Thorhild Widvey (Høyre), 2014-10-21:
Representanten Arild Grande stiller meg to spørsmål. Det første er om jeg kjenner «et ansvar for å sikre en sterk, differensiert, fri og uavhengig presse». Svaret er et klart ja. Dette er jo min hovedoppgave som medieminister. Pressen – eller de redaksjonelle massemediene – er ett av de viktigste elementene i infrastrukturen for det offentlige rom og for den demokratiske samtalen. Det er derfor statens grunnlovfestede ansvar for å sikre at en «åpen og opplyst offentlig samtale» blir kalt «infrastrukturkravet». Vi har en plikt til å legge til rette for en åpen og god infrastruktur for utveksling av nyheter, informasjon og synspunkter fra alle deler av samfunnet. Uten denne utvekslingen kan ikke demokratiet fungere. Norge blir av og til presentert som et slags eventyrland, velsignet med naturressurser som olje og gass, som har gjort oss rike. I motsetning til andre land i Europa har vi så langt vært forskånet for de verste utslagene av finanskrisen. Vi skårer høyt på levekårsundersøkelser, på utbygd infrastruktur og velferd. Og vi skårer rekordhøyt på demokrati og mangfold. I en slik velsignet, men i den store sammenhengen ganske unik situasjon kan det være vanskelig å se den virkelige verdien av en fri presse. Den virkelige verdien – hvor livsnødvendig det er med pressens uavhengige rapportering, diskusjon og kritikk – ser man først når det røyner på, i konflikt, under press. Dette ser vi daglig eksempler på fra konfliktområder rundt omkring i verden, og vi ser det på hvordan frie medier oppfattes som en trussel for udemokratiske regimer. Det er derfor viktig at vi benytter de gode tidene til å sikre en fri og uavhengig presse, slik at den kan være en garantist for demokrati og ytringsfrihet også i trange tider – om de skulle komme. Dette er en billig forsikringspolise for framtiden. Grande beskriver «dystre utsikter» for mange mediehus, med fallende reklameinntekter og varsler om nedbemanninger. Og han stiller med bakgrunn i dette sitt andre spørsmål: Hvilke tiltak kan regjeringen foreslå for å bidra til en fortsatt «sterk, differensiert, fri og uavhengig presse»? Mediebransjen har slitt lenge. For eksempel har avisopplagene falt jevnt siden 1999. Dette er derfor ikke en situasjon som har oppstått over natten, men er utslag av en langvarig utvikling. Til tross for dette, må jeg minne representanten Grande om, foretok den rød-grønne regjeringen seg ingenting for å løse den største og mest akutte hindringen for omstilling i bransjen, nemlig forskjellsbehandlingen av distribusjonsplattformer i momssystemet. Mediebransjens hovedutfordring er å finne sin plass i den nye digitale økonomien, finne forretningsmodeller som kan supplere og på sikt kanskje erstatte dem som avisene har basert seg på i 150 år. Jeg mener at norske mediehus har en unik mulighet til å lykkes med dette. Få andre land har en så høyt utdannet befolkning, med god økonomi, godt utbygd infrastruktur og stor villighet til å ta i bruk nye medietjenester. Det viktigste regjeringen kan gjøre, er derfor å gi bransjen rammebetingelser og handlingsrom for utvikling og innovasjon. Det er bransjen selv som må definere sin plass i den nye medieøkonomien, dette kan ikke regjeringen gjøre. Men vi vil legge til rette for dette bl.a. ved å sørge for at offentlige virkemidler er effektive og målrettede og likebehandler publiseringsplattformer. Den direkte mediestøtten har vi allerede lagt om med virkning fra og med i år. Den nye ordningen med produksjonstilskudd til nyhets- og aktualitetsmedier er plattformnøytral. Det vil si at tilskudd ikke lenger er avhengig av eller blir beregnet bare på bakgrunn av publisering på papir. Dette er en svært viktig endring, fordi vi nå har fått en støtteordning som overlater det til bransjen selv å beslutte hvordan og på hvilke teknologiske plattformer innholdet skal formidles. Vi ønsker å gjøre det samme med den indirekte mediestøtten og vil derfor notifisere en felles, lav momssats for papirbaserte og elektroniske aviser til ESA. Dette vil være et stort løft for hele mediebransjen og vil legge til rette for innovasjon og utvikling av nye digitale tjenester og betalingsmodeller. Innføring av en lik, lav momssats for papir- og e-aviser er i praksis unikt i europeisk sammenheng. Ingen andre land har fått til dette. Den største andelen av avisenes