Fridtjof Frank Gundersen (Fremskrittspartiet), 2000-10-31:
Jeg begrenser min knapt tilmålte taletid til en nærmere begrunnelse for Fremskrittspartiets bemerkning i innstillingen. Den dreier seg om EUs planer om å danne en europeisk arm innenfor NATO, den såkalte europeiske forsvarsidentitet, som forutsetter en vesentlig omlegning av forsvarsstrukturen i Europa. Som bekjent ønsker EU å opprette en egen hær som kan gripe inn i internasjonale kriser utenfor EU. En viktig forutsetning for å iverksette planene er at EU vil kunne gjøre bruk av NATOs infrastruktur og logistikk. En annen viktig forutsetning er at myndigheten til å iverksette og gjennomføre slike militære aksjoner overføres fra VEU til EU. Dette er alt besluttet, og innebærer at VEU, der 28 land er involvert, på dette området blir erstattet av EU med sine 15 medlemmer. Mens Norge nå er med i alle sentrale organer innenfor VEU, vil Norge i fremtiden bare oppnå visse rettigheter til å bli konsultert av EU, og vil derved miste vesentlig innflytelse innenfor det nye forsvarssystemet. Vårt fremtidige hovedproblem er at vesentlige spørsmål innenfor NATO vil kunne bli drøftet bilateralt mellom USA og EU, og at forhandlingsresultatet deretter blir presentert for Norge som en fullbyrdet kjensgjerning. Det er den situasjon Norge står overfor i dag. Men det er likevel en viktig sak som ennå ikke er avgjort innenfor EU, og det er hvordan det skal gå med Vestunionens parlamentariske forsamling. Her møtes medlemmer fra 28 europeiske lands parlamenter til drøftelser av utenriks- og forsvarspolitiske spørsmål. VEUs råd, der bare 10 EU-lands regjeringer er fulle medlemmer, er forpliktet til å avgi rapport til forsamlingen og svare på spørsmål. Norge er assosiert medlem, og er som sådan med i alle komiteer og har forslagsrett og stemmerett i disse. Spørsmålet er hva som vil skje med denne forsamling når VEU-rådets oppgaver overføres til EU. Tysklands holdning synes klar. Utenriksminister Fischer, som representerer De grønne, har gitt uttrykk for at EU bør utvikles til en føderal stat, og synes å ha alminnelig støtte for dette syn både fra CDU og SPD. Det innebærer at EU-parlamentet må bli et føderalt parlament som også vil kontrollere EUs forsvars- og utenrikspolitikk. Av dette følger at VEU-forsamlingen må avskaffes. Man kan ikke ha to konkurrerende parlamenter på disse områder. EU-parlamentet er interessert i å bli tildelt større makt, og har i en rapport av 6. oktober i år gått inn for at VEU-forsamlingen nedlegges. Den franske forsvarsminister, Alain Richard, derimot uttalte 16. oktober i år at VEU-forsamlingen er av stor verdi og må opprettholdes, selv om den må tilpasses de øvrige organisatoriske endringer i EU. Han uttalte: For tiden foreslår vi, dvs. det franske formannskapet, ikke bare å opprettholde de nasjonale parlamenters kompetanse og den rolle EU-parlamentet kan spille basert på dets informasjoner, men også det forumet som Den vesteuropeiske unions forsamling representerer. Dette spørsmålet vil ikke bli tatt opp på toppmøtet i EU i Nice i desember. Det er åpenbart i Norges interesse at våre parlamentarikere får best mulig anledning til å utveksle synspunkter med parlamentarikere fra andre europeiske land, ikke minst EU-land, om forsvars- og utenrikspolitiske spørsmål. Like klart må det være at Norge ikke er interessert i at EU utvikles til en føderalstat med EU-parlamentet som føderalt parlament. Det har vært lite diskusjon i Norge om disse sentrale spørsmål, og det er uklart for meg hvilken holdning vår regjering inntar, og hvilke muligheter den har for å formidle eventuelle synspunkter. Da spørsmålet for noen måneder siden ble drøftet mellom VEU-parlamentarikere og ambassadører i Brussel, virket det som om den norske ambassadør var uten instruks.