Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2018-12-05:
Det er heldigvis også menn på huset her som er opptatt av denne problemstillingen, og la meg begynne med å si at jeg ikke støtter en innskrenkning av kvinners rettigheter og innskjerpelse av abortloven. Det som derfor er litt leit med denne debatten, er at interpellanten forenkler det til å handle om hvem som er for abort, og hvem som er imot. Det er synd, for virkeligheten er mer kompleks. Jeg er sikker på at Bjørnebekk-Waagen vet at dette ikke er et forslag som kommer fra regjeringen. Hadde interpellanten fulgt med i debatten, hadde hun visst at Fremskrittspartiets politikere har sagt at det er uaktuelt å gå med på endringer i abortloven som innskrenker kvinners rettigheter. Det står vi fast ved. Men abort er et veldig ømfintlig og vanskelig tema, for ikke å snakke om hvor komplekst det er. Det gjelder også debatten om § 2 c. Det forstår også jeg, selv om de eneste endringene i abortloven jeg eventuelt kunne ha støttet, er utvidelser og oppmykninger i lovverket. Jeg synes derfor det er synd at Arbeiderpartiet legger opp til denne politiske leken der de kaster rundt påstander som ikke er riktige. Dette er ikke et forslag som kommer fra regjeringen, men noe som er blitt drøftet av politikere i Høyre. Det er et viktig skille. For Fremskrittspartiet er det viktig å være tydelig på at vi støtter valgfriheten dagens abortlov gir kvinnen. Enkeltmennesker er bedre i stand til å vurdere hvorvidt de skal beholde et barn eller ikke, uavhengig av alle andre. Vi må stole på at enkeltmennesker fatter de beslutningene som er best for dem. Det er dessuten flere komplikasjoner ved å skulle endre abortlovens § 2 c. For hva skal vi endre den til? Skal den fjernes, skrives om eller gjøres mer utydelig? Enkelte snakker om å endre paragrafen til kun å handle om levedyktige fostre. Det er jeg imot. Det er fordi det kun vil resultere i at «levedyktig» blir en skjønnsmessig vurdering. Er det snakk om foster og barn som kan leve i én dag, to uker, tre måneder eller ett år? Abort skal ikke være et spørsmål om skjønn, men et spørsmål om vilje, evne og mulighet til å bære fram barnet. Jeg kan ikke være tydelig nok på at vi ikke støtter å fjerne § 2 c. For fjerner man denne paragrafen, fratar man mange kvinner selvråderetten over egen kropp. Det vil ikke vi være med på. En kvinne med tilstrekkelige ressurser skal ha de samme mulighetene til å bestemme over egen kropp som en som ikke har de økonomiske forutsetningene for å ta vare på et barn. Det er ikke familiens økonomi som skal være avgjørende for om en abort innvilges eller ikke. I år fylte abortloven 40 år. Det skal vi være glade for. Gjennom abortloven har kvinner og par fått økt valgfrihet og mulighet til å ta kontroll over noe man tidligere ikke bestemte over selv. Vi skal også være glad for at loven har gitt familiene mulighet til å vurdere om de er i stand til og har kapasitet til å ta seg av barn med alvorlige funksjonsnedsettelser og alvorlige sykdommer. Ikke alle klarer en sånn oppgave. Sånn er det dessverre, og sånn vil det alltid være, uavhengig av hva vi vedtar i denne salen. Det viktigste vi kan gjøre, er å respektere de vanskelige avgjørelsene som blir tatt rundt omkring i de ulike familiene. De som velger ikke å bære fram et barn, skal kunne gjøre det uten at noen andre skal mene noe om det. Valget er vanskelig nok i seg selv. Det bør ikke være aktuelt å røre abortloven. Kompromisset vi har kommet fram til i dag, balanserer enormt mange ulike hensyn og gir en lov de fleste tross alt er fornøyd med. Så neste gang vi skal diskutere abort, vil jeg anbefale Arbeiderpartiet om også å orientere seg i debatten før man gyver løs. Da hadde man hørt etter når Fremskrittspartiets politikere talte. For oss er det ikke aktuelt med innskrenkninger i abortloven.