trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Christian Tynning Bjørnø (Arbeiderpartiet), 2017-02-22:
Jeg har lyst til å bevege meg fra de mannlige lærerne til guttene som er elever i skolen. Og la meg skynde meg å si at det trenger ikke å være noen sammenheng her, men i forrige uke var det en debatt om at norsk skole ikke er laget for gutter. Debatten ble reist på bakgrunn av at dobbelt så mange gutter som jenter mottar spesialundervisning. Kunnskapsministeren sa i et intervju at vi har et gutteproblem i norsk skole, og at det er noe som burde bekymre oss veldig. Det jeg lurer på, er: Hva har statsråden tenkt å gjøre – bortsett fra å bekymre seg veldig?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-02-22:
Ny felles likestillings- og diskrimineringslov vil ikke avklare endelig hvilke former for positiv særbehandling som er tillatt, f.eks. om det er adgang til å gi tilleggspoeng eller innføre kvoter for det underrepresenterte kjønn ved opptak til utdanning. Dette må utredes ytterligere, og jeg vil komme tilbake på egnet måte så snart jeg har fått klarhet i saken og hvordan det påvirker vårt felt.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-02-22:
Takk for oppfølgingsspørsmålet. For det første tror jeg det aller viktigste er at skolen generelt er en god arbeidsplass. Jeg mener også at det aller viktigste generelle tiltaket for å få bedre rekruttering også av menn til lærerstudiet, er å vise at et masterstudium i lærerprofesjonen er krevende, givende, interessant, men også vanskelig. Når det gjelder hvordan man skal få flere menn til å ønske å være i skolen, har vi ikke noen konkrete tiltak rettet inn mot menn i skolen annet enn det man da kan gjøre lokalt, f.eks. ha egne nettverk hvis man skulle ønske det. Men vi har nå sagt at vi skal se på, sammen med partene, hvordan vi kan lage nasjonale rammer for veiledningsordningen i skolen. Det å ha en god veiledningsordning, hvor man f.eks. også tar opp om det er konkrete problemstillinger knyttet til lærere av forskjellige kjønn, kan være et viktig bidrag.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-02-22:
La meg bare først presisere hva jeg mener med at vi har et gutteproblem. Det er rett og slett ikke at det går dårlig med gutter flest, men på de negative statistikkene vi har, alt fra andelen som får spesialundervisning, til andelen elever som ligger under kritisk grense på nasjonale prøver, andelen svake lesere i PISA og på «drop out»-statistikken, er guttene overrepresentert. Det er det jeg mener med at vi har et gutteproblem. Og det er ikke bare i skolen, det sprer seg i hele samfunnet. Jeg mener den aller viktigste vaksinen mot dette er en sterk kunnskapsskole, som setter inn innsatsen tidlig. Vi vet at det spiller en stor rolle hvor tidlig man setter inn innsatsen, f.eks. for om man knekker lese- og skrivekoden, f.eks. om man lærer seg å regne skikkelig. Når vi samtidig vet at et av de største strykfagene og en av de største frafallsårsakene i videregående skole er matematikkfaget, vil den type tiltak, selv om det gjelder for alle, være ekstra viktig nettopp for gutter i skolen.
Ferhat Güven (Arbeiderpartiet), 2017-02-22:
«Undersøkelser fra STAMI viser at den mest betydningsfulle risikofaktoren for et høyt legemeldt sykefraværnivå blant kvinner i helse- og sosialsektoren, var vold og trusler om vold på jobb. De har om lag 70 pst. høyere risiko for et høyt sykefraværnivå sammenliknet med dem som ikke utsettes for dette. Mange på høyresiden vil ha karensdager og kutt i sykelønnen. Mener statsråden det er riktig at disse kvinnene også skal få kutt i lønna, og hvis ikke, hva kan gjøres for å forhindre det dersom kuttene innføres?»
Ferhat Güven (Arbeiderpartiet), 2017-02-22:
Jeg takker for svaret. Jeg har et oppfølgingsspørsmål. Hvert år blir også tusenvis av kvinner utsatt for vold i hjemmet, en dessverre enda mer skjult grunn til sykefravær enn for dem som blir utsatt for vold på jobben. Er statsråden enig i at innføring av karensdager og kutt i sykelønnsordningen, som mange på høyresiden ønsker, vil ramme denne gruppen ekstra hardt? Og hva mener hun kan være mulige tiltak for å bøte på dette dersom slike kutt innføres?
Ferhat Güven (Arbeiderpartiet), 2017-02-22:
Kan vi dermed fastslå at statsråden er enig med undertegnede i at kutt i sykelønnen særlig rammer kvinner som er utsatt for vold, hardt, og at det vil være umulig å iverksette fullgode tiltak for å bøte på dette?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2017-02-22:
Takk for spørsmålet. Jeg har merket meg STAMIs forskning, som viser høyere risiko for sykefravær i helse- og sosialyrker som en følge av at de ansatte oftere utsettes for vold og trusler om vold. I noen yrker er ansatte mer utsatt for situasjoner med trusler om vold og faktisk påført vold. I slike yrker har arbeidsgiverne et spesielt ansvar for å organisere og tilrettelegge arbeidet slik at de ansatte kan oppleve møtet med brukerne sine som trygt og forutsigbart. STAMI peker også på at dette er et område som bør prioriteres i det forebyggende arbeidsmiljøarbeidet. Dette er en viktig del av bakgrunnen for at det fra 1. januar i år er kommet på plass en ny forskrift om vold og trusler i arbeidslivet. Forskriften regulerer arbeidsgivers ansvar for kartlegging av forhold på arbeidsplassen som kan føre til vold og trusler, opplæring og øvelse i å forebygge og håndtere volds- og trusselsituasjoner og at ansatte gis nødvendig informasjon om risikofaktorer på arbeidsplassen knyttet til vold og trusler. Forskriften regulerer også arbeidsgivers plikt til å iverksette nødvendige tiltak på bakgrunn av helse- og sikkerhetsrisikoer som avdekkes, og oppfølging av arbeidstakere i slike situasjoner. Dagens sykelønnsordning skiller ikke mellom ulike arbeidsmiljøfaktorer som årsak til sykdom eller skade som medfører arbeidsuførhet. Jeg ser det også som lite aktuelt å foreslå et system hvor ulike årsaksfaktorer for redusert arbeidsevne skal ha betydning for kompensasjonen i sykelønnsordningen. I stedet må arbeidsgiver sammen med ansattes organisasjoner arbeide aktivt for å tilrettelegge og forebygge og organisere arbeidet slik at trusler om vold og faktisk vold reduseres så mye som mulig. Ved inngåelse av dagens IA-avtale var det for øvrig enighet om økt fokus på det forebyggende arbeidsmiljøarbeidet, og det ble gjennomført endringer i regelverk og virkemidler for å understøtte dette arbeidet. Underveisvurderingen av avtalen i fjor høst viser at det fortsatt er rom for å jobbe bedre og komme lenger med denne målsettingen. I dette arbeidet kan ulike organisasjoner og næringer lære av hverandre, herunder benytte seg av kunnskap fra STAMI og andre relevante kompetansemiljøer.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2017-02-22:
Jeg er enig med representanten i at vold mot kvinner, både i hjemmet og på arbeidsplassen, er et veldig alvorlig problem, og derfor er jeg også veldig glad for at det gjøres mye godt arbeid rundt omkring for å forebygge og å sørge for tiltak som sikrer i så stor grad det er mulig, at ansattes sikkerhet ivaretas. Så er det slik at dagens sykelønnsordning ligger fast. Det er vi tydelige på i regjeringens politiske plattform. Derfor kan jeg ikke spekulere i hva som eventuelt vil skje hvis det foregår endringer. Gjennom IA-avtalen har regjeringen og myndighetene også forpliktet seg til ikke å foreslå endringer i sykelønnsordningen i avtaleperioden. Derfor er det ikke grunnlag for å spekulere i noe annet.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2017-02-22:
Jeg er glad for at dagens sykelønnsordning ligger fast, og at regjeringen er veldig tydelig på det i sin plattform. Jeg er også glad for at det gjøres mye godt arbeid rundt omkring nettopp for å forebygge og for å forhindre at dette skjer. Det er veldig mye å hente på å jobbe systematisk med dette. Det er det mange kommuner som gjør, det er det mange offentlige instanser som gjør – og jobber veldig godt med det. Der hvor det er høyt sykefravær, er det også mest å hente på å sette inn tiltak. Derfor er jeg glad for den presiseringen som har kommet på plass med forskriften. Jeg mener for øvrig at spørsmål om karensdag og kutt i sykelønnsordningen som sagt er hypotetisk. Det er ingen aktuell problemstilling nå. Denne regjeringen forholder seg til det som står i plattformen.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2017-02-22:
Jeg forholder meg selvsagt til filmforliket slik det ble vedtatt i Stortinget, og jeg arbeider med å følge opp Stortingets vedtak – det er også godt i gang. I tildelingsbrevet for 2016 ble Norsk filminstitutt bedt om å iverksette tiltak innenfor sine ordninger som kan bidra til en jevnere kjønnsbalanse. Filminstituttet har gjennomgått sitt eksisterende virkemiddelapparat og vurdert nye tiltak for å få en bedre kjønnsbalanse i norsk film. I juni 2016 la NFI frem en handlingsplan for kjønnsbalanse i norsk film, utarbeidet etter innspill fra filmbransjen selv. Representanten Grung nevner aktiv bruk av støtteordningene som tiltak for å nå målet om minst 40 pst. av hvert kjønn i nøkkelposisjoner. Her vil jeg påpeke at vi allerede i dag bruker støtteordningene aktivt for å stimulere til bedre kjønnsbalanse på dette feltet. Norsk filminstitutt er i tildelingsbrevet for 2017 bedt om å videreføre dagens praksis med moderat kjønnskvotering i sine tilskuddsordninger. Norsk filminstitutt må også vurdere ytterligere tiltak innenfor sine ordninger som kan bidra til en jevnere kjønnsbalanse, på bakgrunn av den nevnte handlingsplan for kjønnsbalanse. Et av hovedmålene regjeringen har satt for filmområdet, er å legge til rette for et bredt og variert tilbud av høy kvalitet. Ved å stimulere til at flere kvinner kommer inn i nøkkelroller i film, kan vi bidra til det og til et større mangfold i de kunstneriske uttrykkene. Det er allerede mange dyktige kvinner som arbeider innenfor nøkkelposisjoner i norsk film, så NFIs praksis med moderat kjønnskvotering i sine ordninger kan bidra til en synliggjøring av den kompetansen, kunnskapen og erfaringen disse kvinnene sitter på. For å oppnå en god kjønnsbalanse er det nødvendig med en helhetlig tilnærming hvor flere virkemidler tas i bruk. Det er viktig med tiltak rettet mot ulike deler av filmskaperes livsløp for å sikre langsiktige og vedvarende endringer så vel som en umiddelbar effekt. Filminstituttet har derfor vurdert tiltak innenfor tre overordnede områder: 1) talentutvikling, 2) tilskuddsordninger og 3) kommunikasjon og kunnskap. Det planlegges nå en større evaluering av handlingsplanen i 2020. Vi håper den vil vise gode resultater. Vi vil også se på om det er eventuelle strukturelle hindringer som staten kan gjøre noe med for å bedre kjønnsbalansen. Det er viktig å understreke at bransjen selv har et ansvar for å sørge for å bedre kjønnsbalansen i norsk film, samtidig som også vi som politikere skal være opptatt av å legge til rette for et godt mangfold og en god kjønnsbalanse.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2017-02-22:
Jeg er helt enig med representanten i at vi har en vei å gå, og derfor er jeg glad for det som Stortinget fikk vedtatt, at man også må stille krav – ikke minst til bransjen. Bransjen må også selv se at den går glipp av halvparten av ressursene som befolkningen sitter på, nettopp ved at man ikke sikrer seg så mange kvinner foran og bak kamera, til å skrive manus og til være med i hele forløpet i en filmproduksjon. Jeg er veldig glad for at bransjen selv har vært aktiv, og jeg opplever også at bransjen er veldig opptatt av å iverksette tiltak på egenhånd. Den har kommet med mange gode bidrag til denne handlingsplanen, og jeg har absolutt tro på at den skal virke.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2017-02-22:
Jeg er veldig glad for at dette spørsmålet kommer opp, for jeg tror det er viktig at vi også fra politisk hold er veldig tydelig på å uttale at nettopp det som representanten er inne på, er noe vi følger med på. De kunstneriske uttrykkene, det som formidles også gjennom kunsten, enten det er på en teaterscene eller film, skal også gjenspeile det samfunnet vi lever i. Der er vi opptatt av god kjønnsbalanse og likestilling. Vi hører historier, særlig fra kvinnelige skuespillere, som forteller at når de kommer opp i en viss alder, er de ikke like attraktive for de store hovedrollene, som trekker det store publikummet, som derimot menn er. Det er en problemstilling de er opptatt av. Derfor vil jeg vurdere det innspillet som Skuespillerforbundet har kommet med, før jeg konkluderer nærmere.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2017-02-22:
«Norsk filmbransje har snakket om likestilling i årevis. I filmforliket påla Stortinget regjeringen å iverksette tiltak for å bedre kjønnsbalansen, samt opprettholde målet om at det skal være minst 40 pst. av hvert kjønn i nøkkelposisjoner. I et intervju i Tromsø i januar, uttalte statsråden at «en sånn målsetting ikke må gå på akkord med den kunstneriske friheten». Mener statsråden at det ville blitt dårligere filmer dersom hun hadde stilt krav om at målet skal nås, for eksempel ved aktiv bruk av støtteordningene?»
