trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2014-02-26:
Regjeringsplattformen er veldig tydelig på dette, så hvis en fylkeskommune ønsker å vite hva regjeringen tenker, er det bare å lese i den. Der stå det at vi skal bruke mer penger på å investere i vei. Det vil være bompenger, men bompengedelen vil bli redusert sammenliknet med det nivået den rød-grønne regjeringen la opp til. Det betyr at du får mer vei og mindre bompenger. Det er en politikk som ikke er ideell sett fra Fremskrittspartiets side, men den er langt bedre enn den politikken landet ville hatt om Fremskrittspartiet hadde sittet i opposisjon. Det gjør også at Fremskrittspartiet og Høyre, sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre, fører en mer offensiv samferdselspolitikk enn det vi har sett tidligere, samtidig som skattebelastningen for bilistene blir lavere enn den ellers ville vært. Det er, som sagt, ikke normalt for en statsråd å gå inn og forhandle med en fylkeskommune når en sak er i en KVU-, KS1- og KS2-prosess. Da er det kommunene som gjør jobben, og så kommer den tilbake til politisk behandling i regjering. Men det burde ikke være noen nyhet for folk at Fremskrittspartiet i utgangspunktet er veldig kritisk til bompenger.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2014-02-26:
Jeg vil advare mot at regjeringsmedlemmer skal prøve å kvele lokalpolitisk debatt rundt omkring i landet. Om Arbeiderpartiet ønsker å bompengefinansiere flere veier og øke bompengenivåene, sånn som de gjorde i regjering, er det et valg det partiet får ta. Jeg er veldig glad for at FrP-ere lokalt ivaretar partiets synspunkt, akkurat som Høyre ivaretar sitt partis synspunkt. Så skal en altså inngå gode forlik og gode kompromiss for å få ting til å skje. Men der også må en få lov til å fremme sine synspunkt i ulike saker. Jeg tror ærlig talt at representanten her hadde vært veldig fornærmet hvis jeg hadde gått og bedt Arbeiderpartiet la være å fremme synspunkt i en sak bare fordi det ikke passet til det som sto i regjeringsplattformen. Her må vi sørge for at lokaldemokratiet får blomstre, og at en kommer fram til de kompromissene som en står bak. Så er det tross alt Stortinget som til slutt tar beslutningen. Jeg har merket meg at Arbeiderpartiet har vært veldig kritisk når regjeringen har fremmet fjerning av bompenger i enkelte prosjekt. Det er åpenbart at Arbeiderpartiet ønsker mer bruk av bompenger. Det er jeg uenig i, men det går i rett retning sånn sett.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2014-02-26:
Jeg er veldig glad for at jeg igjen får sjansen til å understreke at denne regjeringen vil jobbe med å få økt satsingen på infrastruktur og samferdsel. Vi har allerede bevilget mer enn 2 mrd. kr mer til vei og jernbaneformål enn det den forrige regjeringen la opp til. Vi har satt i gang reformarbeid for å få på plass et veiinvesteringsselskap, vi har etablert et infrastrukturfond som skal gi mer øremerking av penger til vedlikehold, vi jobber for å øremerke en del av de bilrelaterte avgiftene til veiformål, vi holder på med en jernbanereform, vi ser på godsterminalene for å gjøre det mer attraktivt å sende varer på jernbane inn til byene, og vi holder på med en nasjonal havnestrategi som skal gjøre at man får en bedre satsing på nærskipsfarten. Alt dette i sum gjør at vi får en mer offensiv satsing, ikke bare i kroner og øre, men også ved at de pengene som bevilges, kan brukes mer effektivt. Jeg tror at det å se den helheten er viktig, og nettopp derfor var en av de aller første tingene vi gjorde, å overføre ansvaret for havnene fra Fiskeri- og kystdepartementet over til Samferdselsdepartementet. Det gjør at for første gang på lang tid sitter nå alle de ulike delene av infrastrukturen rundt samme bord når vi diskuterer strategi, istedenfor at skipsfarten blir sittende på utsiden og nærmest blir orientert i etterkant om hva som skjer. Så er det riktig at vi har sagt at vi skal overoppfylle NTP. Jeg er veldig glad for at det engasjerer, for etter at denne regjeringen tiltrådte, har det vært en masse spørsmål i denne salen fra rød-grønne representanter som ikke er fornøyd med det den rød-grønne regjeringen leverte i NTP, men som vil ha en sterkere satsing på Kongsvingerbanen, på Gjøvikbanen, og på firefelts motorveier der det var planlagt to felt. Det viser et godt engasjement. Det som ikke er helt riktig i spørsmålsstillingen, er at jeg skal ha sagt at all ekstra satsing kun skal vurderes i pressområder. Det jeg har sagt, er at vi har flere formål vi skal innfri. Det ene er å gjøre pendlerhverdagen bedre. Det betyr at den reisen en tar 200 ganger i året, må vi få til å gå bedre. Det er viktigere enn å satse mye penger på den reisen en gjerne tar én gang i året. Det betyr at innfartsårene til tettsteder og byer må bedres. Det andre vi har sagt, er at fartsårene mellom byene er viktig, for det handler om å få bedre bo- og arbeidsregioner, og det handler om å få mer godstransport lettere fram. Det betyr motorvei, men det handler også om jernbane. Da mener jeg at vi ivaretar både distriktsprofilen og byprofilen, for når man bygger en bedre E6, en bedre E18 og en bedre E39, handler ikke det bare om veien inn til Oslo, men det handler om vei som går langs hele kysten, som går i hele landet, og som gjør at man får forbedringer. Vi ser, når vi snakker med lokalt næringsliv mange steder, at det å få godsvarene sine raskere fram på E6, av og til er vel så viktig som å utbedre en liten veistubb lokalt. Vi må se på landets interesser i en helhet. Jeg mener vi fortsatt ivaretar en god balanse mellom by og land.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2014-02-26:
Jeg har som ambisjon at når vi i 2017 skal gjøre opp regnskap på hva denne regjeringen har fått til, vil en se at bevilgningene også i Nord-Norge er høyere enn det som lå til grunn. Jeg vil vise til at vi allerede har sørget for at det bygges vei i Finnmark, uten at en samtidig øker skattene tilsvarende. Det å gjøre E6 utenfor Alta bomfri betyr at man sparer lokale bilister for rundt en halv milliard kroner i ekstra skatt for å finansiere en vei som i utgangspunktet koster 300 mill. kr å bygge. Det mener jeg også styrker lokalt næringsliv og lokalt arbeidsmarked. Noe av det jeg opplever når vi reiser rundt omkring, er at folk sier at bomstasjoner hindrer utvikling av lokalsamfunn, fordi man setter opp sperrer. Så er det viktig at man også i dette ser på luftfartsstruktur, ser på jernbanesatsing – der er Narvik veldig viktig – og at en ser på skipsfarten, sånn at alt dette kommer i en helhet. Man skal ikke bare se på veibyggingen alene, men hvordan dette totalt spiller ut.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2014-02-26:
Når det gjelder reformene, er det naturlig at dette blir grundig omtalt i revidert budsjett. Noe vil kanskje komme i egne saker, f.eks. tror vi at vi skal kunne fremme en losreform som en egen sak før sommeren, men fordi det er noen detaljer som gjenstår, må vi komme tilbake til nøyaktig når det skjer. Når det gjelder f.eks. dette veiselskapet, tror jeg at det vil være en av de store og viktige tingene som står igjen etter denne regjeringen, for det handler om å få en helt annen måte å planlegge, bygge og finansiere veier på. Vi bruker ti år i dag på å planlegge nye veier, vi bygger dem stykkevis og delt. De aller fleste aktørene i bransjen – inklusiv folk i Vegvesenet – sier at det betyr at de blir dyrere og ikke nødvendigvis så gode som de kunne vært, fordi man hele veien bygger små traseer som må slutte og begynne der dagens vei går, istedenfor at man kan tenke helt nytt. Jeg mener at når vi ser på dette veiselskapet, blir det stort sett hovedveiene det skal ha – de lange traseene – og da er det naturlig å minne om at E6 går langt oppover i Nord-Norge og vil være et av de prosjektene som vi ser på å involvere.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2014-02-26:
For det første setter jeg pris på engasjementet for Gjøvikbanen. Det er en banestrekning som dessverre ikke har blitt prioritert veldig høyt i Nasjonal transportplan, men som vi kikker på for å se hvordan vi kan sørge for at den får en bedre stilling enn det den har hatt. Gjøvikbanen har, som jeg også sa i forrige spørretime, god suksess. Det er en bane som har hatt en formidabel passasjervekst etter at den ble konkurranseutsatt. Det er utrolig hva en faktisk får til, materiell og infrastruktur tatt i betraktning. Det viser at er det vilje og entusiasme lokalt i selskapet, kan en få til utrolige ting. For å svare konkret på spørsmålet når det gjelder vognmateriell: Det korte svaret er at ja, jeg må jo forutsette at når det er en avtale i bunnen om at en skal levere en tjeneste i henhold til en kontrakt, har en også materiellet, eller skaffer det, hvis det som en har, blir utrangert. Da dette ble konkurranseutsatt, ble det en avtale mellom staten og NSB, som opererer Gjøvikbanen, men i et eget selskap. Den avtalen stiller generelle krav til materiellet som skal benyttes i avtaleperioden. Da handler det om både togtilbud, tekniske forhold, antall sitteplasser, rullestolheis, toalett og alt dette. Dermed er det ganske spesifisert hva en forventer skal leveres fra Gjøvikbanen. Så er det sånn at Gjøvikbanen leier jo inn dette fra NSB. Det lå også som en del av forutsetningen da avtalen ble inngått, at uavhengig av hvem som vant, ville de kunne leie materiell fra NSB, om de ønsket det. Så den avtalen mellom NSB Gjøvikbanen AS og NSB AS er ganske klar. Så vil jeg minne om at selv om jeg er fullstendig klar over at det har vært en veldig dårlig periode nylig, der veldig mye av togmateriellet har vært i teknisk ustand, har jo veldig mye av dette blitt fikset, sånn at ting nå stort sett er i en mer normal situasjon. Men hvis en ser over en lengre periode, er det blitt stilt krav til oppetid på banen. Da sier en i avtalen at en skal ha en regularitet på 99 pst. per måned. I snitt har en hatt 99,5 pst. oppetid i 2013. Det tyder jo på at alt i alt fungerer veldig mye veldig bra. Selv om en kan si at togsettene ikke er så moderne og pene som de burde være, leverer en de tjenestene som en skal. Men vi vet jo at for hvert år som går, eldes dette vognsettet, og derfor er det viktig at NSB-systemet ser på det togmateriellet som de i dag disponerer, og tenker framover om når ting må utbedres. Der har NSB forskjellige planer når det gjelder å kjøpe togsett som settes inn i ulike deler av landet etter behov.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2014-02-26:
Jeg er opptatt av det, og jeg ser jo utfordringene som ligger i spørsmålet. Samtidig er det også noe som NSB-systemet må være oppmerksom på, fordi det i dag er en økonomisk kostnad for NSB Gjøvikbanen for hver togavgang som blir innstilt. Så det er økonomiske incentiver her til at de faktisk leverer det de skal. Det er ikke bare det at de får kjeft hvis toget ikke går, men det koster dem jo også penger – ikke bare tapte inntekter, men også i form av en bot som de må betale per innstilte avgang. Det gjør at vi mener at NSB her må være årvåkne for det ansvaret de har i henhold til avtalen. Vi følger jo også med. Som vi diskuterte i forrige spørretime om satsingen framover, er det selvsagt sånn at vi ønsker å innfase nyere togsett, gjerne helt nye togsett. Men de nye togsettene, Flirt-togene f.eks., krever litt andre perrongtyper, litt andre systemer rundt, som krever investeringer først. Det er jo det som gjør dette til et aldri så lite dilemma.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2014-02-26:
Dagens anbud har jo noen få års løpetid igjen, og så er det en opsjon på ytterligere et par år. Vi følger med i den perioden som er nå. Vi jobber nå med jernbanesystemet rundt det jeg kaller Stor-Oslo, og hvis vi inkluderer Gjøvikbanen i det, kan jeg opplyse at det er en KVU på gang nå, som ble igangsatt under den rød-grønne regjeringen, og som handler om transportkapasiteten. Den KVU-en vil komme til vår behandling neste år. Den vil gi mye god informasjon. Samtidig må vi, når vi ønsker at dette er en bane som det skal satses på framover, se på: Hva er naturlige investeringsperioder for å få perronger, lyssignal og alt dette opp og stå? Hva må gjøres midlertidig for å sikre at en leverer med den infrastrukturen en har, og hva kan en bestille av vognsett, basert på ny infrastruktur? Dette er jo investeringer som jeg tror vi begge to mener med fordel kunne vært gjort for lenge siden. Så må vi håndtere situasjonen sånn som den er i dag. Da er jeg veldig glad for engasjement, og jeg kan betrygge med at vi også er veldig opptatt av at dette skal fungere best mulig.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2014-02-26:
Takk for et viktig spørsmål. Vi er i en prosess der en under både denne regjeringen og tidligere regjeringer har jobbet med å lede en del av gjennomgangstrafikken fra byer utenom byer. Det betyr at turistinformasjon, turiststeder, alt fra bevaringsverdige hoteller eller populære hoteller, som Utsikten er, til andre ting som har vært naturlig i øyesyn når du har kjørt forbi, plutselig blir litt utenfor allfarvei når veien blir lagt om. Jeg synes det er positivt om vi kan få skilting som gjør at folk fortsatt er oppmerksom på gode, gamle perler, store familieopplevelser eller kulturhistoriske opplevelser. I dag vet jeg at Vegvesenet prøver å ha en konsekvent holdning til dette rundt i hele landet. Samtidig er det enkeltpersoner som er inne og gjør vurderinger, og det betyr at det som er tillatt ett sted, ikke alltid ville blitt tillatt et annet sted. Da er det viktig at vi blir oppmerksom på det, sånn at vi stadig kan forbedre dette arbeidet. Samtidig pågår det nå et arbeid i Vegdirektoratet rundt regelverket – forskriftsverket – for skilting. Jeg er positiv til at vi involverer flere aktører i det arbeidet, f.eks. NHO Reiseliv og andre, som kan se skiltbehovene ikke bare fra et sjåførperspektiv eller fra et veimyndighetsperspektiv, men også ut fra et opplevelsesperspektiv. Jeg vil ha kontakt med Vegdirektoratet framover og sørge for at flere ulike interessenter, som representerer noe på et litt overordnet nivå, får være med i det arbeidet. Jeg har selv vært bilist i USA i mange, mange år og ser at den informasjonen en kan få på veiene, gitt at skiltene er godt utformet og ikke blir som en jungel av skilt, er god informasjon som gjør at lokalt næringsliv kan opprettholde sin gode situasjon selv om veien blir lagt om, og at en som reisende får en bedre opplevelse, spesielt som turist, fordi det blir lettere å finne fram til severdigheter. Når det gjelder Utsikten Hotell konkret, har det, etter det jeg får opplyst, blitt satt opp et skilt til dette hotellet. Det ble satt opp den 4. november i fjor. Det har vært en lengre prosess, og akkurat i denne saken har en blitt imøtekommet av Vegdirektoratet og Vegvesenet. Det som er viktig for meg, er at alle de andre med lignende situasjoner rundt om i landet får tilsvarende likebehandling. Derfor er det viktig at vi går inn i den prosessen som er i Vegdirektoratet nå, og sørger for at eksterne folk, f.eks. NHO Reiseliv, som nevnt, får lov til å være tettere med i det arbeidet. Mitt mål er altså at en skal ivareta trafikksikkerheten. Det betyr at en ikke kan ha en skiltjungel langs veien. Men det å gi god informasjon som ivaretar lokale interesser og den reisendes interesser, er viktig å få til. Da må vi nok gjøre noen justeringer i forhold til hvordan det praktiseres i dag.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2014-02-26:
Jeg vil nok tro at Vegvesenet vil påstå at de har en helhetlig skiltpraksis i dag, men det er åpenbart at den ikke oppleves slik av mange av oss der ute. Så vil jeg påstå at en nok er litt for restriktiv i forhold til det som mange av oss ønsker, fordi den informasjonen en får som reisende, spesielt som turist, langs veien, er viktig. Så er det også viktig at en klarer å ha en skiltpolitikk som gjør at skiltingen intuitivt hjelper en på vei. Der tror jeg også det har blitt gjort mye bra, men jeg tror nok også det er litt å lære. Men igjen: Som bilist i Norge ser en at Norge har store fordeler på noen områder. USA, f.eks. – siden jeg har mye erfaring derfra – har andre fordeler på andre områder. Men vi vil ta en runde med Vegdirektoratet for å sørge for at vi får til en bedre serviceinnstilling når det gjelder hvilken informasjon turistene får. Så får en diskutere om det betyr mange enkeltskilt, eller om man samler opp mer på samleskilt innenfor det enkelte området.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2014-02-26:
Akkurat det svaret som representanten viser til, er i alle fall ikke et argument som jeg selv ville brukt. Om en attraksjon ligger 500 meter fra en vei eller 5 kilometer fra en vei, mener jeg at det kan være verdt å skilte til den allikevel, så det å sette en bastant grense er jeg skeptisk til. Men det vil alltid være en viss grad av skjønn her, for hvor langt ned på turiststigen skal en gå før et lokalt eggutsalg kan oppfattes som en turistattraksjon som skal få skilting av Vegvesenet, eller bare som reklame for det en driver med. Ett sted må grensen gå. Jeg mener at vi skal sette grensen et annet sted enn i dag. Det har nok vært en litt for sterk reguleringsiver tidligere. Vi ønsker å gjøre det lettere å være turist, vi ønsker å synliggjøre turistopplevelser som er langs veien, som en i hvert fall som utenlandsk turist ikke tenker over når en kjører der. Den beste måten å gjøre det på, er å sørge for at det står et skilt der.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2014-02-26:
«Vedtatt Nasjonal transportplan(NTP) har en god balanse mellom sentrum og distrikt. NTP står på en differensiert transportpolitikk som tar hensyn til at det er forskjellige transportbehov i ulike deler av landet. Statsråden har uttalt at regjeringen ønsker å overoppfylle den rød-grønne NTP og at alle ekstra penger skal brukes der behovene er størst, i pressområdene. (NTP) Hvordan vil regjeringen sørge for at den gode balansen mellom sentrum og distrikt opprettholdes når alle ekstra penger skal brukes i pressområdene?»
