Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 1999-06-14:
Det har nå gått over et år siden Regjeringen la fram St. meld. nr. 46 for 1997-1998 om olje- og gasspolitikken. Meldingen ble framlagt på et tidspunkt hvor en rekke forhold var annerledes enn tilfellet er i dag, ikke minst med tanke på de svært lave oljeprisene som har preget verdensmarkedet det siste året. Likevel ligger viktige hovedutfordringer og målsettinger i Regjeringens petroleumspolitikk fast. Sektoren bidrar på en vesentlig måte til statens inntekter, hvor hver femte krone kommer direkte fra petroleumsvirksomheten. Det har gitt oss muligheten for en videreutvikling av velferdsstaten, samtidig som enorme reserver er bygd opp gjennom oljefondet for løsning av framtidige store utfordringer, bl.a. knyttet til kommende trygde- og pensjonsforpliktelser for staten. Olje- og gassressursene skal komme både dagens og morgendagens generasjoner til gode. Jeg er derfor tilfreds med Regjeringens sterke engasjement for en langsiktig forvaltning av petroleumsformuen. Det er likeledes et mål å gjøre Norge mindre oljeavhengig og ved det opprettholde et sterkt og variert næringsgrunnlag i Fastlands-Norge. Samtidig understreker meldingen den viktige rollen Norge har som et foregangsland i miljøspørsmål, og at dette også skal forenes med det å være en stor energiprodusent. Virksomheten på sokkelen må derfor ses i sammenheng med de forpliktelser som Norge gjennom Kyotoavtalen har påtatt seg, og her må oljesektoren, som alle andre sektorer, være med og bidra til at våre målsettinger kan nås, bl.a. gjennom CO2-avgiften, som ett av mange tiltak som kan bidra til å sikre en mest mulig miljørettet virksomhet. Flertallet ønsker derimot å basere seg på et kvotehandelssystem som ennå ikke er på plass, og som man vet lite om hvordan blir seende ut, ei heller i forhold til pris. Det har de siste årene vært en sterk vekst i oljeproduksjonen. Økningen er et resultat av beslutninger som ligger lang tid tilbake. Det er grunn til å hevde at vi i de siste årene har ligget på et unaturlig høyt nivå som neppe samsvarer med en langsiktig ressursforvaltning. En restriktiv holdning til nye utbyggingsprosjekter og konsesjoner vil sannsynligvis være de viktigste virkemidlene for å påvirke aktivitetsnivået. Siden Regjeringen la fram olje- og gassmeldingen, har bildet endret seg uforutsett mye på viktige områder. Ikke minst har oljeprisen sunket til dels betydelig og ved det påvirket både norsk økonomi og aktiviteten på sokkelen. Investeringene har sunket kraftig, og antallet nye prosjekter igangsatt er atskillig redusert. Et så bratt fall i aktiviteten har også gitt negative virkninger til annen virksomhet, ikke minst i forhold til leverandør- og verftsindustrien. Fallet i aktivitetsnivået var ikke uventet. Allerede i 1993 presenterte regjeringen Harlem Brundtland prognoser som viste en betydelig reduksjon på sokkelen mot slutten av dette tiåret. I stedet for tiltak som kunne møte disse prognosene, skrudde stortingsflertallet aktiviteten opp og gjorde ved det fallhøyden større. Alle som utgjorde dette flertallet, må i dag være med og bære ansvaret for det. Men paradoksalt nok foreslo Arbeiderpartiet, for å møte de prognosene de selv utarbeidet, å redusere verftsstøtten fra 9 pst. til 7,5 pst. for budsjettet i 1998. Regjeringen tok imidlertid konsekvensene av de problemer som lav oljepris og redusert aktivitetsnivå medførte, på alvor og la som følge av det fram St.meld. nr. 37 for 1998-99 med forslag til tiltak som kunne bedre situasjonen for selskapene og verftsindustrien. Det er derfor i budsjettet for 1999 foreslått å styrke prosjektrettet teknologiutvikling på kontinentalsokkelen som bidrag til å sikre nye, lønnsomme investeringer i olje- og gassvirksomheten på kort sikt. Samtidig legger Regjeringen opp til en gradvis avvikling av produksjonsavgiften og varsler at den i nasjonalbudsjettet for 2000 vil komme tilbake til konkrete nedtrappingsplaner for gjennomføringen av reduksjonen. Regjeringen fokuserer også på tiltak for å bedre utnyttelsen av ressursene, ved å styrke arbeidet for å internasjonalisere petroleumsindustrien og ved å etablere konkrete langtidsplaner, eksempelvis gjennom rullerende femårsplaner for konsesjonsrunder og andre tildelinger. Det er således ikke grunnlag for å hevde at Regjeringen ikke gjør noe for å møte den vanskelige situasjonen og usikkerheten som nå er knyttet til petroleumsvirksomheten og leverandørindustrien, ikke minst med bakgrunn i ustabilitet og lite forutsigbart prisnivå på olje- og gassmarkedet. Til slutt: De lave oljeprisene vi har opplevd det siste året, medførte at Regjeringen besluttet å redusere utvinningen på sokkelen for på den måten å gi et norsk bidrag til å minske overskuddet på olje på verdensmarkedet og ved det få høyere priser som resultat. I et samspill med andre oljeprodusenter, ikke minst innen OPEC, viste dette seg å være et riktig virkemiddel til rett tid. Til tross for mye turbulens i forkant fikk Regjeringen tilslutning til disse produksjonsreguleringene, og i så måte minner debatten den gang mye om den debatten vi har vært gjennom i dag.