trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-10-21:
Jeg har et lite spørsmål til Grete Knudsen. Det går på framtida til skoleslaget, eller den midlertidige perioden vi har foran oss før vi får en permanent lov på bakgrunn av Berg-utvalgets utredning. Det er vel grunn til å regne med at før vi får en permanent lov, eller en lov som vi iallfall skal leve med over en lengre periode, vil det med stor sannsynlighet gå tre-fire år. Så vi skal leve med dette lovverket i tre-fire år. Vi har hatt en sterk nedgang i antall studenter innenfor skoleslaget, og mitt spørsmål til Grete Knudsen blir da: Tror Grete Knudsen og Arbeiderpartiet at det må til noen gulrøtter eller noen incitamenter overfor fylkeskommunene for å sikre at vi greier å opprettholde tilbudet de nærmeste tre-fire årene framover til vi får en skikkelig gjennomgang av hele lovverket på dette området? Og hva vil eventuelt Arbeiderpartiet se som mulige gulrøtter, mulige incitamenter, for å stimulere fylkeskommunene til å opprette den type studieplasser i årene framover?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-10-21:
På bakgrunn av statsrådens innlegg føler jeg behov for å kommentere noe han sa om endringen i § 2 andre ledd, om at komiteen har gått bort fra den opprinnelige formuleringen og bruker en formulering om at det kan gis forskrift om nasjonale mål. Dette betyr ikke et mindre press på fylkeskommunene, snarere tvert imot. Vi vet at dette med omfangsforskriften ikke har fungert godt nok. Det er helt klinkende klart, og slik jeg ser det, vil det være et veldig godt pressmiddel overfor fylkeskommunene hvis departementet gir forskrifter om nasjonale mål, herunder kapasitet, prioriteringer osv. Derfor er mitt spørsmål til statsråden: Antar statsråden – i og med at vi har åpnet for at det kan fastsettes slike forskrifter, og ikke at det skal – at det er behov for å lage forskrifter om nasjonale mål? Det vil være viktig hvordan statsråden vurderer det. Hvis han vurderer det slik at det er behov, og at han vil tro at det vil komme forskrifter på dette området, vil det kanskje bli det viktigste pressmiddelet vi får overfor fylkeskommunene, og det blir det viktig å ta i bruk. Så litt om en liten sak til som går på økonomien. I statsbudsjettet er det lagt fram et forslag om å bruke 180 mill. kr i forbindelse med kompetansereformen. Ingen av disse midlene er lagt inn på teknisk fagskole, til tross for at teknisk fagskole jo er et viktig etter- og videreutdanningstilbud. Antar statsråden at det i tiden framover kan være aktuelt å knytte en del av det som skjer ved teknisk fagskole, opp mot kompetansereformen og også bruke midler som man pløyer inn i den reformen, på teknisk fagskole, for å gi fylkeskommunene denne lille gulroten, dette lille incitamentet, til å prioritere studieplasser innenfor dette området?
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 1999-10-21:
Jeg er glad for at det er en enstemmig komite som nå vil beholde og videreutvikle skoleslaget teknisk fagskole. Det ble også påpekt i innstillingen til ny opplæringslov i juni 1998, hvor vedtaket om å få en midlertidig lov i Stortinget kom. Dette er et skoleslag som må finne sin form og sitt innhold. Vi er også nødt til å avklare både finansiering og ansvar for skoleslaget, som jo er mandatet til Berg-utvalget. Det er helt klart at dette skoleslaget har nye markeder og nye muligheter både innenfor etter- og videreutdanning, slik som representanten Grete Knudsen påpekte, men også fordi vi nå ser nye typer utdanninger som ikke trenger å være en del av det høyere utdanningssystemet. En midlertidig lov er nødvendig for å bevare skoleslaget. Gjennom dette lovforslaget gis også departementet mulighet til å forhindre nedleggelser ved å forskriftshjemle en nasjonal plan for skoleslaget. Her kan altså departementet gå inn på retningslinjer for dimensjonering av utdanningstilbudet. Kristelig Folkeparti ser gjerne at fylkeskommunene samarbeider om dette skoletilbudet, slik at en får inntak over fylkesgrensene og også kan få en bedre markedsføring av skoletilbudet. Vi tror at en del av nedgangen i søkningen skyldes at skoleslaget ikke har vært markedsført nok. For Kristelig Folkeparti har det også vært viktig å legge til rette for ubyråkratiske og praktiske løsninger for å videreføre skoleslaget. Vi legger vekt på at teknisk fagskole skal ha en egenart, og hovedregelen om egne reglement og styringsorganer ligger også i loven. Men vi har flere små tilbud som er samlokalisert med videregående skoler, og for disse er det nødvendig å ha praktiske ordninger. Derfor er jeg glad for at flertallet ser det behovet og åpner adgang for fylkene til å søke om felles reglement. Høyre og Fremskrittspartiet vil allerede nå ta stilling til hvem som skal ha det økonomiske ansvar for teknisk fagskole. Vi i Kristelig Folkeparti ønsker å se hele skoleslagets profil og innhold før vi tar endelig standpunkt. Jeg synes komitelederen i sitt innlegg har argumentert bra for hvorfor det er riktig å se hele utvalgsinnstillingen og hele skoleslagets profil og innhold i sammenheng før en tar stilling til dette. Det er dette Berg-utvalget jobber med. Det er også viktig å få høringsinstansenes syn på denne innstillingen før vi konkluderer. Jeg tror en slik framgangsmåte vil gagne hele skoleslaget. Til slutt: Kristelig Folkeparti er glad for at vi nå får en midlertidig lov som sikrer skoleslaget i påvente av en mer permanent lovgivning og plassering av skoleslaget. Kristelig Folkeparti ønsker å beholde teknisk fagskole. Vi mener den har en oppgave i utdanningssystemet, og det betyr også at studentene ved disse skolene må sikres en god studiefinansiering. Dermed må disse studentene få mulighet til lån og stipend uavhengig av antall år i videregående skole.
Inge Lønning (Høyre), 1999-10-21:
Det er helt riktig oppfattet, herr president.