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2014-02-26:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er ikke representantens intensjon på noe som helst vis å tillegge statsråden uttalelser han ikke har hatt, men sist på Norvegkonferansen uttalte statsråden at man ville overoppfylle den rød-grønne NTP, investere denne økningen i de mest lønnsomme hovedveiene, og det vil si veier i de mest befolkningstette områdene. Så fikk statsråden en mulighet til å utdype det, og det synes jeg han tok seg godt inn på. I forrige fireårsperiode ble det brukt 6,6 mrd. kr på veiprosjekter i Nord-Norge. Med vedtatt NTP, den rød-grønne, som statsråden synes er så bra at han ønsker å bli målt på den, vil dette dobles til 15 mrd. kr, men statsråden har enda mer penger. Mitt oppfølgingsspørsmål er: Vil statsråden fortsatt prioritere å øke bevilgningene til den nordlige landsdelen, eller vil man videreføre dagens nivå?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2014-02-26:
Statsråden svarer godt, og folk i nord vil nok vente på økte veimidler utover det som NTP lover dem. Nå er det også sånn at statsråden har bebudet store reformer på transportsektoren, og statsråden listet opp flere av dem i sitt svar. På NHOs transport- og logistikkonferanse i høst uttalte statssekretær Bård Hoksrud at det bebudede investeringsselskapet for vei ikke ville kunne gjennomføre alle veiprosjekter og pekte spesielt på prosjektene i distriktene. Kan statsråden først si noe om når man har tenkt å involvere Stortinget i disse reformene, og hvorfor – som statssekretær Hoksrud uttalte – det vil være nødvendig med flere gjennomføringsstrategier for å få bygd vei i hele landet?
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2014-02-26:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Ifølge VG 19. februar taper Utsikten Hotell i Kvinesdal 1,5 mill. kroner i året på manglende veiskilting. Mange reiselivsaktører ønsker skilting langs veien, men regelverket er svært strengt. Det bør være mulig å ivareta trafikksikkerheten samtidig som vi legger bedre til rette for turistene gjennom god skiltinformasjon langs veiene. Vil statsråden tilpasse regelverket slik at det blir enklere for reiselivsaktører å sette opp visnings- og turistskilt langs veiene i Norge?»
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2014-02-26:
Jeg takker for svaret. Jeg oppfatter det positivt, med tanke på at en ønsker å gjøre noe på dette området. I en større reiselivsundersøkelse som ble offentliggjort i januar i år, viser det seg at mange turister, både norske og utenlandske, er oppgitt over hvor dårlig våre turistattraksjoner er skiltet. Mens alle er enige om at vi har noen unike reiselivsprodukter, klarer vi ikke å vise dem fram, på grunn av mangelfull skilting. På toppen av det hele foregår det en skiltpraksis i regi av Statens vegvesen som er forskjellig fra landsdel til landsdel, noe som dessverre gjør at en del av denne forvaltningen opptrer og framtrer som tilfeldig. Bør ikke den fornyelsen av Norge som regjeringen, sammen med samarbeidspartiene, har tatt mål av seg til å gjennomføre, også inkludere en helhetlig skiltpraksis som ikke varierer fra region til region og fra landsdel til landsdel?
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2014-02-26:
Jeg takker også for det svaret. Mange av de reiselivsbedriftene som taper penger på grunn av mangelfull skilting, er bedrifter som har mottatt store midler til bl.a. markedsføring, fra den samme stat som nekter dem skilt. Men en offensiv reiselivsbedrift som Utsikten i Kvinesdal har likevel ikke gitt opp, og det er rett som statsråden sier, at de har fått lov til å gjennomføre et pilotprosjekt som kan måle effekten av skiltingen i forhold til antall besøk. Men det fikk de først etter et nei, med den begrunnelse at trafikantene ikke skal ledes langt av gårde fra den veien de faktisk er på. De fikk et ja hvis de kunne utarbeide en studie der de tok fram trafikantenes generelle syn på skilting på europaveier, og betale alt selv, 200 000 kr. Er dette en måte å finansiere nytenkning på i Statens vegvesen som statsråden vil applaudere? Og bør ikke staten ta den regningen?
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-26:
«Kulturministeren ringte 11. februar styrelederen ved Museene i Sør-Trøndelag som følge av omtalen av Fremskrittspartiet i vårprogrammet til Trondheim kunstmuseum. Direktøren ved Trondheim kunstmuseum ble så refset av sine overordnede. I hvor sterke ordelag er det akseptabelt å omtale et regjeringsparti før kulturministeren mener en må gripe inn, og vil kulturministeren beklage sin opptreden overfor Trondheim kunstmuseum?»
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-26:
Jeg tror statsråden på at hun ikke har hatt noen intensjon om å påvirke ytringene til kunstmuseet i Trondheim, men det er vanskelig å skjønne annet enn at statsråden reagerte på vegne av en regjeringspartner. Suzette Paasche sier at styrelederen i MiST ble spurt om hvorvidt omtalen av Fremskrittspartiet er museenes offisielle holdning. Det reiser spørsmålet: Om så hadde vært tilfellet, hva ville kulturministeren gjort med det? Hva skulle egentlig statsråden med informasjonen hun etterspurte, og er statsråden enig i at et slikt spørsmål kan ha en avskrekkende effekt på kulturinstitusjoner, og oppfattes som en kraftig reaksjon på en fri ytring fra en kulturinstitusjon?
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-02-26:
Jeg oppfatter det siste svaret som litt polemisk, for det er jo ingen som har problemer med at en kulturminister ringer en styreleder. Poenget er konteksten dette skjer i, og i dette tilfellet er det altså et museum som har omtalt et regjeringsparti i sterke ordelag. Kulturministeren har selv uttalt tidligere, bl.a. den 13. februar, at hun ville innhente informasjon om denne saken på vegne av sine kolleger. Da må jeg for det første spørre igjen: Er statsråden enig i at et slikt spørsmål kan ha en avskrekkende effekt på kulturinstitusjoner? Det andre spørsmålet er: Er det slik å oppfatte at statsråden ikke vil ha noen problemer med å gjøre noe lignende igjen? Tidligere har statsråden gitt uttrykk for at hun vil tenke seg godt om igjen før hun gjør en lignende henvendelse, men på dette svaret kan det virke som om statsråden nå mener det er helt uproblematisk.
