Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-11-25:
Det sosialistiske landbrukspolitiske systemet har medført en dramatisk nedbygging av det norske landbruket gjennom en halvering av antall produsenter på 20 år, dårlig inntektsutvikling i næringen, og at så mange som 34 000 gårdsbruk i dag står tomme. Landbrukspolitikken fratar matprodusentene det meste av næringsfriheten samt innholdet av eiendomsretten og gjør at utviklingsmulighetene er få. Det er naturlig nok vanskelig med rekruttering til en næring som er så gjennomregulert med et omfattende byråkrati. For å snu denne vedvarende negative utviklingen for landbruket er det nødvendig med grunnleggende endringer som gjør at bonden får bestemme mer over egen produksjon og at politikere og byråkrater får mindre innflytelse. Færre regler og reguleringer for landbruket vil bety større utviklings- og inntektsmuligheter enn det som dagens regulerte rammebetingelser for næringsoverføring gir grunnlag for. Det vil etter hvert bli en friere verdenshandel også for matvarer, og da er det viktig at man benytter denne tiden for å sikre at norsk landbruk får rammebetingelser som er tilpasset et nytt handelssystem. Friere handel også med landbruksprodukter vil bety større konkurranse i det norske matvaremarkedet, noe som vil komme forbrukeren til gode. Det vil også innebære eksportmuligheter og nye markeds- og inntektsmuligheter for norske matprodusenter. Mens regjeringen er mest opptatt av å holde fast på den gammeldagse reguleringspolitikken som ikke fungerer, mener Fremskrittspartiet at vi må gripe de mulighetene en friere handel gir for landbruket. Vi har i den siste tiden kunnet lese forsker Ivar Gaaslands doktoravhandling om norsk landbruk. Han mener at matsikkerheten og kulturlandskapet kan opprettholdes med et kutt på over 12 mrd. kr. Kuttet han foreslår, utgjør 2 500 kr pr. innbygger i Norge. Det er omtrent like mye som staten bruker på å drive politi, påtalemyndighet og rettsvesen i Norge. Dagens landbruksstøtte er innrettet slik at det blir produsert mer enn det forbrukerne trenger av f.eks. melk. Overskuddsmelken blir brukt til å lage ost og smør, som eksporteres til utlandet, til lavere pris enn det produktene koster i Norge. På den måten bidrar norske skattebetalere og melkedrikkere – ofte småbarnsfamilier – til å sponse utlendingers forbruk av billig Jarlsberg-ost. Dette er en veldig kostbar måte å holde oppe aktiviteten i jordbruket på. Vi får en overføring av midler fra norske borgere til utenlandske ostespisere som koster hver familie 800 kr pr. år – eller norske betalere én milliard norske kroner. Flere og flere forskere har den siste tiden vært enig i Fremskrittspartiets landbrukspolitikk. Jeg har i dag vært på et seminar i Statens landbruksforvaltning, der bl.a. forsker i Norsk institutt for landbruksøkonomisk forskning – NILF – Ivar Pettersen, sa at doktoravhandlingen til Ivar Gaasland er fornuftig. Han tok også til orde for at man må se på omstilling i landbruket og starte forskning på landbrukspolitikkens rasjonalitet. Pettersen sa også at de som hevder at Fremskrittspartiets politikk vil rasere landbruket, tar feil. Det er bare å registrere at forskere i Norge er på kollisjonskurs med regjeringen. Riksrevisjonen er også kritisk til regjeringens politikk, og sier: Det er behov for økt målretting og mer risikobasert kontroll av tilskudd, og at differansen mellom den faktiske situasjonen og mål i for liten grad er styrende for utformingen og fordelingen av tilskudd. Riksrevisjonen påpeker det samme år etter år, nemlig mangel på styring og kontroll. Man kan også lese at man betaler ut store beløp uten at man kan fremvise faktura eller dokumentasjon på utbetalingene. Selv om næringen selv betaler dyrt for dagens politikk gjennom omfattende restriksjoner og byråkratisering, er det forbrukerne som må ta regningen. Det paradoksale er at forbrukerne ikke er representert i forhandlingssystemet, men bare blir presentert for regningen i form av høye priser og skatter. Dagens situasjon er at jordbruket får over 20 mrd. kr overført over statsbudsjettet. Dessuten har vi et prisnivå på produktene som ligger langt over våre nabolands. Sammenlignet med Sverige og Danmark er prisen på kjøtt og meieriprodukter over 50 pst. høyere i Norge. Regjeringen har også innført en melketoll på svimlende 388 pst. Forbrukeren presenteres for et særnorsk prisnivå og et dårligere produktutvalg som følge av det jordbrukspolitiske systemet. Resultatet av den førte jordbrukspolitikken viser at den tjener verken forbrukerne eller produsentene. Fremskrittspartiet mener det er på tide med en opprydding i det jordbrukspolitiske styringssystemet, der produsentene får muligheter til å utnytte produksjonsmuligheter på gården og der forbrukeren får mer makt på bekostning av byråkratiet. Jordbruksavtalen har utspilt sin rolle og bør avvikles; ingen bør ha en egen forhandlingsrett til penger på statsbudsjettet. Fremskrittspartiet mener at det hurtig må startes en prosess med å modernisere jordbruksnæringens rammevilkår, slik at det utvikles en robust næring som offensivt kan møte internasjonal konkurranse når tollmurene faller. En jordbrukspolitikk preget av mindre politisk styring og mer nærhet til forbrukerens behov vil skape nye muligheter for norske matprodusenter og folk flest.