leserinntekter kommer fortsatt fra papiravisene. Regjeringen ønsker derfor å innføre en overgangsordning for papiravisene med varighet på fem år. Med andre ord får bransjen en avgiftslettelse de neste fem årene. På lang sikt, dvs. når de digitale abonnementene er den rådende omsetningsformen, vil regjeringens løsning også innebære at mediebransjen på varig basis får en positiv særbehandling i avgiftssystemet. Sammen med finansministeren og næringsministeren ser jeg nå på hvordan e-aviser skal defineres, og hvordan overgangsordningen for papiraviser skal utformes. Dette vil også være et tema for den kommende dialogen med ESA. Og for å avklare Grandes spørsmål om hva som skal defineres inn under dette: At vi har brukt begrepet «e-aviser», betyr selvfølgelig ikke at den nye momsordningen vil være avgrenset til å omfatte pdf-kopier av papiravisene. Vi skal finne en avgrensning som er prinsipiell og framtidsrettet, og det arbeidet er næringsminister, finansminister og undertegnede i gang med. Vi mener at disse tiltakene vil fremme innovasjon og utvikling og bidra til å hjelpe mediebransjen gjennom den digitale overgangen. Saken ligger nå til behandling i Stortinget, og vil bli gjenstand for budsjettforhandlinger på vanlig måte. Jeg imøteser utfallet av Stortingets behandling. Samtidig har regjeringen varslet en reduksjon av den direkte mediestøtten. Dette følger vi også opp i budsjettforslaget for neste år. I en dynamisk og tilpasningsdyktig bransje må utviklingen styres av aktørene selv – ikke av størrelsen på statlig støtte. Det er et mål for regjeringen å redusere pressens avhengighet av statlige støttetiltak. Allerede i dag utgjør produksjonstilskuddet over 30 pst. av driftsinntektene til de største støttemottakerne. Fallet i avisenes opplags- og annonseinntekter kan gjøre denne andelen enda høyere. Mitt utgangspunkt er at pressen kan stå aller friest når den står stødig på egne økonomiske bein. Selv om vi har lange tradisjoner for å leve med en statssubsidiert kritisk presse i Norge, kan en stor avhengighet av statsstøtte virke konserverende. Dette er uheldig i en periode der bransjen mest av alt trenger innovasjon og omstillingsevne. På sikt kan dette også svekke pressens mulighet til å ivareta sin kritiske funksjon i samfunnsdebatten og dermed også pressens redaksjonelle uavhengighet. Et annet løfte som regjeringen også skal følge opp, er regjeringsplattformens punkt om å begrense NRKs mulighet til å bruke sin robuste økonomi til å svekke frie institusjoners aktivitetsgrunnlag. I høringen av NRK-plakaten pekte mange på at NRKs tilbud av gratis nyheter på nett påvirker de kommersielle aktørenes overgang til digitale betalingsløsninger. Dette er derfor noe som vil bli tatt opp i den kommende stortingsmeldingen om NRK. Som et ledd i dette arbeidet vil departementet sette i gang en studie av NRKs tilbud, og særlig NRKs nyhets- og aktualitetstjenester på nett. Vi vil i denne forbindelse vurdere både hvilke konkurransemessige virkninger NRKs tjenester har, og hvilken positiv effekt tjenesten har for publikum. Et annet tiltak jeg kan nevne, er at regjeringen vil samle tilsynet med oppkjøp og sammenslåinger på mediesektoren under Konkurransetilsynet. I dag behandler som kjent to ulike tilsyn de samme sakene, innhenter de samme opplysningene og gjør langt på vei de samme vurderingene. Dette er unødvendig kostbart, både for staten og for bransjen. Samtidig skal vi ikke glemme at det er noe ganske annet å produsere aviser enn å produsere møbler, klær og hvitevarer. Medier er ikke bare næringsvirksomhet, de fyller også en viktig demokratisk funksjon. Derfor skal vi ha egne regler om eierkonsentrasjon i mediesektoren, men vi skal sørge for at både reglene og forvaltningen av disse blir mest mulig effektive, og at de ikke legger unødvendige byrder og begrensninger på en næring som allerede sliter med store utfordringer. Vi ønsker oss en levedyktig, mangfoldig og uavhengig mediesektor som skal gi oss kunnskap, innspill og ideer fra alle deler av samfunnet. Vi ønsker oss en presse som vi kan stole på, og som vi kan motta impulser fra og bryne våre egne synspunkter mot. Regjeringen ønsker seg medier som bidrar til et åpent og opplyst offentlig rom og en aktiv demokratisk debatt. Dette tror jeg alle partier kan enes om. Så får vi fortsette debatten om hvordan vi best mulig kan få dette til.