Thorhild Widvey (Høyre), 2014-02-26:
I Grunnloven § 100 heter det: «Frimodige Ytringer om Statsstyrelsen og hvilkensomhelst anden Gjenstand ere Enhver tilladte.» I det årlige tilskuddsbrevet fra Kulturdepartementet til museene understrekes det at museene skal ha en fri, faglig stilling som gir handlingsrom for å stille kritiske spørsmål vedrørende både fortid og nåtid. Dette forutsetter armlengdes avstand til offentlige myndigheter. Jeg vil også si til representanten Serigstad Valen at et museum kan skrive nær sagt hva det vil om politiske partier og andre samfunnsforhold. I den grad det finnes grenser, ligger disse i bestemmelsene i straffeloven og ikke i Kulturdepartementet. Jeg har ikke på noe tidspunkt hatt intensjoner om å forsøke å påvirke hvordan museumsenheten i Trondheim uttrykker seg.
Thorhild Widvey (Høyre), 2014-02-26:
Som jeg har sagt i media, har det ikke vært min intensjon å prøve å påvirke dette i det hele tatt, og jeg vil ta sterk avstand fra det. Jeg kan ikke kontrollere den informasjonen som har gått mellom styrelederen og museet. Det har også vært uttrykt fra den nevnte styrelederen – ikke minst i media, men også i et brev som er sendt til en av aksjonærene – at man ikke har opplevd at det var noen frykt i forbindelse med den informasjonen som jeg etterspurte. Jeg var opptatt av å få fram fakta, og det er også understreket fra styrelederens side. Men så har jeg også sagt i media at jeg lærer hele tiden, og jeg ser at jeg nok skal tenke meg godt om før jeg eventuelt tar en telefon til en styreleder i framtiden.
Thorhild Widvey (Høyre), 2014-02-26:
Jeg gjentar: Jeg tok den telefonen for å skaffe meg informasjon. Det var basert på at jeg hadde fått en e-mail fra min politiske rådgiver, som igjen hadde fått det fra en politisk rådgiver i Fremskrittspartiet, med tanke på at her var det noe som kunne komme på trykk. Jeg var interessert i å skaffe meg informasjon om hva dette faktisk var, for å kunne være forberedt til å kunne møte og gi informasjon om hva dette egentlig dreide seg om. Det var grunnlaget for at jeg tok den telefonen. Så sier jeg at jeg lærer hele tiden, og jeg ser at med de dimensjonene som denne saken har fått, vil jeg vokte meg veldig sterkt for å ta en telefon, for jeg ser at det også selvfølgelig kan ha en veldig stor effekt overfor dem som dette eventuelt i dette tilfellet har gått utover.
Thorhild Widvey (Høyre), 2014-02-26:
Siktemålet med min henvendelse var utelukkende å finne ut hva dette faktisk dreide seg om. Jeg antok at jeg måtte påregne å få spørsmål fra ulikt hold, som jeg også refererte til tidligere, om de refererte ytringene fra en kunstmuseumsdirektør. Derfor ønsket jeg å få klarhet i hva det hele handlet om – det er grunnlaget for det. I en redegjørelse til Sør-Trøndelag fylkeskommune datert 21. februar 2014 bekrefter også styrelederen ved Museene i Sør-Trøndelag at min henvendelse kun ble oppfattet som en forespørsel om faktaopplysninger, og at det ikke var tale om et forsøk på å utøve innflytelse på håndteringen av en konkret sak. Av dette følger det at det ikke er relevant å drøfte dette opp mot nåværende regjerings målsetting om frihetsreform og mindre detaljstyring. At tilskuddsbrevene til både museene og andre kulturinstitusjoner for 2014 er mer kortfattet og inneholder færre detaljerte føringer enn tidligere år, er derimot et utslag av vårt ønske om mindre detaljstyring, så jeg kan forsikre representanten Aasrud om at vi kommer til å fortsette å ha fokus på en frihetsreform, som kommer til å føre til mindre detaljstyring også i årene framover.
Thorhild Widvey (Høyre), 2014-02-26:
Som jeg har uttrykt mange ganger, tok jeg den telefonen for å skaffe meg informasjon om hva dette egentlig dreide seg om. Det er også det som er blitt bekreftet ut fra det som har stått i Aftenposten, og med referanse fra dem som har mottatt denne telefonen, bl.a. styreleder Rasmus Brodtkorb, som sier: «Det var jeg som hadde samtalen med statsråden og samtalen med Paasche. Jeg kan forsikre at tekstmeldingen fra Paasche ikke ble skrevet i «frykt» som en følge av min samtale med statsråden. Paasche har for øvrig beklaget at meldingen i det hele tatt ble sendt, både overfor styret og ledergruppen.» Når det gjelder dette som har med vår frihetsreform å gjøre, gleder jeg meg til de debattene som måtte komme. Vi skal fylle dem med innhold og være sikre på at vi er med på å bidra til at det blir mindre detaljstyring i årene framover, og imøteser en konstruktiv og god debatt også med Arbeiderpartiet i så henseende.
Thorhild Widvey (Høyre), 2014-02-26:
Jeg er faktisk litt enig med Trond Giske når han sier i en avis: En god kulturminister bør ha nær kontakt med aktører i kulturlivet. Jeg minner også om at den nevnte styrelederen, som jeg tok kontakt med, også har påpekt at det ikke er noe enestående tilfelle at en kulturminister tar kontakt med også denne styrelederen og MiST. Ledelsen i MiST har altså blitt kontaktet direkte av tidligere statsråder i konkrete saker, av henholdsvis Anniken Huitfeldt og Trond Giske. Jeg finner grunn til å sitere det som står i Aftenposten den 25. februar: «Som styreleder har jeg ingen betenkeligheter med å bli kontaktet av departementet eller statsråden, så lenge det er faktaopplysninger som etterspørres. Dette i motsetning til om de skulle forsøke å utøve innflytelse på hvordan selskapet skal styres, eller hvordan konkrete saker skal håndteres.» Og så understreker jeg: «Sistnevnte har ikke skjedd i dette tilfellet.» Jeg føler meg veldig beroliget med tanke på hva vi i framtiden skal ha fokus på, og det er en ypperlig anledning i dag til i hvert fall å fortelle hele det norske kulturlivet at vår frihetsreform står ved lag. Vi skal fylle den med innhold.
Thorhild Widvey (Høyre), 2014-02-26:
Hva representanter fra Fremskrittspartiet mener om ytringer og karakteristikkene fra den aktuelle kunstdirektøren, vil jeg overlate til det partiets egne politikere å kommentere. Jeg er uten videre enig med spørsmålsstilleren i at det ligger utenfor Kulturdepartementets domene å gå inn i et slikt ordskifte. Men med fare for å gjenta meg selv: Min hensikt med å engasjere meg i den saken var altså å framskaffe fakta for å kunne svare på de spørsmålene en kunne forvente ville bli stilt til meg i sakens anledning. Det var hensikten med det.
