Borghild Tenden (Venstre), 2012-06-13:
Mange av debattene i Stortinget de siste årene har handlet om velferdsstaten, om velferdsstatens utfordringer og finansiering. Det vi ofte glemmer i denne sammenheng, er at for de aller, aller fleste er velferdsstaten det samme som kommunen. På de fleste områder er kommunen ansvarlig for at tjenestene er tilgjengelige, og på mange områder er det kommunens ansatte som utfører tjenestene. Nettopp derfor er det så viktig at vi har robuste, sterke og selvstendige kommuner. Nettopp derfor har Venstre en klokkertro på at et godt og levende folkestyre vil finne gode løsninger lokalt. Kommuneøkonomien avgjøres i stor grad av overføringer fra staten. Like viktig er imidlertid hvor stor frihet det følger med de statlige overføringene. Det gjelder frie midler, og det gjelder innretningen og reguleringen av midlene som ikke er fullt så frie. Dessuten mener Venstre at kommunene bør få beholde mer av egne skatteinntekter og få større mulighet til å fastsette den kommunale skattøren selv. Det vil gi kommunene nødvendige incitamenter til å legge til rette for et mangfoldig næringsliv og mulighet til å ta økonomiske løft som i dag ikke er mulig. Vi er nå i ferd med å gjennomføre en stor samhandlingsreform. Venstre støtter intensjonene i den, men den krever mye av kommunene. Senest i går kveld var jeg på et møte og fikk høre at ikke absolutt alt går på skinner. Psykisk helsevern er en stor utfordring flere steder. Ikke minst krever reformen robuste fagmiljøer på en rekke områder, noe som mange mindre kommuner vil slite med. Derfor mener Venstre at vi burde vært i forkant av utviklingen og lagt en plan for færre og større kommuner. Det å sitte og vente på at dette skal skje frivillig, uten et eneste incitament eller virkemiddel, er ikke bærekraftig. Resultatet vet vi. Venstre ønsker ikke større kommuner for å få innsparing. Vi ønsker større kommuner fordi vi vil delegere mer makt – mer makt til kommuner som er i stand til å finne lokale løsninger til beste for sine borgere. Vi vil gjøre det lettere å kunne foreta lokale prioriteringer, men da må vi ha kommuner som er i stand til å ta på seg det ansvaret. Det er dette mange av dagens kommuner ikke kan. En annen stor utfordring når det gjelder kommunenes makt, er den statlige styringen. Vi har nettopp behandlet en melding om forholdet mellom stat og kommune, som på ingen måte var svaret på utfordringene, snarere det motsatte. Regjeringen skriver i meldingen at effekten av å gi kommunene mer makt blir svekket av at mange kommuner ikke har kapasitet og kompetanse til å følge opp ansvaret, hvilket nettopp underbygger Venstres poeng. Til slutt vil jeg rette oppmerksomheten mot forslaget som er omdelt i salen, fra Venstre. Det er ikke noe nytt forslag. Vi har fremmet et tilsvarende i forbindelse med kommuneproposisjonen de siste to årene, men det er mer aktuelt enn noen gang. I dag lovreguleres lokaldemokratiet av inntil 7 000 paragrafer og forskrifter. I tillegg har vi et meget avansert inntektssystem, som de færreste har full oversikt over. Det er et gammelt munnhell som sier at jordbruksavtalen var så kompleks at det bare var tidligere departementsråd i Landbruksdepartementet, Per Harald Grue, og Vår Herre som hadde oversikten, men at Vår Herre var i ferd med å miste grepet. Det kan lett omskrives til kompleksiteten og omfanget av den statlige reguleringen av kommunene. Den blir mer og mer komplisert, og det er et stort paradoks når vi vet at det bare er 10 pst. av kommunene med færre enn 5 000 innbyggere som har en jurist ansatt. Med andre ord er det mer enn 200 kommuner som ikke har ansatt jurist. Hvem som tolker alle disse 7 000 lovparagrafene ute i kommunene, er det i realiteten ingen som vet. Med tanke på rettssikkerheten for den enkelte er dette dramatisk. Derfor ønsker Venstre å ta initiativ til en gjennomgang av hele det lovverket som organiserer lokaldemokratiet vårt, noe som forhåpentligvis vil sanere, rydde opp og gjøre forventningene mye klarere. I dag er det dessverre fortsatt slik at regjeringen pålegger kommunene en rekke tiltak som ikke er fullfinansiert, nå senest valgfag i ungdomsskolen. Mange småkommuner vil ikke være i stand til å gjennomføre Stortingets vedtak om valgfag, når forutsetningen er at det skal skje gjennom omprioriteringer innenfor dagens skolesystem. Derfor er kommuneøkonomi mer enn penger. Det handler først og fremst om sammenheng mellom oppgaver, reguleringer og overføringer, og frihet til å finne løsninger til det beste for sine innbyggere. Til slutt vil jeg si at Venstre kommer til å stemme for forslagene nr. 1, 2 og 3 og selvfølgelig vårt eget forslag, som er omdelt i salen.