trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-15:
Målet med en stipendiatstilling er fullført forskerutdanning fram til doktorgrad. Stillingen er en åremålsstilling med normal åremålsperiode fire år og med 25 pst. pliktarbeid. Tilsettingsperioden skal omfatte tre år med ren forskerutdanning. Kunnskapsdepartementet har 31. januar 2006, i medhold av lov om universiteter og høyskoler § 6-4 fjerde ledd, fastsatt forskrift om ansettelsesvilkår for stillinger som postdoktor, stipendiat, vitenskapelig assistent og spesialistkandidat. Forskriften inneholder bl.a. bestemmelser om rett til permisjon etter lov eller tariffavtale og forlenging av tilsettingsforhold på grunn av permisjon. Det er et overordnet hensyn for departementet at forholdene legges til rette for at stipendiater kan fullføre forskerutdanningen innenfor tilsettingsperioden. Således er alle tidligere bestemmelser om stipendiaters rett til forlenging av tilsettingsperioden på grunn av sykefravær videreført i forskriften. Alle sykefravær utover to uker gir rett til forlenging av tilsettingsperioden. Når det gjelder representanten Dørums spørsmål, kan det se ut som om dette dreier seg om oppsamling av sykefravær som hver for seg utgjør under to uker. Jeg vil imidlertid understreke at når jeg sier at alle tidligere bestemmelser om eget sykefravær er videreført, innebærer dette at institusjonene kan videreføre praksis på samme måte som i henhold til tidligere regelverk. Vi vil videre understreke at arbeidsgiver ved kronisk sykdom og belastninger for øvrig i alle tilfeller må legge arbeidsforholdene best mulig til rette. Ved mange kortvarige fravær som ikke kommer opp i to uker, kan arbeidsgiver vurdere ensidig reduksjon i pliktarbeidsdelen, slik at stipendiaten kan nå målet om fullført forskerutdanning fram til doktorgrad innenfor fireårsperioden. Det er imidlertid en annen side ved det nye reglementet enn den spørsmålsstilleren tar opp, som vi er gjort kjent med, og som jeg vil ta fatt i. Det tidligere regelverket for stipendiater inneholdt en bestemmelse om at en stipendiat i særskilte tilfeller kunne få forlenging av tilsettingsperioden for forhold som var til hinder for stipendiatens forskningsprogresjon. Som eksempler på slike forhold var nevnt særlige omsorgsbelastninger eller uforutsette hindringer av arbeidsmessig art som ikke kunne lastes stipendiaten. Denne bestemmelsen ble ikke videreført fordi vi i første omgang vurderte det dit hen at dette var ivaretatt andre steder. Regjeringen er svært opptatt at av stipendiatene har arbeidsbetingelser som gjør at de kan fullføre studiet, og som ivaretar stipendiater med omsorgsbelastninger. På grunnlag av de tilbakemeldingene vi har fått, ser vi at den nye forskriften kan innebære en svekkelse på dette punktet, og departementet er i ferd med å vurdere hvordan vi best kan sikre at disse rettighetene blir videreført. Departementet har i forskriften også innskjerpet arbeidsgivers ansvar bl.a. ved å presisere at både stipendiat og veileder er ansvarlig for den årlige rapporten om framdriften i forskerutdanningen. Departementet har tillit til at institusjonene i universitets- og høyskolesektoren er seg sitt ansvar bevisst.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-15:
Vi har ikke innskjerpet bestemmelsene knyttet til dette. Vi ønsker at de skal videreføres. Men vi har gjennom prosessen blitt oppmerksom på et forhold som ikke berøres i representantens spørsmål. Det går på dem som har særlige omsorgsbelastninger eller uforutsette hindringer av arbeidsmessig art som ikke kan lastes stipendiaten. Denne bestemmelsen ble tatt bort, fordi vi antok at den ble ivaretatt av øvrige bestemmelser, men vi ser gjennom prosessen at dette kan medføre en innstramming som ikke var vår hensikt. Det betyr at vi vil komme tilbake til dette. De øvrige forhold knyttet til sykefravær er ivaretatt i den nye forskriften i tråd med den tidligere forskriften, så det er ingen innstramming av dette fra departementets side.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-15:
Som jeg har presisert, er alle tidligere bestemmelser om stipendiaters rett til forlengelse av tilsettingsperiode på grunnlag av sykdom videreført i forskriften. Dette er et institusjonsansvar. Det betyr at i den grad noen institusjoner er i tvil om hvordan denne forskriften er å forstå, er den å forstå slik statsråden nå har sagt det til representanten Dørum.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-15:
Gaveforsterkningsordningen ble vedtatt av Stortinget i forbindelse med budsjettbehandlingen for 2006, jf. Budsjett-innst. S. nr. 12 for 2005-2006. Ordningen innebærer at det offentlige bidrar med 25 pst. av gavebeløpet ved private gaver på over 5 mill. kr. Gavene skal gå til langsiktig grunnleggende forskning og gjelder kun for gaver gitt til Norges forskningsråd, Det Norske Videnskaps-Akademi, universitetene og til høyskoler med rett til å tildele doktorgrad. Gavene må være gitt etter 1. august 2004. Gaveforsterkningsordningen finansieres over kap. 286 post 50, Fondet for forskning og nyskaping, og i budsjettet for 2006 er det øremerket 50 mill. kr til ordningen. Retningslinjene for ordningen ble fastsatt av departementet i forrige uke. Forskningsrådet, som forvalter ordningen, vil kunngjøre en dato for når gavemottakerne tidligst kan sende inn en anmodning om utbetaling av midler fra denne ordningen. På bakgrunn av dette er det foreløpig ikke foretatt noen utbetaling av midler fra ordningen. Jeg kan si at ordningen allerede nå ser ut til å være en suksess. Basert på en forespørsel som Forskningsrådet har gjort overfor de viktigste aktørene, ligger det an til at etterspørselen etter ordningen er betydelig høyere enn forutsatt i budsjettet for 2006. Jeg vil derfor komme tilbake til denne saken i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett for 2006.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-15:
