Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-04-24:
Grunnen til at vi skal diskutere grensehindre i Stortinget i dag, er at Nordisk råd har tatt et prisverdig initiativ til at dette viktige temaet skal diskuteres i alle de nordiske parlamentene i løpet av april. I det formelle nordiske regjeringssamarbeidet står grensehindre sentralt. Som nordisk samarbeidsminister leder jeg arbeidet i Nordisk ministerråd i år, og grensehindre utgjør en viktig prioritering i det norske formannskapsprogrammet. Det er derfor jeg som holder denne redegjørelsen på vegne av regjeringen. Jeg ønsker dagens debatt om grensehindre velkommen. Den norske regjeringen håper at økt fokus kan bidra til å framskynde løsninger på hindrene. Jeg viser til debatten om Meld. St. 5, den 6. mars i år, der grensehindre var et viktig gjennomgangstema. Debatten om stortingsmeldingen bør være et utgangspunkt for å diskutere grensehindre på årlig basis. I nordisk kontekst har «grensehindre» vært ensbetydende med enhver form for hinder som beror på ulikheter i lover og forordninger, forskrifter eller andre regelverk, eller praksis som er besluttet av offentlige organer. Men denne definisjonen er kanskje ikke den beste og mest gangbare. På det første samarbeidsministermøtet jeg ledet under norsk formannskap i februar, ble det vedtatt å arbeide med en handlingsplan for arbeidet med grensehindre. Mandatet vil inkludere arbeid nettopp med en felles definisjon av hva et grensehinder er, bidra til en bedre organisering og fokusering av arbeidet samt forankre det bedre i sektorene. Arbeidsgruppens forslag planlegges lagt fram på Nordisk råds sesjon i Oslo i 2013. Det arbeides godt med grensehindre på både nordisk og nasjonalt plan. Jeg mener likevel at vi bør diskutere om organiseringen er den mest hensiktsmessige i dag. Grensehinderforum har siden opprettelsen av statsministerne i 2007 vært det viktigste forumet for å løse grensehindre mellom de nordiske landene. Bjarne Mørk-Eidem er Norges representant i Grensehinderforum. I 2011 ble det opprettet en departementsammensatt kontaktgruppe. Kontaktgruppen bidrar til at saker kan tas opp raskere, og samtidig gjøre det enklere for Grensehinderforum og Mørk-Eidem å få kontakt med relevante fagenheter i departementene. Tilsvarende kontaktgrupper finnes i alle de nordiske landene. Dette bidrar til å effektivisere arbeidet. Grensehinderforum arbeider tett sammen med grensehinderaktørene. Grensetjenesten ved Morokulien på riksgrensen mellom Norge og Sverige er en av disse. I tillegg finnes grenseregionale aktører som Øresund Direkt og de nordiske informasjonstjenestene Hallo Norden og Norden i Fokus. Under Nordkalottrådet er det nylig opprettet et kontor med ansvar for spørsmål som vedgår Sverige og Finland. Tilsvarende skal opprettes for spørsmål som vedgår Norge og Finland. Sammen gjør disse kontorene daglig en viktig jobb for å hjelpe medborgere og næringsliv. Det er disse organene som ivaretar henvendelser, og som tar pulsen på grensehindrene. Leder av Grensehinderforum, Ole Norrback, har tidligere trukket fram noen områder han mener nasjonale og nordiske organer bør arbeide mer aktivt med. Lovgivningssamarbeid og tydelige signaler til administrasjon om viktigheten av arbeidet mot grensehindre er blant disse. Da jeg overtok formannskapsstolen i Nordisk ministerråd den 1. januar, sendte jeg et brev til alle norske ministre som har ministerrådsansvar i 2012, med instruks om å sette fokus på arbeidet med grensehindre. De ulike nordiske institusjonene er også involvert i arbeidet med å løse hindrene. Nordisk Innovasjon er en av disse. Når det gjelder nordisk lovgivningssamarbeid, har det vært arrangert flere konferanser, bl.a. i København i 2010 og i Stockholm i fjor. Den nordiske koordineringen mener jeg også vil bli bedre når den omtalte handlingsplanen for grensehindre kommer på plass. Jeg vil i september samle alle grensehinderaktørene i Norden og Grensehinderforum til Grensetjenesten ved Morokulien. Naturlig nok vil også den svenske samarbeidsministeren være til stede. På Morokulien vil framtidens arbeid med grensehindre bli diskutert. Samtidig feires 10-årsjubileet for Grensetjenesten. Her ser vi fram til deltakelse også fra Stortinget. Hvordan skal vi så arbeide for å forebygge at nye grensehindre oppstår? Vi må huske at det regelverket som skaper grensehindre i Norden, i de aller fleste tilfeller vil skape tilsvarende grensehindre i EØS-området. Konsekvensene vil derfor kunne bli omfattende. Grensehindre