trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-04-04:
Jeg synes statsråd Magnhild Meltveit Kleppas innlegg var veldig interessant, fordi hun risset opp det som kunne vært et alternativ til et nasjonalt lovverk. Hun sa at det skulle sikre politiet tilgang til dataene. Det betyr at vi måtte hatt en lagringsplikt, fordi vi kunne ikke overlate til 243 forskjellige leverandører hvordan de skulle lagre, hvor lenge og om de skulle lagre. Hun sa man skulle ha en sletteplikt. Det ville gi større trygghet for at det ikke ble misbrukt, og at IP-adresser skulle lagres lenger. Og dagens tilgangsregler skulle skjerpes, slik det ligger i det lovverk som nå blir vedtatt. Jeg synes dette var interessant, og det trekker egentlig teppet bort under veldig mange av de kraftige påstandene som ligger dels i innstillingen og dels er brukt her i salen i dag. Det er synd at man ikke utarbeidet det forslaget, slik at man hadde to alternativer å diskutere ut fra. Fordi vi nå vedtar et nasjonalt lovverk, som ligger innenfor rammene av det datalagringsdirektivet trekker opp, kan vi også si ja til å implementere direktivet i EØS-avtalen. Så ba representanten Hareide utenriksministeren bekrefte en forståelse av EØS-avtalens såkalte reservasjonsrett. Jeg er litt usikker på hva som var utgangspunktet for det, men siden jeg berørte det i mitt innlegg, vil jeg bare gjenta at begrepet «reservasjon» eller «veto» ikke er brukt i EØS-avtalen, men det er en indirekte mulighet som følger av artikkel 102, hvor det står: «Avtalepartene skal bestrebe seg på å komme til enighet i saker som er relevante for denne avtale. EØS-komiteen skal særlig bestrebe seg på å finne fram til en gjensidig godtagbar løsning dersom det oppstår et alvorlig problem på et område som i EFTA-statene hører inn under den lovgivende myndighets kompetanse.» Det er dette jeg mener skaper denne muligheten for å ikke implementere hvis det vedtaket man har gjort i EU-landene, fører til alvorlige situasjoner i Norge eller i et av de andre EFTA-landene fordi vi rett og slett ikke har vært med på beslutningen og det ikke har vært muligheter til å ta hensyn til våre særegne forhold. Juridisk er det denne salen som bestemmer om det kan oppstå en sånn situasjon – det er det ingen tvil om. Men politisk vil reaksjonene være annerledes om vi har det man kan kalle «saklige grunner» for å kreve endringer eller om de er rent politiske, som jeg mener tilfellet ville vært når det gjelder datalagringsdirektivet, hvor forholdene, avveiningen mellom personvernhensyn og bredere hensyn, neppe kan sies å være annerledes i Norge enn i våre naboland.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-04-04:
Representanten Høybråten var litt urolig over flertallets merknad i innstillingen om implementeringen, der vi sier at «datalagringsdirektivet ikke kan sies å berøre interesser som er særegne norske, i motsetning til direktiver og bestemmelser på områder hvor norske forhold skiller seg vesentlig fra våre nabolands». Jeg mener at den står seg veldig godt i forhold til formuleringen som står i EØS-avtalens paragraf om dette, for der står det at på direktiver som har særlig alvorlig virkning i EFTA-landene skal partene «bestrebe seg på å komme til enighet» som kan godtas av begge parter. Det legger et press på EU-siden om å ta inn over seg at det de har vedtatt, ikke passer inn i norske forhold, fordi det skiller seg fra forholdet andre steder. Jeg mener det er viktig og en vesentlig årsak til at EØS-avtalen har stått seg så godt at vi har fått tilpasninger uten å måtte ta i bruk reservasjonsretten. For øvrig mener jeg Bård Hoksruds tanke om ett minutts stillhet var en god tanke.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2011-04-04:
«Det er et paradoks at Frp, som tradisjonelt ønsker å gi politiet alt nødvendig verktøy for å bekjempe kriminalitet» – dette sier Hans Frode Kielland Asmyhr, som sitter i justiskomiteen for Fremskrittspartiet. Representanten har selv et prisverdig engasjement mot seksuelle overgrep mot barn og mot spredning av barnepornografi. Vi har dessverre sett så altfor mange saker av denne typen bli henlagt, nettopp fordi IP-adresser er slettet når politiet endelig finner gjerningsmennene – eller i jakten på gjerningsmennene. Hvordan kan representanten Woldseth forsvare at barn ikke får et bedre juridisk vern og dermed reddes fra potensielle overgrep fordi IP-adresser ikke lagres mer enn bare noen uker i dag?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2011-04-04:
Statsråden driver et dobbeltspill. Høyre fikk beskjed av nettopp SV og deres kumpaner om at det var uaktuelt å gå videre med forhandlinger, nettopp fordi det var deres side som ikke ville at det skulle forhandles to veier. Det er grunn til å minne statsråden om at han er her som barneminister. Barn har behov for sikkerhet. Om sikkerhetsaspektet sa statsråden følgende: «illusjoner om sikkerhet». Vel, hvis man bare bruker den nære historien som et eksempel, var det et stort barnepornonettverk over hele verden som ble opprullet. De IP-adressene man fant fra norsk side, skjedde det ingenting med. De ble satt til side fordi dataene allerede var slettet. Når Kripos får spørsmålet, sier man fra Kripos’ side at det er all grunn til å tro at man hadde klart å oppnå betydelig mer dersom man hadde hatt seks måneders lagringstid. Betyr barns sikkerhet ingenting? Betyr lagringstid ingenting for statsråden?
Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2011-04-04:
Det er fristende å forfølge representanten Woldseths uvitenhet om hva politiet selv har bedt om av virkemiddelbruk knyttet til datalagring, og spesielt om det engasjementet Skovholt Gitmark tok opp – Woldseths engasjement mot overgrep mot barn. Jeg skal la det ligge. Jeg synes det er oppsiktsvekkende at hovedtalspersonen for Fremskrittspartiet på sine ti minutter ikke én gang reflekterer rundt vårt utenrikspolitiske forhold til Europa – rundt konsekvensene av å bruke vetoretten. Jeg synes også det er paradoksalt at representanten Woldseth bruker Irland som et eksempel på hvorfor man vil utsette saken, når vi vet at Irland faktisk ønsker lengre lagringstid enn EUs datalagringsdirektiv legger opp til. Jeg vil spørre Woldseth: Ser hun overhodet noen utenrikspolitiske implikasjoner i vårt forhold til EU ved ikke å implementere?
Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2011-04-04:
Jeg står her med en utskrift fra Aftenposten den 19. mars, som jeg synes er ganske interessant. Der tar to av representanten Hoksruds partikollegaer opp hvorfor de mener vi bør implementere datalagringsdirektivet – for det første nestleder i Fremskrittspartiet, leder i justiskomiteen, Per Sandberg, som sier at det er åpenbart at kriminalitetsbekjempelsen rammes når teleselskapene kutter lagringstiden. Jeg siterer: «Og det kan vi ikke være med på. Den dagen Stortinget skal ta stilling til direktivet kan det ha skjedd mye som fører til at Frp må ta en ny vurdering.» Så fortsetter Hans Frode Kielland Asmyhr – og jeg siterer: «Det er et paradoks at Frp, som tradisjonelt ønsker å gi politiet alt nødvendig verktøy for å bekjempe kriminalitet, nå stiller seg på sidelinjen i denne saken fordi vi har tatt standpunkt for tidlig. Jeg vil jobbe for at Frp snur.» Hvordan vil representanten Hoksrud karakterisere uttalelsene fra sine partikollegaer?
Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2011-04-04:
Jeg deler statsråd Lysbakkens utgangspunkt, at det er veldig viktig at vi klarer å forene frihet med sikkerhet – at vi klarer den balansen i politikken. Men jeg har lyst til å utfordre SV på: Hvor går disse grensene i dag? Det er jo det vi sitter og lurer på. Når Lysbakken argumenterer for hvorfor SV har tatt dissens i regjering, og hvorfor man ikke kan gå inn for implementering av datalagringsdirektivet i norsk rett, brukes det mange fine ord: frykter misbruk av data, data på avveier, feil samfunnsretning og uproporsjonale tiltak. Men jeg undrer meg på: Hva er det SV egentlig vil ha? Jeg mener det ikke nytter å skjule seg bak det at SV ikke har kommet fram til en forhandlingsløsning med Høyre, for SV vil ikke fortelle i Stortinget hva de vil ha isteden. Det er den utfordringen jeg har til statsråd Lysbakken.
Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2011-04-04:
Debatten om datalagringsdirektivet har reist en viktig debatt om personvernet, og det er jeg glad for. Derfor var det også viktig for oss i avtalen å framheve at regjeringen skal legge fram en egen melding om personvern, hvor bl.a. spørsmålet om logging, registrering, innsyn osv. skal drøftes. Så må jeg jo si at er det ett parti som virkelig har skuffet meg i saken om datalagring, så er det Fremskrittspartiet, som hevder at dette vil føre til at vi får en politistat. Jeg opplever at Fremskrittspartiet ikke lenger tar ansvar for kriminalitetsbekjempelse. Fremskrittspartiet tar ikke inn over seg at også ofrene for kriminalitet faktisk har krav på personvern. Derfor må jeg si at Fremskrittspartiets opptreden i denne saken har vært til stor skuffelse, og at Fremskrittspartiet ikke lenger har troverdighet som et parti som er opptatt av kriminalitetsbekjempelse.
Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2011-04-04:
Når det gjelder tilfellet i Sverige, var det et bredt flertall i Riksdagen som faktisk ønsket å implementere direktivet, deriblant også representanten Nordås’ egne partikollegaer. Det var også en egen spesiell mindretallsrettighet som gjorde at man ikke kunne fatte vedtak. Når det gjelder Tsjekkia og Tyskland, vil jeg presisere at det altså var implementeringen av direktivet som var i strid med forfatningen. Det som jeg synes er interessant å se, er at det man har lagt vekt på både i Tsjekkia og i Tyskland, er jo noe som for oss har vært veldig viktig å få på plass, nemlig domstolskontroll. Det har vi oppfylt her. De har påpekt at det ikke var alvorlig nok kriminalitet som ville bli omfattet ved innføring av datalagringsdirektivet i Tsjekkia og Tyskland. Det har vi sikret gjennom at vi nå stiller krav til strafferammene, og at det skal være alvorlig kriminalitet. Jeg opplever jo at vi gjennom de forslagene som nå legges fram til ekomlovgivning, leverer i forhold til de punktene som man har vært bekymret for både i Tsjekkia og i Tyskland.
Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2011-04-04:
Aller først vil jeg presisere at i tillegg til at vi nå innfører strenge strafferammekrav med tanke på i hvilke typer saker man kan utlevere trafikkdata, innfører vi også noen andre begrensninger. Vi sier at det skal være nødvendig, og vi sier at det skal forholdsmessig. På alle måter skjerper vi betydelig personvernet knyttet til utlevering av trafikkdata i forhold til situasjonen som er i dag. Det har også vært viktig for både Arbeiderpartiet og Høyre å følge opp de sterke signalene som vi fikk fra presseorganisasjonene. Derfor er jeg veldig glad for at vi har fått dette punktet på plass i avtalen. Så har jeg lyst til å minne representanten Valen om én ting. I dag finnes ingen av disse begrensningene. I dag har vi ikke domstolskontroll. I dag er det ikke krav til strafferamme. I dag kan trafikkdata utleveres til politi og påtalemyndighet uten at det egentlig ligger noen særlige begrensninger til grunn. Så det er ikke tvil om at det forslaget som blir vedtatt i dag, fører til en kraftig styrking av personvernet, også når det gjelder journalisters arbeidssituasjon.
Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2011-04-04:
Igjen argumenterer Fremskrittspartiet og representanten Hoksrud med at Norge er i ferd med å bli en politistat hvis vi implementerer datalagringsdirektivet. Én ting er at representanten avslører ganske store hull i sine historiekunnskaper, men det jeg har større vanskeligheter med, er å forstå hvordan Fremskrittspartiet kan avfeie høringsinnspillene fra Politidirektoratet, Kripos, Politijuristene, Det norske statsadvokatembete, Riksadvokaten og Stine Sofies Stiftelse og fastslå at datalagring ikke er et egnet verktøy mot alvorlig kriminalitet. Mitt spørsmål til representanten er: Hvilken kunnskap har Fremskrittspartiet om etterforskning av f.eks. spredning av barneporno eller terror som disse høringsinstansene ikke har?
Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2011-04-04:
Som statsråden var inne på, er kostnader blitt et tema. Også mindretallet går i sine merknader inn for en rekke innstramninger med hensyn til lagring og tilgang på trafikkdata, bl.a. innføring av strenge regler for datakryptering. Jeg har merket meg at til tross for at lovproposisjonen nettopp tar høyde for ulike lagringsløsninger med ulikt sikkerhetsnivå, og at det skal utarbeides en egen kostnadsmodell for beregning av fordeling mellom ekomtilbyderne og justismyndighetene, skriver samferdselsministeren i sitt brev til transportkomiteen datert 29. mars: «Dersom det innføres strengere krav til sikkerhet, bør staten dekke kostnaden til dette.» Derfor blir mitt spørsmål til samferdselsministeren: Hva mener ministeren at mindretallets forslag vil koste med tanke på at staten skal dekke kostnadene?
Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2011-04-04:
Jeg har et ønske om å kommentere enkelte forhold som er blitt løftet fram i debatten. Mindretallet er kritisk til behandlingen av direktivet og fremdriften som vi har hatt i transportkomiteen i denne saken. Jeg vil i likhet med saksordføreren avvise at det har vært en uforsvarlig behandling. Det er vel få saker som har vært så grundig vurdert og debattert som nettopp spørsmålet om implementering av datalagringsdirektivet. Og det skjedde altså i lang tid før proposisjonen ble lagt fram for Stortinget og i ettertid. Den 10. desember i fjor la regjeringen fram sitt forslag for Stortinget. Det betyr at lovproposisjonen har ligget i Stortinget i fire måneder. Den 18. januar ble fremdriften fastsatt i komitémøtet, og saksordføreren har redegjort for prosessen underveis og om at det trolig ville bli knappe frister på slutten. Det er ikke riktig slik det bl.a. er blitt hevdet fra komitéleder Hareide, at mindretallet fikk kun et kvarter på seg for foreløpig avgivelsesmøte. Det var blitt orientert om at det eventuelt ville bli avholdt ekstraordinære komitémøter i tråd med vanlig praksis på Stortinget. Foreløpig avgivelsesmøte ble også avholdt dagen etter for å imøtekomme mindretallets behov. Dette er ikke et enkeltstående tilfelle – samme type prosedyrer ble f.eks. fulgt i forbindelse med behandlingen av barnehageforliket. Så har jeg lyst til å kommentere forholdene i Tsjekkia og Tyskland, som er trukket fram. Jeg har behov for å korrigere noe av det som er sagt om det. Den tyske og den tsjekkiske forfatningsdomstolen har kommet fram til at det var implementeringen av direktivet som var i strid med forfatningen. Domstolene har pekt på forhold som har vært viktige for oss å ivareta i den lovproposisjonen som er lagt fram. De har pekt på mangel på domstolskontroll. Det har vi ivaretatt. De har pekt på at det ikke er krav til strafferamme. Det er ivaretatt. Den tyske forfatningsdomstolen pekte også på behovet for privat lagring. Dette er også ivaretatt av forslaget vårt, hvor vi nettopp sier at vi vil ha en desentralisert løsning, for å ivareta både sikkerhetshensyn og personvernhensyn. Så bekymringen som er reist av disse to domstolene, opplever jeg er ivaretatt i lovforslaget. Så er det mange som spør om hvorfor vi har sånt hastverk, om det er fordi vi er presset av EU. Ja, vi har hastverk, men det har ikke med EU å gjøre. I dag, i denne debatten, er det blitt vist til utallige eksempler på saker som ikke kan etterforskes av politiet på grunn av manglende norsk regelverk. Nå sikrer vi at vi får på plass norsk lovverk, og jeg opplever at flertallet nå tar ansvaret for å sikre et lovverk som også sikrer forhold som mindretallet har vært opptatt av, som utvidet lagring av IP-adresser, som styrking av personvernet. Det er dette ansvaret flertallet tar. Dette er det viktige, og dette haster det for oss å få på plass.
Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2011-04-04:
Datatilsynets pålegg om at ekomtilbydere bare kan lagre IP-adresser i inntil tre uker, har forverret politiets mulighet til å etterforske alvorlig kriminalitet, som spredning av overgrepsbilder av barn. Mindretallet har i sine merknader ikke ønsket å utvide lagringsplikten av IP-adresser, til tross for at til og med Datatilsynet har foreslått fem måneders lagringstid. I dag har likevel enkelte representanter for mindretallet, bl.a. samferdselsministeren, tatt til orde for å utvide lagringsplikten for disse. Men den muligheten griper mindretallet ikke. Mindretallet kunne valgt å støtte de delene av lovproposisjonen de er enig i, og kunne valgt å fremme alternative forslag. Men de gjør det ikke. Dermed viser mindretallet ikke bare at de ikke er samlet om et nasjonalt alternativ. De viser også en beslutningsvegring og uansvarlighet.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2011-04-04:
Vi politikere skal være teknologiens grensevakter. Det er en jobb Arbeiderpartiet ikke tar. Arbeiderpartiet bøyer nakken for den politiske pisken fra EU. Det er observasjonen. Etter påtrykk fra mange partier, bl.a. fra Fremskrittspartiet, fikk vi i 2009 en rapport fra den norske Personvernkommisjonen – og Stortinget venter fremdeles på en stortingsmelding om personvernets kår i Norge. Spørsmålet er da som følger: Hva er det som gjør at vi må skynde oss slik, og innføre andres inngrep i og flytting av norsk personvern, før vi har hatt en bred, nasjonal drøfting i vår egen nasjonalforsamling om personvernets kår i Norge? Er ikke dette en feil rekkefølge? Bør ikke Norge selv rydde og sette grenser for personvernet før EU får gjøre det?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2011-04-04:
