Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2015-06-10:
Siden det nå er kraft vi skal diskutere, tror jeg at jeg begynner med å notere meg at kraftuttrykkene satt løst hos siste taler. La meg begynne med å minne om hva som er bakteppet. I det norske kraftsystemet har vi, som ett av to land i Europa, nesten 100 pst. ren, fornybar kraft. Faktum er at de aller fleste årene produserer vi mer fornybar kraft enn vi totalt konsumerer i det norske kraftsystemet, så vi står ikke bare i en situasjon hvor vi har ren, fornybar – regulerbar i all hovedsak – kraft, vi har også muligheten til å hjelpe våre naboer i Europa med denne kraften for å utfase fossil energibruk andre steder i Europa. Innenfor rammen av EØS-avtalen har vi en forpliktelse, inngått under den siste regjeringen, til å nå en prosentvis energibruk av fornybar energi i det totale energikonsumet på 67,5 pst. Det er høyere enn det absolutt alle medlemslandene i EU har, og det er et mål vi ligger veldig godt an til å nå. En av årsakene til det er innføringen av det grønne elsertifikatsystemet som trådte i kraft 1. januar 2012, etter at bl.a. dagens to regjeringspartier hadde presset på overfor den rød-grønne regjeringen for det. Fordelene med elsertifikatsystemet er mange. Jeg vil trekke fram at teknologinøytralitet er en av dem. Jeg vil peke på at forutsigbarheten er en annen, og nettopp forutsigbarheten er jo grunnen til at vi har dagens debatt. Jeg har lyst til, før jeg glemmer det, å takke saksordføreren og komiteen for godt arbeid med saken. Saksordføreren sa at det er «ikke store endringer». Nei, det er ikke store endringer som vi nå foreslår i selve sertifikatsystemet, sammen med våre svenske kolleger. Det er tvert imot de endringene som er forutsatt i den bindende avtalen mellom Norge og Sverige. Det bidrar til å skape forutsigbarhet for ordningen og verdien av sertifikatene i tiden som ligger foran oss, og vi har vært opptatt av å bygge opp og forsterke denne forutsigbarheten i vårt arbeid sammen med våre kolleger i Sverige. Så omfatter proposisjonen flere ting enn det vi er forpliktet til å adressere, noe flere, bl.a. talsmenn i både Høyre og Fremskrittspartiet, har vært inne på, f.eks. å inkludere i overgangsordningen anlegg med effekt under 10 MW med byggestart etter 1. januar 2004. Vi har – nettopp for å skape den forutsigbarheten for aktører som ser at de kan bli ferdige med et anlegg i 2020, men frykter at de går over datoen – sagt at vi ønsker å tillate at også anlegg som kommer i produksjon etter 1. januar 2021, kan kvalifiseres til å delta i ordningen. Vi har fremmet forslag om – og kommer til å få flertall for – å frita også norske oljeraffinerier på Slagentangen og Mongstad for sertifikatplikt. Svenske raffinerier har ikke sertifikatplikt, og det samlede skatte- og avgiftsnivået for norske raffinerier indikerer at vi er nødt til å lette deres byrde når det gjelder offentlig pålagte utgifter, for at de skal kunne overleve over tid, få ordentlige konkurransevilkår over tid, sammenlignet med anlegg andre steder rundt Nordsjøen. Så hører jeg at mange har vært bekymret for situasjonen i Sverige. Det er helt riktig – kanskje ingen har sagt det, men jeg har sagt det noen ganger – at vi, den norske regjeringen, var ikke veldig opptatt av å øke ambisjonene i det felles norsk-svenske sertifikatsystemet fra 26,4 TWh til 28,4 TWh, men basert på at vi over årene har hatt et langt og tillitsfullt og godt samarbeid med våre svenske kolleger, uavhengig av hvilken regjering vi har hatt i Norge – og i Sverige, for den sakens skyld – forsøkte vi å være imøtekommende overfor den nye svenske regjeringen. De kunne i og for seg ha innført dette målet på egen hånd og skapt akkurat den samme