Børge Brende (Høyre), 2000-11-30:
Med skatte- og avgiftsøkninger som mangler sidestykke i nyere norsk historie, har sentrumspartiene og Arbeiderpartiet gjort Norge til et skattepolitisk annerledesland. Skatteforliket fra 1992 er ikke lenger verdt papiret det er skrevet på, og manglende forutsigbarhet i skattesystemet er dessverre gjort til en dyd. Skattekompromissets forutsetning om at ingen skal ha høyere marginalskatt enn 50 pst., er en saga blott. Etter press fra et radikalisert LO skyver Arbeiderpartiet alle prinsipper til side. Mot alle faglige råd innføres en dobbeltbeskatning av aksjeutbytte som bryter med nøytralitetsprinsippet og innebærer at de som satser sine penger på næringsvirksomhet, skal ha høyere skatt enn de som passivt plasserer pengene i banken. Så sent som i fjor høst fastslo Jens Stoltenberg i trontaledebatten at den effektive skattesats for overskuddet i bedriftene hadde gått kraftig opp som en følge av skatteforliket. «Lavere skattesatser har altså gitt økte skatter ...» Han sa også: «Uten reformen ville den faktiske skatten på kapital vært lavere …» Riktignok ble satsen redusert, men grunnlaget ble økt mye mer. Hva skjer nå? Jo, satsene for beskatning av utbytte økes kraftig, og i tillegg utvider man grunnlaget gjennom å forverre avskrivningsreglene. Det er ikke lenge siden vi i Stortinget hadde et Dokument nr. 8-forslag fra Sosialistisk Venstreparti til behandling. Forslaget tok opp dette med dobbeltbeskatning. SV foreslo dobbeltbeskatning, og svaret fra Regjeringen kom fra finansministeren. Det står omtalt i Innst. S. nr. 133 for 1997-1998, og der sier komiteen: «Komiteens flertall, alle unntatt medlemmet fra Sosialistisk Venstreparti, viser til departementets grundige gjennomgang av de negative følger det vil få for norsk økonomi og eierskap hvis man innfører dobbeltbeskatning av aksjeutbytte.» Det er naivt å tro at de negative følgene ikke oppstår og er de samme halvannet år etter at dette brevet kom fra departementet og komiteen avgav denne innstillingen. Hva har skjedd i løpet av halvannet år som medfører at man kan forsvare å endre på et så grunnleggende prinsipp fra skattekompromisset? Enkelte fra Arbeiderpartiet har hevdet at på grunn av at stortingsflertallet har uthulet delingsmodellen, må man gå til det skritt å gjennomføre dobbeltbeskatning. Men det resonnementet henger jo ikke på greip, for Arbeiderpartiet foreslår innstramminger i delingsmodellen, slik at den da blir lik den delingsmodellen man hadde i 1992. Likevel foreslår man skatte- og avgiftsøkninger på 11,5 milliarder kr i tillegg. Provenyet av å få delingsmodellen tilbake til situasjonen i 1992 var 0,5 milliarder kr. Det virker som om man helt har glemt at forutsetningene for skattekompromisset i 1992 var en bred enighet om at satsene skulle gjøres lavere, og at grunnlaget skulle utvides. Det at man nå bruker satsene og sammenlikner dem med satsene i andre land uten å ta i betraktning at Norge har det bredeste skattefundamentet, er veldig usaklig. Med de store skatte- og avgiftsøkningene sentrumspartiene og Arbeiderpartiet har blitt enige om, troner Norge på toppen i Vest-Europa, sammen med Sverige, når det gjelder å ha det høyeste skattetrykket på aksjer og investeringer i næringslivet. Forskjellen mellom svenskene og oss består i at den svenske sosialdemokratiske regjeringen, i likhet med andre europeiske regjeringer, reduserer skattene. Resultatet for Norges del blir at ideer og nyskapingsprosjekter realiseres i andre land, og at oljeavhengigheten øker. I vår mente faktisk finansministeren, og skrev det også til Stortinget, at skatte- og avgiftsnivået i Norge allerede var høyt sammenliknet med andre land. For Fastlands-Norge var andelen 47,6 pst., og den har selvsagt blitt høyere med det finansministeren legger opp til nå, og som Stortinget vedtok tirsdag kveld. Gjennomsnittet i OECD er 32,4 pst. Norske bedrifter skal forholde seg til et skatte- og avgiftsnivå som er atskillig høyere enn det som er gjennomsnittet i OECD, der de skal forholde seg til at skattene og avgiftene utgjør 32 pst. av BNP. I Norge skal norske bedrifter forholde seg til et system hvor skatter og avgifter, med de endringene som nå er vedtatt, utgjør 48 pst. Dette vil medføre at norske bedrifter taper i konkurransen, at flere investeringer vil