Sent i debatten er det grunn til å si at det er mye snakk om EU i denne saken og lite snakk om vår egen personvernkommisjon, som faktisk da den la frem sin rapport i begynnelsen av 2009, hadde en egen uttalelse om datalagringsdirektivet. Den har veldig få berørt. At de to partiene som nå påtvinger den norske befolkningen dette direktivet, ikke vil snakke om hva Personvernkommisjonen sa, skjønner jeg godt. Den sa bl.a. «Vi kan ikke støtte innføring av direktivet uten at behovet for utvidet lagring er bedre dokumentert.» Vi mener fremdeles at det ikke er godt dokumentert, og vi mener, og ser også i EU, at man sliter med å dokumentere spesielt effekten på bekjempelse av alvorlig organisert kriminalitet. Tvert imot, vi mener det er tydelig dokumentert at datalagringsdirektivet har betydelig handlingsrom for smarte og organiserte kriminelle – og for oss lovlydige for så vidt også. Det er relativt enkelt å omgå denne store masken som tilhengerne vil trekke ut. Dette handlingsrommet er i kraftig vekst, med den raske teknologiske utviklingen innen kommunikasjonsområdet. Derfor er klokkertroen på at direktivet har effekt på kriminalitetsbekjempelsen, i beste fall gammeldags og naiv. Man bekjemper ikke organisert kriminalitet effektivt gjennom nitid overvåkning av alle de lovlydige borgerne i landet, og det er jo det man bør gjøre. Personvernkommisjonen, altså en norsk utredning, oppnevnt av den forrige Stoltenberg-regjering, sa også: «Vi mener at datalagringsdirektivet setter både personvernet og ytringsfriheten på prøve.» Og videre: «EMK» – Den europeiske menneskerettskonvensjon – «artikkel 8 annet ledd åpner for at det kan gjøres inngrep i personvernet. For at et slikt inngrep skal være forsvarlig må det bl.a. være nødvendig i et demokratisk samfunn.» Dette er altså ikke mine uttalelser, men det er Personvernkommisjonens, og jeg fortsetter med å sitere: «I dette ligger det etter Den Europeiske Menneskerettighetsdomstolens(EMD) praksis at det må være» – på fremmedlandsk – «en «pressing social need» for å gripe inn i personvernet. Det holder ikke at det er hensiktsmessig, rimelig eller ønskelig. Inngrepet som gjøres må dessuten være proporsjonalt til formålet som ønskes oppnådd.» (EMD) Og Personvernkommisjonen sier at det etter deres oppfatning er problematisk å innføre direktivet, nettopp i forhold til dette «nødvendighetsprinsippet og proporsjonalitetsprinsippet». Så de som ønsker å gå videre med dette til EMD, har gode grunner for å gjøre det.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2011-04-04:
Vi ser at Sverige velger å avvente ett år. Vi ser at forfatningsdomstolene i Tyskland, Romania og Tsjekkia mener at direktivet er grunnlovsstridig i forhold til personvernspørsmål. EU er i ferd med å revidere direktivet. Det er bebudet at den første evalueringen kommer ganske snart. Vi opplever at det har vært et tidspress i behandlingen, både i komiteen og nå i etterkant. Mitt spørsmål til representanten Bjørnflaten er: Hva er det som haster sånn og gjør at vi ikke har tid til å ta de personvernmessige vurderingene først og drøfte dette gjennom en behandling av en stortingsmelding, når vi ser at implementeringen ikke skal ha virkning før om et år?
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2011-04-04:
Senterpartiet har uttrykt seg tydelig i forhold til at domstolskontroll er en forbedring av personvernet. I likhet med en rekke andre ting som vi skal diskutere i framtiden, vil det være behov for å stramme etter. Men det virker for Senterpartiet merkelig at man først skal gjøre et alvorlig inngrep i personvernet ved å godta direktivet, for så igjen å se om en kan finne måter å løse utfordringene rundt det man nettopp har gjort vedtak om. I tillegg vet vi altså ikke hva direktivet vil inneholde om kort tid, når EU har gjort sin revisjon av direktivet.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2011-04-04:
Som representanten fra Høyre er vel kjent med, var både Senterpartiet og personvernalliansen interessert i å inngå forlik om personvern. Men verken for Arbeiderpartiet eller Høyre var det interessant å inngå noe som helst slags forlik uten at datalagringsdirektivet inngikk, og det var helt uaktuelt for Senterpartiet og personvernalliansen at det skulle være slik. Hadde man vist interesse for et nasjonalt regelverk, som vi tok initiativ til, som flere her har referert til, hadde vi vært villig til å diskutere både utsatt sletteplikt på IP-adresser og domstolskontroll og en rekke andre forslag.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2011-04-04:
Jeg registrerer at Datatilsynet, i likhet med personvernalliansen og partiene, har vært svært kritisk til det som ligger av forslag, både i direktivet og i det som ble tydelig uttrykt i behandlingen i transport- og kommunikasjonskomiteen og også i den offentlige debatt. Jeg registrerer også at Datatilsynet har vært klinkende klar i etterkant av at forliket kom på plass, på at man ikke kunne argumentere med at kriminalitetsbekjempelse var et personvernhensyn. Vi aksepterer at det lagres data om oss i det store samfunnet. Men det er ofte for oss en frivillig sak om vi ønsker at det blir lagret tjenester om oss. Hvis du, når du skal betale en regning, ønsker å skifte telefonselskap fordi din logg er lagret, så har du muligheten til å skifte ekomtilbyder. Det kan du ikke gjøre etter at datalagringsdirektivet er innført.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2011-04-04:
Jeg deler fullt og helt statsråd Lysbakkens syn, som han har gjort rede for her. Når jeg velger å bruke muligheten til å ta replikk, er det for å få klargjort en del sider ved det som han har ansvar for som fagstatsråd. I høringen i transport- og kommunikasjonskomiteen var barneombudet opptatt av også de prinsipielle sidene ved dette at når man lagrer opplysninger om trafikkdata, kan det synliggjøre sider som barn er inne på, f.eks. sider der man ønsker opplysning om mobbing, eller ønsker opplysninger av seksuell karakter, ønsker å vurdere sin seksuelle legning. Det kan også virke nedkjølende når det gjelder politisk aktivitet, noe som kan være negativt, sett fra vårt ståsted. Hvilken vurdering har barnas statsråd gjort seg med hensyn til hvordan vi kan avhjelpe at så ikke blir tilfellet, slik at barn har mulighet til å være nysgjerrige også i framtiden, selv om vi vedtar direktivet?
