trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2021-04-19:
Jeg kan svare Lise Christoffersen relativt kort og enkelt: Ja, da Fremskrittspartiet satt i regjering, hadde vi mange forslag for å styrke pensjonistenes kår og endre flere av urimelighetene vi mente var der. Vi fremmet forslag om å avskaffe underreguleringen for landets pensjonister, men det forslaget ble nedstemt av Lise Christoffersen og Arbeiderpartiet. Vi fremmet forslag sammen med Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti om å redusere avkortningen for gifte og samboende pensjonister. Det fikk vi heldigvis vedtatt, men Arbeiderpartiet stemte imot. Vi fikk gjort andre forbedringer for landets pensjonister – mot stemmene til Arbeiderpartiet. Lise Christoffersen har lagt frem forslag som pensjonistene vil komme særdeles dårlig ut av, f.eks. når Arbeiderpartiets skatteopplegg legger opp til økt skatt for 300 000 pensjonister, og så kommer representanten Lise Christoffersen her og viser til at Fremskrittspartiet har blitt nedstemt i Stortinget. Da får Arbeiderpartiet ta ansvar for sine egne voteringer.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2021-04-19:
Forrige replikkveksling var litt spesiell når Arbeiderpartiet snakker om tillitsreform og å styrke førstelinjen, samtidig som de kommer til å stemme ned Fremskrittspartiets forslag om å styrke førstelinjen i dag. Vi har behandlet flere saker tidligere i dag, og da har statsråden vært nøye på at vi trenger mer kunnskap, det er viktig å ikke være redd for å få utvalg til å se på det osv. Men i denne saken har statsråden konkludert i sitt syn og sier samtidig nei til å være med og innhente mer kunnskap. Jeg må si jeg synes det er spesielt. Mitt spørsmål er egentlig: I mitt innlegg kom jeg med flere utfordringer på hvordan Nav er organisert i dag, hvordan det slår ut for den enkelte bruker. Jeg lanserer også en mulig løsning. Statsråden stemmer det ned, men hva er statsrådens løsning for å styrke Nav?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-04-19:
Senterpartiet støtter mindretallsforslag 1 og 2 i innstillinga. Bakgrunnen for dette representantforslaget fra Fremskrittspartiet er erfaringer fra saltdalsmodellen. Jeg har besøkt Saltdal kommune og sett på det arbeidet som utføres av stiftelsen RIBO i samarbeid med vekstbedriften Vev-Al-Plast AS. Stiftelsen RIBO har en virksomhet som er tuftet på tre overskrifter: likeverd, respekt og ansvarliggjøring. Besøket og den kontakten jeg har hatt etterpå, har gitt et meget godt inntrykk av det arbeidet som blir gjort. Senterpartiets stortingsrepresentant Siv Mossleth har vært en pådriver for å få fram de gode erfaringene til Stortinget og utover i landet. Hun har gjort et meget viktig arbeid for den Senterparti-styrte kommunen Saltdal, som er en kommune som over svært lang tid har vært en pådriver for dette arbeidet og hele tiden har forbedret metodikken, i samarbeid med spesialisthelsetjenesten og Nav. Fremskrittspartiet har tre forslag i dokumentet. Det tredje forslaget vil alle her i denne salen, hvis de følger innstillinga, støtte, unntatt SV, og det er et forslag hvor Stortinget ber regjeringen fremme forslag som kan bidra til at flere med nedsatt arbeidsevne og tilretteleggingsbehov kan være i arbeid, framfor trygd og passivitet. Senterpartiet er også for de to andre forslagene, som ikke er fremmet. Det ene er at Stortinget ber regjeringa se nærmere på samhandlingsmodellen i Saltdal for å sikre framtidig drift, og vurdere muligheten for å gjøre tilnærmingen landsdekkende – altså se nærmere på om man kan gjøre tilnærmingen landsdekkende. Det andre forslaget er at Stortinget ber regjeringen foreta en evaluering av samhandling mellom Nav og helsevesenet, der hovedfokuset skal være å fremme forslag til bedre samhandling, slik at flere unge får benyttet sin restarbeidsevne. Samhandlingen mellom spesialisthelsetjenesten og Nav-systemet er meget viktig. De ungdommene det her gjelder, er ungdom som har lave formelle kvalifikasjoner, liten eller ingen arbeidserfaring og betydelige helseproblemer. Det er altså en krevende jobb vi står overfor. Arbeidet er blitt evaluert av Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet, og det er gitt veldig gode attester. Jeg vil understreke det som er en flertallsmerknad fra Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Senterpartiet, som sier: «For å oppnå bedre samhandling mellom Nav og helsevesenet må strategien for arbeid og helse utvides til flere diagnosegrupper enn muskel/skjelett og psykisk sykdom.» Flertallet går derfor inn for at regjeringa påskynder arbeidet til Helsedirektoratet og Arbeids- og velferdsdirektoratet for å utvide felles innsats for arbeid og helse til å gjelde alle diagnosegrupper.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-04-19:
Jeg vil takke statsråden for reale svar så langt. Det er en sjelden statsråd, han har vært på besøk, han ønsker at flere skal besøke dette. Han sier at samarbeidet må bli bedre mellom Nav og spesialisthelsetjenesten – ja, hva mer kan vi ønske oss? Det er bra. Dette er krevende. Det krever en positiv vilje, og jeg håper etter det statsråden nå har sagt, at Helse Nord og Nav Nordland stiller opp med de bevilgninger som er nødvendige for å videreføre prosjektet. Det har ikke bestandig vært like enkelt. Saltdal-modellen er «non-profit», det er langsiktig arbeid, det er nødvendig lengde på rehabiliteringen, og den er ikke fra Senterpartiets side sett på som en detaljstyring. Det er en modell som innebærer at folk tenker sjøl og gir et godt tilbud i den ånden som statsråden her på en god måte har forklart. Mitt spørsmål er knyttet til alle diagnosegrupper: Vil statsråden gå inn for at flere diagnosegrupper enn muskel og skjelett og psykisk sykdom kommer inn under denne måten å tenke på?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-04-19:
Etter Wiborgs innlegg må jeg nesten si at fram til 13. januar 2020 satt Fremskrittspartiet i regjering. Jeg stilte spørsmål til statsråd Robert Eriksson om dette temaet den 13. april 2015. Da svarte statsråden: «Regjeringa vil også sjå nærare på velferdsytingar frå folketrygda til personar over 62 år, herunder sjukepengar og pensjon.» Det skjedde ingenting. Når representanten fra Fremskrittspartiet nå er så høy og mørk, syns jeg han burde være litt mer edruelig i forhold til hva som faktisk skjedde på Fremskrittspartiets vakt. Det norske folk har fått bedre helse. Det er mindre slitasje, det er mindre livsstilssykdommer, og eldre folk kan arbeide lenger – og de som kan det, er heldige. De er utrolig heldige. Det viser at det forebyggende helsearbeidet har gitt gode resultater, og det har ført til at vi også har fått en levealdersjustering i folketrygden, som betyr at folk som er av 1963-årgangen får en aldersgrense på 69,5 år for å få full pensjon, imot 67, som det har vært tidligere. Det er positivt at man har bedre helse. Senterpartiet er positiv til intensjonen i Fremskrittspartiets forslag. Grensen på 67 år er urimelig lav, og det er for oss uavhengig av om det er få eller mange som kommer i berøring med den grensa. Det er mange over 67 år som gjør gangs arbeid, også lønnet arbeid. Ved behandlingen av Prop. 16 L 2010–2011 fra den rød-grønne regjeringa, ble det ikke tatt stilling til hva slags konsekvens rett til fleksibel alderspensjon fra 1. januar 2011 skulle få. Men det ble avklart sykepenger etter vanlige regler fram til 67 år, også når en har tatt ut alderspensjon. Personer fra 67 til 70 år med arbeidsinntekt over 2G fikk en avgrenset sykepengerett på inntil 60 sykepengedager – uavhengig av om det var tatt ut alderspensjon eller ikke. Det var ingen rett til sykepenger for personer over 70 år, og slik er regelverket i dag. Senterpartiet slutter seg til flertallet om at dette er et viktig spørsmål som må tas opp i pensjonskommisjonen. Den skal avgi sin innstilling tidlig i 2022, og dermed kan den gjøre en god jobb innenfor de rimelige tidsrammene. Dette er en stor og krevende sak, som krever et skikkelig forarbeid.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-04-19:
De forholdene som vi drøfter nå, avklares i folketrygdloven. I folketrygdloven § 8-51 tredje ledd heter det nå: «Sykepenger fra trygden ytes i opptil 60 sykepengedager til medlem mellom 67 og 70 år. Det er ulike grunner til at folk mellom 67 og 70 år har lav inntekt. Det kan være deltidsarbeid, det kan være forhold som at de arbeider deler av året. Mitt spørsmål er: Hvorfor kreves det en arbeidsinntekt på over 2G for å få rett til 60 sjukepengedager?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-04-19:
Forslaget fra Fremskrittspartiet er å be regjeringa fremme nødvendige lovforslag for å sikre rett til dagpenger og sykepenger for alderskull som står i arbeid og omfattes av pensjonsreformen, fram til fylte 72 år. Som jeg nevnte i min replikkveksling med statsråden, stilte jeg spørsmål til daværende statsråd Robert Eriksson om en liten del av dette. Det gjaldt folketrygdloven § 8-51 tredje ledd, som i dag gjelder for dem som er mellom 67 og 70 år, hvor det er en begrensning som er sånn at sykepenger fra trygden ytes i opptil 60 sykepengedager til medlem mellom 67 og 70 år – altså en liten del av den helheten vi her snakker om. Statsråden svarte på det spørsmålet skriftlig den 24. april 2015 – og Fremskrittspartiet satt i regjering fram til 13. januar 2020 – og der står det: «Regjeringa vil også sjå nærare på velferdsytingar frå folketrygda til personar over 62 år, herunder sjukepenger og pensjon.» Det skjedde ikke noe. Jeg syns det er lite seriøst av Fremskrittspartiet å uttale seg sånn som en gjør på Stortingets talerstol, når en kjenner ansvarsforholdene i denne saken og kjenner til hvordan Fremskrittspartiet har opptrådt i en liten flik av det hele, hvor en sjøl ikke har ryddet opp i det i sin regjeringsperiode.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-04-19:
Det er ganske vanskelig å få oversikt over hvordan Nav fungerer, men Nav-reformens mål var tydelig presisert; det skulle bli flere i arbeid, færre på stønad, enklere for brukerne, tilpasset brukernes behov og en helhetlig og effektiv arbeids- og velferdsforvaltning. Sånn har det ikke blitt. Tannlege Leif Arne Heløe var sosialminister fra 1981 til 1986. Han har inspirert meg og Senterpartiet. Han erkjente at det å skape trygghet og trivsel gjennom velferdssamfunnet baserte seg på en rekke ulike initiativ, tiltak og velferdsordninger. Han var opptatt av ansvar og myndighet hos dem som gjorde jobben. Da er mitt spørsmål: Er det ikke da nødvendig og naturlig å gi de lokale Nav-kontorene ansvar og myndighet når det gjelder midlertidige ytelser, i henhold til overordnedes intensjon?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-04-19:
Jeg kan forsikre statsråden at Senterpartiet aldri har foreslått eller tenkt at en skulle legge ned alle forvaltningsenhetene i Nav. Dagpenger, som statsråden refererte til, er helt opplagt en ordning som passer med tanke på digitalisering, som passer med tanke på en automatisk saksbehandling, og pensjon på tilsvarende måte. Det er helt opplagt at Senterpartiet støtter sånne forhold. Det vi snakker om, er det som er det virkelig krevende, det er situasjonen til mennesker med sammensatte behov. Når det gjelder mennesker med sammensatte behov, var det det som var poenget med Nav. Det var det en skulle rett opp, det var der en skulle bli bedre, det var der en satte opp målsettingene. Det var der en satte opp de fire sentrale kravene om at ansvaret for virkemidlene måtte samles i størst mulig grad, det måtte ikke skapes nye grensesnitt som gir nye koordineringsbehov og åpner for nye kasteballsituasjoner. En skulle raskt få en avklaring, en skulle få et samordnet tjenestetilbud, og brukerne måtte få et tilgjengelig kontaktsted lokalt. Alle ordene jeg nå brukte, er fra dokumenter som ligger til grunn for Nav. Det har vært mye arbeid å finne ut hva som var intensjonen og tenkningen bak. Dette var tenkningen med tanke på det som var det sammensatte, det som var det krevende. Det krevende krever at en har et møte mellom mennesker – at en har et møte mellom mennesker, og at de menneskene som møtes, kan forstå hverandre og ha den nødvendige tid til å utvikle det som er nødvendig å få gjort noe med. Derfor foreslår Senterpartiet sammen med SV i denne saken å få fram en plan som viser hva som trengs av organisasjonsmessige endringer og styrking av fagkompetanse hos etatens fagfolk for at førstelinjen ved Nav-kontorene i kommuner og bydeler kan fatte vedtak om midlertidige ytelser og arbeidsrettede tiltak i tråd med Nav-reformens opprinnelige mål. Det er det vi snakker om. Dette er for å ivareta behovet for myndige Nav-kontor i alle kommuner. Jeg er overrasket over at ikke statsråden er mer åpen for å vurdere dette og gå i denne retningen. Det kommer flere forslag fra Senterpartiet knyttet til dette her. Det første er selvsagt at kontorene må være åpne, at de som trenger det aller mest, kan møte dem som skal bistå. Punkt to: Det er nødvendig med fagfolk i mye større grad der, og det er opplagt at flere må kunne tas fra forvaltningsenhetene og til de lokale kontorene, for der trengs det erfarne folk som skjønner helheten. Så er det opplagt at de som er der, må få ansvar og større myndighet, sånn at en altså kan løse det som er sammensatte, midlertidige behov på en langt bedre måte enn den kasteballsituasjonen en i dag er kommet opp i.
