Morten Lund (Senterpartiet), 2002-12-02:
Tilleggsinnstillingen forteller at fire partier har blitt enige om at Bondevik skal få holde nyttårstalen dette året og så lenge Fremskrittspartiet får stor og økende innflytelse over politikken. Det må bli et manus med påholden penn – forhåpentlig uten godkjenningsrunde blant Fremskrittspartiets fylkesledere. Innstillingen inneholder ikke én setning om den felles politikken. Fremskrittspartiet lover å stemme for en lang rekke forslag som Kristelig Folkeparti, Høyre og Venstre har fremmet om reduserte brennevinsavgifter, reduserte bevilgninger til distrikter, til miljøtiltak og til ensliges barnepass. Sammen med en lang liste over tiltak for raskere privatisering ligner dette på politikk som Fremskrittspartiet og Høyre har vært alene om. Diskusjonen etter forliket mellom de forlikte har avdekket stor uenighet. Fremskrittspartiet gir Kristelig Folkeparti ansvaret for vonde innstramminger, men vil ikke vite av at Kristelig Folkeparti tar æren for en eneste forbedring. Carl I. Hagen har holdt foredrag om at han har gitt opp å få Kristelig Folkeparti med på framtidas lag sammen med Høyre. «Budsjettforhandlinger to år på rad har vist at dette blir umulig», sa han ifølge NTB til Shippingklubben. Dette må vel kunne kalles å regjere på oppsigelse. Jeg har lett også i den opprinnelige finansinnstillingen etter beskrivelse av budsjettkameratenes felles politikk. Bare to felles merknader av betydning fant jeg, en om økt privatisering og en om lavere boligskatt. I finansinnstillingen finnes heller ikke mange felles merknader mellom regjeringspartiene og andre partier i opposisjon. Rett nok inviterte ikke Regjeringens budsjettforslag til mye samarbeid, men mangelen på fellesmerknader på områder der det er stor enighet, er likevel slående. Det må skyldes at partiene bak Regjeringen er uenige om hvem de skal samarbeide med, og om hva. Samarbeidspartiene inviterer til opposisjon, ikke til samarbeid. Det er min konklusjon. På den annen side viser innstillingen sammenfall i politiske synspunkter mellom Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Disse tre partier utgjør største fraksjon i de viktigste hovedmerknadene. Ikke minst beskrives felles motstand mot den samfunnsutvikling som blir et resultat av å la Høyre og Fremskrittspartiet ha så stor innflytelse. Det beskrives felles budsjettgrep som ville gitt mer til skole og eldreomsorg, forbedringer for næringslivet inkludert samferdsel, oppretting av usosiale endringer i egenandeler, dagpenger og skatter. Alle tre vil gjeninnføre skatt på aksjeutbytte og beskatte de velstående noe mer for å bevare sikkerhetsnettet for ledige, uføre og folk med dårlig råd. Merknadene er etter mitt syn et viktig bidrag til et nærmere og utvidet samarbeid. Budsjettarbeidet har vist at Regjeringen står for en helt annen samfunnsutvikling enn den sentrumsregjeringen ville ha. Det styres også i en annen retning enn det velgerne ble lovet i valgkampen. Lavere skatt til de med god råd er blitt det ene overordnede mål. Det legges opp til en vekst i privat forbruk på 26 milliarder kr, mens offentlig forbruk kan øke med bare 1,6 milliarder kr. Det er et opplegg for økt kommunal fattigdom og dårligere skole og eldreomsorg. Det er et opplegg for at de ressurssterke skal be om brukerbetalte tilbud, og for at kommuner skal be om sammenslåing. Mottoet for Senterpartiets alternative budsjett er «Økt verdiskaping for bedre velferd i hele landet». Vi tror på alle de som sier at konkurranseutsatt næringsliv har store problemer, og vi satser tungt med i alt 3,7 milliarder kr ekstra for å bidra til flere arbeidsplasser i stedet for flere ledige. Vi vil at Norges Bank skal ta sysselsettingshensyn og sette ned renta nå. Vi vil: opprettholde refusjonsordningen og nettolønnsordningen for sjøfolkavvise Regjeringens forslag til å seksdoble arbeidsgivers lønnsplikt ved permitteringerøke avskrivingssatsen for maskiner og inventar til 20 pst.bevilge en samferdselsmilliard for å fjerne flaskehalser og gi ledige anleggsfolk arbeidfjerne all arveavgift på næringsformuegi SND samme bevilgninger som før Bondevik IIbevilge en halv milliard kr til bredbåndutbygging i hele landetgjøre nyregistrering av firma i Brønnøysund gratisstarte nye utviklingsprogram for møbel, offshore, marin sektor og landbruk med i alt 225 mill. krbeholde vedtatt satsing på skogkultur og på Norge som reisemål. Senterpartiet ser krisen i kommunesektoren og bevilger 5,5 milliarder kr mer enn Regjeringen til skole og eldreomsorg. Vi vil at de som velges til høsten, skal kunne tilby de tjenester Stortinget har bestemt. Hvis ikke, blir det krise også for det lokale folkestyret. Vi tror på ordførerne i Romsdal Regionråd, som skriver: «De fleste kommunene i Romsdal Regionråd ser seg tvunget til å redusere tjenestetilbudet på flere områder». Senterpartiet vil ikke vente til nærmere valget og til etter at skoler er lagt ned med å bevilge mer penger. Vi er sikre på at