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2011-04-04:
Jeg føler trang til noen avsluttende bemerkninger på tampen av en lang debatt. Jeg velger noen andres ord, med unntak av ett: «Direktivet er en gigantisk pakke som, når det ble utarbeidet, tok sikte på å omfatte alle elektroniske kommunikasjonskanaler. I ettertid har det utviklet seg andre løsninger som inntil videre ikke omfattes. Det er likevel viktig å forstå at man tar stilling til et fundamentalt prinsipp: Bør myndighetene bryte inn i den personlige sfæren på denne måten. Er tiltaket proporsjonalt? Er det forenlig med rettstatsprinsipper i et fritt demokratisk samfunn? Debatten har ikke utelukket at det finnes et behov for en viss datalagring. Det er likevel slik at en lagring må stå i forhold til hva som skal avverges. Det krever en prosess hvor myndighetene fører en rimelig begrunnelse og dokumentasjon for behov, knyttet til de enkelte typer trafikkdata. En slik dokumentasjon foreligger fortsatt ikke.(…) Når det samlede overvåkningsnivå skal identifiseres kan man imidlertid ikke bare se hen til hvilke tiltak som allerede er iverksatt, men også hvilke som med en viss grad av sikkerhet vil bli iverksatt i overskuelig tid. Et slags «føre var»-prinsipp tilsier at listen for å iverksette et tiltak ikke kan legges for lavt, da det vil medføre at mange senere tiltak vil kunne bli ansett for å være like nødvendige. Konsekvensen kan bli at den samlede overvåkningen utvikler seg til å bli massiv.» (…) Med unntak av ett ord – hvis en bytter ut «debatten» med «Datatilsynet» – er dette Datatilsynets høringssvar til transportkomiteens høring 7.–9. februar i år. Man skulle kanskje tro at de applauderte det som er kommet i etterkant i avtalen mellom Arbeiderpartiet og Høyre. Det har Datatilsynet ikke gjort. Så Senterpartiets dissens i regjering og personvernalliansens nei til direktivet står seg fortsatt meget godt.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-04:
Eg trur kanskje ein må ha sete i veldig mange møte med dei som er hundre prosent einige med seg sjølve, for at mitt innlegg og det eg har sagt, skulle bringe fram følelsen av at eg eigentleg hadde hatt lyst til å stemme saman med Arbeidarpartiet og Høgre fordi det er fantastisk bra. Lat no det liggje. I dag vil eg stemme imot implementering av direktivet fordi eg er ueinig i det og meiner at det vil bringe oss i heilt gal retning. Men i tillegg til det har eg saman med andre, både i offentlegheita og i andre samanhenger, kome med ein invitasjon til det vi har kalla eit nasjonalt forlik om datalagring, som seier nei til omfattande datalagring av dei sterkt personverninngripande tinga, men som tek opp i seg mange av dei positive elementa som sjølvsagt finst her, f.eks. domstolskontroll. Det er positivt at ein får meir kontroll, men den omfattande lagringa det vert lagt opp til her, er eg sterkt ueinig i, som eg argumenterte for i mitt innlegg.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-04:
Som eg tok opp i mitt innlegg, har vi ikkje berre det siste året, men eg vil seie gjennom tiår sakte, men sikkert – med små skritt – bevega oss i ei retning som er problematisk i høve til personleg integritet. Eg har til og med vore med på det. Som representanten sikkert hugsar, la eg fram eit forslag knytt til skule, som seinare vart trekt tilbake. Men når ein har gjort feil i fortida, finst det to måtar å ta omsyn til det på. Den eine måten er å seie: Vel, vi har gjort så mange feil i fortida at vi kan berre fortsetje med å gjere feil, for då er vi allereie inne på den galeien. Mi vurdering vil vere, når vi ser summen og mengda av overvaking og registrering som det over tid har vorte, at eg ville invitert Høgre til kanskje å tenkje: Bør ein ikkje her vurdere å føre ein prinsipiell debatt om å snu, utsetje behandlinga av dette direktivet, og tvert imot ta styringa over den delen av samfunnsutviklinga? Det ville vere ei klok tilnærming, ved at ein ved ulike tidlegare anledningar har gjort vedtak som ein i dag kan sjå problema ved.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-04:
Det kjem sikkert til å kome opp seinare i debatten òg, men frå dei fem partia som har varsla at dei er imot datalagringsdirektivet, vart det teke eit initiativ som er kjent i offentlegheita, dokumenta har det stått om i media og alt mogleg, der vi på ei rekkje punkt har opna for ein diskusjon om desse tinga, bl.a. ei meir systematisk sletteplikt og domstolskontroll – positive ting som vi treng å få inn, men den omfattande, pliktige lagringa av ei rekkje personvernkrenkjande opplysningar kan vi unngå dersom vi ønskjer det. Det finst jo eit initiativ for ei breiare samling om noko heilt anna. Det som er problemet – og det som har mangla – er jo ikkje ei semje mellom dei fem, men ei semje med nokre som kunne danne eit fleirtal, slik at det var fleirtal for noko anna. Så problemet er at fleirtalet i denne salen ikkje ønskjer noko anna enn datalagringsdirektivet, som vi skal stemme over i dag – ikkje at det ikkje finst eit alternativ eller ei semje om det.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-04:
Det er jo ikkje copyright på omgrep, men sidan George Orwell har vore nemnd her før i dag: Lat oss prøve å avgrense mengda av nytale, vil eg føreslå. SV kan kalle seg eit oljeparti fordi vi særleg er opptekne av oljepolitikk. Ein kan seie at personvernet er det same som å kjempe mot kriminalitet fordi ein vernar personar mot kriminalitet. Det neste kan kanskje vere at brannvern er personvern fordi ein vernar personar mot brann, osv. Eg trur kanskje Høgre ville stå seg på å seie at dei nedprioriterte dette omsynet. Ein har leitt etter den personvernalliansen veldig lenge, og når han endeleg er her, vil dei jo ikkje vere med. Då kan ikkje den drifta sitje så utruleg høgt oppe i kroppen, i alle fall. Mitt spørsmål til Erna Solberg er ganske enkelt: Ein kunne tenkje seg at ein søkte etter meir kunnskap og brukte sjansen til å la partidemokratiet verke for Høgre sin del, med ei ganske kort utsetjing. Det kunne ha sørgt for begge delar. Kva er det Høgre fryktar ved ei utsetjing av vedtaket i dag?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2011-04-04:
