Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2012-11-22:
Dette er en interpellasjon som jeg er glad for at vi skal få diskutere i dag. Den berører flere viktige områder. Den berører familiepolitikk, likestillingspolitikk og sosialpolitikk i tillegg til utdanningspolitikk. Det er ikke første gangen jeg reiser denne problemstillingen. Jeg har tidligere, både gjennom et eget representantforslag og i forbindelse med andre saker, løftet de utfordringene som studenter med barn møter. Det er heller ikke sånn at regjeringen har vært uvirksom på dette området. Tidligere statsråd for høyere utdanning og forskning, Tora Aasland, fulgte opp flere av våre forslag, og det fortjener regjeringen honnør for. Likevel er vi ikke i mål. Det er fortsatt hindringer i veien for at vi skal nå målet om at studenter skal kunne kombinere rollen som student og forelder på en best mulig måte. Jeg håper at vi gjennom denne debatten skal kunne komme ett skritt nærmere. Mitt hovedmål er at studenter som blir gravide, må sikres praktisk og økonomisk støtte slik at de både får mulighet til å fullføre svangerskapet og ha en mest mulig normal progresjon i studiene. Samfunnet gir motstridende signaler når det gjelder kvinner og graviditet. Det er en forventning om at kvinner skal kunne få barn tidlig, men samtidig legger ordningene opp til det stikk motsatte. Heldigvis er det nå mange flere kvinner som tar høyere utdanning. Flere kvinner tar lange utdanningsløp, noe som tilsier at de må kunne ha muligheten til å få barn mens de ennå studerer. Enslige mødre må ha en reell rett til å ta den utdanningen de selv ønsker. Det trengs bedre tilrettelegging for studentfamilier for å få mer likestilling mellom mannlige og kvinnelige studenter. Derfor bør det også gis rett til pappapermisjon for studenter, for også studerende pappaer ønsker og har behov for nærvær med sitt barn. I Soria Moria II har regjeringen stadfestet at de vil styrke finansieringen for studenter med barn. Foreløpig har ikke regjeringen gjort noen store grep for å bedre økonomien til studenter som har barn. Det er flere økonomiske forhold som gjør situasjonen vanskelig. Arbeidstakere som får foreldrepenger fra Nav, har i dag krav på 47 uker permisjon med 100 pst. dekning. Foreldrestipend i Lånekassen gis derimot bare i 44 uker, noe som er tre uker mindre. Her burde det vært et likeverdig tilbud. Vi mener det er en selvfølge at barn av studentforeldre også skal ha rett på tid sammen med sine foreldre. I dag er det ikke mulig for studenter med barn å motta foreldrestipend fra Lånekassen om ektefellen eller samboeren mottar foreldrepenger fra Nav. Dersom far skal få foreldrestipend, kan ikke mor ha mottatt foreldrepenger fra Nav samme semester, og omvendt. Det er her viktig å presisere at foreldrestipendet kun er en fullstipendiering, og derfor ikke er noen reell endring eller bedring av økonomien til den enkelte i gjeldende periode. Det fullstipendieringen fører til, er at studenten ikke skal behøve å få økt lån for perioder i studietiden hvor hun eller han ikke har mulighet til å avlegge studiepoeng. Jeg mener vi må innføre bedre studiefinansieringsordninger for studenter i foreldrepermisjon, bl.a. gjennom å gi studenter som får barn, rett til en overgangsstønad uten at stipendet blir gjort om til lån. En stor utfordring som mange av de studentene jeg har snakket med, påpeker, er den såkalte 6-månedersregelen. For å ha rett på foreldrestipend i Lånekassen må studenten ha rett til støtte fra Lånekassen i de siste seks månedene før fødsel. Grunnlaget for regelen er at en skal unngå muligheten for å melde seg opp som student bare for å få foreldrestipend fra Lånekassen. Det krever en særskilt god familieplanlegging dersom man ikke skal risikere å bli rammet av denne regelen. Jeg mener det bør vurderes om regelen kan gjøres mildere gjennom å senke kravet til tre måneder i stedet for seks. På denne måten hindrer vi at ordningen misbrukes, samtidig som studentene i større grad vil sikres den nødvendige økonomiske støtten. Personer som får barn etter endt studium og før de har opparbeidet seg seks måneders opptjening i arbeidslivet, får