trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Jeg vil bare forsikre representanten Vaggen Malvik og Stortinget for øvrig om at vi arbeider med maksimalt trykk for å få gjennomført dette. Det å gjennomføre et grønt sertifikatmarked, elsertifikatmarked, mellom Norge og Sverige er interessant. Det er interessant i forhold til de erfaringer som vi vil erverve oss, og i forhold til å kunne etablere et større internasjonalt, i hvert fall et europeisk, grønt sertifikat-marked. Det er imidlertid ganske mange både tekniske og lovmessige prosesser og forhandlinger med svenskene som skal gjennomføres før vi kan etablere dette sikkert. Det er også viktig å understreke at alle betingelser og konsekvenser ved et slikt grønt sertifikat-marked bør gjøres klart for partene, aktørene i markedet, for at det ikke skal oppstå noen usikkerhet, og at vi dermed skal miste noe momentum i det viktige arbeidet med å få fram fornybare energikilder. Det gjør at vi vil ta den tiden det trengs, for å gjennomføre dette på en forsvarlig måte, og 2006 er det tidspunktet jeg har antydet.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Det at denne regjeringen satser så betydelig for å øke innenlands bruk av gass, er nettopp grunnen til at vi har lagt fram en så omfattende strategi for å få dette gjennomført. Det er ikke riktig at denne regjeringen ikke satser på gass, det er det motsatte. Det er ingen regjering som har lagt fram så konkrete planer for økt innenlands bruk av gass. Og jeg er glad for at hele Stortinget, minus Fremskrittspartiet, slutter såpass klart opp om Regjeringens strategi. Så gjelder det hvordan denne gassen skal brukes. Da legger denne regjeringen avgjørende vekt på at det skal skje uten at vi dermed bryter viktige internasjonale konvensjoner som gjelder klima og miljø. Det har ikke Fremskrittspartiet noe sans for, det er de ikke interessert i. Det tar jeg til etterretning. Men det forstyrrer heldigvis ikke bildet av en bred tilslutning i Stortinget når det gjelder å sørge for en god utnyttelse av de norske gassressursene uten at dermed klima og miljø blir skadelidende.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Jeg er helt enig med Marit Arnstad, også i det som har med beløp å gjøre. Foreløpig har Regjeringens satsing stort sett vært basert på forskning og utvikling. Men samtidig har Regjeringen sagt at den vil gjøre to viktige ting, og det er det betydelige kostnader og løfter knyttet til. Det er for det første å kunne finansiere et pilotanlegg for utprøving av gasskraftverk med CO2-håndtering. Slike gasskraftverk vil gi en kostnad i størrelsesorden 500 mill. kr. Dessuten har Regjeringen sagt at når vi har en teknologi som er tilfredsstillende og kostnadseffektiv nok, vil den medfinansiere de ekstrakostnadene som kommer av CO2-håndteringen. Foreløpig går veien gjennom pilotanlegg, og Regjeringen har sagt at den vil komme tilbake i løpet av våren 2004 i den varslede gassmeldingen, hvor den vil legge opp et program for støtte til slike pilotanlegg. Vi er meget interessert i at vi får fram ulike alternativ som kan konkurrere, slik at vi kan plukke ut det beste prosjektet.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Departementet arbeider med en tilbakemelding til Stortinget våren 2004 om arbeidet med et felles norsk-svensk pliktig sertifikatmarked. Departementet vurderer i den forbindelse behovet for en overgangsordning. Det er flere grunner til at overgangsordninger kan være aktuelt. Særlig uheldig er det at enkelte investorer har opplyst at de utsetter investeringer fordi de frykter å gjøre beslutninger som innebærer at de faller utenfor sertifikatmarkedet. Sist sommer bad jeg Enova utrede dette spørsmålet, og dette er et viktig grunnlag for vurderingene knyttet til overgangsordninger. Departementet er imidlertid ikke ferdig med å vurdere spørsmålet. Mye taler for at vi bør betrakte vindkraft og vannkraft forskjellig i overgangsperioden. Jeg legger vekt på at en overgangsordning ikke må hindre mulighetene til å nå de målene som er satt for Energifondet. Før jul i fjor sendte jeg ut en pressemelding for å begrense usikkerheten for investorene. Her gjorde jeg følgende klart: «Sertifikatberettigede anlegg for elektrisitetsproduksjon med byggestart etter 1. januar 2004 vil ha mulighet til å delta i et system for grønne sertifikater, selv om et slikt system måtte bli etablert etter dette tidspunktet.» Jeg legger stor vekt på at en eventuell overgang til et felles norsk-svensk pliktig sertifikatmarked ikke skal føre til at aktuelle byggeplaner om slike kraftverk blir lagt til side. Jeg håper derfor pressemeldingen fra desember 2003 kan virke avklarende for utbyggere som sitter på konkrete planer de ønsker å realisere.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Det var mange spørsmål i løpet av kort tid. Hvilke anlegg som skal inn i sertifikatmarkedet, er det foreløpig ikke tatt standpunkt til. Det er av de spørsmål som nå er under vurdering i departementet, og her vil vi også ha en dialog med svenske myndigheter. Når det gjelder tidsfristen, kan jeg bekrefte at det er i 2006 vi tenker å gjøre dette. Det tredje spørsmålet gjaldt vindkraft og vannkraft. Forskjellen der er at det er et støttesystem i dag når det gjelder investeringer i vindkraft, mens det ikke er det for vannkraft. Det er derfor all mulig grunn til å anta at det kan være ulike ordninger når det gjelder overgang for de to energikildene. Når det gjelder det siste spørsmålet, som ikke er relatert direkte til grønt sertifikat-marked, vil departementet komme tilbake til dette forhåpentligvis i løpet av mai måned. Det er det vi arbeider etter i dag.