trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2014-06-10:
Det offentlege er ein stor arbeidsgjevar både på kommunalt og statleg nivå. Å sikra kompetent arbeidskraft er viktig for å sikra eit godt nivå på offentlege tenester for innbyggjarane våre. Derfor er Framstegspartiet glad for at det i Sundvolden-erklæringa tydeleg kjem fram at regjeringa skal vidareutvikla offentleg sektor og gjera han til ein attraktiv arbeidsplass for kompetent arbeidskraft. Dette er eit riktig fokus for regjeringa. Dette representantforslaget handlar om å flytta desse kompetansemiljøa. Forslagsstillarane ønskjer å be regjeringa om å laga ein plan for å fordela minst 1 000 arbeidsplassar frå Oslo i perioden 2014–2017. Framstegspartiet vil at me ikkje skal gjera eit sånt vedtak. Me vil også gå imot fleirtalsinnstillinga der Stortinget blir invitert til å vedta at hovuddelen av ny, statleg verksemd skal leggjast utanfor Oslo. Det er i dag, som representanten Bjørn Lødemel nettopp gjorde greie for, gjeldande praksis, og me ser ikkje behov for å gjera eit vedtak for å stadfesta det som er gjeldande praksis for regjeringa når nye verksemder skal etablerast. I innstillinga blir det også fokusert på å skapa livskraftige regionar, og at distriktspolitikken må rettast inn mot etablering av kompetansearbeidsplassar i distrikta. Me i Framstegspartiet meiner at busetnad i Distrikts-Noreg og -regionar ikkje fyrst og fremst kan sikrast gjennom offentlege arbeidsplassar og ein serie offentlege tilskot. Det aller viktigaste for faktisk å sikra vekstkraftige regionar i heile landet, er å ha eit næringsliv som er i stand til å ta vare på og skapa nye arbeidsplassar. Det gjer ein best ved å byggja infrastruktur, anten ein snakkar om kommunikasjon, som gode veger i distrikta, eller om me snakkar om å ha utdanningsinstitusjonar som skapar kompetanse og kunnskap i distrikta. Det er langt viktigare enn å ha ei overdriven tiltru til at me kan gjera vedtak her og på den måten styrka distrikta. Det er langt viktigare å leggja til rette for at distrikta sjølve kan skapa dei arbeidsplassane dei treng. Derfor meiner eg at lokalpolitikarar heller må ha fokus på å leggja til rette for næringslivet, skapa ja-kommunar og skapa ein kultur for å lukkast enn å kjempa om å få tilført statlege arbeidsplassar. Til slutt reagerer eg òg litt på at fokuset blir at Oslo har så stor del av statlege arbeidsplassar. Det er jo naturleg når Oslo er hovudstad at òg ei rekkje statlege arbeidsplassar er lokalisert i hovudstaden. Eg synest det er litt rart at ein skal bli overraska over at hovudstaden har ein del hovudstadsfunksjonar og har ei rekkje statlege arbeidsplassar. Det er ikkje naturleg for oss å vera med på å seia at det er eit mål i seg sjølv å flytta arbeidsplassar vekk frå hovudstaden vår.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-06-10:
Jeg er enig i at dette er en viktig debatt, og jeg er glad for at det er bred politisk enighet om at vi må tenke både modernisering av offentlig sektor og utvikling av livskraftige regioner med sterke kompetansemiljøer. Det er flere problemstillinger som løftes frem i denne debatten, og la meg bare peke på tre av dem. Den ene knytter seg til konkret utflytting av statlige arbeidsplasser. Den andre knytter seg til opprettelse av nye statlige arbeidsplasser – at det i hovedsak skal skje utenfor Oslo. Og så er det en tredje problemstilling, nemlig strukturendringer innenfor statlig sektor. Det har fra vekslende regjeringer vært gjennomført tiltak for å flytte arbeidsplasser ut av Oslo. Det mest omfattende ble gjennomført under Bondevik II-regjeringen. Jeg mener at dette er spørsmål som må vurderes i hvert enkelt tilfelle, og finner det ikke hensiktsmessig å ha et eget måltall for flytting av arbeidsplasser. Når det gjelder nye arbeidsplasser, er jeg glad for at det er en bred politisk enighet om at det er viktig å bygge opp under kompetansemiljøer i hele landet. Det er ingen tvil om at etablering av statlige arbeidsplasser og statlige kompetansearbeidsplasser kan gi positiv virkning og ringvirkninger til etablering av andre arbeidsplasser også innenfor privat sektor. Også i årene som kommer vil vi gjennomføre strukturendringer innenfor statlig sektor. Da er det viktig at man er bevisst på etablering av arbeidsplasser og sørger for at man bygger opp under sterke regioner i hele landet. Fordeling av statlig sysselsetting er et av mange temaer som regjeringen arbeider med i forbindelse med videreutvikling av offentlig sektor. Gjennom moderniseringsarbeidet og bevissthet rundt lokaliseringsvalg kan alle sektorer bidra til gode lokale og regionale arbeidsmarkeder. I samsvar med flertallets synspunkter vil jeg vurdere strategier for lokalisering av statlige arbeidsplasser som gjør at man kan redusere presset i Oslo-regionen, bl.a. ved tiltak som sikrer at ny statlig virksomhet som hovedregel legges utenfor Oslo. Et viktig virkemiddel er de statlige retningslinjene som skal legges til grunn ved etablering og beslutning av saker med konsekvenser for lokalisering av statlige arbeidsplasser. Jeg vil gjennomgå dagens retningslinjer med det formål å forenkle og tydeliggjøre utredningskrav, prosedyrer og ansvar. Det er riktig, som det er blitt understreket i debatten, at dagens retningslinjer tilsier at etablering av arbeidsplasser som hovedregel skal skje utenfor Oslo. Jeg vil nå gjennomgå dagens retningslinjer med henblikk på både å forenkle og tydeliggjøre utredningskravene.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-06-10:
Som jeg redegjorde for i mitt innlegg, handler denne debatten om ulike problemstillinger. Det ene er å flytte ut arbeidsplasser, det andre er opprettelse av nye arbeidsplasser, og det tredje er at vi også i årene som kommer vil gjennomføre strukturendringer innenfor staten. Det gjorde den forrige regjeringen, og det kommer vi også til å gjøre. Jeg kommer ikke til å gi noen garanti om at alle statlige arbeidsplasser skal være nøyaktig der de er. Det ville være helt feil. En moderne stat må også gjennomføre moderniseringstiltak og må gjennomføre strukturtiltak, men da vil jeg forholde meg til de retningslinjene som gjelder for etablering og strukturendringer i staten, og – som jeg varslet – jeg vil gjennomgå dagens retningslinjer for å se om de er tilpasset vår moderne tid, og for å følge opp de vedtak som gjøres i Stortinget i dag.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-06-10:
Det kan jeg bekrefte at hele regjeringen tar på det største alvor. Vi er veldig bevisst på at gode endringsprosesser fordrer god involvering med de ansatte. Det vil legges til grunn i de prosessene som skal gjennomføres.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-06-10:
Til det spørsmålet må jeg si at jeg er enig i det representanten Karin Andersen sa, nemlig at vi ikke kan sette et tak på statlige arbeidsplasser i Oslo. Da vil det ramme sykehus, da vil det ramme universitet, det vil være en helt gal fremgangsmåte, så vi må skille mellom tjenesteyting og forvaltning og kompetansearbeidsplasser. Som jeg har understreket, er jeg enig med det brede flertallet som er i Stortinget, om at vi skal ha et aktivt forhold til dette, og at nye statlige arbeidsplasser i hovedsak skal legges utenfor Oslo.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-06-10:
Jeg tror ikke representanten Karin Andersen forventer at jeg skal avklare det her og nå. Den avklaringen kommer når den kommer. Når det gjelder DFØ og andre strukturendringer, vil det – under denne regjeringen som under tidligere regjeringer – bli foretatt konkrete vurderinger i hvert enkelt tilfelle av hva som er den beste lokaliseringen. Og for å gjenta det jeg har sagt tidligere i debatten, følger vi opp det som er de statlige retningslinjene på dette området. Jeg vil nå også gjennomgå retningslinjene, også i lys av det som Stortinget vedtar i dag. La meg helt til slutt si at når man trekker frem den ene siden av forslag som fremmes, må man også ta med de andre tiltakene. Det er jo slik at denne regjeringen bygger flere veier enn det ble gjort tidligere og satser mer på kunnskap og forskning. Det bidrar til mer vekstkraft i hele landet.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-06-10:
Pågående strukturendringer må følge de retningslinjene som gjaldt under den forrige regjeringen. De kommer også til å gjelde under denne regjeringen.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2014-06-10:
Jeg kjøper ikke premisset for spørsmålsstillingen, at det handler om sentralisering. Det handler om strukturendringer og modernisering. Alle som er tilhengere av en sterk stat, bør også være tilhengere av en moderne stat. Hvis det er slik som SV ønsker, at man skal sette pauseknappen på nødvendige strukturendringer og modernisering i offentlig sektor, vel, da er vi uenige. Jeg mener at vi skal gjennomføre moderniseringstiltak, slik at vi utvikler en stat som er moderne, som er en attraktiv arbeidsplass, og som har sterke kompetansearbeidsplasser. Og så må vi selvsagt være bevisst på lokalisering, både når det skal etableres nye arbeidsplasser, og når det skal foretas den typen strukturendringer. Da har jeg sagt at de strukturendringene som gjennomføres nå, skal gjennomføres i henhold til gjeldende retningslinjer, og så vil vi gjennomgå de gjeldende retningslinjer for å se om de er tilpasset de utfordringene vi står overfor i tiden som kommer, og i lys av denne debatten vi har i dag.
Stine Renate Håheim (Arbeiderpartiet), 2014-06-10:
I svarbrevet til komiteen skriver statsråden at statlig sysselsetting kan være et viktig «virkemiddel for å bidra til å styrke lokale og regionale arbeidsmarkeder». Så er vi jo flere som stiller oss litt avventende til hva det betyr, fordi vi allerede har sett at det står i sterk kontrast til det regjeringen faktisk gjør. Noe av det første regjeringen gjorde, var jo å sentralisere 139 distriktsarbeidsplasser i Direktoratet for økonomistyring, DFØ, og vi har også sett en litt manglende vilje til å gjennomføre lokaliseringsvedtaket ved helsearkivet i Tynset. Derfor blir mitt spørsmål: Er sentraliseringen av DFØ en pekepinn på hva vi kan forvente av regjeringens politikk på dette området framover, eller har regjeringen en klar ambisjon om å beholde de statlige arbeidsplassene som ligger i distriktene, og samtidig etablere ny statlig virksomhet utenfor Oslo?
Stine Renate Håheim (Arbeiderpartiet), 2014-06-10:
Jeg takker for svaret fra statsråden. Regjeringen har jo sagt at den ønsker omfattende endringer av statens organisering, noe statsråden også gjentok nå. Så har vi sett i en del saker nå, bl.a. i tolletaten, skatteetaten og Statens innkrevingssentral, at det kommer kritikk fra tillitsvalgte om at man ikke er godt nok involvert. Jeg vet at disse sakene ikke ligger på kommunalministerens bord, men jeg har lyst til å spørre statsråden om hvordan han ser for seg å sikre at de tillitsvalgte i staten blir godt involvert i framtidige omstillingsprosesser som regjeringen har varslet.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-10:
Skal vi spreie statleg verksemd ut i landet, treng vi ein dirigent. Eg er veldig glad for at ministeren er villig til å ta på seg det oppdraget og tydeleg varslar at her skal ein gå gjennom reglement osv. for å få til det målet. Ofte når vi tar opp denne typen prinsipielle spørsmål, er vi stort sett einige. Men når det kjem til stykket, ser vi den sterke tyngdekrafta som Oslo-miljøet har. Basert på det regjeringa har gjort, har Riksarkivet på Tynset vore oppe, Direktoratet for økonomistyring har vore oppe. I tillegg er det fleire andre ting som denne regjeringa no gjer: Ein vurderer å leggje ned Veterinærinstituttet mange stader i landet, ein vurderer å leggje ned Rettsgenetisk senter i Tromsø, og ein vurderer å flytte Nasjonalt senter for kunst og kultur frå Bodø til ein annan plass, antakeleg Oslo. Spørsmålet mitt er: Mens vi ventar på nye, moderne retningsliner, kjem ministeren til å setje pauseknappen på pågåande sentraliseringar?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-10:
Det høyrest ut som eit veldig uklart svar – dette er vedtak. Riksarkivet på Tynset var eit vedtak som denne regjeringa stoppa, Direktoratet for økonomistyring var eit vedtak som denne regjeringa sette i verk sjølv. Det å vurdere å leggje ned Veterinærinstituttet er òg eit vedtak som denne regjeringa sjølv har tatt på seg, og ikkje minst Rettsgenetisk senter, som har vore oppe i denne salen fleire gonger, og som er noko som helseminister Bent Høie har kome med. Så dette er ikkje ein arv frå ei tidlegare regjering, dette er faktisk eit barn av den nye regjeringa. Mitt spørsmål går nok ein gong til ministeren: Kjem ministeren, som dirigenten i dette spørsmålet, til å setje pauseknappen på pågåande sentralisering?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-10:
Lat meg først takke komiteen for eit godt samarbeid og forslagsstillarane for å fremje forslaget. Det er fleire karrierevegar i skulen, slik forslaget frå Venstre, som eg er saksordførar for, viser. Ein samla komité er einig i at fleire karrierevegar er viktige for både å rekruttere og å behalde fleire lærarar i skulen. Ei undersøking som Respons gjorde på vegner av Utdanningsforbundet, viste at 79 pst. av rektorane i grunnskulen og 69 pst. av rektorane i vidaregåande opplæring meiner at fleire faglege karrierevegar er svært eller nokså viktig for å rekruttere og behalde. Komiteen er heilt einig med rektorane i Noreg på dette punktet. Læraryrket skal ha høg status, det skal vere attraktivt – også over tid. Arbeidet med å leggje fram ei sak for Stortinget om fleire karrierevegar for undervisningspersonell som betre reflekterer kompetanse og fagleg bakgrunn, blei starta av den førre regjeringa og blei varsla av den sitjande regjeringa. Komiteen er samla om og einig i dei to første forslaga i representantforslaget og ser fram til å behandle saka, når ho kjem på eit seinare tidspunkt. For SV sin del ønskjer vi generelt å gjere skular til langt sterkare og endå meir kunnskapsintensive organisasjonar. I denne samanhengen ønskjer eg å seie at SV støttar bl.a. innføring av ei mastergradsutdanning i lærarutdanninga. Vi kjenner godt til Tromsø-modellen og har følgt han over lengre tid. Modellen er svært praksisorientert, samtidig som han tar i bruk den beste pedagogiske teorien i skuleverket, og gjennom ein slik mastergrad blir ikkje berre studentane sine prosjekt knytte til skulekvardagen, men det blir skapt forpliktingar mellom skulen og dei høgare utdannings- og forskingsinstitusjonane. Slik kan skulen bringast inn i forskinga og forskinga inn i skulen. Dette trur vi er ein del av framtida til norsk skule – saman med ei satsing på etter- og vidareutdanning, større fagleg handlingsrom og tillit til dei som jobbar i skuleverket. På same måte er det med det siste punktet i representantforslaget. SV stiller seg absolutt ikkje i vegen for fleire doktorgradar i skulen, sjølv om det kunne ha vore vel så fornuftig med fleire helsesøstrer. Ein samla komité ønskjer å sjå fleire karrierevegar i samanheng med fleire måtar å vurdere fagleg kompetanse og fagleg bakgrunn på. Vi meiner det er naturleg å sjå dette spørsmålet med doktorgrad i samanheng med den saka som departementet arbeider med, og vi forventar å kome tilbake til spørsmålet, men komiteen var ikkje interessert i allereie no å vedta at doktorgradar skal få ei slik tung betydning.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-10:
Eg har eit spørsmål om dei matematiske, naturvitskaplege og tekniske faga, for i eit svarbrev frå ministeren seier han at det er spesielt desse faga som har spesielt store utfordringar, og som bør spesielt prioriterast med rekrutteringsstillingar. Eg har ikkje klart å finne nokon stad at det er spesielt desse faga som har store utfordringar. Vi fekk nettopp overlevert ein rapport som omhandla dei humanistiske faga, og der hadde dei også spesielt store utfordringar. Så når eit fleirtal i komiteen, på bakgrunn av det ministeren skriv i sitt svarbrev, også legg til grunn at dei matematiske, naturvitskaplege og tekniske faga har spesielt store utfordringar, lurer eg rett og slett på: Kva er faktagrunnlaget for den påstanden?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-10:
Nokre kommentarar knytte til dei tre sakene som er komne opp her. Fleire av dei sakene som er lagde fram her, strøymer ut av stortingsmeldinga. Som SV-ar og som ein del av dei partia som var med i den raud-grøne regjeringa, er eg glad for at veldig mykje av hovudlinjene frå den førre regjeringa også blir vidareført her. I løpet av vår tid i regjering auka satsinga på forskinga med reelt 6,7 mrd. kr, og den offentleg løyvde andelen har auka frå 0,79 pst. i 2005 til 0,92 pst. i 2013. Da er det ikkje rart at når komiteen går gjennom tilbod og etterspørsel fram til 2020, er tala allereie utdaterte når vi skal behandle det. Så eg vil seie at den nye kunnskapsministeren har kome til eit godt dekt bord. Når det er sagt, skal vi ikkje stoppe opp med det. Vi skal ikkje vere fornøgde med dette. Eg trur vi alle som sit i komiteen, naturleg nok ønskjer ei større satsing. Det som eg synest er litt slåande, er at vi er i ferd med å utvikle ei skeiv satsing. Representanten Vinje var inne på det i sitt innlegg, med ei tilvising til ei grunngjeving. Men eg meiner at vi kan ikkje ha det sånn at brorparten av satsinga på rekrutteringsstillingar berre skal gå til eitt område, spesielt retta inn mot folk med ein bestemt type kompetanse. Det meiner eg er ein for snever måte å tenkje også MNT-fag på. Vi må ha ei balansert tilnærming til dette. Også innafor dei problemstillingane som MNT-faga sysselset seg med, er det stort behov for både humanistar, samfunnsvitarar osv. Vi må ha ei breiare tilnærming til dette. Så ein liten kommentar til dette med innstegsstillingar. Som fleire av høyringsinstansane var inne på, er det sjølvsagt ei usikkerheit knytt til korleis dette vil påverke midlertidigheita. Eg trur nok at det er brei einighet i komiteen om at dersom innstegsstillingar fører til meir midlertidigheit, har den ordninga vore mislykka. Det gjeld også korleis desse stillingane skal passast inn i den allereie eksisterande stillingsstrukturen. Kva skjer med post.doc.? Kva skjer med dei andre typar stillingar som vi har? Så her har departementet ein jobb å gjere. Men innstegsstillingar strøymer også ut av langtidsmeldinga for forsking og er ein måte å ta vare på dei beste talenta på og sørgje for at dei får eit meir føreseieleg løp i forskinga. Det er mål som eg støttar heilhjarta.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-10:
Det dirrar på forskjellig vis rundt doktorgrad her i denne debatten. Det er heilt umogleg å vite korleis desse diskusjonane utviklar seg, men no har vi i alle fall fått fasiten. Berre for å ta dette med tilbod og etterspurnad med Kristin Vinje: Ja, dei tala ho viser til, stemmer viss ein ser på overskotet av doktorar ved nullvekst dersom stipendiatar blir haldne på 2010-nivå. Eg meiner det faktisk er eitt perspektiv. Det er også andre perspektiv på dette, som eg meiner vi som komité for forsking må ta inn over oss. Vi ser på ein del fagområde – veldig små fag i Noreg – som er i krise, og som vi nyleg fekk dokumentert av eit utval som la fram ei utgreiing om situasjonen for humanistiske fag. Humanistiske fag høyrest kanskje trivielle ut for nokon. Men dei er ein del av samfunnsberedskapen vår, på lik linje med andre typar kunnskapsområde. Eg skal ikkje tvære ut diskusjonen for lenge, men eg må seie meg einig i at eg har sjeldan vore så overraska som eg var då eg fekk høyre diskusjonen om at doktorgradar er det aller, aller beste for barn. Sjølv likar eg veldig godt folk med doktorgrad, men dei er ikkje nødvendigvis gode lærarar, og det er ikkje nødvendigvis dette elevane treng. Her kan det vere mange forskjellige ting. Eit kunnskapssyn må ha ei breidd. Det er, sånn som eg som filosof oppfattar det, definisjonen på kva eit kunnskapssyn er, men vi kan ikkje låse oss til ein definisjon: Det er best for barna, og det er ikkje så bra.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-10:
Eg vil takke saksordføraren for eit veldig godt stykke arbeid i denne saka. Det er ein samla komité som no tilrår innstillinga i denne saka, og det som kanskje er viktig å leggje merke til i ho, er at parallelt med denne behandlinga går det føre seg eit viktig arbeid som leiast av kyrkjeministeren gjennom eit utval – tater/-romaniutvalet – som i første omgang fekk ein tidsfrist, men som no er utvida. Arbeidet er rett og slett meir omfattande, så ein ønskjer å gjere ein djupare og betre jobb. I løpet av behandlinga av denne saka fekk vi også vite at ein gjer konkrete undersøkingar om kva som er tilstanden for desse massegravene, og dette er eit arbeid som vi i komiteen er spesielt interesserte i å ta tak i ved neste korsveg. Det er viktig å ta eit oppgjer med vår eiga fortid, ikkje berre av omsyn til dei etterlatne, men også til oss sjølve som samfunn, og eg er glad for at ein samla komité er einig i det.
Tone-Helen Toften (Arbeiderpartiet), 2014-06-10:
Representantforslaget fra Venstres stortingsrepresentanter om en plan for fordeling av statlige arbeidsplasser og statlige kompetansemiljøer i hele landet er veldig viktig, og er et selvstendig mål i seg selv for å få tatt hele landet vårt i bruk. Forslagsstillerne begrunner forslaget både med at det skapes distanse mellom beslutningstakere og de gjennomførende faginstanser, og med at det bidrar til å spre statlige arbeidsplasser som en aktiv distriktspolitisk handling. Et tredje argument for hvorfor dette er viktigere nå enn før, er muligheten som forenklingsprosjektet som ble igangsatt av regjeringen Stoltenberg i 2013, gir. Det legger opp til en forenkling av statlige tjenester overfor innbyggerne som i stor grad bygger på toveis digital kommunikasjon. Flere og flere statlige tjenester digitaliseres og forenkles, og med stadig bedre bredbåndsdekning vil det i framtiden ikke avhenge av hvor du bor eller når du vil ha en tjeneste utført. Vi kan allerede i dag som innbyggere sitte på hytta og levere inn selvangivelsen mange plasser. Nettopp det at tjenestene digitaliseres, gjør også at statlige arbeidsplasser heller ikke nødvendigvis trenger å ligge i Oslo, i Bergen, i Trondheim eller i Stavanger. De kan ligge hvor som helst. Jeg merket meg at regjeringen Solberg i Sundvolden-erklæringen sa at de ville sikre hele landet høyhastighetsbredbånd med et mål på 100 MB per sekund i denne regjeringsperioden. Jeg regner med at det er regjeringens intensjon å følge opp denne målsettingen, noe som vil medføre at den digitale infrastrukturen for å etablere nye statlige arbeidsplasser utenfor storbyene vil være på plass om relativt kort tid. Det å flytte arbeidsplasser, enten det er til eller det er fra et sentrum, er alltid smertefullt, både for de fagmiljøene og for de familiene som berøres direkte. Derfor har Arbeiderpartiet alltid hatt størst fokus på nyetableringer og vært mest opptatt av at nyetableringer som ikke for funksjonens del trenger å ligge nært et stort sentrum, bør spres til ulike regioner. Statlige arbeidsplasser er viktige i distriktene fordi de bidrar til å komplettere det øvrige næringslivet, slik at også private aktører finner det mer interessant å etablere sine virksomheter. Jeg synes derfor det er svært gledelig at flertallet, bestående av Kristelig Folkeparti, Senterpartiet, Venstre, Sosialistisk Venstreparti og Arbeiderpartiet, nå er enige om at regjeringen skal fremme et forslag til en plan som sikrer at ny statlig virksomhet skal bygge opp under livskraftige regioner i hele dette vakre landet.
