Trond Helleland (Høyre), 2015-10-05:
Da de fire ikke-sosialistiske partiene vant valget i 2013, og satte seg ned i Nydalen for å forhandle fram en samarbeidsavtale, var intensjonen klar: Vi skulle sørge for at uløste oppgaver med å omstille norsk økonomi ble løst. Vi skulle sørge for en ny og mer offensiv klimaretning i norsk politikk. Vi skulle øke innsatsen på viktige infrastruktursatsinger som knytter landet sammen, og vi skulle gjennomføre viktige reformer som kommunereform og fritt behandlingsvalg, for en bedre bruk av offentlige ressurser til det beste for innbyggerne over hele landet. Når vi tar temperaturen på norsk politikk i dag, ser vi at arbeidet rundt dette er godt i gang. Vi begynner å se resultater. Samtidig har det skjedd store endringer siden vi møttes i Nydalen og på Sundvolden – endringer som gjør det nødvendig å tenke nytt. Det var ingen som så for seg at oljeprisen skulle halveres i løpet av kort tid. Dette har hatt og vil ha et direkte anslag på norsk økonomi, aktivitet og sysselsetting. Den reduserte aktiviteten i oljenæringen og den økte arbeidsledigheten som følger i kjølvannet av dette, er større enn noen hadde sett for seg. Omstillingen av norsk økonomi er med andre ord ikke lenger noe som bare er en langsiktig ambisjon, det er noe som også må skje på kort sikt, slik at de som nå mister jobben, raskt kan komme tilbake i arbeidslivet. Statsbudsjettet for 2016, som legges fram denne uken, vil gi et vesentlig bidrag til innenlandsk etterspørsel etter varer og tjenester. Regjeringen har økt investeringstakten innen samferdsel siden valget i 2013, noe som vil skape bedre forutsetninger og rammevilkår for næringsvirksomhet over hele landet. Dette er viktig for den langsiktige omstillingen, men det bidrar også til at det skapes jobber i dag. Skattesystemet skal reformeres, og innrettes slik at det bidrar til vekst og verdiskaping. Her håper jeg at vi møtes på tvers av blokker i denne sal, slik at vi sikrer et bredt flertall for et godt skattesystem. En annen utfordring som skulle vise seg å bli en helt annen i 2015 enn noen hadde grunn til å forutse i 2013, er den enorme flyktningstrømmen som kommer av borgerkrigene i Syria og Libya. Europa opplever den største strømmen av migranter siden annen verdenskrig, og selv om det er stor vilje til å bidra med hjelp til dem som kommer, er det store antallet ikke noe som landene umiddelbart har kapasitet til å håndtere hver for seg. Norge hjelper og skal hjelpe mennesker i nød, men internasjonale kriser som dette må også ha internasjonale løsninger. Som følge av de store migrasjonsbølgene til Europa er det også en kraftig økning i antall asylsøkere til Norge. Økningen har medført behov for rask etablering av ordinære asylmottak, mottak for enslige mindreårige asylsøkere og plasser på omsorgssentre for enslige mindreårige under 15 år. Den gjeldende asylprognosen for 2015 er på 11 000. I lys av ankomstene den siste tiden har Utlendingsdirektoratet anslått at antallet asylsøkere kan komme opp mot 20 000. Samtidig med at vi må styrke kapasitet og registrering nasjonalt, må vi også jobbe internasjonalt for å få bedre kontroll over situasjonen. For å få gjenopprettet kontrollen på Schengens yttergrense har Norge som intensjon å delta i EUs relokaliseringsprogram. Når det gjelder spørsmålet om syriske kvoteflyktninger, har et bredt flertall på Stortinget blitt enige om å ta imot inntil 8 000 fram til og med 2017. Dette gjør Norge til et av de landene i Europa som tar imot flest syriske kvoteflyktninger. En av forutsetningene for at vi skal klare dette, er selvsagt at kommunene klarer å bosette dem som kommer. I fjor ble det bosatt 7 784 flyktninger, dvs. 19 pst. flere enn i 2013. Dette er flere enn på 20 år, men ikke på langt nær nok til å bygge ned restansen av bosettingsklare i mottak. Integrerings- og mangfoldsdirektoratet har nå sendt ut anmodningsbrev til alle landets kommuner og bedt dem bosette flyktninger. Så langt har kommunene sagt ja til å bosette 11 000 flyktninger i år. Dette viser et gledelig engasjement ute i norske kommuner. Tallet må ytterligere opp dersom vi skal nå de målene Stortinget fastsatte for ikke mer enn fire måneder siden. En viktig del av løsningen i dette bildet er et sterkt samarbeid med frivilligheten. Regjeringen har tatt initiativ for hvordan frivilligheten og offentlig sektor sammen kan bidra til et langsiktig