Helene Falch Fladmark (Venstre), 1999-10-21:
Det mest gledelige med dagens debatt er at alle partiene så tydelig understreker eksistensberettigelsen for teknisk fagskole. Dette skoleslaget har nemlig blitt en smule stemoderlig behandlet av dem som ønsket å strømlinjeforme norsk utdanningssystem tidligere på 1990-tallet. Nå har alle partier erkjent at teknisk fagskole absolutt har sin plass i Utdannings-Norge. Saksordføreren redegjorde godt for hva komiteen er enig om, så jeg skal ikke bruke tid på å gjenta det, som flere andre også har kommet inn på. Venstre støtter selvfølgelig det som har blitt sagt. Hvilke typer skole landet skal ha, må baseres på hvilke ønsker om utdanning befolkningen har, og samfunnets behov for kompetanse. Teknisk fagskole har for mange vært et alternativ til høyere utdanning og for noen et springbrett for å ta høyere utdanning, og har i så måte vært veldig viktig for mange mennesker i dette landet. Selv om søkertallet har gått ned de siste årene, har samfunnet behov for dette skoleslaget og den kompetansen som blir gitt der, særlig nå når enkeltpersoner og bedrifter i stigende grad har behov for faglig påfyll og lederutdanning på ulikt nivå, som flere har vært inne på. Jeg vil spesielt fremheve den betydningen teknisk fagskole har hatt og skal ha for å utdanne ledere til skipsfarten. Det er en svært viktig industri for Norge, og det er viktig å få gode fagfolk og gode ledere innen den type næring. Odelstinget skal i dag vedta en midlertidig lov i påvente av Berg-utvalget, som utreder lovtilknytning for opplæringstilbudene mellom videregående skole og høyere utdanning. Loven skal sikre at tilbudet om teknisk fagskole opprettholdes inntil disse skolene i mellomsjiktet har funnet sin plass i lovsystemet. Men jeg vil understreke, som Reikvam også gjorde, at departementet må følge utviklingen nøye. Nå har vi fått på plass en lov, men det er også viktig å følge opp loven og følge opp fylkeskommunene i det arbeidet de har å gjøre. Venstre er også glad for at statsråden har satt i gang et arbeid for å sikre disse skolene generelt – nå snakker jeg om skolene på mellomnivået. På mange måter har de blitt gjemt bort og blitt glemt etter Reform 94, men de har helt klart sin berettigelse på ulikt vis. Norge har bruk for et mangfold av utdanningstilbud som både tilfredsstiller den enkeltes behov for utdanning og samfunnets behov for kompetanse.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-10-21:
Eg har òg oppfatta at den endringa som er komen, er ei forsterking, men eg meiner at det ville vere dumt å grunngje den forsterkinga med å seie at omfangsforskrifta ikkje gjeld, før vi har funne ein ny måte å bruke forskrifta på. Vi har varsla at vi vil kome tilbake til Stortinget med omfangsforskrifta og gje ho ein ny sjanse. Eg er samd med representanten Reikvam i at forskrifta ikkje har fungert godt nok, men det er mange årsaker til det. Ei årsak er at fylkespolitikarar på skulesektoren ikkje har oppfatta at det der faktisk er eit hjelpemiddel som på ein måte kan vere viktig for å stå imot presset på skulesektoren. Ei anna årsak er at eg heller ikkje har handtert den forskrifta så strengt som eg trur eg burde gjort heilt frå fyrste dag av, for å sikre den krafta som den forskrifta eigentleg hadde. Det har eg lyst til å gje uttrykk for. Eg trur likevel ikkje det er noka usemje mellom representanten Reikvam og meg, for eg oppfattar at det her ligg ei styrking. Eg vil her og no varsle at vi kjem til å føreta ei kartlegging, og eg er innstilt på å bruke den fullmakta eg har fått av Stortinget for å sikre at den utviklinga som har skjedd så langt, ikkje held fram. Så litt om kompetansereforma i høve til teknisk fagskule. Det er heilt rett at det ikkje ligg noko spesifikt her når det gjeld teknisk fagskule, men når det gjeld kompetanseutviklingsprogramma, som skal utarbeidast i samarbeid mellom partane og utdanningsinstitusjonane, er det klart at teknisk fagskule vil kunne vere ein av dei som går inn i eit slikt trekantsamarbeid som vi ser for oss at det skal vere mellom partane og ein utdanningsinstitusjon. I ein slik samanheng er teknisk fagskule godt eigna, og eg vonar dei vert aktive deltakarar i det arbeidet.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-10-21:
Eg tillèt meg òg å kommentere det eine punktet om felles organ, som representanten Lønning ikkje ynskjer, og som han ynskjer å stemme mot. Det er svært gode resonnement for at ein i dei fleste tilfelle kan ynskje å skape ein eigen identitet for teknisk fagskole og studentane der, men vi har òg ein del eksempel på at både studentane i begge skuleslaga og leiinga ut frå storleik og ut frå struktur faktisk ynskjer at ein ikkje skal gjere det. Dei synest at aldersblandinga og den måten det er samansett på, faktisk er befruktande. Då er det på ein måte litt inkonsekvent i forhold til det som representanten Lønning ofte plar seie, at ein ikkje skal vere så firkanta i strukturen at ein ikkje opnar for den typen moglegheiter. Eg vil seie det slik at kanskje gjekk vi vel langt frå departementet si side, men at den kombinasjonsløysinga som komiteen har valt her, på ein god måte klarer å imøtekome det. Når det gjeld formålsformuleringa, gjeld det ikkje å setje noka grense for ei framtidig utvikling av teknisk fagskule i forhold til vaksne som ikkje tilhøyrer det som i dag vert rekna som fagarbeidarar. Eg vil nok seie meg samd med representanten Lønning når det gjeld eitt punkt, at det ikkje er noka glitrande formulering som ligg føre her, men den gjev eit klart uttrykk for at det ikkje er noka avgrensing, og det trur eg er bra.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1999-05-27:
