Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-12-11:
Først om trusselbildet. Fra Venstres side ser vi det som annerledes enn under den kalde krigen – sammensatt, men ikke ufarlig. Det er nesten slik at noen av oss kunne bli nostalgiske og lengte tilbake til den strukturerte orden under den kalde krigen. Nå gjør vi ikke det, fordi kommunismen ble nedkjempet gjennom sin egen økonomiske udugelighet og med vestlig besluttsomhet. Men det er ingen grunn til å anta at verden kommer til å bli veldig fredelig fordi den plutselig var fredelig – relativt sett – i 1989. Når det gjelder forsvarspolitikk, må man alltid tenke i lange linjer. Venstre ser det slik at Norges internasjonale forpliktelser er todelte. Del én er å gjøre jobben ute, slik som mange talere har vært inne på. Del to er å bidra til at vi, der vi har et spesielt regionalt ansvar, nemlig i nord, bidrar til forsvarspolitisk forutsigbarhet. Vi må ikke ende opp med et forsvar i nord som består av fregatter, noen fly og automatisk telefonsvarer på land. Dette betyr at vi, når vi til våren skal se på den innstilling som forsvarssjefen utarbeidet og la til grunn, med gitte rammer – som forsvarspolitisk utvalg gjorde –ikke må bli så opptatt av å være verdensmester i å delta i første type internasjonale operasjoner at vi til slutt, innenfor denne forsvarsrammen – som altså er den forsvarssjefen har lagt opp til – ender opp med å ikke ha noe landforsvar i nord. Det må være slik at vi også må kunne se kritisk på organisering og volum for internasjonal innsats når det gjelder den innsatsen jeg ikke har beskrevet som nordinnsatsen, for å sørge for at vi innenfor vårt samlede forsvar ivaretar forpliktelsene våre også i nord. Jeg skal ikke tegne skremmebilder, men jeg har sagt fra denne talerstol før at jeg aldri har betraktet president Putin som en skapliberaler. Det betyr ikke at han er krigersk, men det betyr at det vil være ultranaivt av et land som Norge å ikke ta innover seg at vi har en stormakt til nabo – selv om den ikke lenger er en supermakt. Grensen har vært fredelig, men den har vært fredelig i mange år bl.a. fordi vi har tatt noe av ansvaret vårt. Jeg konstaterer at Finland fortsatt har et seriøst landforsvar. Jeg konstaterer at Sverige har restrukturert forsvaret sitt så mye at man kan lure på hva som er igjen. Og Norge kan ikke plassere seg i en slik situasjon at vi opptrer på samme måte. Jeg velger å uttrykke meg på denne måten, selv om noen da klart kan ha kritiske synspunkter i forhold til det budsjettforlik vi har gått inn i. Og jeg vedstår meg med åpne øyne at det er meget trangt i kroner. Men det er lov å starte debatten om det som er viktig framover, og det er viktig å markere hva den debatten skal hvile på. Jeg er enig i den lille dreining som har skjedd i budsjettet når det gjelder å styrke Heimevernet, og jeg vil gjerne si det slik: Et norsk framtidig landforsvar vil nødvendigvis, uansett hvordan man skulle tenke å organisere det, måtte ha et tungt heimevern. Da er det en forutsetning at det er trent og oppsatt på en slik måte at det er seriøst. Da vil jeg også presisere at det ikke må trenes ut fra Hærens nåværende konsept med 12 eller 9 måneders verneplikt – eller hva det er. Det må trenes, hvis det f.eks. ender på fire måneder, etter oberst Ole Jakob Hald-prinsippet: permisjon kun ved dødsfall, for øvrig effektivt arbeid! En må altså sørge for at det skjer på en slik måte at en får valuta for den investerte tid. En må sørge for at strukturen gir noe tilbake. Jeg har også merket meg at norske reserveoffiserer, som jo ikke er uten enhver innsikt i Forsvaret, har ment at man ved å se kritisk på staber og støttefunksjoner kan fjerne mer enn 6 000 årsverk – som det forsvarspolitiske utvalget la opp til – ja sågar gå opp til 8 000. Jeg er sterkt for at vi skal få forsvarsinnsats ut fra hver investerte krone, og med en viss kjennskap til offentlige organisasjoner, bl.a. innenfor helsevesenet, vet jeg hvordan enhver organisasjon har en tendens til å beskytte sin struktur, selv om den ikke er aktuell lenger. Jeg tror at en må ha en betydelig tøffhet når en ser på staber og støttefunksjoner, slik at man sørger for at det man får igjen av forsvarsinnsatsen, blir stridsevne og en seriøs mulighet til et forsvar. Komiteen understreker sterkt at vi skal ha en verneplikt. Da må vi sørge for – når vi får en debatt til våren – at vi ikke ender opp med en verneplikt som består av en liten skare som skal ut, og en stor skare som i praksis blir kokker og sjåfører. Det er ikke et meningsfylt vernepliktsbegrep. Til slutt vil jeg på vegne av Venstre understreke at vi støtter det standpunkt som er satt fram om Regionfelt Østlandet. Jeg skal ikke utdype det ytterligere, og vi kommer til å stemme slik når det kommer til votering.