Øyvind Halleraker (Høyre), 2014-01-16:
Alle nordiske land er enten EU-medlemmer eller har EØS-tilknytning. I motsetning til representanten Lundteigen fra Senterpartiet, synes jeg det er meget bra, for dette forholdet fører jo til parallell innføring av lovregler og standarder på de fleste politikkområder. Over tid fører dette til nedbygging av hindre for samkvem og fremmer handel, grenseoverskridende næringsliv og fri bevegelighet for Nordens befolkning. Nordisk råd har fortsatt en vesentlig rolle å spille hvis rådets arbeid ytterligere konsentreres. Men kanskje bør terskelen for å fremme forslag til Ministerrådet bli noe høyere, i den forstand at man da kanskje unngår å ende som en resolusjonskvern der Ministerrådet kan velge å se bort fra anbefalingene. Grunnlaget for å gjøre noe til et felles nordisk anliggende må være at det gir merverdi for landene å samarbeide, med andre ord utløser en større nordisk nytteverdi. Det har skjedd en vitalisering av samarbeidet ved at sikkerhets-, forsvars- og utenriksspørsmål i større grad er blitt brakt inn i nordisk samarbeid. Til tross for at man ikke har et ministerrådssamarbeid på disse områdene, fører Nordisk råd stadig vekk disse temaene opp til debatt. Det gjør den nordiske debatten på mange måter mer vital og mer interessant. Etter at den kalde krigen med dens polarisering la begrensninger på enkelte av de nordiske lands handlefrihet og samarbeid i utenriks- og forsvarspolitikken, kan vi nå glede oss over at dette er et politikkområde som ikke er så vanskelig å tilnærme seg som tidligere. Men det er viktig at det fra Norges side skjer innenfor rammen av det atlantiske forsvarssamarbeidet gjennom NATO. Med andre ord: Det nordiske samarbeidet vil først og fremst være teknisk-operativt og økonomisk. Dagens ordning innenfor NORDEFCO er i god utvikling. Det handler om et praktisk pragmatisk samarbeid basert på identifiserte behov i landenes forsvarsorganisasjoner. Her har jo, som kjent, Norge formannskapet i 2014. I tillegg gir det nordiske samarbeidet som drivkraft for Sverige og Finlands tilnærming til NATO en positiv merverdi for oss alle i Norden. Samtidig som behovet for sikkerhetspolitiske utfordringer løses innen rammen av NATO, vil det også helt klart være gevinster ved et regionalt samarbeid i Norden. En større konflikt i Norden vil nødvendigvis påvirke alle de nordiske land, og en felles koordinert innsats vil være en styrke. Dette må selvsagt ikke forveksles med en alternativ sikkerhetsgaranti – de nordiske landene har etter Høyres mening ikke noen selvstendig kapasitet til å garantere egen sikkerhet. I hverdagen vil man derimot kunne ha lokalt samarbeid med naboland. Det samme gjelder enkelte patruljerings- og overvåkingsoppgaver. Samarbeid kan også være aktuelt innenfor styrkeproduksjonsfunksjoner som utdanning, materiellvedlikehold, materiellinvesteringer og øving. For i det hele tatt å kunne opprettholde en tilnærmet balansert forsvarsstruktur innenfor realistiske og økonomiske rammer har småstater som de nordiske et stort behov i å finne partnere. Geografisk nærhet, likheter i kultur og tradisjon samt likheter i størrelse og innretning av landenes forsvarsorganisasjoner gjør Norden til en naturlig samarbeidsregion. Et slikt samarbeid må bygge på identifiserte behov og en praktisk og pragmatisk tilnærming. Så fra Høyres side ser vi positivt på at det praktiske og pragmatiske samarbeidet på forsvarsområdet har utviklet seg sterkt – og fortsatt er det et behov for å gå videre. Mitt inntrykk er at dette samarbeidet går godt fordi det springer ut fra felles behov i de ulike land, men vi presiserer at det må skje på en måte som mer styrker enn svekker vår NATO-tilknytning.