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Jeg er oppmerksom på at jeg ikke svarte på alle spørsmålene fra representanten Gjedrem. Det skal jeg gjøre nå. Når det gjelder det første spørsmålet, om det er trygt å gå i gang, kan jeg bekrefte at med den forsikringen jeg gav i pressemeldingen før jul, avklarte jeg at dersom det blir etablert et grønt sertifikat-marked, vil alle som da ville være berettiget til å inkluderes i et slikt sertifikatmarked, kunne få bli det med tilbakevirkende kraft fra 1. januar 2004. Det betyr at ingen dermed taper noe på å gå i gang med en investering i dag. Det håper jeg er avklarende for det som har vært den store usikkerheten for en del av investorene. Når det så gjelder tilskuddsnivå, eller rettere sagt pris på de grønne sertifikatene, så er det også et spørsmål som det er vanskelig å besvare. For meg er det viktig at vi etablerer et slikt grønt sertifikat-marked med en størst mulig grad av forutsigbarhet og stabilitet. Det er viktig for investorene, og det er selvfølgelig også viktig at prisen på disse sertifikatene blir slik at det utløser investeringer. Men noe mer utover det spesifikt når det gjelder pris på sertifikatet, er det umulig å si noe om i dag.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Norge er særdeles avhengig av vannkraften. Vi opplevde vinteren 2002–2003 at nedbøren og produksjonsmulighetene kan variere betydelig frå år til år. Dette gjør at vi må ha tilstrekkelig fleksibilitet i kraftsystemet vårt for å kunne sikre balansen mellom forbruk og mulig produksjons- og overføringskapasitet. Tilstrekkelig fleksibilitet bidrar til å dempe prisøkningene og redusere ulempene ved f.eks. anstrengte kraftsituasjoner. Videre utvikling av fleksibiliteten i forbruket er derfor viktig og er for øvrig et sentralt tema i St.meld. nr. 18 for 2003-2004, Om forsyningssikkerheten for strøm mv., som er til behandling i Stortinget. Forbruket av kraft til elkjeler vil normalt være avhengig av prisforholdet mellom elektrisitet og andre energibærere. Elektrokjeler med uprioritert overføring har redusert nettleie i henhold til NVEs forskrifter. Disse kan kobles ut dersom det oppstår en anstrengt situasjon i nettet. Dette betyr at fleksibilitet kan oppnås både gjennom at forbruker vurderer elektrisitetsprisen inklusiv nettleie opp mot prisen på andre energibærere, samt at forbruker kan pålegges å koble ut ved anstrengte situasjoner i nettet. I den sammenheng vil det være positivt dersom fornybare energikilder kan utgjøre den alternative kilden. Jeg har likevel registrert at enkelte kjelkunder har inngått fastprisavtaler på kraft, noe som kan bidra til at forbruket blir mindre fleksibelt, slik også Signe Øye påpeker. Ved inngåelse av fastprisavtaler vil incentivene til å skifte energibærere i perioder med høye kraftpriser kunne bli mindre. Problemstillingen som representanten Øye tar opp, er også nevnt i St.meld. nr. 18 om forsyningssikkerheten. Det er i denne meldingen vist til at Norges vassdrags- og energidirektorat nå foretar en gjennomgang av dagens regelverk for uprioritert overføring for bl.a. å vurdere i hvilken grad dagens regelverk legger til rette for økt fleksibilitet samt hvordan denne type forbruk skal kunne håndteres i en anstrengt kraftsituasjon. Denne gjennomgangen skal etter planen avsluttes i løpet av første halvår i år. Jeg vil derfor avvente dette arbeidet før jeg tar nærmere stilling til hvorvidt rammene for elektrokjeler fungerer hensiktsmessig.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Det prosjektet som representanten Signe Øye beskriver, er et godt prosjekt, og jeg håper det lar seg realisere. Når det gjelder fjernvarme, har jeg for min del tatt initiativ til et program for økt infrastruktur – hele 4 TWh, som er en betydelig investering – over fem år. Jeg håper at det vil utløse flere fjernvarmeanlegg. Det er med andre ord i statens og Regjeringens interesse at vi får avklart de problemstillinger som Signe Øye tar opp, og det arbeidet er allerede igangsatt. Jeg viser til det jeg sa i mitt første svar, nemlig at dette er en identifisert problemstilling. Den er omtalt i meldingen om forsyningssikkerhet. Vi er allerede i gang med å vurdere tiltak for å hindre den type negative utslag som kan skape usikkerhet når det gjelder investeringer i fjernvarme. Jeg ønsker å avvente NVEs gjennomgang av dette før jeg tar nærmere stilling til om disse rammene er hensiktsmessige, eller om de må endres.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Jeg kan forsikre representanten Øye om at Regjeringen og denne statsråden faktisk har betydelig oppmerksomhet mot og prioriterer utnyttelse av mer bioenergi. Her ligger det et potensial som på langt nær er utnyttet. Derfor har det også vært en prioritert oppgave å legge til rette for mer fjernvarme. Jeg tror vi på generelt grunnlag kan si at investorene i fjernvarme kan se at denne regjeringen legger til rette for at det skal være gunstig og lønnsomt, at det skal være nok incentiver til å investere i fjernvarme, og at vi i den sammenheng vil se på alle problemstillinger som skulle gjøre slike investeringer usikre. Jeg ber samtidig også om forståelse for at når jeg har satt et fagdirektorat på oppgaven å se på eventuelle skeivvirkninger og forslag til endringer, vil jeg måtte avvente den utredningen, slik at det vedtaket som gjøres, er stabilt og robust – og forutsigbart for framtiden.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Energiforsyningen står overfor betydelige utfordringer i årene framover. Derfor fører Regjeringen en offensiv politikk for en miljøvennlig energiomlegging, der økt produksjon og bruk av miljøvennlige energikilder og redusert energibruk står sentralt. Spillvarme fra industrien er en viktig energikilde, og energigjenvinning er derfor et tiltak som hører inn under energiomleggingen. Jeg vil benytte anledningen til å minne om at Regjeringen ved flere anledninger de senere årene har klarlagt strategien for den videre satsingen på energiomleggingen, herunder energigjenvinning fra industrien. Senest i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett for 2002 redegjorde Regjeringen for sitt syn, at energigjenvinning fra industrien må ses på som andre miljøvennlige energitiltak, og at eventuelle nye tiltak for energigjenvinning derfor må vurderes og igangsettes innenfor rammene av Enova SF. Det vil si at energigjenvinningsprosjekter må vurderes opp mot andre prosjekter som bidrar til målet om en miljøvennlig omlegging av energiforsyningen. Stortinget tok Regjeringens redegjørelse til orientering. Høsten 