Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-02-27:
Vi snakker om noe som under Kosovo-krigen på NATO-språk, på engelsk, ble betegnet som «take out those vehicles», hvilket oversatt til norsk betyr at man skal ødelegge et panserkjøretøy og drepe dem som er inne i det. Selv er jeg tilhenger av, når man snakker om brutale forhold, å ikke kle inn ordene. Krig handler om at noen blir drept, eller at man risikerer å miste sitt eget liv. Det som har skapt debatten rundt dagens tema, er ikke dette forhold, men om man i tillegg til å ta liv og risikere å miste sitt eget liv, også kan påføre skade – deretter – gjennom eventuelle varige virkninger. Det er det som er kjernen i debatten. Med det som utgangspunkt tror jeg at man uansett ikke kan være forsiktig nok. Jeg opplever at forsvarsministeren både i sin redegjørelse opprinnelig og i den han har gitt i dag, har lagt den holdningen til grunn. Jeg opplever også at han på de punkter hvor det har vært reist kritikk, spesielt når det gjelder informasjonsflyt, har tatt dette opp på en ryddig og skikkelig selvkritisk måte, om jeg skal få uttrykke meg slik – rett og slett for å lære. Jeg er glad for det midlertidige standpunkt som Norge har gått inn for, nemlig at man ikke bør benytte den ammunisjonstypen som det her er snakk om, så lenge medisinske årsakssammenhenger ikke er avklart. Jeg synes også redegjørelsen for de initiativ som Norge har vært med på innen NATO, og som man har tatt på egen kjøl i vårt eget land overfor militært personell, gir uttrykk for at man tar saken på alvor. Jeg vil i den sammenhengen også rose forsvarsministeren fordi han tar på alvor den debatten som har oppstått i Nord-Norge rundt en del av våre kystfort, og for at han er beredt til å gå inn i dette, slik at man kan rydde av veien det det eventuelt ikke er, og forsøke å finne fram til årsaken. Jeg har den tillit til forsvarsministeren at dette skjer med den seriøsitet som er nødvendig, slik at ikke noe skal hefte ved disse forsvarsinstallasjonene som det ikke er grunn til. Så at dette er tatt opp i dag, oppfatter jeg som særdeles viktig. Når det gjelder våpentypen det her er snakk om, er jo åpenbart hensikten å bruke DU eller utarmet uran for å ha panserbrytende effekt. Selv skulle jeg gjerne ha sett at forsvarsministeren ved en egnet anledning kom tilbake til alternativer til dette, til andre stoffer som kan brukes. Jeg er klar over at hvis man holder seg til militærspråk, er det både noe som handler om anslagsvinkel, og hvordan man skyter for å få effekt. Men ut fra den lille lesning jeg selv har rukket å foreta i tilknytning til forsvarsministerens redegjørelse, finnes det i alle fall noen typer alternativer. Jeg skulle gjerne se at disse var på bordet, slik at de av oss som innerst inne, for å si det litt folkelig, er for kuler og krutt, men mot radioaktivitet, var sikre på at denne grensen var trukket veldig skarpt, og at vi ikke sitter igjen med en risiko for at en ammunisjonstype er brukt fordi man av kost-nyttegrunner fant det nyttig å bruke den, fordi kanskje alternativene var dyrere. Jeg skulle gjerne se at man kom tilbake til dette, fordi det ut fra enhver form for å føre en seriøs forsvarsdebatt er en viktig informasjon overfor Stortinget, som jeg er helt sikker på at forsvarsministeren tar med på sin måte. Når det gjelder denne situasjonen, føler jeg at det fra Norges side, både i vårt eget land og i NATO, gjøres et seriøst forsøk på å avklare alle sammenhenger, og jeg har sagt at det er positivt. Det som har skapt min uro, og som ikke har fjernet den, er i grunnen den instruksjon som er gitt via NATO til personell som skal ta seg inn i stridsvogner eller andre pansrede kjøretøyer hvor slik ammunisjon er blitt brukt. Man utsteder selvfølgelig ikke denne type vernebestemmelser nærmest i blinde, for å si det på den måten. Når slike bestemmelser utstedes, må det være fordi man har en slags kvalifisert uro for noe. Og om vi, i forsiktigste fall, sier at årsakssammenhengen ikke er trukket, og at intet er påvist, så har man altså valgt å si at her må man være forsiktig. Det er i seg selv tillitvekkende at man har valgt å gjøre det, men det er også utgangspunktet for at jeg synes man skal bore i den bakenforliggende uroen som ligger i disse sammenhengene, og som gjør at jeg for min del, på vegne av Venstre, nøye vil følge ethvert forløp i saken. For å si det veldig kort: Vi er for et forsvar, men vi finner det vanskelig å kunne forsvare et forsvar som i praksis bruker elementer av stridsmidler som gjør at man legitimerer bruk av det vi kan kalle ABC-våpen. Nå er det ikke B og C som er temaet her, men bruker man elementer av kjernefysiske våpen og det skulle vise seg at man er på det sporet – selv om man er i en lang, lang tankerekke og i ytterkanten av tankerekken – kan man jo prøve å tenke seg hva det skulle bety internasjonalt i forholdet mellom fattige og rike land, når noen nettopp sier at den fattige manns atombombe er biologiske og kjemiske våpen, med de bæremidler som hører til dette, og på den andre siden, den åpenbare risiko som man utsetter eget militært personell og sivile for så lenge dette ikke er klarlagt. Min konklusjon er at forsvarsministeren har nærmet seg dette på en tung og skikkelig måte, og jeg har tillit til at han vil fortsette å gjøre det. Jeg vil på vegne av Venstre forbeholde meg retten til å komme tilbake til det fornødne initiativ, slik at jeg er sikker på at vi hele tiden er føre var. Jeg føler at forsvarsministeren har lagt opp til en føre var-tenkning i hele sin håndtering av saken, og jeg synes han står i en trygg tradisjon når han gjør det. Men hvis man i ytterste fall skulle ende i en situasjon hvor det viser seg at det er noen som helst form for sammenheng, vil ikke jeg si annet enn at det vil ha en utrolig demoraliserende virkning på de fleste av oss som er tilhengere av et forsvar, og som ønsker et forsvar. Vi ville ikke like at ting ikke var sagt, men vi føler at forsvarsministeren har en vilje til at det som skal sies, blir sagt, og at han vil bore i det. For Venstres del føler vi at en må gå så tungt inn i dette for å være sikre på at når man stilles overfor så alvorlige situasjoner som en eventuell krigssituasjon, skal man i hvert fall ikke ha denne undringen eller usikkerheten. Og selv om den, slik det på en utmerket måte er beskrevet av representanten Restad, ikke kan trekkes lenger enn det han oppsummerte til, er det i hvert fall fortsatt spørsmål som ikke er besvart etter vårt syn. Til syvende og sist er det et føre var-prinsipp som må gjelde når det gjelder å trekke grensen mellom, for å si det litt folkelig, uran og radioaktivitet, selv om mengden er liten, og det vi kan kalle for å bruke kuler og krutt, selv om det har en moderne, effektiv og selvfølgelig meget ødeleggende virkning. Det er ingen ting av det vi snakker om her, som ikke handler om det å ha en ødeleggende virkning, men det er ødeleggelsens karakter som skaper spenning i debatten, som jeg føler at vi må håndtere med alvor, og som jeg, ved å uttrykke meg på den måten jeg gjør, også oppfordrer forsvarsministeren til å fortsette og gjøre i de spor han har påbegynt.