Eirik Faret Sakariassen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-04-19:
Uføretrygd skal sikra at ein har noko å leva av den dagen ein vert for sjuk til å jobba eller om ein har ei funksjonsnedsetjing som gjer arbeid vanskeleg. SV meiner at uføretrygd skal haldast på eit nivå som hindrar fattigdom, og at barnefamiliar og unge uføre skal få meir støtte enn i dag. Me må hugsa at det er ein klar samanheng mellom fattigdom og dårleg helse. Ingen vert friskare av å ha dårleg råd, heller tvert imot. Lite tyder også på at omlegginga av arbeidsavklaringspengar har bidrege til at fleire har kome i arbeid. Tvert om har det gjeve ein solid auke, både i talet på uføretrygda og sosialhjelpsmottakarar. Andelen sosialhjelpsmottakarar har auka med 5 pst., som er ei dobling frå før regelverket vart endra. Uførereforma vart vedteken i 2011. Då var det einigheit om at ingen skulle tapa på reforma. Då alle uføre skulle flyttast frå gamal til ny uføretrygd i 2015, valte regjeringa med Framstegspartiet og Høgre å laga den omrekninga som medførte at veldig mange tapte pengar. I tillegg har regjeringa saman med støttepartia sine kutta barnetillegget på ein måte som rammar tusenvis av barn med uføre foreldre. Utrekningar viser at så mange som 4 500 ungar som har uføre foreldre, vert fattigare med ordninga Venstre, Kristeleg Folkeparti, Framstegspartiet og Høgre har innført. Noko av det me veit er viktig for å sikra alle moglegheit til å delta i arbeidslivet, er god tilrettelegging og tett helseoppfølging. Det er sjølvsagt ulike grunnar til at folk ikkje er ein del av arbeidslivet, men det finst måtar å sikra at fleire kan delta. Om ein har ei fysisk funksjonsnedsetjing, kan brukarstyrt personleg assistanse sikra at ein kan arbeida noko. Tilrettelegging av arbeidsplassen eller annan praktisk bistand frå arbeidsgjevar kan sørgja for at fleire får ta evnene sine i bruk. I Stavanger har me Allservice AS, som er ein arbeids- og inkluderingsbedrift med mottoet «alle kan». Det er eg overtydd om er riktig. Om me som samfunn gjer det me kan for å løfta fram det folk kan, framfor det dei ikkje har moglegheiter til, kan me inkludera fleire i arbeidslivet. Allservice jobbar systematisk for å finna det den enkelte føler han eller ho har meistra gjennom livet, og så finne arbeid som passar godt til det den enkelte kan. Det å ta frå folk trygd og ytingar og tru at det løyser utfordringane, er heilt feilslått. Dei treng tilrettelegging for å kunna ta ansvar for eigne liv. Arbeid er eit gode for dei fleste av oss. Ikkje berre gjev det inntekt og sjølvstende, det gjev samhald og fellesskap. Det kan gje meistringsfølelse og meir meining i kvardagen. Mange av dei som står utanfor arbeidslivet, opplever det som eit stort sakn, og det forstår eg godt. SV trur ikkje at folk har lyst til å verta uføre, men mange har ikkje helse til å jobba. Då skal me ha gode ordningar som sikrar verdigheit. Med dette tek eg opp forslaget frå SV.
Eirik Faret Sakariassen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-04-19:
Denne saka handlar om korleis ein skal unngå at folk vert uføre, og det er komiteen samstemd einige om at det er viktig å jobba med. Men noko av det fleire av oss er opptekne av at er viktig, er samanhengen mellom dårleg helse og fattigdom, og korleis det forsterkar kvarandre som effektar. Omlegginga av arbeidsavklaringspengar har sannsynlegvis bidrege til at mange fleire har gått over til uføretrygd. Eg reknar med at statsråden er godt kjend med det som i alle fall på venstresida er eit veldig kjent paradoks, nemleg at me oppfattar at høgresida meiner at dei rike vert motiverte av å få meir, og at fattige vert motiverte av å få mindre. Arven etter denne regjeringa for ein del sårbare grupper er at ein strammar inn ganske kraftig på ordningar. Då er spørsmålet: Kvifor vil regjeringa stramma inn ei lang rekkje velferdsordningar, noko som gjer at folk vert sette ut i fattigdom og får dårlegare helse?