Eg vil eigentleg berre få takke for debatten, eg òg, med tre korte poeng. Det første er at eg synest det tidvis har vore ein god og interessant debatt – eg veit ikkje om han har vore forfriskande, men iallfall ein god, interessant og lærerik debatt på det beste. Det andre er at debatten, nok ein gong, har mint meg på at det er betre å vere i fleirtal enn i mindretal – i den grad de trong noka påminning om det! Det tredje og litt meir alvorlege er at eg tek òg med meg noko positivt frå debatten om desse spørsmåla vidare, men òg nokre – eg vil kalle det – utfordringar, særleg knytte til dei som har argumentert for datalagringsdirektivet her i dag. Eg synest at nokre av dei har halde gode innlegg, med det eg vil kalle praktiske argument for korfor direktivet er ein fordel for kampen mot kriminalitet. Mange har òg vist at det allereie pågår mykje lagring, som eg òg var inne på i mitt innlegg. Men eg synest kanskje spørsmålet om korleis det bør vere, ikkje har vorte så godt besvart i særleg mange av deira innlegg. Eg kan forstå at for enkelte – særleg dersom ein er konservativ – vil det at ting er sånn, vere eit betre argument for at det bør vere sånn i framtida, enn for meg som er radikal. Men eg synest eigentleg alle politikarar må kunne reflektere over og forklare sitt standpunkt med korleis ting bør vere når det gjeld personvern, og kva vi tillèt av lagring og registrering. Så synest eg òg at mange har halde innlegg som på ein interessant måte viser til at når det kjem nye trekk i samfunnsutviklinga, kjem det ny kriminalitet som krev nye verkemiddel. Men eg skulle gjerne oppfordre til den same typen refleksjon over eit anna trekk ved samfunnsutviklinga, nemleg at då dei fleste som sit her i salen, voks opp, var informasjon om andre eit knappheitsgode. Det var veldig vanskeleg å skaffe god informasjon om andre menneske enn dei som var nær ein, og ein la store ressursar i å gjere det. Men det er allereie no stikk motsett. Enorme mengder informasjon og kunnskap om oss er superlett tilgjengeleg og kan brukast på enormt mange måtar. På kva måte utfordrar det diskusjonen om personvern, om integritet, om den enkeltes fridom i samfunnet? Det synest eg heller ikkje mange nok av dei som har argumentert for direktivet, har teke inn over seg og reflektert over i sine innlegg. Så då avsluttar eg – eg kan berre ikkje dy meg etter å ha høyrt på Framstegspartiet og Høgre denne kvelden – med å seie: Lykke til vidare! De kan trenge det.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2011-04-04:
Avtalen mellom Arbeiderpartiet og Høyre gir en god balanse mellom personvernet – og er også et godt verktøy – og det å bekjempe kriminalitet. Jeg får av og til en følelse av at opposisjonen i denne saken, inkludert SV, synes at avtalen mellom Arbeiderpartiet og Høyre egentlig er ganske god – kanskje litt for god. Det jeg også reflekterer litt over og er litt undrende til, er egentlig hva som er SVs alternativ i dette. Jeg synes representanten Solhjell hadde et interessant og spennende innlegg, men hva er SVs alternativ? Er det ingenting?
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2011-04-04:
Avtalen mellom Arbeiderpartiet og Høyre som utgjør flertallsforslag i dag, gir en god balanse mellom personvern og muligheten for å bekjempe alvorlig kriminalitet. Representanten Woldseth sa ganske tidlig i debatten i dag at det var mye usaklig fra tilhengerne av flertallsforslaget og datalagringsdirektivet. Til det har jeg følgende å si: Noen bør nok kjøle seg ned et par hakk. Det viser jo i høyeste grad debatten her i dag. Jeg har samlet opp en del uttalelser og en del karakteristikker som jeg tenkte jeg ville gå gjennom: overvåkingsalliansen, overvåkingskameratene, overvåkingspartiene. Det er sånn vi er blitt karakterisert her, vi som er tilhengere av flertallsforslaget. Konsekvensene av forslaget er blitt karakterisert som: et kaldt gufs fra fortiden, en politistats logikk, det er typisk norsk å være mistenkt, det skal føre til et kaldere og mindre solidarisk samfunn, alle skal mistenkes, norgeshistoriens største overvåking, barn og ungdom skal overvåkes som om de var kriminelle, alle skal overvåkes, kriminalisere en hel nasjon, overvåkingssamfunnet, politistat, et ondskapsfullt styresett. Og til slutt, men ikke minst: En sammenligning med de tidligere østblokklandene og da etteretningsorganisasjonene – overvåkingsorganisasjonene – Stasi, KGB og Securitate i Romania. Jeg tror ikke denne debatten fortjener den type argumenter eller det skremmebildet som noen her prøver å skape. Nøkkelordet i denne debatten bør være respekt. Jeg som tilhenger har i hvert fall full respekt for det motstanderne måtte mene, men da forventer jeg den samme respekten tilbake.
Bent Høie (Høyre), 2011-04-04:
Det hadde vært betydelig vanskeligere for representanten Bård Vegar Solhjell å holde det innlegget han holdt nå, hvis nasjonen hadde visst hva som var SVs nasjonale alternativ. Da tror jeg en del av de prinsippene som han nå dro opp, hadde vært vanskeligere å forsvare. Det er også vanskelig å forsvare med utgangspunkt i det som SV faktisk har gjort i regjering når det gjelder integritet og personvern. For eksempel har SV i regjering lagt fram en lov om helseregistre, der en har personidentifiserbare helseopplysninger som omfatter snart hele landets befolkning. Dette er fødselsregister, det er rusregister, det er hjerteregister, det er registre innenfor psykiatri, det er dødsregister – altså hele landets befolkning, der hver enkelt av oss ikke har blitt gitt en rett til å reservere oss mot at våre opplysninger registreres i denne type registre. Hvordan mener representanten at dette stemmer overens med hans innlegg om integritet?
Bent Høie (Høyre), 2011-04-04:
Dette blir et rent rogalandsoppgjør! Jeg kjenner representanten Høybråten som en representant som har veldig klare prinsipielle tanker. I innlegget sitt sa han at det er et stort prinsipielt spørsmål å lagre informasjon for å kunne bruke det i etterkant hvis det har skjedd noe kriminelt, og at det innebærer et «verdispørsmål». Mitt spørsmål til representanten Høybråten er da: Hva er den prinsipielle forskjellen mellom det som flertallet i dag går inn for, og Kristelig Folkepartis nasjonale alternativ, som innebærer en lagringsplikt av IP-adresser, som innebærer en aksept for at en lagrer telefonkommunikasjon mellom abonnenter, for i etterkant å kunne bruke det hvis det har foregått noe kriminelt? Hva er den prinsipielle forskjellen mellom det flertallet går inn for, og det Kristelig Folkeparti går inn for som et nasjonalt alternativ?
