Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2010-12-02:
La meg først få lov til å takke interpellanten for å ha reist en interessant og god debatt. Jeg synes det engasjementet som har vært her i salen blant mange av representantene, viser at det er en viktig problemstilling som blir tatt opp. Det har vært mange gode innlegg, og det har vært ulikt politisk syn. Det er ikke noe uvanlig i slike debatter, men det som er interessant, er at her kan man i store trekk ikke oppfatte hvor de politiske skillelinjene går. Jeg vil si at Finnmark egentlig er det mest spennende fylket vi har i Norge, med de mulighetene man har for aktivitet på sjøen, da tenker jeg på fiskeri, oppdrett, kongekrabbe og petroleumsvirksomhet, og de enormt store muligheter man har når det gjelder aktivitet på land, også å bruke de vernede områdene, og når det gjelder gruveaktivitet. Finnmark er også nabo med Russland. Når jeg sier at Finnmark er et av de mest spennende fylkene, så kommer altså jeg fra Troms, men det skal jeg alltids kunne leve med. Det jeg har reagert på, er en del av de uttrykkene som statsråden kommer med. Han bruker uttrykk som at det er viktig at man har en dialog med dem som blir berørt, at man har en åpen saksbehandling, og at man lytter. Det er fine ord. Det er honnørord. Det er ord som gjør seg i en debatt. Men realiteten er en helt annen, for det flere lokalsamfunn stadig vekk opplever, og som også interpellanten tar opp i sin interpellasjon, er at enstemmige lokalsamfunn, enstemmige fylkesting, enstemmige kommunestyrer blir overkjørt av det man kan kalle for staten, og får et vern. Det er det mange i denne debatten som har tatt opp. Jeg har lyst til å gi honnør til representanten Bendiks H. Arnesen som kommer fra Arbeiderpartiet og representerer Troms – altså samme fylke som meg – som viste til de store problemene man opplever ute i distriktet. De samme tilbakemeldingene får jeg. Jeg synes også Kåre Simensen hadde mange gode poeng i sitt innlegg, og det samme hadde Ingalill Olsen. Det man opplever i denne interpellasjonen, er at representanter som kommer fra de berørte områdene, har en helt annen oppfatning av virkeligheten enn det statsråden gir uttrykk for. Statsråden skyver foran seg en stortingsmelding som ble behandlet i 1993. Det man kan si, er at kart og terreng ikke stemmer overens lenger. Man har gått mye lenger enn det som var mandatet under den behandlingen. Verden har gått videre siden begynnelsen av 1990-tallet. Det har de fleste fått med seg. Det som er utfordringen i mange distrikt, også i Finnmark, er at man har næringssvake områder med veldig begrensede muligheter for næringsaktivitet, og det er egentlig der skoen trykker. Man har i Norge en god tradisjon for å ivareta de områdene man har. Eiere og brukere er altså de beste til å forstå og ivareta vern. Jeg må si at jeg stoler på finnmarkingene. Jeg tror at lokaldemokratiet er i stand til å finne ut om man vil ha vern eller ikke ha vern, og hva man eventuelt vil gjøre med disse områdene. Så er det slik, som statsråden sier, at vernede områder kan benyttes. Ja, jeg benytter veldig mange av de vernede områdene når jeg går på tur, er på fisketur, på jakt eller gjør andre ting. Men hvis man ønsker næringsaktivitet i form av andre typer tiltak, er det stopp. Det er jo der problemet ligger. Representanten Myhre hadde mange gode kommentarer i sitt innlegg. Han viste til hva som ville ha skjedd med Grünerløkka dersom miljøvernministeren hadde vært miljøvernminister for et par hundre år siden. Hvis miljøvernministeren hadde vært miljøvernminister under steinalderen, hadde vi fremdeles vært i steinalderen, men det hadde helt sikkert vært forbudt å bo i hule.