Eirik Faret Sakariassen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-04-19:
SV er for et pensjonssystem som sikrar alle ein trygg pensjon med folketrygda som grunnplanken i pensjonssystemet. Folketrygda er fundamentet i pensjonen vår. Ho sikrar alle eit minste garantert pensjonsnivå og gjev mogelegheit for høgre pensjon for dei som står i jobb. Som fleire andre i arbeids- og sosialkomiteen, vil eg visa til evalueringsutvalet for pensjonsreforma, som nettopp skal sjå på aldersgrensene i pensjonssystemet opp mot aldersgrensene i andre inntektssikringsordningar. Dei som er fødde i 1963 er det første årskullet som ligg under dei nye pensjonsoppteningsreglane fullt ut, og det er fire år til desse når aldersgrensa for tidlegpensjon. Som fleire òg har vore inne på, om under eitt år, i mars 2022, skal pensjonskommisjonen koma med si anbefaling. Då vil det både vera tid nok og eit tilstrekkeleg utgreidd grunnlag for å gjera justeringar i pensjonsreforma, nettopp for å sikra noko av det som forslaget frå Framstegspartiet løftar fram. Frå mi side er det håp om eit politisk skifte i Noreg i haust, med ei ny raud-grøn regjering som skal stå på lag med arbeidsfolk, som vil gjenreisa tryggleiken i arbeidslivet, og som vil sikra gode pensjonsforhold. Og eg er trygg på at eit sterkt SV, saman med eit raud-grønt fleirtal, kan bidra til gode justeringar av pensjonsreforma i neste stortingsperiode. Det vil bli ei viktig sak å ta tak i tidleg neste vår. La det ikkje vere tvil om at SV vil arbeida for å motverka kutta og dei sosialt urettferdige sidene ved pensjonsreforma. Me har klart og tydeleg slått fast at me vil gjera det enklare for arbeidsfolk å tena opp pensjon, bl.a. gjennom tenestepensjonsopptjening frå første krone. Det er eit mål for oss at det skal gjelda all inntekt, uavhengig av alder, størrelsen på stillinga eller varigheita. Pensjonssystemet skal sikra at alle yrke gjev mogelegheit for full opptening, òg yrke som er fysisk og psykisk krevjande. Pensjonsreforma inneber kutt i pensjonsutbetalinga for veldig mange og rammar særleg utsette yrkesgruppe. Det legg til rette for meir privat pensjonssparing, samtidig som det er sosialt urettferdig. Me vil sjølvsagt at alle arbeidsfolk skal vera inntektssikra anten gjennom pensjon, dagpengar ved arbeidsløyse eller sjukepengar om ein vert sjuk. Og det er viktig å samordna ulike regelverk slik at me sikrar at ingen fell utanfor sikkerheitsnettet me skal ha i Noreg. Det vert viktig at vurderingane frå evalueringsutvalet for pensjonsreforma dannar grunnlag for nettopp å vurdera dette, men òg andre viktige justeringar i pensjonssystemet.
Eirik Faret Sakariassen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-04-19:
Sjølv om det sikkert var eit forsøk på ei parlamentarisk fornærming frå komitéleiaren at statsråden ikkje lenger driv Høgre-politikk, kan eg forsikra at det heller ikkje er noko kompliment frå mi side når eg seier at statsråden fører Høgre-politikk, som få andre. Men det eg ville spørja om, var noko som har vore ein gjentakande bodskap frå statsråden både no og mange gonger før, nemleg at det er viktig å stå lenger i arbeid. Samtidig vet me at det er ei aukande usikkerheit blant veldig mange unge folk om kva slags arbeidsliv som venter dei, kva slags arbeidsliv som står framfor oss og kva slags arbeidsforhold dei kjem til å møta. I den samanhengen er eit viktig poeng frå vår side at ein skal tena opp pensjon frå fyrste krone, nettopp fordi arbeidslivet har vorte noko anna enn det det var, der fast arbeid ikkje lenger er like vanleg som før. Kva meiner statsråden om pensjon frå fyrste krone?
Eirik Faret Sakariassen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-04-19:
Noko av det som skapar litt forskjell mellom Nav-tilsette, er bl.a. lønsforhold, der statlege og kommunale Nav-tilsette vert lønte ulikt, sjølv om dei i veldig stor grad gjer ganske likt arbeid. Det er noko av det som SV med forslaget vårt prøver å retta opp i. Men det som vel også kom fram i høyringa om dette forslaget, trur eg – eg begynner å gå litt i surr, for det er mange Nav-forslag for tida – var at KS framheva at det har vore arbeidd med ein felles tariffavtale for Nav, for å sikra likebehandling mellom statlege og kommunale Nav-tilsette. Då vil eg spørja statsråden korleis han stiller seg til ein felles tariffavtale i Nav, som vil gje likebehandling mellom tilsette.
Eirik Faret Sakariassen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-04-19:
Eg vil gjerne seia noko litt personleg. Sjølv om det kanskje ikkje er så openbert for alle, er eg ein ganske bekymra person. Eg kan liggja vaken om nettene og tenkja over vanskelege tankar. Eg kan bekymra meg for om nokon eg er glad i, eller eg, skal verta sjuk, og kva som vil skje då, kven som skal hjelpa oss om sambuaren min eller eg ikkje kan jobba lenger. Sånne tankar trur eg det er fleire som har. Eg har vakse opp i eit Noreg der kjensla av at me ikkje er åleine, har vore sterk. Då eg var ungdom, tenkte eg at i dette landet vert ingen overlatne til seg sjølv. Dersom ein mistar jobben, vil ein framleis ha tak over hovudet og mat på bordet. Dersom ein vert sjuk, får ein helsehjelp og inntektssikring. Alt dette er godt for oss som innbyggjarar å vita, særleg for dei av oss som er bekymra og lett vert urolege, som går gjennom dette livet med ein tanke om at noko forferdeleg snart kan skje – for det veit me jo at det kan. Livet er uføreseieleg og ganske ofte veldig urettferdig. Me trur at velferdsstaten er der for oss uansett, men sånn kjennest det ikkje lenger. Det vert vanskelegare og vanskelegare å få hjelp. Det er stramma kraftig inn på sosiale ytingar. Gjennom dei siste åtte åra har eg kjent på ei stigande uro. Eg har vorte meir bekymra enn eg var før, og det handlar om politikk, om den ideologien som råder her i landet, ein tanke om at kvar og ein er sin eigen lykkes smed som har styrt politikken i Noreg. Det vert vanskelegare å få hjelp. Ein skal fylla ut skjema på skjema, ein skal vera verdig trengande. Samtidig som livet raknar rundt ein, skal ein navigera seg gjennom kompliserte regelverk. Me krev veldig mykje av dei som har veldig lite. Eg meiner ikkje at me skal seia at kvar og ein får klara seg sjølv. Eg meiner me skal styrkja fellesskapet, utvida sikkerheitsnettet og igjen tryggja folk med at velferdsstaten er der for dei når dei treng det, at Nav kan hjelpa anten ein treng arbeid eller inntekt, at kommunane ikkje kan ta barnetrygda frå familiar på sosialhjelp, at me har skikkelege sosialhjelpssatsar, at me ikkje kuttar i barnetillegget til uføre, ikkje kuttar i brillestøtte, ikkje kuttar i arbeidsavklaringspengar. Me krev veldig mykje av dei som har veldig lite. Eg kjem sikkert aldri til å verta heilt fri for bekymringar, men velferdsstaten er bekymra folk sin beste venn. Han kan tryggja oss med at me ikkje er åleine, at fellesskapet vil hjelpa oss om me fell, at ein skal verta teken vare på. Dette står på spel når velferdsstaten vert bygd ned, når trygdeordningar vert stramma inn, når det vert stilt stadig strengare krav. Me krev veldig mykje av dei som har veldig lite. Mange seier at å stilla krav er å bry seg. Kanskje det, men det å stilla opp er verkeleg å bry seg, og velferdsstaten skal stilla opp for folk.
