Trine Skei Grande (Venstre), 2011-11-17:
Så lenge det har funnes turister, har turistene reist til Norge for å se på norsk natur. Hva er det som er spektakulært og spesielt med norsk natur? Det er ikke fjellene våre. De er ikke spesielt høye, de er ikke spesielt imponerende og forskjellig fra andre. Mange andre land kan skilte med høyere fjell enn våre. Det spesielle med våre fjell er at de kommer rett opp av vannet. Det spesielle med norsk natur er fjordene våre, på måten kysten har blitt laget av Vårherre, og på måten vi har klart å vise fram at norsk natur er spesiell. Det ene ordet som er med på å gjøre norsk natur spesiell, er «fjordene». Det er faktisk så spesielt at dette ordet er det internasjonale ordet, nemlig «fjords». Jeg har merket meg at statsråden faktisk har vært på studietur før denne interpellasjonen. Det syns jeg er veldig positivt. Det er bra at statsråden gjør jobben sin ordentlig før han møter i Stortinget. Mange steder er det gjort en stor jobb med å rydde opp etter miljøbrudd som er gjort tidligere i norsk historie, spesielt fra norsk industri. Vi har gjort en enorm jobb i Norge med å rydde opp etter industri som har forurenset rundt seg. Det har vært gjort veldig mange forbedringer. Det har også vært gjort forbedringer på norsk havbunn og i norske fjorder, men vi vet fortsatt så lite om tilstanden i norske fjorder at Artsdatabanken satte norske fjorder på rødlista, fordi vi mangler data. Vi mangler det store perspektivet på hvordan vi skal ta vare på dem, og veldig mye av situasjonen er ikke registrert. Det har vært mange kilder til forurensing av norske fjorder, og det meste av det har skjedd de siste 50 årene. Sjøl om mye av utslippene ikke er noe som direkte kobles til mennesker, tas mye av utslippene rett inn i næringskjeden, noe som kan påvirke både formeringsevne og immunsystem og føre til økt dødelighet for mange dyr. TBT, et bunnstoff som tidligere ble brukt på båter, vet vi fortsatt fins i norsk natur i store mengder og påvirker norsk natur også i dag. Det samme gjelder PCB-ene og PAH-ene, som er østrogenhemmende, og som kan være kreftframkallende. Mennesket har ikke direkte kontakt med alle sedimentene langt nede i fjorden, men vi ser at det vi tar opp i oss gjennom næringssystemet, kan påvirke både organer i mennesket, nervesystemet og immunforsvaret og kan føre til kreftdiagnoser. Derfor driver mange fortsatt en kamp for å få rensket opp i sine fjorder, slik som Venstre-folk f.eks. jobber for å få renset Karmsundet, som er en byfjord, og som har hatt mange utslipp i seg over lang tid. Det er faktisk så ille at Mattilsynet fraråder folk å spise fisk fra bestemte områder, fraråder f.eks. å spise lever fra fisk, fordi PCB-ene blir tatt opp i næringskjeden, lagres i fettet i fisken og gjør lever fra fisk farlig å spise. PAH-ene, som er med på å gjøre skjell uspiselig, gir oss ikke mulighet til å nyte naturens gleder. Dette har negativ påvirkning på både fiske, oppdrett og turisme – ja, også på skipstrafikken vår, for det at man skal hindre oppisking av sedimenter, fører til at man ikke kan bruke havnene så effektivt som man kunne gjort. Så til dagens store utfordring, som er gruvedrift. Gruvedrift er både arealkrevende, krever store mengder ferskvann og produserer enorme mengder avfall. Vi kan klare å finne nye måter å utvinne på i framtida som gjør at vi kan gjøre det på bedre måter, men med dagens teknologi er det veldig få prosent av massen som faktisk brukes, og vi har mange sånne prosjekter. Det mest kjente vi har hatt, er Titania Gruver, som har brukt Jøssingfjorden i Sokndal som deponi. Sydvaranger Gruve bruker Bøkfjorden ved Kirkenes, vi har Nussir og Rana Gruber, og vi har Nordic Mining i Førdefjorden. Felles for alle disse er at de har planer om – eller de har faktisk allerede satt i gang med – å dumpe avfallet i en nasjonal laksefjord. Disse fjordene