Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2009-12-04:
Vi debatterer i dag to saker i denne debatten, statsråd Solheims klimapolitiske redegjørelse samt innstillingen fra energi- og miljøkomiteen om representantforslag fra stortingsrepresentantene Trine Skei Grande og Abid Q. Raja om en opptrapping av norsk klimapolitikk før klimatoppmøtet i København. Først noen ord om representantforslaget. Norge har vært og er en pådriver for å få et ambisiøst resultat på partsmøtet under FNs klimakonvensjon i København. Norge har prioritert klimaforhandlingene fram mot København veldig høyt og har hatt en rekke konstruktive og ambisiøse forslag og bidrag inn i forhandlingene. Klimaforliket var en god start på arbeidet med å gjennomføre tiltak og virkemidler for å få redusert våre nasjonale utslipp av klimagasser, og vi støtter forslagsstillernes påpekning av at det vil være en styrke ved norsk klimapolitikk at det brede, tverrpolitiske samarbeidet om klimapolitikken videreføres. Jeg regner med at mindretallet redegjør for sitt syn. Så til den store saken som vi debatterer i dag. Jeg vil også i likhet med representanten Sande gi ros til statsråden både for redegjørelsen i går og for hans håndtering av et av verdens viktigste møter og en av de viktigste sakene som verden står overfor. Nå er verdens øyne rettet mot det møtet som om noen dager skal foregå i København. Det store spørsmålet alle nå stiller seg, er om det blir en avtale, og hvordan en avtale eventuelt vil være. Blir det nok reduksjoner? I denne omgang er det ikke sannsynlig at det blir en folkerettslig bindende avtale, men en politisk villighetserklæring. Men det er viktig at en i fortsettelsen får på plass en juridisk bindende avtale. For Regjeringen er målsettingen for toppmøtet i København helt klar: Vi ønsker en mest mulig ambisiøs og på sikt juridisk bindende avtale med så mange land som overhodet mulig. Flere enn 100 land støtter nå målet om å forhindre en global oppvarming på mer enn to grader. Land som står for en tredjedel av verdens CO2-utslipp, har satt seg mål for utslippskutt innen 2020. For å hindre en temperaturstigning på to grader sier FNs klimapanel at globale utslipp må reduseres i nærmeste framtid. Deretter må utslippene reduseres med mellom 50 og 85 pst. innen år 2050. De rike landene må kutte utslippene med 25 til 40 pst. innen 2020 sammenlignet med 1990-utslippene. De løftene som land har gitt, og som nå ligger på bordet, tilsvarer kutt på 13 til 17 pst. Vi har en veldig lang vei å gå. Det kreves politisk handling nå, slik at vi kan forebygge de dramatiske konsekvensene for klimaet. Derfor har den norske delegasjonen klare prioriteringer for samtalene i København. Å redusere avskoging, finansiering av tilpasning gjennom auksjonering av CO2-utslipp som er innenfor Kyoto-forpliktelsene, muligheten for å finansiere CO2-fangst og -lagring gjennom Kyotoprotokollen og inkludering av utslipp fra internasjonal skipsfart er problemstillinger som den norske delegasjonen vil legge vekt på å få på bordet under møtet. Regjeringen bruker allerede flere milliarder kroner på tiltak som f.eks. CO2-fangst og -lagring på Mongstad. Jeg er optimist og har stor tro på at det kommer en avtale som er avgjørende for framtiden, som et resultat fra møtet. Vi er nå inne i en prosess, og det er viktig at vi får inkludert de store landene i verden i denne prosessen. President Obama i USA har gitt verden nytt håp og framtidstro på mange områder, noe man ikke minst ser på klimaområdet. Åtte år med Bush er nå erstattet av nye og offensive tanker, noe som gleder en hel verden. Jeg vil berømme Kristelig Folkeparti, Venstre og Høyre for deres innsats og samarbeid i klimapolitikken. Vi er seks partier her på Stortinget som har kvalifisert oss til å lage et klimaforlik. Vi er de i denne salen som erkjenner at klimaproblemene er menneskeskapte. Fremskrittspartiet bruker å si at de ikke er en del av klimaforliket fordi de ikke ble invitert. Fremskrittspartiet er ikke en del av klimaforliket, for det er det eneste partiet i Norge som bruker store deler av sin tid på å undergrave FNs klimapanel og deres konklusjoner. Invitasjonen til å inngå forlik inneholdt ett eneste kvalifiseringskrav, nemlig erkjennelsen av at klimaproblemene er menneskeskapte, og at utfordringene må løses på bakgrunn av denne erkjennelsen. Fremskrittspartiet stod ikke til den eksamenen. Heller ikke i dag er klimapolitikken til Fremskrittspartiet helt lett å bli klok på. Da representanten Solvik-Olsen nylig var ute i pappapermisjon – og gratulerer med det – benyttet vikaren Arne Sortevik anledningen til å uttale at han håpet på en fiasko i København, og at han ikke trodde at klimaendringene var resultatet av menneskelige aktiviteter. Tidligere partiformann Carl I. Hagen hev seg på for å støtte Sorteviks uttalelser. Jeg tror det er viktig at vi som er klimakamerater, nå jobber sammen mot København-møtet og ikke minst etter København-møtet for vår felles utfordring: et bedre klima.