2002 utarbeidet Enova, i samarbeid med Prosessindustriens Landsforening, en rapport om potensialet for mer effektiv energibruk og produksjon i norsk prosessindustri. Rapporten presenterer resultater fra analyse av fire energitunge bransjer: treforedling, sement, ferrolegeringer og aluminium. Disse bransjene representerer til sammen 56 pst., eller 36 TWh, av samlet energibruk i norsk industri. Rapporten er fulgt opp av Enova og har bl.a. resultert i opprettelsen av et eget program, «Energibruk – energikrevende industri». Programmet er rettet mot energieffektivisering av arbeidsopplegg og prosesser og mot tiltak for energigjenvinning og utnyttelse av spillvarme. En forutsetning for alle prosjekter Enova støtter, er at prosjekteierne må inngå avtaler om forpliktende samarbeid med kvantifisering av energimål for å få støtte. Til spørsmålet om arbeidet med en samlet plan for energigjenvinning vil jeg igjen vise til at Stortinget så sent som i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett for 2002 tok til orientering at energigjenvinningen i industrien vil bli ivaretatt innenfor rammene av energiomleggingen og Enova. Dette er videre blitt fulgt opp av departementet, noe som Enovas virksomhet og prioriteringer også viser.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Det er en stor glede for meg å melde at på dette punktet er jeg helt enig med representanten Rolf Terje Klungland. Vi skal ta i bruk alle – jeg vil tilføye miljøvennlige – energikilder for å sikre energiforsyningen. Vi har en betydelig underbalanse, og Regjeringen har, som representanten Klungland vil være kjent med, lagt fram en stortingsmelding som er til behandling her i huset nå, og som er fundert på ulike tiltak, deriblant energiomlegging og energigjenvinning. Jeg har fulgt Stortingets oppfordring og redegjorde i revidert nasjonalbudsjett 2002 for hva jeg mener er det mest hensiktsmessige i forhold til å sikre at energigjenvinning fra viktige industrier, de fire store bransjene som jeg allerede har referert til, blir fulgt opp, mest hensiktsmessig gjennom Enova. Et eget program synes ikke å være hensiktsmessig nå etter at Enova som organisasjon er blitt etablert. De gjør en meget god jobb. Jeg mener at de også har anledning til å vurdere hvordan dette mest hensiktsmessig skal følges opp.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Igjen vil jeg si meg helt enig i det som representanten Klungland framhever. Det er viktig at vi i tiden framover fokuserer på alle de mulige energikilder som kan være med på å sikre energiforsyningen. Vi har sett at den ensidige avhengigheten av vannkraft har skapt en situasjon som gjør at vi er svært sårbare når det gjelder forsyningssikkerhet. Vannkraft vil fremdeles være hovedsøylen under norsk energiforsyning, men det er viktig at vi samtidig sikrer oss på andre måter. Der er energigjenvinning en vesentlig faktor, og det er en fornuftig forvaltning også av energiressursene. Jeg for min del ser med stor interesse fram til Stortingets behandling av stortingsmeldingen om forsyningssikkerheten. Jeg har forstått det slik at representanten Klungland allerede er utpekt som saksordfører.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2004-02-11:
Norge som velferdsnasjon er bygd opp fordi våre forfedre utnyttet de naturressursene som vi har hatt, og har. Norge har ca. 40 pst. av gassressursene i Vest-Europa og 1 pst. av befolkningen. Land rundt oss skal nå bruke gassen for å nå sine miljøforpliktelser. Land rundt oss vil faktisk subsidiere norsk gass i forhold til alternative energikilder. Men i Norge har vi en regjering og en statsråd som bare snakker fint, og ikke har kommet til noen handling. Mitt spørsmål til statsråden blir derfor: Hvorfor er det denne labre interessen i Regjeringen? Har det sammenheng med at Bondevik I-regjeringen valgte å gå av fordi de ikke ville bygge gasskraftverk, noe som har ført til at vi har fått økte CO2-utslipp?
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2004-02-11:
Jeg vil tillate meg å stille spørsmål til olje- og energiministeren. Arbeiderpartiet mener Regjeringen tar feil når den fører en energipolitikk som betyr nedleggelse av industri, og høye strømpriser til privatkunder. Stortingsflertallet har sørget for at det er gitt tre konsesjoner for bygging av gasskraftverk i Norge. Som kjent valgte Bondevik I-regjeringen å gå av fordi den var imot den tilgangen på energi. Bygging av gasskraftverk i Norge har også uteblitt, med begrunnelse i at det ikke er lønnsomt. I januar i år ble det i Sverige gjort vedtak om å starte bygging av gasskraftverk i Göteborg. Kan statsråden forklare for det norske folk hvordan og hvorfor det kan bygges gasskraftverk i Sverige, men ikke i Norge?
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2004-02-11:
Jeg synes dette er nokså oppsiktsvekkende. Norge har en energiminister, og for Arbeiderpartiet innebærer det at vi har en statsråd som skal sørge for at Norge har tilgang på nok kraft og nok energi. Det er ingenting som tilsier at svenskene skal kunne bygge disse gasskraftverkene noe bedre enn det Norge skal kunne. Det er mistanke om at det kan ligge politiske føringer i forhold til at det ikke blir bygd gasskraftverk i Norge. Nå har statsråden anledning til å forklare hvordan han i tiden framover vil dekke underskuddet i kraftbalansen i Norge. I Arbeiderpartiet synes vi at han burde benytte seg av denne anledningen, og prøve å forklare det for det norske folk, slik at vi ikke baserer vårt kraftbehov på nabolandene og forurensingen der.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2004-02-11:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til olje- og energiministeren: «I Innst. S. nr. 240 for 2001-2002 om Norsk klimapolitikk sier en enstemmig energi- og miljøkomité at Regjeringen snarest bør sette i gang arbeidet med en samlet plan for energigjenvinning basert på kartlegging av de muligheter som er til stede, for å kunne utnytte gjenvunnet energi når industrien, andre aktører og myndigheter inngår i et forpliktende samarbeid. Hva er status for Regjeringens arbeid med denne planen?»
