trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2017-06-15:
Jeg skal ikke dra ut debatten – bare komme med et kort svar til saksordføreren, som bruker begrepet hastebehandling, riktignok kanskje i gåseøyne. Dette er et forslag som er drøftet i lang, lang tid, og som representantens eget parti stemte igjennom mer ytterliggående gjennom behandlingen av datalagringsdirektivet enn det som ligger til behandling i dag. Derfor vil jeg bare understreke at fra Kristelig Folkepartis side har det vært en prosess, fordi vi var og er iherdige motstandere av datalagringsdirektivet. Det innebar en massiv overvåking av innbyggerne som jeg ikke tror ville hatt den effekten som tilhengerne argumenterte for. Men da dette forslaget var oppe i 2011 – det var representanten Serigstad Valen som var inne på at det er mye vann som er rent i havet siden den gang – pekte direktøren i Datatilsynet til og med den gangen på at dette var heller noe politikerne kunne gjøre dersom de skulle bekjempe overgrep på nett. Grunnen til at denne formen for kriminalitet blir trukket fram av oss som er forslagsstillere, er at det har eksplodert. Det er så mange tilfeller av dette. Det er riktig som det blir sagt, at det er flere andre typer internasjonal kriminalitet, terror og andre typer som dette også vil være til stor hjelp for, men spesielt for denne typen saker. Så derfor er det viktig for meg å understreke at for oss er dette et helt annet spørsmål enn datalagringsdirektivet. Dette vil kun gi en mulighet til å kunne se hvem det var som var inne på den chatten og faktisk tok kontakt der, eller bestilte overgrep der, eller lastet ned den slags bilder. Det vil være de sporene som vi trenger for å kunne få tatt overgriperne, og ganske ofte også få stoppet overgrep som pågår – dette bare som en forklaring. Jeg vil rose komiteen for at den i alle fall landet på en utredning som statsråden nå bekrefter er i gang, for det er i alle fall viktig at dette arbeidet tas videre. Så ser jeg med glede fram til behandlingen, forhåpentligvis, her i Stortinget når den er ferdig utredet. Til representanten Michaelsen: Jeg prøvde å svare i mitt hovedinnlegg også på hvorfor Kristelig Folkeparti har gått vekk fra «minimum seks måneder» til i forslaget nå å gå inn for «inntil seks måneder». Det er fordi vi gjennom behandlingen har sett at det var større motstand enn det jeg trodde det var. Jeg hadde kanskje trodd at særlig Arbeiderpartiet og Høyre ville støtte det. Når politiet sier at det er seks måneder som er det viktigste, holder det med i «inntil seks måneder» i første omgang. Det var det vi fremmet forslag om. Men dersom behandlingen og utredningen viser noe annet, er vi selvsagt med på å ta den diskusjonen videre.
Iselin Nybø (Venstre), 2017-06-15:
Fremskrittspartiet har ved flere tilfeller stått sammen med Venstre i kampen for personvernet. Statsråden sa nå i sitt innlegg opptil flere ganger at det var viktig å utrede spørsmålet. Samtidig ser jeg i forslaget som ligger inne fra Fremskrittspartiet, at det står: «Stortinget ber regjeringen fremme forslag for Stortinget som sikrer at tilbydere av internettjenester lagrer abonnementsinformasjon og IP-adresser i minst seks måneder.» Det er altså ingen vurdering inne i bildet der. Det er ingen utredning inne i bildet der. Det kan godt være at statsråden vil utrede det, men ser han ingen betenkeligheter med å gå for forslaget fra Fremskrittspartiet, der de beskriver at statsråden skal komme rett tilbake til Stortinget? Og selv om statsråden har en utredning i forkant, ligger konklusjonen klar i forslaget fra Fremskrittspartiet. Skal en utredning da bare være en tom greie?
Iselin Nybø (Venstre), 2017-06-15:
Jeg takker for svaret og vil bare ha en oppfølging. Når statsråden gjør den vurderingen, og hvis den vurderingen skulle vise at det ikke vil være fornuftig eller hensiktsmessig å ha en lagringstid på minst seks måneder, som er det Fremskrittspartiets forslag innebærer, betyr det da at statsråden vil komme tilbake til Stortinget med noe annet enn det Fremskrittspartiet her foreslår – altså med et forslag som tilsier en lagringstid på mindre enn seks måneder, hvis det er det den vurderingen vil vise?
Iselin Nybø (Venstre), 2017-06-15:
Nok en gang takker jeg for svaret. Bakgrunnen for forslaget som Kristelig Folkeparti har lagt fram for Stortinget, er alvorlig kriminalitet begått mot barn spesielt, og vi kan vel alle være enige om at det er noe vi ønsker å slå ned på. Kampen mot den type kriminalitet er noe vi ønsker å styrke, og spesielt når det gjelder barn, for de har ingen mulighet til å ivareta sine egne interesser. De klarer ikke å stå opp for seg selv, slik som voksne kan. Da er det også viktig at vi som politikere tar tak i det. En ting er dette med lagring av IP-adresser, men det alene løser ikke denne problemstillingen. Det tror jeg statsråden er enig med meg i. Da er spørsmålet: Hvilke andre tiltak vil statsråden gjennomføre for at vi kan styrke innsatsen mot nettopp denne type kriminalitet?