markedsutfordringen uten å ta det inn i avtalen, så vi benyttet muligheten til også å forhandle med svenskene om at de skulle fjerne det elavgiftsfritaket som tidligere har gjeldt for vindkraft, stor vindkraft, i Sverige. Det var vi opptatt av nettopp for å skape jevnere konkurransevilkår mellom norske og svenske store vindkraftprosjekter. Det forslaget den svenske regjeringen har spilt over til Riksdagen, gikk mye lenger enn det vi har bedt om, og jeg oppfatter at det er det som har vært debatten i det svenske ordskiftet og blant svenske parlamentarikere, ikke det vi har bedt om, nemlig at elavgiftsfritaket for stor vindkraft skal fjernes. Så har jeg notert meg at den svenske regjeringen nå har valgt å trekke tilbake den første proposisjonen og har sagt at de vil gå tilbake til Riksdagen i to forskjellige proposisjoner, med heving av nivået for elsertifikatordningen i én sak og opphevingen av elavgiftsfritaket i en annen sak. Det som mange, inkludert saksordføreren, har vært inne på og pekt på, er at det selvfølgelig er en forutsetning for hele avtalen at alle deler blir fulgt opp av begge land. Så ble det vist til Tord Liens energipolitikk. Nå fører Tord Lien ikke noen privat energipolitikk, selv om mye kunne tyde på det her i stad. Tord Lien forsøker så godt han kan å styre regjeringens energipolitikk. Men det er altså sånn at sertifikatordningen er etablert av de rød-grønne, sammen med Sverige. Jeg er glad for at de rød-grønne partiene i all hovedsak slutter opp om de endringene vi i dag tar til orde for. Vi fjerner altså usikkerhetsmomentet for et anlegg som kanskje er prosjektert til å være ferdig i oktober i 2020, men som blir ferdig i mars 2021. Med det regimet som lå til grunn før vi tok over, ville ikke et anlegg som ble ferdig i mars 2021, fått en eneste øre i grønne sertifikatinntekter. Det andre er at vi har fått svenske myndigheter med på å fjerne fritaket for elavgift for store vindkraftanlegg. Vi har styrket tilgangen for disse framtidige produsentene til det europeiske markedet og dermed styrket lønnsomheten. Vi har sagt at vi skal innføre et avskrivingssystem som vil gjøre at man får fem års avskrivingstid også på norske vindkraftprosjekter, som man har hatt i Sverige i de senere år, og som har bidratt stort til at en god del av anleggene har havnet i Sverige. På en lang rekke punkter har vi styrket situasjonen for utbygging av fornybar kraft-prosjekter, og derfor er det to ting jeg er glad for. Det ene er at det fortsatt er sånn at det bare er én av fire aktører på Fosen som har sagt at dette prosjektet ligger dødt, at de ikke ønsker å gå videre med prosjektet. Derfor synes ikke jeg at Stortingets representanter skal erklære dette prosjektet gravlagt. Det er faktisk fortsatt en del krefter som jobber for å realisere dette store prosjektet. At det har blitt vanskeligere fordi Statkraft har gått ut av det, tror jeg ingen skal legge skjul på, men det jobbes fortsatt med det, og det kan fortsatt bli realisert. Det påstås at vi ikke jobber for å erstatte fossil energi med fornybar kraft. Det er rett og slett ikke riktig. Tvert imot har vi styrket signifikant det virkemiddelapparatet som først og fremst har som oppgave å legge til rette for økt bruk av kraft i det norske samfunnet, f.eks. Enova, som også har tatt over alt ansvaret for å elektrifisere og redusere CO2-utslippene fra transport. Vi har jobbet målrettet for å erstatte fossil varme med fornybare energikilder, vi har styrket kraftig satsinger på reduserte CO2-utslipp og bedre energieffektivitet i industrien, som styrker industriens konkurransekraft, og Johan Sverdrup vil bli forsynt med kraft fra land, den største elektrifiseringen i norsk historie – alt dette under denne regjeringens ledelse.