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2004-02-11:
Jeg vil takke for svaret. Jeg er glad for at det har skjedd noe overhodet i forhold til denne problemstillingen og dette spørsmålet. NVE har lagt fram prognoser som viser at vi med et tørrår kan mangle 43 TWh i 2010. Derfor er det absolutt behov for å ta i bruk alle de energikildene vi kan, for å få en bedret kraftbalanse her i landet. Det jeg lurer mest på nå, er hva statsråden kan gjøre i forhold til oppfølging i Enova og i forhold til den problemstillingen der energi- og miljøkomiteen har vært enstemmig. Statsråden har tidligere svart Fremskrittspartiet at han skal følge opp Stortingets vilje «til punkt og prik-ke». Da er spørsmålet: Vil det bli gjort også i denne saken?
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2004-02-11:
Jeg tror det er veldig viktig nå at politikerne begynner å handle og holder opp med snakk i forhold til energisikkerhet og vilje til å få fram ny energi her i landet. Jeg ser fram til det arbeidet som skal gjøres i forbindelse med energiforsyningen utover våren. Jeg tror at noe av det viktigste for oss som energipolitikere er å sørge for at vi unngår slike situasjoner som den vi hadde i fjor vinter, med høye strømpriser, med industri som måtte koble ut. Jeg er glad for at statsråden i hvert fall er positiv i forhold til dette energispørsmålet.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-11:
Representanten Vaksdal framhevet på en utmerket måte det gassforliket som regjeringspartiene inngikk med SV i fjor, om en ansvarlig energipolitikk og en ansvarlig utredning om bruk av gass innenlands i Norge. Men samtidig, i forbindelse med den gassmeldingen, var det også en enstemmig komite som gikk inn for norsk tilslutning til EUs fornybar-direktiv. Alle i komiteen var med på den merknaden i innstillingen. Det er et direktiv – nå er ikke jeg i utgangspunktet veldig tilhenger av EU-direktiver, men det hender at det vokser blomster også på gjødseldynger – som går ut på å øke andelen fornybar elproduksjon. Jeg vil gjerne at statsråden forteller oss om status i forhandlingene med EU, og når vi kan få en norsk tilslutning til dette direktivet, som vi gjentatte ganger har etterlyst å få på bordet i Stortinget.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-11:
Det kan være fristende å spørre statsråden hvor mange gasskraftverk som kan bygges, og hvor mye fossil el vi kan føre inn i den norske produksjonen, som ifølge ham selv er på 99 pst. fornybar i dag, uten å komme i strid med det tidligere omtalte EUs fornybar-direktiv. Men jeg skal la det ligge. Når det gjelder gasskraftverket i Göteborg, har det 90 pst. virkningsgrad. Det er en ferdig gassrørledning fra Danmark som ligger der allerede, og det er en ferdig utbygd infrastruktur for fjernvarme. Det er realiteten. Jeg lurer på hvor mange steder i Norge det er tilfellet. For å holde klimamålsettingene peker dessuten statsråden på målsettingen om å få til såkalte CO2-frie gasskraftverk – hvilket ser ut til å være vanskelig å få til med mindre man gir subsidier over statsbudsjettet. Samtidig har man i forliket med SV når det gjelder gassmeldingen, sagt at man skal innføre et grønt sertifikatsystem for fornybar elproduksjon. Det kunne øke produksjonen av fornybar el, samtidig som man holder seg innenfor rammene som klimamålsettingene setter. Statsråden utsetter dette til 1. januar 2006, og jeg lurer på hvorfor dette skal ta så lang tid, når Sverige fra 1. mai innførte det samme systemet. Og hvis vi skal la oss inspirere av Sverige, synes jeg vi skal gjøre det på fornybarsiden.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2004-02-11:
Jeg har et spørsmål til forsvarsministeren. Ifølge en NTB-melding i går, som er gjengitt i Aftenposten, hevdet bl.a. Russlands forsvarsminister sist helg i München at NATO-ledelsen i Afghanistan sikrer seg lojalitet fra krigsherrene og andre afghanske ledere ved å tillate narkotikahandel. Det blir i artikkelen vist til at opiumsproduksjonen har eksplodert i Afghanistan siden Taliban-regimet ble styrtet. FN anslår at det i fjor ble produsert 3 600 tonn opium i Afghanistan, en økning på 6 pst. fra året før. Dette utgjorde to tredjedeler av all opium i verden. Det snakkes om narkotika til en verdi av 16 milliarder kr. Jeg vil spørre statsråden om det er riktig at ISAF-styrkene og for den saks skyld også de andre styrkene som er i Afghanistan, ser gjennom fingrene med narkotikahandelen, noe som da fører til at den er sterkt økende.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2004-02-11:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg deler langt på vei det hun sier. Norge deltar jo nå i stabiliseringsstyrken i ISAF, og det er vel også der vi kommer til å konsentrere oss i Afghanistan. Det er som kjent nå en NATO-ledet styrke. Dermed har også Norge et medansvar for å bidra til at afghanske myndigheter prøver å få bukt med narkotikatrafikken. Og husk at dette er et sikkerhetsproblem også for nabolandene, altså de sentralasiatiske landene, bl.a. Usbekistan, tatt i betraktning at ruten nordvestover går gjennom Usbekistan. Den britiske statsråden Bill Rammell sa på en ekspertkonferanse i helgen at hvis dette problemet ikke løses, vil man aldri få en trygg og bærekraftig framtid i Afghanistan. Dermed vil jeg også oppfordre statsråden til at den norske regjeringen i enda større grad engasjerer seg i dette veldig vanskelige spørsmålet, men et spørsmål som må løses.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2004-02-11:
La meg først si at jeg er glad for at statsråden så klart understreker at muren er i strid med folkeretten. Jeg vil også legge til at det at det internasjonale samfunnet tilsynelatende svikter, virker også demotiverende på den palestinske befolkningen, det virker frustrerende, det skjerper motsetningene, og det er klart at det bidrar til en ny generasjon med unge mennesker som bl.a. blir selvmordsbombere. Generelt sett kan man vel si om Midtøsten at her bør det ikke bygges murer, det bør bygges broer. Vi får heller ikke ro i Stor-Midtøsten, hvis det går an å kalle det det, før man får løst Palestina-Israel-konflikten. Det er slik at de store fattige massene i andre land i Midtøsten i dag kanaliserer sin vrede mot Israel istedenfor mot sine egne despoter. Jeg vil så sterkt jeg kan, oppfordre den norske Regjeringen, i denne sammenhengen utviklingsministeren, om å videreføre dette spørsmålet, fordi det er viktig at det følges opp.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2004-02-11:
La meg først få si at jeg deler representanten Marit Nybakks bekymring knyttet til opiumsproduksjon og narkotikaeksport fra Afghanistan. Det er intet nytt problem. Afghanistan har vært den største eksportøren av opiumsprodukter i mange, mange år, også i den tiden jeg satt som leder av justiskomiteen. Dette problemet viser bare at situasjonen i Afghanistan må angripes på en rekke områder og på langt flere områder enn det som handler om det militære. Skal vi få bukt med opiumsproduksjonen i Afghanistan, må det skje ved at organisasjoner som jobber med bistand, med alternativ utvikling, alternativ virksomhet, gir bøndene i områder i Afghanistan noe annet å livnære seg av. Vi må ha samarbeid med dem som driver sivil institusjonsbygging, med politi og rettsvesen. Vi må ha samarbeid med Afghanistans legale myndigheter, president Karzai og hans regjering, og gi dem mulighet til å sette makt bak sitt regime også ute i distriktene. Og så må vi selvfølgelig gjennom militære operasjoner gi sikkerhet i regionene. NATO må forholde seg til det som er NATOs mandat. ISAF må forholde seg til det som er ISAFs mandat. Og det har først og fremst vært sikkerhet og stabilisering. Men grunnen til at både Kofi Annan og president Karzai har vært så opptatt av å få NATO og ISAF til å engasjere seg utenfor Kabul, er nettopp behovet for å skape en trygghetssituasjon i regionene som gjør at de nasjonale myndighetene kan utøve reell nasjonal kontroll over regionene. Derfor tror jeg det beste virkemidlet NATO kan bruke i dag, nettopp er å få fortgang i utviklingen av de PRT-ene – Provincial Reconstruction Team – som nå SACEUR la en plan for i München forrige helg, og at Norge er villig til å ta sin del av ansvaret, slik at det blir trygt nok i den enkelte region til at man kan slå ned på kriminell atferd og uønsket atferd, herunder eksport og produksjon av narkotika.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2004-02-11:
Her er det ingen tvil om at mitt engasjement er sterkt. Særlig koblet opp mot den forrige jobben jeg hadde i Stortinget, som leder av justiskomiteen, ser jeg hvor tett sammenheng det er mellom narkotikaproduksjon og narkotikaeksport og militær uro og mangel på stabilisering. Det er ingen tilfeldighet at to av de områdene der Norge har hatt den største militære tilstedeværelsen, Kosovo og Afghanistan, også er de områdene som sliter med å være involvert i narkotikaforbrytelser. Det er derfor det er så viktig, som jeg understreket, at man har et tett samarbeid både på bistandssiden, på militærsiden og knyttet til sivil institusjonsbygging. Jeg vet også at dette med dialogen med de sentralasiatiske land vil være ett av punktene som vil bli diskutert på toppmøtet i NATO i Istanbul i slutten av juni. Og det samarbeidet som NATO har lansert i EAPC, der vi nå har inkludert land som Tadsjikistan, Usbekistan, Kirgisistan osv. i NATO-arbeidet i regionen, gir oss også muligheter til å få resultater med hensyn til narkotikatrafikk.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2004-02-11:
At NATO arbeider med å utvide ISAF utenfor Kabul, er ikke en stilltiende aksept av narkotikaproduksjon, og det forutsetter ikke samarbeid med narkotikaprodusenter. NATO utvider utenfor Kabul etter sterk oppfordring fra Kofi Annan på vegne av FN – et eget FN-vedtak som ble formidlet til forsvarsministermøtet i Colorado Springs i oktober – og vi utvider utenfor Kabul etter sterk oppfordring av president Karzai. Grunnen til at president Karzai og Kofi Annan vil at vi skal gjøre dette, er at de legale myndighetene i landet skal ha økt mulighet til å utøve legal kontroll. Det vil også si å bekjempe narkotikakriminalitet. Dette er ikke en oppgave NATO kan løse alene. Hva som er NATOs oppgave i Afghanistan, er beskrevet i det mandatet FN gav til ISAF-styrkene, for det er det mandatet NATO baserer seg på.
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2004-02-11:
Eg har eit oppfølgingsspørsmål til utviklingsministeren. Stortinget har gitt si støtte til at Afghanistan har vorte eit nytt samarbeidsland for Noreg, og det har frå norsk side vorte lagt vekt på dette med utvikling av levekår, utvikling av demokratiske institusjonar og trygging av kvinner sin situasjon. Det er i den samanhengen viktig at det er eit godt samarbeid og ei god samkøyring mellom interessefelta til forsvarsministeren og utviklingsministeren. Eg vil derfor spørja utviklingsministeren om kva slags næringspolitiske tiltak som kan verta sette i verk frå norsk side i dette samarbeidet for at bøndene i Afghanistan skal finna andre næringsvegar enn å dyrka opiumsvalmuar, og eventuelt om det er noko som kan gjerast med norske importreglar for å letta adgangen for legale varer frå Afghanistan til Noreg.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Dette er et meget viktig spørsmål, og det er ingen tvil om at vi følger dette tett fra norsk side. Narkotikaproduksjonen og den eksplosive økningen i denne har vært hovedtema, et viktig tema, i mine samtaler i Afghanistan i fjor høst, i september, både med aktører på FN-siden og ikke minst med afghanske myndigheter. Vi mener, i likhet med det forsvarsministeren sier, at det er veldig viktig å ha en helhetlig tilnærming til dette som adresserer – for å si det slik – både tiltakssiden, kontrollsiden og det som går på bøndenes situasjon, det å sikre dem et utkomme. I tillegg er lønningene innenfor opiumsproduksjonen så mye høyere at det til og med går ut over bistandsprosjekter, i den forstand at lønningene er såpass lave der at man heller produserer opium. Dette må vi altså ha en helhetlig tilnærming til. Hvorvidt vi fra norsk side skal være med i et landbruksrelatert utviklingsprogram i Afghanistan, er ikke gitt, fordi vi har en arbeidsdeling mellom giverne. Det er primært det britiske utviklingsdepartementet, DFID, som har hovedansvaret og er såkalt ledende giver på dette området.(Presidenten klubber.) Vi samarbeider nå med dem og med andre givere om hvordan vi kan sikre at det kommer tiltak på bakken. (Presidenten klubber.)
