Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-12-18:
Jeg er glad for at interpellanten har gitt Stortinget muligheten til å diskutere fordeling i land som tiltak i utviklingspolitikken, men jeg tror at jeg kanskje har en litt annen tilnærming til problemstillingen enn det han har. Økonomisk utvikling, maktforskyvninger, klimaendringer, befolkningsvekst, press på naturressurser og store migrasjonsstrømmer endrer verden og dermed også rammene for utviklingspolitikken. En rekke land i sør har nå høyere økonomisk vekst enn vi finner i mange land på den nordlige halvkule. Økonomisk vekst har flere steder løftet store folkegrupper ut av fattigdom. Samtidig har ulikheten økt innad i en rekke land. 70 pst. av verdens fattige bor i mellominntektsland, som statsråden var inne på. Hvis vi skal bekjempe fattigdom og virkelig mener det, kommer vi ikke unna at vi må se på fordeling som tiltak. I Arbeiderpartiet snakker vi ofte om å skape og dele i Norge. Men det å skape og dele er like viktig i utviklingspolitikken. Det er nødvendig at verdier skapes, at vi bidrar til at land får økonomisk vekst, men samtidig at den veksten fordeles – og omvendt: Bedre fordeling skaper bedre produktivitet, fordi flere blir i stand til å delta. Økonomisk vekst og fordeling henger sammen for å få et godt velferdssamfunn. Det har vi lært i Norge. Og hva er det viktigste for både å få vekst og å få folk ut av fattigdom? Det er at folk har en inntekt, altså arbeid. Nesten to milliarder mennesker i arbeidsfør alder er uten arbeid, og da særlig mange kvinner. Mange i Norge snakker om at vi er et rikt land bare på grunn av oljen. Det er feil. Vi har den velstanden vi har mest av alt fordi folk er i arbeid, både menn og kvinner. Jeg mener derfor at jobbskaping, arbeid, skal stå sentralt i utviklingspolitikken. Da er det viktig å bygge infrastruktur. Å få investeringer i privat sektor er en drivkraft, men man må samtidig være på vakt og stille krav om at hensyn til miljø, menneskerettigheter og faglige rettigheter respekteres. Offentlig sektor vil selvfølgelig også være viktig i et arbeidsmarked. Norge har flere ting vi kan bidra med når det gjelder f.eks. investeringer, men ikke minst kan vi bidra med kompetanse og erfaringer når det gjelder organisering av arbeidslivet, som de erfaringene vi har med partssamarbeid i arbeidslivet, noe mange land faktisk er interessert i å lære mer om. For at folk skal kunne være i arbeid, og for å være produktiv, må man ha dekket grunnleggende behov, som rett til mat, helse og utdanning. Der skal vi også bidra. Mange kaller dette for tradisjonell bistand. Jeg mener det er en forutsetning for å nå andre mål i utviklingspolitikken. Rettferdig fordeling handler etter mitt syn mye om å ha gode skattesystemer i en fungerende stat. Jeg er derfor stor tilhenger av programmet Skatt for utvikling. Mange land har store naturressurser som skal forvaltes. Programmet Olje for utvikling, hvor Norge bistår en rekke land, er f.eks. veldig bra, men det er ikke gitt at de inntektene som kommer til en stat fra disse ressursene, kommer folket til gode. Det handler om fordeling, det handler om å gi fellesgoder til alle. Demokratiske rettigheter, aktive borgere og sterke organisasjoner er viktige pilarer for bærekraftige demokratier og utvikling. Dette er også viktig for å få trykk på at godene skal fordeles. Det bør derfor være helt sentralt å bidra til å styrke utviklingen av og rollen til det sivile samfunn, fagbevegelse og frie medier. Representanten Skovholt Gitmark stiller spørsmål om det han kaller å tvinge, eller gripe inn, med fordelingstiltak. Hvis vi skal bekjempe fattigdom, kommer vi ikke unna spørsmålet om fordeling. Jeg mener det ikke er å gripe inn å gi støtte til sivilsamfunn og fagbevegelse. Jeg mener ikke det er å gripe inn å gi råd om skattesystemer, forvaltning av naturressurser og fordelen av å gi folk helse og utdanning. Jeg stusser derfor litt over at det å jobbe for rettferdig fordeling blir oppfattet som å gripe inn. Det finnes partier her på Stortinget som mener at man skal stille knallharde betingelser til land før vi gir bistand, f.eks. krav om liberalisering og å åpne opp for mer frihandel. Det er liksom greit – men ikke å forvente eller jobbe for at land vi gir bistand til, faktisk skal fordele godene til hele folket. For meg handler utvikling om at alle mennesker skal løftes. Gjennom mange tiltak, slik som fordeling, kan vi bidra. Jeg må si at jeg synes utviklingsministeren har gjort glimrende rede for fordelingspolitikk som virkemiddel i dag, og jeg ser fram til en spennende debatt.