Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2008-11-27:
Politikk er å prioritere. Politikk er å sette viktig foran mindre viktig. Jeg skulle ønske at Regjeringa hadde vist gjennom sine budsjetter de siste årene at det var nettopp det den gjorde. Men dessverre har den misbrukt de historiske sjansene den har hatt gjennom enormt gode økonomiske tider de siste årene. Den har ikke investert for framtida, og det får vi merke nå. Det er positivt at Regjeringa i dag delvis innser at det budsjettet den har lagt fram, ikke holder mål, og at den gjennom dagens ekstrabevilgning til universiteter og høyskoler setter et lite plaster på det store såret den har skapt i universitets- og høyskolesektoren over mange år. Men både Regjeringa og sektoren vet at dette ikke er nok. Dette er egentlig bare det minste som kunne forventes. Forskerforbundet sier i en pressemelding i dag at dette ikke løser situasjonen for 2009, og Regjeringa har sjøl erkjent at det er behov for å styrke basisbevilgningen til universiteter og høyskoler med over 400 mill. kr. Statsråd Tora Aasland sa tidligere i debatten i dag at det var en uventet og stor kostnadsøkning i forbindelse med lønns- og pensjonsutgifter. Jeg kan ikke forstå annet enn at den kostnadsøkningen ikke kan ha vært særlig uventet. Allerede 7. juli gikk det brev fra Fornyings- og administrasjonsdepartementet til universiteter og høyskoler om rammene for det lokale lønnsoppgjøret. Man trenger ikke å følge spesielt godt med for å skjønne at årets lønnsoppgjør ble dyrt. Det burde også Regjeringa ha tatt høyde for. Det nytter ikke for Regjeringa å bruke enhver anledning til å snakke om at den bevilger mer i antall kroner og øre på sektoren enn tidligere regjeringer – det gjør alle regjeringer. Alle budsjetter vokser fra år til år. Men det sektoren opplever, er en realnedgang i sine budsjetter. Det betyr at kvalitetsreformen ikke lenger er fullfinansiert, og det har gått hardt ut over motivasjon, studiekvalitet, utdannings- og forskningskvalitet ved institusjonene. Dagens regjering har, til tross for det lille plasteret den vifter med i dagens debatt, brutt sine løfter innenfor forskning og høyere utdanning. Det er en meget tankevekkende og interessant prosess vi har vært igjennom. Først forsøker statsråden å skjule – eller iallfall ikke si noe om – den store pensjons- og lønnsbomben som ligger under universiteter og høyskoler, og det blir ikke nevnt i budsjettframleggelsen. Så begynner både opposisjonen og interesseorganisasjoner å interessere seg for tallene – de begynner å grave, og det kommer fram mer og mer. Gradvis kommer det innrømmelser fra Regjeringa at budsjettet ikke er så bra som den først sa. Likevel forsvarer statsråden og Regjeringa budsjettet og mener det gir gode muligheter for bra forskning og god høyere utdanning for 2009. Så, samme dag som finansdebatten, kommer det plutselig 160 mill. kr ekstra – den endelige innrømmelsen på at budsjettet ikke holder mål. Jeg er litt overrasket over statsråd Tora Aasland, som i mediene uttalte da man så den økonomiske helheten for sektoren, altså det store lønns- og pensjonsgapet for universitet og høyskoler, at det var nødvendig å gjøre noe, mens hun i debatten her gang på gang presiserer at dette ikke er kompensasjon for lønns- og pensjonsutgifter. Da er spørsmålet: Hva er det da? Jo, det er sannsynligvis det siste og største beviset på at Regjeringa innser at budsjettet den har lagt fram, ikke holder mål. Det er interessant å registrere at den samme statsråd, Tora Aasland, i sitt innlegg sier at hun er glad for at basiskuttet er rettet opp. Det er jo interessant at en statsråd fra SV er glad for at kuttet SV påførte sektoren, nå er rettet opp. Basiskuttet til universitets- og høyskolesektoren som kom i budsjettet for 2007, er interessant på mange måter. Det virker som om Regjeringa har lagt seg til en arbeidsmåte der man tar store kutt, for så gradvis å legge pengene tilbake til sektoren igjen – og så forvente jubel. På samme måte fjernet Regjeringa rentekompensasjonsordningen for skolebygg, for så å legge den tilbake igjen – og forvente jubel. Det er ikke den måten vi driver på. Det viktigste vi kan gjøre for framtida i Norge, er å investere i kunnskap og forskning. Det gjør Høyre i sitt alternative budsjett. Vi legger inn ekstra penger til lærerrekruttering, til seniortiltak, vi legger inn ekstra penger til Forskningsfondet og oppretter et eget fond for vitenskapelig utstyr. Vi utvider timetallet, og vi satser på grunnleggende ferdigheter. Der Regjeringa ikke evner å prioritere det viktigste først, tar opposisjonen mer enn gjerne jobben – og Høyre går i fremste rekke.