Jeg tror ikke det norske helse vesenet trenger en revolusjon eller eksperimentering. Jeg tror at det som trengs, er systematiske forbedringer, og det er det som det har vært lagt opp til, både av den forrige regjering og av den nåværende regjering, og det er fremmet en rekke endringsforslag som har bedret situasjonen for norske pasienter. Derfor knytter denne loven seg også til de forbedringer som er vedtatt i de senere år. Jeg vil særlig trekke fram godkjenningsordningen i § 4-1. Jeg vil gi ros til helseministeren for at han har lagt vekt på at godkjenningen også skal innebære samfunnsgagnlige hensyn. Spørsmålet mitt er om jeg kan tolke helseministeren dit hen at Stortinget skal få anledning til å uttale seg om Sørensen-utvalgets innstilling. Det er et godt arbeid som er gjort av utvalget, men det blir ikke fattet noe demokratisk vedtak i et offentlig utvalg, så Stortinget må få det til behandling før Oslo kommune trumfer igjennom en aksje selskapsform som det er flertall mot i Stortinget, og som alle organisasjoner går imot. Jeg vil bare få bekreftet at helseministeren vil sette en stopper for gjennomføringen av de planene som er vedtatt, og i tillegg med knappest tenkelig flertall i Oslo kommune.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1999-05-27:
Jeg føler behov for å gå en runde til når det gjelder dette med AS ved de største syke husene våre, og hvilke konsekvenser det kan få. Det som bekymrer meg, er om offentligheten nå skal leve i uvisshet om hva Regjeringen og Kristelig Folkeparti tenker å foreta seg i den saken. Jeg vil minne om §   9-2, Ikrafttredelse, i loven som vi nå har til behandling, der det står: «Loven trer i kraft fra det tidspunkt Kongen bestemmer. Kongen kan bestemme at de enkelte bestemmelser i loven skal tre i kraft til forskjellig tid. » Det vil si at hvis helseministeren ønsker det, kan § 4-1, som er godkjenningsordningen, etter mitt syn tre i kraft ganske raskt. Da håper jeg at vi nå kan få en siste oppklaring fra helseministeren, for jeg synes at det blir – unnskyld uttrykket – litt for mye tåkeprat når vi ber om et klart svar: Vil helseministeren stoppe utviklingen av dette med aksjeselskap ved de to store sykehusene i Oslo?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-05-27:
La meg først få kommentere at jeg med glede registrerte at helseministeren har registrert at det også finnes et høyrespor i helsepolitikken. Som nevnt i mitt innlegg, vil Fremskrittspartiet stemme mot den foreliggende lovproposisjon, begrunnet i at det foreliggende lovforslag er lite fremtidsrettet og lovene er lite egnet til å møte de utfordringer sykehusene allerede har, og i enda sterkere grad vil få i årene som kommer. Lovforslaget er i store trekk en sementering av dagens sykehusorganisasjon og -struktur. Lovforslaget er i det hele tatt ikke noe vesentlig fremskritt i forhold til nåværende sykehuslov. Jeg tillater meg nå å utfordre helseministeren ved å be om at han peker på i det minste tre forhold i den foreliggende innstilling som skal være revolusjonerende og egnet til å møte de utfordringene sykehusene vil stå overfor i fremtiden.
Annelise Høegh (Høyre), 1999-05-27:
Når det gjelder akkurat de to siste replikkene, må jeg si at Gunhild Øyangen, etter mitt syn dessverre, kan ta det med ro, for det virker som om helseministeren – hvis han i det hele tatt har lovlig grunnlag – vil etterkomme hennes ønske. Men min bønn er at helseministeren også ser hen til hva et så klart flertall i det utvalget han selv har oppnevnt, har anbefalt, nemlig ikke å la storting og regjering blande seg inn i demokratisk fattede vedtak i fylkeskommunene. Så selv om det er to ulike saker, som han ganske riktig sier, vil min innstendige anmodning være at helseministeren ikke bruker sin eventuelle rett til å nekte den lovlig fattede prosessen som går i Oslo kommune. Ellers må jeg si at jeg synes helseministeren holdt et veldig greit og ordentlig innlegg, som han som regel alltid gjør. Jeg er helt enig med ham i at disse to hovedsporene i helsepolitikken, nemlig marked og fristilling på den ene siden og planlegging og styring på den andre, ikke er eller bør være motpoler. Det er de heller ikke i Høyres modell, idet vi helt klart ønsker en nasjonal styring og kontroll, men den skal være overordnet og ikke detaljpreget. Vi ønsker å vedta en egen nasjonal sykehusplan som skal fastlegge funksjonsfordelingen. Vi ønsker at Stortinget skal ha et direkte ansvar for de totale bevilgninger og ønsker også å bruke det såkalte markedet, altså pasientenes behov, som styringsredskap. Selv om det er riktig, som helseministeren og flertallet har vært inne på, at dagens lov innebærer visse reformer – og det som kommer senere i forbindelse med pasientrettighetsloven, innebærer enda viktigere reformer og forbedringer sett fra et brukerhensyn – så er de forslagene som i dag blir vedtatt, såpass «små » at jeg synes de fortjener karakteristikken flikking. Det største problemet er nemlig at det er spill og ansvarsfraskrivelse mellom forvaltningsnivåene, og det vil det fortsatt være etter Odelstingets vedtak i dag.
Annelise Høegh (Høyre), 1999-05-27:
Når vårt forslag til § 2-1 er falt, der § 2-2 var inkorporert, er det naturlig at vi stemmer for § 2-2.
