Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2009-05-28:
Det er litt spesielt å stå her i dag og behandle et forslag fra Fremskrittspartiet om omsorg for døende bare få dager etter at det samme partiet har vedtatt på sitt landsmøte å åpne for aktiv dødshjelp. Satsing på lindrende behandling og dermed aktiv livshjelp er etter min mening hovedgrepet for å sikre alle en verdig død. Livets ukrenkelighet må gjelde livet ut. Vi vet jo i dag at undersøkelser fra Nederland og fra Oregon viser at relativt få av dem som ber om hjelp til selvmord, eller eutanasi, gjør det på grunn av plagsomme symptomer, som smerter eller åndenød. De viktigste årsakene for de fleste er snarere frykt for slike symptomer. Å tillate aktiv dødshjelp vil bety en ny rolle for helsepersonell. Gjennom helsetjenesten sier samfunnet til den enkelte: Du er verdifull, og vi vil ha deg her så lenge det går. Målet må derfor alltid være å redde liv og lindre lidelse, slik også representanten Inge Lønning var inne på. Lindrende behandling defineres som behandling i livets sluttfase, der ikke bare smertelindring gjennom medisiner, men også psykososiale, eksistensielle og åndelige tiltak er sentrale. Dette er hjelp til hele mennesket. Jeg er enig med representanten Lønning i at vi i dagens Norge kan gi alle en verdig og smertefri død hvis vi tar i bruk alle de virkemidler vi har, faglig, medisinsk og på annen måte. Tilbudet i livets sluttfase må derfor styrkes. Kristelig Folkeparti har i eldreavtalen med Regjeringen fått gjennomslag for at stimuleringstilskuddet til bygging av omsorgsboliger og sykehjemsplasser også kan gå til bygging av hospiceplasser i kommunene. Det er viktig at tilbud om lindrende behandling er et helhetlig tilbud. Det må finnes både i spesialisthelsetjenesten og i kommunene gjennom institusjonsplasser og ambulante team som kommer hjem. Utveksling av kompetanse og utstrakt samhandling mellom nivåene er helt avgjørende. Alle må og skal være trygge for at de får den hjelpen og støtten de trenger for en verdig død. Kristelig Folkeparti støtter forslaget om å etablere en finansieringsordning som sikrer kostnadene ved palliative enheter. I dagens debatt om aktiv dødshjelp ønsker jeg også å nevne den nye nasjonale veilederen om begrensning av livsforlengende behandling, som faktisk kom for få dager siden. Det er etter min mening en meget god veileder som vi alle her i Stortinget faktisk burde slå opp i og lese. Det har vært jobbet med den i lang tid. Den er reflekterende og virkelig god og kommer til å bli til nytte for helsepersonell, som faktisk har etterlyst den lenge. Den vil kunne bidra til at mennesker i sluttfasen av sitt liv får styrket respekt og verdighet. Det er svært viktig å bygge opp flere avdelinger og plasser for døende i vårt land. Men det er også avgjørende at vi som samfunn får til en helhetlig omsorg for og behandling av mennesker i livets sluttfase, uavhengig av hvor det enkelte mennesket oppholder seg i den siste tiden det lever. Til sist vil jeg sitere en liten del av det Marie Aakre, som er leder for Rådet for sykepleieetikk, skrev for bare få dager siden i en artikkel i Sykepleieren: «Respekt for liv er viktigere enn autonomi. Respekt for liv er den viktigste og mest fundamentale etiske norm vårt samfunn og helsetjenesten bygger på. Døden og dødsprosessen hører livet til.»