skal i utgangspunktet være beskyttet mot forurensning. Forutsetninga for søknad om ny gruvedrift i Repparfjorden i Finnmark og Engebøfjellet i Førdefjorden er at man skal få lov til å ha sjødumping av både masse og kjemikalier, som også var en forutsetning for jerngruva i Kirkenes, med utslipp til Bøkfjorden. I de fleste land i verden er det forbud mot dumping av gruveavfall i hav og fjorder – i tråd med bl.a. London-konvensjonens viktige internasjonale forbud mot å dumpe industriavfall fra land i havet. Norge stiller seg da i den eminente rekken av følgende land som tillater denne typen deponi: Norge, Tyrkia, Filippinene, Indonesia og Papua Ny-Guinea. Alle andre land i verden har faktisk forbud mot dette. Regjeringa satser på gruvedrift som en ny framtidsnæring i Norge. Det kan gi mange muligheter. Vi er ikke kritiske til det, men et ukritisk ja til norsk gruvesatsing betyr også at man skal ha en massiv dumping av gruveavfall med tilhørende giftige kjemikalier i norske fjorder. Både Havforskningsinstituttet og Noregs Fiskarlag har vært sterkt kritiske til denne dumpinga. Og sjøl om næringsministeren har uttalt at norske fjorder og hav er veldig dype, så det er god plass, er det er en tilnærming jeg håper ikke miljøvernministeren har, sjøl om en aldri vet med denne regjeringa hvilken statsråd som har hvilken tilnærming. Effektene av gruveavfall i fjordøkosystemet kan være mange. Det legger seg på havbunnen, bunndyrene kveles, og man får en uproduktiv havbunn i mange år. I Bøkfjorden slippes f.eks. avfallet ut på veldig grunt vann under en sterk tidevannsstrøm, noe som gjør at finpartiklene spres over hele fjordsystemet. For å få god økonomi i prosjektene krever gruvedrift at man bruker kjemikalier for å få den beste kvaliteten på produktet, som Magnafloc av ulike typer og Lilafloc. Forskere vet ikke hvilke store følger dette kan ha, men det har kommet mange bekymringsmeldinger når det gjelder bruken av disse stoffgruppene. Man er bekymret for at de ikke brytes ned, og at de vil finnes i naturen i rikelige mengder framover. På statsrådens bord ligger det nå planer fra Sydvaranger Gruve om å komme i gang med produksjonen, og de slipper allerede ut store mengder kjemikalier og gruveavfall til Bøkfjorden. Selskapet Nordic Mining ønsker å få tilgang til å deponere i Førdefjorden og Nussir i Repparfjorden. I Førdefjorden i Sogn og Fjordane har det vært innsigelser fra Fiskeridirektoratet, noe som foreløpig har stoppet utslippssøknaden. Kvalsund kommune behandler for tida en reguleringsplan for Nussir ASA. Bedriften vil slippe ut giftig kobberavfall i Repparfjorden i Vest-Finnmark. I utgangspunktet har de norske fjordene et nasjonalt og internasjonalt vern mot forurensning. Av nasjonale lover skal Grunnloven § 110 b, havressursloven, naturmangfoldloven og forurensningsloven verne det ytre miljø mot forurensning, begrense forurensing og sikre miljøkvalitet for alle – også for dem som kommer etter oss. De nasjonale laksefjordene har et særskilt vern, fordi det er et internasjonalt ansvar å ta vare på den transatlantiske laksestammen. Men i dette tilfellet holder det åpenbart ikke. Vi i Venstre mener at Klif bør lage retningslinjer for gruveindustrien for hvordan kjemikalier skal miljøtestes. Hvis man ikke har nok dokumentasjon til å miljøkarakterisere kjemikaliene, må føre-var-prinsippet gjelde – og kjemikaliene ikke brukes. I en ny utredning fra Miljødepartementet som heter «Et Norge uten miljøgifter», NOU 2010:9, kan det meldes om disse kriteriene og hvordan «en mer slagkraftig kjemikalieforvaltning» – som det heter – skal oppfylle regjeringas ønske om at utslipp av miljøutgifter skal stanses innen 2020. Det må være kontakt mellom liv og lære. Vi mener at fjordene våre ikke skal være en avfallsplass for gruveindustrien. Fjordene skal være bærekraftige – brukes av fellesskapet etter gode marine økosystemer.