Frank J. Jenssen (Høyre), 2014-06-10:
Sist Høyre satt i regjering, ble det flyttet ut 1 000 statlige tilsynsarbeidsplasser til ulike deler av Norge – til Bodø, til Haugesund, til Lillesand, til Førde, til Bergen og til Trondheim, for å nevne noen. Det var to viktige grunner til det. Det ene var at det var viktig at man tok i bruk kompetanse som finnes i hele landet – ikke fordi den kompetansen ikke uten videre fant seg annet arbeid, men faktisk fordi det er fornuftig av staten å ta i bruk hoder og kompetanse rundt omkring i landet. Det gir en bedre offentlig sektor å kunne bruke hele landet også i den sammenhengen. Den andre viktige grunnen var at det var prinsipielt viktig, særlig for tilsynssiden, at vi ønsket å markere skillet mellom forvaltning og tilsynsorganer enda tydeligere, og på den måten også tilsynsorganenes uavhengighet av forvaltningen. Sagt på en annen måte: At ikke de samme folkene søkte på hverandres jobber, og at man hadde en evig stollek og runddans, men at det faktisk også var andre folk med en annen type kompetanse som kom inn i de ulike etatene. I Høyre er vi glade for at forslagsstillerne også er opptatt av begge disse aspektene, og det er viktig. Så er det også slik at Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet i dag viser en oppsiktsvekkende interesse for å følge opp den linjen som den forrige ikke-sosialistiske regjeringen sto for. Vel har de hatt åtte år på seg for å følge opp med aktiv utflytting eller lokalisering av statlige arbeidsplasser, men med respekt å melde: Lite er gjort. I stedet framhever de rød-grønne i dag et forslag om en stortingsmelding som man forventer og ønsker at den sittende regjeringen skal fremme i løpet av det neste året. Vel, den forrige regjeringen hadde åtte slike ettårsperioder på seg til å fremme en slik stortingsmelding uten å gjøre det. Mer interessant er det å se hva som skjer. Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen følger jo aktivt opp det som er gjeldende politikk, nemlig at ny virksomhet i hovedsak skal etableres utenfor Oslo. Jeg har to eksempler: Helseministeren har vedtatt at den nye nasjonale helsebygg-organisasjonen for helsesektoren skal etableres i Trondheim, og et nytt nasjonalt IKT-foretak for helsevesenet skal lokaliseres i Bergen – eksempelvis. Da var det rart å høre saksordføreren, som sa at disse partiene ikke er interessert i konkrete tiltak. Det er hyggelig å kunne ønske Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet hjertelig velkommen etter, men dessverre bare i ord, ikke i handling – for i handling er det åpenbart at vi trenger andre partier i regjering. Slik var det for åtte år siden – slik er det også i dag.
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2014-06-10:
Jeg må også være enig i at det har vært veldig stor grad av enighet her i dag. Der vi nå ser noe uenighet, er i spørsmålet om kunnskapssyn knyttet til doktorgrader i skolen. Jeg må få si at jeg reagerer litt på representanten Trine Skei Grandes uttalelser om at det å ikke støtte Venstres forslag om å få flere med doktorgrad inn i skolen nå, representerer et dårlig syn på barn. Det synes jeg er en drøy påstand. Så er jeg hjertens enig i at våre barn skal ha det aller beste. Men spørsmålet er: Hva er det aller beste? Hvis vi går inn i en 1. klasse i dag – jeg har selv en førsteklassing på skolen – ser vi alt det de skal lære. Han/hun skal lære å knekke lesekoden, skal lære å knekke regnekoden og skal lære å knekke en lang rekke sosiale koder. Det er i det hele tatt utrolig mye en førsteklassing i norsk skole i dag lærer. Hva skal til for å hjelpe disse barna best mulig? Hva skal til for at vi får flest mulig med på lasset – at færrest mulig av dem faller fra senere i skoleløpet? Hva skal til for at flest mulig lykkes, sånn at de ikke får behov for spesialundervisning senere, men får godt utbytte av den ordinære undervisningen? Det kan godt hende at en lærer med en doktorgrad vil gjøre en bedre jobb enn en lærer med en fire- eller femårig høyskoleutdanning, men det er neimen ikke sikkert heller. Det er ikke sikkert at det på dette nivået i skolen er en doktorgrad som vil være avgjørende for om en lærer er en god eller en dårlig lærer. Jeg ønsker meg flere lærere med doktorgrad inn i skolen, men jeg mener at dette må ses i sammenheng med også andre karriereveier i skolen, og også i sammenheng med rekruttering av andre yrkesgrupper inn i skolen. Jeg ønsker meg ikke bare flere med doktorgrad, jeg ønsker meg også flere ingeniører med arbeidserfaring fra næringslivet. Vi må se helhetlig på dette. Jeg sier ikke at det er galt å ønske seg flere med doktorgrad i skolen, jeg sier ikke at det ikke vil bidra til å heve kvaliteten i norsk skole, men jeg mener det er naturlig å se helhetlig på dette når regjeringen kommer tilbake med en sak til Stortinget, og at vi ikke nå sier at vi skal ha flere med doktorgrad, før vi behandler hele saken.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2014-06-10:
Det er jo så liten uenighet i disse sakene at vi må prøve å være uenige om det vi kan! Jeg tar invitten fra statsråden, som sier at en ønsker å diskutere saken før en legger fram langtidsplanen for universitets- og forskningssektoren. Vi har jo ikke akkurat vært oversvømt med saker fra statsrådens side det året som har gått. Men når det gjelder de seks hovedprioriteringene, lurer jeg på om statsråden vil være så åpen at han tør å komme med dem til Stortinget før han har lukket og beseglet og funnet ut den riktige veien fra regjeringas side, og om vi får dem i løpet av høsthalvåret, eller om vi må vente til neste vår igjen før vi får oss forelagt dem.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2014-06-10:
Det høres veldig bra ut. Vi vet jo at det er store ting som skal inn i en sånn langtidsplan, ikke minst finansieringssystemet, som, etter min mening i hvert fall, nesten krever en debatt for seg sjøl. Jeg skjønner at regjeringa ønsker å legge fram alt dette i en samlet pakke, men hvis det er sånn som statsråden sa fra talerstolen, at han gjerne ønsker å diskutere dette, enten utenfor stortingssalen, men jeg forsto også inne i stortingssalen, hadde i hvert fall jeg ønsket meg en sak til Stortinget som gikk på f.eks. finansieringssystemene for høyere utdanning. Jeg lurte på om statsråden kunne bidra til det?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-10:
Det er vanskelig å angi en helt nøyaktig prosentsats for hva som er akseptabel bruk av midlertidighet, men det vi kan si veldig klart og tydelig, er at en del av midlertidigheten i høyereutdanningssektoren knytter seg også til ikke-vitenskapelige stillinger. Der er det aller mest åpenbart. Men også innenfor de vitenskapelige stillingene er det et problem dersom midlertidigheten er langvarig, og dersom den ikke begrunnes i noe spesielt. For eksempel er hele komiteen kjent med at det kan være spesielle forhold knyttet til søknader, forskningsråd og den type ting i denne sektoren, men midlertidigheten er høyere enn som så. Jeg tror som sagt at det var et viktig grep at man fikk dette inn i tildelingsbrevene til institusjonene. Det er noe som den forrige regjeringen var opptatt av å følge opp, og som vi også har vært opptatt av å følge opp. Så har vi sett, som representanten også sier, at tallene har gått noe ned etter det – det er veldig bra. Hvis de fortsetter å gå ned, trenger vi ikke noen ytterligere virkemidler i utgangspunktet. Hvis nedgangen stopper opp, må vi vurdere andre ting.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-10:
Det var jo ganske mye uenighet i spørretimen forrige onsdag, så jeg tror ikke det skader at vi har litt harmoni også på noen saker, selv om demokratiet også innebærer uenighet. Jeg tror det er veldig lite fornuftig at man skal ta ut en liten del av langtidsplanen og så legge den frem for Stortinget, og så skal Stortinget få all den andre informasjonen senere. Jeg synes det er desidert mest ryddig at man legger frem alt samtidig. Vår plan for fremleggelse står – den er varslet: Langtidsplanen skal i utgangspunktet komme i løpet av høsten. Det er også den planen vi jobber med.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-10:
Vi har jo satt ned et finansieringsutvalg for å gå igjennom hele finansieringssystemet for høyere utdanning, bl.a. med tanke på de mange innspillene som kommer. Selv om kvalitetsreformen og belønningen i form av studiepoeng har veldig mye godt for seg, kan det ha noen svakheter ved at man f.eks. ikke i tilstrekkelig grad oppmuntrer til kvalitet. Det er en av de tingene vi ønsker å undersøke. Det andre, av en liste på flere, er hvorvidt det er samsvar mellom bevilgningene til de forskjellige institusjonene i en tid hvor høyskoler og universiteter f.eks. har blitt mye likere. Jeg sier ikke nå at alt dette vil komme i langtidsplanen, men alle disse sakene vil komme til Stortinget på egnet måte der det er riktig å legge det frem for Stortinget.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-10:
Nei!
