Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2008-06-18:
Det er vanskelig å behandle årets landbruksoppgjør uten å ta en kikk utenfor landets grenser og se hva som er den internasjonale situasjonen. Det er at verden mangler mat. Økonomisk vekst, flere mennesker og alternativ bruk av landbruksareal har ført til en eksplosiv prisvekst på landbruksprodukter. Dette har alvorlige konsekvenser for dem som har minst. Når det er sånn at du bruker nesten alt du har på mat, er sult resultatet hvis prisene går ytterligere opp. Det er også vi i Norge nødt til å ta inn over oss. Vi må ta vår del av ansvaret for å produsere den maten som verden trenger. Det er akkurat det vi gjør gjennom dette oppgjøret og gjennom våre posisjoner i Verdens Handelsorganisasjon. Og for å begynne med det siste: Verdens Handelsorganisasjon er håpløst i utakt med tiden, håpløst i utakt med de behovene som verden møter når det gjelder behov for mer produksjon. Vi har gjennom de siste 30 årene sett hva liberalisering, reduksjon av landbruksstøtte og økt handel av mat fører til. Store eksportsubsidier har gjort at veldig mange hjemmemarkeder i Afrika har ramlet sammen. Afrikas totale matproduksjon går ned. Vi ser også nå at enkelte land innfører eksportrestriksjoner for å ta vare på eget folks behov for mat. Dette er alvorlig. Vi forutsetter derfor at en eventuell ny avtale er nødt til å ivareta vårt behov for en nasjonal landbrukspolitikk og en tilstrekkelig nasjonal produksjon av mat. Denne avtalen dokumenterer det linjeskiftet som den sittende regjeringen har representert for norsk landbruk. De fire oppgjørene som Bondevik og Sponheim hadde ansvaret for, representerte en inntektsvekst på 800 kr. De tre årene vi har hatt ansvaret for, representerer en inntektsvekst på mellom 50 000 og 60 000 kr. Vi ser at produksjonen går opp i alle viktige produksjoner, vi ser at investeringene går opp, vi ser at avgangen går ned, og vi har styrket miljø- og distriktsprofilen. Det er en robust strukturprofil som legger til rette for nødvendig omstilling, bl.a. gjennom innføring av kvoteleie. Denne omstillingsprosessen, snuoperasjonen, trenger vi om vi skal ivareta våre internasjonale forpliktelser til å produsere mer mat, til å øke produksjonen, til å øke utnyttelsen av egne areal og legge grunnlaget for nødvendige investeringer og framtidstro i næringen. Dagens avtale og den eksisterende politikken peker dermed framover og ikke bakover. Denne innstillingen synliggjør imidlertid at det er to svært viktige forskjeller i norsk landbrukspolitikk og i denne salen. På den ene siden har du regjeringspartiene, og du har Kristelig Folkeparti og Venstre, som er rimelig enige om retning og omfang: Kristelig Folkeparti etter mitt skjønn åpenbart, Venstre enig, men dog motvillig, kanskje fordi man er nødt til å forsvare det som skjedde i forrige periode. De to andre partiene, Høyre og Fremskrittspartiet, legger seg på en helt annen kurs og med avvikling av norsk landbruk som siktemål. Det tar riktignok noe lengre tid med Høyre enn med Fremskrittspartiet. Den viktigste forutsetningen for denne påstanden er at man ønsker å avvikle avtalesystemet. Man ønsker å ta bort eller svekke tollvernet dramatisk. Man ønsker å svekke de interne overføringene til landbruket, Fremskrittspartiet med 6 milliarder kr og Høyre med 2 milliarder kr. Man ønsker å avvikle viktige strukturvirkemidler og fjerne produksjonsbegrensningene, og man gjør dette samtidig som man skriver inn fagre ord i innstillingen om at man ønsker en variert bruksstruktur og produksjon over hele landet. Det henger ikke i hop, fordi virkemidlene ikke står i forhold til målene. Det dette fører til, i hvert fall hvis du tar Fremskrittspartiets politikk, er en ukontrollert avvikling av landbruket. Konsekvensene kommer til å bli en massiv nedlegging av bruk, og folk som havner i gjeldsklemma. Vi kommer til å få en sterkt redusert produksjon. Vi kommer til å få en sentralisering av produksjonen og tap av alle de tilleggsverdiene som landbruket representerer, enten det er miljø, kulturlandskap eller synergieffekter opp mot reiseliv. Det er titusenvis av familier som kommer til å gå inn i en uholdbar gjeldssituasjon, rett og slett fordi man nå har satset under de rammevilkårene som ligger her. Dette er en del av den lange valgkampen. Jeg mener at vi gjennom dette oppgjøret har vist at vi leverer, at vi er i stand til å levere, og at vi synliggjør godt de forskjellene som er mellom oss og dem.