Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2008-11-25:
Interpellantens fokusering på slag og slagbehandling er en positiv sak å løfte inn i Stortinget. Mange kjenner, er berørt av eller kommer til å bli berørt av denne lumske sykdommen, som kommer som lyn fra klar himmel, og som rammer 15 000 i året. Statsråden var inne på forebygging, og det er selvsagt viktig. Men når slaget rammer, vil alle ha best mulig behandling og best mulige framtidsutsikter. Det er kun få år siden at det å få et slag var noe en enten døde av eller kom gjennom med store skader, enten med tanke på rørighet eller taleevne. Trombosebehandling har gjort det mulig å komme gjennom et slag med mindre skader, noe som er veldig positivt. Behandlingen på Rikshospitalet, som interpellanten nevnte, er en annen måte å komme gjennom det på, som noen få kan gjøre seg nytte av. Spørsmålet interpellanten stiller, er om vi klarer å tilby behandling til alle som bør ha det, gi et likeverdig tilbud og være godt nok dekket over hele landet, eller om dette er kun for dem som bor i nærheten av de større sykehusene. Før behandling settes i gang, er det ting som må avklares, f.eks. om dette er en blødning, som også kan være årsaken til slaget. Det betyr at en må ha en CT eller skanning av hjernen. Da gjelder det også å ha det utstyret i nærheten. Spørsmålet er om denne faktoren er til stede. I denne behandlingen er også tidsfaktoren viktig, fordi behandlingen bør skje innen visse tidsrammer for å ha effekt. Det at vi i Norge nå begynner å få god kunnskap, kan smitte over på våre naboer. Norges erfaringer kan bidra til at andre land hever sitt kompetansenivå. Det vil si at vi må eksportere den kunnskap vi vet virker. Jeg har lyst til å ta et eksempel. Sykehuset i Vestfold har fra 2007 samarbeidet med en by i Arkhangelsk, og slagenheten ved Sykehuset i Vestfold har vært med på å øke kunnskapen til helsepersonellet der når det gjelder akuttbehandling og rehabilitering. Dødeligheten i Russland er betydelig høyere enn i Norge, og det var stort behov for kunnskap fra oss. De har nå bygd opp en rehabiliteringsavdeling der de bruker våre prinsipper, og de har fått gode resultater. De har redusert liggedøgn og gitt mange pasienter en bedre hverdag. Dette bør vi være stolte av. Det er derfor viktig at vi blir enda bedre, slik at vi kan eksportere enda mer. Rehabilitering etter slag er viktig og blir gjort med gode resultater mange steder. Jeg kan også vise til SSR Kysthospitalet ved Stavern, som satser på tverrfaglighet, med gode resultater. De samhandler med Larvik kommune når det gjelder kompetanse og kunnskap, for kommunen har nemlig, fordi en ønsker å dra nytte av felles behandlingstilbud, etablert sitt rehabiliteringssenter, Presteløkka, rett i nærheten. Da kan de bruke felles kompetanse og utnytte dette til beste for pasienten. Når det gjelder rehabilitering, viser det seg at en må ha en god tverrfaglig sammensetning av tilbud for at pasienten skal kunne gjenvinne sine funksjoner. Det å velge de pasienter som har potensial for opptrening, som vil selv, og som har mulighet for å gjøre en innsats, er også en del av det bildet. Ikke alle pasienter lar seg rehabilitere, men habilitering er like viktig, ikke minst tilrettelegging i den nye hverdagen – igjen tverrfaglig og helhetlig. Kysta har som motto å se det friske i mennesket, og i den situasjon en slagrammet er i, er dette viktig. Ambulerende team, som statsråden nevner, er viktig, og det er flere gode eksempler på det fra samme sted. En side ved saken, som verken statsråden eller interpellanten er inne på, er det psykiske. Mange – om ikke alle – opplever et slag som traumatisk og opprivende, og de blir både sinte og fortvilte, ikke minst får de en stor sorg over det de har tapt. Endringer av eget selvbilde, det å miste grepet på egen kropp og mentale endringer er vanlig. Tap av funksjoner – i mange tilfeller varige tap – er ikke lett å takle. Derfor må en i et behandlingsperspektiv også ha med seg det psykiske. Også for pårørende er dette en stor påkjenning, og det må gjøres tiltak for å møte pasienten og ivareta den psykiske siden ved slag, for å kunne motivere og skape livsvilje. Behandling av slag er derfor mer enn bare den akutte situasjonen. Det er viktig å overleve den akutte fasen, men på sikt er det viktig å få tilbake livskvaliteten. Det er en utfordring, spesielt når det er snakk om at målet er at det skal gjelde for alle, uansett bosted. Derfor ser jeg fram til de nasjonale retningslinjene, som også statsråden har varslet.