Inga Kvalbukt (Senterpartiet), 1999-05-27:
Senterpartiet mener at i all organisering av helsetjenesten – og i denne sammenheng spesialisthelsetjenesten – må hensynet til den enkelte pasient være overordnet kravet til effektivitet. Etter mitt syn er det vanskelig å skille hensynet til den enkelte pasient og generelle samfunnsmessige hensyn. Derfor syns jeg det er interessant når Høyre sier i klartekst i innstillingen at de ikke vil legge samfunnsmessige hensyn til grunn for godkjenning av helseinstitusjoner. Høyres representant Høegh sa også at de syns det er problematisk med for mange forvaltningsnivå – og det er greit, demokratiet er kanskje ikke effektivt, men jeg tror likevel det er det beste vi har. Høyres modell for helsevesenet, med statlig ansvar for spesialisthelsetjenestene, er etter Senterpartiets oppfatning en ordning som verken gagner pasienten, distriktene eller folkevalgtes innflytelse, snarere det motsatte. Det vil bli verre for kronisk syke, da innsatsbasert finansiering, som følger pasienten direkte til sykehuset, vil favorisere raske og kanskje billige behandlinger i stedet for å ta hensyn til kronisk syke pasienter. Den kanskje alvorligste faren, sånn jeg ser det, er at det vil bli større avstand til dem som bestemmer, med fare for at lokalsykehusene legges ned. Allerede i dag merker vi et hardt angrep på lokalsykehusene, selv om vi nå har en situasjon innen helsevesenet som tilsier at vi burde få øynene opp for de små sykehusenes fordeler. Ser vi bl.a. på det stadig økende antall tilfeller av vanskelige infeksjonssykdommer, der vi må stenge avdelinger og kanskje sykehus, vil en variert sykehusstruktur være noe av det beste vi kan ha. Høyres modell kan være en fare for dette. Med Høyres modell står vi altså i fare for å få et svekket offentlig helsevesen. Mulighet for dannelse av AS bidrar til ytterligere sentralisering og mindre mulighet til offentlig kontroll og folkevalgt styring. Det viktigste er – som sagt – tilgjengelighet til spesialisthelsetjenestetilbud over hele landet. Senterpartiet vil også understreke at Regjeringen må opprettholde en stram regulering med hensyn til etablering av nye legestillinger for å hindre overetablering av leger i sentrale strøk, for en slik overetablering vil gjøre det enda vanskeligere å få leger i distriktene. Det nyopprettede Legefordelingsutvalget vil ha et særlig ansvar i så måte.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-27:
Med utgangspunkt i det som Høyres representant her nevnte, som jeg synes er en interessant betraktning: Departementet må holde fingrene borte fra fylkeskommunen, som man fra Høyres side i sin tur ønsker å få nedlagt. Når det gjelder den innsatsstyrte finansieringen som flere har vært inne på, har jeg et spørsmål til helseministeren. Man har sett at det har vært betydelige utgiftsøkninger også utover det man hadde forventet i forkant, og jeg vil spørre statsråden: Er det en ren effektivitetsgevinst som ligger i den innsatsstyrte finansieringen og de utgiftene man ser knyttet til den, eller kan det tenkes at denne ordningen – hvis den utvikles for langt – er kostnadsdrivende, og at man får uforutsette kostnader knyttet til den som går utover det man ville fått ved en annen fordeling mellom den innsatsstyrte finansieringen og rammetilskudd?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-27:
Jeg stemte også feil.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 1999-05-27:
Jeg skal bare gå inn på et par ting som har vært oppe i debatten nå – først til representanten Annelise Høegh som sa noe om at andre partier i den nye helsepolitikken hadde beveget seg i retning av Høyre, bl.a. i synet på pasientrettigheter. Jeg vil da minne representanten Annelise Høegh om at det var regjeringen Harlem Brundtland v/helseminister Werner Christie som i 1994 fremmet en helsemelding som la grunnlaget og trakk opp rammene for den pasientrettighetsloven som vi om få dager skal behandle i Odelstinget. Så merket jeg meg at representanten Alvheim var inne på en sak som knytter seg til innsatsstyrt finansiering. Både Arbeiderpartiet og SV har pekt på behovet for å følge virkningene av denne ordningen nøye, og jeg ville kanskje tro at debatten i disse dager om Regjeringens overraskende nedregulering av fylkeskommunenes forventede inntekter fra ISF-ordningen, skulle tilsi at ordningen ikke uten videre er problemfri. Arbeiderpartiet har foreslått innføring av ordningen, og det står vi ved. Vi ønsker også at denne ordningen skal vedvare, for vi tror at den er riktig, men vi har med uro registrert at Høyre og Fremskrittspartiet har lagt et sterkt press for å gjøre den mer og mer til en stykkprisfinansiert ordning. Med et slikt system vil en stå i fare for å miste styringen med kostnadene. Så til Sørensen-utvalget og spørsmålet om AS. Arbeiderpartiet mener, slik representanten Gunhild Øyangen gjorde bredt greie for, at det ville være svært uheldig om landets største og tredje største sykehus skulle gjøres om til AS, til og med før utvalgets innstilling har vært til politisk behandling. Jeg tror at det kunne få helt ukontrollerbare virkninger å gjøre disse sykehusene om til frittstående AS-organisasjoner. AS-formen er som kjent en ordning basert på forretningsdrift og avkastning, og jeg tror det ville være svært uheldig å prøve ut en AS-modell ved så store sykehus, som fort i et fritt system kan tiltrekke seg helsepersonell på bekostning av de øvrige sykehusene. Og vi vet vel alle i denne sal her hvem som er mest sårbare. Jeg går ut fra at formålet med et AS er å legge til rette for at sykehusene skal kunne bestemme mer over f.eks. arbeids- og lønnsforhold. Jeg tror neppe at et slikt system bygger opp under en solidarisk helsepolitikk i landet vårt.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-27:
Jeg må ta til etterretning at Fremskrittspartiet velger å gå imot en lov som legger opp til en forskrift om pasientansvarlig lege, som legger opp til en klarere og tydeligere ledelsesfunksjon i sykehusene, som legger opp til en plikt til å utarbeide individuelle planer, og en lov som totalt sett innebærer en modernisering av gjeldende lovgivning. Jeg har ikke påstått at dette er noen revolusjon. Derfor føler jeg heller ikke at det med rette kan stilles noe krav til meg om at jeg skal dokumentere at det er en revolusjon. Men jeg mener at det på vesentlige punkter er en klar forbedring for pasienten og for forvaltningen av helse vesenet. Så får det være at Fremskrittspartiet og regjeringspartiene, som faktisk er enige om mange ting i helsepolitikken, har skilt lag når det gjelder spørsmålet om eierskapet til sykehusene. Men det er ikke noe nytt som har kommet fram i denne saken. Det har ligget der lenge. Det ble bekreftet av Stortinget da vi behandlet St.meld. nr. 24 for 1996-97, Tilgjengelighet og faglighet, og det er også den underliggende konfliktlinje i denne debatten.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-27:
Jeg vil få bekrefte at Stortinget skal få anledning til å drøfte Sørensen-utvalgets innstilling, og jeg vil legge opp til en rask oppfølging når høringsrunden er avsluttet. Jeg tar sikte på å komme til Stortinget i høst med det spørsmålet. Så tar representanten Øyangen opp en helt annen sak, nemlig Oslo bystyres prinsippvedtak om å AS-organisere Ullevål og Aker sykehus og statens håndtering av dette. Det er slik at inntil den loven som Odelstinget i dag behandler, trer i kraft med alle sine forskrifter, må norsk syke husvesen forvaltes etter dagens sykehuslov. Det gjelder også spørsmålet om godkjenning av vesentlige endringer i driften av eksisterende sykehus. Jeg må som helse minister forholde meg til de lover og bestemmelser som gjelder, og det er i dette tilfellet sykehusloven § 3, som stiller krav om at vesentlige endringer av driften ved godkjente sykehus også må godkjennes. Jeg må foreta en vurdering av det forslaget som Oslo kommune utar beider, og som ikke foreligger ennå. Som forvaltning må vi selvfølgelig foreta en konkret vurdering av det forslaget for å kunne avgjøre for det første om det er en vesentlig endring av driften, noe jeg vil mene at mye taler for at det er, og for det andre om det er en endring som kan godkjennes etter sykehusloven. Jeg kan ikke her og nå forskuttere den behandlingen, enn si at den ikke skal kunne skje i henhold til gjeldende lovgivning.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-27:
Det som var mitt hovedpoeng, var at de samlede reformer som denne regjeringen har presentert siden den tiltrådte 17. oktober 1997, må ses i en totalsammenheng. Det er ganske riktig at den loven Odelstinget i dag behandler, representerer en videreføring av gjeldende rett på vesentlige områder. Og det mener jeg det er grunnlag for, fordi hovedstrukturen i helsevesenet bør videreføres. Men det er også på det rene at vi sett i sammenheng med de øvrige reformer som jeg refererte til i mitt hovedinnlegg, står overfor en betydelig gjennomføringsfase av endringer og forbedringer i helsevesenet både når det gjelder ressurser og tilgjengelighet, når det gjelder organisering og når det gjelder lovgivning. Etter min oppfatning er det grunn til å forvente at den samlede effekt av disse reformene vil bety forbedringer, ikke minst for de pasienter som helsevesenet er til for.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-27:
Jeg ser det slik at noe av intensjonen med å innføre innsatsstyrt finansiering nettopp har vært å øke tilgjengeligheten av helsetjenester og å øke behandlingskapasiteten. Og det er det vi ser har skjedd: Antall behandlede pasienter øker dramatisk, og antall brudd på ventelistegarantien reduseres enda mer dramatisk. Det ser jeg på som tilsiktede effekter av innsatsstyrt finansiering. Det er ikke effekter av innsatsstyrt finansiering alene, men jeg er overbevist om at det har sin del av æren for det. Så jeg vil være en sterk forsvarer av at den ordningen må videreføres. Vi må evaluere den, og vi må foreta justeringer og forbedringer underveis når vi ser at den har uheldige utslag, eller at rammene for den ikke fungerer tilfredsstillende på noen punkter. Og som kjent er det omfattende evalueringsopplegg i gang. Jeg vil imidlertid gi representanten Ballo rett i at dersom en går veldig langt i andelen stykkprisfinansiering, vil man få et budsjettstyringsproblem. Det må alle som ønsker å trekke denne andelen opp, forholde seg til. Jeg er for min del av den oppfatning at vi for tiden har funnet et leie som vi bør la ligge en tid, nettopp for å høste erfaringer med effektene. Og så langt mener jeg de er overveiende positive.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-05-27:
Jeg har merket meg det flertallet sier om skepsis til AS-modellen i sykehus, og la meg gjenta det jeg har sagt i denne salen tidligere: Jeg deler den skepsisen. Men det representanten Øyangen i realiteten ber meg om, er å ta forhåndsstandpunkt til en AS-modell som Oslo kommune ennå ikke har ferdig utredet. De har fattet et prinsippvedtak i bystyret, der deler av flertallet faktisk har stilt som betingelse at man også skal se på Sørensen-utvalgets innstilling og løsningene der før man tar endelig standpunkt, og skal så ha en sak med den endelige stiftelsen og forslag til vedtekter osv. Og jeg mener at en ansvarlig forvaltning av lovgivningen, enten det er gjeldende lov eller den loven som skal komme, tilsier at man saksbehandler på grunnlag av et konkret forslag og ikke en skisse, som man til nå har lagt fram fra Oslo kommunes side. Det får representanten Øyangen kalle «tåkeprat », eller hva det måtte være. Sett fra min side, er det et uttrykk for at jeg faktisk må forholde meg konkret til et forslag når det foreligger, og så har jeg sagt det jeg har sagt om mine mer grunnleggende holdninger.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 1999-05-27:
Jeg stemte feil – jeg stemte imot og skulle stemt for.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 1999-05-27:
Jeg stemte også feil – på samme måte.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 1999-06-14:
Jeg foreslår Bjarne Håkon Hanssen.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 1999-06-14:
Jeg syns det er veldig gledelig at Regjeringen nå har endret sitt syn på olje- og gassvirksomheten sammenliknet med hva som var oppfatningen til Regjeringen i fjor. Da fremmet man en rekke forslag til å forverre rammevilkårene. Man stod på dem lenge etter at oljeprisene hadde begynt å falle, og man stilte også kabinettsspørsmål etter at oljeprisene hadde begynt å falle. Nå er man opptatt av å si at man vil forbedre rammevilkårene, og det er et klart framskritt. Vi mener at tiltakene er mangelfulle, men vi gleder oss over at de har snudd, i hvert fall er retningen blitt en annen. Det er bedre enn ingenting. Mitt første spørsmål er derfor: Innser nå Regjeringen at forslagene ikke bare til CO2-avgift, men også til selskapsskatt og forenklet behandling, som de stod på i fjor høst, var feil, siden de nå fremmer forslag i motsatt retning? Et av forslagene som vi alle sammen samler oss om, er de 100 mill. kr til teknologiutvikling. Det er et godt forslag, og det er lansert tidligere, men nå får det flertall. Det er veldig bra. Det som ikke er så bra, er at Regjeringen har funnet det nødvendig å endre loven om petroleumsfondet for å greie å skaffe disse pengene. Det vises til at det tidligere har vært brukt penger på utgifter til deponering. Vel, deponering, opphugging av plattformer, mener vi er en del av de nødvendige utgiftene knyttet til selve virksomheten, og det har alltid vært intensjonen at slike utgifter skal dekkes direkte fra kontantstrømmen i oljevirksomheten. Derimot har det vært meningen at alle andre inntekter skal føres direkte inn i oljefondet, slik at enhver bruk av oljeinntekter skal synliggjøres, ikke fordi man aldri skal bruke oljepenger, men fordi man skal skjønne at disse inntektene er noe annet enn vanlige inntekter. De er en del av arvesølvet vårt. Vi tapper ned én formue, nemlig olje i bakken, for å bygge opp en annen, penger i banken. Så går man altså på en måte inn og tar pengene før de kommer i oljefondet, og skjuler det i budsjettet. Spørsmålet er om man egentlig er stolt av den måten å drive budsjettering på, der man undergraver hele poenget med oljefondet.