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Til representantens orientering var jeg kun hos de palestinske selvstyremyndighetene, og ikke på den israelske siden eller hadde samtaler med israelske myndigheter. Det var primært et utviklingsrelatert besøk, som fokuserte på konsekvensene av dagens kritiske situasjon for det palestinske folket og for myndighetene. Det er ingen tvil om at situasjonen er både kritisk og til dels også dramatisk flere steder. Regjeringens holdning til muren, som også representanten viste til, er helt klar: Den er i strid med folkeretten. Israel handler ikke i samsvar med FNs entydige krav om å reversere byggingen av muren. Det er ingen tvil om at dette ikke bare har konsekvenser for palestinerne, men det vanskeliggjør også en skjør forhandlingsprosess med sikte på en tostatsløsning. Hvis jeg hadde hatt et godt svar på representantens spørsmål, hadde jeg gitt ham det. Nå bygges det en mur, og en hel verden i FN-sammenheng, 144 stater, tror jeg det var, har klart sagt at den er i strid med folkeretten. Vi ser og beklager at Israel ikke handler i samsvar med dette entydige kravet om å reversere byggingen, men hvordan vi skal bidra til at Israel handler i tråd med FNs resolusjoner, er det veldig vanskelig for meg å gi et svar på.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Jeg tror representanten Djupedal hadde hatt anledning til å spørre den konstitusjonelt ansvarlige statsråden om dette i spørretimen i forrige uke. Jeg konstaterer at så ikke var tilfellet. Jeg skal likevel gi den norske regjerings svar på dette, selv om det ikke tilhører mitt konstitusjonelle ansvar. Det er ingen tvil om den norske holdningen. Det er ingen tvil om at dette er illegalt i forhold til folkeretten. Det har vi sagt, og det har 144 andre nasjoner sagt. I innhold og substans er vi derfor helt enig med de palestinske selvstyremyndighetene i denne saken. Så er det et spørsmål om hvilken mekanisme man skal ta i bruk, og hvorvidt å bruke Haag-domstolen som instans for å konstatere noe som etter hele det internasjonale samfunns mening er illegalt, er en riktig vei å gå. Det er altså et spørsmål om metodikk, og ikke et spørsmål om politikk og folkerett. Folkeretten er klinkende klar, og det er nå helt opp til Haag-domstolen selv å vurdere hvorvidt de vil ta denne saken, og i den anledning har også Norge sendt sitt innspill til Haag-domstolen, og så får Haag-domstolen selv avgjøre dette.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Jeg vil nok si at det ikke er korrekt å bruke betegnelsen diplomatisk kanal om Den internasjonale domstolen i Haag. Det er et legalt og juridisk instrument i internasjonal folkerett, og ikke en diplomatisk kanal. Norge har brukt alle diplomatiske kanaler som det er mulig å bruke i FNs internasjonale system, ikke minst også bilateralt overfor Israel gjennom utenriksministerens og statsministerens samtaler. Når det så gjelder spørsmålet om Haag-domstolen, er det opp til domstolen selv å vurdere dette. Nå har den fått en sak på sitt bord, og den skal selv ta stilling til hvorvidt den skal ta opp denne saken til behandling, og på hvilken måte. Det er 44 stater, inkludert Norge, som har sendt innspill til Haag-domstolen i sakens anledning, og nå er det opp til domstolen å vurdere hvordan den skal håndtere dette spørsmålet. Men jeg gjentar: Det er ingen tvil om norsk holdning, det er et spørsmål om hvordan man eventuelt skal bruke Haag-domstolen i denne type spørsmål, som er grunnlaget for den norske holdningen.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Jeg gjentar at det å utøve press eller å ta stilling til den type bilaterale utenrikspolitiske spørsmål ikke er min oppgave. Jeg er utviklingsminister, og jeg har et konstitusjonelt ansvar for de utviklingsrelaterte spørsmålene. Det er ingen tvil om at konsekvensene for palestinerne er store, også sosioøkonomisk, og den frustrasjonen som representanten viser til, er det heller ingen tvil om er dyp og meget, meget sterk på palestinsk side. Som jeg svarte til representanten Djupedal, er det veldig vanskelig å si hvordan man kan bidra til at FNs resolusjoner etterfølges. Vi bruker nå alle kanaler – det er da utenriksministerens og statsministerens primære ansvar å gjøre det – i forhold til de internasjonale organene vi har, særlig FN, men også gjennom å gi klar beskjed bilateralt. Det har Norge gjort, og det vil vi fortsatt gjøre. Utover det har i hvert fall ikke jeg, innenfor mitt konstitusjonelle ansvar, noen virkemidler jeg kan vise til.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Jeg tror representanten Nybakk viste til noe paven har sagt. Jeg synes i denne sammenheng han har sagt noe meget fornuftig om denne muren, at skal man skape fred, gjør man det ved å bygge broer, ikke ved å bygge gjerder. I forhold til nettopp det som skjer på palestinsk side, kan jeg i hvert fall si at Regjeringen kommer til å følge dette opp og er meget opptatt ikke bare av situasjonen i Midtøsten – vi har en arv å ta vare på – men også i forhold til det som gjelder muren. Det som jeg har konstitusjonelt ansvar for, kan jeg love vil bli sterkt fokusert og prioritert fra min side. Jeg kommer også til å samtale med mine kolleger i Utstein-gruppen og andre om hvordan det er mulig for oss å vinkle bistands- og utviklingssamarbeidet på en slik måte at vi kan bistå det palestinske folket maksimalt i den situasjon de nå er inne i, hvor lidelsene er store, og frustrasjonen – som representanten helt riktig påpeker – er meget høy. Vi må bruke de virkemidlene vi har til disposisjon, og det kan jeg love at vi vil gjøre.