klimautfordringene. Årsaken til at vi i Norge i dag leverer mer velferd for våre innbyggere enn mange av de landene det er naturlig å sammenligne oss med, kan grovt sett deles i to: Den ene faktoren er at vi har vært så heldige fra naturens, eller Vårherres, side at vi har funnet og utvunnet olje på norsk kontinentalsokkel. Det andre er at vi har et næringsliv som innenfor de fleste sektorer har meget høy produktivitet og konkurranseevne. I sum har disse to forholdene gjort at vi har kunnet utvikle et samfunn som av FN har blitt kåret til det beste å bo i. Situasjonen er imidlertid nå slik at vi er svært avhengig av inntektene fra petroleumssektoren. Det vil vi være i mange år framover, men samtidig er det klart at inntektene fra petroleumssektoren i framtiden gradvis vil utgjøre en mindre andel av nasjonens inntekter – en trend som selvsagt vil bli kraftig forsterket dersom de viktige oljeressursene utenfor Senja, Lofoten og Vesterålen blir liggende uutnyttet. Denne trenden vil sammenfalle med at befolkningen blir eldre, og dermed blir behovene i helse- og omsorgssektoren dramatisk større. I sum er disse trendene en alvorlig utfordring for velferdsstaten. For at prioriteringene i framtiden ikke skal bli for knallharde, må vi først og fremst øke effektiviteten i næringslivet og i de velferdsproduserende delene av offentlig sektor. Da må vi ikke bare erstatte inntektene fra petroleumssektoren, men vi må også øke verdiskapingen i resten av samfunnet tilstrekkelig til at vi klarer å finansiere det løftet i helse- og omsorgssektoren framtiden vil kreve av oss uten at det går ut over velferden for resten av samfunnet. Løsningen på dette har ikke Fremskrittpartiet tro på at vi kan sitte her og vedta i dag. Disse svarene er det de som i dag går på barneskole og videregående skole, som skal finne fram til når de en gang i framtiden går fra å være elever til studenter og forskere i høyere utdannings- og forskningsinstitusjoner. Det samme gjelder også for klimautfordringene. Hvordan vi og resten av den industrialiserte verden skal klare å opprettholde veksten i verdiskapingen, men med mindre karbonutslipp, er det faktisk ingen som har svaret på i dag. Også denne utfordringen er det dagens og framtidens studenter og forskere som forhåpentligvis vil finne svaret på. Denne anerkjennelsen går jeg ut fra at det er bred enighet om i Det norske storting. Det var derfor med undring jeg hørte statsministerens innlegg i dag. Der var nyskaping og innovasjon så vidt nevnt i en bisetning, uten noen som helst konkretisering og heller ingen visjoner om hvordan vi skal videreutvikle kunnskapsnasjonen Norge, selve bærebjelken for den framtidige verdiskapingen og velferden i landet vårt. Når man ser på den andre Soria-Moria erklæringen, er det kanskje ikke så rart at de rød-grønne ikke har lagt særlig vekt på høyere utdanning og forskning. Fraværet av konkrete tiltak og visjoner er også der overveldende. De eneste tiltakene i hele utdanningssektoren er mer skolefritidsordning og lovfesting av flere lærere i skolen. Fremskrittpartiet mener at begge disse tiltakene ikke er riktig vei å gå. Alle internasjonale undersøkelser viser at det først og fremst er kunnskapsformidlernes og skoleledernes kvalitet som er viktig, ikke kvantiteten. Når det gjelder høyere utdanning, er det med stor grad av undring jeg noterer meg at et nødvendig løft i studentenes kjøpekraft nok en gang er tilsidesatt, et løft som helt klart ville kunne være et viktig bidrag til å øke studieprogresjonen for mange studenter. Jeg forstår at SV ikke kan vinne alle kampene der SV og Arbeiderpartiet er uenige, men hvordan SV klarer å tape en kamp der SV og Arbeiderpartiet før valget var enige, forstår jeg ikke. Så sier Regjeringen at de vil øke basisbevilgningene til høyere utdanning. Det skulle også bare mangle. Regjeringen legger til grunn at antallet studenter i perioden vil øke fra 220 000 til 300 000. Spørsmålet som så langt, både i denne debatten og i Soria Moria-erklæringen, blir stående ubesvart, er om budsjettene i tillegg vil muliggjøre et helt nødvendig kvalitetsløft for høyere utdanning. Alternativet til denne økningen er at universiteter og høyskoler enten må kutte ytterligere i kvaliteten på utdanningen eller på den forskningsinnsatsen de i dag leverer. Det har ikke Norge råd til skal vi løse dagens og framtidens utfordringer.