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2017-02-22:
Spørsmålet gjelder akkurat det siste statsråden nevner – hvilke signaler gir statsråden? I intervjuet i Tromsø sier hun at kvotering vil være en innskrenkning av den kunstneriske frihet. Er det slik at statsråden formulerer ett budskap utad – at hun er imot kvotering, at hun ikke mener at likestilling er et mål for norsk filmpolitikk – og innad jobber for det hun nettopp har ramset opp av tiltak, som egentlig er en bestilling fra Stortinget for å nå målet om minst 40 pst.? Vi har et stykke å gå for å få likestilling i norsk filmpolitikk.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2017-02-22:
Film er faktisk et av de kulturtilbudene som når ut til flest. 71 pst. var i fjor på kino minst én gang. Det er et veldig sterkt medium også gjennom tv og digitale plattformer, og det er kanskje også et av de sterkeste kulturelle virkemidlene for å speile norsk virkelighet. Det er litt spesielt, i hvert fall når man bruker fellesskapets penger, at de ikke går mer målrettet inn for å speile også den virkeligheten som kvinner har, både ved bruk av hovedroller, slik Aftenposten var inne på, for det er ganske stereotype roller kvinner får, enten som koner eller som kjærester, og også, som statsråden var inne på, ved å utvikle manus som gjenspeiler norsk virkelighet. Skuespillerforbundet har fremmet forslag om at hovedroller bør inkluderes som et prioriteringskriterium når støtte fordeles. Er det et synspunkt og et forslag som statsråden støtter?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-22:
Likestilling er en viktig del av politi- og lensmannsetatens personalpolitikk. Enhver form for trakassering eller forskjellsbehandling på grunn av kjønn er helt uakseptabel. Jeg styrer politietaten gjennom tildelingsbrev og styringsdialogen med Politidirektoratet. I tildelingsbrevet til Politidirektoratet for 2017 ber jeg om at direktoratet redegjør for status, for hvilke tiltak som er iverksatt for å øke andelen kvinnelige ledere dersom den er under 40 pst. Politidirektoratet skal også utarbeide en tilstandsrapport for likestilling. Andelen kvinnelige ledere med personalansvar i politiet var 30 pst. i 2016. Særlig er andelen ledere i politistillinger lav. Det er derfor et mål at 40 pst. av alle nyansatte i lederstillinger skal være kvinner. Regjeringen utnevnte i 2015 ti nye politimestere, derav fire kvinner, og i 2016 tolv nye visepolitimestere, derav fem kvinner. Politilederne skal arbeide for å oppnå 40 pst. kvinnelige ledere i sitt distrikt og i sin enhet, som er det samme måltallet som i staten ellers. Dette er nedfelt i politimesternes lederkontrakt og et av flere punkter de vil bli målt på. Politidirektoratet vil følge opp arbeidet med å innfri målene i underliggende enheter. Politidirektoratet utarbeidet i 2016 en overordnet plan for kjønnsbalanse i lederstillinger, hvor målet er at det innen 2022 skal være 30 pst. av hvert kjønn i politilederstillinger og 40 pst. i lederstillinger totalt. Kvinneandelen ved Politihøgskolen har i de siste årene ligget rundt 40 pst. Kjønnsbalanse blant studentene er helt nødvendig for å øke kvinneandelen i politistillinger og lederstillinger i politiet på lengre sikt. Politidirektoratet har satt i verk ulike tiltak som kan øke antallet kvinnelige ledere i politiet, bl.a. talentprogram, workshop, mentoreringsprogram. Politidirektoratet har også utarbeidet en ny rekrutteringsveileder som skal legge til rette for ryddige prosesser og ansettelse av godt kvalifiserte medarbeidere. Det gjøres mye for å fremme likestilling på alle nivå i norsk politi, og dette er et arbeid som må ha vedvarende fokus og vedvarende oppfølging på alle ledernivå for å lykkes. Jeg vil også følge dette opp overfor Politidirektoratet.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-22:
Det er gjennom det daglige arbeidet de gjør, i sin rekruttering. Jeg forventer at man følger det opp. Politiet har noen forpliktelser der, som alle andre plasser i staten, med å oppnå kjønnsbalanse. Det er altså en forventning til at det skjer. Jeg mener at det er viktig at POD legger til rette for å rekruttere flere kvinnelige ledere. Jeg mener at det er viktig for å sikre at det er gode, reelle rekrutteringsprosesser i alle ansettelser, og at det fremmer gode holdninger, god kultur, god ledelse. Politidirektoratet skal være en arbeidsplass hvor regelverket for rekruttering etterleves.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-02-22:
Jeg mener at rammebetingelsene, i den forstand at vi har tydelige forventninger og tydelige krav til kjønnsbalanse, i høyeste grad er til stede. Som jeg var inne på i mitt første svar, er vi ganske avhengig av at vi rekrutterer flere kvinner gjennom politiutdanningen, som også kan bli framtidige ledere. Jeg tenker at vi i det videre også vil evaluere kultur og holdninger. Det har også Justis- og beredskapsdepartementet bedt Difi om å gjøre. I forbindelse med evalueringen av nærpolitireformen skal bl.a. politiets arbeid med holdninger, kultur og ledelse vurderes, og det framlegges i løpet av inneværende år. Den evalueringen skal sikre at nærpolitireformen i praksis også oppfyller de forventninger regjeringen og Stortinget har til politiet på dette området.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-11-07:
På vegner av representantane Trygve Slagsvold Vedum, Knut Arild Hareide, Ola Elvestuen, Abid Q. Raja, Willfred Nordlund, Audun Lysbakken, Mona Lill Fagerås og meg sjølv har eg æra av å leggje fram eit forslag om ny gjennomgang av kostnadane og konsekvensane knytte til nedlegginga av Andøya flystasjon.