bli lagt til andre land enn Norge, og at skattekompromisset og forutsigbarheten for dem som ønsker å investere i Norge, nå er en saga blott. Som et ledd i å gjennomføre dobbeltbeskatning av aksjeutbytte har Regjeringen foreslått en halvering av RISK for dem som er omfattet av beskatning. Jeg må si at denne halveringen av RISK for dem som har vært lojale mot systemet og ikke har tatt ut unødvendig store utbytter, er også meget urettferdig. Høyre og Fremskrittspartiet går imot Regjeringens forslag om å svekke grunnfondsbevisene, som er et viktig egenkapitalinstrument for det regionalt baserte sparebankvesen, ved å endre RISK-reglene også for sparebankene. Heldigvis fikk sentrumspartiene i forhandlingene med Arbeiderpartiet drevet tilbake de verste forverringene overfor de aktive eierne, i forhold til delingsmodellen, som Arbeiderpartiet foreslo. Det synes jeg faktisk at sentrumspartiene skal ha honnør for. Dessverre slukte man ett forslag, nemlig at man igjen skal endre på kapitalavkastningsraten. Man foreslår å redusere den fra 5 til 4 pst., under henvisning til at «…gjeldende nivå må anses å være høyere enn et rimelig påslag for risiko». Jeg må si jeg er forundret over at Regjeringen mener at risikoen ved å satse på næringsvirksomhet i forhold til alternative investeringer bare er redusert i forhold til tidligere, uten å begrunne dette nærmere. Man må kunne forvente at et slikt utsagn ledsages av en grundig dokumentasjon for hva som er et rimelig påslag for risiko. Også for 2000 førte budsjettforliket mellom sentrumspartiene og Arbeiderpartiet til at risikotillegget ble redusert. Et flertall i Stortinget påla i vår finansministeren å gjennomgå formuesbeskatningen og fjerne den for arbeidende kapital. Det fremlagte forslaget fra statsråden er begrenset og gir lettelser bare for en mindre del av de ikke-børsnoterte selskapene. I tillegg finansieres dette gjennom å oppheve aksjerabattene og 80 pst.-regelen. Dermed ville det blitt skatteskjerpelser for de fleste av bedriftene, ikke bedre rammebetingelser, slik stortingsflertallet bad om. Forslaget om fjerning av aksjerabattene og 80 pst.-regelen, ville ført til en svekkelse av næringslivet, sysselsettingen og nyskapingen. Jeg vil gjerne utfordre sentrumspartiene til å kommentere hvordan de nå har tenkt å følge opp forslaget sitt fra i vår om å fjerne formuesskatten på arbeidende kapital. Hvis vi ser på Europa for øvrig, er formuesskatten i ferd med å bli en særnorsk beskatning. Det er spesielt paradoksalt at de partiene som snakker mest om et norsk eierskap, er de partiene som nå også støtter formuesskatten. Det er klart at det er diskriminerende når man f.eks. ved å eie 100 000 Hydro-aksjer i Storbritannia slipper å betale formuesskatt, mens man hvis man eier dem i Norge, skal betale formuesskatt på 1,1 pst. av verdien. Det fører ikke til at det er lønnsomt å eie i Norge. Jeg lurer på hvordan man skal komme seg ut av dette. Det som sentrumspartiene gjorde nå i høst istedenfor å foreslå lettelser i formuesskatten som de faktisk ønsket i juni, var å dra investeringsavgiften ut av flosshatten. Jeg er helt enig i at investeringsavgiften bør fjernes. Problemet er at når en da sier at en skal fjerne en avgift om et år, vil de fleste som skal gå til større investeringer, registrere det. Og hva skjer med norsk leverandørindustri og annen leverandørindustri i tiden fremover? De vil selvsagt vente på at investeringsavgiften – forhåpentligvis – fjernes, og at Stortinget gjennomfører dette. Det kan bli interessant å se hvordan det går med disse arbeidsplassene. Man så også det samme da sentrumspartiene og Arbeiderpartiet ble enige om å fjerne de særegne avgiftene på fjernsyn. Det siste halve året er det nesten ikke kjøpt et eneste nytt fjernsyn, alle venter til etter 1. desember, når avgiften blir fjernet. Jeg vil gjerne spørre sentrumspartiene om hvordan de tror det at man har lovet fjerning av investeringsavgift om et år, vil virke inn på nyinvesteringene i Norge i tiden fremover? Og som sagt vil jeg også gjerne vite hvordan sentrumspartiene har tenkt å følge opp det som var en kampsak i vår, nemlig en fjerning av formuesskatten på arbeidende kapital. Hvorfor ble ikke dette prioritert i forhandlingene med Arbeiderpartiet, men man drog plutselig en annen avgift ut av flosshatten?