Iselin Nybø (Venstre), 2017-06-15:
Jeg har heller ikke noe ønske om å forlenge debatten, men når siste taler beskylder folk som har tatt ordet i debatten, for ikke å følge helt med, så synes jeg det må motsies her fra talerstolen. Vi følger absolutt med, vi også har et engasjement for disse sakene, vi er bare ikke helt enige, og det er vel kanskje litt av grunnen til at vi tilhører ulike partier. Vi har noe felles: Vi deler engasjementet for barn. Vi har alle et ønske om at barn skal ivaretas, om å beskytte barn, om å slå ned på denne kriminaliteten. Men vi gjør en annen avveining når det gjelder personvernet. Det er ikke sånn at vi som er forsvarere av personvernet, ikke følger med. Vi har også deltatt i disse debattene i alle de årene som har gått – vi bare mener forskjellige ting. Jeg registrerer at siste taler snakker ned den vurderingen som justisministeren snakket opp. Jeg er helt enig med justisministeren i at vurdering er viktig, og en vurdering må være reell. Så vil jeg legge til nok en gang, at det er mange andre ting som også må til for å bekjempe denne type kriminalitet. Vi kan ikke bare se på lagringstid på IP-adresser. Å bekjempe denne typen kriminalitet krever politifolk, det krever vilje til å prioritere denne typen kriminalitet, og ikke minst krever det kompetanse blant de politifolkene som skal se på disse sakene. Det er nettopp derfor Venstre kommer til å støtte SVs forslag, for da får man sett på en større helhet, og vi får gjort erfaringer med den lagringstiden som er i dag.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-06-15:
Jeg har litt vanskelig for å se for meg det problematiske i det representanten tar opp. Det er altså helt vanlig at Stortinget gjennom anmodningsvedtak vedtar at regjeringen skal gjennomføre ulike tiltak, fremme ulike lovendringer, komme med nye saker tilbake til Stortinget. Det er helt ordinær praksis. Det er altså sånn at i alle de tilfellene, i den grad det er nødvendig – og det er det som regel – vil vi gjennomføre utredninger. Dette er problematisert med hensyn til internasjonale avtaler Norge er bundet av. Da er det helt naturlig, dersom man hadde vedtatt den opprinnelige formuleringen som var fremmet av Kristelig Folkeparti eller av Fremskrittspartiet til denne saken, at man hadde gjort det samme og gjennomført en utredning. Det man legger til grunn nå, er at vi må tilbake til Stortinget før vi eventuelt fremmer et slikt lovforslag.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-06-15:
Denne typen lovendringer vil alltid forankres der det er naturlig å gjennomføre forankringen. Det vil klart være relativt unaturlig for regjeringen å fremme et lovforslag som tilsier at vi bryter internasjonale konvensjoner. Det vil jeg knapt ha noen særlig stor forventning til vil gå igjennom i denne sal. Dette er et ordentlig, skikkelig arbeid. Vi har dyktige jurister i Justis- og beredskapsdepartementet, som er i stand til å håndtere denne utredningen – kanskje den fremste kompetansen vi har i Norge på akkurat spenningsfeltet mellom norsk lovgivning og internasjonale konvensjoner. Det er en oppgave som vi selvfølgelig skal gjennomføre på skikkelig og ordentlig vis. Så får vi, på bakgrunn av de konklusjonene som trekkes som følge av de utredningene, se hvordan vi skal håndtere det videre. Men intensjonen fra forslagsstillerne har jeg ingen grunn til å tvile på, og det er altså ikke unaturlig at Stortinget gir marsjordre til regjeringen.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2017-06-15:
Det er viktig for meg å understreke at Fremskrittspartiet også er veldig opptatt av at vi skal ha et skikkelig personvern, og at det ivaretas på en god måte. I spenningspunktet mellom sikkerhet og personvern vil det alltid foregå en debatt. Jeg legger til grunn det politiet forteller meg når jeg reiser rundt og besøker dem. Det er de som jobber med denne typen saker – overgrep mot barn på nettet og forlengelsen av det i den fysiske verdenen. De forteller meg at dette er ene og alene det desidert viktigste verktøyet de trenger i sin verktøykasse. Jeg tenker at vi skal lytte til politiet. Når personer som jobber med dette til daglig, sier at barneovergripere går fri fordi de ikke klarer å framskaffe denne informasjonen, mener jeg det er grunn til å lytte til det.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2017-06-15:
På noen områder i denne meldinga varsles det en del store endringer. Det gjelder bl.a. dobling av bistanden til Vest-Balkan. Det er blitt mer ustabilt der, og det er begrunnelsen i meldinga også. Men dette går jo på tvers av det som utenriksministeren tidligere har sagt om geografisk konsentrasjon, og det er ikke begrunnet hvorfor Norge er den rette aktøren. Hvorfor er det riktig nå å trappe opp, og hvorfor er Norge den riktige aktøren?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2017-06-15:
I forrige stortingsperiode var det en grunnleggende kritikk fra Høyre, enten det var mot utenriksminister Espen Barth Eide eller mot utenriksminister Jonas Gahr Støre, om at menneskerettigheter ikke var en viktig nok sak for regjeringa. På hvilke områder har egentlig statsråden styrket arbeidet med menneskerettigheter? Det lanseres et begrep i denne meldinga som heter ansvarlig realisme. Det vitner vel ikke om en mer offensiv holdning når det gjelder menneskerettigheter? Er det slik at utenriksministeren har inntatt en noe annerledes rolle enn det som ble krevd fra Høyre i opposisjon, før man inntok regjeringskontorene?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2017-06-15:
Den store diskusjonen om utviklingspolitikk i denne perioden fant sted gjennom behandlingen av Kristelig Folkepartis skyggemelding om utviklingspolitikk, veivalg er verdivalg. Gjennom behandlingen av påfølgende representantforslag tidligere i vår avtegnet det seg et annet flertall enn det denne regjeringa har bygget på. Det samme flertallet har funnet sammen også i behandlingen av denne stortingsmeldinga på flere områder. I behandlingen av statsbudsjettet for 2017 fattet Stortinget et veldig viktig og historisk vedtak. Stortinget ber regjeringa avsette 1 pst. av bruttonasjonalinntekt til bistand i de årlige budsjetter. At dette prinsippet nå er knesatt av stortingsflertallet, gjør at vi kan få slutt på unødvendige årlige omkamper om bistandsnivå. Oppmerksomheten kan rettes mot kvalitet, innretning og en effektiv bruk av norske bistandsmidler. La det ikke være tvil: Uavhengig av utfallet av valget i september er det min klare forventning at regjeringa i sitt budsjettforslag for 2018 sørger for at utviklingsbudsjettet utgjør minst 1 pst. av BNI. Noe annet