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2017-11-07:
På vegne av representanten Solfrid Lerbrekk og meg selv vil jeg fremme et representantforslag om bilstøtteordning også for dem som ikke har inntektsgivende arbeid eller er i utdanning.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-11-07:
På vegne av stortingsrepresentant Lars Haltbrekken og meg sjøl vil jeg framsette forslag om å iverksette umiddelbar stans i all assistert retur og tvangsretur av asylsøkere til Afghanistan fram til Stortinget har behandlet og gjort vedtak vedrørende Dokument 8:47 S for 2017–2018. Jeg ber om at saken blir behandlet etter forretningsordenens § 39 annet ledd bokstav c.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2017-11-07:
På vegne av representantene Anniken Huitfeldt, Martin Kolberg, Jonas Gahr Støre og meg selv vil jeg sette fram forslag om en oppdatert gjennomgang av kostnadene knyttet til samlingen på Evenes av de maritime overvåkningsflyene og den framskutte kampflybasen.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2017-11-07:
Med unntak av høsten 2014 blir dette nok en høst hvor man fraviker etablerte regler for behandling av budsjett. Jeg anerkjenner at finanskomiteens leder i forkant av behandlingen har varslet presidentskapet om at man ønsker å fravike forretningsordenen, og det heter: Det er ikke realistisk å avgi finansinnstillingen i tråd med denne. Jeg vil på vegne av Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV si at vi er mot dette forslaget. Vi mener at det gir vanskeligere arbeidsforhold for Stortinget og komiteene for å rekke å bli ferdig på en skikkelig måte. Jeg mener at da vi behandlet forretningsordenen og Stortingets regelverk i vårsesjonen for å oppdatere det med tanke på Stortingets arbeidsmåte, burde man heller gått inn for å endre forretningsordenens § 43 enn at vi hvert år skal ha utsettelser som kommer på tampen. Så på vegne av disse tre partiene vil jeg markere uenighet og motstand mot dette forslaget.
Nikolai Astrup (Høyre), 2017-11-07:
Årsaken til at det er bedt om utsettelse nå, er nettopp for å unngå at det kommer forsinkelser på tampen, som representanten Gahr Støre uttrykte det. Jeg synes det er ryddig – når vi ser at den tidsfristen som ble satt, ikke er mulig og realistisk å overholde – at vi varsler Stortinget allerede nå, slik at fagkomiteene kan legge opp et forsvarlig løp. Med en utvidelse av sesjonen med fem dager, slik presidentskapet har innstilt på, vil alle fagkomiteene få et forsvarlig behandlingsopplegg som det er mulig å forholde seg til. Særlig når vi kan planlegge dette nå, mener jeg at det er fornuftig. Jeg er enig med representanten Gahr Støre i at det er grunn til å se på om forretningsordenen bør endres, men virkeligheten i år er at hvis vi skulle følge forretningsordenen, ville det være avsatt seks dager til budsjettforhandlinger. Det tror jeg alle forstår er urealistisk. Da synes jeg det er ryddig å varsle Stortinget om det allerede nå, og jeg er glad for at presidentskapet har innstilt på en utsettelse.
Nikolai Astrup (Høyre), 2017-11-07:
Jeg vil bare kort presisere at hvis Stortinget ønsker at de to statsrådene skal komme og redegjøre, vil Høyre selvfølgelig ikke motsette seg det.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2017-11-07:
Jeg vil bare anbefale Kristelig Folkepartis representanter om å støtte presidentskapets innstilling, for måten det er lagt opp på, synes jeg er ekstremt krevende for Stortingets arbeid når det gjelder å få en god prosess rundt budsjettet. Vi i Kristelig Folkeparti la fram vårt alternative budsjett på torsdag. Siste høring i komiteene var på fredag, så vi måtte legge fram budsjettet før høringene i komiteene var ferdig. Det synes jeg er problematisk. Det beste hadde vært at vi hadde hatt gruppemøter i går, etter at høringene var avsluttet, og lagt fram budsjett kanskje i morgen eller onsdag. Å tro at forhandlingene og budsjettet skulle vært ferdig allerede til 12. november – en ville hatt tre–fire dager på det – er urealistisk, og jeg vil si at det er uansvarlig. Derfor vil jeg sterkt anmode om at en endrer prosessen. Langt på vei er prosessen her på huset lagt opp for en flertallsregjering. Det har vi ikke – det har vi ikke hatt. Når en ser på forhandlingene de siste årene, vet en at det tar gjerne to–tre uker. Derfor synes jeg det er mye mer ryddig at en allerede nå varsler at finansdebatten ikke er mulig å gjennomføre den dagen som er satt. Da kan komiteene forberede seg, vite når debattdagene kommer, og da vil hele løpet være mer ryddig. Men jeg vil sterkt be om at presidentskapet ser på en endret prosess, og at høringene kommer tidligere. Da kan vi legge fram bedre alternative budsjett – og kanskje også tidligere – og kanskje få enda bedre tid til forhandlinger ved at finansdebatten kommer tidligere, og at en får bedre tid til de enkelte debattene i komiteene senere.