kan oppstå ved ikrafttredelse av nytt nasjonalt regelverk, ved endringer i nasjonalt regelverk, ved endringer i praksis eller ved implementering av EU/EØS-regelverk. Forebyggingen har både felles elementer og særtrekk. I forbindelse med utarbeidelse av nytt nasjonalt regelverk og ved endringer i eksisterende regelverk er det en rekke krav til forhold som skal utredes. Dette gjelder f.eks. økonomiske og administrative konsekvenser, forholdet til menneskerettighetene, konsekvenser for likestilling og miljøkonsekvenser, for å nevne noen. Nordisk ministerråd oppnevnte sommeren 2010 en ekspertgruppe som fikk i oppgave å kartlegge grensehindre på arbeids- og sosialområdet. Gruppens mandat var å drøfte omfang, årsaker og konsekvenser av hindre samt utforme en modell til håndtering av problemene. Sluttrapporten forelå ved utgangen av mars i år og ble presentert på et seminar jeg deltok på den 19. april. I rapporten omtales om lag 35 grensehindre av ulik art. Rapporten er den første i sitt slag som, i tillegg til å analysere mange av Grensehinderforums grensehindre, også foreslår løsninger. Jeg mener derfor at den kan danne grunnlag for det framtidige arbeidet med grensehindre i Nordisk ministerråd-sammenheng, og spesielt når det gjelder den kommende handlingsplanen. Ekspertgruppen har innhentet detaljert informasjon om internasjonalt og nasjonalt regelverk og om praksis knyttet til alle grensehindre gruppen er gjort oppmerksom på, eller som den selv har avdekket. En utfordring for ekspertgruppen har vært at beskrivelsen av de enkelte grensehindrene har vært så generelle at det har vært krevende å utrede hva problemet egentlig består i. Årsakene til at det oppstår grensehindre i hvert enkelt tilfelle kan ifølge ekspertgruppen finnes på ulike nivåer: EU-regelverk eller fortolkning av dette, nasjonale regler, administrative rutiner eller mangel på informasjon. De løsningene som ekspertgruppen skisserer i rapporten, krever at det for hvert eneste grensehinder gjøres en grundig vurdering av de økonomiske og administrative konsekvensene av den aktuelle endringen. Deretter vil det enkelte land måtte ta stilling til hvorvidt det er ønskelig å foreslå slike endringer. Den vurderingen må gjøres i det enkelte fagdepartement som er ansvarlig for regelverket. Det er viktig å merke seg at gruppen ikke gir noen anbefalinger til løsning, men utelukkende peker på hvordan de ulike grensehindrene teknisk sett vil kunne løses. Medlemmene i gruppen arbeidet som uavhengige eksperter, og forslagene må derfor ikke oppfattes som nasjonale holdninger. Gruppen sier i sin rapport tydelig at beslutningen om hvordan eller om det er ønskelig å gå videre med de ulike løsningsforslagene, vil måtte gjøres på nasjonalt nivå. Det er også viktig å være oppmerksom på at løsningen på grensehindre i de fleste tilfeller ikke vil kunne isoleres til kun å gjelde nordiske arbeidstakere. Løsningen vil i utgangspunktet omfatte arbeidstakere fra hele EØS-området. Slik jeg ser det, må en del av grensehindrene løses gjennom endringer i EU-regelverket. For disse er det altså ikke slik at det enkelte nordiske land på egen hånd kan løse problemet gjennom endringer i nasjonalt regelverk, eller bestemme at problemet skal løses på en bestemt måte. Det må tas stilling til hvordan rapporten og anbefalingene konkret skal følges opp både i nordisk sammenheng og i det enkelte land. Dette innebærer bl.a. at de enkelte fagdepartement i de ulike land vil måtte vurdere hvilke endringer man ønsker å prioritere, og hvordan disse best kan løses. Det vil de respektive debattene i de nordiske land kanskje kunne fortelle oss noe mer om. Oppmerksomheten om grensehindre har økt de siste årene. Utfordringen er å omsette politisk oppmerksomhet til konkrete og synlige resultater i form av løste grensehindre. Her kan landene og fagministerrådene spille en vesentlig rolle. Den enkelte fagstatsråd må få ansvar for oppfølgingen på sitt område. Det er for tidlig her og nå å komme med noen konkrete lovnader knyttet til løsninger på grensehindrene i rapporten. Vurderinger av om, og i tilfelle hvordan, de ulike grensehindrene skal løses, vil måtte gjøres i det enkelte land gjennom en ordinær demokratisk prosess. Jeg vil imidlertid peke på noen eksempler fra rapporten som det arbeides med å løse. For det første: Rehabilitering for personer som er medlem i trygden i ett nordisk land og bosatt i et annet, har lenge vært drøftet mellom de nordiske landene. En slik person har ved sykmelding risikert