Aud Blattmann (Arbeiderpartiet), 1999-06-14:
Til representanten Korsberg vil jeg si at han kanskje burde ha lest innstillingen litt nøyere, for Arbeiderpartiet sier faktisk sammen med øvrige partier at vi ønsker en gjennomgang av vilkårene på sokkelen nettopp for å fjerne de barrier som eventuelt måtte ligge både i skattesystem og i lisenstildeling, for at andre, nye selskaper skal kunne komme inn på norsk sokkel. Så dette er ikke noe vi er uenig i, vi ønsker å styrke konkurransen, og det står faktisk i innstillingen.
Aud Blattmann (Arbeiderpartiet), 1999-06-14:
Det synes som om dette munnhellet «høy sigarføring» er blitt veldig populært her i Stortinget. Nå er det sånn at det har ikke vært noen høy sigarføring i forbindelse med Regjeringens manglende forslag til å komme ut av den situasjonen som petroleumsnæringen er i. Det vi har gjort, er å be om at CO2-avgiften skal vurderes, og at Regjeringen skal komme tilbake i forbindelse med budsjettet for 2000. Når det gjelder spørsmålet om å skille mellom gamle og nye felt, har vi bedt Regjeringen om å utrede også det. Det er ikke alltid lett å vite hva verken Høyre eller Fremskrittspartiet mener om CO2-avgiften. I det ene reviderte nasjonalbudsjettet er de faktisk med på å øke den 20 pst., for i neste omgang å redusere den eller fjerne den helt. Derfor er det er ikke så lett å finne de riktige veiene å gå her, men som sagt, vi har ikke skjøvet noen problemer foran oss. Vi har faktisk bedt Regjeringen utrede dette med spesifikke felt; det er noe som vi har bedt den komme tilbake til. Og for så vidt: Dette er også det primære standpunktet til Høyre og Fremskrittspartiet.
Aud Blattmann (Arbeiderpartiet), 1999-06-14:
La meg først få lov til å rette opp en feil jeg gjorde i mitt forrige replikksvar: Det var Høyres og Fremskrittspartiets sekundære standpunkt – som det egentlig er flertall for i Stortinget. Jeg skal ikke gjøre disse partiene urett. Så til de fremtidige investeringer og størrelsen på tallene i ECONs rapport, som ble nevnt av representanten Rise. De tallene jeg la frem, går altså frem til 2003 – det er i hvert fall de reelle tallene som foreligger nå. Og uansett hvem som har sagt hva, har jeg lyst til å understreke at det vi nå ser, er en dramatisk reduksjon i investeringer. Så har jeg lyst til å si til representanten Rise at selv om ikke regjeringspartiene liker det noe særlig, er det i hvert fall et inntrykk at næringen er meget godt fornøyd med den pakken som Arbeiderpartiet la frem – og den har fått oppslutning i næringen. Når det gjelder CO2-avgiften og produksjonsavgiften, vet representanten Rise utmerket godt at våre forslag vil bli tatt opp og fremmet i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Men hvis representanten Rise ikke er klar over det, kan jeg jo nevne at i tillegg til forslaget som går på produksjonsavgift, kutt i CO2-avgiften og mindre SDØE-andeler, har vi altså gått inn for både styrking av verkstedindustrien, styrking av bygg- og anleggssektoren, mer til forskning og flere tiltaksplasser i forbindelse med arbeidsmarkedsopplegg. Jeg tror kanskje det er litt pinlig for sentrumspartiene at man ikke har fremmet forslag og gjort mer for å komme ut av den situasjonen som næringen er i.
Aud Blattmann (Arbeiderpartiet), 1999-06-14:
I innstillingen fremgår det at det er enighet, dog ikke primært, men subsidiært, om hvordan vi skal gå frem når det gjelder dette med CO2. Jeg registrerer at også i dette innlegget er Fremskrittspartiet svært opptatt av å redusere byrdene for industrien når det gjelder CO2-avgiften. De ønsker primært å fjerne hele avgiften eller å redusere den. Men samtidig konkluderer Fremskrittspartiet med at det er forurenseren som skal betale forurensningen. Vi vet også at når de sier at de hele tiden har arbeidet for å fjerne CO2-avgiften, så er ikke det helt riktig, for sammen med Høyre gikk de i fjor i revidert budsjett inn for å øke CO2-avgiften med bortimot 20 pst. Mitt spørsmål til representanten Korsberg er: Hva mener egentlig Fremskrittspartiet?