ikke støtte fra Lånekassen siden de ikke er studenter lenger, og de får heller ikke foreldrepenger fra Nav fordi de ikke har jobbet lenge nok. Disse mottar i dag kun engangsstønad, og kan søke om sosialstønad. Foreldrestipend gis i dag i opp til 44 uker, og en student som har avsluttet sin utdanning, beholder sin studentstatus fram til neste semester begynner. Men studenter som får barn etter siste eksamen, men før studentstatusen opphører, får derfor i dag foreldrestipend bare fram til 14. august, men ikke lenger. Det må sikres bedre ordninger i overgangen mellom studium og arbeid. Studenter bør ha rett på fullt foreldrestipend så lenge de hadde studentstatus da foreldrestipendet først ble innvilget. Studenter som får barn etter siste eksamen, men før 14. august, bør motta foreldrestipend i fulle 44 uker. Studenter som har termin etter 14. august, bør dekkes av Nav på lik linje med arbeidstakere med full opptjening. Jeg mener også at det bør innføres andre og bedre studiefinansieringsordninger, som bl.a. å innføre tolv måneders studiestøtte for foreldre med barn. Et annet tiltak har Kristelig Folkeparti i sitt alternative budsjett. Et økt skattefradrag per barn som utbetales kontant til dem som ikke betaler skatt, ville også vært en hjelp til denne gruppen. Samtidig ville en økning av engangsstøtten, som Kristelig Folkeparti gjør i sitt alternative budsjett, en dobling, også ha vært med på å hjelpe denne gruppens økonomi. Det kan være vanskelig å skulle ha en deltidsjobb eller sommerjobb som gir nok inntekt i sommermånedene, da også mange barnehager er stengt. Også barn av studentforeldre har rett til å ha sommerferie sammen med foreldrene sine. Jeg vil også legge til at familiepolitisk begrunnede skattefradragsordninger bør vi vurdere å målrette i sterkere grad mot en-inntektshusholdninger med svak økonomi. Og dessuten: Ved barns sykdom eller egen sykdom er støtteordningene dårlig tilrettelagt for studenter. I dag må studenter enten være helt friske og motta stipend og låneordninger under normale forutsetninger, eller være sykemeldt på heltid og motta sykestipend. Vi har i en periode hatt unntak fra denne regelen, men det er et unntak som burde vært gjort permanent. Muligheten for å få gradert sykemelding åpner for at en kan ta de studiepoengene som familie- og helsesituasjonen ville ha tillatt. Det ligger også et stort ansvar på studiestedene for å få til gode ordninger. Studenter med barn som skal ut i obligatorisk praksis, vil i sterkere grad ha behov for særskilt tilrettelegging for å få praksisplass nær hjemstedet. Studenter med barn som skal ut i obligatorisk praksis, må prioriteres i køen for å få praksisplass nær hjemstedet. Krav til obligatorisk oppmøte samt at undervisningen skal foregå sent på ettermiddag eller kveldstid, gjør det vanskelig for studenter med barn å oppfylle kravene. Her kan studiestedene bli mye bedre til å tilrettelegge. Det må også vises større fleksibilitet i overgangen mellom studier og foreldrepermisjon, både for studentmødre og studentfedre. Det er sånn at termindatoen sjelden følger studieåret og semesterinndelingene, og det er vanskelig for en studentforelder å komme tilbake til studiet midt i et semester. Dette krever igjen fleksibilitet og tilrettelegging fra studiestedets side. Et hovedinntrykk i helse- og trivselsundersøkelsen blant studenter i Trondheim fra 2007 er at studenter skal være aktive. La meg få med det som et siste punkt: Studenter skal være med på studentkvelder, de skal gå på konserter og generelt delta i det kulturelle og sosiale som skjer i samfunnet. Dette er aktiviteter som krever bruk av penger, og man får inntrykk av hvilken betydning det å være sosialt aktiv student har, i og med at dette ser ut til å være noe studenter prioriterer. Studenter sier at de i dag må ha en deltidsjobb for å ha råd til å være sosialt aktive. Studenter med barn har verken tid eller råd til å være med på viktige sosiale sammenkomster for studenter. Som KrF-er mener jeg også det at må være økonomisk mulig for foreldre med barn å være heltidsstudenter – å kunne være ordentlige studenter og delta i sosiale aktiviteter.