trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ketil Kjenseth (Venstre), 2017-06-19:
Først av alt vil jeg takke representantene fra Arbeiderpartiet for å ha fremmet dette forslaget og komiteen for et godt samarbeid om saken. Det er viktig å trekke opp et litt lengre perspektiv her. Vi avslutter i disse dager nok en fireårig sesjon i Stortinget, og da vil jeg tenke litt tilbake og reflektere: Har jeg fått være med på å utgjøre en forskjell? Ja, det må jeg kunne si. Vi vedtar i denne saken i dag å få en utredning som det faktisk er 30 år siden sist vi fikk i Norge. For dem det gjelder, de som har en diagnose innenfor autismespekteret, og deres pårørende ikke minst, utgjør vi en viktig forskjell. Underveis har vi nok vært litt utålmodige, for når det er snakk om en norsk offentlig utredning, tar det litt tid å nedsette et utvalg, og det tar litt tid å jobbe seg gjennom en slik utredning. Dernest kommer det kanskje en stortingsmelding – ja, årene kan gå, og det er mye viktig hjelp vi skulle gitt til dem det gjelder. Men utålmodigheten har gått over i tålmodighet. De som har kommet med innspill underveis i sakens behandling, har innstendig bedt oss om å ta oss tid. De har ventet såpass lenge at det er viktig at dette blir bra. Og vi kunne ta oss den tida. Det er mange aktører som skal samhandle, og derfor er det viktig. Vi har begynt å etablere pakkeforløp innenfor ulike diagnoser i Norge. Det gjelder den enkelte pasient. I dette tilfellet vil jeg nok driste meg til å si at det kanskje er det offentlige Norge som trenger et pakkeforløp. Det er såpass mange ressurser og aktører som skal samhandle, og det er overganger i et sårbart liv der det ikke alltid er gitt at en finner fram uten å ha et ganske grundig veikart eller orienteringskart. Det blir mange oppgaver for de pårørende, og derfor ender en i mange tilfeller også opp med at den ene kanskje blir sykemeldt og på sikt uføretrygdet. Så vi er nødt til – både for dem det gjelder, og for de pårørende – å få disse ressursene til å spille bedre sammen, finne sammen og finne fram til de relativt få vi her snakker om, for det er gjennom et livsløp vi skal tilrettelegge. Når vi nå er kommet til 2017, forventer jeg egentlig, når vi har så store ressurser og så mye fagkunnskap, at vi er flinkere til å pakke disse ressursene sammen.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2017-06-19:
Først av alt: Takk til statsråden for velvillighet knyttet til denne saken, og – som han redegjorde for – utvalgsarbeidet som skal skje. Mitt spørsmål er kanskje litt generelt: I Norge er vi relativt sent ute med å sette diagnosen på autismespekteret, spesielt for autister, eller for dem som har de mest vanlige formene for autisme. Min hypotese er at det er et symptom som har overlevd fra at en tidligere antok at dette var et sykdomsspekter som tilhørte psykiatrien, mens det er somatikk, det er biologi. Så en henger litt etter. Min hypotese er at en har blitt hengende litt etter fordi en har vært i den kategorien og ikke i somatikken. Tør statsråden å bekrefte den hypotesen?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2017-06-19:
Mye er sagt om utfordringsbildet – og Venstre deler det. Når det gjelder kompetanse som er ulik, men også ulikt organisert, er det en helt riktig beskrivelse både det som skjer i kommunehelsetjenesten, som er ulikt, og det som skjer i sykehus, som også er overraskende ulikt. For Venstres del er det viktig at vi jobber med takstene for å endre dette, men at man også jobber med telemedisinen, sånn at den blir tatt i bruk. Det er ingen grunn til at det ikke skal bli tatt i bruk i større skala enn det vi har gjort til nå i Norge. Et annet moment som jeg vil peke på, er f. eks. at Venstre har fått gjennomslag for at vi nå må få en diabetesplan. Den er i gang og vil også omfatte dette. For oss er det viktigere å dytte på der, sånn at man får gjort de tiltakene som skal iverksettes. Så vil jeg også peke på ordningen med egenandelstak. Det er en utfordring ikke bare knyttet til bandasjer og materiell, men også til f.eks. næringsdrikker, som det ikke er så enkelt å få refusjon for – en vanlig fastlege kjenner knapt til hvordan dette skal refunderes, og pasienten må selv legge ut ganske lenge. Noen har vært og sett hvordan dette gjøres på gode sårpoliklinikker – Flekkefjord sykehus er blitt trukket fram, og Listersamarbeidet. Selv har jeg hatt – for å trekke fram flere vitnesbyrd – en sårpasient i huset, så jeg har fått følge forløpet. Det er mange ting som vi må gjøre. Til egenandelstak: Når vi nå skal ha en gjennomgang med sikte på å samordne egenandelene til ett tak fra 2018, bør definitivt sårhjelpemidler, enten det er bandasjer, næringsdrikke eller hva det enn er, i større grad legges til rette for, sånn at det blir lettere å finne fram både for den enkelte pasient og også for fagfolkene som skal henvise. Så vil jeg også peke på lokalmedisinske sentre – vi har bare tolv av dem i Norge så langt. Når vi snakker om sårpoliklinikker, er det en god anledning for lokalsmedisinske sentre til å ta i bruk den teknologien som vi så sårt trenger å ta i bruk. Det handler også om disse takstene, og den kompetansen som ikke nødvendigvis trenger å være i alle kommuner eller i alle hjemmetjenester, og som fint kan samordnes regionalt også f.eks. i lokalmedisinske sentre.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2017-06-19:
Denne debatten er viktig, men den bærer preg av å være litt umoden. For Venstres del er det aller viktigste innholdet i dette forslaget at vi evaluerer fastlegereformen. Det trengs når den nå har vært i funksjon i noe over 15 år. Det vil også kunne meisle ut alle de tiltakene som er brakt til torgs her nå, for det er jo et stort sett av virkemidler som en diskuterer. I mitt hjemfylke, Oppland, diskuteres det akkurat nå i en av de største byene, Lillehammer, hvordan en skal rekruttere fastleger, mens i nabokommunen Gausdal, som har mer preg av å være distriktskommune i Oppland, har en gått over til flere kommunalt ansatte leger med fastlønn. Så her er det ulike virkemidler som blir tatt i bruk av kommunene selv. Som flere har vært inne på, er legevakt en av elefantene i rommet som vi diskuterer. Det er god grunn til å diskutere hvordan en skal rekruttere også til legevaktene framover. Vi må sørge for at det i størst mulig utstrekning er allmennlegene som driver legevaktene, som kanskje også etter hvert skal bli helsevakter og skal samarbeide mer i team med annet helsepersonell. Men mange sier at det å ha legevakt er noe av det mest krevende i legegjerningen, og at en skal rekruttere til noe av det mest krevende, det krever sitt. Da vil jeg inn på legeutdanningen og opptakskravene og om vi på sikt også må diskutere å differensiere ytterligere, for mange fastleger opplever å jobbe mye alene. Særlig når de kommer til legevakt, får de en forsterket følelse av det, og ute i distriktene jobber en kanskje enda mer alene. I Nord-Norge har en erfaring med å rekruttere på flere kriterier enn bare på karakterer; det er noen egenskaper en kanskje skal ta med i vurderingen når framtida blir at en skal jobbe mye alene og samle ressursene rundt seg når en noen ganger trenger det. Det er en diskusjon som er nødt til å komme, også knyttet til antallet vi utdanner i Norge. Vi har jo en høy legedekning i Norge, så volumet skal kanskje ikke så mye mer opp, men vi må diskutere hva de som skal fases inn i Norge med utenlandsk utdanning, skal få av påfyll. Derfor må vi også diskutere de utdanningsstillingene. Når 7 av 10 som starter på medisinutdanningen i dag er kvinner – snart 8 av 10 – som altså skal stifte familie, drive fastlegepraksis, som i dag er en ganske omfattende næringsvirksomhet, og i tillegg ha legevakt, så er det en ganske utfordrende jobb vi leder dem inn i. Derav mener Venstre at den evalueringen av fastlegereformen er det vi trenger nå, for vi skal satse på å ha fastlegereformen slik den er lagt fram.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2017-06-19:
Venstre er aller mest opptatt av å bygge tillit innen sykehussektoren og helsetjenesten, det være seg mellom pasienten og det offentlige, mellom pasienten og de ansatte eller mellom ansatte og det offentlige. Pasientens helsetjeneste i Norge i dag er svært god når blålysene kommer på, men før og etter oppleves det ofte vanskelig både å nå fram og å finne fram. Samtidig blir folkehelsearbeidet nedprioritert til fordel for reparering, samt at somatikk gis for mye oppmerksomhet sammenlignet med rus og psykiatri. Et todelt helsevesen må få mindre preg av å være delt. Venstre går i sitt program for perioden 2017–2021 inn for et forsøk med en samling av all helsetjeneste på ett nivå og en større innsats i folkehelsearbeidet. Det bør stimuleres til at kommuner som ønsker det, kan velge å inngå samarbeid med sykehusforetak om oppgaver innen spesialisert pleie og omsorg, øyeblikkelig hjelp og legevakt – som et alternativ til å inngå stadig mer interkommunalt samarbeid. Venstre er åpne for å samle de fire regionale helseforetakene til ett nasjonalt foretak, med vekt på å styre de nasjonale behandlingstjenestene og drive nasjonalt utviklingsarbeid og nasjonal standardisering av både pasientsikkerhet, kvalitet og IKT-infrastruktur. Dette må følges av en ny organisering av dagens 20 sykehusforetak. Venstre er bekymret over at stadig større og stadig flere beslutninger i norsk sykehussektor samles i et økende antall fora, bestående av kun de fire direktørene i de fire regionale helseforetakene. Et økende antall store beslutninger om anskaffelser blir forsøkt holdt unna offentlighet og brukere, som priser på dyre medisiner og outsourcing av store IKT-kontrakter til utenlandske selskaper. Både mangel på åpenhet og usikkerhet rundt digital pasientinformasjon reduserer tillit. Venstre ønsker flest mulige ressurser nærmest mulig pasienter og helsepersonell. I dag er det et nasjonalt konglomerat av aktører med noe uklare mandater og for små ressurser til å drive nasjonal standardisering og utvikling av nasjonal infrastruktur. Vi etterlyser en utredning og debatt om reelle alternativer til dagens fire regionale helseforetak. De få ideelle aktørene i Norge ser ut til å drive sykehus mer effektivt og med lavere konfliktnivå enn de offentlige. Dette må vi ta lærdom av. Det har vært litt snakk om nye regioner og folkevalgte aktører på det nivået. I Spania, i regionen Valencia, med 240 000 innbyggere, har en privat aktør fått ansvaret for etter hvert både primærhelsetjenesten og spesialisthelsetjenesten. Ribera Salud har ett IKT-system, de har satset spesielt på kronikerne, de monitorerer legene. Dette er et eksempel på at det er fullt mulig å drive én helsetjeneste og ikke holde seg med den dobbelte bokføringen vi har i Norge. Det skaper mye byråkrati, og det drar mange ressurser bort fra den pasientnære behandlingen.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2017-06-19:
Jeg tar ordet spesielt fordi representanten Knag Fylkesnes fra SV har lagt seg til en uvane med å tolke innlegg i verste mening. Verken jeg eller Venstre har tatt til orde for å privatisere norsk sykehussektor. Hvis representanten Knag Fylkesnes hørte etter, sa jeg i mitt innlegg at det å avvikle de fire regionale helseforetakene til fordel for ett, er kanskje per i dag Venstres primærmodell. Det vi er aller mest opptatt av, er de 20 sykehusforetakene som driver sykehusene i praksis. De er svært ulike – alt fra Sykehuset Innlandet, som ble opprettet til å dekke to fylker, som har åtte sykehus i seg, til Helse Fonna, som har betydelig færre ansatte og betydelig færre og små sykehus. Så hvorfor skal vi i lengden holde oss med så store variasjoner? Når man startet med det utgangspunktet, skulle man tro at man hadde en intensjon om å evaluere – kanskje samle og strukturere dette mer likt. Det har altså ikke skjedd i noen særlig grad. Så vi har utviklingsmuligheter, for å kalle det det, innenfor det offentlige eierskapet. Når jeg pekte på Ribera Salud, er det fordi de har turt å ta et sprang og hoppe over noe. Det er noe å lære av det. Det er sikkert også derfor Arbeiderpartiet går inn for tilsvarende forsøk som Venstre ønsker å gjøre, å samle primærhelsetjenesten og spesialisthelsetjenesten i én helsetjeneste. Det var kanskje det aller viktigste jeg sa i mitt innlegg: Vi må få et mindre todelt helsevesen i Norge. Hvordan vi skal komme dit, gjaldt det tredje jeg sa i mitt innlegg: Vi må gjøre noen større forsøk. Jeg ønsker faktisk at av alle de 