Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2018-10-03:
Statsråd Hauglie sa at små forskjeller er et mål. Hvis små forskjeller er et mål, er det underlig at vi har en høyreregjering som på område etter område bevisst øker forskjellene i det norske samfunnet med politikken de fører. Forskjellene øker mellom by og land. Forskjellene øker mellom dem som har mest, og dem som har minst. Forskjellene øker mellom kvinner og menn. Forskjellene øker også på det området som statsråd Hauglie har ansvaret for – mellom dem i jobb og dem uten jobb. I tillegg har vi en regjering som systematisk ikke lytter – verken til fagfolk eller til vanlige folk – men som hopper bukk over folks hverdagsutfordringer og kjører på med blind, ideologisk høyrepolitikk. Et godt eksempel på det er også fra statsråd Hauglies ansvarsområde – da regjeringen hoppet bukk over alle fagforeningene og vanlige folks behov når de kjørte på med mer midlertidighet i arbeidslivet og mer innleie og avskaffet våre virkemidler mot ufrivillig deltid. De lyttet ikke da heller. De dro på seg en generalstreik, men fortsatte å hevde at dette var til arbeidsfolks beste. De kjørte på med ren høyrepolitikk mot folks vilje og mot de reelle behovene i arbeidslivet. Vi i Arbeiderpartiet kjemper for et arbeidsliv med plass til flere, der flere kan få fast jobb, for det er det som skaper trygghet og frihet i livet, der færre må kjenne på tidsklemma, der flere kan få til kombinasjonen av arbeidsliv og familieliv på en god måte, og der ingen må stå med lua i handa og korttidskontrakter. Et annet eksempel på den blinde, ideologiske høyrepolitikken, som er direkte skadelig, er at de mest utsatte ungene våre, de som trenger omsorg aller mest og må få det fra barnevernet, skal kommersielle aktører kunne drive butikk på, tjene penger på, ved å ta ut profitt av fellesskapets ressurser, penger som skulle gått til bedre omsorg for ungene. Ja, dette er uforståelig. Arbeiderpartiet vil sikre at fellesskapets ressurser kommer de mest utsatte ungene til gode, at pengene skal gå til mer varme og mer omsorg, ikke til profitt. Derfor mener vi at barnevernet skal drives av det offentlige eller av ideelle krefter. Et tredje eksempel er likestilling. Trontalen nevnte ikke likestilling med et ord. Sånn sett fortsetter jo regjeringen sin støe kurs. Likestillingen er satt i revers under denne regjeringen. Høyreregjeringen har svekket de likestillingspolitiske verktøyene som har gjort Norge til et av verdens mest likestilte land. De kuttet i pappapermen, men heldigvis fikk vi i opposisjonen for akkurat et år siden i voteringen til den tilsvarende debatten økt den igjen. Regjeringen kutter også til dem som hver eneste dag der ute hvor folk jobber og bor, ute i kommunene, gjør jobben med å gjøre flere folk likestilt, som gjør jobben med at flere skal få oppleve større frihet i livet sitt, mer respekt og mer likeverd. Ja, for det er det økt likestilling handler om. Når de som gjør denne jobben, de som jobber på likestillingssentrene, de som jobber i ombudet, eller de tusenvis som jobber gjennom de frivillige organisasjonene, får kutt i budsjettene, får de beskjed om at de skal gjøre mindre, ikke mer, samtidig som vi vet at utfordringene er store. Vinterens debatt om seksuell trakassering og metoo er bare ett eksempel på et uvesen som må bekjempes hardere. Kvinners rett til kontroll over egen kropp er ikke reell. Men hva skjer? Jo, da Likestillingsombudet ba om en skarve million kroner ekstra i revidert statsbudsjett for å kunne håndtere mengden av forespørsler om å holde kurs rundt om i landet, hva var svaret fra regjeringen? Det var nei. Det gikk altså ikke an. Arbeiderpartiet vil gå i en annen retning. Vi vil styrke, ikke svekke, likestillingen, for økt likestilling gir folk mer frihet og reell valgfrihet. Regjeringens resultater peker i motsatt retning. Resultatet av høyrepolitikken er større forskjeller. At noen må stå igjen, er mindre likestilling, økt ulikhet. Arbeiderpartiet tror på noe annet. Vi vet at de store utfordringene løses best i fellesskap, og vi vet at vi står sterkere sammen.