Jeg er enig med spørreren i at det er positivt at mange nå velger å gi donasjoner til norsk forskning. Gaveforsterkningsordningen er i så måte en ordning som så langt synes å ha vært en suksess. Vi vet ikke i dag hvor mye det er snakk om, eventuelt hvor mye mer enn det Stortinget allerede har bevilget til ordningen, dette vil medføre. Men dette er spørsmål vi vil komme tilbake til i revidert nasjonalbudsjett, når vi har innhentet mer informasjon om omfanget. Vi vet at det finnes noen store enkeltdonasjoner som i seg selv er av et så stort omfang at det vil bety større utlegg for denne ordningen.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-15:
Jeg synes det er positivt at mange gir gaver til norsk forskning. Det regelverket som er knyttet til gaveforsterkningsordningen, er akkurat etablert, og, som jeg sa i mitt første svar, forskriften er akkurat fastsatt. Fristen vil nå bli sendt ut til dem som har interesse av dette. Det vil være uriktig, tror jeg, å signalisere en endring av dagens ordning så lenge den ikke engang er innfaset ennå. Jeg vil komme tilbake, som jeg har sagt, til Stortinget med en redegjørelse rundt dette knyttet til revidert nasjonalbudsjett. Så vil vi selvfølgelig se om det er behov for en endring over tid. Jeg tror ikke det er riktig av meg i dag å signalisere en endring, men det er positivt at private donorer gir penger til norske forskningsinstitusjoner og norsk forskning. Det trenger vi mer av – ikke mindre.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-15:
Det er selvfølgelig riktig at det er en stor utfordring å ha et elevmiljø i klassen som stimulerer til læring. Det at det er mye uro i norske klasserom, er en utfordring for skolen og for oss som politikere med hensyn til hvordan vi skal tilrettelegge for at elevene faktisk skal ha trygghet i skolehverdagen, og at læringsmiljøet skal være godt. Vi har nå, knyttet til ADHD-problematikk, satt i gang flere prosjekter og utredninger, som jeg refererte til i mitt første innlegg, og vi vil komme tilbake til hvordan vi vil følge dette videre opp. Men det er klart at når også Elevinspektørene peker på uro i klassen – TIMSS gjør det og PISA-undersøkelser gjør det – så er dette noe vi på bred basis må angripe. Men jeg vil ikke nå ta stilling til hvordan vi skal følge opp de rapportene, og hva som vil være konklusjonen i disse rapportene. Det er det altfor tidlig å ha noen formening om.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-03-15:
Nå spørs det om det noensinne i norsk historie har vært slik at ro og orden er det som preger norske klasserom. Det er klart at barn er forskjellige, og barn har bruk for ulike former for å bli sett. Vi har fra vår side også tro på at flere pedagoger i skolen er et viktig tiltak for at barn skal ha muligheten til å tilpasse seg undervisning. Så er det noen barn som har bruk for mer hjelp og veiledning, og det har de også en rett til ifølge norsk lov. Men uro i sin alminnelighet er et problem som vi ønsker å ta tak i. Elevene selv sier det er et problem, og internasjonale undersøkelser viser at det er et problem. Men det vi også vet, er at mange av de elevene som faktisk står for uro og bråk, har bruk for spesielle tiltak, og derfor er det nødvendig ikke minst knyttet til ADHD-problematikken. Men dette er jo et problem som går langt videre enn til bare å gjelde de elevene som har så omfattende diagnoser som det. Dette er ting vi arbeider med. Men i utgangspunktet vil dette være en tilrettelegging på skolenivå. Og det er klart at det vil være pedagogen, læreren og skoleledelsen som i utgangspunktet må sørge for at det er et godt læringsmiljø i skolen. Men vi skal selvfølgelig fra departement og regjering gjøre det vi kan for å kartlegge og gi råd og veiledning gjennom direktoratet, gjennom fylkesmenn og gjennom de ulike ordninger vi har, og eventuelt komme tilbake til spesielle tiltak når rapporten ligger på mitt bord.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-03-15:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kunnskapsministeren: «Stortinget har vedtatt en ordning med gaveforsterkning ved større private donasjoner til grunnforskning. For 2006 er det øremerket 50 mill. kr til denne ordningen, som har en nedre grense på bidrag på minst 5 mill. kr. I hvilket omfang er ordningen hittil kommet til anvendelse?»
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-03-15:
Jeg takker for svaret og synes det er hyggelig å høre at det er en ordning som omfattes med stor interesse ute. Jeg kunne tenke meg å følge opp dette, for det var kanskje ikke uventet at den rammen ville bli lav, og høre om kunnskapsministeren vil vurdere å heve den øvre rammen for hele ordningen hvis det viser seg at den er så populær som den er, for vi har en utfordring i å få private gaver for å nå forskningsmålet i Norge.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-03-15:
Jeg ser fram til revidert og en gjennomgang av ordningen. Jeg vil òg be kunnskapsministeren om å vurdere den nedre grensen for beløp. 5 mill. kr er et ganske betydelig beløp både for enkeltinstitusjoner og for enkeltpersoner. Det er mange som her kan ha interesse av å bidra til denne type forskning med mindre beløp.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-15:
Jeg har gleden av å stille følgende spørsmål til kunnskapsministeren: «De siste PISA- og TIMSS-undersøkelsene viser at norske klasserom er på støy- og urotoppen i de undersøkte land. I det siste er det blitt hevdet at Norge medisinerer barn med ADHD mer enn noe annet land i Europa. Uro i klassesituasjon fører til konsentrasjonsvanskeligheter for elever generelt, men for elever med konsentrasjonsvanskeligheter og ADHD spesielt. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at elever med slike utfordringer får et bedre tilpasset undervisningsopplegg?»