48 sykehusene i Norge, skulle vi kanskje ta sjansen på å ha ett privat drevet sykehus, for å få noe å måle alle de offentlige mot. Vi har en utfordring hvis vi driver 48 sykehus på sparebluss i Norge, og måler dem likt mot hverandre – at alle prøver å gjøre det samme, med så ulike utgangspunkt, eller at vi i større grad måler mot de ideelle aktørene. Som jeg også sa i mitt innlegg: De ser ut til å drive med mindre «glava», men også mindre gnisninger mellom ansatte og ledelse, og med en mindre ledelse og større grad av åpenhet. Så vi har noe å lære. Ribera Salud har tatt digitaliseringen på alvor. Det er 245 000 innbyggere i den regionen – bare litt større enn Oppland fylke, som bare har to sykehus. Ribera Salud driver fire sykehus i sin region, med 100 primærhelsesentre. Men de har tatt digitaliseringen på alvor og har ett IKT-system, mens vi i Norge har ca. ti statlige aktører som ligger utenpå de regionale helseforetakene og de 20 sykehusforetakene. Så vi har noe å gå på.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2017-06-19:
Dette er en forlengelse av den saken vi nettopp har diskutert, knyttet til organisering og strukturering av sykehusene særlig, og hvor det er en utfordring i tillitsforholdet mellom de ansatte i sykehusene. Noen kaller det vel en overlevning fra «new public management», målstyring og tellekanter, og at dette brukes i betydelig grad i de 20 sykehusforetakene som driver sykehusene, og at de ansatte opplever at man blir målt i overkant mye. Det andre forholdet er gjennomstrømmingen av utdanningsstillinger i disse systemene. Den siste tida har det særlig vært rettet blikk mot Oslo Universitetssykehus, som er en stor aktør når det gjelder utdanningsstillinger. Det har vært stilt betimelige spørsmål knyttet til hvor mange utdanningsstillinger som er i omløp ved Oslo Universitetssykehus. Når vi ser at det gjennom vinteren og våren har tatt mange spørsmål og måneder for å få det reelle antallet på plass, vitner det om at personalavdelingen enten sliter med å ha et system for å telle, eller ikke vil bringe til torgs hvor mange det reelt sett er, og så holder informasjon unna offentligheten og de fagorganiserte. Det er noe av det tillitsforholdet, som vi diskuterte litt i forrige sak, som vi er nødt til å utvikle og gjøre bedre. Vilkårene for ansatte i sykehussektoren må iallfall være forutsigbare – hva man går inn i.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2017-06-19:
Det kan fort være mitt siste innlegg på denne talerstolen. Når en er valgt inn på utjevningsmandat, er det en usikker tilværelse. Jeg synes det er flott at det kanskje siste innlegget da handler om folkehelse, for, kjære storting, jeg har vært dette stortingets tøffeste folkehelsepolitiker. Ok, jeg fikk gleden av å være saksordfører for folkehelsemeldingen, men vi har også gjort noen tøffe prioriteringer i budsjettarbeidet i Venstre. Kanskje til statsrådens lille fortvilelse har vi prioritert folkehelse foran opptrapping i sykehussektoren. Det er det ingen andre partier som har gjort. Jeg har fått noe pepper for det, men litt debatt må vi ha i Stortinget, og det handler faktisk til slutt om prioriteringer av penger også. Vi har fått til et par folkehelsemilliarder gjennom samarbeidet på borgerlig side. Det synes jeg er bra. Det handler om gang- og sykkelveier, det handler om aktivitetsområder, ikke minst om den psykiske helsa, som har fått en likestilt plass innenfor folkehelsearbeidet, og det handler om svømmeopplæringen, ikke minst i barnehagene. Vi diskuterer nå egentlig en annen komités ansvarsområde – skolen. Hvorfor forslaget ikke handler om aktivitet i barnehagen? For det er jo tidlig innsats som skal til her: Jo tidligere vi innarbeider de gode vanene, jo større sjanse er det for at de henger med livet ut. Til aktivitetstilbudet for barn og unge: Lavterskel friluftsliv og tilrettelagte rekreasjonsområder er særlig viktig. Det er det som vokser blant folk. Det er det folk flest har lyst til å drive med. Det er ikke så mye prestasjoner og det å score mål. Folk har lyst til å nyte det å gå ut i naturen, og vi må hjelpe til med å legge bedre til rette slik at flere får et forhold til det. Naturen som læringsarena handler mye om pedagogikk, og det gjør at vi også må starte tidlig i lærerutdanningen, slik at flere tar med seg uteskolen og utepedagogikken i fagene sine. I barnehagen har vi nå etter hvert god erfaring med utebarnehager, friluftsbarnehager og miljøbarnehager. Så får Venstre nok et gjennomslag innenfor folkehelsepolitikken, og det handler om økt fysisk aktivitet i grunnskolen i flere fag enn i kroppsøving og mer mental trening i skolen – for den del mer mental styrketrening. For er det noe som mangler i skolen, så er det å la kroppen og hodet og følelsesregisteret henge sammen. Når 60 pst. av kroppsøvingslærerne er faglærte og 40 pst. er ufaglærte, har vi noe å hente på å skolere dem til å ta med seg mental styrketrening inn i skolen. Da trenger ikke alle elevene å skifte til gymklær hver gang, men kan få god trening for hodet.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2017-06-19:
Dette ga meg antagelig da en siste anledning! Det var representanten Lise Christoffersen som inviterte til det da hun sa at det er spesielt merkelig at Venstre ikke er med. Jeg synes for det første det er litt merkelig at en sak som angår skolen, fremmes i helse- og omsorgskomiteen. Så synes jeg også det er litt merkelig at en finansierer det som et folkehelsetiltak når en gjennom fire år ikke har prioritert folkehelsa framfor sykehus, og den viktigste veksten har vært der. Jeg står her med veldig god samvittighet. For det første har Venstre prioritert pengene til folkehelsesatsinger. For det andre er vi opptatt av at skolen har noen utfordringer, som det kan hende vi løser med å bruke én times fysisk aktivitet. Men Venstre har også lagt merke til, som representanten Lise Christoffersen nå var innom, at Drammen har løst dette på egenhånd, at mange kommuner faktisk har gjort dette. De har ikke nødvendigvis satt av en hel time, og en skoletime er for øvrig 45 minutter. Dette er også en økonomisk utfordring når en – antagelig – skal utvide skoledagen for å få dette på plass. Pengene hører også med, og de er ikke bevilget gjennom dette forslaget. Så hører jeg også at idretten har en veldig dominerende plass i Drammen. For Arbeiderpartiet er som regel idretten i lokomotivet, mens f.eks. friluftslivet kommer litt lenger bak i togsettet. For Venstre er det viktig å peke på at også de har en plass i å skape aktiviteten i skolen, i uteskolen, og at dette er lavterskelarenaer som det er rimelig å investere i, og at også de skal få være med på den dugnaden som dette er. Til slutt: Tusen takk for et veldig godt samarbeid i denne komiteen. Jeg er imponert – jeg har vært på innsiden av dette i fire år – over at vi har stilt så mange spørsmål. Det overrasker når jeg får høre det tallet. Men det har vært en arbeidsom og ivrig komité, og vi har hatt et godt samarbeid. Og som statsråden sa, så kommer vi til å sette fotavtrykk etter oss i mange år framover, og jeg tør å si at det vil være til det bedre i mange tilfeller.