vil være brudd med Stortingets vedtak. Utenriksministeren har lenge gitt tydelig uttrykk for et ønske om å satse mer på bistand i og til sårbare stater i ustabile områder, særlig Midtøsten, Nord-Afrika og Sahel. En prioritering av norsk bistand til sårbare stater vil ikke bare kunne bidra positivt til stabilisering i Europas nabolag, men vil også være et effektivt virkemiddel mot fattigdomsbekjempelse. Framskrivingen viser at en stadig større andel av verdens fattige i årene framover nettopp vil befinne seg i sårbare stater. Men bistandsvirksomhet i sårbare stater fører også med seg en rekke dilemmaer og behov for risikohåndtering. Vellykket innsats i sårbare stater må være langsiktig, fleksibel og koordinert. Og det trengs tett oppfølging gjennom tilstedeværelse på bakken – det er en annen forutsetning. Derfor trenger vi en grundig strategi- og prioriteringsdebatt om norsk innsats i sårbare stater. Chr. Michelsens Institutt har påpekt at andelen ekstremt fattige i Tunisia er 2 pst., mens andelen ekstremt fattige i tradisjonelle mottakerland som Malawi, utgjør 71 pst. Det betyr ikke at det er galt å drive med norsk bistand til Tunisia – den arabiske vårens eneste gjenværende lyspunkt – men vi trenger mer debatt og forankring om norsk politikk overfor sårbare stater. Derfor er det uheldig at regjeringas lenge bebudede strategi for norsk innsats i sårbare stater ennå ikke har blitt presentert. Stortinget burde i egnet form fått mulighet til å drøfte denne viktige dreiningen av norsk utenriks- og utviklingspolitikk.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2017-06-15:
Kristeleg Folkeparti er glad for at det er brei einigheit om utviklingspolitikken, og det vil eg tru ansvarleg statsråd òg er. Det er likevel naturleg å utfordre han på noko av det me ikkje har fått fullstendig einigheit om, men som det er eit fleirtal som tar opp. Me er einige om at me skal ha ein konsentrasjon, og me er einige om at det òg er bra å få ned talet på bistandsavtaler. Men det må ikkje gå ut over god utviklingspolitikk. Derfor vil eg nettopp utfordre statsråden på det, at reduksjonen i talet på bistandsavtaler ikkje fører til at me mister gode utviklingsprosjekt. Så mitt spørsmål er enkelt: Tar statsråden med seg nettopp det viktige signalet til departementet, og ikkje minst til Norad, som sit med det operative ansvaret for dette?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2017-06-15:
Eg registrerer at statsråden bruker ordet omkamp. Her handlar det vel meir om at me fekk ein langtidsplan for Forsvaret utan at me hadde nettopp landmaktstudien og landmakta som ein del av den planen. Så registrerer eg den ueinigheita som er mellom regjeringspartia og Arbeidarpartiet på den eine sida og Kristeleg Folkeparti, Senterpartiet, Venstre og SV på den andre sida. Men eg har lyst til å stille eit ope spørsmål til statsråden. No skal me ha ein landmaktstudie. Me veit at me vil trenge helikopterkapasitet òg for vår hær i nord. Når ein kjenner Bardufoss-miljøet, den kapasiteten som er der, vil statsråden avvise heilt at me skal vidareføre bruk av nettopp dette miljøet inn i det framtidige robuste forsvaret vi treng i nord?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-06-15:
Regjeringa og utanriksministeren peikar på tettare samarbeid med definerte land i EU og med dei nordiske landa – og nemnde spesifikt Tyskland, Nederland og Frankrike. Storbritannia har vore og er ein solid alliert for Noreg og ei viktig brikke i norsk sikkerheitspolitikk – har vore det i mange, mange tiår. Eg har ikkje oppfatta at Storbritannia har signalisert noko svekt engasjement i NATO-samarbeidet eller i det sikkerheitspolitiske samarbeidet i Europa. Kvifor er ikkje Storbritannia mellom dei utvalde landa til utanriksministeren når det gjeld sikkerheitspolitisk samarbeid i Europa? Og kva meiner utanriksministeren må til for å styrkje samarbeidet og samhaldet i NATO-alliansen?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-06-15:
Til det siste utanriksministeren seier: Det er eg veldig samd i. Eg vil òg presisere at eg er samd i at me skal samarbeide tettare, spesielt med dei nordiska landa – og òg med våre allierte i Europa. Det er viktig. Så veit me at ein president i USA – som akkurat no er Trump – ikkje sit evig. Det er veldig viktig at me held oppe og styrkjer det transatlantiske samarbeidet, som har vore og er viktig for norsk sikkerheitspolitikk. Men til det siste som utanriksministeren snakka om, EU og oppbygginga av ein spesifikk sikkerheitspolitikk og eventuelt òg ein eigen forsvarspolitikk: Eg trur det er feil veg å gå at me skal byggje opp to parallelle alliansar. Eg vil gjerne spørje utanriksministeren om korleis han ser på det. Sjølv om samarbeidet er godt, vil det ikkje eigentleg vere å bruke ressursane feil å byggje opp eit nytt byråkrati, eit nytt styringssystem, innanfor EU?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-06-15:
Underernæring er ei årsak som ligg bak nærare halvparten av alle barnedødsfall under fem år. Det har store konsekvensar for dei familiane som vert råka, men òg på samfunnsnivå. Det finst tal som viser at f.eks. i Malawi medfører ernæringssvikt at ein taper 10 pst. av bruttonasjonalbudsjett, og mange av dei som fell frå, er ungar mellom null og fem år. Det fører til dårleg produktivitet og dårleg økonomisk vekst. Vil statsråden ta tak i dette området og lage ein strategi og ein handlingsplan for mattryggleik og ernæring, eventuelt opprette eit program? Vi har jo Fisk for utvikling, Olje for utvikling, så kvifor ikkje eit landbruk for utvikling?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-06-15:
Då vil eg gjerne stille eit oppfølgingsspørsmål. I dagens innstilling vert det vist til vedtak som vart gjort då me handsama Kristeleg Folkeparti sitt utmerkte private lovforslag knytt til utviklingspolitikken, der òg matsikkerheit vart vektlagt mykje tyngre. I dagens innstilling har eit fleirtal vist til det vedtaket og seier at ein vil styrkje den satsinga. Då kan det vere av interesse å høyre korleis statsråden ser på det, og korleis han vil følgje opp den fleirtalsmerknaden i dagens innstilling.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-06-15:
Me kan jo ikkje gå inn for landing i ei forsvarssak utan ein einaste replikk. I dag får regjeringa det løyvet ein ønskjer til å starte bygginga av tolv nye hangarar for F-35 kampfly på Ørland flystasjon, og kostnadsramma ligg som ho gjer, i proposisjonen. Spørsmålet mitt til statsråden er: Kostnaden som er gitt i proposisjonen, omhandlar berre hangarar og ikkje omkringliggjande flyoperative flater. Det vil bety at totalkostnaden kan auke. Kor stor er no den totale overskridinga på Ørland, og kva vil sluttsummen verte før Ørland flystasjon står ferdig slik som han skal gjere ein gong?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-06-15:
Litt meir konkret: Har Forsvarsdepartementet kontroll med kostnadene for Ørland, og kan statsråden seie noko om kva kostnad ein ser føre seg i det totale konseptet?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-06-15:
Ein kan undrast over Arbeidarpartiet, som i merknads form seier at ein eigentleg skal gjere dette vedtaket seinare, bestemme det seinare, og dei har ei anna innretning på sitt program, samstundes som statsråden no seier at dette er bestemt, dette ligg i langtidsplanen for Forsvaret og «that’s it». Så ein eller annan snakkar litt mot kvarandre her. Men det er ikkje spørsmålet mitt. Det er ingen tvil om at å bruke Bell-helikoptra er betre økonomi enn å bruke NH90, m.a. fordi det er tyngre, og det er òg slik at NH90 utover det som er dedikert kystvakt, og i neste omfang fregattane, ikkje har ressursar til ytterlegare flytimar per i dag. Og ein kan køyre 10–15 timar med Bell for kvar flytime med NH90. Så spørsmålet mitt til stsatsråden er: Meiner ho verkeleg at NH90 kan vere ei erstatning for Bell-helikoptra?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-06-15:
Når statsråden og fleirtalet i denne salen i samband med langtidsplanen snakkar om omkampar, skal ein lytte nøye, for då veit dei kva dei snakkar om. Viss det er nokon som tek omkamp, er det vel nettopp fleirtalet, i langtidsplanen angåande Rygge. Rygge var i realiteten bygd ned. Generalinspektøren for Luftforsvaret skulle flytte til Bodø, og kva skjer? Regjeringa gjer tverrvende og byggjer opp igjen Rygge, og basane våre i nord får svi. Difor legg ein ned helikopterbasen på Bardufoss – fordi ein skal styrkje miljøet på Rygge. Det er veldig underleg å høyre førre talar seie at me skal ha helikopter på Bardufoss, men kvifor skal ein då flytte helikoptera – og så ha helikopter? Kvifor skal ein ikkje berre byggje på det fantastiske kompetansemiljøet ein har bygd opp på Bardufoss, ein base som nettopp er ferdig utbygd? Det gir rett og slett ikkje meining. Og her snakkar Arbeidarpartiet mot betre vitende. Statsråden har svart meg og også sagt at ein har lagt ned den basen, ein har flytta han. Då kan ein ikkje samtidig seie at ein skal byggje opp igjen. Det er i alle fall ein veldig rar måte å drive politikk på, og han er i alle fall ikkje kostnadseffektiv. Det kan ingen seie. Arbeidet med Forsvarets langtidsplan vart prega av hastverk, og det er få saker som illustrerer det betre enn nettopp flyttinga av 339-skvadronen, og det som då har vist seg å vere nedlegging av hovedbasen for helikopter. Så hevdar statsråden i svar til meg at omgrepet hovedbase ikkje var i bruk. Vel, eg har vist i tidlegare innlegg at omgrepet var tydeleg brukt i to langtidsplanar. Når statsråden viser til vedtak, har eg òg spurt om ho kunne klargjere i kva for vedtak i innstillinga til noverande langtidsplan ho meiner Stortinget har vedteke å leggje ned 139 Luftving. Det fekk eg naturlegvis ikkje noko klart svar på. Ein kan lese i innstillinga og sjå at det står ikkje noko vedtak om det nokon plass. Det ligg med andre ord implisitt, og det var definitivt ingen diskusjon i komiteen om det. Men komiteen diskuterte veldig lite i denne langtidsplanen. Det var ei særdeles kort og – eg vil seie – hastverksprega innstilling under arbeidet, og eg vil håpe for framtidige langtidsplanar at ein både legg dei fram tidsnok og legg opp til ei framdrift som gjer at Stortinget kan få ei solid og skikkeleg drøfting, for det fortener det norske forsvaret.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-06-15:
Eg snakka om hovudbasen for helikopter på Bardufoss. Om eg ved ein inkurie sa «basen», meinte eg «hovudbasen», og eg meinte flyttinga av 339-skvadronen, som er knytt til helikopterbasen som var innstilt som hovudbase i dei to føregåande langtidsmeldingane, der omgrepet er brukt og velkjent. Eg har heller ikkje sett noko vedtak som er gjort i denne salen om at den hovudbasen ikkje skal eksistere lenger. Men det har vore sagt frå statsråden at han er vedteken flytta, og for alle som har høyrt debatten her, er det ingen tvil om at så er skjedd. Eg tenkjer eg har mine ord i behald. I den grad noko vart feil, sa eg i så fall feil. Eg har i alle fall ikkje meint «basen», men «hovudbasen». Eg vil avslutte på ein litt hyggelegare måte: Eg vil takke for samarbeidet. Me har slett ikkje alltid vore einige, og det er bra, for der alle er einige og ingen har ulike meiningar, vert det sjeldan særleg framdrift. Ein treng faktisk å diskutere så viktige område. Men takk for samarbeidet, til både statsråden og komiteen, det har vore godt.
Børge Brende (Høyre), 2017-06-15:
Norge er allerede et av de viktigste partnerskapslandene på Vest-Balkan. Vi har ambassader både i Serbia, i Bosnia og i Kroatia. Vi spiller en viktig rolle på Vest-Balkan både i stabiliseringsprosesser og i å sikre fremgang. Ta f.eks. Kosovo, hvor vi også er representert med ambassade, hvor man står overfor en situasjon med 50 pst. ungdomsarbeidsledighet. På begynnelsen av perioden hadde vi nesten dobbelt så mye bistand til Vest-Balkan. I forbindelse med den store flyktningtilstrømningen ble det bestemt i Stortinget at man skulle halvere denne bistanden. Men vi har sett de siste par årene at problemene begynner å tårne seg opp på Vest-Balkan, og jeg synes det er fornuftig at vi også vedstår oss vårt ansvar der. Så jeg mener dette er en videreføring av en fornuftig politikk, som også tidligere regjeringer har ført.
Børge Brende (Høyre), 2017-06-15:
Da vi fremla en egen stortingsmelding om menneskerettigheter og hvordan vi skal tydeliggjøre det i norsk utenrikspolitikk, var det den første stortingsmeldingen om det på 15 år. Vi har fremlagt en egen ytringsfrihetsstrategi. Vi vet at pressefriheten er under press mange steder i verden. Der har vi tatt viktige initiativer. Vi har tatt viktige initiativer når det gjelder menneskerettighetsforkjempere, som også er i en veldig vanskelig situasjon i mange land. Der har vi fått flertall for en norskinitiert resolusjon i hovedforsamlingen i FN knyttet til å sikre menneskerettighetsforkjemperes situasjon. Vi har tatt viktige initiativer når det gjelder kvinners rettigheter, jenters rettigheter. Vi har doblet satsingen på utdanning for jenter. Og vi har tatt initiativ til Safe Schools, altså sikre skolebygg, slik at de ikke blir utsatt for angrep i krig og konflikter. Jeg kunne gjort listen mye lengre, men jeg ser at tiden har gått ut.