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-15:
Jeg takker statsråden for et godt og utfyllende svar om en veldig viktig og vanskelig problemstilling. Jeg er glad for at statsråden vil komme tilbake til denne problemstillingen etter at direktoratet har laget rapporten. Samtidig er vi kjent med at den norske skolen er blant verdens mest integrerte skoler. Vi har veldig få spesialskoletilbud med spesielt tilrettelagt undervisning for elevgrupper med spesielle behov, bl.a. elever med adferdsvansker, ADHD, konsentrasjonsutfordringer osv. De rapportene og tilbakemeldingene som statsråden viser til i svaret sitt, både fra Elevinspektørene, PISA og TIMSS, viser at tilstanden i norsk skole er veldig alvorlig. Da er spørsmålet til statsråden: Vil statsråden vurdere muligheten for å etablere spesielle tilbud utenfor den ordinære skolen for elever som har særskilt store utfordringer i den ordinære skoledagen?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-15:
Jeg ser fram til den videre oppfølgingen av denne problemstillingen. I den siste tiden har det vært mye fokusering på dette, bl.a. etter at NRK gjennomførte en undersøkelse knyttet til vold mot lærere i skolen. Det viser seg at utviklingen er skremmende, og det er stadig flere lærere som utsettes for alvorlig og grov vold og trusler i skolehverdagen. Det illustrerer at vi har et generelt problem i norsk skole knyttet til ro og orden, ikke bare i forhold til de elevene som har spesielle tilretteleggingsbehov, men det kan også tyde på at uro avler uro, slik at en får stadig større utfordringer i norsk skole, og da er det nødvendig å ta et nasjonalt grep, etter vår oppfatning, for å få kontroll over den vanskelige situasjonen. Oppfølgingsspørsmålet blir da: Hva vil stadsråden gjøre for å få den nasjonale kontrollen som gjør at vi får tilbake ro og orden i norske klasserom?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2006-03-15:
Jeg vil stille følgende spørsmål til arbeids- og inkluderingsministeren: «Et hovedmål med NAV-reformen var og er å skape en helhetlig og effektiv velferdsforvaltning tilpasset brukernes behov. NAV-kontorene skal tilby individuelt tilpassede tiltak og tett oppfølging av den enkelte. Dersom dette skal bli en realitet, må de ansatte på NAV-kontorene ha god kunnskap om virkemidler, stønader mv. i flere ulike lover. Dette fordrer grundig og systematisk opplæring av et stort antall ansatte. Hvilke konkrete planer for opplæring har statsråden for dem som innen 2010 skal arbeide ved NAV-kontorene?»
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2006-03-15:
Jeg takker statsråden for et grundig svar. De ansattes kunnskaper om regelverk og virkemidler er svært viktig for den nye arbeids- og velferdsforvaltningen. En annen viktig faktor er et tett og godt samarbeid mellom ansatte med ulik bakgrunn. Enkelte ansatte kommer fra utpreget regelstyrt virksomhet. Andre har erfaringer fra mer skjønnspreget saksbehandling. I hvilken grad og på hvilken måte tar opplæringstiltakene opp i seg de samarbeidsutfordringene som ligger i at ulike profesjoner og kulturer nå skal samarbeide tett?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2006-03-15:
Jeg takker igjen for svaret. Erfaringer fra tidligere omstillinger i staten viser at eldre arbeidstakere i altfor stor utstrekning presses ut av arbeidslivet og over på førtidspensjon, ventestønad eller uførepensjon. Dette er svært uheldig. Både trygdeetaten, Aetat og sosialkontorene har en relativt høy andel av eldre arbeidstakere. Disse representerer en betydelig kompetanse, og ikke minst derfor er det viktig at de blir med over i NAV. Hvordan vil statsråden forebygge utstøting av eldre arbeidstakere under implementeringen av den nye arbeids- og velferdsetaten, og i hvilken grad vil de planlagte opplæringstiltakene bli tilpasset de eldre arbeidstakerne?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Både St.prp. nr. 46 for 2004-2005 og komiteinnstillingen legger stor vekt på at den nye arbeids- og velferdsforvaltningen må sikres høy kompetanse. Ved behandlingen av St.prp. nr. 46 fattet Stortinget følgende enstemmige vedtak: «Stortinget ber Regjeringen sikre at det utarbeides en plan for samlet kompetanseutvikling i den nye arbeids- og velferdsforvaltningen.» Departementet har bedt den midlertidige gjennomføringsorganisasjonen, NAV Interim, om å utarbeide denne kompetanseplanen. Planen skal støtte opp under arbeidet med å realisere målene for reformen, og skal dekke bredden i kompetansebehov og -tiltak både for å ivareta de rent statlige oppgavene og i forhold til de oppgaver stat og kommune skal løse i fellesskap. Planen skal bl.a. legge vekt på kompetanseområder som er kritiske for etablering av de lokale arbeids- og velferdskontorene. Det skal utvikles kommune- og statsovergripende kompetanse- og fagutviklingsprogrammer hvor man tar utgangspunkt i felles arbeidsprosesser og felles/samstemt metodikk. Det er viktig at vi får til bred og sammensatt kompetanse i den felles førstelinjetjenesten. Denne førstelinjen må ha lokal kunnskap om arbeidsliv og næringsliv som ivaretar det sosialfaglige perspektivet i tjenesteytingen. Sist, men ikke minst, skal planen sikre felles kompetanseheving og felles kulturbygging slik at de to statlige etatene faktisk blir én etat. Planen skal også ta høyde for kompetansebehov i den nye etaten som følge av innføring av et nytt pensjonssystem. Planen vil særlig fokusere på behov og tiltak de nærmeste årene. Kompetanseplanen skal foreligge i løpet av våren 2006. Den delen av planen som gjelder den felles førstelinjetjenesten, skal utarbeides i samarbeid med KS. Utarbeidelsen av planen skjer ellers i nært samarbeid med A-etat, med trygdeetaten og Sosial- og helsedirektoratet, med NAV Interim som koordinerende og ansvarlig instans. I tillegg har Arbeids- og inkluderingsdepartementet satt i gang et særskilt arbeid med vekt på kompetanseutfordringene for den nye arbeids- og velferdsforvaltningen i et mer langsiktig perspektiv. Sentrale temaer i dette arbeidet er utdanning og rekruttering av ny kompetanse, organisering og innretning av utdanningstilbud på høyskole-/universitetsnivå i forhold til kompetansebehov i den nye arbeids- og velferdsforvaltningen, og spørsmål knyttet til ulike instansers ansvar og roller på dette feltet. Dette arbeidet skal gi grunnlag for en nærmere omtale av kompetanseutfordringer og -strategier for arbeids- og velferdsforvaltningen i stortingsmeldingen om arbeid, velferd og inkludering, som vil bli lagt fram høsten 2006.