Bent Høie (Høyre), 2011-04-04:
Debatten i dag har til tider vært god, fordi den dreier seg om viktige spørsmål. Det er ikke noen, tror jeg, som setter spørsmålstegn ved at det å lagre mer informasjon gir oss personvernutfordringer. Men det er heller ikke sånn at fordi en mener at det å lagre mer informasjon gir oss personvernutfordringer, er en imot enhver lagring av informasjon. Det er den type avveininger dette stortinget har gjort en rekke ganger, og gjør i dag også. Derfor er jeg helt uenig i det som statsråd Kleppa avsluttet med, nemlig at denne debatten har dreid seg om å være for eller imot en pakke. Det kan godt tenkes at den har gjort det i Senterpartiet, men i Høyre har ikke debatten dreid seg om de tre magiske bokstavene DLD, men den har dreid seg om 1) de viktige prinsippene som går på om vi skal lagre med utgangspunkt i kommersielle interesser eller samfunnsmessige interesser, og 2) om det konkrete innholdet i endringer i et nasjonalt lovverk. Flertallet i Høyres gruppe endte opp med å si at ut fra en prinsipiell diskusjon mente en det var riktig å lage et lovverk som var grunnlaget for lagring av informasjon basert på demokratiske beslutninger i Stortinget, i stedet for at informasjonen kun skulle være basert på hva som til enhver tid skulle være av kommersielle interesser for selskapet. Da Høyres gruppe var ferdig med den prinsipielle diskusjonen, som en har brukt mest tid på, så startet en en diskusjon om hva en da mente det faktisk var behov for å lagre, ut fra det som var hensikten med lagringen, og deretter hvilke viktige personverntiltak som måtte settes inn for å motvirke det som alle er enige om er en utfordring – i hvert fall alle i Høyre mener er en utfordring – nemlig at når man begynner å lagre mer informasjon, er det i seg selv en personvernutfordring. Da kom man fram til en rekke krav som en stilte i forhandlingene både med de fem partiene – den såkalte personvernalliansen – og med Arbeiderpartiet. De kravene har en fått gjennomslag for. Det betyr at det som Stortinget vedtar i dag, er en nasjonal løsning der en lagrer ut fra hva Stortinget mener er nødvendig å lagre, og ikke ut fra hva som til enhver tid er kommersielt interessant å lagre, og der en kom med en rekke tiltak for å motvirke det som personvernmessig er en utfordring, som alltid er til stede ved å lagre mer informasjon. Det er bakgrunnen for at Høyres gruppe støtter det som flertallet her går inn for.
Gorm Kjernli (Arbeiderpartiet), 2011-04-04:
Mye av den trafikkdataen som representanten Solhjell ramset opp i begynnelsen av sitt innlegg, lagres jo også i dag, men da av kommersielle hensyn. At SV er imot implementering av datalagringsdirektivet, er velkjent, gammelt nytt, men som både representanten de Ruiter og representanten Høie var inne på, er det fortsatt noe uvisst hva som er alternativet. I innstillingen sier SV og de andre motstanderpartiene at de vil ha innstramminger i dagens praksis med hensyn til lagring av og tilgang til trafikkdata. Jeg er glad for at SV er enig i at dagens praksis ikke er god nok. Men det fremmes ingen forslag om hva disse innstrammingene eller lignende skulle være. Så mitt spørsmål til representanten Solhjell er: Hvis SV ønsker innstramminger i dagens praksis, hvordan skulle man få til det? Kan det være at grunnen til at man ikke klarer å bli enig om noe nasjonalt regelverk, er at det er såpass stort sprik mellom motstandspartiene, at man ikke klarer å bli enig?
Gorm Kjernli (Arbeiderpartiet), 2011-04-04:
Representanten Skei Grande og Venstre har fremmet et representantforslag om endringer i ekomloven, som skulle være en alternativ kurs til datalagringsdirektivet, som vi også behandler nå. Hovedforslaget på lovendringssiden der er å gjøre lovendringer for å begrense tilgangen til utlevering av dagens trafikkdata, lik de endringer som regjeringsflertallet foreslår i lovproposisjonen. Man innser altså at det er noe godt i proposisjonen også. Men mitt spørsmål til representanten Skei Grande går på forholdet til de andre motstanderpartiene. Det er jo en god blanding av partier som utgjør den alliansen. Representantforslaget fra Venstre fikk ved komiteens behandling ikke støtte fra noen av de andre motstanderpartiene. Hva tenker representanten Skei Grande om det?
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2011-04-04:
Trafikkdata lagres i dag ut fra faktureringsformål. Men Telenor sier i sitt høringsbrev at de har et politisvarsenter som daglig bistår politiet med å spore mennesker i nød og bistår politiet i arbeidet for å oppklare alvorlig kriminalitet. Hvor grensen går for hva som er alvorlig kriminalitet, og for når trafikkdata skal utleveres, er med andre ord en sak mellom Telenor og politiet. Når vi innfører datalagringsdirektivet, innfører vi samtidig krav til strafferamme og domstolsbehandling for utlevering av trafikkdata. Mener Senterpartiet at dette er en svekkelse eller en forbedring av personvernet?
Trond Helleland (Høyre), 2011-04-04:
Høyre gikk inn i forhandlinger både med den såkalte personvernalliansen og med Arbeiderpartiet med sikte på å få til et regelverk for å regulere lagring og sletting av data. Representanten fra Senterpartiet sier stadig i sitt innlegg: Hvorfor har vi så dårlig tid? 8. juni 2010 avholdt samferdselsminister Meltveit Kleppa en bredt anlagt konferanse der datalagringsdirektivet og spørsmålet om lagring ble diskutert. På den konferansen sa assisterende Kripos-sjef Ketil Haukaas at «det er uinteressant for politiet om lovadgangen til lagring av data kommer fra EU eller som resultatet av en nasjonal lovgivningsprosess». Så sier Meltveit Kleppa: «Jeg har ikke svaret i dag» – men dette er veldig interessant; og «noe av det vi skal bruke tid på framover» – nemlig å lage et nasjonalt regelverk. Hvorfor har ikke Senterpartiet og personvernalliansen løftet en finger for å få på plass et nasjonalt regelverk? Det står ingenting, de fremmer ingen forslag, de bare er imot.