å miste muligheten for arbeidsrettet rehabilitering. Etter artikkel 12 i forslag til ny nordisk konvensjon om trygd skal institusjoner i arbeidslandet og bostedslandet samarbeide om rehabiliteringstiltak. På grunn av lovvalgsreglene i forordningen kan arbeidstrening medføre skifte av trygdemedlemskap, og dette kan igjen føre til at retten til kontantytelser fra det tidligere arbeidslandet faller bort. Den nye nordiske konvensjonen pålegger da de berørte landene, så langt som mulig, å løse situasjonen til den enkeltes beste ved avtaler etter forordningens artikkel 16. Den nye konvensjonen ventes å tre i kraft tidlig i 2013 og bør bidra vesentlig til å bedre situasjonen på dette området når arbeidslandet er et annet land enn bostedslandet. Et annet eksempel er grensearbeidere som blir arbeidsløse mens han eller hun mottar sykepenger, og som ikke får arbeidsløshetsytelser om vedkommende blir delvis friskmeldt. Etter ekspertgruppens vurdering oppstår dette problemet på grunn av uriktig forståelse og praktisering av lovvalgsreglene som følger av EUs trygdeforordning, og foreslås løst ved å sikre at arbeids- og velferdsetaten praktiserer reglene riktig i slike saker. Lang saksbehandlingstid i EU-saker er en tredje sak det arbeides med. For Norges del er det særlig utstedelse av attest E-301, om overføring av arbeids- og trygdeperioder fra Norge, som volder problemer. For å løse dette grensehindret kreves det at arbeids- og velferdsetaten sørger for tilstrekkelige ressurser og prioritering av dette arbeidet. Alle nye søknader som er tilstrekkelig dokumentert, blir nå behandlet innen tre uker. Den gjennomsnittlige saksbehandlingstiden for attest E-301 var ved årsskiftet åtte uker. Blant de grensehindrene som omtales i rapporten, og som for Norges del er blitt løst i løpet av gruppens arbeid, er bl.a. tilleggskrav om utført arbeid for å kunne sammenlegge arbeids- og forsikringsperioder fra et annet land ved søknad om støtte ved arbeidsledighet. Norge hadde tidligere et krav om at EØS-borgere måtte ha jobbet i Norge i minimum åtte uker før de kunne få overført opptjent rett til arbeidsløshetsytelser i forbindelse med søknad om dagpenger. Denne regelen ble opphevet høsten 2011, og grensehindret er dermed løst for Norges del. Et annet eksempel er bidrag til reiser til ansettelsesintervjuer over grenser. Mobilitetsfremmende stønader kan gis for å dekke utgifter til reise til nytt arbeidssted eller til jobbintervju og kunne tidligere bare gis for reiser i Norge eller til og fra norsk grense. Fra og med 1. januar 2012 er det åpnet for at arbeids- og velferdsetaten skal kunne gi slik stønad for reiser i hele EØS-området. Grensehindret er dermed løst for Norges del. Til slutt vil jeg ta et eksempel på et grensehinder som inngår i rapporten, men som jeg mener bør fjernes fra listen, og det gjelder fastsettelse av fedrekvoten. Menn som arbeider i Norge, men som har en ektefelle/partner som ikke bor eller arbeider i Norge, har ingen selvstendig rett til fedrekvote eller foreldrepenger. Den norske ordningen innebærer at dersom far arbeider i Norge, mens mor arbeider i et annet nordisk land eller EØS-land før fødselen, får ikke far rett til fedrekvote. Fra norsk side er det ikke ønske om å endre disse reglene, fordi det innebærer en omfattende endring av vår politikk. Vi må være klar over at de nordiske landene alle har sin egenart, bunnet i egne politiske beslutninger og løsninger best tilpasset egne innbyggere. Jeg mener derfor at man etter en grundig prosess i det enkelte departement må kunne vurdere å avskrive noen grensehindre. Ikke alle kan, eller bør, defineres som reelle grensehindre. Enkelte kan til og med være ønskede grensehindre, f.eks. gjelder det regler som fastsettes for å hindre eksport av trygdeytelser. For flere av grensehindrene som rapporten omtaler, vil det kunne være tilstrekkelig at kun Norge foretar endringer i lover og regelverk, i andre bør vi kunne bidra til en løsning sammen med flere av de andre landene. En fullstendig nedbygging av grensehindre er verken realistisk eller ønskelig, fordi de nordiske land har ulike lover og regelverk. Vi har i tillegg ulik kultur på mange områder. Våre særnorske velferdspolitiske løsninger kan ikke anses som reelle grensehindre. I det videre arbeidet med gjennomgangen av særnorske grensehindre i den nevnte rapporten vil behandlingen i de ansvarlige ministerrådene innenfor arbeids- og sosialområdet være viktig, og vi må komme tilbake til resultatene av dette etter hvert.