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Som jeg sa i mitt første svar, er det vel nettopp den type problemstillinger og utfordringer som Woie Duesund her er inne på, som man i planen særlig må gripe fatt i. Jeg er svært enig med Woie Duesund i at hovedutfordringen knyttet til NAV ikke er den faktiske sammenslåingen av de ulike virksomhetene, men det som skjer i hverdagen på de nye NAV-kontorene etter hvert som de blir etablert – fra og med sommeren av og framover. Hvis man kommer i den situasjonen at de ulike kulturene lever videre hver for seg i NAV-kontorene, er man jo like langt. Jeg tror vi deler den felles analyse at det er det som skjer etter etableringen, som faktisk er det viktigste, og ikke alt det vi gjør i forkant av den. I så måte er kompetanseheving helt grunnleggende.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Dette er et veldig viktig tema. Det aller viktigste grunnlaget for å forhindre utstøting er kanskje at vi har gjort det veldig klart at ingen vil bli oppsagt i kjølvannet av NAV-reformen. Dette er altså ikke en reform der man har som utgangspunkt at man skal ha færre ansatte, at færre ansatte skal yte de samme tjenestene. Ofte er det motivet for en sammenslåing av ulike virksomheter. Det er ikke motivet her. Det har gått ut et veldig klart signal til alle ansatte om at ingen vil miste jobben. Samtidig er det helt åpenbart at alle kan ikke gjøre akkurat det samme arbeidet som de gjør i dag – da får vi ikke bygd det nye. Derfor ligger det en veldig sentral utfordring i det å allikevel skape omstilling, men skape omstilling under trygghet. Man står altså ikke i fare for å miste jobben, men man må planlegge for at man kanskje skal utføre en litt annen jobb. Det tar vi på alvor i den prosessen vi nå er i.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Som ledd i arbeidet med ny utlendingslov vurderer jeg en rekke tiltak for å bekjempe tvangsekteskap. Et av tiltakene som foreslås i NOU 2004:20 Ny utlendingslov, er innføring av en 21-årsgrense for at en utenlandsk ektefelle skal få oppholdstillatelse i Norge. Hensikten bak forslaget er å forhindre at unge personer utsettes for tvang og alvorlig press i forbindelse med ekteskapsinngåelse. Utlendingslovutvalget anfører følgende som begrunnelse for forslaget: «Tanken bak et slikt forhøyet alderskrav er at eldre parter, både som følge av personlig modenhet og som følge av en mer selvstendig posisjon i forhold til familien, har en større mulighet til å motsette seg press fra familien når det gjelder avgjørende livsvalg.» Etter at Danmark innførte et forhøyet alderskrav på 24 år for ektefelleinnvandring, har antall ekteskapsinngåelser blant innvandrere og etterkommere fra ikke-vestlige land som er under 24 år, sunket drastisk. Dette gir grunn til å anta at også antallet saker hvor det utøves tvang og ekteskapspress, har blitt betydelig redusert. Samtidig er det også argumenter som taler imot et forhøyet alderskrav. Utlendingslovutvalget peker på at det er en fare for at unge jenter likevel skal bli brakt til hjemlandet og giftet bort mot sin vilje, og at alderskravet i så fall vil kunne føre til at de blir utsatt for et ytterligere overgrep ved at de i tillegg blir holdt tilbake i hjemlandet inntil alderskravet er oppfylt. Videre vil alderskravet også ramme personer som inngår ekteskap som er basert på full frivillighet fra partenes side. Høringsinstansene har vært delt i synet på forslaget om en 21-årsgrense for familieinnvandring for ektefeller. På bakgrunn av Utlendingslovutvalgets utredning og høringen vurderer jeg bl.a. hvorvidt det bør innføres et forhøyet alderskrav i norsk utlendingslov. Jeg har foreløpig ikke konkludert når det gjelder hvilke tiltak mot tvangsekteskap som bør gjennomføres. Jeg tar sikte på å fremme forslag til ny utlendingslov innen utgangen av 2006.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Jeg mener at den kommisjonen er opprettet, men jeg må ta alle mulige forbehold og må få lov til å komme tilbake til representanten med et svar på det. Jeg vet at det i forbindelse med Stoltenbergs besøk i hvert fall er jobbet ganske grundig med denne tematikken, men jeg må få komme tilbake med svaret. Jeg har lyst til å si at det som er utfordringen knyttet til tiltak mot tvangsekteskap, er at det ikke finnes noen tiltak som er slik at de utelukkende virker positivt, og der det ikke er noen fare for negative effekter. Jeg opplever det slik at hver gang man diskuterer ulike tiltak, er det veldig mange som er gode til å argumentere imot forslag til tiltak, men jeg savner en større evne til å fremme alternative forslag til tiltak. Hvis det er slik at man faktisk ønsker å bekjempe tvangsekteskap, er det ikke nok å være imot forslag til tiltak. Da må man i så fall fremme sine alternative forslag.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Ja, vi følger opp den planen. Men min analyse er at selv om vi følger opp og gjennomfører disse tiltakene, er ikke det nok. Regjeringen mener at det er behov for nye, målrettede langsiktige tiltak mot tvangsekteskap. Dette med tvangsekteskap er en del av en kultur som skal bekjempes. Det er ikke akseptabelt ut fra norske forhold at unge mennesker tvangsgiftes. Derfor har vi, både den forrige regjeringen og vi, gjort et stykke arbeid, men vi er ikke i mål. Derfor håper jeg at vi kan få til et samarbeid med Stortinget, der vi gjennomgår ulike forslag. Det er klart at den danske modellen er en ganske drastisk modell. Det er lett å argumentere imot den, selv om det også er mulig å argumentere for deler av den. Men, som sagt: Det er viktig ikke bare å være opptatt av det man er imot, men også ha i fokus det man er for.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Jeg vil si det slik at jeg er helt enig med representanten Lilletun i at her skal vi følge veldig nøye med. Men utgangspunktet må være – og slik leser jeg denne setningen fra UDI – at det i seg selv å ha konvertert fra islam til kristendom ikke er et grunnlag for at man automatisk blir forfulgt i Iran. Det er ikke et grunnlag for å si at alle som har konvertert, er forfulgt og dermed skal ha opphold i Norge. Derfor må det etableres en praksis som er knyttet til individuell vurdering i hver enkelt sak. Det er i tråd med de beste tradisjoner i norsk utlendingsforvaltning – alle har rett og krav på en individuell behandling. Da skal UDI være særlig oppmerksom på situasjonen i Iran. De iranske borgere som faktisk blir forfulgt som følge av at de har konvertert, skal få beskyttelse. Men det kan ikke være noen automatikk her.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Med forbehold om at jeg fikk med meg alle nyansene i det representanten Lilletun nå sa, synes jeg den formuleringen er i tråd med den oppfatningen jeg har av hvordan situasjonen skal forstås. Med forbehold om at jeg hørte rett, er jeg enig i det. Som jeg sa i mitt svar, legger vi veldig, veldig stor vekt på å være maksimalt oppdatert på situasjonen i Iran fordi vi vet at det er en krevende situasjon. Vi vet at det er vanskelig i forhold til menneskerettighetene. Jeg skal forsikre meg om at den felles landinformasjonsenheten til UDI og UNE har fått med seg denne rapporten. Det vil jeg tro, men for å være helt sikker skal jeg sjekke det, og selvfølgelig gi en tilbakemelding til Lilletun.