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Jeg var på et utviklingsrelatert besøk, og det betyr at jeg så på bistandsprogrammene. Jeg hadde altså ikke et anliggende i tilknytning til fredsprosessen mellom Israel og Palestina, og således foranlediget det heller ikke et besøk hos israelske myndigheter. De er ikke en utviklingspartner for oss, selv om de mottar bistand fra andre. Så til spørsmålet: Det er slik at utdanningssystemet på palestinsk side har fått betydelig norsk støtte over tid. Jeg besøkte selv en skole med hovedsakelig jenter som gikk fra 1. til 10. klasse, og fikk ved selvsyn se hvordan norsk bistand faktisk bidrar til å gi elever lærdom, kunnskap og skolegang. Ikke minst for kvinner er det meget viktig. Det er altså slik at vi i vår bistand til utdanningsprogrammet støtter bygging av skoler og klasserom, vi er ikke inne med støtte til lærebøker, som representanten sikter til. Jeg tror jeg har svart på dette spørsmålet veldig mange ganger i Stortinget, og jeg tror vi også har vist til at det er en god del feilinformasjon som spres om innholdet i disse lærebøkene. Den feilinformasjonen har jeg ikke tid til å gå i detalj på i dette korte svaret, men dette har vi altså kommet med svar på til Stortinget en rekke ganger. Altså: Det er slik at vi ikke støtter lærebøker og læremateriell, men vi bygger skoler, klasserom og bidrar til finansiering av utdanningssystemet. Det er meget påkrevd, og er en meget god bistand, og jeg har selv nå vært vitne til det.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Jeg er helt enig i betydningen av at barn og unge får undervisning som er forankret i at menneskeverdet er likt for alle. Jeg tror en del av det vi ser på bakken i de palestinske områdene nå, ikke bidrar til en slik forståelse på palestinsk side, slik at begge parter har et meget viktig ansvar for å sikre at vi kommuniserer at alle har like stor verdi, enten det dreier seg om jøder eller palestinere. Når det så gjelder konkret lærebøkene, har jeg også sagt at vi har svart Stortinget flere ganger på dette. Det er veldig mye feilinformasjon som spres om dette spørsmålet. Vi har anledning til å komme tilbake til representanten Morten Høglund med den informasjon vi sitter med. Jeg har ikke kjennskap til at det er nye revisjoner på gang, eller nye endringer, som han viser til, og det får vi da eventuelt heller komme tilbake til. Men jeg gjentar at den bistanden vi gir til de palestinske områdene her, er meget god.
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-11:
Dette oppfølgingsspørsmålet går til forsvarsministeren. For å kunne utvide ISAF i Afghanistan er man pr. i dag avhengig av å alliere seg med lokale krigsherrer. Er stilltiende aksept av opiumsproduksjonen en forutsetning for å kunne utvide ISAF til et større område i Afghanistan, og mener statsråden at kamp mot narkotika i Afghanistan er en arbeidsoppgave for NATO?
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-11:
Vi i SV setter stor pris på utviklingsministerens gode vilje. Men det ser altså ut til at det internasjonale samfunn står maktesløst overfor Israel, som tar seg til rette i strid med alle FNs krav og med folkeretten og fortsetter byggingen av muren på palestinsk grunn. Dette skaper en enorm frustrasjon hos palestinerne. Som Terry Boullata sa til Dagbladet i går: «… vi er lei av trøstende ord fra politikere og andre besøkende. Vi vil ha handling. Vi vil ha slutt på overgrepene, » Hva mener utviklingsministeren kan gjøres nå, rent konkret, for å presse Israel til å stanse byggingen av muren, og få denne skammens mur revet? Eller står utviklingsministeren helt uten råd?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-11:
Jeg vil gjerne stille spørsmål til utviklingsminister Frafjord Johnson. Israel bygger på okkupert jord en mur som er fordømt av en hel verden, fordømt av FN og også fordømt av Norge, en mur som det er svært vanskelig å se har en begrunnelse, i hvert fall sett fra et norsk ståsted. Jeg forstår at utviklingsministeren har vært på et besøk i Israel på de okkuperte områdene og også ved muren og har hatt en sterk opplevelse knyttet til det. Det er klart at det er veldig lett å få øye på håpløsheten i de palestinske barneøynene når man står foran denne store muren, som jo i realiteten er en skammens mur, en mur som understreker det nesten apartheidliknende system som det dessverre er blitt i Israel. Mitt spørsmål til utviklingsministeren er: Hvordan ser hun for seg at vi fra Norges side kan bidra til at Israel følger folkeretten? Dette er fordømt av FN. Hvordan kan Norge bidra enten med bistand eller på annet vis til at Israel river den muren som en hel verden ber Israel om å rive?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-11:
Jeg takker for svaret og takker for den entydige holdningen som den norske regjering her gir uttrykk for, nemlig at denne muren er i strid med folkeretten, og at Norge støtter FNs vedtak. Det er derfor med stor undring vi har registrert – fordi man i FNs generalforsamling altså har bedt om at denne saken reises for domstolen i Haag – at Norge sammen med 33 andre nasjoner, USA og Storbritannia innbefattet, som jo i utgangspunktet ikke har støttet den norske holdningen i dette, har gått inn for at denne skal avvises behandlet i domstolen i Haag. Dette betyr en undergraving av det vedtaket FN har gjort i generalforsamlingen, som Norge i generalforsamlingen støttet. Så reises saken for domstolen i Haag, og der sier Norge, merkelig nok, at vi ikke støtter det, og avviser at denne saken skal behandles. I israelsk opinion brukes jo dette selvfølgelig for alt det er verdt. Faktisk kan man ha brukt dette offensivt, ved at dette ikke er et folkerettslig brudd, og at Norge undergraver FNs autoritet. Mitt spørsmål til statsråd Frafjord Johnson er: Hvordan kan det gå til at man er så entydig i fordømmelsen av dette, samtidig som man da undergraver FNs autoritet ved å avvise at saken reises, som FN har bedt om, for domstolen i Haag?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-11:
Den forskjellsbehandlingen som det er ved behandlingen av disse søknadene, har skapt stor uro. Mange har forventet å få 100 pst. dekning, slik man fikk ved de store flommene på 1990-tallet. Det er vel også all mulig grunn til å tro, dessverre, at flom kommer til å bli et mer hyppig fenomen, i tråd med den utviklingen vi har sett internasjonalt, og også i tråd med klimautviklingen. Dette gjør at man i framtiden kan stå overfor enda større skader, så hvis det bare skal være 80 pst. dekning, betyr det at en større del av kostnadene vil falle på lokalsamfunnet. Dette er riktignok politiske vedtak, og statsråden har helt rett i at man kan gjemme seg bak det. Men et politisk vedtak står ikke for evigheten. Mitt spørsmål er om statsråden vil komme tilbake i revidert med en vurdering av om det er klokt og hensiktsmessig at denne regelen er innført. Det at man påfører lokalsamfunn en så stor egenandel som i dette tilfellet, gjør at det faktisk er usikkert hvordan man skal klare å finansiere mye av det arbeidet som er utført. Det er mange entreprenører og andre som har bidradd til å få samfunnene i gang igjen, og det er nå usikkerhet om hvem som skal bære kostnadene. Min utfordring til statsråden er om han vil komme tilbake i revidert med en vurdering av dette spørsmålet.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-02-11:
Det er bra at Regjeringa er tindrende klar på at byggingen av delingsmuren er i strid med folkeretten. Men Senterpartiet stiller seg også undrende til at man ikke er villig til å bruke alle diplomatiske kanaler for å underbygge nettopp det poenget. Ved ikke å ta denne saken til Haag løper en en risiko for to ting, både at saken utnyttes av israelerne, som vi allerede ser, og at palestinerne blir ytterligere demotivert i forhold til å bruke diplomatiske kanaler. Mitt spørsmål til utviklingsministeren er om hun ser at denne håndteringen, at man ikke tar saken til Haag, vil bidra ytterligere til å redusere palestinernes tro på diplomatiske kanaler og virkemidler.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2004-02-11:
Mitt spørsmål går til olje- og energiminister Steensnæs. Jeg vil ta opp en problemstilling som gjelder flommen på Nordvestlandet og i Trøndelag i august 2003. Det var en stor flom, der seks kommuner ble særlig hardt ramma. Skader for 6,5 mill. kr ble dekket over statsbudsjettet for 2003, og det var 100 pst. av den delen. Men det gjenstår arbeid for rundt 16 mill. kr, som må gjøres i 2004. I spørsmål til olje- og energiministeren fra meg den 27. januar 2004 spurte jeg om det vil bli gitt 100 pst. dekning for resten av arbeidene. Svaret ble oppfattet som at det vil bli gitt 80 pst., og at kommunene og berørte parter må dekke resten – altså 3 mill. kr. I Møre og Romsdal i går opplyste en avdelingsdirektør i NVE at alle berørte kommuner fikk dekket utgiftene med 100 pst. etter flommen på Østlandet i 1995. Jeg har forstått at det samme også gjaldt for 1997. Hva syns statsråden om dette? Ville det ikke være rimelig å behandle opprydding etter disse storflommene på samme måte?
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2004-02-11:
Jeg takker for svaret, men jeg ble ikke helt beroliget, spesielt fordi vi her får en forskjellsbehandling når det gjelder disse flommene, som har stor betydning for folk. Jeg syns ikke det er noen unnskyldning at statsråden sier at flommene den gang var betydelig større. Det er store beløp for dem det gjelder. Her snakker vi om både bedrifter og kommuner som får store utgifter. Jeg mener det burde være slik at statsråden går inn for 100 pst. dekning, for slik det nå framstår, er det altså en reell uenighet mellom NVE og statsråden. Det er vel en praksis som statsråden ikke burde synes er grei. Berørte parter er nå usikre på dette, og de har behov for en avklaring snarest mulig.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2004-02-11:
Dette svaret viser jo at statsråden har abdisert, når han seier at det heilt opp til marknaden å skaffa Noreg elektrisitet. Det må eg seia eg synest er interessant. Under den førre Bondevik-regjeringa blei målet om at Noreg skulle vera sjølvforsynt med elektrisk kraft, oppheva; me skulle satsa på import for å dekkja behovet vårt. Sist vinter importerte me kraft frå russiske kjernekraftverk og frå polske brunkolverk. I Danmark fyrte ein opp gamle kolkraftverk, og svenskane og finnane køyrde i gang oljekraftverka sine. CO2- utsleppa i Norden eksploderte. No veit me at det skal byggjast gasskraftverk i Sverige, og denne krafta vil gå rett inn på det norske nettet. I Noreg har det vore ein sterk debatt knytt til utsleppa ved den norske kraftproduksjonen. Og mitt spørsmål er: Er det ingen bekymringar i regjeringssystemet knytte til dei utsleppa som kjem frå den produksjonen som me importerer over grensa?
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2004-02-11:
«FN sin organisasjon for skipsfart, IMO, sin resolusjon A 931 gir etterlatne etter skipsulykker utan vilkår krav på utbetaling av erstatning ved ulykke og død. Gjennom media har det kome fram påstandar om at norske selskap fører ein praksis i strid med denne resolusjonen. Kva vil statsråden gjera for å sikra at Noreg og norske selskap rettar seg etter denne resolusjonen?»
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2004-02-11:
Eg takkar for svaret. Eg er òg veldig glad for at statsråden seier at me frå norsk side legg sterk vekt på å få på plass desse internasjonale reglane. Det er klart at det på dette området er veldig mange useriøse aktørar. Skal norske reiarar ha moglegheiter til å hevda seg, er det viktig at me får internasjonale standardar. Det er òg slik at innanfor denne bransjen er det mange som blir utnytta. Det er mange fattige land som rekrutterer sjøfolk. Det påstanden har gått på i denne omgangen, er at etterlatne ved slike ulykker må skriva under på at dei seier frå seg alle framtidige krav om å få utbetaling. Så vidt eg skjønar, er dette i strid med denne resolusjonen. Mitt spørsmål er eigentleg om statsråden vil gjera noko overfor norske selskap som opererer innanfor forsikringsmarknaden, for å sørgja for at ein òg på dette området etterlever resolusjonen.