Oddvard Nilsen (Høyre), 2000-12-13:
Problemene i norsk samferdsel er mange, og til dels er de store. Diverse ulykker i løpet av det siste året har understreket alvoret i alt dette. I tillegg har det vært nesten konstant driftskrise innen jernbanesektoren i dette land. Årets framlegg til budsjett er også det siste i planperioden. En kan derfor nå evaluere måloppnåelsen i forhold til det planverket vi har arbeidet etter. Det er også meget begredelig lesning. Vi har omtrent ikke nådd et eneste mål, verken når det gjelder reduserte transportkostnader, eller enda verre: måltallene for skadde og drepte i trafikken. Rent bevilgningsmessig kommer budsjettet knyttet til Kystverket ut med tilfredsstillende måltall, men det er det ene unntaket som bekrefter regelen. Perioden er preget av halvferdige prosjekter som griner mot en over hele landet. Kommuner, fylkeskommuner og bompengeselskaper har i desperasjon forskuttert både planlagte og påbegynte prosjekter. Prosjektene blir dermed dyrere enn nødvendig, fordi pengene selvsagt må lånes i privat bank til høy rente. Staten har, samtidig som den har samlet inn mer bompenger enn noen sinne, redusert sin egen innsats betydelig i forhold til planverket. Den tidligere nevnte manglende måloppnåelsen henger selvsagt sammen med manglende bevilgninger, eller manglende vilje til å følge opp de bevilgninger vi la opp til i 1997. Denne negative trenden har gått over flere år, men det framlagte budsjettet fra Arbeiderpartiet for 2001 er periodens dårligste. Budsjettet står i grell kontrast til det mange arbeiderpartirepresentanter har uttalt om samferdsel i løpet av det året vi har bak oss. Blant annet uttalte kommunal- og regionalminister Sylvia Brustad torsdag den 4. mai i redegjørelsen om distrikts- og regionalpolitikken følgende: «Bedre veistandard er spesielt viktig for å styrke næringslivets konkurranseevne i disse områdene.» – Altså distriktene. Hordaland Arbeidarparti uttalte i en resolusjon ved årsmøtet den 11.-12. mars i år: «Hordaland Arbeidarparti føreset at løyvingsrammene til miljø- og samferdselsprosjekt vert betydeleg auka i høve til det Bondevik-regjeringa la fram.» Svaret var reduserte bevilgninger til veier, jernbane og luftfart. Bevilgningene ble redusert med totalt 660 mill. kr i forhold til inneværende år. Tar man med rent budsjettekniske endringer, kommer reduksjonen på totalbudsjettet på nesten en milliard. Vi er derfor selvsagt ikke i nærheten av å løse de problemer som sektoren har. Derfor ble også budsjettet møtt med hoderisting fra alle som har litt peiling på det som dreier seg om norsk samferdsel. Gjennom forliket med sentrum er budsjettet blitt styrket noe. Det fortjener sentrum betydelig ros for. Det ser faktisk ut som om sentrumspartiene er mer til gagn for norsk samferdsel utenfor regjeringskontorene enn de var da de satt i dem. Høyre har i perioden framlagt budsjettforslag hvor samferdsel har vært prioritert. Dersom disse forslagene hadde blitt vedtatt, ville måloppnåelsen sannsynligvis vært langt mer positiv enn det vi nå kan lese. Høyres budsjettforslag for 2001 er også bedre når det gjelder samferdsel, enn forliket mellom Arbeiderpartiet og sentrum. Når Høyre vil øke ressursene til norsk samferdsel, er det først og fremst for å redusere transport- og miljøbelastningene og dernest for å legge forholdene til rette for økt økonomisk verdiskaping i Fastlands-Norge. Men skal vi løse problemene knyttet til framkommelighet, og samtidig redusere miljøbelastningen, er det også nødvendig å gjøre noe med kollektivtrafikken. Høyre mener at det må foretas noen viktige grep for å få dette til. Det er nødvendig å legge om deler av dagens støtte til kollektivtransport, bl.a. for å gjøre det langt mer økonomisk interessant for operatørene å skaffe seg nye kollektivkunder. Høyre har derfor mye til overs for det forslaget som SV har fremmet, knyttet til en slik ordning. Men nå er det slik at komiteen skal ha et informasjonsmøte om slike ordninger, bl.a. med TØI i nærmeste framtid. Høyre vil derfor komme tilbake til dette under behandlingen av Nasjonal transportplan, men jeg vil understreke at intensjonen, slik som jeg leser SVs forslag, om en form for belønning som en del av ordningen, er Høyre enig i. Det som kanskje skuffer meg mest, er at ikke flere ville støtte Høyres utmerkede forslag om et ungdomskort for hele landet. Vi tror at billige ungdomskort kunne medvirke til at flere ungdommer ville reise kollektivt, noe som på sikt ville kunne få en