Terje Breivik (Venstre), 2017-11-07:
Seksdagarsfristen som det var lagt opp til opphavleg, er ikkje berre urealistisk, som komitéleiaren seier, men det vil òg vera heilt uforsvarleg. Det trur eg òg dei andre opposisjonspartia, som ikkje har sagt seg villige til å gå inn i forhandlingar med regjeringspartia, eigentleg ser. Eit så stort og omfattande dokument og ei så viktig sak som landets statsbudsjett er for Stortinget, krev nødvendigvis tid. Sjølv om me fire som skal gå i gang med forhandlingar seinare i dag, skulle vera einige i prinsippet om nesten alt som vert lagt på bordet av krav frå Venstre og Kristeleg Folkeparti, treng me den tida, rett og slett til den nødvendige kvalitetssikringa som både Finansdepartementet og dei enkelte fagdepartementa bør gjera, slik at landet får eit statsbudsjett som er så godt kvalifisert som i det heile mogleg. Problemet frå min ståstad – eg har no erfaring med å sitja og forhandla om fire statsbudsjett – er ikkje den tida som me nødvendigvis treng i forhandlingsrommet, men forretningsordenen og/eller kalenderen, som ikkje har nok dagar til å vareta det behovet ein har med eit mindretalsregjeringsregime, når ein skal behandla eit så omfattande budsjett. Eg vil verkeleg anbefala presidentskapet å gå nokre rundar og diskutera korleis ein kan leggja opp til ein forretningsorden og ei saksbehandling om hausten som gjer at ein slepp denne seremonien kvar haust, der ein må senda ein formell søknad om avvik frå forretningsordenen. Eg vil verta overraska om ikkje dei andre opposisjonspartia, med Arbeidarpartiet som forsamlingas største opposisjonsparti, eigentleg er einige i ei slik tankerekkje og er opptekne av ein saksbehandlingsprosess som varetek behovet statsbudsjettet har, framfor på ein måte å gjera eit poeng av at det handlar meir om spel frå dei som forhandlar, enn faktisk heilt nødvendig, ansvarleg arbeid i forhandlingsrommet.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-11-07:
For ordens skyld har jeg lyst til å si at dagens budsjettordning ble vedtatt i 1997. Dagens budsjettordning er ikke lagt opp etter flertallsregjeringer. Vi hadde åtte år med mindretallsregjeringer fra 1997 til 2005, og i den perioden var det, med et enkelt unntak, ikke noe problem å holde de fristene som var satt i budsjettordningen. Det er i den siste perioden det har oppstått en situasjon der det å be om unntak fra forretningsordenen nærmest har blitt hovedregelen, og det er det opposisjonspartiene i dag reagerer på. I vår hadde vi en gjennomgang av forretningsordenen, og det er merkverdig at de som i dag står og sier at forretningsordenen er problematisk, ikke i vår tok initiativ til å forandre forretningsordenen, for det er nettopp det en burde ha gjort dersom en mener at en ikke er i stand til å følge den forretningsordenen som Stortinget har hatt siden 1997, under vekslende regjeringer – og mange av dem mindretallsregjeringer. Jeg vil derfor oppfordre Senterpartiets stortingsgruppe til å stemme mot forslaget fra presidenten.
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2017-11-07:
Stortingets presidentskap har lagt frem innstilling om endringer i Stortingets forretningsorden. Endringene består dels av en klargjøring av reglene i § 13 om fagkomiteenes sammensetning, dels av korreksjoner av enkelte feil som oppsto i forbindelse med behandlingen av reglementskomiteens rapport våren 2017. Når det gjelder § 13 om fagkomiteenes sammensetning, foreslås hovedregel og unntak tydeliggjort. Hovedregelen er at alle partigrupper skal ha medlem i finanskomiteen og har rett til å ha medlem i kontroll- og konstitusjonskomiteen. Når det gjelder partigrupper som ikke er representert i alle komiteer, foreslås det tydeliggjort i § 13 at valgkomiteen, etter anmodning fra vedkommende gruppe, i særlige tilfeller kan gjøre unntak fra plikten til å være representert i finanskomiteen. For disse partigruppene kan valgkomiteen også samtykke til at enten finanskomiteens eller kontroll- og konstitusjonskomiteens medlem også er medlem av en annen fagkomité. Det foreslås også inntatt i § 13 at ingen kan være medlem av mer enn to komiteer. Jeg gjør til slutt oppmerksom på at en liten feil har sneket seg inn i innstillingen. På side 2 skal det stå: «På denne bakgrunn foreslår presidentskapet følgende utforming av § 13 tredje ledd».
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2017-11-07:
Stortinget vedtok enstemmig 6. oktober i år å godkjenne alle de valgte representantenes fullmakter – så man kan ta det med ro. Dette på bakgrunn av tilrådningene fra fullmaktskomiteen i Innst. 1 S for 2017–2018. Årsaken til at fullmaktskomiteen nå legger fram en ny innstilling til behandling, er at riksvalgstyret har oversendt vedtak i ytterligere to klagesaker som har kommet sent inn. De to klagene var framsatt overfor Kristiansand kommune innen klagefristen sju dager etter valgdagen, men de er blitt liggende i kommunen og først mottatt av riksvalgstyret den 11. oktober. I komiteens innstilling er det grundig redegjort for klagebehandlingen. Jeg vil derfor bare kort nevne at begge klagene gjelder Kristiansand kommunes valg av valglokaler. Klagerne mener de nye lokalene er dårligere egnet når det gjelder både adkomst og tilgjengelighet, parkering og trafikkmessige forhold, enn det de gamle var. Kommunal- og moderniseringsdepartementet viser i sin saksutredning for riksvalgstyret til at det ikke foreligger informasjon som tilsier at de aktuelle valglokalene ikke er egnede og tilgjengelige lokaler. Riksvalgstyret har på denne bakgrunn vedtatt at klagene ikke tas til følge. Komiteen har ingen merknader til riksvalgstyrets avgjørelse. Komiteen sier seg også enig med riksvalgstyrets påpekning av at det er uheldig at klagene har blitt liggende for lenge i kommunen. Komiteen ber derfor i innstillingen departementet om å innskjerpe klagereglene overfor kommunene, på egnet måte. La meg også rette en liten feil i innstillingen i komiteens merknader. Det står: «har blitt liggende i kommunene» . Det skal være «kommunen», siden det bare dreier seg om Kristiansand kommune. På denne bakgrunn foreslår fullmaktskomiteen at riksvalgstyrets avgjørelse i de to aktuelle klagesakene vedlegges protokollen.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2017-11-07:
Arbeiderpartiet kan støtte forslaget om å hastebehandle Dokument 8:47, men før Stortinget tar stilling til realiteten i forslaget, er det nødvendig at både utenriksministeren og statsråden for integrering og innvandring kommer til Stortinget. Sammen med Venstre, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet, SV, Rødt og Miljøpartiet De Grønne har vi derfor i dag sendt et brev til de berørte statsråder der vi ber dem om å gi en redegjørelse i Stortinget før saken realitetsbehandles. Jeg ber presidentskapet om å legge til rette for at det kan skje raskt.
Sandra Borch (Senterpartiet), 2017-12-07:
Jeg vil legge fram et representantforslag på vegne av stortingsrepresentantene Marit Arnstad, Ole André Myhrvold, Geir Pollestad, Siv Mossleth, Emilie Enger Mehl og meg selv om endring i rovviltpolitikken.