André N. Skjelstad (Venstre), 2006-03-15:
«1. februar 2006 uttalte statsråden til norske medier at han vurderer aldersgrense for å hente ektefeller til Norge, som ledd i en politisk strategi for å forhindre tvangsekteskap. Mener statsråden at å heve aldersgrensen for å hente ektefeller vil hjelpe jenter som utsettes for tvangsekteskap?»
André N. Skjelstad (Venstre), 2006-03-15:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg vil tilføye at aldersgrensen vil ramme tilfeldig og ikke nødvendigvis der man hadde tenkt, som også statsråden var inne på i sitt svar. Da Jens Stoltenberg besøkte Pakistan i desember i fjor, uttalte han: «Vi må ikke mistenkeliggjøre alle pakistanske ekteskap, selv om noen er tvangsekteskap. Men for ikke å mistenkeliggjøre flertallet, må vi slå ned på dem det gjelder. Der må vi samarbeide med pakistanske myndigheter.» Stoltenberg lanserte dermed tanken om en kommisjon mellom Pakistan og Norge mot tvangsekteskap, som Venstre synes er et godt tiltak for å bekjempe tvangsekteskap. Kan statsråden si noe om progresjonen rundt arbeidet med denne kommisjonen?
André N. Skjelstad (Venstre), 2006-03-15:
Den forrige regjeringen iverksatte en 40-punkts plan. Vil statsråden følge opp den? Der er det en rekke tiltak som fokuserer på den utfordringen som den forrige regjeringen hadde.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2006-03-15:
Eg har følgjande spørsmål til barne- og likestillingsministeren: «Enkelte kvinner opplever å bli diskriminert i arbeidslivet grunna graviditet og permisjonsrettar knytte til fødsel. Kva vil statsråden gjere for at likestillingslova skal verte betre kjend for arbeidsgivarar, styrkje kompetansen på området og styrkje kvinnene sine rettar i arbeidslivet?»
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2006-03-15:
Eg takkar statsråden for svaret. Bakgrunnen for at eg stilte spørsmålet til arbeids- og inkluderingsministeren, var at statsråden har eit spesielt ansvar overfor partane i arbeidslivet. Sjølv om eg veit at likestillingslova ligg under ansvaret til barne- og likestillingsministeren, synest eg at dette er ei såpass viktig sak at ho må inn i dialogen, slik at ein får gjort lova endå betre kjend for partane i næringslivet. Eg stoler på at likestillingsministeren vil ta den dialogen heilt inn i Regjeringa, for lovverket er klart, men praksis viser at folk opplever å bli diskriminerte. Eg trur at det her kan vere ein del skjulte problem. Vi får høyre mange historier om folk som ikkje orkar å gå til kamp mot sin eigen arbeidsgivar fordi det er for belastande. Det å få barn skal vere ei glede, ikkje ei belasting knytt opp til å ta vare på rettane sine. For å få meir kompetanse og informasjon når det gjeld dette, lurte eg på om ein ikkje burde setje i verk noko meir forsking for å finne ut kor stort omfanget er?
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2006-03-15:
Eg takkar statsråden for svaret. Det som er utfordringa, er jo at enkelte kjenner godt til likestillingslova, men bryt ho sjølv om dei veit at det er i strid med lova. Når det gjeld offentleg sektor, har vi høyrt om ein kommune der det blei ei sak. Ei kvinne som ikkje fekk den jobben ho først var blitt lova, fekk ei erstatning på 300 000 kr. Dersom ein bevisst bryt lova, er då konsekvensane strenge nok? Dei som kjenner lovverket godt, er ein ting, men så er det ein del partar i arbeidslivet som kanskje ikkje kjenner lovverket godt nok. Vil ein gå ut med informasjonskampanje e.l.? Og kan ein tenkje seg strenge reaksjoner på brot på lova?