Børge Brende (Høyre), 2017-06-15:
Jeg er glad for at det har vært ganske positive tilbakemeldinger i Stortinget – både her i salen og, opplever jeg, også i innstillingen – om at i tillegg til det viktige transatlantiske samarbeidet med USA skal vi styrke det nordiske samarbeidet innenfor sikkerhetspolitikk. Jeg mener vi kan hente mye ved å gå dypere i samarbeidet med Sverige og Finland, noe vi har gjort i perioden. Så har vi sagt at vi vil utdype samarbeidet med bl.a. Tyskland, Frankrike, Nederland og Storbritannia. Så Storbritannia er blant de landene som vi henviser til at man skal styrke samarbeidet og ha sikkerhetspolitiske konsultasjoner med. Det er viktig, også i en situasjon hvor Europa må ta større ansvar for sin egen sikkerhet. I NATO er det avgjørende – som representanten er inne på – at man er opptatt av at man fortsetter å styrke NATO-samarbeidet, og at NATOs og EUs sikkerhetspolitiske samarbeid er komplementært og ikke overlappende, i form av dobbeltarbeid.
Børge Brende (Høyre), 2017-06-15:
Jeg tror vi ser likt på at det EU gjør innenfor dette området, bør være i tillegg til det NATO gjør, og det må være innenfor områder hvor det ikke er naturlig for NATO å bygge opp kapasitet eller strukturer. I alle fall må man unngå unødvendig dobbeltarbeid. Jeg tror dessverre det er nok kriser og konflikter til oss alle, slik at man kan se for seg at EU styrker f.eks. arbeidet innenfor dette med cyberangrep, som er tiltagende. Man kan se at EU har en viktig rolle også i stabilisering av Nord-Afrika, innenfor migrasjonsområdet. Jeg tror vi kommer til å oppleve et EU som koordinerer seg mer innenfor utenriks- og sikkerhetspolitikkens område. Da er det vår oppgave å jobbe tett opp mot dem, slik at også vi har et ord med i laget. Men for Norge er ankerfestet NATO, det er NATO som har artikkel 5.
Børge Brende (Høyre), 2017-06-15:
Jeg tror jeg er enig i det som ligger bak representantens spørsmål, at vi har mye å hente i samarbeidet med EU når det gjelder synet på en liberal verdensorden, menneskerettigheter og ytringsfrihet. Besøket til EUs høyrepresentant for utenrikspolitikk, Frederica Mogherini, i Norge – over to dager – har bekreftet hvor nært vi står når hverandre det gjelder disse spørsmålene. Det gjelder også klima og Paris-protokollen, dette med hvor viktig utviklingspolitikk og stabilisering er, og også at man legger inn viktige elementer som like muligheter, bærekraftig vekst – vekst som skaper nye jobber. Det er utrolig hvor likt vi tenker rundt disse spørsmålene. Menneskerettigheter er viktig. Den dialogen vi nå har fått i gang med Kina, sikrer egne mekanismer for det. Før 19. desember var det ingen dialog. Nå skal vi formalisere den dialogen – også om menneskerettigheter.
Børge Brende (Høyre), 2017-06-15:
Det korte svaret på det er ja. Jeg vil også berømme representanten Nybakk for å ha bidratt til økt søkelys på situasjonen i Tunisia. Representanten har ved flere anledninger oppfordret meg til faktisk å reise dit og ha møte med de ulike partene. Det samarbeidet mellom arbeidstakere og arbeidsgivere som vi så i Tunisia, som også resulterte i Nobels fredspris, er en inspirasjon for hvordan man i et samfunn der det potensielt kan være store interne motsetninger, kan komme sammen og jobbe seg ut av fattigdommen. Dette skjøre demokratiet er det eneste demokratiet som nå faktisk gjenstår etter den arabiske våren, og jeg mener vi har en forpliktelse til å støtte opp om dette, for det kan lett ende i totalt kaos i Tunisia hvis man ikke greier å skape arbeidsplasser og muligheter for disse ungdommene. Derfor åpner vi også en ambassade i Tunis til neste år, og vi må nå bare identifisere gode utviklingsprogrammer når det gjelder arbeid, inkluderende vekst og kunnskap.
Børge Brende (Høyre), 2017-06-15:
Representanten Nybakk har helt rett i at når man opplever en situasjon hvor mange ungdommer har utdanning, men 40 pst. ikke får jobb, er rekrutteringen til voldelig ekstremisme ganske faretruende. Tunisia er dessverre et av de landene hvorfra vi har sett flest fremmedkrigere dra inn til konfliktene i Syria og Irak. Over 2 000 har reist inn i dette konfliktområdet, og mange av disse har vendt tilbake til Tunisia. Så vi må hjelpe dem med dette. Så står de i en asymmetrisk flyktningsituasjon, som også representanten nevnte, ved at hundretusenvis av libyere har kommet til Tunisia, slik at de også må håndtere dette. Det er en situasjon som også Jordan og Libanon har opplevd. Man sier at dette er mellominntektsland, så vi skal ikke hjelpe dem, men når Libanon med en befolkning på litt over 4 millioner får 1,5 millioner flyktninger inn til seg fra Syria, er det klart at vi skal stille opp. Det kan ikke være slik at vi bruker som argument at de ikke er fattige nok, når de er helt på grensen til å bryte sammen som samfunn. Der skal Norge hjelpe.
Børge Brende (Høyre), 2017-06-15:
Takk for spørsmålet. Det kommer mange signaler, og et av de signalene som vi har fått til Utenriksdepartementet og ikke minst gjennom ulike evalueringer, er at å operere med over 6 500 ulike bistandsavtaler, som vi gjorde da jeg tok over ansvaret i 2013, er et for stort antall til at Utenriksdepartementet greier å følge opp dette på en ordentlig måte. Det er bedre å konsentrere seg om færre prosjekter. Da kan man også evaluere det bedre, og man har større kapasitet til å følge opp. Norge er jo en stor bistandsaktør, men 6 500 bistandsavtaler var nok i meste laget, for å si det forsiktig. Nå er vi nede på et tall rundt 4 000, og hvis Stortinget mener at det er et tall som er akseptabelt, tar jeg det til etterretning. Jeg hadde nok ønsket å redusere det noe ytterligere. Men en må ikke redusere de gode prosjektene, det er de prosjektene som ikke holder mål, som må reduseres; en må ikke helle ut barnet med badevannet. Så jeg tar med meg det i det videre arbeidet.
