Erna Solberg (Høyre), 2015-10-06:
Femti år etter at oljeeventyret startet, og etter en lang periode hvor oljeaktiviteten har vært motoren bak vår økonomiske vekst, synes det nå å være enighet om at vi står foran en periode med omstilling av vår økonomi – ikke fordi oljevirksomheten ikke kommer til å være viktig for Norge fremover, men fordi andre næringer må bære mer av vekstimpulsene for det norske samfunnet. Det er en stor omlegging. Det krever politiske prioriteringer hvis omstillingen skal lykkes, slik at vi også i fremtiden holder sysselsetting og verdiskaping oppe. Det er grunnlaget for fremtidens velferd omstillingen vi er inne i, dreier seg om. Det krever en offensiv satsing på ulike områder. Det krever satsing på infrastruktur. Det krever satsing på kunnskap i skolen. Det krever økt satsing på forskning. Det krever satsing ikke bare med penger, men også med tiltak som løfter kvalitet, og tiltak som øker produktiviteten i vår økonomi og i alle våre samfunnssektorer fremover. Vi kan glede oss over at det går bedre på mange områder. Universitetet i Oslo gjorde et hopp på Times Higher Education-rangering av verdens beste universiteter. Men vi kan ikke slå oss til ro når vi ser at både Finland og Danmark ligger foran oss på listen, og at Sverige har hele tre universiteter som alle scorer bedre enn vårt beste. Det krever altså en økning på forskning, men også en økning på innovasjon. EUs Innovation Union Scoreboard 2015 forteller oss at vi har en jobb å gjøre. En 16. plass i Europa må vi bekymre oss for, fordi verden er i en rivende utvikling. Når vi skal bygge nye fremtidsrettede arbeidsplasser, både på bakgrunn av dagens bedrifter og også i nye områder, må vi være bedre enn 16. plass i Europa på innovasjon. Vi trenger helt nye arbeidsformer. Vi trenger helt nye områder i tillegg til dem vi allerede har. Innenfor industrien kan mer automatisering, digitalisering, 3D-print og skreddersøm for hver enkelt kunde raskt forandre mye og være de nye revolusjonene, slik som informasjonsteknologien har vært det de siste 30 årene. Vi må ligge i front – vi må brette opp ermene, vi må bli mer nyskapende og mer konkurransedyktige på alle områder i vår økonomi. Dette er prioriteringer som det ikke-sosialistiske flertallet på Stortinget har vist evne og vilje til å gjøre, og som regjeringen vil videreføre også neste år. Skatt er i dette bildet også viktig. Siden skattereformen i 1992 har vi hatt et stabilt og i hovedsak velfungerende skattesystem. Nå er det nødvendig å tilpasse skattesystemet til de nye internasjonale utviklingstrekkene. Vi trenger et skattesystem som bedre beskytter det norske skattegrunnlaget, og som finansierer velferdsordningene våre i fremtiden, som fremmer investeringer for vekst og sysselsetting på lang sikt, som raskt fremmer arbeid og aktivitet i møte med den økte ledigheten vi nå ser. Dette er det mulig å oppnå samtidig som vi sørger for at den med sterkest rygg bærer den tyngste børen. En bred oppslutning om vårt skattesystem vil bidra til stabilitet og til å gjøre Norge til et attraktivt land for investering. Jeg vil derfor invitere Stortinget til et bredt forlik om skattereformen, som vi altså legger frem i morgen. Vi er nødt til å peke ut en retning for omstillingen, og jeg har særlig lyst til å trekke frem to vesentlige hensyn. Vi må omstille oss til en næringsstruktur som er klimavennlig. Det er viktig av hensyn til klodens klima. Men det er også viktig at vi har arbeidsplasser som er konkurransedyktige den dagen klimapolitikken strammes inn verden rundt. På den andre siden må hensynet også være at vi får et samfunn med små forskjeller. Vi ønsker et arbeidsliv som er enda mer inkluderende, som har plass også til dem som ikke kan yte 100 pst., og som gir en ny sjanse til dem som har fått et hull i CV-en. Disse hensynene må prege