Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2009-10-12:
Flere har allerede sagt at det stortingsvalget vi nå har bak oss, har vært et veldig tydelig verdivalg og et valg av samfunnsretning. Det velgerne så, var at de hadde en regjering som stod veldig trygt på det vi kan kalle sentrum/venstretradisjonen i Norge. Samtidig så de en tydelig opptakt til et høyrealternativ som ville vært mer blått enn noen gang i Norges moderne historie. Regjeringen og Arbeiderpartiet vant valget og beholdt flertallet. Men samtidig ser vi veldig tydelig at også høyrepartiene har styrket seg. Sentrum er svekket. Norsk politikk er derfor tydelig polarisert. Jeg tror at dette vil komme til å prege den stortingsperioden vi nå går inn i. Ser vi oss rundt i Europa, også i våre naboland, ser vi at tanken om at samfunnet skal være basert på fellesskap og rettferdighet, er under press. I flere land har de politiske alternativene blitt mindre tydelige. I vårt land er situasjonen en annen. Også her er det press for store skattekutt, kommersialisering av velferdsordningene og svekkede faglige rettigheter, men vi har en regjering og et flertall i denne salen, gitt av velgerne, som stolt og tydelig står imot dette presset. Det er stortingsvalgets viktigste resultat. Å forsvare de grunnleggende forutsetningene for et godt samfunn, den norske modellen som inkluderer alle, er dette flertallets oppgave. Det er en storslagen oppgave. I 2009 er Norge mer enn noen gang mulighetenes samfunn. Friheten og muligheten for det enkelte mennesket til selv å bestemme over eget liv har aldri vært bedre. Men utfordringene er nå, som alltid, mange og store. Vi sier at de skal løses på fellesskapets grunn, men også vi må gå til denne oppgaven med nødvendig ydmykhet og evnen til å utøve samfunnskritikk. Så kan man spørre seg ved innledningen til denne stortingsperioden: Hva er så høyrepartienes alternativ? Hva vil være fellesnevneren i politikken hvis Høyre og Fremskrittspartiet får muligheten til å føre en aktiv politikk i Norge? Høyresidens politiske filosofi er at betydelig lavere inntekter til fellesskapet gir bedre og flere tjenester, at dette gjør det enklere og bedre for det enkelte mennesket, og at det er det som gjør det enkelte mennesket friere. Nå finnes det ikke ett – ikke ett – eksempel på at denne politikken har gitt et slikt resultat noe sted i noe land i verden. Denne retorikken skjuler at det enkelte mennesket selv må betale mye mer for de tjenester som i dag i Norge er gratis, eller som har begrensede egenandeler. Man må spørre seg om hvorfor høyrepartienes ledere i denne sal ikke oppfordrer sine kommunestyrerepresentanter over hele landet til å sende tilbake til statskassen de titalls av milliarder som den rød-grønne regjeringen har bevilget til kommunene. De gikk jo til valg på at dette ikke var nødvendig og ikke trengtes i politikken. På den andre siden høres kritikken fra høyresiden ut som en kritikk av at det føres for lite rød-grønn politikk. Mer bruk av fellesskapets penger etterlyses stadig, vi har allerede hørt det her i dag. Men dette er penger som høyrepartiene samlet ikke har. Høyre har gang på gang erklært seg som garantisten for en bruk av penger som i alle fall ikke er over den linjen som vår regjering har. Men skattene skal kuttes radikalt, har vi hørt – også i dag. Det gir bare ett resultat: dårligere velferdsordninger for folk flest. Det betyr mer press på den enkelte og mindre – ikke mer – individuell frihet. Dette er høyresidens store inkonsekvens og politiske paradoks. Tiden er for lengst inne til å be om at denne politiske logikken blir forklart og dokumentert her i stortingssalen. Men når alt kommer til alt, handler dette om vårt samfunns kultur, og at vi som nå er valgt til Stortinget, i fellesskap klarer å bære fram det betydelige ansvar det er å beskytte de humanistiske verdier og mål samfunnet vårt så langt har vært preget av, slik det kan sømme seg verdens rikeste land.