Sandra Borch (Senterpartiet), 2017-12-07:
I februar i år sendte Kristelig Folkeparti ut en pressemelding. Partilederen gikk da tydelig ut i harde ordelag og sa at de ikke ville være med på en tvangssammenslåing av kommuner. Han sa at et nei fra folket i en kommune burde medføre et nei til tvangssammenslåing. Kristelig Folkeparti var imot tvangssammenslåing i forrige periode, og er imot tvangssammenslåing i denne perioden. Men de som er tvangssammenslått i dag, betyr tydeligvis ingenting for Kristelig Folkeparti, for de skal ikke få reversere de vedtakene som ble gjort for seks måneder siden. Jeg trodde Kristelig Folkeparti var mer opptatt av likebehandling. Der tok jeg tydeligvis feil. Det er tydeligvis mye som har forandret seg på få måneder for Kristelig Folkeparti, partiet som så vidt kom seg over sperregrensen ved valget. De siste målingene viser at de er et godt stykke under sperregrensen, og man kan undre seg på hvorfor det har skjedd. Det er for meg uforståelig at når man har vært for frivillighetslinja, skal man ikke åpne for at de som er tvunget inn i denne reformen, skal få reversere de forslagene. Ordene og lovnadene til Kristelig Folkeparti før valget ser ut til å ha lite å bety etter valget. Det er skuffende, for dette handler om veldig mange tusen innbyggere. Det handler om lokaldemokratiet, og det handler om tjenester nær folk. Innbyggerne føler seg overkjørt av politikere som skal representere dem på Stortinget, og det har jeg stor forståelse for. Det er bare å beklage at Kristelig Folkeparti og Venstre nå er med på regjeringens sentraliseringsiver. Jeg trodde Kristelig Folkeparti var opptatt av nettopp lokaldemokrati og frivillighetslinja. Tydeligvis er ikke det viktig i dag i denne debatten. Vi hørte statsråden tidligere i dag. Han sa klart fra om at denne kommunereformen vil fortsette. Jeg klarer ikke å skjønne hvordan Kristelig Folkeparti kan sitte i ro og høre på dette om de er så imot tvangssammenslåing. Dette er ingen god dag for demokratiet, for det ser ut som om man ikke vil gi kommunene som er tvangssammenslått, mulighet til å reversere sine vedtak. Det kunne Kristelig Folkeparti gjort noe med, men de velger altså å dilte etter regjeringen. Senterpartiet er opptatt av frivillighet, av lokaldemokratiet og av at tjenester skal være nær folk. Derfor har vi fremmet nettopp dette forslaget, som dessverre ikke ser ut til å få flertall.
Sandra Borch (Senterpartiet), 2017-12-07:
For å gjennomføre en reform må den ha et innhold – et innhold som inkluderer nye oppgaver, og som ikke minst inneholder økonomiske ressurser. Det som er gjort til nå, er bare å tegne nye fylkesgrenser. Gigantfylket Troms og Finnmark blir større enn en rekke land, som Irland, Nederland og Belgia. Det er snakk om et fylke på 74 495 km2. Det er over en fjerdedel av Norge. Å slå sammen Finnmark og Troms har ingenting for seg. Det eneste som kommer ut av sammenslåingen, er at avstandene blir enda større. I oktober var det felles fylkesting mellom Troms og Finnmark, der Troms’ representanter måtte reise til Kirkenes. Statsråd Sanner har bedt oss være rause i gjennomføringen av regionreformen. Hva slags raushet viser statsråd Sanner ved ikke å dukke opp på det felles fylkestinget han selv har tvunget igjennom? Statsråden valgte heller å prioritere en ansattsamling i Høyre. Men hvem vet – kanskje statsråden syntes det var for langt å reise til Kirkenes? Jeg kan opplyse om at statsråden faktisk hadde kortere reisevei fra Oslo til Kirkenes enn de som måtte reise fra Harstad til Kirkenes. Denne samlingen varte én dag, og den kostet Troms fylkeskommune over 1 mill. kr fordi man var nødt til å chartre et fly for å komme seg dit. De to nordligste fylkene må altså regne med å betale over 1 mill. kr for hver fylkestingssamling. Jeg merket meg at representanten Trellevik mente vi skulle spare midler på å slå sammen fylker ved å avsette noen fylkesordførere. Da tror jeg Trellevik må ta opp regnestykket sitt på nytt. Da kan han ta utgangspunkt i at en fylkestingssamling i de nordligste fylkene kommer til å koste over 1 mill. kr. I tillegg skal fylkespolitikerne reise rundt i landsdelen og ivareta sine oppgaver. Det kan man kun gjøre med fly, og prisene på flybilletter ligger i gjennomsnitt på 8 000 kr, og man må bruke lang tid på å reise. Så jeg vil utfordre Trellevik og Høyre til å sette opp et innsparingspotensial på nytt for å regne ut hva det faktisk kommer til å koste Finnmark og Troms å slå seg sammen. Dette landet skriker etter én reform, men det er verken dagens kommunereform eller regionreform. Det Norge trenger, er en historisk, avbyråkratiserende reform av staten og også flytting av statlige virksomheter og arbeidsplasser ut av regionene. Men det evner man ikke å gjøre i denne reformen, for denne reformen handler kun om avstander man ikke aner konsekvensene av.