meget positiv effekt med hensyn til å lære ungdom opp til å bruke kollektive transportmidler. Høyre er glad for at SV her støtter oss, men ville gjerne sett at andre partier også hadde gjort det. Jeg har merket meg at sentrum har uttrykt seg positivt til tanken om et ungdomskort – eller en utvidelse av ungdomskortordningen, er det vel riktigere å si – men det blir med det. På Vestlandet har vi et uttrykk om at «det er von i hangande snøre». Når man leser sentrums komitemerknader, kan man kanskje få et håp om at dette vil kunne få en annen og bedre utgang når vi kommer til behandlingen av Nasjonal transportplan. Flere positive virkemidler må tas i bruk for å få til det vi alle ønsker, når det gjelder å øke antallet kollektivreiser. Et virkemiddel som har hatt positiv og god effekt, er ekspressbussene – forunderlig nok. Det har nemlig ikke vært særlig lett å få Stortinget til å åpne for fri etablering av ekspressbusser, det er faktisk ikke gjennomført ennå. For noen har det – det virker i hvert fall slik – vært viktigere å beskytte NSB mot enhver form for ubehagelig konkurranse enn å la folk flest få et godt tilbud. Det er skuffende at flertallet nå reduserer den lille støtten som ekspressbussene i sin tid fikk som kompensasjon for bortfallet av avgiftsfri diesel. En suksess i kollektivtrafikken kan nå få betydelige vanskeligheter. Resultatet kan bli flere biler på veiene, det stikk motsatte av hva vi alle sier at vi ønsker. Forstå det, den som kan. I tillegg til de økte økonomiske ressursene og de systemendringer som jeg tidligere har nevnt, er det behov for å gjøre betydelige organisatoriske grep i norsk samferdsel. Det er nødvendig å effektivisere bruken av ressursene, bl.a. gjennom økt konkurranse. Det er ingen grunn til å opprettholde tunge offentlige monopoler når det er åpenbart at forbrukerne vil være langt bedre tjent med flere aktører og økt konkurranse. Det er nemlig ikke slik at Posten er til for Posten selv, og at NSB er til for NSB selv. De er faktisk til for forbrukerne. Det er derfor helt uakseptabelt at forbrukerne skal lide fordi f.eks. Arbeiderpartiet mener at det er viktigere å beskytte statsmonopol enn å gi forbrukerne gode tilbud. Et eksempel i så måte er NSB BA. Dette året har vært et vanskelig år – for å si det mildt – når det gjelder jernbanetransport i Norge. Alle tilbud knyttet til NSB har på mange måter kommet i mistillit hos folk flest. Det er riktig at Høyre nå kutter i kjøp av tjenester fra NSB. Hvorfor gjør vi det? Jo, det er for å gi et klinkende klart signal: Har man en monopolbedrift som har monopolrettigheter og ingen konkurranse, og man kjøper tjenester av en slik bedrift, må man kunne forutsette at de tjenestene man kjøper, blir levert. Ingen må komme og fortelle meg at det er det samme om NSB erstatter sine ruter med busser. Hvis dette hus ønsket at NSBs ruter skulle dekkes av busstjenester, kunne vi fått dem til en langt lavere pris enn det vi betaler for jernbanetjenester, det vet vi alle. Det er jo bare å se på ekspressbussene, så ser vi det. Det betyr at det i utgangspunktet må være mulig i dette hus å stille krav om at det vi bestiller, og det vi betaler for, det skal vi ha igjen i tjenester. Det aner meg at det er betydelige problemer knyttet til det – utover dette. Jeg forutsetter nå at vi på et eller annet tidspunkt blir informert om hvorledes NSB skal komme ut av dette systemet og ut av den krisen som de er inne i. Da er Høyre villig til å komme tilbake igjen og gi NSB de rammevilkår som skal til. For de tjenestene som vi i fellesskap mener at NSB skal yte, skal betales av dette huset. Men vi betaler ikke for tjenester som forbrukerne ikke får – det er ikke et riktig system, det er et galt system. Det åpner nemlig for ineffektivitet og mangel på intern konsentrasjon knyttet til det å drive effektivt. Det tror jeg er helt åpenbart for de aller fleste. Ingenting ville glede meg mer – nei, ingenting ville glede meg mer – enn om vi i løpet av våren får se at NSB makter å levere sine tjenester. Jeg skal være den første til å ønske det velkommen av hele mitt hjerte. Da vil vi også, som jeg sa i sted, komme tilbake i forbindelse med behandlingen av revidert nasjonalbudsjett og sørge for at de får rammevilkår som gjør at de kan fortsette sitt virke, til gagn for forbrukeren. Til informasjon: Høyre vil stemme mot budsjettforslaget fra sentrum og Arbeiderpartiet. Og så tar jeg opp de forslag som Høyre har fremmet i denne saken alene, eller sammen med andre.