Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2008-05-22:
Etter 18 dager fant også regimet i Burma ut at det kanskje ville være verdt å markere den katastrofen som har skjedd i landet. Det er vel også et symptom på hvordan myndighetene der generelt har forholdt seg etter at syklonen rammet Burmas befolkning. Dermed står i grunnen Burmas befolkning overfor både en humanitær katastrofe og en politisk katastrofe, som de nå må lide under. Bare for å gi noen tall er det nå antydet at opp mot 200 000 mennesker kan være døde som følge av syklonen, og at et langt høyere antall enn det offisielle tallet på 134 000 er døde eller savnet. Etter to uker har kun en femtedel av dem som trenger det, fått noe hjelp. Hvor mange som har mistet livet fordi juntaen har nektet omverdenen å bistå, får vi vel neppe vite. Men det kan altså bli verre. Faren for utbrudd av alvorlige epidemier øker for hver dag som går uten tilgangen til rent drikkevann, som er nødvendig for å unngå slike epidemier. Matmangelen er i tillegg i ferd med å bli akutt. Og dette skjer i et land som allerede før syklonen var i en alvorlig krise. I nabolandet Thailand regner man nå med at det er rundt 2 millioner burmesiske flyktninger. De har forlatt hjemlandet enten på grunn av krig og forfølgelse eller fordi de rett og slett ikke var i stand til å brødfø seg og sin familie. FN har i flere år advart om at Burma står på randen av en større humanitær krise. Krisen skyldes utelukkende juntaens lange vanstyre, for Burma er faktisk et land rikt på naturressurser. General Tan Shwes rulleblad er også verdt å feste seg ved. Burma har i mange år vært beryktet for juntaens utstrakte bruk av tvangsarbeid, for hærens rekruttering av barnesoldater og for soldaters voldtekt av kvinner og jenter, som ledd i krigføringen mot etniske minoriteter i landet. Det bør derfor være et tankekors at verden allikevel ikke har funnet grunn til å gripe inn i sterkere grad enn man har gjort. Så har vi notert oss at statssekretær Raymond Johansen i dag er i Burma. Jeg forstår at det brevet som utenriksministeren nå henviste til, er et introduksjonsbrev og et høflighetsbrev og intet utover det. Det er i så fall i strid med den meldingen som gikk ut på NTB i går, tror jeg, om at en i brevet også skulle henlede oppmerksomheten mot menneskerettssituasjonen. Det er for så vidt en grei avklaring. Utenriksministeren henviste til representanten Høybråtens innlegg om det moralske imperativ, og sa at tiden nå kanskje var inne til først og fremst å se på den humanitære situasjonen. Men i den grad Norge og andre land nå virkelig viser - og det gjør man jo - at man er villig til å stille opp for å avhjelpe en tragisk situasjon, kan man også se det slik at tiden også burde være inne for Burmas junta til å se litt lenger enn de hittil har gjort, og forså at andre lands holdninger også har et moralsk imperativ i seg, i den grad de er villige til å se seg selv og sin egen situasjon. For det er et faktum at deres opptreden gjør at landets befolkning lider langt mer enn det ellers hadde vært grunnlag for. Jeg synes det er interessant at Frankrikes utenriksminister, Bernard Kouchner, ikke bare henviser til 2005-vedtaket om å kunne gripe inn i særskilte situasjoner, men også til uttalelser fra 1988 fra FN om at et land som ikke makter å sørge for egne innbyggeres sikkerhet ved en humanitær katastrofe, kan innby til at omverdenen griper inn. Så det er mange politiske imperativer å tenke på i den utrolige tragiske situasjonen som nå utspiller seg.