Ove Trellevik (Høyre), 2018-10-03:
Regjeringspartia har saman med Kristeleg Folkeparti her i Stortinget styrt landet trygt gjennom fleire år. Samfunnet vårt er attraktivt. Likevel er den største utfordringa i Noreg på sikt å sikra velferdssamfunnet slik me kjenner det i dag. Det handlar om å ta ansvar for innbyggjarane våre og dei komande generasjonane. Noreg er eit land prega av høg tillit mellom menneske, og samfunnet er prega av relativt små forskjellar mellom folk flest. Konsekvensane av klimaendringar, krig og uro i andre delar av verda vil framleis medføra asyl- og migrasjonsutfordringar. Millionar av menneske ønskjer seg ei betre framtid. Men då er det viktig å hugsa at innvandringa er ein av dei viktigaste årsakene til auka forskjellar mellom folk flest. Den store forskjellen går mellom dei som får arbeid, og dei som ikkje får arbeid. Noreg er eit lite land, og me ønskjer å skapa moglegheiter for alle. Det betyr at me må ha kontroll på asyl- og flyktningstraumen til Noreg. Det finst millionar av menneske me synest synd på, men likevel – samfunnets evne til å integrera og skaffa arbeid må vera styrande for kor mange me kan ta imot. Så sjølvsagt må me bruka bistand og andre verkemiddel for å hjelpa alle dei som ikkje får opphald. Blandinga av fattigdom, organisert kriminalitet, valdeleg ekstremisme og svake institusjonar og land gjev ofte grobotn for dårlig tryggleik, ustabilitet og konflikt. Klimaendringane bidreg til at det tradisjonelle jordbruket får stadig nye vanskar. Desse utfordringane må møtast med målretta og koordinert handling og auka nærvær frå dei lokale styresmaktene og verdssamfunnet. Målet om å stabilisera landa og styrkja levekåra for befolkninga vil bidra til mindre migrasjon og mindre behov for asyl. Å kunna søkja asyl er ein personleg rett som må vernast om, men kollektive migrasjonsutfordringar må løysast på andre måtar: Kvinners deltaking i arbeidslivet og samfunnslivet må aukast, og fleire barn – særleg jenter – må få fullført utdanning. Regionale og nasjonale aktørar i land med utfordringar må arbeida for tryggleik og fred. Innsatsen mot terrorfinansiering, kriminelle nettverk og menneskesmugling må intensiverast. Kampen mot korrupsjon må styrkjast, og viktige institusjonar som politi og domstol må støttast. Menneskerettar må respekterast, og tilgang til helsetiltak må aukast. Verdiskaping og sysselsetjing må aukast, og det gjer me best ved at handelen i verda er fri. Me treng ingen politikk som støttar opp under ulovleg migrasjon. Me treng heller ikkje ein politikk der mesteparten av ressursane vert brukte på emigrantar i nye land, når ein har betydeleg større nytte av ressursane i heimlanda. Å lokka menneske ut på farefylte seglasar over Middelhavet er uetisk. Reell grensekontroll må etablerast. Me treng ikkje politikk som prioriterer emigrantane med mest ressursar til å betala menneskesmuglarar. Noreg har bidrege mykje i fleire regioner internasjonalt, f.eks. i Afrika og i Syria. I Syria har statsminister Erna Solbergs engasjement resultert i over 10 mrd. kr i støtte, og me har teke imot 8 000 syriske flyktningar dei siste åra. Regjeringa og Kristeleg Folkepartis politikk på dette området har vore føreseieleg. Det kan me ikkje seia om den nye politikken til Arbeidarpartiet. Dei skal forhandla med kommunane – seier dei – om omfanget av flyktningar dei skal ta imot, før dei kan bestemma seg for ei nasjonal målsetjing. Eg har sjølv vore ordførar, lokalpolitikar, og eg har opplevd at eit kommunefleirtal har pålagt kommunen å ta imot eit større omfang av flyktningar enn det fleire i kommunen meinte var ansvarleg, med tanke på evne til å integrera og skaffa arbeid. Dette er ikkje bra. Det er også med vantru eg ser at Arbeidarpartiet vil laga eit nytt byråkrati som skal reisa rundt i verda og godkjenna koranskular. La meg slå klinkande klart fast at Høgre vil kjempa med nebb og klør for at barn ikkje mot sin vilje vert sende på koranskular, der det er både tvang, straff, vald og i verste fall kanskje omskjering. Å reisa rundt i verda og godkjenna koranskular vil krevja store ressursar. Dei må nødvendigvis også følgjast opp i det daglege. Det Arbeidarpartiet føreslår her, er simple og enkle løysingar basert på komplekse problemstillingar. Heile forslaget er ganske hårreisande. Regjeringa har på høyring eit forslag som kan bidra til at ein kan nekta utreise for barn som står i fare for å verta sende på slike koranskular. Å hindra negativ sosial kontroll av barn er sjølvsagt ei krevjande sak å følgja opp i praksis. Her trengst det koordinering mellom offentlege etatar, og regjeringa har såleis styrkt ordninga med minoritetsrådgjevarar. Det er berre gjennom kunnskap om fakta og kva politikk som verkeleg verkar, me kan forma og betra politikken vår, ikkje gjennom følelsar og retorikk.