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2017-06-19:
I Oppland har vi flere veier som binder landet sammen. Derfor kan ikke veibevilgninger bare måles i forhold til areal eller befolkning. Et av de tydeligste budskapene vi har hørt fra regjeringspartiene før NTP ble lansert, var at man skulle bygge veier i sammenheng – ikke stykkevis og delt, men i sammenheng. Det er lett å være enig i det. Derfor var det med stor overraskelse vi fikk en NTP der videreføring av E6 gjennom Gudbrandsdalen ikke var med. Det er åpnet en ny parsell av E6 på 33 km. Det er bra og gjør ferden gjennom Gudbrandsdalen tryggere både for folk og for fisk. Bompengene som kreves inn, skal dekke den videre utbyggingen, og det var en helt klar forutsetning at utbyggingen skulle videreføres. Ja, det er faktisk sånn at det er bygd ei bru som ender i ingenting. Så planene om å bygge i sammenheng har blitt til – ja, ingenting. Det samme gjelder E16 i Valdres der en kort strekning settes igjen, slik at en svært nødvendig oppgradering av veistandarden ikke vil gjelde for en sammenhengende strekning. Intercity har lidd samme skjebne. For strekningen mot Lillehammer sier statsråden i NTP: Å planlegge strekningen nordover fra Åkersvika i tråd med milepælene i NTP forutsetter i utgangspunktet ikke at det settes av midler til arbeid med reguleringsplan i første planperiode. Det er vanskelig å forstå at en kan ferdigstille en utbygging i 2034 uten at planarbeidet starter opp i den første delen av perioden. Her vil jeg utfordre statsråden til å forklare hvordan dette henger sammen. Til slutt: Gjøvikbanen har ikke fått stor oppmerksomhet i planen, heller ikke av flertallet i komiteen. En bane der kjøretiden er dobbelt så lang som kjøretiden på banen på den andre siden av Romeriksåsen, hadde fortjent en større oppmerksomhet. Det har ikke hjulpet at man har konkurranseutsatt Gjøvikbanen. Gjøvikbanen har tapt oppmerksomhet også som konkurranseutsatt. Som nærbane til hovedstadsregionen har den helt klart en stor betydning for å avlaste hovedstaden, sånn at folk kan bo utenfor bykjernen. Derfor må det settes i gang et arbeid med å avklare hvor og hvordan banen skal utvikles i framtiden. Det fortjener de som pendler daglig til Oslo, og bruker svært lang tid på å komme seg til og fra arbeid.
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2017-06-19:
Fleire infrastrukturprosjekt er det tverrpolitisk einigheit om i Møre og Romsdal. Stad skipstunnel og Møre-aksen er blant dei. Arbeidarpartiet går sjølvsagt også inn for å støtte bygginga av Nordøyvegen. Det er eit svært etterlengta prosjekt som vil knyte fylket vårt endå tettare saman. Men eg meiner Arbeidarpartiet har større ambisjonar enn regjeringa for Møre og Romsdal. Store delar av næringslivet vårt har tilknyting til havet. Vi vil leggje til rette for meir fiskeri og havbruk, skipsfart og maritim næring langs kysten. Difor prioriterer og framskundar vi ei rekkje kysttiltak som anten ikkje er prioriterte eller er utsette til andre halvdel, der finansieringa er langt meir usikker hos regjeringa. Våre prioriteringar er bl.a. Fosnavåg og Gjøsund fiskerihamner, Hjertøysundet i Molde og Ringholmen i Aure. Vi meiner at regjeringa i denne perioden har svikta kysten. No må eit løft til, slik at næringslivet i Møre og Romsdal får dei rammevilkåra og den infrastrukturen som er nødvendig for å skape store verdiar og sikre busetjing og sysselsetjing også i framtida. I tillegg til kysten satsar Arbeidarpartiet på tryggleik langs vegane i Møre og Romsdal og Sogn og Fjordane. Vi tek inn rv. 15 Strynefjellet i vårt alternativ, og vi framskundar viktige skredsikringsprosjekt frå siste til første seksårsperiode. Det gjeld bl.a. E39 Skorgedalen og rv. 70 Flatvadura og Hoelsand. Skred skaper utryggleik for både befolkninga og næringslivet, og det hastar å gjere vegane tryggare. Vidare er klima-, kollektiv- og miljøtiltak svært viktig for Arbeidarpartiet. Møre og Romsdal treng sårt eit kollektivløft. Difor vil vi utvide bymiljøpakkene til å omfatte fleire byområde, bl.a. Ålesund. Viss vi skal kunne ta heile landet i bruk også i framtida, er det ikkje berre nødvendig med gode vegar, det er også heilt avgjerande med eit løft for digital infrastruktur i distrikta viss vi skal unngå eit digitalt klasseskilje mellom by og land. Arbeidarpartiet vil bruke 500 mill. kr i året på utbygging i distrikta. Det er ti gonger meir enn det regjeringa føreslo til breiband i statsbudsjettet for 2016. Dette vil kome Møre og Romsdal til gode. Arbeidarpartiet sitt mål er eit attraktivt og framtidsretta Møre og Romsdal som er prega av vekst, bulyst og eit næringsliv i verdsklasse. Det er det ei politisk oppgåve å leggje til rette for, og der har Arbeidarpartiet langt større ambisjonar enn regjeringa – også når det kjem til transport og infrastruktur.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2017-06-19:
Dette er ein stor dag for store delar av næringslivet, som gjentatte gonger har uttrykt tydeleg kva som er viktig for å styrkje konkurransekrafta, spesielt i ei utfordrande tid som no. Det er tre ting: samferdsel, samferdsel og samferdsel. Mange samferdselsprosjekt kunne vore nemnde, men eg vil i denne samanheng konsentrere meg om bl.a. E39, med Hafast, Møreaksen og Halsafjorden. For søre Sunnmøre er Hafast svært viktig for det maritime klusteret der. Vidare er den nye eksportvegen over Strynefjellet viktig, med ein arm til verdsarvområdet Geiranger, som slit med vinterstenging og ras. Men sist og ikkje minst er ferjeavløysingsprosjektet til Møre og Romsdal fylke, Nordøyvegen, ei glede å kunne gi startsignal til no. Få har vel stått på meir enn Framstegspartiets Frank Sve for realisering av dette prosjektet. Gratulerer til alle desse! Denne rekordsatsinga som ligg i dagens NTP, vil vere svært nyttig for land, folk og næringsliv, i motsetning til Arbeidarpartiet og SV sitt luftslott på infrastruktur, der ein til og med skal betale bompengar på prosjekt som ikkje skal gjennomførast. Det er nesten så ein ikkje skulle tru det var mogleg. Det er grunn til å gle seg over at vedlikehaldsetterslepet no er redusert, for første gong på svært lang tid. Med raud-grøn regjering var det éin ting ein kunne garantere, og det var at etterslepet ikkje blei prioritert, med forfall i vegstandarden over heile landet som resultat. Trass i at dei sat i ei fleirtalsregjering og kunne gjere akkurat som dei ville, blei det med planar – ikkje realiserte planar, for finansieringa mangla. Eit eksempel der denne regjeringa skar gjennom, er Stad skipstunnel, som ein etter nærmare 20 utgreiingar no startar planlegginga av. I sum er dagens NTP, med Høgre–Framstegsparti-regjering og våre gode samarbeidspartnarar, svært god. Så nokre ord til representanten Fredrik Holen Bjørdal, som vil prioritere kysten. Han hevdar her frå talarstolen at denne regjeringa sviktar kysten. Då vil eg berre minne representanten om at Fosnavåg hamn var inne i førre periode, og kven andre enn Arbeidarpartiet var det som tok desse ressursane, som det var svært beklageleg blei flytta. Så spørsmålet er kven som sviktar. Det er iallfall ikkje denne regjeringa. Det klarte Arbeidarpartiet å sørgje for, at denne viktige hamneutbygginga ikkje blei noko av.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2017-06-19:
Eg synest det er mange som meiner no at Arbeidarpartiet må klargjere kva dei ønskjer. Det er ein grå og pinleg overbodspolitikk som ikkje kan stå utan tiltale. Vi ser representanten Sivertsen og Arbeidarpartiet sitt forslag, der dei hevdar at intercityutbygginga skal gjerast innan 2030. Men i intervjuet han gir til E24, hevdar han at dei aldri har gitt inntrykk av at det kan byggjast innan 2030. No må representanten og Arbeidarpartiet snart bestemme seg for kva dei vil, og når dei vil det. I den eine augeblinken gir dei inntrykk av at dette skal gjerast innan ei tidsramme, men ved neste korsveg avfeiar dei det og hevdar at dei ikkje vil byggje innan den tidsramma. Kva er det faktiske forholdet?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2017-06-19:
I leserinnlegg og i radiodebatter har Arbeiderpartiet kjørt på at Nord-Norge er taperen i regjeringens samferdselssatsing. Det har ikke vært måte på hvordan Fremskrittspartiet og Høyre har satset på det sentrale østlandsområdet og glemt Nord-Norge. Hva er så sannheten? Jo, sannheten er at Nord-Norges andel av riksveginvesteringene har gått fra 14,6 pst. under Arbeiderpartiet til 20,8 pst. Men sannheten er også at vi ikke har glemt de andre delene av landet. I kroner har vi doblet beløpet. Vi bygger landet. Nå legger vi fram tidenes NTP, og i god stil i forhold til de årlige budsjettene – ja, hele 50 pst. økning siden forrige NTP. Samferdselsminister Ketil Solvik-Olsen har i sannhet innført en ny æra i samferdselspolitikken. Det investeres i nye veiprosjekter, veiprosjekter framskyndes, og jernbanesatsingen er formidabel, bare se hvordan Saltenpendelen, mellom Saltdal, Fauske og Bodø, er blitt en effektiv kollektivløsning. Det er ikke bare disse områdene Solvik-Olsen leverer på, men også «Ny by – ny flyplass» i Bodø, og ikke minst ny storflyplass på Hauan ved Mo i Rana, den første store regionale flyplassen i Norge siden 1975, altså over 40 år siden. Jeg var så heldig at jeg fikk lov til å være med Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre og presentere enighet mellom de fire partiene på Mo i Rana. Der er vi enige om å legge til rette for byggestart raskest mulig, dvs. å få spaden i jorda tidlig i første periode i NTP, som går fra 2018 til 2024. Det ønsker vi å få til med tre politiske grep: Det legges til grunn at inntil 600 mill. kr av midler fra kommunen og privat næringsliv kan gi oppstart snarest mulig. Det skal etableres en dialog med lokale parter om en avtale som gir grunnlag for lokal medfinansiering og sluttføring med statlige midler i andre periode. Det åpnes for alternativ finansiering av prosjektet gjennom f.eks. utviklingskontrakter og offentlig-privat samarbeid. En slik finansiering skal selvfølgelig godkjennes av Stortinget. Nordland har tre like store regioner. På samme måte som Evenes skaper konkurransekraft for nordfylket og Bodø lufthavn for Salten, vil en stor flyplass på Helgeland gi helt nye muligheter for vekst og verdiskaping og folketallet på Helgeland. Saken handler om at denne regionen har et næringsliv som er blant de mest potente i landet: en vekstkraftig sjømatnæring på kysten, en av de største industriklyngene i innlandet og en reiselivsnæring, som har et enormt potensial på Helgeland, som fortjener like gode konkurransevilkår som resten av landet. Den store mangelen er et godt flytilbud, noe som også skal på plass i denne perioden. Det handler om at folk flest også i denne regionen skal få tilgang på et markedsbasert tilbud med store fly og lave billettpriser. Jeg er mildt sagt svært imponert over den profesjonelle jobben som er utført av næringslivet, representert ved Polarsirkelen Lufthavnutvikling, PLU, og kommunene for å bære fram en ny flyplass. Dette er kanskje mitt siste innlegg i denne salen, og da er jeg glad for at akkurat denne saken får et lykkelig utfall.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2017-06-19:
Rogaland har ikkje nytt godt av noko samferdselsløft frå denne regjeringa. Sjølvsagt gler eg meg over at Rogfast, ein god del forseinka, no er vedteke i Stortinget, men utover det har det skjedd veldig lite i Rogaland av dei løfta som Framstegspartiet gav i valkampen 2013. Me legg bak oss fire år med mykje stort snakk og lite eller ingen nye konkrete prosjekt. Dobbeltspor på Jærbanen – i det blå, ny E39 til Sørlandet – ja, ein har ikkje eingong bestemt kva trasé ein skal byggja, rv. 13 er gløymd, og E134 er det heller ikkje kome nye prosjekt på i Rogaland. Langt meir oppsiktsvekkjande enn det som ikkje har skjedd dei siste fire åra, er at det i den nye planen ikkje er lagt opp til nokon nye store prosjekt i Rogaland dei neste seks åra. E39, Hove–Ålgård, er skyvd ut i tid, Haukelitunnelane, E134, er skyvd ut i tid, og kreative krumspring med bompengar i innstillinga endrar ikkje på dette. Samferdselsministeren og regjeringa har gløymt Rogaland. Eg skal likevel gje samferdselsministeren ros på eitt område, og det er at han har drive eit utmerkt marknadsføringsarbeid for eiga fortreffelegheit i fire år. NHO Rogaland og Næringsforeningen i Stavanger-Regionen smiler frå øyra til øyra trass i at me ligg an til ti år utan nye store prosjekt i Rogaland. Ingen vil merka samferdselsministerens rekordsatsing på bompengar betre enn folk i Rogaland. I denne perioden har samferdselsministeren sendt ei bompengerekning på 44,4 mrd. kr til Rogaland. Det er nesten 100 000 kr i nye bompengar dei siste fire åra til folk i Rogaland. Eg trur ikkje det var det ein såg for seg då Framstegspartiet lovde det skulle stå gratis på skilta. Representanten Steffensen snakka om ein tryllestav. Det var bompengar han meinte. Så vil eg òg koma inn på spørsmålet om utviding av nasjonal turistveg i Jæren til å starta i Flekkefjord og å vurdera å knyta saman nasjonal turistveg i Jæren med nasjonal turistveg i Ryfylke. Dette har me teke opp med samferdselsministeren. Han gøymde seg bak byråkratane og svarte nei, nei, nei. Eg er glad for at i forbindelse med reiselivsmeldinga har Stortinget sagt at ein skal vurdera nye strekningar og endringar i strekningar i nasjonal turistveg. Senterpartiet vil halda fram med å kjempa for dette.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2017-06-19:
Eg vil slutta meg til dei orienteringane som er gjevne frå Arbeidarpartiet, Kristeleg Folkeparti og SV. Val til internasjonale verv for Stortinget skal ikkje vera og er ikkje ein reiskap for å straffa i ei partiintern sak. Eg vil difor rå Senterpartiet til å stemma imot innstillinga.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2017-06-19:
I Harry Potter vet jeg hvem Abid Q. Raja ville vært, men jeg skal ikke si det. Arbeiderpartiet har levert et ambisiøst, seriøst og ansvarlig alternativ til Nasjonal transportplan, som skal bidra til bedre og mer klimavennlig transport og arbeidsplasser over hele landet. Det er et stort potensial for framtidig verdiskaping og nye lønnsomme arbeidsplasser over hele landet hvis infrastrukturen er trygg, god og effektiv. Derfor satser Arbeiderpartiet på samferdsel og digital infrastruktur. Vi gjør en tydelig prioritering av kysten, kollektivtransport og klimatiltak. Vi trygger veiene våre og sier at alle skal ha tilgang til høyhastighetsnett. Sånn sikrer vi framtidig verdiskaping, næringsutvikling og lønnsomme arbeidsplasser over hele landet. Toget blir viktig for persontrafikken i områdene der det er en mulighet. Mens mye av debatten handler om intercity på Østlandet, står Trøndelag med vårt gryteklare intercity til en brøkdel av prisen og gir nesten nytt innhold til uttrykket «en god deal». For ved å elektrifisere Trønderbanen og Meråkerbanen blir togtilbudet mange ganger bedre, avgangene hyppigere og togturen raskere. I tillegg kutter man altså godt over 14 000 tonn CO2 i året, og investeringen vil være klimanøytral etter bare ett år. I innstillingen til Nasjonal transportplan i 2013 understreket en samlet komité betydningen av at elektrifiserings- og moderniseringsprosjektet i Trøndelag igangsettes så raskt som mulig. Fremskrittspartiet skrev at prosjektet måtte gjennomføres snarest, og at elektrifisering av Trønderbanen og Meråkerbanen hadde Fremskrittspartiet prioritert allerede i 2008. De ønsket de øvrige partiene velkommen etter. Dessverre kan jeg ikke stå her i dag og si velkommen etter til statsråden. I stedet må jeg si at statsråden og hans regjering henger etter. Lovnadene til Fremskrittspartiet var tomme ord. Fire tapte år for Trønderbanen og Meråkerbanen er dessverre et faktum. I den grad noen har brukt tryllestaven her, er det for å trylle bort egne løfter. Arbeiderpartiet vil prioritere investeringer i neste budsjett for å hindre enda større forsinkelse av en standard på togtilbudet som de sør for oss har kunnet ta for gitt i mange, mange tiår.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2017-06-19:
Hvordan vi organiserer sykehusene våre, er selvsagt av betydning for vår felles helsetjeneste. Arbeiderpartiet mener at Kvinnsland-utvalgets rapport gir en god beskrivelse av dagens sykehusmodell, og den peker på en del vesentlige områder for forbedring. Helsetjenesten er i stadig endring, og det vil også være behov for å forbedre måten vi organiserer driften på, fra tid til annen. Kritikken mot dagens foretaksmodell omfatter flere områder. Avstand mellom ledelse og den pasientnære virksomheten, manglende legitimitet hos toppledelsen, at det fokuseres for mye på markedsprinsipper på bekostning av pasientbehandling, og at det ofte er for liten tillit på tvers av sykehusene, er noen av hovedmomentene som ofte kommer fram i kritikken. Kvinnsland-utvalgets konklusjon var at ingen av modellene de utredet, var åpenbart bedre enn foretaksmodellen, og flertallet i utvalget foreslo at dagens modell skulle opprettholdes, med visse justeringer. Det er stort rom for å gjøre nødvendige forbedringer innenfor dagens helseforetaksmodell, og Arbeiderpartiet legger den til grunn for forbedringer i driften av sykehusene våre. Vi mener det er grunn til å dempe markedsfinansieringen av sykehusene, slik at det blir en bedre balanse mellom hensynet til kvalitet i pasientbehandlingen og økonomiske krav. Det må også avspeiles i hvordan man omtaler spesialisthelsetjenesten, f.eks. ved at et sykehus er et sykehus og ikke et helseforetak. Arbeiderpartiet mener altså at det er hensiktsmessig å beholde styrene på de ulike nivåene, og at styrene må ha både tung fagkompetanse og god samfunnsforståelse. God ledelse og tillit mellom de ulike leddene i tjenesten er en forutsetning for en god tjeneste, og vi mener at reell stedlig ledelse skal være en hovedregel. Jeg vil også si at Arbeiderpartiet står inne i komiteens tilråding, og vi støtter altså ingen av de forslagene som jeg regner med blir fremmet i den videre debatten, av litt ulike mindretall.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2017-06-19:
Det tilbudet som pasientene møter i våre sykehus, er summen av kompetanse, faglig styrke, motivasjon og arbeidsglede som de ansatte besitter. Alle ansatte spiller en rolle i vår felles helsetjeneste, og sammen bidrar de til at pasientopplevelsene blir gode. De ansatte skal føle seg verdsatt og sett, og de skal være en del av det samme laget. Gode vilkår og faste og hele stillinger, forutsigbarhet i arbeidshverdagen og rom for å varsle når ting ikke er som det skal, er alle deler som må være på plass. Det er viktig at sykehusledere innbyr til tillit og skaper tillit, både oppover og nedover i systemet. Mange ansatte i norske sykehus melder om en hardt presset arbeidshverdag. Tidspress, krav til effektivisering, økte rapporteringskrav, mindre tid til hver enkelt pasient og lite forutsigbare arbeidsforhold er noe av det som nevnes. Tillitssvikt og konflikter preger også enkelte sykehus og avdelinger, samtidig som en rekke sykehus i Norge drives på en god måte gjennom tydelig ledelse, godt medarbeiderskap og arbeidsglede. Det er likevel verdt å merke seg de faresignalene helsepersonell og fagforeninger varsler om. Flere saker viser behovet for en tydelig og god arbeidsgiverpraksis i norske sykehus. Det er behov for å danne et felles og omforent virkelighetsbilde, og det påligger helseministeren, som landets øverste ansvarlige for landets sykehus, å ta initiativ til slike prosesser. Å etablere tillit mellom ledelse og de ansatte i sykehusene er vesentlig for arbeidsmiljøet, for motivasjonen og samarbeidet, og til syvende og sist er det avgjørende for god pasientbehandling. Vi har en solid norsk tradisjon der det er partene i arbeidslivets rett og plikt å forhandle om lønns- og tariffspørsmål. Trepartssamarbeidet er navet i den norske samfunnsmodellen. Derfor står Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet sammen om et forslag som ble fremmet i komiteens innstilling, hvor man ber regjeringen «gjennom trepartssamarbeidet sikre samarbeid og tillit mellom partene i sykehussektoren». Jeg vil ta opp det forslaget.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2017-06-19:
Vi har jevnt over en trygg og sikker svangerskaps-, fødsels- og barselomsorg i Norge. Som saksordføreren sa, ble de viktigste politiske føringene på dette området lagt i St.meld. nr. 12 for 2008–2009, En gledelig begivenhet, som ble behandlet av Stortinget i 2009. Den gang var hovedkonklusjonen at tilbudet til gravide, fødende og barselkvinner skulle styrkes betydelig, og Stortinget ba helse- og omsorgsministeren stille krav til de regionale foretakene om at det ikke skulle foretas økonomisk motiverte omstillinger som fører til et dårligere fødetilbud. Videre har nåværende regjering også fulgt opp, og i 2014 kom det også nye nasjonale retningslinjer. Arbeiderpartiet mener det er viktig at norske fødeavdelinger følger opp de skjerpede kravene, og at dette også omfatter kravet om å følge opp kvinner i aktiv fase av fødselen. Representantforslaget tar opp problemstillinger som er godt kjent i helsetjenesten og på Stortinget. Det er et stort problem at fødeklinikkene i deler av året er overfylt: Hver sommer melder media om kvinner som er avvist i døra. Liggetiden på sykehusene er blitt kortere, men tilbudet i kommunen er ikke bygd opp tilsvarende. Det er også kjent at kun 11 pst. av Norges barselkvinner bor i en kommune som tilbyr hjemmebesøk av jordmor i samsvar med retningslinjene fra Helsedirektoratet. Mange kommuner forklarer manglende oppfølging med at tallet på jordmorstillinger ikke har økt etter at retningslinjene kom i 2014, og at det å gjennomføre barselbesøk vil gå ut over svangerskapsomsorgen. Andelen som ammer har også gått ned, og dette forteller oss at verdens beste fødsels- og barselomsorg ikke er en skanse som står av seg selv, den må forsvares hver eneste dag i helsetjenesten lokalt og på våre sykehus, i kommuner, i regjering og fra Stortinget. Jeg vil med det ta opp det forslaget Arbeiderpartiet står inne i i innstillingen fra komiteen.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2017-06-19:
For mange nordmenn er for lite fysisk aktive. Vi vet at det er en klar sammenheng mellom fysisk aktivitet som ung og helse som voksen. Derfor må vi starte tidlig. Å legge til rette for mer fysisk aktivitet er en investering i ungenes helse og et viktig grunnlag for en sunn livsstil senere i livet. På skolen når vi alle ungene, og derfor er skolen en viktig arena for å sikre at alle barn har mulighet til å være i fysisk aktivitet. Gode gang- og sykkelveier bidrar også til at unger har mulighet til å gå og sykle til skolen, men Arbeiderpartiet vil i tillegg innføre en times fysisk aktivitet daglig. Fysisk aktivitet gir både bedre læring og bedre helse. Flere skoler i Norge har vist at det er fullt mulig å få til fysisk aktivitet hver dag uten at det må bety store økninger i kostnader. De har f.eks. fått på plass mer aktivitet gjennom god praktisk organisering av uteskole i ulike fag, en lengre pause med aktivitet midt på dagen eller samarbeid med lokale idrettslag og skolefritidsordninger. «Den daglige fysiske aktiviteten i skolen er utrolig viktig, det er ingen tiltak som treffer bedre.» Dette er et sitat. Ordene er fra Jan Åge Fjørtoft, som ledet det såkalte Fjørtoft-utvalget, som denne regjeringen satte ned ved kulturministeren. Det gjør det for meg enda mer underlig at Høyre og Fremskrittspartiet kjemper imot dette, og at Venstre sikrer dem flertall for ikke å gjøre de mest effektfulle grepene for folkehelsen. Arbeiderpartiet ønsker en helsepolitikk som forebygger effektivt, og som treffer bredt. Derfor vil jeg ta opp vårt forslag, som Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet, med støtte fra Sosialistisk Venstreparti og Miljøpartiet De Grønne, står sammen om, nemlig å innføre en time fysisk aktivitet i skolen, finansiert som et folkehelsetiltak. Det er ikke min siste gang på talerstolen, men det er et veldig godt forslag!