hvordan vi innretter virkemidlene våre. Vi ser nå en økende ledighet særlig på Sør-Vestlandet. Selv om andre deler av landet går bra, er det tegn på at ledigheten også sprer seg. Regjeringen har derfor varslet at vi vil fremme et budsjett for arbeid, aktivitet og omstilling. Vi kommer til å sette inn ekstra tiltak der hvor ledigheten rammer hardest. Det å miste jobben kan være alvorlig for den enkelte, og særlig hvis man blir gående arbeidsledig lenge. Der hvor ledigheten vokser mye, er vi villig til å sette inn tiltak for å koble ledige hender til uløste oppgaver i samfunnet. Samtidig må ekstraordinære tiltak mot ledigheten være midlertidige og lette å reversere når arbeidsmarkedet normaliserer seg. Det legger regjeringen opp til. Målet vårt på sikt må være å få flere lønnsomme arbeidsplasser i privat sektor, som kan skape det økonomiske grunnlaget som trengs for å finansiere verdens beste velferdssamfunn også for våre barn når de skal inn i arbeidsmarkedet. Regjeringen vil forsterke det sosiale sikkerhetsnettet i vårt samfunn. Ventetiden på behandling i helsevesenet går ned. Vi er på vei til å reversere økningen i ventetiden som fant sted under den forrige regjeringen. Særlig er ventetiden redusert innen rusbehandlingen. Regjeringen har utarbeidet en strategi for å motvirke barns opplevelse av å vokse opp i fattigdom og for å bidra til å hindre at fattigdom går i arv til neste generasjon. Vi har etablert en moderasjonsordning, slik at foreldrebetalingen ikke skal stå i veien for at de barna som trenger barnehagen aller mest, har en mulighet til å gå der. Det er viktig å sikre trygghet for eldre og pleietrengende. Under denne regjeringen er kommunenes søknader om tilskudd til utbygging av sykehjem og heldøgns omsorgsplasser nær doblet. Vi har styrket arbeidet med basiskompetanse i arbeidslivet. Vi har gjeninnført støtten til datautstyr for dyslektikere, som forrige regjering kuttet. Dette er alle eksempler som viser hvordan politiske prioriteringer fra regjeringen og samarbeidspartiene gir helt konkrete resultater for noen av samfunnets mest utsatte. Vi står overfor noen større utfordringer også fremover. På konferansen mot ekstremisme i Oslo før sommeren tok en ung norsk-somalier ved navn Ibrahim Abukar ordet. Han sa følgende: Det som skjer i et lite hjørne av verden, vil påvirke oss alle. Så la oss starte å samarbeide. For en uke siden fant FNs høynivåmøte sted i New York. Sjelden har så mange av verdens ledere vært samlet. På den ene siden bar det preg av mye positivitet: enigheten om nye bærekraftsmål, veien mot klimatoppmøtet i Paris og økningen og forpliktelsene rundt FNs fredsbevarende operasjoner. På den andre siden var diskusjonen preget av at fattigdom, krig og konflikt har ført til rekordmange mennesker på flukt. Rett etter at jeg kom tilbake, besøkte jeg Politiets utlendingsenhet på Tøyen. Min reise fra New York til Tøyen gikk ganske raskt, trygt og effektivt. Men reisen for mange andre viser hvor rett Ibrahim Abukar hadde. Det som skjer i Syria og i landene rundt, påvirker stormaktene og storpolitikken i New York. Men det påvirker også en liten familie som slitne har kommet frem til Tøyen etter en langt mer strabasiøs og farlig reise enn min, og som takket for måten de var blitt tatt imot på. Flyktningtilstrømningen påvirker oss alle. Den påvirker også ansatte i politiets utlendingstjeneste, som måtte improvisere og finne løsninger raskt. Den påvirker frivillige, som har gjort en fantastisk innsats. Den påvirker Europa, EU og Schengen-samarbeidet og hvordan EUs yttergrenser fungerer. Da regjeringen la sin siste hånd på statsbudsjettet, var det basert på prognoser fra Beregningsutvalget fra juni–juli måned. Nå ser vi et helt annet bilde. I slutten av juli kom det om lag 300 asylsøkere til Norge. I midten av august hadde dette økt til