Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-04-04:
I veldig mange år har det versert konspirasjonsteorier om at det har vært gjort veldig mye galt med manipulering og styring av hele hovedflyplassprosessen i den ene hensikt å sørge for at den nye hovedflyplassen skulle bygges på Gardermoen. Noen spør om det kan være noe galt i det. Ikke nødvendigvis, men hvis det i prosessen har vært begått lovbrudd, har vært tilbakeholdelse av viktig informasjon til Stortinget, har vært organisert arbeid på en viss måte, så kan det ha vært lovstridig. Og denne teorien er det faktisk så mange fakta og påstander som sannsynliggjør, at det ville være galt hvis man ikke fikk en skikkelig gransking, undersøkelse, for å se om det var noe hold i det, og kanskje særlig av hensyn til de berørte, for å få slått fast at det ikke er noe hold i teorien. Og teorien – for å gå gjennom den – er relativt enkel: Noen på toppen av arbeiderbevegelsen bestemte seg på et tidlig tidspunkt for at man ensidig skulle legge til grunn distrikts- og regionalpolitiske hensyn og bruke plassering av hovedflyplassen i et slikt øyemed, at samfunnsøkonomi, transportøkonomi og hensynet til passasjerer og flyselskaper skulle være underordnet det politiske ønsket om å skaffe en motor til utvikling av Hedmark-, Oppland-, Romeriksregionen. Først fikk vi Lundby-utvalgets valg når det gjaldt ny hovedflyplass for lenge siden. Der var det Hobøl som ble innstilt, og ikke Gardermoen, noe toppene i arbeiderbevegelsen som ønsket Gardermoen, ikke likte. Så dukket det plutselig merkverdig opp fra Samferdselsdepartementet prognoser om det fremtidige behovet for flyplass, fordi man så på antall reisende i fremtiden. Og så kom det en prognose fra Samferdselsdepartementet som sa at veksten i antall flypassasjerer ville bli mye mindre enn man tidligere hadde trodd, og at det derfor ikke var nødvendig å sette i gang bygging i Hobøl. Det kunne utsettes fordi det ikke var noe behov for det. Man stoppet Hobøl på et grunnlag som senere viste seg å være feil. Men man fikk stoppet Hobøl. Så vokste etter hvert igjen behovet for å få en hovedflyplass, og i stedet for å gå tilbake og begynne å bygge Hobøl, fikk man et nytt utvalg. Det utvalget vurderte også Gardermoen og Hurum, og var kanskje også og så på noen andre steder. Det utvalget konkluderte med at Hurum var å foretrekke fremfor Gardermoen. Ny skuffelse – det var ikke slik det var ment, men man forsøkte ved voldsomt press overfor Arbeiderpartiets stortingsgruppe, og la saken frem for Stortinget om allikevel å velge Gardermoen, og ikke Hurum, som var innstilt av denne komiteen. Man greide ikke å vinne frem, og Stortinget vedtok i 1988 med knepent flertall Hurum – nytt slag i ansiktet på dem som ville ha flyplassen på Gardermoen av distriktspolitiske og regionalpolitiske årsaker. Neste hendelse var at på tross av at alle som snakket om værmålinger, sa at de måtte holde på en lang stund – minst to år – for at målingene skulle være holdbare, skyndte daværende statsråd William Engseth seg etter stortingsvalget i 1989, men før det nye stortinget og den nye regjeringen var tiltrådt, å offentliggjøre dramatiske rapporter fra noen få måneder med værmålinger, som konkluderte med at Hurum var ubrukelig. Og den nye regjeringen Syse arvet denne opplysningen om at det var dramatisk med tåke på Hurum, synspunkter som senere er bestridt av mange meteorologer og fagfolk. Men det var den holdning også politisk at hvis Meteorologisk institutt og fagekspertisen sa at det var for mye tåke, kunne jo ikke vi stortingsrepresentanter ta en tur til Hurum og si at vi tror ikke noe på det. Men i ettertid har det dukket opp veldig mange påstander, inkludert rapportene til Jan Wiborg, som døde under tragiske og merkverdige omstendigheter noen år senere da han nettopp begynte å forske i disse værmålingene, og selv mente at han kunne avsløre