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Jeg vil besvare spørsmålet fra representanten Molvær Grimstad som rette statsråd. Dagens lovgivning skal gi gravide permisjonstakere tilfredsstillende beskyttelse. Etter arbeidsmiljøloven har arbeidsgiver plikt til å tilrettelegge arbeidet, arbeidstaker er beskyttet mot oppsigelse og har omfattende permisjonsrettigheter. Folketrygdloven gir rett til økonomisk kompensasjon ved fravær under svangerskapet eller under permisjon. Dette skjer i form av sykepenger, svangerskapspenger og fødselspenger. Arbeidstakere har videre krav på å komme tilbake til samme stilling som før permisjonen. Likestillingsloven forbyr forskjellsbehandling på grunn av graviditet, amming og bruk av permisjonsrettigheter som er forbeholdt det ene kjønn. I utgangspunktet vil all forskjellsbehandling på grunn av graviditet og fødsel være i strid med likestillingsloven. Når enkelte kvinner likevel opplever å bli diskriminert, er dette altså ikke primært en følge av manglende rettigheter, men en konsekvens av at lovgivningen ikke alltid blir fulgt. Representanten Molvær Grimstad peker her på en viktig utfordring. Denne utfordringen må rettes til mange aktører, ikke minst til partene i arbeidslivet, som har en viktig rolle som pådriver overfor de enkelte virksomheter og bransjer. Likestillings- og diskrimineringsombudet er videre en viktig premissleverandør når det gjelder å sette slike problemstillinger på dagsordenen. Vi har ikke nok kunnskap om omfanget og karakteren av diskriminering av gravide i arbeidslivet. Få undersøkelser går direkte på dette. For meg er en viktig forutsetning for å utvikle treffsikre tiltak å vite mer om problemet. Dette gjelder i tillegg til omfanget av diskrimineringen, på hvilke måter kvinner diskrimineres, og i hvilke faser slik diskriminering skjer, om det er under graviditet, under permisjon eller ved retur fra permisjonen. Vi har derfor planlagt å gjennomføre en kartlegging av graviditetsdiskriminering. Prosjektet vil bli gjennomført i dialog med partene i arbeidslivet og det nye likestillings- og diskrimineringsombudet. Dette vil sikre et best mulig prosjekt og vil samtidig gi positive ringvirkninger i form av økt kunnskap og bevisstgjøring. Jeg vil til slutt nevne innføringen av retten til feriepenger av svangerskapspenger som ble foreslått i Ot.prp. nr. 12 for 2005-2006, og som komiteen sluttet seg til ved behandlingen i Odelstinget den 9. mars. Dette er en viktig endring som sikrer at gravide på svangerskapspenger ikke taper økonomisk på dette.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Først har jeg lyst til å si at jeg er veldig glad for at det er et sterkt engasjement fra Stortinget på dette feltet. Vi vet at den diskrimineringen av gravide som fortsatt skjer i arbeidslivet, er uakseptabel. Derfor er jeg helt enig med representanten i at det hjelper ikke at vi har et godt lovverk, vedtatt av Det norske storting, hvis vi ikke påser at partene i arbeidslivet også følger de spillereglene som er trukket opp. Så har jeg lyst til å si at for Regjeringen er gravides rettigheter en viktig sak. Nå ligger jo loven hos meg, men jeg kan forsikre om at også arbeidsministeren er svært opptatt av disse problemstillingene, og at hele Regjeringen selvfølgelig stiller seg bak det svaret jeg gir nå. Når det gjelder det prosjektet som vi nå setter i gang, er det viktig at partene i arbeidslivet går aktivt inn på den biten. Det er viktig at vi utvikler gode verktøy for å måle situasjonen for gravide i arbeidslivet. Er det da behov for ny forsknings- og kunnskapsoppbygging, vil vi sørge for det.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Det jeg kan svare representanten, er at det er av de tingene som Regjeringen også vil vurdere når en har fått gjennomgangen. Om det er behov for en oppstramming av loven, og hvordan straffereaksjonene blir oppfattet, vil jo være en viktig vurdering, som vi selvfølgelig vil foreta når vi har fått denne gjennomgangen. Jeg kan altså love at vi vil se nøye på dette.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Som representanten Grande er kjent med, satte regjeringen Bondevik II i september 2005 ned et utvalg som bl.a. skal vurdere om det bør etableres et særskilt kontrollorgan som kan foreta etterfølgende kontroll og kvalitetssikring av sakkyndiges rapporter i barnevernssaker. Utvalgets rapport skal foreligge i løpet av denne måneden. Når det gjelder det mer prinsipielle synet på det forhold at de samme personene kan påta seg oppdrag som sakkyndige utredere for den kommunale barnevernstjenesten og samtidig sitte som fagkyndige medlemmer eller meddommere i henholdsvis fylkesnemnd og domstol, vil jeg komme grundig tilbake igjen til det når utvalgets rapport foreligger. Jeg vil imidlertid vise til at det anses for å ha vært, i hvert fall, en styrke for fagkyndige medlemmer av fylkesnemnd og domstol at de har erfaring fra ulike stadier av en barnevernssak. Det er nettopp denne erfaringen og inngående kunnskapen til saksfeltet som gjør at de kan få betegnelsen fagkyndige. For det andre vil jeg vise til at habilitetsreglene som gjelder for fylkesnemnd og domstol, skal sikre at de fagkyndige medlemmene og meddommerne er habile og uavhengige i den enkelte sak. Fagkyndige som har hatt befatning med den aktuelle saken på et tidligere stadium i saken, vil være utelukket fra å delta i behandlingen av saken i fylkesnemnd eller domstol. Det kan imidlertid være et problem dersom de samme fagkyndige stadig påtar seg sakkyndighetsoppdrag for den samme kommunen. I disse tilfellene kan den private part ha en opplevelse av at de sakkyndige som påtar seg utredningsoppdrag for kommunen, ikke framstår som nøytrale og uavhengige fordi de er oppnevnt og betalt av kommunen. For å sikre at de sakkyndige som oppnevnes for å utrede saker for den kommunale barnevernstjenesten, oppleves som uavhengige og nøytrale av den private part, har Barne- og likestillingsdepartementet anmodet fylkesmennene om å bistå kommunene med å utpeke en sakkyndig i saker der kommunen og den private part ikke kommer fram til enighet om hvem som skal oppnevnes. Dette innebærer at kommunene i slike tilfeller kan henvende seg til fylkesmannen, som vil utpeke den sakkyndige. Den sakkyndige vil i disse tilfellene bli utpekt fra register over fagkyndige som har gjennomført opplæringsprogrammet i barnefaglig sakkyndighetsarbeid. Registeret administreres av Norsk Psykologforening og ajourføres jevnlig. Til slutt vil jeg gjøre oppmerksom på at det i dag er vanskelig å rekruttere et tilstrekkelig antall fagkyndige til å påta seg de nevnte oppdragene. Dersom det skulle etableres en ordning som innebærer at de fagkyndige enten må arbeide som sakkyndige utredere for den kommunale barnevernstjenesten eller som medlemmer av fylkesnemnd eller domstol, vil denne rekrutteringen naturlig nok bli vanskeligere.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Jeg kunne ha svart veldig kort at jeg deler fullt og helt den vurderingen som representanten Trine Skei Grande kommer med. Det er ingen tvil om at den strukturen vi har i kommunene våre, gjør at mange lever i en del ganske små enheter som medvirker til at en del ting er ganske gjennomsiktige. Det er viktig i disse sakene at vi har en rettssikkerhet for enkeltmennesker som opplever det de faktisk gjør i disse sakene. Derfor venter vi nå også på at dette utvalget skal bli ferdig med sitt arbeid, og jeg kan forsikre om at Regjeringen vil gjøre sitt ytterste for å påse at vi følger opp og vektlegger dette på den måten som det faktisk fortjener. Her kan jeg love at det er ingen politisk uenighet mellom representanten og Regjeringen.