Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2012-12-18:
Aller først vil jeg ta opp Fremskrittspartiets forslag, hvor vi ber regjeringen fremme konkrete krav overfor russiske myndigheter om rensing av utslippene fra Norilsk Nickel i Nikel og Zapoljarny. Jeg ber også om separat avstemning over Fremskrittspartiets forslag. Jeg viser til svarbrev fra Miljødepartementet og statsråden til komiteen i denne sak, hvor det blir understreket at den grenseoverskridende forurensningen fra nikkelproduksjonen på russisk side av grensen er en svært vanskelig sak i miljøsamarbeidet med Russland og en belastning i det gode naboforholdet. Statsråden understreker at dette er en sak der alle norske regjeringer har fulgt en klar og konsistent linje basert på bred politisk enighet. Videre sier statsråden at for regjeringen er det høyt prioritert å finne løsninger som tar vare på hensynet til helse og miljø i grenseområdet. Vårt naboforhold til Russland er bra. Det er basert på et folk-til-folk-samarbeid, men Norge har fullt ut vært klar over forurensningen fra russisk side siden 1974 og fram til i dag. Hvis det er slik som statsråden hevder, at både dagens regjering og tidligere regjeringer har hatt denne sak høyt prioritert, undres jeg over prioriteringen i Miljødepartementet. 38 år er gått, og intet er skjedd. Det sier mye om prioriteringen. Fremdeles er utslippene av svoveldioksid og tungmetaller altfor høyt, fremdeles ligger utslippene på 100 000 tonn årlig. Oppfatter jeg statsråden riktig i sitt svar, skal Norge forstå problemstillingen med at Petsjenganikel er den største skattyteren i Murmansk fylke. Fremskrittspartiet er langt mer opptatt av at Sør-Varanger kommune ikke blir brukt som søppeldynge – kommunen står i fare for å bli påført uopprettelige forurensningsskader. Skal vi forstå problemstillingen ved at Petsjenganikel er den største skattebetaleren? Skal jeg ta statsråden på alvor? De to største eierne av Petsjenganikel, eller Norilsk Nickel, er Potanin og Deripaska. Deripaska er verdens 57. rikeste og god for 61 mrd. kr, mens Potanin følger fire plasser bak med en estimert formue på 59 mrd. kr. Eierne er styrtrike oligarker som kun vil rense hvis beskjeden om rensing kommer fra russiske myndigheter. Statsråden hevder videre i sitt brev: «Vi har sjølvsagt ikkje nokon moglegheit for å sette makt bak kravet til reinsing». Nå vet ikke jeg hvor statsråden vil med uttrykket sitt om å sette makt bak, men det er liten tvil om at Norge har hatt utallige muligheter til å kreve innrømmelser fra russisk side hva gjelder å rense utslippene. Det er her skoen trykker. Vi må som nasjonalstat fremme krav i saker som vedrører oss i så stor grad som utslippene av svoveldioksid og tungmetaller de facto gjør. For å nevne noen eksempler, og da holder jeg humanitære saker utenom: Norge rydder opp i atombaserte fyrlykter både på Kolahalvøya, i Kvitsjøen og nå også i Østersjøen. Norge bygde og finansierte grensestasjonen mot Russland og finansierte veiene fra grensen til Nikel. Norge finansierte og bygde ut mobildekningen, finansierer, bruker og har brukt flere milliarder kr på opprensing av atomavfall i Andrejevbukta – helt uten at vi som nasjon har fremmet krav om innrømmelser til rensing av utslippene fra Nikel og Zapoljarny. Vi har over tid brukt flere milliarder kroner på opprydninger og utbygginger i Russland uten gjenytelser og innrømmelser fra russiske myndigheter. Statsråden avslutter i sitt brev med å vise til tålmodighet: «(…) så kjenner eg meg trygg på at tida tross alt arbeider for oss i denne saka.» (…) Tiden har allerede i 60 år arbeidet mot Norge og Sør-Varanger – og er blitt en særdeles dårlig alliert.