Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2009-06-03:
Aller først vil jeg takke interpellanten, som fremmer en viktig sak gjennom sin interpellasjon i dag. Mangelen på at munnhulen i Norge ikke blir sidestilt med den øvrige kropp hva gjelder helsebehandling og økonomisk oppfølging, er stor. Uavhengig av hvilken gruppe man som pasient måtte befinne seg i, som har refusjonsordninger, er det svært mange som sitter igjen med alvorlig store utgifter for behandling av sine tenner. Når statsråden sier at uavhengig av hvilken ordning man foretrekker, kan man kanskje aldri fange opp alle – det får så være at man ikke klarer å fange opp alle – synes jeg det er en defensiv holdning, for det sier seg vel selv at får man på plass en bedre ordning, vil man i hvert fall klare å fange opp langt flere enn hva man klarer å gjøre i dag. At det er et interessant helsepolitisk område, er riktig, for Norge ligger langt etter flere av våre naboland i behandling av tennene, til tross for at vår økonomi er langt bedre. Jeg vil da vise til Fremskrittspartiets forslag Dokument nr. 8:89, som nettopp tar opp mange av de problemstillinger som interpellanten nevner i sin interpellasjon. Om interpellanten ønsker det og vil endre dagens regime til at alle grupper som har et særlig behov for bedre og utvidede refusjonsordninger, burde han faktisk støtte dette forslaget. Samtidig ville både Arbeiderpartiet og SV ivaretatt sine landsmøtevedtak, hvor begge partiene vedtok at tannhelse er et prioritert område, og at man skal gi sin egen befolkning et langt bedre tilbud enn i dag. Jeg blir overrasket over at statsråden nærmest går tilbake på hva som er vedtatt på landsmøtet i eget parti. Fremskrittspartiet er av den oppfatning at det er et stort behov for en omfattende tannhelsereform i Norge, slik at den enkeltes økonomiske situasjon ikke er avgjørende for om man har råd til å skaffe seg nødvendig tannhelsetjeneste. Vi er av den oppfatning at dette må gjøres gjennom et øvre tak, og vi mener også at det er et behov for en forbedring av tannhelsetilbudet til de grupper som i dag har rett til gratis tannhelsetjeneste. For eksempel: For mange eldre på institusjoner, hvor fylkeskommunene i dag har ansvaret, er det liten tvil om at oppfølgingen og kompetansen ved å gi et godt tannhelsetilbud kunne vært langt bedre. Det samme kan sies om den gruppen som har periodontitt, eller betennelse i munnhulen. Vi mener også at departementet må utarbeide kriterier for nødvendig tannlegebehandling, hvor man skiller mellom det kosmetiske og det sykdomsrelaterte, og det må etableres et avtaleverk mellom myndighetene og Den norske tannlegeforening relatert til refusjonstakster og andre rammevilkår for en slik ordning. Dette kom veldig klart fram under behandlingen av tannhelsemeldingen, hvor det var svært store sprik fra departementet om hva en slik ordning ville kostet, når vi i Fremskrittspartiet bad om å få utarbeidet proveny på ulike rammetak. Fremskrittspartiet er av den oppfatning at sykdom i munnhulen må likestilles med sykdom i resten av kroppen. Fremskrittspartiet er av den oppfatning at det er et kunstig skille i norsk helsevesen, når all annen helsetjeneste unntatt tannhelsetjenesten er refusjonsberettiget. Vi er alle kjent med at mange personer lar være å gå til tannlege på grunn av frykt og for høye utgifter. Hvert år drar ca. 3 000 pasienter til utlandet for å få ordnet opp i sine tannhelseproblemer. Og da finner vi det forunderlig at både SV og Arbeiderpartiet ser ut til å gå imot vårt forslag om dette, til tross for at man har landsmøtevedtak om det i egne partier, og at man har kjørt en høy profil i media om sin framtidige humane og sosiale tannhelsepolitikk. Dette står ikke til troende, og hvis man i dagens regjering har andre intensjoner enn å dobbeltkommunisere, burde Regjeringen faktisk støttet Fremskrittspartiets forslag. For mener man noe med sin politikk, er det enkelt å vedta vårt forslag. Det er ikke lett å avgjøre hvem som trenger tannhelsebehandling mest. Derfor må vi få på plass et tak for behandling, hvor vi f.eks. har en egenandel på 3 000 kr eller der omkring, en universell ordning og en god skjerming av de gruppene som trenger det mest.