Sandra Borch (Senterpartiet), 2017-12-07:
Representanten Tveiten Benestad fra Høyre sier det ikke er noe opprør i befolkningen. Jeg lurer på om det er mange i denne salen som har vært på rundreise i Troms og Finnmark det siste året. Man kan jo reflektere over hvorfor Høyre så vidt kom inn med representasjon fra Finnmark på Stortinget, og kanskje man er veldig glad for at man har en ordning som i dag ordner utjevningsmandat. Man kan reflektere over hvorfor Høyre mistet en av to representanter i Troms. Det kan det være verdt å reflektere over. Dagens regjering, med støttepartiene Kristelig Folkeparti og Venstre, tror åpenbart at svaret på alt i samfunnet er sentralisering og tvangssammenslåing. Gjennom den ene reformen etter den andre, under dekke av å påstå at man endrer til det bedre, er realiteten sentralisering, byråkratisering og tvangssammenslåing – reformer ofte uten annet reelt innhold enn sentralisering. Dagens regjering har begått språklig misbruk av reformbegrepet, og steg for steg gir de ytterligere kraft til sentraliseringen av Norge. Ressursene og verdiene man finner i hele landet, vil man ha, men for regjeringen er det visst et problem at det bor folk her. For det er ingen tvil om at regionreformen kommer til å gå ut over tjenestetilbudet til folk. Jeg er fra Troms, som nå er vedtatt sammenslått med Finnmark, og jeg vet ikke om alle her er klar over hvor stort Troms og Finnmark blir – fra Vadsø i Finnmark til Kvæfjord i Troms er det 1 075 km. Det er 16 timer å kjøre med bil. Da er det ikke tatt med ventetid på ferger. Det er én time kortere å kjøre via Finland, men vi kan vel bare slappe av, for vi kan jo ta fly. Det tar tross alt bare fem–seks timer å fly. Avstandene i nord er allerede store nok. Sammenslåing av Troms og Finnmark blir ikke et fylke; det blir et kontinent, et kontinent som grenser til tre andre nasjoner. Til slutt: Jeg skulle ønske fylkespolitikerne i Troms og Finnmark, ja hele befolkningen i Troms og Finnmark, fikk svar på hvorfor statsråd Sanner ikke ville møte dem på det felles fylkestinget han selv har pålagt, til en prislapp på over en million kroner. Men statsråden har sagt at vi skal være rause. Da tenker jeg at statsråden er raus tilbake og vil dekke de kostnadene på over en million kroner det vil være å gjennomføre fylkestingene i Troms og Finnmark fire ganger i året.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2017-12-07:
Noen kommentarer til debatten så langt: Det hevdes fra flere hold at UNE må være unntatt politisk styring. Det er en misforståelse. Selvfølgelig styrer man Utlendingsnemnda, det kan man gjøre gjennom lover og forskrifter. Instrukser er bare et verktøy som tar kortere tid. De er unntatt høringer, noe som selvfølgelig lover og forskrifter ikke er. Så vi snakker her om tempo. Men det er en misforståelse at utlendingsfeltet er unndratt politisk styring. Det er vel et felt som er svært politisk styrt, og det er det enighet om blant de fleste. Så til Arbeiderpartiets representant, som var veldig opptatt av Listhaugs nederlag i asylpolitikken. Da tenker jeg: Er dét viktigere enn faktisk å vedta en politikk som vi vet virker? Jeg vil advare mot at man nærmest får «komplekset Listhaug», i stedet for å se på hva som virker. Vi er nødt til å ha noen verktøy å reagere med. Vi kan sikkert diskutere veldig lenge hva som skjedde før 2015, men vi hadde iallfall ingen lover og forskrifter på bordet som gjorde at man kunne sette i gang og faktisk gjøre noe med den situasjonen rundt de store ankomstene. Så kan man si: Ja, hva gjorde disse verktøyene, hadde de noen effekt? Jeg mener at signaleffekten ikke skal undervurderes, for man er veldig sensitiv – særlig de som jobber med fluktruter – på signaler fra lands myndigheter. Jeg minner om at Angela Merkel sa i en tv-tale at man ønsket migranter velkommen til Tyskland. I løpet av tre måneder kom 800 000, og man måtte sette seg ned og hastebehandle – der også – nye lover og regelverk. Landet knaket i sammenføyningene. Det ble også nevnt høringsinstanser som er mot instruks og innstramninger. Da vil jeg også påpeke at politimyndighetene er positive, og utlendingsenheten i politiet sitter jo midt oppe i dette – og ikke bak et skrivebord. Til slutt vil jeg si at det på den ene siden kommer kritikk fra SV om hastebehandling, samtidig som det er veldig greit å hastebehandle saker som SV er enig i – da er det veldig greit å gjøre det. Men dersom man ikke er enig, så skal man ikke gjøre det. Det er vel litt motsigende.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2017-12-07:
Debatten begynner etter hvert å dreie seg om hvem som sa hva, og kanskje ikke så mye om det vi egentlig skal diskutere, som er hvordan vi skal få til en utlendingspolitikk som er rettferdig, som er streng, og som flertallet i Stortinget kan slutte seg til. Det får vi faktisk til i dag. Jeg har lyst til å komme med en bemerkning om at kritikken som SV og Arbeiderpartiet kom med i 2015, synes jeg ikke står helt til troende. For da hadde man full anledning til i Stortinget – jeg satt selv og hørte på det her i salen – å komme med mange konkrete forslag til hvordan dette skulle gjøres. Men jeg konstaterer at retorikk og politiske finter kanskje er morsommere å framføre enn reell politikk. Jeg sa, og jeg tror ikke representanten fra Arbeiderpartiet hørte godt nok etter, at når det gjelder et lands innstramningstiltak, og deriblant regjeringens adgang til å gi instruks, er dette politiske signaler som plukkes svært raskt opp av menneskesmuglere og av dem som bidrar til å hjelpe både migranter og asylsøkere rundt i Europa. Det er helt naivt å tro at det ikke skjer. Jeg anbefaler da å ta en tur til Tyskland. De måtte ta en svær snuoperasjon nettopp fordi signalene var «velkommen til oss». Det kom 800 000 på kort tid. Høyre står fjellstøtt i innvandringspolitikken. Vi vingler ikke. Vi mener vi gjør det som er best for landet, det som skal ivareta våre velferdsordninger, og det som ikke minst skal hindre at vi får en strøm av asylsøkere som ikke har rett til opphold. Vi står fjellstøtt på at det var Høyre, under daværende kommunalminister Erna Solberg, som fremmet lov om introduksjonsordning, som fremmet loven om rett og plikt til norskopplæring, og som satte i gang tiltak for å få asylsøkere i arbeid. Denne proposisjonen omhandler også det. Det har vi ikke brukt tid på i debatten i dag, men det er utrolig viktig at de som sitter i asylmottakene og venter på behandling av sine søknader, har noe meningsfylt å gjøre. Derfor får de nå komme ut i arbeid. Det blir den store utfordringen framover for hele samfunnet: å integrere de nær 100 000 som nå skal ut i alle kommunene våre.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2017-12-07:
Arbeiderpartiet hadde kommunereform på partiprogrammet sitt i både 2005, 2009 og 2013, men i løpet av de åtte årene som Arbeiderpartiet satt i regjering, ble ikke så veldig mange kommuner sammenslått – kanskje null, hvis jeg husker riktig. Nå har denne regjeringen lyktes. Frivillighet har vært den største motoren i dette, men vi har tydelig sagt at dersom én kommune stenger for gode løsninger, må man bruke tvang, og det har vært gjort i 11 av 121 kommuner. Men man behøver ikke å være rakettforsker for å skjønne at vi i framtiden vil ha knapphet på kompetanse, og vi vil få spørsmål om kvaliteten på det som blir gitt til innbyggerne, er god nok. Spørsmålet mitt går til Arbeiderpartiet. Ser de ikke det? Er man så opptatt av grenser som ble trukket for så mange år siden, og ser man ikke at man kan få til gode løsninger, selv om man av og til må bruke tvang?