Thorhild Widvey (Høyre), 2014-02-26:
Det er riktig at departementet også ble kontaktet. Jeg har prøvd å redegjøre for dette tidligere. Jeg var på vei hjem fra Sotsji-OL, og i bilen på veien innover får jeg en e-post fra min politiske rådgiver med denne informasjonen. Der var det også tatt kontakt med departementet, som hadde iverksatt en henvendelse mot Suzette Paasche, direktøren ved MiST. Som jeg også har sagt tidligere: Jeg er utålmodig, så jeg tok den telefonen for å prøve å skaffe meg informasjon. Det var slett ikke sikkert at jeg ville fått den informasjonen fra departementet i løpet av den kvelden. Men den informasjonen fikk jeg bekreftet fra departementet etter at jeg hadde snakket med styreleder Rasmus Brodtkorb. Jeg tror det er viktig i denne sammenhengen å ha fokus på at hele min hensikt med dette var å skaffe meg denne faktainformasjonen for å være forberedt på at jeg kunne få spørsmål om det.
Thorhild Widvey (Høyre), 2014-02-26:
Som jeg har sagt tidligere, er det utrolig viktig at vi har fri ytring. Vi har ikke til hensikt å prøve å stoppe noen som helst av de ytringene som kommer, verken fra kulturpersonligheter eller andre. Det er utrolig viktig for meg å få understreket. Det er også veldig viktig for meg å få understreket at jeg stoler på embetsverket. Det er ikke sånn at embetsverket er noe for seg selv. Embetsverket er der hele tiden – de opererer på vegne av den til enhver tid sittende politiske ledelse. Det er ikke sånn at de er frarøvet å operere for seg selv. De innhenter den informasjonen som de måtte føle at det er behov for å innhente. Ja, vi skal ha armlengdes avstand, og jeg sier igjen at jeg kommer til å tenke meg om en gang til før jeg eventuelt måtte ta en lignende telefon i framtiden. Det har jeg sagt før, og det står jeg ved fortsatt. La meg få avslutte med noen kloke ord av Arne Garborg: «Ein lærer så lenge ein lever, og kvar lærdom hev ny sorg. Kvar sorg ny kraft. Men ingen er utlærd før han hev lært å teia.»
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-02-26:
«Statsråden har engasjert seg i en presentasjon av vårprogrammet for Trondheim kunstmuseum. Det gjorde hun fordi Fremskrittspartiet følte seg omtalt på en uønsket måte. Hvorfor avviste ikke statsråden henvendelsen med å vise til at en omtale ikke hører inn under kulturministerens ansvarsområde?»
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-02-26:
Nå har det i media også kommet fram at i forkant av kulturministerens telefonsamtale hadde departementet allerede vært i kontakt med institusjonen for å få svar på spørsmål. Stemmer dette? Og i så fall, hvorfor var det da nødvendig for kulturministeren å ringe til styrelederen? Et oppfølgingsspørsmål til det er også: Hvorfor anser kulturministeren det som et naturlig grep? Jeg vil tro at hvis man var misfornøyd med oppsetningen på Nationaltheatret, var det unaturlig å ringe til styrelederen med tanke på det ansvaret som en styreleder har. Hvis man er misfornøyd med lederen i Aftenposten, er det ganske unaturlig å ringe til styrelederen i Aftenposten for å ha meninger om det. På samme måte blir det unaturlig å ringe styreleder i en kulturinstitusjon, som i dette eksempelet, for å uttrykke misnøye. Men spørsmålet er altså: Stemmer det at departementet var i kontakt med institusjonen i forkant av kulturministerens spørsmål over telefon, og i så fall, hvorfor synes kulturministeren det var aktuelt å følge opp med en ny telefonsamtale?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-02-26:
Jeg registrerer at vi har en kulturminister som tar saken i egne hender framfor å stole på sitt eget embetsverk, og som ikke stoler på at man verken får den riktige informasjonen eller at man får den i tide. Årsaken til at dette blir en sak i Stortinget, er at det er en sak som handler om rolleforståelse. Kulturministeren startet sitt svar på første spørsmålet om denne saken med at det er viktig å ha «armlengdes avstand». Da står vi egentlig igjen med spørsmålet: Hvor lange armer har egentlig statsråden? Direktøren i MiST, Suzette Paasche, sier at kulturministeren ville ha bekreftet om dette synet på Fremskrittspartiet er MiSTs offisielle holdning. Kulturministeren har så langt ikke villet svare pressen på spørsmålet om det ble stilt spørsmål ved dette. Men for Stortinget er det faktisk viktig å få avklart, da dette handler om rolleforståelsen. Derfor er mitt spørsmål til slutt: Stilte statsråden eller ansatte i departementet spørsmål om dette synet var det offisielle synet på Fremskrittspartiet fra MiSTs side?
Stine Renate Håheim (Arbeiderpartiet), 2014-02-26:
«Dersom priskontroll på landbrukseiendommer fjernes, vil det føre til at prisene i enkelte områder stiger betydelig. Dette vil heve terskelen for unge som vil inn i næringen, og det vil gå ut over lønnsomheten. Høyere pris på landbrukseiendommer vil ikke uten videre heve prisene på maten som produseres. Flere arealer kan bli ulønnsomme, og det kan bli vanskeligere å håndheve driveplikten. Mener statsråden dette er i tråd med målsettingene om økt matproduksjon og rekruttering til næringen?»
Stine Renate Håheim (Arbeiderpartiet), 2014-02-26:
Takk for svaret. Statsråden har fokus på dem som ønsker å selge, men jeg mener at vi også må ha fokus på dem som vil inn i næringen. Regjeringen har i sin iver etter å gi store skattekutt til dem som har mest fra før, også påført dem som vil inn i næringen, en solid skattesmell nå når formuesskatten ble fjernet. Med fjerning av priskontrollen vil det også bli dyrere for unge som vil inn i næringen i enkelte områder. Kort oppsummert fører denne regjeringen en politikk som gjør det mer lønnsomt å gå ut av næringen, og hever terskelen for dem som vil inn. Vi er bekymret for det, fordi vi står overfor et generasjonsskifte i landbruket, og vi trenger å rekruttere flere. Så kunne vi i gårsdagens VG lese at statsråden mener at det viktigste tiltaket for å lokke flere unge inn i fjøset var «framsnakk». Det synes jeg også er positivt, og vi er gjerne med på det. Men mener virkelig statsråden at «framsnakk» skal veie opp for alle disse negative forslagene som regjeringen vil innføre?