en god nok kommuneøkonomi er god forebygging, bl.a. ved at de unge gis en god start. Senterpartiet vil bidra til mer rettferdig fordeling, først og fremst ved at prinsippet om skatt etter evne vektlegges mer. Vi hever innslagspunktet for toppskatt mindre enn Regjeringen. All vår skattelette gis til dem med lønninger under 180 000 kr, i alt 1,9 milliarder kr – bl.a. 1 000 kr i skattefradrag til enslige og topp minstefradrag til flere enn før. Frikortgrensen heves til 40 000 kr, og vi vil at inntekter på under 30 000 kr fra småjobber i frivillig sektor skal bli skattefrie. Vi vil at skattefrie gaver til frivillige organisasjoner skal kunne gis også til lokale formål og til flere organisasjoner. Gevinsten på 1 250 mill kr av å gjeninnføre utbytteskatten går i sin helhet til å fjerne de usosiale forverringene i egenandeler og trygdeytelser som Regjeringen foreslo. Senterpartiet vil også heve fisker- og sjømannsfradraget fra 70 000 til 100 000 kroner. Senterpartiet bruker 1 milliard kr til raskere behandling og forebygging i helsesektoren. Vi bevilger mer til helseforetakene for å unngå at sykehus legges ned, eller at tilbud blir dårligere. Og det er – til opplysning for Fremskrittspartiet – det samme som vi har gjort tidligere år. Vi bevilger mer til psykiatrien og til opptreningsinstitusjonene, og 100 mill. kr ekstra til trygdekontorene for raskere behandling av sykmeldte. Vår helsemilliard finansieres ved å beholde «før-Bondevik II-nivå» på alkoholavgifter, og ved å øke avgiftene noe på røyketobakk, sukkerholdig drikke samt på importerte animalske matvarer. Dette vil også bidra til å redusere samfunnets raskt voksende tap som følge av livsstilssykdommer. Vi bevilger 15 mill. kr til en kampanje for at unge ikke skal begynne å røyke. Senterpartiet bevilger 410 mill. kr mer enn Regjeringen til stipender og reiserabatter for studenter, og vi vil også beholde småbarnstillegget i barnetrygden og dagens tilskudd til SFO. Senterpartiets merforbruk av oljepenger i forhold til Regjeringens er 3,8 milliarder kr. 1,5 av disse går til investeringer i infrastruktur, dvs. til vei, jernbane og bredbånd. 2,1 milliarder kr til dekning av ekstra pensjonskostnader i kommunene dekkes utenfor rammen – på samme vis som det ble gjort da Schjøtt-Pedersen var finansminister. Vårt forslag til en mer fleksibel handlingsregel for bruk av oljepenger innebærer at mer penger kan brukes når dette reduserer presset i økonomien ved at ledig kapasitet utnyttes, kostbare flaskehalser fjernes og offentlige utgifter blir redusert på sikt. Vi mener at det er dyrt og skadelig å gjemme bort regninger, å utsette helt nødvendig vedlikehold, eller ikke å fjerne køer på veiene og ved sykehusene. De fleste partier lurer seg til å bruke mer enn det som bevilges. Senterpartiet har avstått fra de budsjettriks som både Arbeiderpartiet og regjeringspartiene tar i bruk for å bruke oljepenger uten å bevilge dem. Hvitvasking av oljepenger via egenkapital fra Posten og NSB innbringer 2,2 milliarder kr. Bevilgninger til borteboerstipend, helseforetak og kommunesektoren som utsettes til nærmere valget, vil sikkert vise seg å bli på mer enn 4 milliarder kr. Senterpartiet har allerede bevilget 7 milliarder kr til disse formål. Verftsstøtten skal gjeninnføres, uten at det finnes en krone på budsjettet. Mens Regjeringen i sin omtale av pengepolitikken kun omtaler første del av formålet i renteinstruksen, er det nå fra alle i komiteen, unntatt Fremskrittspartiet, vist til at noe av formålet er «å bidra til å stabilisere utviklingen i produksjon og sysselsetting». Og det skulle bare mangle, når så mye av næringslivet varsler om store vansker på grunn av høy kronekurs og rente. Men å være med på et vedtak om en presisering av renteinstruksen, slik Senterpartiet har foreslått, hadde blitt for sterkt. Også ut fra en ensidig fokusering på inflasjonen må renta nå kunne settes ned. Tolvmånedersveksten i konsumprisindeksen har vært under 2 pst. i over et år. Vi ligger nå lavere enn Euro-området, som styrer etter et inflasjonsmål som er 0,5 pst. lavere enn hos oss. I Nasjonalbudsjettet står det følgende: «Prisfallet på importerte konsumvarer er foreløpig langt svakere enn hva kronestyrkingen de siste årene skulle tilsi». Men man vil altså bare avvente at prisene går ned igjen. I en kronikk i Finansavisen skrev en innsender – en av de mange sjeføkonomer – følgende: «Skulle for eksempel bilimportørene […] la hele kronestyrkingen komme kundene til gode ville det i seg selv ført til et fall i konsumprisindeksen på hele 1 prosentpoeng.» Da må det gå an å gjøre noe, f.eks. bruke det samme apparatet som fotfølger prisene på norskprodusert mat. Det er grunn til å tro at markedsaktørene trives godt med sine milliardgevinster. Men Regjeringen er vel på næringslivets og norske kunders side? Da må Foss kunne fortelle Gjedrem hva Stortinget og folket vil. Til slutt vil jeg få sette fram de forslag som Senterpartiet har alene eller sammen med andre.