Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2007-12-05:
Debatten har så langt dreid seg om viktige utenriks- og utviklingspolitiske spørsmål og avdekket en del interessante skillelinjer mellom regjeringspartier og opposisjon. Samtidig er det grunn til å understreke at det aller meste av norsk utenriks- og utviklingspolitikk er det bred enighet om her i Stortinget, så la ikke debatten overskygge det faktum. Jeg har først lyst til å si noe om forholdet mellom storting og regjering, foranlediget av to forhold. I innstillingen har opposisjonspartiene samlet seg om merknader som tar opp spørsmålet om strukturen i bistandsbudsjettet. Det er merknader som regjeringspartiene ikke er med på, men som Regjeringen likevel gjør klokt i å merke seg. Det vi kritiserer, er mangelen på oversikt, mangelen på sammenheng, mangelen på klare definisjoner og mangelen på ryddighet som grunnlag for å kunne følge opp budsjettet fra Stortingets side, fra Regjeringens egen side og fra Riksrevisjonens side. Jeg tror at hele bistandsfeltet vil tjene på at Regjeringen går inn i disse merknadene og ser på om det ikke er på tide å ta en generalgjennomgang av denne budsjettstrukturen, slik at styring og resultatoppfølging kan bli tydeligere og bedre. Det er ikke slik at dette budsjettet kun er utviklet under statsråd Solheim og denne regjeringen. Det er mange som må ta ansvaret for at det er blitt et slikt villnis av en budsjettstruktur. Jeg for min del oppdaget det nok først da jeg kom til Stortinget og hadde behov for å trenge inn i det fra denne kanten. Nettopp derfor føler jeg et ansvar for å si ifra om det så klart og tydelig at det blir tatt hensyn til. Og jeg minner om, uten at det burde være nødvendig, at budsjettstruktur er et klassisk tema i forholdet mellom storting og regjering historisk sett. Det er noe av Stortingets viktigste forutsetning for å kunne utøve sin grunnlovsfestede funksjon overfor Regjeringen. Det andre spørsmålet jeg vil ta opp, er foranlediget av utenriksministerens kommentarer når det gjelder utviklingen av utenrikstjenesten. Utenriksministeren har helt rett i at organiseringen av utenrikstjenesten er et av Regjeringens grunnlovfestede prerogativer, dvs. at det er Regjeringens bord. Men man trenger ikke å være mye bevandret i norsk historie for å vite at Stortinget har interessert seg for organiseringen av norsk utenrikstjeneste, ja, det var Stortinget som tok initiativ til og vedtok opprettelsen av norsk utenrikstjeneste. Jeg føler et behov for å si at hvis utenriksministeren er av den oppfatning at Stortinget ikke trenger å bli informert om endringer i utenrikstjenesten, er det et problem. Hvis utenriksministeren er av den oppfatning at det å sende ut en pressemelding samtidig som man legger fram et budsjett for Stortinget hvor det ikke står et kløyva ord om endringene, er å informere Stortinget, er det et enda større problem. Jeg antar at det ikke er tilsiktet fra utenriksministerens side, og at han kan bekrefte at det hadde vært en fordel om Stortinget hadde vært informert om dette på en bedre måte enn det som skjer i St.prp. nr. 1. For det andre: Når en innstilling er til behandling i Stortinget, og innstillingen er lagt fram, og det i innstillingen er varslet et forslag som griper inn i et opplegg som regjeringen har, er det vanlig kutyme at regjeringen ikke iverksetter det som man har til hensikt, før man har hatt debatten og gjort vedtakene i Stortinget. Vanlig respekt for Stortinget tilsier at man ikke gjør det. At man på formalistisk grunnlag har rett til å gjøre det, betyr ikke at det er klokt og respektfullt å gjøre det.