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-10:
Den helt nøyaktige kildehenvisningen må jeg eventuelt komme tilbake til dersom representanten skulle ønske det, men man ser jo at antallet stipendiater har doblet seg de siste ti årene, sånn omtrent. Grunnen til at MNT-fagene er pekt ut, er jo at det er dyrere stipendiater, og det er også bred politisk enighet om at man må satse spesielt på de teknologiske og realfagsbaserte fagene. Det er grunnen til at stortingsflertallet, og også regjeringen, har valgt å prioritere de fagene spesielt. Men den helt korrekte kildehenvisningen til det klarer jeg ikke å ta på stående fot.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-10:
Nå er det jo ikke nødvendig å ha med alle prioriteringer når man sier hva som er de viktigste prioriteringene, men jeg er helt enig med representanten i at internasjonalisering ikke bare er viktig, men helt avgjørende for norsk høyere utdanning. Nå har vi jo fått tall som viser at vi etter hvert er blitt ganske gode på internasjonal rekruttering hit, selv om vi kan diskutere nivået, og om vi har behov for å få flere til å bli. Men altfor få norske studenter reiser ut. Jeg har lyst til å påpeke én konkret ting som jeg mener vi skal gjøre: Vi burde utarbeide en strategi etter modell av Nord-Amerika-strategien, hvor vi har hatt en systematisk strategi for å jobbe med både å få mer institusjonssamarbeid med nordamerikanske institusjoner og å få flere studenter til å reise ut. Tilsvarende burde vi ha, ikke for hele resten av verden, men for BRIKS-landene, nettopp fordi Brasil, Russland, India og Kina er land som vi vet kommer til å få relativt større makt i årene som kommer, og som er veldig viktig for Norge å forholde seg til.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2014-06-10:
Det ble en litt bredere runde rundt forskning og høyere utdanning, og det er fint. Det trenger vi å ha i Stortinget. Den 14. januar presenterte kunnskapsministeren sine syv punkter for kvalitet i forskning og høyere utdanning. Punktene var som følger: For det første skulle han sette ned en ekspertgruppe for å se på finansiering, til erstatning for den ekspertgruppen som skulle se på finansiering som man la ned. Han skulle følge opp forrige stortings vedtak om en langtidsplan for forskning. Han skulle følge opp EUs Horisont 2020 – alt vel og bra. Han skulle komme med en stortingsmelding om struktur, utvikle verdensledende miljøer, ivareta de ansatte og løfte lærerutdanningen. Det var de syv punktene. Det er gode punkter alle sammen. Det jeg savner, er et punkt om internasjonalisering generelt. Én ting er EUs Horisont 2020, som er veldig bra og veldig viktig, men skal vi løfte verdensledende miljøer, skal vi gi studentene våre den globale kompetansen som de trenger, er det ikke nok å være imot badestudier, man må også være for internasjonalisering og kontakt med Kina, USA og Sør-Amerika – verdensledende forsknings- og utdanningsmiljøer rundt omkring som forskere og studenter kan dra nytte av.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2014-06-10:
Det var noe i ordvekslingen mellom Marianne Aasen og Trine Skei Grande som ikke kunne stå uimotsagt i denne salen. Det vil stå i referatet at den parlamentariske lederen for Venstre sier at de beste og de klokeste har doktorgrad. Det er dem vi trenger i skolen. Hun gikk til og med så langt at hun spurte kunnskapsministeren om han var enig i at barna trengte disse beste og klokeste, les: doktorgradsinnehaverne. Det er mange gode og kloke mennesker som har doktorgrad, men det er altså 90 000 lærere i norsk skole som ikke har doktorgrad, og som er kloke og gode mennesker. Når Venstres parlamentariske leder belærer salen om ikke å snakke læreryrket ned, snakker hun med dyp innsikt i øvelsen. Det er slik at vi har folk med treårig utdanning i skolen, vi har fireårig, og vi har en god del med mastergrad – femårig utdanning. Vi har kanskje også noen med doktorgrad. Vi har folk med etter- og videreutdanning, kurs i skoleledelse, fordypning i lesevansker, innsikt i atferdsutfordringer, osv. – som gjør en fantastisk jobb. At det sies fra denne sal at de kloke og de beste trengs også i skolen, mener jeg er å nedgradere, nedvurdere og nedsnakke de fantastiske menneskene som gjør en jobb i norsk skole i dag. Det er fantastisk med folk med doktorgrad. Mange av dem trengs for å lære opp dem som skal undervise i skolen i framtiden. Mange av dem trengs ved forskningsinstitutter, universiteter og høyskoler. Noen kan sikkert også gjøre nytte for seg i grunnskolen. Men jammen er det mange uten doktorgrad som gjør en kjempeinnsats i norsk skole hver eneste dag. Det burde også partiet Venstre sette stor pris på.
