Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2011-11-18:
Jeg vil starte med å takke komiteen for et godt samarbeid rundt dette temaet som egentlig handler om to innstillinger. Vi behandlet den første før sommeren og den andre nå. Jeg vil særlig takke saksordføreren, som har gjort en god jobb, for dette er noe som alle i komiteen er svært opptatt av, og som vi har tatt med det største alvor. Begrunnelsen er som følger: I dag er det de svakeste elevene som har de største utfordringene i skolen, de som av ulike grunner har lærevansker, og som sliter med å tilegne seg den kunnskapen og de ferdighetene vi forventer at barn skal lære å beherske. Ikke alle har likt utgangspunkt når de begynner på skolen. Ofte snakker vi som om at det bare er å sette i gang tiltak, og så vil alle beherske det like lett. Sånn er det ikke. Sosial bakgrunn er ulik. Individuelle ferdigheter er ulike. Elevenes evner og talenter er forskjellige. Og en del elever har såpass store vansker på grunn av funksjonshemning eller generelle lærevansker at de er helt avhengig av særskilt hjelp og støtte i undervisningen. Alle i denne sal er enige om at foruroligende mange elever har problemer med å tilegne seg gode nok grunnleggende ferdigheter, og at dette særlig kommer til syne i ungdomsskolen. Mens bare 4,3 pst. av elevene i 1. klasse får spesialundervisning, får så mange som 11,7 pst. det i ungdomsskolen. Dette er motsatt av hva vi ønsker og har vedtatt tidligere i denne sal, nemlig tidlig innsats i skolen. Komiteen fastslår enstemmig at spesialundervisningen ikke fungerer etter intensjonen. Det er alvorlig når vi tenker på alle de barna som sviktes, og som får hjelp for sent, men også når vi ser hvor mye ressurser vi bruker, og det delvis på en feil måte. Sammenhengen mellom lærevansker, svake prestasjoner i grunnskolen og frafall er åpenbar, og når et av de viktigste målene med skolepolitikken vår er å hindre frafall, er det å hjelpe barn med lærevansker tidlig av aller høyeste prioritet. I dag er lovgivningen klar. Spesialundervisning er rettighetsbasert. Det gir sterk føring fra staten mot skoleeier – dette skal tas på alvor. Barn med behov for spesialundervisning har rett til det. Punktum. Samtidig bekymrer det alle i utdanningskomiteen at nettopp denne måten å rettighetsfeste ekstra tiltak til denne gruppen på indirekte er med på å gi elevene et tilbud som kommer for sent i gang, og hvor elevene mister mye tid på grunn av utredning fordi systemet går på diagnosejakt. I våre merknader viser vi til at Riksrevisjonen har påpekt at saksbehandlingstiden er altfor lang, og at kvaliteten på de sakkyndiges vurderinger må bli bedre. Dette er hele Stortinget enig i. Vi mener situasjonen er utilfredsstillende, og at det påhviler både kommunene som skoleeier og staten ved Kunnskapsdepartementet å gjøre det som er mulig for å få ned saksbehandlingstiden. Ett, to, tre, fire år uten tilpasset undervisning er svært lang tid i et barns liv. Mestrer ikke barnet lesing skikkelig på barneskolen, er det en svært krevende øvelse å ta igjen klassekameratene, selv om spesialundervisningen kommer for fullt i ungdomsskolen. Det er bra at kravet om halvårsrapporter fjernes, for byråkratiet må holdes på et forsvarlig nivå. Men enhver kommune som ønsker en bedre skole, bør jobbe systematisk med tilbudet til disse elevene for å sikre at det er godt nok, kommer tidlig nok, og at ressursbruken kan forsvares ved at det gir den enkelte elev bedre læring. Det er grunn til å understerke at et samlet storting er svært utålmodig på vegne av denne gruppe elever. Vi må lykkes med å gi disse elevene et bedre tilbud, ikke minst gi tilbudet tidlig nok, hvis ikke må sterkere virkemidler fra statens side mot skoleeier vurderes. Også i denne saken vil jeg minne om norsk skoles viktigste mål: tidlig innsats, hindre frafall og at alle elever opplever mestring og inkludering. Elevene i den gruppen denne saken handler om, er svært forskjellige. Noen får svært gode undervisningstilbud, andre ikke. Men særlig for denne gruppe barn og unge er det viktig at norsk skole etterlever disse målene. Er man annerledes, er faren større for å bli ekskludert fra fellesskapet. Har man lærevansker, må det mer til for å oppleve mestring. Det å beherske grunnleggende ferdigheter blir enda mer krevende. Et utdanningsløp etter grunnskolen blir da fort en så bratt bakke at å slutte skolen før man er ferdig, blir løsningen. Skal vi løfte norsk skole enda mer enn det vi er godt i gang med, er denne sammensatte gruppen et godt tilbud til disse elevene i alle landets kommuner og veien å gå.