Morten Lund (Senterpartiet), 2002-04-09:
Den svært omfattende foreløpige innstillingen til langtidsprogrammet var preget av et nær forestående stortingsvalg. Den endelige innstilling er svært beskjeden i omfang. Innholdet preges av at vi har fått en ny mindretallsregjering, og at det nå bare er Senterpartiet som vedstår seg de svært omfattende merknadene fra Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre fra sist vår. Våre særmerknader før valget var på hele 33 sider, i tillegg til felles merknader under de fleste av de 15 overskriftene i Langtidsprogrammet. Jeg mener mange velgere har grunn til å føle seg lurt når det viser seg at den praktiske politikk som føres av Samarbeidsregjeringen, avviker så sterkt fra det som Kristelig Folkeparti og Venstre forsvarte i Stortinget fire måneder før valget. Jeg vil nevne noen av de områder der sentrumspolitikken er forlatt. I den foreløpige innstillingen skrev vi: «Gjennom skatte-, avgifts- og inntektspolitikken skal levekårsforskjellene mellom grupper og deler av landet jevnes ut.» Samarbeidsregjeringen gjorde det motsatte i høst. 4 av 5 milliarder kr i skattelette til personer ble gitt til dem med inntekt over 300 000 kr, mens de – over 80 pst. – med lavere inntekt fikk den siste milliarden. Aller mest ble gitt til velfødde mannlige millionærer i de mest sentrale strøkene. Senterpartiet hadde den motsatte fordelingsprofilen fordi vi hadde lovet velgerne det. Vi gav mest skattelette når det gjaldt de lønnsnivåer som domineres av kvinner. Senterpartiet ønsker også i framtida å bidra til økt nettolønn for dem som tjener lite, også for å motivere dem på deltid til å arbeide mer. Vi mener at det er mer effektivt enn å importere arbeidskraft. I dagens innstilling gjentar Regjeringen at det tas sikte på 25 milliarder kr i lettelser i skatt og avgift, men fordelingen sies det ingenting om. Men hvordan vil man styrke folks mulighet til å klare seg på egen inntekt når bare smuler skal gå til dem som har minst? Sentrumspartiene var sterkt kritiske til regjeringen Stoltenbergs distriktspolitkk, som vi mente var for passiv. Vi var enige om å styrke SNDs regionale rolle. Nå har Kristelig Folkeparti og Venstre ansvaret for kutt i milliardklassen for SND, full stopp i bevilgningene til kommunale næringsfond, fjerning av frakttilskudd på bensin i hele landet samt på melk og grønt til Nord-Norge. Dette er stikk i strid med det de to partiene lovet før valget, og følgene er dramatiske. De kommunale næringsfondene har vært særdeles nyttige der det er størst behov for nye arbeidsplasser. Sentrumsregjeringen var svært opptatt av å sikre bedre vilkår i landbruket. I fjor skrev de tre sentrumspartiene: «Disse medlemmer vil videreutvikle småskala-landbruket gjennom å gi inntektsmuligheter som sikrer rekrutteringa til næringa.» Nå har landbruksminister Lars Sponheim varslet en omfattende strukturrasjonalisering, ikke minst innenfor melkeproduksjonen. Det må bety, slik vi oppfatter det, at gjennomsnittsbruket rett og slett er nødt til å legge ned. Samarbeidsregjeringen har åpnet for omdanning til AS for sparebankene. Før valget var motstanden mot det samme en viktig kampsak for de tre sentrumspartiene. Nå kjøres de nødvendige beslutningene for å åpne for AS gjennom i Stortinget i rekordfart. Hvor har det blitt av betydningen av lokalt eierskap, lokale beslutninger til beste for småbedriftene – og hvor er det blitt av frykten for ytterligere oppkjøp og senere utflagging som vi snakket så varmt om i valgkampen? Jeg drister meg også til å minne om den tidligere så sterke og felles motstanden mot bygging av sterkt forurensende gasskraftverk. Akkurat i den saken burde velgerne kunne føle seg trygge! Det var første gang en regjering ble felt på en miljøsak. Nå er det da lagt til rette for rask oppstart av et sterkt forurensende gasskraftverk knyttet til Snøhvit-utbyggingen. Naturkraft slipper å frykte for å miste de sterkt omstridte konsesjonene som kunne ha gått tapt, og som vi antakelig ville ha kjempet sammen om at skulle ha gått tapt hvis vi fortsatt hadde vært i opposisjon. For mindre enn et år siden var planene om det nye Forsvaret et fellesprosjekt som sentrumspartiene arbeidet intenst med. Høyre var bare observatør. Sammen mente vi at Arbeiderpartiets planer ville rasere vernepliktforsvaret og svekke forsvaret av norsk land og norske havområder. Vi presiserte at en satsing på internasjonale operasjoner ikke skulle være til fortrengsel for det nasjonale forsvaret. Nå har Regjeringen lagt bort alle disse prinsippene. På toppen av det skal tilskudd til det frivillige skyttervesenet fjernes fra forsvarsbudsjettet. Heimevernet skal inntil videre beholde sin styrke – på papiret. Det mener jeg er en meget uryddig helomvending. Det er grunn til å tro at listen over helomvendinger blir mye lengre. Hva er så verdien av det som skrives i en innstilling til langtidsprogrammet? Og et annet spørsmål: Er det rart om politikerforakten øker?