Trond Helleland (Høyre), 2011-04-04:
Jeg synes det er ganske fantastisk å høre representanten Anundsen snakke om overvåking, når hans parti, Fremskrittspartiet, i sine merknader sier at i stedet for datalagringsdirektivet må vi i større grad ta i bruk romavlytting og telefonavlytting – altså lagre både innhold i samtalene og hvem man samtaler med, osv. Jeg synes det er store ord her fra Fremskrittspartiet, som dessverre faller på sin egen urimelighet. Dette henger ikke på greip. Etter fire år som leder av justiskomiteen lærte jeg en ting. Det er at en hovedårsak til at politiet klarer å oppklare så mye kriminalitet, er at de kriminelle gjør feil. De gjør mange feil. Det er veldig mye kriminalitet som blir foretatt i affekt, og mye av dette vil datalagringsdirektivet kunne bidra til å oppklare. Det jeg egentlig ville si litt om, er noe som få har snakket om. Representanten Pollestad fra Senterpartiet mente i sted at det var Arbeiderpartiet som hadde forhandlet veldig godt. Det skjønner jeg hvis han, som mange andre, ikke har lest den avtalen som er inngått. Det eneste som framstilles av motstanderne av datalagringsdirektivet, er at Høyre har fått gjennomslag for én ting, nemlig seks måneders lagringstid. Ja, hadde det vært så lite, hadde ikke jeg heller kommet til å stemme for datalagringsdirektivet. Vi har fått gjennomslag for en rekke punkter. I Stortinget i 2009 behandlet denne salen et omfattende personvernforslag fra Høyre. Ingen av punktene ble vedtatt. Alle ble nedstemt av de rød-grønne. Nå får vi gjennomslag for en lang rekke punkter, bl.a. loggføring av data. Vi får tilgang til å hente ut opplysninger om hvem som har vært inne og sett på våre data, f.eks. i Nav, f.eks. data i henhold til pasientregisterloven og mange andre lovverk. Vi sier også at det skal gjennomføres en mye sterkere sikring av data, med kryptering. Vi sier at det skal bli personvernombud i ulike statlige etater, slik at en får mye mindre sjanse for at kongefamiliens kontoopplysninger eller andres opplysninger skal lekke ut via utro tjenere. Det blir i det hele tatt en mye sterkere gjennomgang av hele fundamentet for lagring og sikring av data – og det tror jeg mange vil være glad for. I trygdeloven må vi f.eks. stramme inn at det kun gjelder ved trygdemisbruk hos behandlende personell, og sørge for at journaler utelukkende behandles i Arbeids- og velferdsetatens særskilte kontrollenheter. Det siste punktet som Fremskrittspartiet burde være glad for at vi nå får slutt på, er at opplysninger om bompasseringer skal kunne brukes av likningsmyndighetene. Dette har Høyre og Fremskrittspartiet kjempet mot i mange år. Nå får vi gjennomslag for det.
Susanne Bratli (Arbeiderpartiet), 2011-04-04:
Når vi hører innleggene fra mindretallet i denne saken, høres det ut som om forslaget om implementering av datalagringsdirektivet plutselig vil føre oss til et helt annet samfunn. Det brukes ord som «overvåkningssamfunn» og «politistat». Nå er lagringstida for trafikkdata foreslått satt til seks måneder, og med unntak for IP-adresser, som i dag lagres i inntil tre uker, lagres mye av den dataen som omfattes av lagringsplikten, allerede i dag i tre til fem måneder. Realiteten er at lagringsplikten ikke innebærer så store endringer i forhold til dagens praksis. Men den prinsipielle forskjellen er at trafikkdata skal lagres av samfunnshensyn, dvs. for kriminalitetsbekjempelse, og ikke av kommersielle hensyn. Er det da sånn at Senterpartiet definerer lagring med formål kriminalitetsbekjempelse som en trussel mot personvern som vil gi oss et overvåkningssamfunn og en politistat, mens lagring av kommersielle hensyn ikke er det?
Susanne Bratli (Arbeiderpartiet), 2011-04-04:
Hovedhensikten med å innføre datalagringsdirektivet er å bekjempe alvorlig kriminalitet ved å gi politiet tilgang til et viktig verktøy. Den verste kriminaliteten vi kan tenke oss, er vel misbruk av barn – det gjelder både barnepornografi og annen misbruk av barn. Politiet generelt, og Kripos spesielt, er tydelige på at de trenger tilgang til trafikkdata for å oppklare saker som omhandler barnepornografi og andre overgrep mot barn. I innstillingen står Kristelig Folkeparti sammen med Fremskrittspartiet, SV og Senterpartiet om et forslag om å pålegge lagring av IP-adresser i tre uker, noe som i stor grad er tilfellet allerede i dag, og som ikke er tilstrekkelig. Kripos’ høringssvar gir oss flere eksempler på saker hvor man ikke har tatt gjerningsmennene i overgrepssaker mot barn, fordi IP-adressene allerede er slettet. Når vi snakker med politiet, får vi flere eksempler, bl.a. om en far som er hallik for sin sju år gamle datter, og som ikke kunne tas, fordi IP-adressen var slettet. Hvordan kan Kristelig Folkeparti si at lagring av IP-adresser i seks måneder – under de betingelsene som ligger i forslaget – er en trussel mot personvernet?
Susanne Bratli (Arbeiderpartiet), 2011-04-04:
Nå er ikke jeg opptatt av hva Høyre og SV kunne fått til i lag, men det er en del av det samme spørsmålet egentlig. For vi har observert at den såkalte personvernalliansen allerede har slått sprekker. Samferdselsministeren bekreftet i sitt innlegg at Senterpartiet egentlig er for lagring av trafikkdata, inkludert utvidet lagring av IP-adresser såfremt man fikk det innenfor et nasjonalt regelverk, men at de er imot datalagringsdirektivet fordi det er et direktiv fra EU. Siden SV også er en del av den såkalte personvernalliansen, er det naturlig å stille statsråden fra SV spørsmål om det samme, om det er sånn at det samme er tilfellet for SV. Er SV også egentlig for lagring av trafikkdata, inkludert utvidet lagring av IP-adresser, såfremt man får det innenfor et nasjonalt regelverk? Og er det sånn at SV også er imot datalagringsdirektivet fordi det er et direktiv fra EU?