arbeid for å bosette og integrere flyktninger, et arbeid som skal følges opp i kommunene. I en tid som preges av omstilling på både kort og lang sikt, og hvor vi skal håndtere en stor internasjonal krise og virkningen den får i Norge, er det avgjørende at vi har en stabil og forutsigbar styring. Det har Norge, gjennom det samarbeidet som eksisterer mellom de fire ikke-sosialistiske partiene Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre. Vi har i to år jobbet for å hjelpe norsk næringsliv gjennom omstillingen, gjennom bedre og mer forutsigbare rammevilkår som styrker et norsk, privat eierskap, og som skal skape trygge jobber. Vi skal fortsette dette arbeidet sammen når vi denne uken legger fram et budsjett for arbeid, aktivitet og omstilling. Tilnærmingen til de utfordringene Norge står overfor på både kort og lang sikt, svinger kraftig. I fjor kritiserte Arbeiderpartiet regjeringen for å bruke for mye penger. I år er kritikken at regjeringen hverken gjør nok, eller at det som gjøres, skjer tidsnok. Virkeligheten er at regjeringen har bidratt med store investeringer innenfor samferdsel og annen infrastruktur, noe som vil øke etterspørselen etter arbeidskraft. Virkeligheten er at regjeringen har fulgt utviklingen og innsatt konkrete virkemidler i tråd med den, som justering av permitteringsreglementet og økt antall tiltaksplasser for dem som mister jobben. Det viktigste er imidlertid hva vi gjør for at det skal bli større aktivitet og skapes flere jobber. Det gjør vi gjennom en forutsigbar og forsvarlig økonomisk politikk, der vi gir norske aktører de samme muligheter i det norske markedet som vi gir andre. Jeg ser fram til gode diskusjoner om hvordan vi skal løse utfordringene vi opplever i dag knyttet til det store fallet i oljepris, og hvilken betydning dette har for arbeidsledigheten. Jeg ser også fram til gode diskusjoner rundt den store strømmen av flyktninger og asylsøkere som Europa nå opplever, og om hvordan Norge skal ta sin del av ansvaret både hjemme og ute. I fjorårets trontaledebatt pekte jeg på de mange oppgavene regjeringen hadde gått løs på for å skape bedre velferd, større verdiskaping og en enklere hverdag for folk i Norge. Nå, ett år senere, kan jeg konstatere at regjeringen leverer i sak etter sak. I 2015 ble det bevilget 10 mrd. kr mer til vei og jernbane enn i 2013. Mange prosjekter er forsert, mange har fått to–tre års kortere planleggingstid, og vi har økt bevilgningene til kollektivtrafikk kraftig. Det grønne skiftet er i gang. Ved utgangen av 2016 vil Klimateknologifondet være på 62,75 mrd. kr. Det er 12,75 mrd. kr mer enn de 50 mrd. kr Stortinget ble enige om i klimaforliket. I helse- og omsorgssektoren er mye gjort for å styrke rettigheter og muligheter for pasienter og brukere. Pakkeforløp for kreft er på plass, rus og psykisk helse skal igjen gis prioritet i helseforetakene, brukerstyrt personlig assistanse er på plass, og bevilgningene til helseformål er kraftig styrket. Regjeringen vil at elevene skal lære enda mer. Derfor gjennomfører vi tidenes lærerløft, som gjør norske lærere enda bedre. Sammen med Venstre og Kristelig Folkeparti har regjeringen økt lærlingtilskuddet fire ganger på to år med til sammen 12 500 kr per lærling. Satsingen på forskning er rekordhøy, og viktige grep gjøres i høgskole- og universitetssektoren. Forenklingsarbeidet går videre. Plan- og bygningsloven er endret slik at huseiere får større muligheter til å gjøre endringer på egen eiendom. En konkurranseklagenemd etableres i Bergen og et regelråd for forenkling på Hønefoss. Listen er lang, og felles for alle tiltak er at de vil gjøre Norge rustet for å møte framtiden. Samtidig er regjeringens hovedfokus nå å møte de umiddelbare utfordringene med økt ledighet i deler av landet. Statsbudsjettet vil vise at regjeringen tar dette på største alvor. Alle partiene i denne sal har én ting felles som jeg mener er viktig å anerkjenne i den videre debatten: Vi vil det beste for våre medmennesker. Men med ulike ideologiske utgangspunkt får vi også ulike syn på hvordan den praktiske politikken skal utformes. Derfor er vi ulike partier. Vi gjør hverandre bedre når vi kan utfordre hverandres ideer og løsninger. Vi gjør hverandre dårligere når vi mistenkeliggjør hverandres verdier og motiver. Jeg håper vi i denne debatten skal bruke tid på å gjøre hverandre bedre. Det tror jeg vil tjene oss alle.