Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2001-02-09:
Stortinget bad Regjeringen i forbindelse med behandlingen av finansavtaleloven å vurdere «forslag som åpner for at låntakeren får forkjøpsrett når fordringen overdras». Det ble i begrunnelsen vist til ulike hensyn, som bl.a. et bedre vern mot å skulle forholde seg til nye kreditorer, med fare for å bli utsatt for aktører som benytter harde inndrivingsmetoder. Banklovkommisjonen har på oppdrag fra departementet utredet spørsmålet. Det har vært delte meninger og til dels sterke innvendinger blant høringsinstansene når det gjelder spørsmålet om forkjøpsrett. På bakgrunn av innvendingene i Banklovkommisjonen og høringsrunden fraråder departementet Stortinget å vedta en bestemmelse i finansavtaleloven om forkjøpsrett for låntakere. Jeg vil i stikkords form nevne noen viktige argumenter komiteen har merket seg mot innføring av en forkjøpsrett: Forslaget om en forkjøpsrett vil i hovedsak gjelde ved overdragelse av forfalte og vesentlig misligholdte lån til forbruker. Undersøkelser tyder på at det i dag først og fremst er andre kundefordringer, som vederlag for kjøp av varer og tjenester, som overdras. Dette ligger utenfor forslaget til forkjøpsrett. En forkjøpsrett vil virke gjeldssanerende. Rene tilfeldigheter som kreditorskifte vil avgjøre hvilke skyldnere som vil nyte godt av dette, og det er ingen sikkerhet for at det er de skyldnere som trenger det mest, som oppnår lettelser i gjeldsansvaret. Privatpersoners muligheter til gjeldssanering og vern mot kreditorforfølgning skal ha som bakgrunn vedkommendes totale økonomiske situasjon og bør etter komiteens mening skje ved endringer i gjeldsordningsloven, konkursloven og/eller dekningsloven. Prisfastsettelse av fordringer som overdras, særlig porteføljeoverdragelser, er et stort problem. Likeledes er det vanskeligheter med å finne løsninger der forfalte lånefordringer overdras sammen med andre aktiva, og på hvordan grensen skal trekkes mellom virksomhetsoverdragelse og fordringsoverdragelse. Her foreligger det ingen klare grensedragninger. Det vil her være omgåelsesmuligheter som det ikke er funnet noe klart svar på. Finansavtaleloven gir i utgangspunktet låntakeren et godt vern mot eventuelle uønskede konsekvenser av et kreditorskifte, gjennom krav om samtykke fra låntaker ved overdragelse av lånefordringen til andre enn finansinstitusjoner og ved rett til førtidig betaling. Dette reduserer faren for å stå overfor useriøse aktører og harde inndrivingsmetoder. Inndriving med ulovlige metoder må løses med strafferettslige virkemidler, slik komiteen også påpeker. Forslag om en regel om samtykke også der en lånefordring overdras til en annen finansinstitusjon, er til nå ikke vurdert. Komiteen fremmer derfor forslag om at dette må vurderes. På bakgrunn av de ovennevnte innvendinger og problemer i forhold til forslaget om en forkjøpsrett mener komiteen at intensjonen med å beskytte låntakere ytterligere best kan gjennomføres ved endringer i andre lover og regler som Banklovkommisjonen og departementet fremmer forslag om, nemlig endringer i inkassoloven. Jeg viser også her til dokumentforslaget fra Odd Einar Dørum. Til tross for innvendinger som også er påpekt av Høyre og Fremskrittspartiet, mener disse partier at forkjøpsrett likevel bør innføres, med de uklarheter og direkte uløste problemer dette innebærer. Komiteen slutter seg samlet til forslaget om endringer i inkassolovgivningen som krever bevilling for oppkjøp av forfalte fordringer og egeninkasso av disse, og at bevilling skal knyttes til foretaket. Komiteen mener at en utvidelse av bevillingskravet vil gjøre det mulig å kontrollere hvem som driver oppkjøp og inndriving av fordringer, og slik forhindre at useriøse foretak og virksomheter får bevilling. En vil videre kunne sikre at de som får bevilling, anses egnet til å drive virksomhet som er i samsvar med lovens krav til god inkassoskikk, og at virksomheten blir undergitt tilsyn. Komiteen er enig med departementet, som ikke vil tilrå Banklovkommisjonens forslag om regler for fortjenestebegrensning ved egeninkasso av oppkjøpte fordringer og om fortjenestebegrensning ved fremmedinkasso. Komiteen er i utgangspunktet positiv til et eget klageorgan for inkassosaker for å styrke tilsynet med inkassobransjen, og ber departementet utrede saken nærmere. Komiteen er enig i at det samtidig må vurderes om sanksjonsmidlene mot brudd på god inkassoskikk bør styrkes. Komiteen støtter intensjonen om en reduksjon av inkassosalæret og merker seg at departementet vil utarbeide og sende på høring forslag om dette. Det må understrekes overfor inkassobransjen at inndriving ikke gir noen ubetinget rett til å nytte maksimalsatsene ved beregning av salær, og at kostnadene ikke i noe tilfelle må overstige det som er «nødvendig». Arbeiderpartiet mener at Odelstingets vedtak i dag vil bedre låntakernes stilling og særlig beskytte mot useriøse aktører, noe som jo var utgangspunktet for denne saken.