Nils Aage Jegstad (Høyre), 2014-01-09:
Jeg vil takke interpellanten for interpellasjonen. Det er en viktig interpellasjon. Jordvern er noe vi alle er opptatt av, og jeg har brukt mye av mitt politiske liv til å snakke om jordvern. Men jeg vil også takke statsråden for svarene, for jeg synes mange av de punktene hun nevner, er med på å trekke dette ned på et praktisk og godt nivå. Det er ikke slik at vi kan se bort fra det som forfedrene våre har gjort. Ettersom jeg sitter i transport- og kommunikasjonskomiteen, synes jeg det var rimelig å ta ordet i denne saken, for det er vel ikke noe som har ført til så mye omdisponert dyrket mark som nettopp infrastrukturutbygging. Da man f.eks. bestemte seg for å legge landets hovedflyplass til Gardermoen, var det et enormt inngrep, ikke bare i naturområdet – med tanke på det store vannreservoaret som ligger under Gardermoen – men det var også et betydelig press på den dyrkede marka som ligger rundt hovedflyplassen. Men det var et samfunnsmessig vurdert tiltak som man ønsket å gjøre, ikke minst for å styrke næringslivet i de tilstøtende fylkene og kommunene. Det andre er at vi faktisk har en infrastruktur som ligger der. Med det tempoet vi i Norge har for å bygge jernbane, tror jeg jeg ganske klart tør si at å tro at man i noe særlig omfang skal legge jernbane noe annet sted, ikke er tenkelig. Vi har også en klimautfordring som gjør at vi faktisk må prøve å få flere til å reise kollektivt. Da er jernbane et viktig element. Knutepunktene som i dag ligger langs jernbanesporene i Akershus og andre fylker, er sentrum for selve satsingen på kollektivtransport. Det presser arealene rundt disse gamle sentrene, som stort sett ligger i landbruksområder. Den avveiningen mellom infrastruktur, økt kollektivtransport og økt boligbygging rundt knutepunktene og jordvern er en avveining vi hele tiden må ta hensyn til, og som vi ikke kommer bort fra. Så kan man selvfølgelig lure på om IKEA er en nasjonal interesse, men samtidig er altså 70 dekar heller ikke noe stort i nasjonal sammenheng. Det er noe som heter lokalt selvstyre, som da til syvende og sist måtte telle her. Det tredje er at når man snakker om dette, er det heller ikke helt uvesentlig å peke på at det er en interessekonflikt mellom vern og vern. Det er faktisk slik at markaloven beslaglegger et areal på 850 km2 i Akershus. Det er like mye som de syv Follo-kommunene til sammen. Det er også et tankekors, for det som skjer, er at andre verneinteresser har en mye kraftigere lovbeskyttelse. I noen grad – jeg skal ikke overdrive det – presses utbyggingen ut på dyrket mark, fordi andre verneinteresser teller mer. Det er også et element i det hele. Jeg tror også at dette med kommunestrukturen faktisk er et element. Da tenker jeg ikke i det store. Jeg mener at kommunestrukturen, å få bedre og færre kommuner, er viktigst rundt de store byene, hvor befolkningsveksten er størst og arealknappheten kommer til syne. Faktisk er de 850 km2-ene like stort som Follo. På det arealet har vi altså syv kommuner. Jeg er ikke et øyeblikk i tvil om – litt i tvil er jeg – at om de syv kommunene hadde vært én kommune, hadde man aldri funnet på å lokalisere IKEA til Vestby i det hele tatt. Man ville lagt det et helt annet sted, mer sentralt i Follo. Presset på dyrket mark er enormt, fordi vi har en sterk vekst, vi har behov for stadig nye boliger, og vi må bygge tettere. Til slutt: Jeg tror heller ikke at dette med flytting av jord er grepet. Det kan fort bli en sovepute. Men én ting skal man ta inn over seg: Det er med på å øke prisen på dyrket mark. Hvis man har et krav om å måtte flytte og gjenvinne dyrket mark, vil det også bli en høyere inngangsbillett til å ta i bruk den dyrkede marka.