Børge Brende (Høyre), 2017-06-15:
Representanten har helt rett i at hvis barn er underernært, får det store konsekvenser for deres utvikling. Det går på vekst, ikke bare på høyde, men på hele utviklingen, av hjerne og av andre veldig viktige kroppsfunksjoner. Dette tror jeg er et underrapportert område, og det gjøres for lite innenfor dette. Utfordringen for Norge er at vi er tunge innenfor helse, vi er tunge innenfor klima og miljø, vi er tunge innenfor utdanning, kvinner, likestilling, menneskerettigheter og privat sektor-satsing. Det har vært et ønske fra Stortinget at vi skal spre oss mindre og konsentrere oss mer når det gjelder det tematiske. Men jeg er enig med representanten i at vi må se nærmere på akkurat dette spørsmålet, for jeg synes det er helt forferdelig med barn som er underernært. De har ingen muligheter framover, for de mistet den muligheten da de var tre–fire år. Så vi skal se på dette, f.eks. i samarbeid med Verdensbanken.
Børge Brende (Høyre), 2017-06-15:
Som jeg sa helt avslutningsvis: Jeg tror vi har en underrapportering av konsekvensene knyttet til underernæring når det gjelder barn. Hvordan man skal møte det på en mer aktiv måte, er noe vi selvsagt skal se på, også i samarbeid med andre. Norfund har et viktig element i dette med å investere sammen med andre i småskala landbruksproduksjon, og hele den verdikjeden. Vi har også samarbeid med mange norske organisasjoner som driver innenfor dette med matsikkerhet. Vi bør også bruke kontantprinsippet mer knyttet til humanitær hjelp, slik at vi ikke sender inn masse mat, men så ødelegger vi egentlig den lokale matproduksjonen. Dette må ses i sammenheng også med de andre norske satsingene. Det behøver ikke å være en ren norsk satsning, det kan jo være at vi f.eks. bidrar mer i Verdensbankens satsing her. Så vi skal gå gjennom det.
Børge Brende (Høyre), 2017-06-15:
Det kunne være fristende å svare med Macrons slagord «Planet first», for å si det slik. Nå er det jo sånn at det er innebygd mange såkalte «checks and balances» i det amerikanske systemet, så presidenten og administrasjonen kan foreslå et budsjett, men vanligvis kommer det med store endringer fra Kongressen. Jeg har også merket meg at viktige representanter fra republikanerne, som John McCain og Lindsey Graham, to innflytelsesrike senatorer, har sagt at de ikke vil være med på å kutte i utvikling, for dette er også investering i stabilisering, i kampen mot voldelig ekstremisme, og alt dette. Så først får vi se hva som blir stående igjen, men på noen kjerneområder har vi trappet opp, f.eks. på reproduktiv helse, hvor vi ser kutt. Jeg vil også varsle at vi i forbindelse med statsbudsjettet for 2018 ytterligere vil trappe opp innenfor reproduktiv helse.
Børge Brende (Høyre), 2017-06-15:
Det er ingen tvil om at hvis et land tar et område, har man ikke anledning til å drive bosetting med sine egne innbyggere inne i dette området. Det strider mot folkeretten, og derfor er disse bosettingene folkerettsstridige. Så har det i forbindelse med ulike forhandlinger, også fra Oslo-avtalen og andre forhandlingsrunder, vært sett på om man kan se på disse områdene, og så kan man bytte land. Man kan i så måte også omdefinere noe av dette landskapet. Men man kommer ikke bort fra at de israelske bosettingene, som er folkerettsstridige, og som er langt inne på det som må utgjøre territoriet til en fremtidig palestinsk stat, må trekkes ut. Dette gjør vi jo klinkende klart overfor Israel, og det er også en debatt innad i Israel om dette. Men som også representanten sa, har Trump-administrasjonen vært kjempetydelig på dette og sagt at de ønsker absolutt ikke noen nye bosettinger eller utvidelser, og man må besinne seg i forbindelse med eventuelle forhandlinger.
Børge Brende (Høyre), 2017-06-15:
Det mest naturlige er vel at forslagsstilleren redegjør for hva som ligger i forslaget. Men jeg har ikke oppfattet forslaget som at SV hadde noe ønske om å forlate tostatssporet. Tvert imot opplever jeg SV som veldig opptatt av det, og det er vi også. Det som jeg redegjorde for, er at jeg mener at er det noe som er gjennomdiskutert i norsk utviklingspolitikk, er det denne støtten gjennom giverlandsgruppen. Men det er ikke noen hemmelighet at det har vært de som har ment at Norge bør slutte med dette arbeidet innenfor giverlandsgruppen, de som har vært kritisk til dette fordi det ikke har vært etablert noen tostatsløsning, og derfor er tiden moden for å avslutte dette. Jeg tilhører ikke dem. Jeg mener at vi må opprettholde dette arbeidet, og jeg mener at det også er godt revidert, senest med Riksrevisjonens gjennomgang i 2014 og mange andre evalueringer.
Børge Brende (Høyre), 2017-06-15:
Dette er også et politisk spørsmål, og kanskje først og fremst et politisk spørsmål: Ønsker Norge at presset for en tostatsløsning skal opprettholdes? Ønsker vi når palestinerne ønsker det, å opprettholde en støtte til de statsinstitusjonene de har bygd i Ramallah? Vi kunne jo evaluert alle deler av norsk utviklingspolitikk hele tiden. Det sier seg selv at vi kunne hatt en bred gjennomgang på alle områder. Da kunne vi jo ansatt enda flere i Riksrevisjonen eller i andre utredningsorganer. Jeg mener at norsk Midtøsten-politikk fungerer. Jeg mener at det vil kunne bli satt spørsmålstegn ved vårt engasjement og vår innretning gjennom giverlandsgruppen hvis vi nå skulle foreta en bred gjennomgang av dette, som også skulle sett på grunnlaget og fundamentet for det. Jeg mener at dette fungerer, det er et viktig politisk signal, og det som SV har lagt opp til, å begynne å sette spørsmålstegn gjennom en sånn uavhengig faglig evaluering, ville ha skapt usikkerhet rundt et viktig element i vår utenriks- og utviklingspolitikk.