Kristin Vinje (Høyre), 2014-06-10:
I dag behandles flere saker som alle har det til felles at de handler om å styrke arbeidet med å realisere kunnskapsnasjonen. I Venstres representantforslag om å sikre tilstrekkelig antall rekrutteringsstillinger foreslås det å legge til grunn et minimumstall for opptrapping av stipendiatstillinger i langtidsplanen for forskning. De siste årene har det vært en positiv utvikling i antall avlagte doktorgrader hvert eneste år. I 2003 hadde vi i Norge bare halvparten så mange doktorgrader per innbygger som Sverige, og vi var langt bak både Danmark og Finland. I 2012 fikk vi en rapport som beskrev behovet for doktorgradskandidater i det norske arbeidsmarkedet i årene fremover, og som ga vurderinger av andre forhold av betydning for innsikt om doktorer og forskerutdanning. Allerede to år etter rapporten Etterspørsel etter og tilbud av stipendiatstillinger i Norge frem mot 2020, uteksamineres det 200 doktorander mer årlig enn det som ble lagt til grunn i utredningen. Det er positivt. Likevel er det fremdeles behov for flere kandidater med doktorgrad, særlig innenfor områdene matematikk, naturvitenskap og teknologi, men også til en viss grad innenfor samfunnsvitenskap, medisin og helsefag. Jeg kan opplyse om at dette er dokumentert i nevnte rapport, som ble etterspurt av Fylkesnes. Det er slik i dag at vi i økende grad har behov for doktorgradskompetanse i flere deler av samfunnslivet. Før i tiden havnet doktorer stort sett på universitetet, men for at vi som nasjon skal lykkes med å bygge kunnskapssamfunnet, trenger vi kompetente kandidater flere steder enn i akademia. Det er en forutsetning for et velfungerende forsknings- og innovasjonssystem. Derfor er det veldig bra at regjeringen i årets budsjett, i tillegg til å styrke budsjettene betydelig, foreslo å etablere en ordning med offentlig sektor-ph.d. Dette vil gjøre det lettere for offentlig sektor å definere doktorgradsprosjekter som belyser relevante problemstillinger i et samarbeid mellom akademia og offentlig sektor. I inneværende års budsjett ble bevilgningene til stipendiatstillinger styrket i forhold til forslaget fra den rød-grønne regjeringen, og det ble lagt spesielt vekt på økningen til de såkalte MNT-fagene. Etter snart ett år med ny regjering er det gøy for en representant som brenner over gjennomsnittlig for forskning, å registrere at det er flere gode grep som nå gjøres for å styrke kunnskapssamfunnet. I dag lovfester vi like rettigheter for studenter, slik at vi legger til rette for å kombinere studier med å få barn. I tillegg til endringene i universitets- og høyskoleloven har regjeringen nylig presentert en ambisiøs plan for norsk deltakelse i EUs forskningsprogram Horisont 2020. Til høsten kommer regjeringens langtidsplan for forskning og høyere utdanning, som vil beskrive rekruttering generelt og stipendiatstillinger spesielt, for å nevne noe. Kanskje er det også sånn at man i neste stortingsperiode får mer enn én representant på Stortinget med doktorgrad.
Kristin Vinje (Høyre), 2014-06-10:
Jeg vil bare gi en kort kommentar til SVs representant som ikke er helt enig i at vi skal prioritere å satse på MNT-fagene når det gjelder doktorgradsutdanning. Da hadde jeg bare lyst til å presisere at begrunnelsene for at det er et ekstra behov for å prioritere MNT-fagene – matematikk, naturvitenskap og teknologi – når det gjelder stipendiatstillinger, er godt dokumentert i den rapporten som ble bestilt av den forrige, rød-grønne regjeringen med SV i Kunnskapsdepartementet. Den heter Etterspørsel etter og tilbud av stipendiatstillinger i Norge frem mot 2020, og den ble presentert i 2012. Der står det uttrykkelig at de er særlig store innen MNT-fagene, og det er rom for noe vekst i samfunnsvitenskap, medisin og helsefag. Dette er godt dokumentert, og det er ingen ting som tilsier at dette har forandret seg de siste to årene.
Thorhild Widvey (Høyre), 2014-06-10:
Representantene Audun Lysbakken og Snorre Serigstad Valen tar i et representantforslag opp forslag om å gjøre tilgjengelig navn på de anonymt gravlagte i minnelunden på Ris gravlund i Oslo. I perioden 1965–1987 ble 55 tidligere pasienter ved Gaustad sykehus gravlagt anonymt i minnelunden. Det blir også foreslått en nærmere undersøkelse av om det finnes lignende graver andre steder i landet. I min vurdering av saken har jeg vist til at gravene er anonyme graver, og at de også bør behandles som dette. Anonym gravlegging er en verdig form for gravlegging som anerkjennes. Valg av denne gravferdsformen tas av den som sørger for gravferden. Som regel er det etterlatte som står for avgjørelsen. Slik jeg har oppfattet det, var det helsepersonell ved Gaustad sykehus som tok valget om anonym gravlegging. Grunnen til dette kan ha vært at pasientene ikke hadde nære etterlatte som sørget for gravferden, eller at etterlatte ikke ønsket noe eget gravsted. Historiene bak den enkelte gravlegging kjenner vi ikke fullt ut. Dersom det har skjedd gravlegginger i strid med ønske fra avdødes nærmeste etterlatte, er dette beklagelig. Dette vil i tilfelle være et brudd med forutsetningene for anonym gravlegging. I så fall må etterlatte kunne få opplysninger om den gravlagte fra gravplassmyndigheten. Dette må vurderes konkret og avgjøres av gravplassmyndigheten lokalt. Når det gjelder problemstillingen rundt umerkede graver andre steder i landet, viser jeg til komitéinnstillingen. Komiteen legger til grunn at dette blir belyst i tater-/romaniutvalgets arbeid og den påfølgende NOU-en til dette utvalget. Jeg merker meg ellers at det er en enstemmig komitéinnstilling i denne saken. Jeg oppfatter dette slik at komiteen er enig i min vurdering som ble gitt i brev til komiteen.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2014-06-18:
På vegne av representantene Knut Storberget, Anna Ljunggren, Hege Haukeland Liadal, Arild Grande, Helge Pedersen og meg selv er det en glede fremme forslag om å legge fram en handlingsplan for en giftfri hverdag.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2014-06-18:
Eg sa ikkje at kommunereforma er det viktigaste, eg sa at det er den som har fått mest omtale i denne kommuneproposisjonen. Det viktigaste er sjølvsagt at me set kommunane i stand til å yta gode tenester til innbyggjarane. Men kommunereforma er viktig når det gjeld at kommunane òg i framtida skal vera viktige. Eg er ikkje einig i dei beskrivingane representanten seier at SSB har antyda. SSB har lagt fram tal for skatt til og med mai, og KS har sagt at dersom tendensen fortset, kan tala bli slik og slik. Dette er usikre tal, og det er viktig å merkja seg at det er usikkert. Når det gjeld kompensasjon av skatteinntekter, har det vore eit grunnleggjande prinsipp – vil eg seia – blant dei aller fleste partia om at ein skal behalda dei meirskatteinntektene kommunane får, og når skatteinntektene går ned, skal ein ikkje få kompensert det. I 2004 brukte Framstegspartiet sin vippemakt til å tilføra kommunane meir pengar, med den grunngjevinga at skattane hadde gått ut som eitt av argumenta.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2014-06-18:
Innstillinga er på litt meir enn 200 sider, så eg har forståing for at ein ikkje har lese absolutt alt. Men fleire av merknadene inneheld ordet «folkeavstemming» – òg der Framstegspartiet er med – der me har sagt at folkeavstemming kan vera ein måte å lytta til innbyggjarane på, og at det er opp til lokale kommunar å velja korleis dei skal involvera innbyggjarane sine i den prosessen som no skal skje. Me er opne for at kommunane kan velja ulike modellar. Det viktigaste er at dei tek innbyggjarane med på råd, og at innbyggjarane og næringslivet får vera med og diskutera kva som skal til for å levera gode tenester i framtida gjennom denne kommunereforma. Men me har ikkje endra synet på folkeavstemming som eit viktig element i demokratiet vårt og ønskjer svært mange folkeavstemmingar velkomne òg i dette spørsmålet, men det blir opp til kommunane å bestemma korleis dei vil ta innbyggjarane sine med på råd i denne prosessen.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2014-06-18:
Dersom ein har lese heile innstillinga, har ein i alle fall funne ut at det står ikkje noko om innbyggjarquiz nokon plass. Det som står der, er at ein kan ha ein innbyggjarundersøking, og tanken til regjeringan med denne er at ein kan ha fleire spørsmål enn berre ja- og nei-spørsmål, for å få fram nyansar, og at regjeringa stiller eit slikt system til bruk for kommunane, dersom dei ønskjer å ta det i bruk. Så til spørsmålet om ekspertutvalet. Det er viktig å vera klar over at det ikkje er Stortinget som gjev mandat til regjeringa sine ekspertutval – ein må vera ryddig i ansvarsfordelinga mellom storting og regjering. Ekspertutvalet har heller ikkje, slik som mindretalet i komiteen seier, mandat til sjølv å føreslå kva oppgåver som skal flyttast. Det skal vurdera dei oppgåvene som regjeringa føreslår og legg fram for Stortinget, og seier – på same måte som dei har gjort i sin første delrapport – kva som skal til for å vera ein robust kommune, med dei nye oppgåvene. Når regjeringa no får innstillinga, kan det hende dei må sjå på korleis dei skal samanstilla tidlegare utgreiingar i forhold til mellomnivå på ein eigna måte, og det har eg tiltru til at regjeringa vil gjera sjølv.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2014-06-18:
Me kunne ha snakka mykje om handlingsrommet i kommuneøkonomien. Eg delar ikkje like sterkt bekymringa for at handlingsrommet er så veldig redusert. Ein tek med seg berre skattesviktelementet, men ser ikkje på demografi og lønsoppgjer som to andre element som trekkjer i motsett retning, slik at dersom ein ser heilt nøkternt på det, er handlingsrommet omtrent uendra i forhold til det som var utgangspunktet for 2014. Når det gjeld 2015, sørgjer me for eit opplegg for kommunesektoren som er robust – eg veit ikkje om eg får lov til å bruka ordet «robust», men me oppfattar det i alle fall som robust og betre enn det opplegget dei raud-grøne la fram i sitt siste år. Når me trekkjer frå demografi og pensjon, som er utgifter kommunane likevel har, er handlingsrommet større. Skattelettepolitikk er viktig, og me skal klara begge delar. Skal kommunane få inntekter i framtida, må me stimulera til vekst i landet vårt, og då er det viktig å ha ein skattelettepolitikk for å skapa verdiar i framtida.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2014-06-18:
Nei, skattesvikt blir ikkje kompensert, men sjølvsagt vil regjeringa vurdera skattøren i statsbudsjettet, for å oppnå ønskt skatteprosent mellom skattøren og ramma. Ein vil sjølvsagt, med nytt anslag i statsbudsjettet, gjera sine vurderingar med omsyn til korleis kommuneøkonomien skal vera robust, slik denne proposisjonen varslar. Men det er viktig å hugsa på at kommunane får behalda meirskatteinntektene når det går bra. Eg føreset at dei ikkje brukar dei opp, men at kommunane er nøkterne og sørgjer for at ein held unna litt til det eventuelt går ned. Så er det viktig for kommunane at dei lever av skatteinntektene òg og ikkje berre av overføringar. Skulle me kompensert all skattesvikt og trekt inn all meirskatteveksten, er kommunane i realiteten styrte av rammefinansieringa, noko me ikkje ønskjer. Me ønskjer at kommunane skal fokusera mest på å tiltrekkje seg næringsliv og skatteinntekter, ikkje fokusera på å få statlege overføringar. Dette er eit viktig poeng for oss, og derfor må kommunane vera skattefinansierte. Då går det av og til opp og av og til ned.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2014-06-18:
Eg merka meg at ein i innlegget fokuserer på skattesvikt og kompensasjon for skattesvikt, så eg har to spørsmål til det. Vil Arbeidarpartiet når kommunane har meirskatteinntekter, forventa at ein skal trekkjast i meirskatteinntektene? Det er spørsmål nr. 1. Spørsmål nr. 2: Sidan Arbeidarpartiet no varslar at dei skal kompensera skattesvikt når dei sit i opposisjon, har Arbeiderpartiet nokon gong i posisjon meint det same og gjennomført og føreslått det same? I tilfelle, kva tid?