Aud Blattmann (Arbeiderpartiet), 1999-06-14:
Det er enkelt å konstatere ved slutten av denne debatten at det er få ulikheter i synet på hvilke problemer petroleumssektoren står overfor – ulikhetene fremkommer i forslag til løsninger av problemene. Regjeringen har foreslått 100 mill. kr til forskning, 2 mill. kr mer til internasjonalisering, reduksjon av SDØE-andeler i Nordsjøen og planer for nedtrapping av produksjonsavgiften i budsjettet for 2000. Det er disse forslagene Regjeringen mener skal bidra til å motvirke et «bratt fall i aktivitetsnivået», som den uttrykker det i meldingen. Regjeringspartiene sier også at Regjeringen kan bidra til å redusere problemer når de oppstår, og mitt spørsmål er: Vil de, eller vil de ikke? Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Høyres forslag er en blåkopi av Regjeringens forslag, sa Rise i et par replikkordskifter i formiddag. Jeg forutsetter, i likhet med Frøiland, at han har lest innstillingen – men det er mye som tyder på at han faktisk ikke har gjort det! Og hvis regjeringspartiene mener at dette er en blåkopi av deres egne forslag, bør de vel i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett til fredag stemme for forslaget om å inkludere hele offshoresektoren i kvotesystemet, forslaget om å redusere CO2-avgiften og forslaget om en utredning med sikte på revisjon av petroleumsbeskatningen. Kristelig Folkepartis representant Lars Rise benytter seg som sagt i disse replikkordskiftene av teknikken «angrep er det beste forsvar». Å gå tilbake i historien til Bratteli, Willoch og Gro Harlem Brundtland for å kunne få underbygd egne argumenter, skal ikke jeg kommentere noe mer her, men å beskylde Arbeiderpartiet og Høyre for et altfor høyt investeringstempo og selv fraskrive seg ethvert ansvar for den politikken som har vært ført, når han burde vite at Kristelig Folkeparti har vært med på de aller fleste utbyggingene av nye felt, er det noe en bør stille et alvorlig spørsmål ved. Jeg syns det er sørgelig at Kristelig Folkeparti, ved Lars Rise, ikke kjenner sin egen historie, det er sørgelig at han har hatt store problemer med å lese innenat den innstillingen han har vært med på å legge frem, og det er sørgelig at han må angripe andre personer i denne sal – og folk som er gått ut av denne sal for mange år siden – istedenfor å ta ansvar for egne handlinger.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 1999-06-14:
Representanten Blattmann var inne på at det var store endringer i oljebransjen. Vi har jo hatt et visst mangfold på sokkelen hittil, der vi i hovedsak har hatt tre oljemiljøer. Det er i ferd med å endre seg. En løsning der Hydro og Statoil skal få lov å kjøpe Saga, vil føre til at statlig eierskap i oljemiljøene reduseres. Man vil få redusert konkurranse og man bryter opp et selskap med godt utviklet kompetansemiljø på norsk sokkel. Hvorfor er ikke Arbeiderpartiet opptatt av mangfold på sokkelen, slik at mangfoldet og arbeidsplassene, som Arbeiderpartiet som oftest hevder at de er interessert i, bevares?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 1999-06-14:
Jeg tror nok de fleste i denne salen vet hva Fremskrittspartiet mener om CO2-avgift. Vi avviser det hysteriet som er når det gjelder problematikken rundt CO2-utslipp. I Fremskrittspartiet registrerer vi at det fra forskjellige forskermiljøer er knyttet stor usikkerhet til om CO2-utslippene har påvirkning på klimaet, og i tilfelle de har det, er det også enormt stor usikkerhet om hvor stor påvirkning på klimaet det har. Vi i Fremskrittspartiet har fremmet en rekke forslag en rekke ganger om fjerning av CO2-avgiften. Blant annet da vi i fjor behandlet miljøvernpolitikk for en bærekraftig utvikling, fremmet Fremskrittspartiet forslag om fjerning av CO2-avgiften. Vi fremmet også forslag om fjerning av CO2-avgiften da vi behandlet Kyotoprotokollen her litt tidligere. Så jeg tror nok Arbeiderpartiet er rimelig klar over hva Fremskrittspartiet mener om CO2-avgiften. Vi avviser at CO2-avgiften har noe med miljøutslipp å gjøre i det hele tatt.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 1999-06-14:
Som representanten Rahm er klar over, er jeg representant for Fremskrittspartiet og sitter på Stortinget. De spørsmål som han stiller vedrørende Elf, tror jeg nesten han får stille til dem som det er aktuelt å stille slike spørsmål til, nemlig oljeselskapet Elf, så får de vurdere hva som er interessant med hensyn til oppkjøp av Saga. Så til hvilket nivå man skal legge opp til at oljeindustrien skal være på. Det som er viktig for oss i Fremskrittspartiet, er at man legger opp slike rammer at man kan få lov å konkurrere med utenlandske områder. På den måten vil man nemlig sikre lik konkurranse, og da vil det også være lik mulighet for å etablere et høyt aktivitetsnivå på norsk sokkel. Og det er viktig for oss i Fremskrittspartiet, for det er med på å ivareta verdiskaping og også utvikle norsk sokkel videre.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 1999-06-14:
Jeg vet ikke om representanten Foss bommet litt da han kikket i kalenderen. Det vi i dag behandler, er oljemeldingen. Vi har ikke kommet så langt at vi har begynt å behandle revidert nasjonalbudsjett ennå. Så vidt jeg vet, skal revidert behandles på fredag, og jeg tror det er naturlig i den forbindelse å ta opp de merknader og eventuelle forslag som står i innstillingen til revidert. Jeg må ærlig få lov å innrømme at jeg ikke har fått tid til å lese den. Den lå i hyllen min i dag og var på størrelse med en telefonkatalog. Jeg tror Foss får ta den replikken på fredag, og jeg er sikker på at han da får et svar. Når det gjelder Fremskrittspartiet, er det klart at vi er blitt en stor gruppe, men vi snakker selvfølgelig sammen når vi koordinerer vår politikk på området. Som representanten Foss kjenner til, har det vært – jeg holdt på å si – en dobbelkjøring med oljemeldingen og revidert. Foss refererte til noe som står i innstillingen til revidert, og jeg har som sagt ikke fått lest den. Men et bredt offentlig utvalg trenger nødvendigvis ikke bare å bestå av offentlige personer og byråkrater.
Jan Tore Sanner (Høyre), 1999-06-14:
I en situasjon hvor det er behov for lederskap, har Regjeringen og sentrumspartiene satt seg på sidelinjen. Sentrumspartiene har valgt alenegang både når det gjelder virkelighetsbeskrivelse og når det gjelder bruk av virkemidler. I denne innstillingen er det Høyre, Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet som peker ut retningen – ved å inkludere hele offshoresektoren i det nasjonale kvotesystemet, ved å pålegge Regjeringen å få frem en revisjon av petroleumsbeskatningen og ved å pålegge Regjeringen å fjerne eller redusere produksjonsavgiften for å få frem investeringer allerede nå i høst. Men også dette blir kanskje litt magert i forhold til den situasjonen som vi opplever i petroleumsvirksomheten og leverandørindustrien. Særlig fra Arbeiderpartiets side har man brukt svært store ord for å kritisere regjeringspartiene for handlingslammelse når det gjelder å få frem virkemidler som kan stimulere til aktivitet, og som kan bringe sokkelen og norsk petroleumsvirksomhet over i en ny fase. Ja, man kan snakke om høy sigarføring fra Arbeiderpartiet land og strand rundt. Når det kommer til stykket, er det Arbeiderpartiet som i dag forhindrer at vi får til en reduksjon i CO2 -avgiften. Høyre har foreslått 30 pst. reduksjon og Fremskrittspartiet har foreslått å fjerne hele CO2-avgiften. Arbeiderpartiet vil vente til nyttår, og man kommer med et forslag om at man skal skille mellom gamle og nye felt, en løsning som både kritiseres av selskapene og som både Finansdepartementet og Olje- og energidepartementet advarer sterkt i mot. Mitt spørsmål til Aud Blattmann er: Hvorfor er ikke Arbeiderpartiet villig til å være med og redusere CO2-avgiften allerede nå i høst – et forslag som har stått svært høyt på prioriteringslisten både til LO, industrien og forskningsmiljøene, som har sett på hva som skal til for å få aktiviteten opp igjen på sokkelen?