Børge Brende (Høyre), 2017-06-15:
Jeg føler meg trygg på at vår politikk bidrar til at det er et fortløpende press på en etablering av en tostatsløsning. Alle partene sier at det arbeidet Norge driver, er viktig for å holde dette oppe også. Som flere representanter var inne på, har det nå, på grunn av alle andre konflikter rundt omkring i verden, vært mindre fokus på etablering av en tostatsløsning og palestinernes situasjon. Jeg mener at også dette arbeidet bidrar til at den urettferdighet som ligger i at en palestinsk stat ikke er etablert, holdes oppe på den internasjonale dagsordenen. Jeg tror også representanten i sin egen argumentasjon nå indirekte viser til at det SV setter spørsmålstegn ved og ønsker å utrede, er: Er dette et engasjement som nødvendigvis skal videreføres i sin nåværende form? Jeg mener at vi har god dokumentasjon på det. Dette er ønsket. Vi bør ikke skape usikkerhet om dette. Og palestinerne kunne ha båret en egen stat i mange, mange år. Disse institusjonene var klare for lenge siden og burde vært etablert. Men de vil ikke være klare hvis vi slutter å støtte dem.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2017-06-15:
Det var ikke meningen å ta æren fra saksordføreren her. Jeg registrerte ikke at det er en kutyme på det, jeg trykket da jeg hadde noe å si. Jeg reagerte litt på komitéleder Anniken Huitfeldts fokus på 1 pst., og hun mente at vi skulle være enige om det. Hvis bistanden er så vellykket, hvorfor ikke 2 pst? Hvorfor skal vi spare 8 000 mrd. kr i Statens pensjonsfond utland når vi kan ta 2 pst. og redde enda flere mennesker ut av fattigdom? Det lurer jeg litt på. Hvorfor ikke 5 pst.? Ellers er det ganske egoistisk. Det kan jo være at vi i bistandspolitikken egentlig i større grad roser oss selv enn å være veldig opptatt av å redde veldig mange mennesker ut av fattigdom. Vi ser på oss selv og føler oss litt bedre i og med at vi gir fra oss en del, bitte litt, av det vi har. Man snakker om å løfte folk ut av fattigdom. Hvis man ser hvor folk er løftet ut av fattigdom – altså Kina, India, de landene som virkelig betyr noe, hvor det er hundrevis av millioner som er løftet ut av fattigdom – så er jo ikke det på grunn av bistand. Vi prøver å påberope oss at det er bistand, men det gjelder handel og det gjelder styringssett, demokrati i stor grad, handel med andre land, produksjon og forsøk på å skape et bedre liv. Det er det som får folk ut av fattigdom først og fremst. Jeg synes vi ikke skal si hele tiden at det er bistand som får det til. Selvfølgelig vil bistand kunne hjelpe mennesker med å overleve, men det er altså kortsiktig, hvis man ikke vil at de skal klare seg på egen hånd. Det er bare en måte man egentlig kan måle bistand på, og det er de som blir uavhengige av bistand. Hvis det blir stadig flere som blir avhengige av bistand på grunn av befolkningsveksten, hjelper det lite. Det gir oss god samvittighet, men det hjelper lite for den globale utviklingen og bekjempelse av fattigdom. Jeg må si at når folk sier at bekjempelse av klimaendringer skal være et sentralt mål i vår bistandspolitikk, lurer jeg på hvorfor man aksepterer – eller ikke hjelper til med å få ned – befolkningsveksten i verden, som skal gå fra 7 til 10 milliarder mennesker frem til 2050. Nigerias befolkning skal øke fra 108 millioner til 400 millioner i 2050. Det er stort sett fattige mennesker. I tillegg er det terrorvirksomhet i disse landene. Og hvis man mener at klimaendringer er det viktigste, ville man jo tro at 3 milliarder mennesker som man ønsker å løfte ut av fattigdom, ville skape utrolig mye CO2 og andre ting i verden som ville ødelegge klimaet. Så det beste ville være å begrense befolkningsveksten. Det ville være det aller beste for vår egen samvittighet, men også for verden for øvrig.
Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2017-06-15:
Norsk utenrikspolitikk begynner i Europa. Å føre en aktiv europapolitikk har stått sentralt for denne regjeringen. Hendelsene i Europa de siste fire årene viser at den utenrikspolitiske linjen har stått seg, og ikke minst har den strategiske beslutningen om å utnevne en egen minister for EU-/EØS-saker vist seg å være av stor betydning for Norge. Europa har siden februar 2014 vært preget av stor dramatikk, utenrikspolitisk turbulens og tiltagende akutte kriser. Vi har opplevd Russlands brudd på folkeretten, flyktninger og migrasjonsbølge og framvekst av voldelig ekstremisme og jihadisme. Det har vært en sammenhengende rekke av grufulle terroranslag i byer i selve hjertet av Europa, nå sist i Storbritannia. Dette har, sammen med lav økonomisk vekst, gitt grobunn for framvekst av ytterliggående krefter og partier på ytterfløyene, ofte med enkle svar. Vi ser bekymringsfulle trekk med at land i EU beveger seg i en antidemokratisk retning. Vi opplever en sårbarhet som øker, og økt uforutsigbarhet. De grunnleggende verdiene i våre europeiske, liberale demokratier blir utfordret – verdier som generasjonene før oss har kjempet fram, og som vi må spørre oss selv om vi har tatt for gitt. Ytringsfriheten er under press mange steder. Vi ser understrømmer vi ikke har sett siden mellomkrigstiden: en stemningsbølge av antiglobalisering, skepsis til etablerte institusjoner, isolasjonisme, proteksjonisme og nasjonalisme. Dette er tendenser som øker i en tid da vi trenger det motsatte, nemlig mer samarbeid. Det europeiske samarbeidet blir nå satt på prøve. Krisehåndtering har preget EU de siste årene. EU-landene har ulik tilnærming. Enkelte ønsker tettere integrasjon og mer solidaritet, mens Storbritannia, vår viktigste allierte i Europa, har valgt å bryte ut av unionen gjennom brexit. Valgene som britene og medlemslandene tar nå, vil prege Europa i lang tid framover. Det vil kreve mye av det politiske lederskapet, og det får konsekvenser for Norge. Derfor er det viktig å hegne om EØS-avtalen. Jeg er glad for at regjeringen er tett på prosessene og ivaretar norske interesser på en god måte. Det er i Norges interesse å videreføre de lange linjene i norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk. Det har flere vært inne på i dag. Samtidig krever situasjonen at vi tilpasser politikken til de nye utfordringene vi møter, altså at vi foretar veivalg. En sentral konklusjon i meldingen er at Norge må bygge tettere sikkerhetspolitisk samarbeid med EU og europeiske allierte, videreutvikle og skape tettere bånd til Tyskland, Storbritannia, Frankrike og Nederland, i tillegg til de nordiske landene. Vi skal sikre bedre norsk tilgang i planlegging og gjennomføring av EU-operasjoner, og vi skal doble bistanden til Balkan. Det er også bra at regjeringen vil søke om norsk formannskap i OSSE i 2020, for også gjennom det å ta et sikkerhetspolitisk ansvar i Europa. Selv om situasjonen er usikker, må vi likevel ikke miste troen på Europas framtid og robustheten til de universelle verdiene vi bygger våre demokratier på.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2017-06-15:
Jeg tror jeg må starte med en saksopplysning, for det finnes medlemmer av Det norske storting som tror at Nasjonal transportplan er det viktigste dokumentet som behandles her. Det må åpenbart være feil. Det man diskuterer i dag, er mye mer viktig enn en bomstasjon i Asker og Bærum, sågar en fylkesvei i Nordland, etter mitt skjønn. Da jeg leste denne stortingsmeldingen for første gang, tenkte jeg at utenriksministeren må ha verdens beste jobb. Å få lov til å lage et grunndokument som drøfter norske muligheter, norske utfordringer i en større kontekst, må være en fantastisk oppgave. Å spille på det kunnskapsnettverket man har, spille på gode relasjoner for å bygge norske og vestlige verdier videre, må være en mulighet av dimensjoner, tenkte jeg på. Så lenge det handler om å fokusere på hva vi er gode til, hva vi kan bidra med, har vi riktig fokus. Samtidig må det være lov å si at også nordmenn trenger etterrettelighet. Jeg er veldig glad for at Stortinget fant det betimelig å være med og ta initiativ til at Godal-rapporten, om våre bidrag i Afghanistan, ble lagt fram. For selv om vi er stolte av oss selv, betyr det ikke at man er ufeilbarlig. Selv vi, i vår iver etter å bistå og gjøre ting riktig, oppnår ikke bestandig optimale løsninger. Der skal vi være ydmyke. Afghanistan-rapporten viste at vi var gode til å bidra til at flere fikk gå på skole. Vi var gode til å bidra til at helsetilbudet ble bra, slik at småbarnsdødeligheten gikk ned. Det skal vi være stolte av. Men at sikkerhetssituasjonen i Afghanistan per i dag er noe særlig bedre enn den var tidligere, stiller jeg meg svært tvilende til. Andre har under debatten i dag vært inne på at utenrikspolitikken aldri er statisk. Det tror jeg er til de grader sant. Det betyr også at man er nødt til å ha en dynamisk tenkning med hensyn til hva man ønsker å gjøre for å oppnå det man selv mener er mest mulig korrekt. Da tenker jeg at det man gjør i dag, er å gi en rettesnor til Utenriksdepartementet og regjeringen. Men samtidig er man nødt til kontinuerlig å ha en tett og god dialog med Stortinget, skal man få dette til. Jeg tror også, som noen andre har vært inne på, at det ikke er tvil om at USA fortsatt er vår viktigste allierte. Men jeg tror det er en forskjell på hvordan man oppfatter f.eks. Russland som nabo sett fra Nord-Norge, sammenlignet med hvordan folk som bor i «Tjukk-Norge» ser på det. Det er en vesentlig forskjell, for det å ha en større nærhet til en stor nabo gjør noe med en holdningsmessig. Det må man ta med seg når man skal trekke sine konklusjoner. Hvis jeg skal si at det mangler noe, en ting jeg gjerne skulle sett i meldingen som ikke er med, er det tydeliggjøring av norske ambisjoner for å få nordmenn til å ta jobb i større internasjonale organisasjoner, for slik i enda større grad å være «hands on» og kunne påvirke ute.
Sylvi Graham (Høyre), 2017-06-15:
Det er vel ikke uvanlig at det er saksordførerens prerogativ å få lov til å takke for debatten og få siste ord. Nå så jeg at det lå noen i sivet og lurte og fikk sneket seg inn etter meg, men jeg vil allikevel takke for debatten. Den har vært god og bred, som også invitasjonen fra nettopp utenriksministeren og regjeringen var. Dette var den helhetlige meldingen med utgangspunkt i FNs – eller verdens, kan vi si – bærekraftsmål, som omhandlet den bredere utviklingspolitikken. Denne utenriksministeren har imidlertid vært svært aktiv også på utviklingsområdet, og det har i inneværende stortingsperiode jo vært lagt fram flere meldinger til Stortinget som beskriver deler av utviklingspolitikken: Meld. St. 25 for 2013–2014, Utdanning for utvikling, Meld. St. 10 for 2014–2015, Muligheter for alle – menneskerettighetene som mål og middel i utenriks- og utviklingspolitikken, Meld. St. 35 for 2014–2015, Sammen om jobben, Meld. St. 29 for 2014–2015, Globalisering og handel, og Meld. St. 37 for 2014–2015, Globale sikkerhetsutfordringer i utenrikspolitikken. Med denne meldingen ønsker altså regjeringen å gi en bredere framstilling av utviklingspolitikken, som tar opp i seg elementene fra de tematiske meldingene som jeg nå nevnte, og som gjør at vi i denne stortingsperioden har hatt en meget aktiv og bred debatt på utviklingsområdet. Det er jeg glad for. Debatten i dag har også vært bra, god – og bred, som jeg sa – med mange temaer berørt. Det kunne kanskje vært flere, hadde vi hatt enda mer tid. Landbruk og matsikkerhet er nevnt, jeg vil også minne om at en enstemmig komité i saken viser til at landbruk og matsikkerhet er en del av innsatsen for næringsutvikling og jobbskaping, som også for klimainnsatsen. Fortsatt lever majoriteten i Afrika sør for Sahara av jordbruk, og det er ikke tvil om at det er et behov for å fokusere på dette området. Så sier da også et flertall i komiteen at det de senere år har vært økt innsats for klimasmart landbruk og matsikkerhet i kriser. Det er viktig at det videreføres, ut fra både et næringsutviklings- og et klimaperspektiv. Den store ventede befolkningsøkningen i fattige land som vi snakket om her tidligere i dag, gjør det viktig å bidra til å få produktiviteten i landbruket opp, slik at det vil være nok matproduksjon i årene som kommer. Da vil jeg også nevne en melding som utenriksministeren la fram tidligere, nemlig Meld. St. 22 for 2016–2017, Hav i utenriks- og utviklingspolitikken, som vi nettopp behandlet i denne sal. Havet er også en kilde til mat, noe vi nordmenn har visst i alle år. La meg helt til sist peke på noe som er viktig for hele komiteen. Det er de tverrgående hensynene som gjelder for hele den norske utviklingspolitikken og bistanden, og som er viktig for bærekraftig utvikling og fattigdomsreduksjon, menneskerettigheter, kvinners rettigheter og likestilling, klima og miljø, og antikorrupsjon.