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Det er en bit av det arbeidet som vi er nødt til å følge opp når vi får rapporten. Vi samler nå inn erfaringsgrunnlag. Jeg prøver sjøl å sette meg inn i omfanget av disse problemstillingene, og vil naturlig nok også legge et løp for hvordan vi kan sikre at vi får nødvendig fagpersonell inn i disse viktige stillingene som skal bekles. Det må jeg få muligheten til å komme tilbake til, men igjen så kan jeg forsikre om at dette tar vi veldig på alvor.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Ja. Jeg kunne nesten ha latt det bli med det svaret, men det kan jeg bekrefte. Halden fengsel er planlagt med 251 plasser, herunder 227 lukkede og 24 åpne. Det er planlagt en egen varetektsavdeling i fengslet. Fengslet vil bli bygd med tanke på fleksibilitet mellom varetektsplasser og ordinære plasser. Antall varetektsplasser vil derfor kunne variere, avhengig av behovet til enhver tid. Jeg føler også behov for å legge til at jeg har hatt dialog med bl.a. Politiets Fellesforbund i Østfold, som har reist dette spørsmålet før. Jeg har også brakt i erfaring at de har fått det samme svaret tidligere. Når det gjelder situasjonen i østlandsområdet, følger vi den nøye når det gjelder spørsmålet om plasser i varetekt. I tillegg til etableringen av Halden fengsel er det nå satt i verk tiltak for å bedre varetektssituasjonen. I 2006 er det åpnet til sammen 31 plasser i Oslo og Drammen fengsler, og i løpet av 2006 tar jeg sikte på å åpne ytterligere 67 fengselsplasser i Åna, Bredtvedt, Sarpsborg, Bergen og Ilseng.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Det er to forhold jeg mener kan bedre situasjonen når det gjelder politiets arbeidsbelastning. For det første er jeg glad for spørrerens vinkling på spørsmålet, fordi vi stadig får oppfordringer om å styrke politiet. Men det kan vi gjøre også med andre metoder enn bare med rene bevilgninger. Det representanten nå spør om, er jo ett av de viktige innspillene vi kan ta med oss når det gjelder det å få flere politiressurser, det at politiet slipper å måtte frakte varetektsfanger, og jeg vil bl.a. også nevne deres håndtering av folk med psykiske problemer. Det er to elementer jeg mener vi må ha med her. Det er det jeg sa innledningsvis, at vi må bygge flere fengselsplasser. Det er Regjeringa godt i gang med. Jeg er glad for å kunne si at vi allerede i år åpner nærmere 98 nye plasser, og de vil komme det sentrale østlandsområdet til gode, hvor det er stort press. Det andre elementet Regjeringa ser på, er hvem som skal foreta selve transportoppdraget. Der ser Regjeringa for seg at man kan la andre aktører enn de rent politifaglig utdannede forestå transporten, à la den arrestforvaringsordningen vi har i flere fengsler.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Det er riktig at vi følger opp intensjonene om å bygge i Halden. Men fengslet i Halden vil jo ikke komme på plass før i 2009, så vi var nødt til å komme opp med noen ekstra tiltak utover det Bondevik-regjeringa la på bordet. Den forrige regjeringa etterlot seg en soningskø på nærmere 2 500 mennesker, og vi mente at det var behov for å ytterligere styrke innsatsen i forhold til dette, utover det Bondevik-regjeringa faktisk foreslo. De 100 plassene jeg refererer til, er i stor grad et resultat av den tilleggssatsingen som kom i tilleggsproposisjonen i fjor. Jeg håper selvfølgelig på at de partiene som dannet Bondevik-regjeringa, vil bidra til å gi oss støtte til den innsatsen som nå gjøres for å få flere plasser, slik at vi unngår at folk løslates fra varetekt, og at folk må stå så lenge i kø for å få en reaksjon. Det svekker tilliten til strafferettskjeden hvis det skal være slike tilstander. Derfor er dette en av den rød-grønne regjeringas viktigste oppgaver.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Kriminalomsorgen arbeider aktivt med både vedlikehold og fornyelse av alle sikkerhetstiltak i hele organisasjonen av hensyn til både ansatte, innsatte og samfunnet for øvrig, som representanten tar opp. Kriminalomsorgens sentrale forvaltning har på bakgrunn av den siste tids utvikling når det gjelder bruk av forvaring, gjennomgått hvilke konsekvenser dette kan få for Kriminalomsorgen. Det er gjennomført en risikovurdering, og videre har man påbegynt arbeidet med gjennomgang av regelverket som regulerer innsettelse og gjennomføring av forvaring. Jeg kan forsikre at Kriminalomsorgen er godt i gang med de nødvendige forberedelser for håndtering av denne type forvaringsdømte. De budsjettmessige konsekvenser av dette arbeidet vil jeg eventuelt komme tilbake til i den ordinære budsjettprosessen.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Jeg ønsker ikke å knytte mitt svar opp til konkrete, uavgjorte og ikke rettskraftige straffedommer. Representanten linker det opp til noen konkrete saker. Det ønsker ikke jeg å gjøre, men jeg ønsker å presisere overfor Stortinget at den jobben som allerede gjøres i Kriminalomsorgen, beroliger meg med hensyn til de viktige aspekter som representanten tar opp: Sikkerhet i forhold til både de ansatte, de innsatte og andre. Der vil jeg særlig trekke fram det arbeidet som er gjort på Ila i forhold til dem som allerede sitter i forvaring, en jobb som jeg mener er god, og hvor de ansatte gjør en kjempeinnsats. Jeg har sjøl også nylig besøkt Stavanger fengsel og sett de sikkerhetstiltak som bl.a. ble iverksatt i forbindelse med varetektsfengsling i påvente av NOKAS-saken. Det gjør meg beroliget at myndighetene gjør jobben sin i forhold til helt konkrete sikkerhetstiltak, som har vært svært gode knyttet til Stavanger fengsel. Den store jobben som de ansatte, bl.a. i Stavanger fengsel, har gjort for å takle en vanskelig situasjon, gjør meg også beroliget.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Det ligger jo i mine tidligere svar at jeg mener vi er tilstrekkelig forberedt i forhold til å takle også framtidige forvaringsdømte, helt uavhengig av konkrete saker som nå pågår og som ikke er avklart rettslig. Den erfaring vi har så langt i forhold til fengsling og forvaring av mennesker som kvalifiserer for forvaringsdommer, mener jeg gir et signal om at vi er på rett vei, selv om – og det skal jeg ikke underslå – dette er store utfordringer for kriminalomsorgen. Jeg er glad for at representanten nettopp tar opp innholdet i kriminalomsorgens aktiviteter på denne måten, fordi vi trenger en økt politisk fokusering på dette når det gjelder kriminalpolitiske handlinger generelt. Jeg er også veldig glad for at representanten spør om forskning. Jeg tror at det er helt nødvendig ikke bare å initiere ny type forskning, men også at det er nødvendig å styrke den forskningen som allerede pågår i forhold til de erfaringer vi nå gjør oss, nettopp for å sikre at de politiske beslutninger som skal tas rundt forvaring og andre straffereaksjoner, i mye større grad er kunnskapsbasert og ikke hendelsesstyrt.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-15:
Jeg skal stille justisministeren følgende spørsmål: «Bruken av forvaring har økt og sannsynligvis er det like før personer med en annen type kriminalitet enn det som har vært vanlig, idømmes forvaring. Utfordringen blir da om systemet er godt nok forberedt på den nye «målgruppen» og om nødvendige tiltak er iverksatt. Kan statsråden forsikre meg og Stortinget om at alle nødvendige sikringstiltak er/blir iverksatt av hensyn til berørte ansatte og innsatte i norske fengsler, slik at gjennomføring av forvaringsdommer gir alle nødvendig sikkerhet?»