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2017-12-07:
Ja, men i disse årene hjalp jo ikke denne litt slappe frivillighetslinjen. Man må ha mer trøkk bak reformer. Jeg vil igjen utfordre Arbeiderpartiet, som har en lang tradisjon for styring. I innstillingene fra Schei-komiteen og i 1964 var det ikke snakk om frivillighet. Da gjorde man det som var riktig, og endret strukturer. Så igjen: Var Arbeiderpartiet så redd for å miste velgere til Senterpartiet at man begynte å trekke seg fra denne reformen, og er man mer opptatt av å beholde gamle strukturer? Vil Arbeiderpartiet være med på å utvikle Kommune-Norge framover?
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2017-12-07:
Ja, jeg vet ikke hvor mye fridom det egentlig er i Kommune-Norge når enkelte kommuner har så mye som 40 interkommunale selskaper, og hvor stor frihet kommunestyret og innbyggerne egentlig har når det gjelder det som har vært hevdet i debatten her: viktigheten av nærhet til beslutninger. Det er ikke særlig mye nærhet til beslutninger i det interkommunale Norge, hvor veldig mange av beslutningene tas av styrer, og kommunene, da gjerne formannskapet, møter i eiermøter én gang i året. Jeg har selv sittet i flere interkommunale selskaper, og for å si det slik: Demokratiet utøves vel ikke i lukkede styrerom. Så jeg mener at dette er å kaste blår i øynene på folk. Det vi trenger, er store kommuner, kommuner som er sterke, kommuner der lokaldemokratiet lever, med makt og ansvar nær beslutningene. Det krever faktisk en viss størrelse. Hvis Arbeiderpartiet hadde sittet med makten nå, og med det tempo og den myndighet som Arbeiderpartiet legger for dagen, hadde vi ikke hatt kommunesammenslåinger. Det er forskjell på å lede og utøve makt og rett og slett å kaste kortene – og det er vel det jeg opplever at Arbeiderpartiet, som et stort styringsparti, har gjort i denne saken. Historisk sett har Arbeiderpartiet stått bak store reformer. Jeg vil nevne helseforetaksreformen. Den går over mange kommuner, mange fylker. Hvis vi skulle ha debattert den i dag – den var det også stor motstand mot – tviler jeg vel på at den hadde blitt en realitet. Min bekymring framover er at vi går mot det digitale samfunn, automatiseringen i samfunnet, og vi har utfordringer innen psykisk helse, særlig blant barn og unge. Vi skal ha psykologer i de enkelte kommunene, vi skal ha store og gode miljøer som gjør at man kan ha kvalitet når det gjelder både helse, skole og ikke minst fysisk og psykisk utviklingshemmede. Da nytter det ikke med små fagmiljøer. Man må rett og slett «outsource» en del av det, og det er ikke demokrati.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2017-12-07:
Kommunereformen, som er helt nødvendig, har én begrunnelse, og det er at vi ønsker våre innbyggere vel, at vi ønsker bedre kvalitet i tjenestene. Det har vært lite snakk om det her i dag, men så er jo også dagen i dag viet omkamp om de kommunene som måtte bli tvangssammenslått av ulike grunner, som har kommet opp her i dag. Det er 50 år siden siste store endring, og innføring av niårig skole var da begrunnelsen. Siden den gangen har kommunene fått et vell av lovpålagte oppgaver, og skal man klare å håndtere alle disse oppgavene, er man nødt til å ha en viss størrelse. Det er også grunnen til at flere partier har gått til valg nettopp på kommunereform, både Arbeiderpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet. Det triste er at jeg konstaterer igjen at Arbeiderpartiet kommer med kritikk og tøff retorikk, men noen konkrete forslag til hvordan utfordringene kan løses, har jeg ikke fått tak i. Når det gjelder interkommunale selskap, er ikke min bekymring de harde tjenestene. Brannvesen, feietjenester, vann osv. kan sikkert og godt organiseres på tvers av kommunegrenser. Det er de myke tjenestene som er utfordringen. Det er der nærheten til innbyggerne blir viktig, det er der det er viktig å ha robuste, gode og store fagmiljø og å kunne rekruttere. Det er barnevern, psykisk helse, funksjonshemmede. Hvordan skal vi gi brukerne det beste tilbudet framover? Vi tror på større miljøer som faktisk kan gi innbyggerne de tjenestene de fortjener. Problemet er ikke interkommunalt samarbeid mellom Drammen og Lier, som er to store kommuner. Det er ikke det vi diskuterer i dag. I dag diskuterer vi små kommuner, kommuner som har innbyggertall under 1 000 innbyggere. Det er utfordringene der jeg er opptatt av.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2017-12-07:
Representanten Asphjell var innom Viken, sammenslåingen av Buskerud, Akershus og Østfold, og var innom størrelsen. Jeg har lyst til å minne representanten Asphjell om at først var Arbeiderpartiet i Buskerud fylkeskommune for Viken, man var for at man skulle slå sammen for å få en større og sterkere region. Men så snudde Arbeiderpartiet, og senere igjen mente Arbeiderpartiet at man kanskje kunne dele Viken i to – det har også vært et forslag – med en østlig og en vestlig del av Akershus. Så jeg tenker nå: Hva tenker egentlig Arbeiderpartiet om Viken, hvis man skal legge vekk all retorikken rundt? Hvordan ser dere på fylkesreformen som sådan?
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2017-12-07:
Man har vært innom oppgavene, og nå ser vi hvordan Arbeiderpartiet – prisverdig nok – prøvde å lage en regionreform, men det gikk ikke. Nå gjør vi det på en annen måte. Men la oss si rent hypotetisk at man hadde fått ut de oppgavene som Arbeiderpartiet var fornøyd med. Ville man da gått inn for denne regionen?