at det var juks og fanteri med dette. Så kom altså saken tilbake til Stortinget. Det er i høringene fremkommet ganske mange opplysninger, kall det gjerne påstander, og en del er underbygd av fakta, som tyder på at grunnlaget for å skrinlegge Hurum som alternativ var sviktende. Og hvis denne prosessen er styrt fra høye nivåer i regjering og stortingsgrupper, kan man ha begått alvorlige lovbrudd. Så ble da Hurum skrinlagt i 1991, og nye runder for å få flyplassen på Gardermoen ble satt i verk. Man visste at det ikke var nok med samfunnsøkonomi og transportøkonomi, for hovedtyngden av passasjerer er sør for Oslo. Hovedtyngden av flyene skal sørover fra Oslo. Samfunnsøkonomisk, transportøkonomisk, hensynet til brukerne tilsa at flyplassen legges sør for Oslo. Man var livredd for at Hobøl på nytt kunne dukke opp som alternativ. Man fikk gitt signaler slik at luftfartsdirektøren stoppet et brev som meddelte at man kunne ha utredet Hobøl på samme basis som Gardermoen bare på tre måneder, noe som altså ikke hadde betydd noen utsettelse. I debatten i 1992 var det nettopp det å få et vedtak som var avgjørende, man tålte ikke mange år med ørkesløs vandring på nytt. I høringene er det fremkommet at man ville fått Hobøl utredet med det samme detaljeringsnivået som Gardermoen bare på tre måneder, fordi veldig mye lå der fra Lundby-utvalgets innstilling ti år tidligere. Derfor var det om å gjøre med raske vedtak og at man ikke fikk Hobøl på banen, og derfor ble bl.a. det brevet som viste disse tingene, stoppet. Og det ble lagt lokk på debatten, en skulle ikke ha noe som kunne forkludre planen om å få flyplassen til Gardermoen. Man visste at i Stortinget var det veldig vanskelig. SV var vanskelig, Senterpartiet var vanskelig; de ville ha delt løsning. Så lanserte man selvsagt lynraskt Gardermobanen, et fantastisk flott togprosjekt som skulle være et miljøtog. Man ville få det nødvendige antall representanter til å gå for Gardermoen fordi det skulle komme et miljøtog. Og det ble presentert med brask og bram som bedriftsøkonomisk lønnsomt, med 7-8 pst. avkastning av investert kapital. Det viser seg i ettertid at alle rapporter fra Mydske til Tore Tønne – det nye regjeringsmedlemmet – sier at det var aldri mulig å få bedriftsøkonomisk lønnsomhet i Gardermobanen. Men den ble lagt inn i saken for å få de nødvendige stemmer for Gardermoen som ny hovedflyplass. Det var et virkemiddel for å få det nødvendige antall representanter til å være med på det. Det at man skulle være saklig og korrekt når det gjaldt informasjon og opplysninger til Stortinget, det var ikke så viktig, hvis man bare fikk det nødvendige antall stemmer for Gardermoen som hovedflyplass. Det er denne konspirasjonsteorien som er grunnlaget for gransking. Vi mener at det er mer enn nok dokumentasjon på at man kunne latt dette arbeidet utføres av en protokollkomite som kunne vurdere om det – når man gikk igjennom dette i forhold til påtalemessig tenkning, med vitneavhør, med dokumentasjon – var grunnlag for å reise tiltale for brudd på ansvarlighetsloven mot én eller flere tidligere samferdselsministre. For det er én eller flere, det er riktig som Arbeiderpartiet sier, at det er flere som har gjort merkverdige ting i sitt arbeid. Når vi ikke fikk flertall for det i komiteen, har vi ingen problemer med å være med på at en granskingskommisjon skal operere på samme måte, være sammensatt slik at en har den nødvendige kompetanse til å systematisere den haugen av materiale som vi alle sammen har. Den må systematiseres, gjennomgås ut fra profesjonalitet når det gjelder å vurdere om det er nok grunnlag til å reise en tiltale for riksrett. Noen må gjøre jobben, at det blir en granskingskommisjon som gjør det først, er helt i orden. Hvis den konkluderer slik jeg tror den vil, vil en protokollkomite i etterhånd ha mindre arbeid å gjøre, for jobben er gjort på forhånd.