Torill Selsvold Nyborg (Kristelig Folkeparti), 2021-04-19:
Det å vera inkludert i arbeidslivet, er heilt avgjerande for å dei aller fleste. Deltaking gjev meiningsfylte liv, og det er også ein viktig del av den norske velferdsmodellen. Vi ser at altfor mange unge fell utanfor og vert trygda i tidleg alder. Nyare undersøkingar viser at ca. 70 pst. av dei nye uføre mellom 25 og 29 år har psykiske lidingar. Regjeringa har sett i verk ein ungdomsinnsats kor unge vert prioritert ved Nav-kontora, der dei får rask oppfølging. Individuell jobbstøtte, IPS, gjev den enkelte arbeidsretta oppfølging med sikte på ein effektiv overgang til arbeidslivet. Frå 2021 vert IPS-ung etablert, som er eit forsøk med individuell jobbstøtte innretta på unge under 30 år med psykiske helseproblem og/eller rusproblem. Regjeringa har høgt fokus på denne problemstillinga, med mål om å få talet på unge uføre ned. Sysselsettingsutvalet kom nyleg med ein rapport med forslag til tiltak for å få fleire i arbeid, og denne våren kjem stortingsmeldinga om utanforskap. Den vil innehalda ein heilskapleg politikk for å førebyggja utanforskap og fremja inkludering i arbeidslivet. Kompetanse og høve til å forbetra resultata sine i vidaregåande skule, som kunnskapsminister Guri Melby nyleg presenterte, vil også ha mykje å seia for dei unge. Med fullføringsreforma og større vekt på individuell oppfølging og praktiske fag kan fleire lukkast med å fullføra vidaregåande og verta kvalifisert til det yrket den einskilde satsar på. Kristeleg Folkeparti meiner det er viktig at Nav lokalt har handlingsrom til å utvikla gode oppfølgingsmodellar som er tilpassa lokalsamfunnet. I tillegg er det særs viktig at det vert gjort enklare å inngå samarbeid med sosiale entreprenørar og ideell sektor. Her vert det allereie gjort mykje bra, og denne samhandlinga bør utviklast. PitStop i Hordaland, Hopeful i Kristiansand, Hystad Ung i Trøndelag, Reko i Steinkjer og Windjammer er alle gode døme på aktørar som supplerer Nav. Eg har møtt mange sosiale entreprenørar i det siste og lytta til deira synspunkt og erfaring med kva som skal til for å hjelpa endå fleire. Vi må sjå nærare på korleis samarbeidet mellom Nav og andre aktørar kan leggjast til rette på ein betre måte. Vidareutvikling av samarbeidet mellom arbeid og helseområdet er også sentralt for gruppa med behov for samtidige tenester. Rolla til sentral myndigheit er å gje etaten gode rammevilkår som fremjar målet om færre unge uføre.
Torill Selsvold Nyborg (Kristelig Folkeparti), 2021-04-19:
Tre Framstegsparti-representantar har i denne saka fremja forslag om eit heilskapleg Nav. Ja, den intensjonen kan også Kristeleg Folkeparti dela, men ikkje på dei premissa som forslagsstillarane har trua på. Å statleggjera Nav 100 pst. og kutta ut kommunane som samarbeidspart er ifylgje Kristeleg Folkeparti ein dårleg idé. Kristeleg Folkeparti har tru på nærleik til tenester, kunnskap om folk, historie, lokalmiljø og næringsliv, og at innbyggjarane kan velja dei representantane dei vil skal representera seg i kommunestyret. Lokaldemokratiet er ei berande kraft i samfunnet, og den må vi ikkje skusla bort med å plukka vekk funksjonar som fungerer, og som betyr tryggleik for folk. Nav slik vi kjenner det er ein ung organisasjon, berre 15 år. Satsinga var stor og kompleks og skulle ta seg av innbyggjarane frå vogge til grav. Éi dør inn var mottoet, og mange har med glimt i auget sagt éi dør ut. Det viste seg å vera vanskeleg i starten, men etter kvart har det vorte mykje betre, nettopp fordi kommunane har vore aktive og spela på lag med utviklinga. For å lukkast med effektivisering er det avgjerande at ein har rett avgjerdsmakt på rett nivå. Ofte seier vi på lågast mogleg nivå, men det må vera eit rett og kompetent nivå. Drivaren for å lukkast i ein så stor organisasjon som Nav er, har vore kompetente medarbeidarar og den teknologiske utviklinga, særleg på IT-sida. Det har Nav fått prøvd seg på dette siste året, med covid-19-pandemien. Dei mange forordningar og utbetalingar var ikkje tilpassa systema i starten, men det har vore gjort ein formidabel innsats av dyktige tilsette i Nav og supplerande kompetansemiljø. Etter kvart har det jenka seg til, og utbetalingane har i hovudsak kome når dei skulle. Det har gått nokre år sidan Riksrevisjonen kom med sin rapport i 2012. Så kom Vågeng-utvalet i 2015 og stortingsmeldinga i 2016, og vi hugsar orda: Forbetra, forenkla og fornya forvaltinga. Eg nemner desse milepålane for å visa at det har vore arbeidd seriøst med forbetringar heile tida, og i ein levande organisasjon som skal tena heile folket, vert det slik framover også. Regjeringa har løyvd mykje pengar til effektivisering og IT-utvikling i Nav, og det har Kristeleg Folkeparti støtta. Føremålet med det er sjølvsagt å få frigjort kapasitet til rettleiingstenester og oppfylging. Vi er inne i ei tid der utanforskap pregar samfunnet vårt. Arbeid er medisinen som hjelper på det, og det vert ei særleg stor oppgåve for Nav å få dei unge som kan arbeida fulltid eller deltid, inn i meiningsfylt arbeid. Her er det heilt avgjerande at Nav stat og Nav kommune samarbeider dersom vi skal lukkast med dette i samfunnet. Kristeleg Folkeparti støttar heilhjarta fleirtalsframlegget.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-04-19:
I et stort velferdssystem som det norske er en av de evige utfordringene å få forskjellige deler av det offentlige, forskjellige instanser, til å samarbeide bedre. Det er nettopp av den grunn, som representanten Wiborg nevnte, at folk sjelden har bare ett problem om gangen, folk har flere problemer samtidig. Og vi vet at særlig det å stå utenfor, enten fordi man har droppet ut av skole, har helseproblemer eller noe annet, også fører veldig mange andre problemstillinger med seg. Så det å få f.eks. Nav og helse, Nav og utdanningssporet til å jobbe sammen og bygge tilbudet sitt rundt brukeren, er en veldig viktig utfordring, og det er vi ikke ferdige med, for å si det sånn, selv om det de senere årene er tatt flere grep for å øke innsatsen på f.eks. arbeids- og helseområdet. Et eksempel er individuell jobbstøtte, IPS, hvor behandling og arbeidsinkludering er integrert og rettet mot personer med psykiske lidelser eller rusproblemer. En fersk undersøkelse viser at 70 pst. av unge som uføretrygdes, har psykiske diagnoser. Det er gjennomført en evaluering som viser at individuell jobbstøtte virker, og vi har også bestilt en ny analyse som bl.a. skal studere hvordan arbeids- og helsesektoren samarbeider i integrerte team. Et nytt forsøk med individuell jobbstøtte spesielt rettet mot unge under 30 år med psykiske helseproblemer og/eller rusproblemer starter i år. Det er viktig. Dessuten er det en rekke andre tiltak for å prioritere nettopp unge. Blant de viktigste tingene er at unge skal prioriteres i Nav. Det viser seg også at oppfølgingen i Nav, som har som mål at man skal få oppfølging senest innen åtte uker, fungerer. 90 pst. får det. Det er bra, og så gjelder det å få tiltakene etterpå til å være gode nok. Flere her har nevnt Saltdalsmodellen, og flere har også vært på besøk der, så jeg kan slutte meg til listen over dem som har vært på besøk der og blitt imponert over det. Det gjøres veldig mye bra der, og jeg er helt enig i – det sa jeg da jeg var på besøk, og gjentar det gjerne fra Stortingets talerstol – at det er en modell som flere burde kikke på, nettopp fordi man har gått sammen og ser på både helse- og Nav-siden. Så har man gjennom å bruke mulighetene som er i systemet, klart å få et prosjekt som er spennende, og som det er mye å lære av. Samtidig er jeg skeptisk til, noe som også går fram av svarbrevet mitt, at vi skal gå inn og detaljstyre fra storting og regjering, for en av de viktige reformene som vi har hatt de siste årene, er nettopp at mer av dette skal overlates til de faglige vurderingene i Nav, og det tror jeg fortsatt er en god prioritering.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-04-19:
I den grad Saltdalsmodellen – som har hatt veldig mange herfra på besøk, og jeg vet at det er mange andre som er interessert også – trenger at statsråden legger til rette for at flere skal kunne lære av det, er jeg selvfølgelig positiv til det. Men jeg må jo si at jeg tror ikke folk der ute begynner å lære i det øyeblikket statsråden sier at nå kan vi lære, jeg tror folk der ute jobber med det de jobber med fordi de brenner for det, og lærer hele tiden, Det er mye som tyder på at Saltdalsmodellen vekker stor interesse, det er mange som besøker dem, og da er det mange som lærer av det. Så akkurat dette spørsmålet om nasjonal pilot: Jeg har ikke støttet det og må ærlig innrømme at jeg ser heller ikke helt behovet for det, for tanken er jo ikke at vi trenger ett slikt prosjekt som gjør ting på en ny måte. Jeg vil heller rigge systemet slik at det blir lettere overalt å få til den typen tverretatlig samarbeid – gjerne som Saltdalsmodellen, men man kan også se på andre måter å gjøre det på.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-04-19:
Jeg var jo, som jeg nevnte, og besøkte Saltdalsmodellen. Jeg har ikke vært arbeids- og sosialminister så veldig lenge, litt over et år, så dette var en av de tingene jeg rakk før Norge stengte ned og korona kom. Akkurat nå får vi ikke lov av statsministeren eller smittevernreglene til å reise noe sted som helst, men jeg drar gjerne tilbake også til Saltdal og lærer enda mer enn jeg gjorde på besøket for rundt et år siden. Og så var mitt poeng – og det er mulig det var et dumt understatement – at det var i den grad det er nødvendig. Mitt poeng var vel rett og slett at her er det folk som lærer ting hele tiden. Etter hva jeg har skjønt, er Saltdalsmodellen opptatt av det, de er opptatt av at de skal bli forsket på, og de klarer det uten at statsråden sier at her må man gå og lære, for folk er interessert i å lære sånn generelt. Så kan ikke jeg love noen ekstraordinær støtte til Saltdalsmodellen, men jeg kan si at det er, mener jeg, et godt eksempel på at man samarbeider på tvers av forskjellige deler av det offentlige, og positivt på den måten.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-04-19:
Det er et veldig godt spørsmål. Jeg tror at å jobbe på andre måter kan ha noen negative sider ved seg, bare så det er sagt, det har vel alle som har sittet på hjemmekontor og levd med smittevernreguleringer på jobben, merket, men det er åpenbart at det også kan åpne arbeidslivet for flere, både geografisk og for folk som ikke har like lett for å være fysisk til stede. Det er viktig å si at det ikke må bli noen unnskyldning for ikke å ha tilrettelagte arbeidsplasser, verktøy og hjelpemidler, men det er jeg helt sikker på at representanten ikke mener heller. Tiltakssektoren må jobbe også med å se på hvordan arbeidslivet endrer seg. Jeg vet at Nav har en del prosjekter, hvor de ser på f.eks. hvordan teknologiforståelse hos ungdom som kanskje ikke er formalisert, likevel kan være til bruk når man skal ut i arbeidslivet. Men jeg er helt sikker på at dette kan og bør vi gjøre mye mer av.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-04-19:
La meg svare på spørsmålet først. Det er åpenbart et mål at også flere diagnosegrupper skal komme inn under dette. Så har jeg lyst til å si to andre ting. Det ene er at jeg som alle andre slutter meg til at det er veldig spennende og veldig mye positivt som skjer i Saltdal. Men samtidig er det viktig at en av utfordringene våre i offentlig sektor er at vi har veldig mange piloter, men vi klarer ikke å spre det, altså skalere det opp. Det betyr at den store utfordringen i sektoren sånn som jeg ser det, er selvfølgelig å få på plass enkeltprosjekter, men også å få til dette arbeidet bredt, slik at ikke dette er et unntakstilfelle – hvor man må reise til vakre Saltdal, en flott tur, flott kommune og et flott prosjekt. Dette burde jo være en selvfølge overalt. Det er derfor vi også har vært opptatt av å starte koordineringen tettere mellom arbeid og helse nasjonalt. Det andre er at jeg mener også det må være større rom i tiltakssektoren for at man skal få prøve ut forskjellige måter å gjøre ting på.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-04-19:
Siden dette er en replikkordveksling, kan man tillate seg å gå litt utenom spørsmålet. Venstresiden har jo – for seg selv i hvert fall – allerede sitt svar på dette. De mener at Høyre gjør dette av bestemte grunner. Det interessante spørsmålet som venstresiden burde stille seg, er: Hvorfor er det så klare faglige råd om å gjøre dette? Hvorfor er det det? Nå vil sikkert gode folk langt ute på venstresiden si at ingen miljøer er ikke-ideologiske, og det kan nok være noe i det, men likevel er det klare faglige råd som f.eks. sier at hvis ytelsen for en ung AAP-mottaker er altfor høy – ikke sammenliknet med en høy lønn eller noe slikt, men sammenliknet med hva jevnaldrende får – gjør det i seg selv at flere kan trekke mot de helserelaterte ytelsene. Det er et ganske klart funn i forskningen. Hva tilsier det? Det tilsier at venstresidens løsning – hvor man tror at bare man utbetaler mer, vil man løse fattigdomsproblemene – i verste fall gjør det motsatte, nemlig at man skaper større problemer på sikt.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-04-19:
Hvor lenge morgendagens eldre kommer til å stå i arbeid, vet vi lite om. Stadig lavere pensjonsnivåer for en gitt avgangsalder, samt bedre helsetilstand, taler for at yngre generasjoner vil stå lenger i arbeid. Velstandsutviklingen kan samtidig også føre med seg ønsker om mer fritid, herunder lengre tid som pensjonist. I dag er det vanlig å stå i arbeid til 65–66-årsalderen, men det er veldig stor spredning. Noen går av så fort de har mulighet, dvs. ved 62 år, mens andre står i arbeid godt utover 67-årsalderen. Med dagens gjeldende regelverk vil dagpenger, sykepenger, arbeidsavklaringspenger og uføretrygd kunne ytes frem til 67 år, som også er alderen da alle har en ubetinget rett til uttak av alderspensjon. Samtidig vil mange i alderen 62–66 år kunne ha rett til både alderspensjon fra folketrygden og andre ytelser som dagpenger og sykepenger. Arbeidsdelingen mellom folketrygdens alderspensjon og andre ytelser innebærer avveininger av til dels motstridende hensyn. Det er viktig at de som ikke kan jobbe på grunn av sykdom eller ledighet, får en god pensjon, samtidig som systemet må sikre gode insentiver til arbeid. Jeg mener det er viktig at inntektssikringsordningene støtter opp under arbeidslinjen, og at øvre aldersgrense for mottak av disse ytelsene ikke er vesentlig høyere enn det som er vanlig avgangsalder fra arbeidslivet. Jeg er enig med forslagsstillerne i at gjeldende aldersgrenser fremstår som urimelig lave dersom yngre årskull står vesentlig lenger i arbeid enn dagens seniorer. Likevel er det fortsatt slik at et mindretall står i arbeid til 67 år. På lengre sikt tror jeg det vil være vanlig å stå i arbeid til utover 67 år, og da vil det også være behov for å vurdere endringer i aldersgrensene – både i folketrygdens alderspensjon og i andre inntektssikringsordninger. Som komiteens flertall viser til, har regjeringen satt ned et utvalg som skal evaluere pensjonsreformen. I utvalgets mandat heter det at utvalget «skal vurdere aldersgrensene i pensjonssystemet i sammenheng med en vurdering av aldersgrensene i øvrige inntektssikringsordninger og utviklingen i alderen hvor det er vanlig å trekke seg ut av arbeidsmarkedet». Utvalget skal levere sin innstilling i mars 2022. For å sikre en grundig utredning mener jeg, som flertallet i komiteen, at vi bør avvente utvalgets innstilling før man går videre med å vurdere endringer i aldersgrensene i folketrygdens inntektssikringsordninger.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-04-19:
Det er kanskje det vanskeligste spørsmålet jeg har fått i min tid som statsråd. Det er vanskelig å si sånn på stående fot. Dette er ganske kompliserte spørsmål, og det er alle pensjonsspørsmål. Det innebærer jo både budsjettmessige og regelmessige vurderinger pluss selvfølgelig det som jo er aller viktigst, fremskrivningene, der man er nødt til å lene seg på eksterne ekspertmiljøer osv. Det er ikke mulig å sette to streker under svaret, men hvis vi nå skulle kaste oss rundt og områ oss, så er det vel ikke, tror jeg, sannsynlig at vi ville få frem et like godt utredet forslag noe særlig før mars 2022, for å si det på den måten. Jeg mener også at flertallets merknad er fornuftig her, og det er en grunn til at dette er lagt inn i en kommisjon som skal se på helheten i det.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-04-19:
Jeg må bare understreke når jeg får spørsmålet nå, at dette har vi ikke undersøkt, rett og slett. Vi har ikke konkret i forbindelse med denne saken satt oss ned og sett på det. Med det forbeholdet, som er ganske viktig, er det ikke mulig for meg å gi et klart svar på det, men basert på – hva skal man si – kvalifisert synsing fra en statsråd er det en grunn til at vi har lagt dette inn i en kommisjon. Fordi det er komplisert, fordi det er vanskelig, og fordi det må gjøres ved siden av annet arbeid, klarer ikke jeg å se at det kunne gjøres noe særlig raskere. Men igjen – det er vanskelig for meg å svare på. Hvis man ber oss om å lage en potensiell arbeidsplan med de ressursene departementet har tilgjengelig, tror jeg ikke det er noen kvikkfiks, for å si det på den måten.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-04-19:
Jo da, jeg har synspunkter på mye rart og viktig, jeg. Det er i og for seg riktig at noen ganger kan man i politikken bruke utredninger eller det å samle kunnskap eller foreta grundige utredninger som et slags påskudd for ikke å gjøre noe. Men noen ganger er det også ganske fornuftig å behandle helhetlige, vanskelige, kompliserte spørsmål med store implikasjoner både for fremtidige generasjoner og for våre felles finanser, på en samlet og helhetlig måte. Så når flertallet i Stortinget har vært varsom med å gjøre store endringer i pensjonssystemet sånn over bordet, er det nettopp fordi man ser at her er det konsekvenser som kan være utilsiktede og uønskede. Et godt eksempel fra tidligere diskusjoner om dette: Vi vet at selv om det er mye viktig og riktig i tanken om at man skal høyere minsteytelser i pensjon, så har det også noe å si for når folk kan ta ut pensjonen sin f.eks.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-04-19:
Grunnen til at det er en begrensning her, er at eldre arbeidstakere kan ha noen særskilte utfordringer. Man kan ha en mer krevende helsesituasjon f.eks. Utgangspunktet for denne diskusjonen er at et flertall på Stortinget, meg selv og regjeringspartiene inkludert, er enige om at her er det noen problemstillinger samlet sett som man burde se på. Blant dem er om man skal endre det som er noen begrensninger på ytelsen i dag for eldre arbeidstakere. Samtidig er det en annen balansegang her også, og det er at hvis man ønsker at folk skal stå lenger i jobb, kan man heller ikke ha en situasjon der det oppfattes som for risikabelt for arbeidsgivere å ansette nye seniorarbeidstakere. Dagens regelverk er vel et resultat av forsøket på å balansere de to hensynene.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-04-19:
Jeg er for pensjon fra første krone. Derfor har også regjeringspartiene vært med på forslag sammen med Fremskrittspartiet om at det skal innføres og fases inn. Det synes jeg er rimelig. Det var jo en del av forhandlingene mellom partene i arbeidslivet en periode, men nå er det fornuftig at Stortinget tar grep, og det har det borgerlige flertallet gjort.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-04-19:
Jeg skjønner veldig godt at de som under koronakrisen f.eks. jobber som drosjesjåfør, eller, som det har vært eksempler på, noen som er blant Norges mest elskede dansebandartister, eller forskjellige ting, som står i jobb og nå opplever at de ikke får folketrygdordninger eller andre ting fordi de har nådd pensjonsalder, blir overrasket og at en del blir sure for det. Men da er det verdt å merke seg at dette forslaget – vi er ikke nå for et halvt år siden, vi er ikke nå i mars i fjor – kommer nå. Det er greit å merke seg siden representanten Wiborg var så tilsynelatende klar og tydelig, at dette forslaget kommer nå, sommeren 2021, og ville altså ikke hjulpet disse. Det er også et forslag om å gjøre noe med dette fremover i tid. Det er en del ting vi får spare til våre politiske memoarer, men – og dette får Wiborg og jeg ta i en annen sammenheng, kanskje – beskrivelsen «tvunget på plass» når det gjelder pensjon fra første krone, rimer vel ikke helt med hvordan jeg husker oppkjøringen til de begivenhetene, men det får vi vente i spenning å lese om til senere en gang.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-04-19:
Jeg har lyst til å sitere tidligere statsråd Trond Giske, som ved flere anledninger har sagt at han er for mål og for styring, og dermed er han også for målstyring. Nå er det nok en forskjell på den sosialdemokratiske målstyringen og den målstyringen jeg er for, men alternativet til å ha en overordnet målstyring i offentlig sektor, er detaljert styring. Det er nettopp enten at alt skal gjøres juridisk, eller at man skal styre alt gjennom detaljerte føringer, istedenfor overordnet målstyring. Men jeg nikker til mitt eget sitat, for det er et veldig godt poeng. La meg bare ta et eksempel på et dårlig utslag av det, og det er at storting og regjering i mange år detaljstyrte tiltaksporteføljen i Nav. Det er et godt eksempel på en dårlig måte å styre på, etter min mening. Da vi kom inn i regjering, overlot vi isteden det til Nav. Så er jeg også tilhenger av å se på om lokale Nav-kontor kan få større handlingsrom og større muligheter. Samtidig må jeg si at denne tillitsreformen til Arbeiderpartiet – i hvert fall for meg – ikke har så veldig mye innhold foreløpig, annet enn slagord.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-04-19:
Den ligger begge steder, men de har to forskjellige roller. Siden representanten Christoffersen er flink til lese stortingsreferater, har hun sikkert også lest alle de gangene jeg har vært uenig med f.eks. representanten Lundteigen, som jo har det som en av sine kjepphester at disse forvaltningsenhetene burde vi ikke ha, og at alt dette, i hvert fall mye av det, burde tilbake i førstelinja. Jeg er uenig i det. Jeg mener at det at man har større forvaltningsenheter, gir større forutsigbarhet, mer likebehandling og større faglighet. Ikke minst gir det rettferdighet fordi Nav-kontorene mange steder er tett på folk, ofte i små kommuner, og da skal det være likebehandling uavhengig av om man kjenner eller ikke kjenner noen på Nav-kontoret, for å si det på den måten. Det betyr ikke at førstelinjetjenesten ikke har en ekstremt viktig rolle og oppgave å spille som tilrettelegger, eller at det ikke er verdt i hvert fall å vurdere å diskutere hvorvidt lokale Nav-kontor burde få noe større mulighet til f.eks. å kunne støtte innovative lokale tiltak for å få ungdom tilbake i jobb.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2021-04-19:
Jeg må innrømme at jeg selv tenkte på om jeg skulle bruke dette eksemplet med utvalg mot representanten Wiborg, for nettopp der representanten Wiborg i forrige runde mente at det å ha utvalg, det var en utsettelse, så vil han i denne runden ha et utvalg. Men poenget er at det finnes ikke noe fasitsvar, at man er enten alltid for eller alltid mot et utvalg. Forskjellen er at når det gjelder pensjonsreformen, er det ikke sånn at utvalget skal se på en helt ny pensjonsreform, se på akkurat de samme tingene en gang til. Man skal se på en videreføring og hvordan det skal videreutvikles. Nav-reformen er, som det ble sagt her, ikke en veldig gammel reform til å være såpass stor og omfattende. Den har vært vurdert. Blant annet la tidligere statsråd Robert Eriksson fram en stortingsmelding om Nav, med utgangspunkt i Vågeng-utvalget, der også dette ble vurdert. Da virker det for meg litt unødvendig å ha en ny runde for å se på det samme spørsmålet en gang. Vi skal fortsette både å styrke fagligheten i Nav, å bygge kompetansen til de ansatte i Nav og kommer også bl.a. i en stortingsmelding til å komme med forslag til hvordan vi kan få mer innovasjon inn i Nav-systemet.