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-15:
Jeg registrerer at statsråden mener at man her har kontroll – eller en viss kontroll i alle fall. Det er slik at bl.a. undertegnede har besøkt Ila og sett på den forvaringsenheten man har der oppe. Mesteparten av dem som er innsatt der i dag, er forholdsvis svake kriminelle – hvis man kan bruke et slikt begrep. De begår altså ikke den tøffeste, den mest voldsomme kriminaliteten, men en del annen tung kriminalitet, bl.a. i forhold til sedelighet. Det nye regimet vi kommer til å se, er folk som har begått grove ran og grov, gjentatt kriminalitet à la det vi har sett på Aker Brygge o.l., som etter mitt skjønn er en helt annen type segment av kriminelle. Det er klart at dette er mennesker med en annen evne til manipulering, til å påta seg roller, og som har et større nettverk på utsiden enn det som er vanlig i dag. Derfor ser jeg fram til å høre statsrådens tanker om hvordan vi kan sikre oss at disse ikke får makt i fengslene. Hvordan kan vi sikre oss at de faktisk ikke blir en trussel mot de øvrige innsatte?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-15:
Jeg registrerer at statsråden skryter av det som har skjedd i Stavanger. Det synes jeg er veldig bra, og det er viktig. Da blir det interessant å høre om statsråden har tenkt å videreføre dette når de som, i hvert fall foreløpig, er dømt i første instans, eventuelt ender opp med en forvaringsdom, slik at man har full sikkerhet, tilsvarende det som statsråden nettopp nå har skrytt av når det gjelder prosessen så langt. En annen ting jeg kunne tenke meg å høre statsrådens tanker om, er om man bør ta et initiativ til å starte forskning på hva som skjer med folk etter at man har sonet en forvaringsdom. Det er klart at man har et behov for å skaffe seg erfaring fra det som skjer på innsiden, men også fra når disse menneskene vender tilbake til samfunnet, slik at man kan sette i gang tiltak, kanskje gjennom flere departement, for å hindre at de kommer tilbake igjen. Det er et viktig aspekt i forhold til å bruke nettopp forvaringsregimet, slik jeg ser det.
Trine Skei Grande (Venstre), 2006-03-15:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål: «Sakkyndiges rolle i rettsapparatet er under debatt og kritikk, også innenfor barnevernet. Regjeringen Bondevik satte ned et utvalg for å se på dette. Samtidig er departementets retningslinjer slik at sakkyndige i fylkesnemnder og domstoler kan rekrutteres fra folk som ofte har oppdrag for barnevernet. Ser statsråden at dette kan være uheldig, og at sakkyndige enten bør arbeide for barnevernet eller rettsinstansene?»
Trine Skei Grande (Venstre), 2006-03-15:
Jeg vil først takke for svaret. Jeg er glad for at også statsråden sier at dette er noe hun vil komme tilbake til. Dette er tøffe saker for dem det gjelder. Det er også veldig viktig at instanser som skal ta slike tøffe avgjørelser, har tillit. Jeg er enig i statsrådens bemerkninger om at det også er viktig at de har kompetanse, selvfølgelig. Vi lever i et land som har mange tette, små lokalmiljøer, som kan bidra med både gleder og sorger i slike saker. Det at man har tette, små miljøer, gjør at man kan hjelpe hverandre, men det er også utfordrende. Jeg lurer derfor bare på om statsråden kan utdype om hun er enig med meg i at det er viktig å ha tillit, men at det også er noen spesielle utfordringer i Norge, med vår samfunnsstruktur, med hensyn til å skape den tilliten.
Trine Skei Grande (Venstre), 2006-03-15:
Jeg vil gjerne følge opp noe som statsråden nevnte i sin redegjørelse, nemlig rekrutteringen til disse fagmiljøene, og spørre om statsråden også er opptatt av å fokusere på hvordan vi skal øke rekrutteringen til dette fagområdet, når hun skal ha en gjennomgang av det feltet.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2006-03-15:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til kultur- og kirkeministeren: «NRK har en viktig rolle som allmennkringkaster. Ikke minst for å sikre et bredt tilbud til folket. Det viser seg nå at tunge næringsinteresser innen oljeindustrien sponser NRKs nye serie «Norsk oljehistorie». Dette stiller spørsmål ved NRKs presseetiske holdninger, ved hva allmennkringkasteren kan tillate seg innenfor reglene om sponsing, men også om deres objektive rolle og om allmennkringkastingskravene her tøyes for langt. Hva vil statsråden gjøre for at NRK ikke skal svekke sin rolle som allmennkringkaster?»