Jan Tore Sanner (Høyre), 1999-06-14:
I Dagens Næringsliv i dag og i Dagsrevyen i går tok en av regjeringspartienes frispillere, Terje Johansen, et durabelig oppgjør med egne partifeller og egen regjerings petroleumspolitikk. Mens regjeringspartiene i prosessen rundt Saga har snakket om en norsk løsning og økt statlig eierskap, tar Terje Johansen til orde for privatisering og å åpne for utenlandsk eierskap. Er dette et tegn på en ny strid mellom regjeringspartiene, eller står Terje Johansen alene om det jeg vil si er positive og nye signaler i petroleumspolitikken? Ellers kan man jo undres om Lars Rise har fulgt helt godt med når han hevder at det skulle være så bred enighet i den innstillingen vi behandler i dag. Sentrumspartiene har valgt isolasjon og alenegang gjennom hele innstillingen både når det gjelder virkelighetsbeskrivelse og når det gjelder konkrete forslag. Høyre, Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet pålegger Regjeringen å inkludere offshoresektoren i kvotesystemet – et forslag miljøvernministeren advarte sterkt mot sist onsdag. Man står sammen om en revisjon av petroleumsbeskatningen, man står sammen om å pålegge Regjeringen å fjerne eller redusere produksjonsavgiften for å få frem investeringer allerede nå i høst. Det er en lang rekke forslag i denne innstillingen hvor Høyre, Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet står sammen, og hvor sentrumspartiene har valgt alenegang. Mitt spørsmål til Lars Rise: Erkjenner man ikke at det er et problem i en tid hvor man har behov for lederskap, og at regjeringspartiene er på kollisjonskurs med stortingsflertallet i en sak som er så pass viktig og avgjørende for norsk næringsliv?
Jan Tore Sanner (Høyre), 1999-06-14:
Det var to rette og to gale. Det er riktig at Høyre viser vei, og det er riktig at Høyre mener at det er behov for lederskap. Men det er ikke riktig at Høyre vil fjerne CO2-avgiften, og det er ikke riktig at man vet konsekvensene av det forslaget Arbeiderpartiet fremmer, at man skal differensiere mellom gamle og nye felt. Da Høyre stemte for en økt CO2-avgift i fjor vår, gjorde vi det fordi det ble stilt kabinettsspørsmål. Det vet representanten utmerket godt. Vår vurdering var at det ville være et større problem den gang å bringe Thorbjørn Jagland tilbake enn å samle seg om det budsjettet som man gjorde. Men det var altså på grunn av et kabinettsspørsmål. Høyre har foreslått å redusere CO2-avgiften med 30 pst., og vi vet faktisk ganske mye om hvordan det vil fungere. Dette har blitt påvist fra LO, fra Rederiforbundet, fra oljebransjen selv og i den rapporten som ECON har utarbeidet. Problemet med den skyhøye, særnorske CO2-avgiften er at den virker som en bruttoskatt som gjør at samfunnsøkonomisk lønnsomme investeringer ikke blir bedriftsøkonomisk lønnsomme. Det kan med andre ord bety at feltutbygginger ikke blir realisert, og det kan også bety at felt stenges tidligere, fordi avgiften er med på å gjøre det ulønnsomt. Det forslaget som Arbeiderpartiet selv fremsetter om å differensiere mellom gamle og nye felt, har derimot industrien advart sterkt mot, og det har også Finansdepartementet og Olje- og energidepartementet advart mot, fordi det er vanskelig å skille mellom de gamle og de nye når det gjelder hvor utslippene kommer fra, og det kan få uheldige vridninger. Så jeg vil anbefale Arbeiderpartiet å se nærmere på Høyres forslag frem mot at revidert nasjonalbudsjett skal behandles på fredag. Det tror jeg vil bli oppfattet som et positivt signal foran høsten.
Jan Tore Sanner (Høyre), 1999-06-14:
Det er ikke riktig når representanten Dale sier at Høyre i denne innstillingen og for øvrig ellers mener at markedet styres best uten politisk innblanding. Høyre har tvert imot alltid ment at markedet må fungere innenfor de betingelser og rammer som settes av politiske myndigheter, så også når det gjelder petroleumsvirksomheten. Det er klart at staten skal ha en viktig rolle både som konsesjonsgiver og som kontrollør, og at vi må ha et regelverk for å sikre at man ivaretar hensyn som helse, miljø og sikkerhet. Det skal vi ha. Men vi tillater oss samtidig å peke på at vi nå har kommet opp på et reguleringsregime på et så høyt nivå at det er behov for en avregulering også innenfor petroleumsvirksomheten. Jeg takker for øvrig for at det her sies at Høyre setter presise ord på hva som er problemet. Ja, det er viktig at man erkjenner at veldig mange av de problemene vi i dag sliter med, skyldes at man i den perioden da man hadde store funn og høye inntekter, skrudde skatte- og avgiftsnivået opp, skrudde reguleringsregimet opp, men nå er da tiden kommet til å se fremover og sørge for at vi har en strategi som kan bringe norsk sokkel inn i en ny fase. Det er det vi i denne innstillingen med forsiktige ord forsøker å peke ut en retning for. Vi tror ikke at man kan løse disse problemene gjennom en tilleggsmelding som behandles i løpet av en måned i Stortinget; vi ønsker også å bruke tid frem mot statsbudsjettet til høsten, og ikke minst i forhold til petroleumsmeldingen som kommer neste år. Og da er det nok behov for en pragmatisk holdning, slik Høyre har, både i skjæringspunktet mellom det offentlige og private, og i skjæringspunktet mellom det nasjonale og internasjonale. Så jeg tror at her er det mulighet til å finne brede kompromisser, men da er man nødt til å være opptatt av balansen mellom det private og staten, og mellom det nasjonale og det internasjonale.