Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-11-12:
Jeg vil at vi skal se for oss at vi tar med oss lille Per på sju år på en liten tur rundt i helsetjenesten. Han har kanskje behov for å få hjelp av logoped. Han må først innom skolehelsetjenesten for å bli henvist til PPT. Han trenger helt sikkert hjelp fra helsestasjonen. I tillegg er det kanskje noen utfordringer i hjemmet, så en må forholde seg til barnevernet. Han er overvektig og må forholde seg til frisklivssentralen. I tillegg har han ADHD og må forholde seg til BUP. Dette beskriver en utvikling i norsk helse- og omsorgssektor der vi har bygd opp fragmenterte siloer for hver enkelt nesten-diagnose. Særlig for barn og unge og de eldre blir det krevende å skulle forholde seg til at det er pårørende som får ansvaret for å ta med seg den enkelte rundt omkring for å banke på dører og skaffe hjelp. Det er også slik at norske kommuner i dag er stappfulle. Det er også for fragmentert. Dette henger sammen, og denne meldinga er et langt skritt med hensyn til å samle tjenester og kompetanse og bygge tjenestene rundt den enkelte i stedet for ytterligere å spre dette utover, og å sørge for at vi har stadig færre deltidsstillinger for spesialisert kompetanse. Når det gjelder barn og unge, er vi nødt til å få en utvikling med flere Familiens hus, der skolehelsetjenesten, helsesøstre, jordmor og helsestasjon for ungdom er samlet i mye større grad, slik at barn og familier ikke trenger å løpe rundt. Fireårskontrollen for barn i barnehager er et annet eksempel på at vi er nødt til å organisere og strukturere dette annerledes. Vi har en struktur fra 1970- og 1980-tallet. I den fasen vi er i nå i Norge, har vi en fantastisk mulighet i perioden fram til 2020 til å organisere primærhelsetjenesten og helsetjenesten generelt annerledes for å møte de utfordringene vi står foran fra 2025, med en stor andel voksende befolkning over 80 år med stadig flere lidelser. Vi har den økonomiske handlefriheten, vi har en teknologi som rulles ut, bokstavelig talt, og vi har en eventyrlig mulighet til å bygge kompetanse. Det krever at vi som politikere gjør noe med finansieringa. Mange land er på vei bort fra stykkprisfinansiering og går over til rammefinansiering og så over i såkalt «bundled payment», som er omtalt i meldinga, slik at primærnivået får ansvar for å finansiere forløp for en del pasientgrupper. Da er jeg over på diabetes, bl.a., som ett eksempel, der primærnivået kan få et langt større ansvar. Jeg er veldig glad for at vi har fått knesatt at vi skal utarbeide en diabetesplan neste år. Den må ikke være for omfattende, og den må være konkret. Vi er nødt til å sette inn innsatsen tidligere, og poenget med «bundled payment» er jo å få helhetlige pasientforløp og stimulere til å utvikle tidlig innsats, i stedet for det vi driver med i dag: at diabetespasienter er i ferd med å fylle opp dialyseavdelinger rundt om i Norge til 1 mill. kr i året, for den behandlinga er den dyreste å drive. Det er verst for pasienten – og det er verst for samfunnsøkonomien. Folkehelse og tidlig innsats er viktig. Derfor er det også viktig å ta tak i folketrygden som en finansieringsmulighet for å få til nettopp den tidlige innsatsen, økonomisk sett. Innovasjon og utvikling er også viktig. Derfor er jeg veldig glad for at ergoterapeutene også skal inn blant de kompetansene som vi skal ha. Det er de som sitter på viktig kompetanse og har viktig kapasitet når det gjelder å ta i bruk ny teknologi, men de er også best av alle til å legge til rette for universell utforming. Det er de som har drevet fram utviklinga innenfor hverdagsrehabilitering, som kan redusere institusjonsopphold og gjøre det mulig for flere som ønsker det, å bo lenger hjemme. De har kanskje også noe kapasitet og mulighet til å ta lederskap, som vi diskuterer her i dag. Eidsberg kommune, f.eks., etablerer en virtuell avdeling der det er teknologisk samhandling rundt pasientene. Her kan ergoterapeutene komme inn med en kompetanse som er mer universell enn silofagene som sykepleierutdanningene og legene stadig dyrker. De skal bli litt seg selv nok. Til slutt vil jeg få ta opp Venstres ene forslag, som vi står alene om, når det gjelder å utrede en lovfestet rett til oppfølging på avstand for kronikerne – jeg håper de andre snart kommer etter – for det er å sette pasienten i sentrum.