Stine Renate Håheim (Arbeiderpartiet), 2014-02-26:
Jeg er helt enig med statsråden i at bøndene fortjener status fordi de produserer mat og opprettholder bosetting og gjør mye viktig for landet vårt. Men jeg mener at vi også skal lytte til næringen. Forslaget om priskontroll har vært ute på høring. Av de 149 høringsuttalelsene er det et overveldende flertall som advarer mot å fjerne priskontrollen, nettopp fordi det vil virke mot målsettingen om effektivisering, økt matproduksjon og rekruttering. Det kunne vært fristende å spørre statsråden om hva hun har skjønt som ingen andre i næringen har skjønt. Men la oss heve blikket litt, for dette er ikke det eneste forslaget som regjeringen kommer med. Man har tidligere i år varslet at man vil oppheve konsesjonsloven, fjerne boplikten, odelsloven og delingsforbudet. En klok dame sa en gang at alt henger sammen med alt. Bondelaget har bl.a. foreslått et eget utvalg som skal se på alle disse lovene under ett. Da blir mitt spørsmål: Mener statsråden det er fornuftig å se alle disse lovene under ett, eller vil man fortsette å jobbe stykkevis og delt?
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2014-02-26:
Regjeringen ønsker å styrke bondens rett til fritt å kunne disponere sin egen eiendom. Eiendomslovgivningen slik den er i dag, inkludert priskontrollen, begrenser bondens rådighet. Jeg mener også at det er urettferdig at selger ikke skal kunne få det markedet er villig til å betale for en eiendom, på lik linje med alle andre som selger fast eiendom. Hovedformålet med landbrukspolitikken skal være en kostnadseffektiv landbruksproduksjon. Regjeringen ønsker å øke produksjon av mat og mener at arealene må utnyttes godt, slik at vi sørger for høyest mulig produksjon. Jeg ønsker å øke produksjonen bl.a. gjennom å sørge for at flere eier den jorda de driver. Jeg mener at priskontrollen kan virke hemmende på omsetningen av landbrukseiendommer, og jeg ønsker et større utbud av landbrukseiendommer og tilleggsjord. Ved å oppheve priskontrollen kan det legges til rette for et velfungerende marked for omsetning, hvor prisen reguleres av markedet. Mange venter i dag med å selge fordi de mener konsesjonspris ikke vil gjenspeile det eiendommen er verd. I sentrale områder kan det også være umulig å kjøpe seg en ny bolig for den som må selge en landbrukseiendom til en pris langt under prisen på boliger. Jeg er enig med representanten Håheim i at en opphevelse av priskontrollen kan åpne for høyere priser for enkelte eiendommer i sentrale strøk, f.eks. nær større byer som Oslo, Trondheim og Stavanger. Dette er ikke det samme som en generell prisstigning på produksjonsarealene – det er først og fremst boverdien på eiendommen som vil føre til høyere pris. Ellers har jeg stor tillit til at den som vil kjøpe landbrukseiendom, også vil vurdere prisen på produksjonsareal og driftsbygninger i forhold til den planlagte driften. Slik sunn fornuft må vi ha tillit til at alle som skal drive næring, har. Partenes syn på prisen vil derfor gjenspeile hva som framover vil være en samfunnsmessig forsvarlig pris. Jeg er på denne bakgrunn ikke enig med representanten Håheim i at opphevelse av priskontrollen vil føre til at areal kan bli ulønnsomme, eller at det blir vanskeligere å opprettholde driveplikten. Det er i sum flere uheldige sider ved dagens priskontroll. Priskontrollen demper investeringslysten hos eksisterende eiere og hindrer tilførsel av kapital og kompetanse fra betalingsvillige nye eiere. Mange vil ikke være innstilt på å foreta investeringer som ikke kan påregnes å bli avspeilet i den pris konsesjonsmyndigheten vil godta. Priskontrollen er dessuten komplisert og tidkrevende for både private parter og konsesjonsmyndighetene. Det er også forskjeller i hvordan priskontrollen praktiseres ute i kommunene.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2014-02-26:
Jeg mener det er helt avgjørende at bøndene får den statusen som de fortjener som matvareprodusenter. Det er også sånn at de fleste eiendomsoverdragelser i landbruket skjer internt i den enkelte familie, og da uten priskontroll. Det det dreier seg om nå i året, er færre enn 400 overdragelser av bebygd eiendom og ca. 200 ubebygde eiendommer som er gjenstand for priskontroll. Vi har også et system der forskjellige kommuner praktiserer ulikt, slik at det blir helt tilfeldig hvordan man blir behandlet som eiendomsbesitter, etter hvor man bor i landet. Jeg mener at det er viktig at de som skal inn i bondeyrket, som i alle andre yrker, må gjøre en helhetlig vurdering av om det er lønnsomt å gå inn, og at det ikke er oppgaven til dem som sitter på disse gårdene, å subsidiere andre som ønsker seg inn i næringen. Det er en avveining som den enkelte må ta.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2014-02-26:
Vi er opptatt av å sikre en politikk som gir den enkelte bonde råderett over egen grunn. Det er for øvrig feil det som representanten sier, at vi skal fjerne driveplikten. Det som står i avtalen, er at vi skal utrede den. Jeg vil videre si at jeg mener det er grunnleggende urettferdig at politikere og byråkrater skal kunne gå inn og overprøve prisen som to private parter har inngått. Det kan ikke være sånn at de som sitter på en næringseiendom, som en gård er, skal måtte subsidiere folk som ønsker å gå inn i næringen. De må på lik linje med alle andre som ønsker å starte næringsvirksomhet, gjøre en totalvurdering av den økonomiske situasjonen. Jeg ønsker å fortsette den linjen jeg har ligget på, nemlig å jobbe for at bonden skal få mer kontroll over egen eiendom i framtiden.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2014-02-26:
Mitt spørsmål går til fiskeriministeren og lyder: «Det er igjen dokumentert omfattende urapportert rømming i oppdrettsnæringa. For hver fisk som rapporteres rømt, rømmer fem fisker som ikke rapporteres. I praksis har det etablert seg en kultur for rutinemessig miljøkriminalitet i næringa. Årsaken er få inspeksjoner, lav risiko for å bli oppdaget og svake straffereaksjoner. Situasjonen er en kritisk trussel både mot norsk villaks og næringens omdømme. Vil statsråden vise mer handlekraft enn sin forgjenger, og påby merking av all oppdrettsfisk og øke bøtenivået?»