om lag 600 i uken, i midten av september til 1 200. I forrige uke kom det over 1 500 asylsøkere. På bakgrunn av den utviklingen vi nå er inne i, kan jeg varsle at regjeringen vil fremme et tilleggsnummer til budsjettforslaget for 2016. Vi kommer til å måtte ruste hele mottaksapparatet for å håndtere asyltilstrømningen på et helt annet nivå enn tidligere. Nye prognoser vil snart være ferdigstilt. Foreløpige anslag fra involverte myndigheter er at i 2015 vil det komme 23 000, og i 2016 vil nivået sannsynligvis være enda høyere. Mange av dem som kommer nå, er unge menn, og vi må forvente søknader om familiegjenforening fra dem som får opphold. Til sammen vil dette utgjøre et betydelig antall mennesker, mennesker som skal få sin sak behandlet, som enten skal bli i Norge og integreres i et norsk lokalsamfunn, eller som skal returneres til sitt hjemland. Vi har sett at det har vært svært krevende for etaten å sørge for nok kapasitet. En særlig utfordring har vært knyttet til registreringen hos Politiets utlendingsenhet i Oslo. Lokalene til PU er et kontorlokale, og selv om kapasiteten i utgangspunktet har vært god, er den ikke dimensjonert for å håndtere en tilstrømning som vi ser nå. Allerede 4. september ga Justis- og beredskapsdepartementet instruks til UDI om å gi et enkelt innkvarteringstilbud, og hotell i nærheten av PU på Tøyen har vært benyttet til dette. Det ble også satt i gang arbeid med en bedre form for registrering av asylsøkerne. Den vil snart være på plass, og det er helt nødvendig. Det nye pre-transittmottaket i Råde vil få kapasitet til rundt 1 000 overnattingsplasser. Her skal asylsøkere få mat, klær og nødvendig helsehjelp før de blir registrert og overført til transittmottak og ordinære mottak. UDI har lagt ut 7 500 asylmottaksplasser på anbud, i tråd med fullmaktene de har. Av de 163 ansatte i PU som nå jobber med registrering, er 78 ansatt etter at tilleggsproposisjonen ble fremmet. Regjeringen har valgt å gå utover sine fullmakter og ansette før Stortinget har behandlet bevilgningene, for å sikre at dette ikke stopper opp. I regjeringens tilleggsproposisjon for 2015 foreslås det økt bemanning for registrering av asylsøkere, styrking av UDI, økt boligbygging i kommunene og økt satsing på psykisk helse. Det er viktige tiltak for å håndtere asyltilstrømningen. Vi har også økt bevilgningene til flyktningtiltak i Serbia og Makedonia og foreslått økte bevilgninger til flyktninger inne i Syria og nabolandene. I forbindelse med revidert nasjonalbudsjett ble det enighet om ytterligere økning. Regjeringen har tatt initiativ til en giverlandskonferanse for flyktninger i Syria og i nabolandene. Det ligger an til at konferansen kan finne sted i januar. Norge har også signalisert at vi har som intensjon å være med i EUs relokaliseringsprogram, som et ledd i å få EUs yttergrenser til å fungere bedre. Det må ikke herske noen tvil om at Norge skal ta og tar et betydelig ansvar for flyktninger både hjemme og ute, men vi må være fullt klar over at dette medfører utfordringer på sikt. Det kommer til å være behov for en betydelig innsats både ressursmessig og på andre måter i årene som kommer. Det krever at vi opprettholder den støtten og dugnadsviljen som er vist så langt, og vi må tenke grundig gjennom alle utfordringene. Som representanten Hareide helt riktig pekte på i går, vil et stort antall nyankomne antakelig medføre at flere barn vokser opp i fattige familier, og større forskjeller. Dermed blir bosetting, integrering og arbeid viktig. Jeg ser frem til, med så store utfordringer som dette kommer til å medføre for det norske samfunnet, at vi får en god dialog med Stortinget om spørsmålene. Det er viktig for flyktningsituasjonen og for Norges håndtering av den, for det vil være en av det norske samfunnets største utfordringer de nærmeste årene.