Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-14:
Det er lange ventetider knyttet til behandling av pasienter med hjerteflimmer i Norge. Det er faktisk slik at 70 000 nordmenn har hjerteflimmer. Dette hevdes å være den største årsaken til akutte sykehusinnleggelser, og det kan være skyld i så mye som opptil 3 000 hjerneslag i året. Det er estimert at antallet vil vokse med ca. 10 000 årlig. Pasienter med hjerteflimmer opplever i dag opptil 2–3 års ventetid for såkalt ablasjonsbehandling i alle helseregionene, dog med visse forskjeller regionalt. Selv om det er svært viktig å bygge opp tilstrekkelig kapasitet i Norge knyttet til denne pasientgruppen, har dette tatt veldig lang tid, og det vil fortsatt ta en del tid. Feiringklinikken må i den anledning berømmes for deres nitide kamp for å etablere og utvikle et ablasjonsmiljø i Norge, noe vi nå ser fruktene av. Dagens helseminister skal også ha ros for å ha forsøkt å rydde opp etter tidligere helseminister Bjarne Håkon Hanssens lovnader i så måte. Men fordi det tar tid å bygge opp kompetanse og kapasitet i Norge, har altså helseministeren og de rød-grønne i dag en unik mulighet. De har valget mellom å si ja til en hjertebro og å la syke mennesker betale prisen for en sen oppbygging i Norge og dermed la dem fortsatt vente årevis i kø, ofte med plager og ikke minst med sykmeldingsperioder. Det er nettopp derfor det bør etableres en hjertebro til Danmark som sørger for at de pasientene som lider av hjerteflimmer, og som kan opereres – altså hvor ablasjonsbehandlingen har effekt – får behandling så raskt som mulig og kommer tilbake til et normalt virke. Det er altså prisverdig nok innført en såkalt ventetidsgaranti på seks måneder for denne pasientgruppen, men det er stor grunn til bekymring om hvorvidt denne tidsfristen overholdes, sett i lys av den manglende kapasiteten og det etterslepet vi har i helsevesenet. Det skal i den anledning fremholdes at fra medisinsk hold pekes det på at tilfanget forventes å øke; omfanget kan kanskje til og med fordobles i løpet av de neste ti år når det gjelder hjerteflimmerproblematikk. Det er påvist en rekke ventelistebrudd, og det er slått ettertrykkelig fast at de regionale helseforetakene ikke oppfyller sitt sørge-for-ansvar. I den anledning vil jeg også få lov å fremheve at jeg har spurt statsråden to ganger – uten å ha fått noe fullgodt svar – om fristbruddet oppstår når man passerer seksmånedersgrensen, eller når helseforetaket ser at de ikke vil klare det innen seksmånedersfristen. Dette spørsmålet er, slik jeg ser det, også av moralsk karakter. Når man ser at det er svært sannsynlig at fristene er brutt, eller vil bli brutt, og behandlingen er langt fram i tid før vi konstaterer at enkeltpasienter trenger et annet tilbud, og når vi vet hva dette kan bety av helsekonsekvenser for den enkelte, er det på det tidspunktet man vet at man ikke vil klare fristen, at det er naturlig å gi et annet tilbud. Skal vi ta et ansvar allerede nå og etablere et tilbud som gjør at pasientene får et raskt tilbud, siden vi allerede nå vet at fristen ikke kan overholdes for alle dem som allerede har stått i kø? HjerteCenter Varde i Danmark hadde et betydelig antall norske pasienter i 2010. Finansieringen knyttet til disse pasientene har i all hovedsak skjedd gjennom helseforsikringer og privat betaling fra pasientenes side. Faktisk er det bare én eller to av de flere hundre som har latt seg operere der, som har fått dekket kostnaden av det offentlige. Og det er skammelig. Dette er med på å underbygge et klasseskille i det norske helsevesenet som Fremskrittspartiet ikke ønsker. Vi mener det derfor må vurderes en refusjonsordning for de fristbruddpasienter som allerede har betalt av egen lomme eller med helseforsikring for å få operasjonen innen den fristen de burde hatt den. Jeg var selv til stede på en slik operasjon i Danmark for ikke så lenge siden. Det var imponerende å se. Jeg har selv deltatt på opptil flere hjerteoperasjoner, men på de fleste av dem har jeg vært pasienten selv. Denne gangen fikk jeg lov til å se på og fikk med meg mer, og jeg var som sagt dypt imponert. Jeg rekker ikke å gå noe dypere inn i dette, annet enn å fremme de forslag som er referert i saken, og anser dem som fremmet.