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2014-02-26:
Som statsråden er kjent med, har situasjonen med rømt oppdrettsfisk og urapportert rømt oppdrettsfisk vedvart i svært mange år, med stadig større negative konsekvenser for villaksen. Også unnskyldningen om at man skal forske på merking, har vedvart i svært mange år. Det er en nær sammenheng mellom dette og det faktum at det ikke kommer ordentlig politisk trykk for å gjennomføre dette. Det regjeringen derimot har gjort, er å avvikle den ordningen som forrige regjering innførte, med i det minste å opprette et kollektivt ansvar for innfangst av rømt oppdrettsfisk. Spørsmålet er igjen: Hva vil regjeringen gjøre for å hindre at vi også i årene framover får havet fullt av rømt oppdrettsfisk med enda større negative konsekvenser for villaksen?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2014-02-26:
Statsråden er i den situasjonen at hun kan gjøre mer enn å inngå avtaler med næringen. Statsråden kan bruke de virkemidlene som en regjering har til rådighet, nemlig å stille krav og å gjennomføre straffereaksjoner. Vi har en lusesituasjon som alle er enige om er uakseptabel, og vi har et veterinærinstitutt og andre fagmyndigheter som sier at verktøykassa for å løse luseproblemet nå er tom, på grunn av multiresistens osv. Hvilke konkrete tiltak utover avtaler og oppfordringer vil regjeringen og statsråden gjennomføre for å få bukt med luseproblemet, som altså grovt sett har pågått uendret gjennom svært mange år?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2014-02-26:
Jeg ser alvorlig på rømmingssituasjonen i havbruksnæringen. Derfor er dette et område som vil bli prioritert. Rømming av laks fra oppdrettsanlegg er et problem som næringen må løse. Regjeringen vil styrke arbeidet mot rømming gjennom forpliktende avtaler med næringen. Denne regjeringen har også økt bevilgningene til overvåking av rømt fisk i elver, som muliggjør en langt mer omfattende overvåking av elver enn tidligere. Havforskningsinstituttets risikovurdering peker på at faktisk rømming trolig er flere ganger høyere enn rapportert, spesielt for laks som rømmer mens de er små. Dette understreker ytterligere alvoret i situasjonen. Merking i seg selv løser ikke problemet med genetisk påvirkning av villfisken. Merking vil bare få effekt dersom utfiskingsaktiviteten i elvene intensiveres. De faktiske kostnadene med utfisking bør først og fremst dekkes av dem som står ansvarlig for rømmingene. Det er derfor ikke aktuelt å kreve merking av oppdrettsfisk uten at det er mulig å spore fisken tilbake til rettmessig eier. Regjeringen ønsker å praktisere prinsippet om at forurenser skal betale også i havbruksnæringen. På denne måten vil vi kunne pålegge den som har ansvaret for rømmingen, også ansvaret for at det ryddes opp. Før vi går til det skritt å påby merking, må vi også forsikre oss om at det er tilgjengelige metoder som er dyrevelferdsmessig forsvarlige, og at kostnadene står i forhold til nytteeffekten. Flere store aktører i havbruksnæringen varslet nylig at de i samarbeid med Veterinærinstituttet vil teste ut et sporingssystem for oppdrettslaks. Systemet skal gjøre det mulig å spore laks tilbake til bedriften. Metoden kan brukes både til sporing av rømt oppdrettslaks og til sporing ut fra forbruker- og markedshensyn. Like før nyttår ble akvakulturlovens bestemmelse om tak på overtredelsesgebyr endret. Taket på overtredelsesgebyret fastsatt av forvaltningen er nå på 15 G, eller ca. 1,2 mill. kr, og jeg har ingen ytterligere planer nå om å endre dette. Men jeg vil også legge til at dersom overtredelsen er så alvorlig at et overtredelsesgebyr på 15 G ikke anses som tilstrekkelig, er det Fiskeridirektoratets oppgave å politianmelde saken.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2014-02-26:
Regjeringen er opptatt av at oppdrettsnæringen skal være tuftet på bærekraft. Det innebærer at både lus og rømming og andre typer miljøpåvirkninger følges svært nøye. Vi er interessert i avtaler med næringen for å sikre oss at vi når de målene vi har satt oss om å få rømmingen ned på et absolutt minimum. Jeg vil også minne representanten om at næringen selv faktisk har en nullvisjon. Jeg synes det står respekt av at man har det, men da må også næringen utfordres på at man må bruke mer penger på forskning og innovasjon, sånn at vi raskere kan finne de løsningene som er nødvendige for å få rømmingen ned. Så vil jeg til slutt legge til at vi har hatt en formidabel økning av produksjonen innenfor oppdrett det siste tiåret, ca. en dobling. Samtidig er rømmingstallene gått ned. Vi kan allikevel ikke slå oss til ro før vi får disse tallene så nær null som overhodet mulig.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2014-02-26:
Som jeg sa i sted: Lus og rømming er de to mest presserende utfordringene for havbruksnæringen i dag. Derfor har vi veldig fokus på det i departementet, og vi ser nå på hva slags type tiltak vi kan sette i verk, hva slags type forskning som pågår, og hva vi kan trigge for at vi raskere kan finne gode løsninger på dette. Det foregår teknologiutvikling knyttet til lus osv. som kan være avbøtende tiltak. Jeg sier ikke at vi har en løsning rundt neste sving, men jeg har i hvert fall tatt initiativ til at vi i departementet nå har kvartalsvise møter med Fiskeridirektoratet og med Mattilsynet, hvor vi analyserer og er «hands on» på utviklingen, og så vil vi løpende vurdere hvilke tiltak som skal til både for å få bukt med rømming og for å få bukt med lus. Så minner jeg om den grønne konsesjonsrunden som nå skal tildeles rundt påske. Forhåpentligvis vil det også der komme forslag og nye løsninger som betyr at vi kan bevege oss i riktig retning på dette området.