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2017-06-19:
Jeg vil starte med å si at det fram til nå har vært en god del gode år for investeringer i samferdselssektoren i Vestfold. Nåværende samferdselsminister snakker i hvert innlegg om den rød-grønne regjeringa, men det han glemmer å si, er at det førte til en storstilt satsing i Vestfold på firefelts E18 og start på dobbeltspor på jernbanen, en moderne jernbane i tråd med satsingen på intercity. Flere har sagt at de så fram til Nasjonal transportplan med forventning. For oss i Vestfold var det nok sånn at vi så fram til Nasjonal transportplan litt med frykt, fordi vi hadde begynt å få de første signalene om at regjeringa spekulerte på om man kanskje ikke skulle ha dobbeltspor på jernbanen mellom Tønsberg og Larvik, og at ambisjonen om et fullt utbygd ytre intercity i 2030 ikke skulle følges opp. Så kom Nasjonal transportplan, og det viste seg at frykten ikke var ubegrunnet. Men ved første anledning etter gjennomføringen av den forrige regjeringas nasjonale transportplan som ble vedtatt her i Stortinget – og det skal samferdselsministeren ha, han har fulgt opp den forrige regjeringas satsinger i Vestfold – når regjeringa skal legge fram sine egne planer, kommer altså usikkerheten og utsettelsene. Vi så det i forbindelse med manglende avsetting av planleggingsmidler for årets budsjett, og – som sagt – med usikkerhet om det skulle være dobbeltspor hele veien. Det skulle tatt seg ut når vi har et nybygd – takket være den forrige regjeringa – dobbeltspor fra Porsgrunn til Larvik, å måtte gå over på enkeltspor og så dobbeltspor igjen fra Tønsberg. Heldigvis har mitt parti større ambisjoner enn som så. En annen sak, som ikke minst de altfor mange Høyre-ordførerne i Vestfold har vært veldig opptatt av, er å se at fra Larvik til Horten, ja, kanskje Holmestrand, er det i grunnen en sammenhengende by. Det gjør at vi mener det ville vært naturlig at også Vestfold ble integrert som en del av bymiljøavtalene, og jeg er glad for at det er den ambisjonen som er uttrykt av Arbeiderpartiet i innstillinga til Nasjonal transportplan. Men enten det gjelder bymiljøavtaler, sikker satsing på jernbane eller andre samferdselsprosjekter i Vestfold, er nok realiteten den at skal Vestfold igjen komme på dagsordenen, må vi få en annen statsråd fra høsten av, fra et annet flertall, og det ser jeg faktisk fram til.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2017-06-19:
Vi har til behandling en sak som det har vært enighet om, tør jeg si, i komiteen at er et godt initiativ fra flere representanter fra Venstre for å fremme sosialt entreprenørskap. Dette er et tema jeg tror alle partier er opptatt av, og jeg synes også innstillinga bærer preg av det. På den bakgrunn var vår intensjon da jeg ble saksordfører, å fremme en ganske kort merknad – presumptivt samlende – og et forslag som nok var mindre detaljert, men, hadde vi håpet, mer samlende enn de fem enkeltforslagene som var lagt fram. Det oppsummeres i det som nå er forslaget fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti, der vi sier: «Stortinget ber regjeringen legge frem en egen sak for Stortinget om fremme av sosialt entreprenørskap i tråd med intensjonen i Representantforslag 82 S(2016–2017) (2016–2017) Det viste seg dessverre, synes jeg, at det ikke gikk an å få samlet enighet om vår forsøksvise mening om at et så sentralt tema trenger en helhetlig og samlet behandling, men at Venstre ifølge innstillinga i stedet fremmer tre av de fem framlagte forslagene i Dokument 8-forslaget som mindretallsforslag. Nå har jeg oppfattet det sånn at de forslagene kanskje ikke vil bli tatt opp av Venstres representant fordi vi i løpet av dagen i dag har fått omdelt et løst forslag som det står et flertall bak, Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti. I tråd med den gode ånd og vår intensjon om å gå fra hverandre i en fredfylt og samlende stemning kan vi ikke se at det er noe i det forslaget som ikke ivaretar det som var intensjonen med vårt forslag, nr. 1. Med det tar jeg på vegne av Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti opp vårt forslag, nr. 1, men vil samtidig informere om at vi kommer til å støtte det løse forslaget som nå er omdelt i salen, og håper at summen av Dokument 8-forslaget, det forslaget som har vært der, men som har blitt borte igjen, og de forslagene som til slutt kommer til behandling, fører til at vi i fellesskap tar ansvar for å utvikle mulighetene i det sosiale entreprenørskapet.
Thore Vestby (Høyre), 2017-06-19:
Tverrforbindelse over Oslofjorden har vært diskutert så lenge jeg har levd. I 1995 ble det besluttet at den skulle gå under fjorden i to løp, trinn 1 og 2. Trinn 1 er bygd. Nå har det seg slik at jeg bor nøyaktig rett over trinn 1, og jeg har i nærmest hele dets levetid vært ordfører i kommunen med det østlige innslaget. Med andre ord kjenner jeg godt til problemstillingene og behovene – behovet for større sikkerhet og behovet for større kapasitet, les: oppetid. I forbindelse med NTP har brualternativet igjen fått vind i seilene, entusiastene har vært meget aktive i alle medier, og sågar har noen fagtekniske råd pekt i samme retning. Det er da gledelig å registrere at det er et godt og solid flertall for å gjennomføre tunnel trinn 2. Det er den beste løsningen, det være seg økonomi, sikkerhet eller gjennomføringsmulighet. Bru er fint å se på – på avstand – og i dette tilfellet er det godt å se at vi ikke skal bruke 15–20 år med regulering og diskusjon og 15–20 mrd. kr i økte kostnader. Når dette settes opp mot en ferdig regulert plan og en kostnad på 2 mrd. kr, er konklusjonen egentlig lett å trekke. I realiteten betyr det at vi snart har en tryggere tverrforbindelse med større og nødvendig kapasitet, framfor et alternativ som det er særdeles usikkert om i det hele tatt hadde latt seg gjennomføre.