Jan Tore Sanner (Høyre), 2008-01-28:
Markedsøkonomien som grunnleggende økonomisk struktur har vist seg planøkonomien overlegen, og den vinner frem over store deler av verden. Markedsøkonomien skaper gode incentiver til verdiskaping og effektiv utnyttelse av ressursene. Berlinmurens fall i 1989 og utviklingen over mot markedsøkonomi i de fleste østeuropeiske land har gitt befolkningen mer demokrati, høyere levestandard og ytringsfrihet. Det betyr ikke at markedsøkonomien er selvregulerende og feilfri. Tvert imot må markedssvikt korrigeres og markedsøkonomien reguleres slik at konkurransen sikres og spillereglene overholdes. De siste 25-30 år har økonomien - ikke bare i vår del av verden, men i store deler av verden - blitt liberalisert. Globaliseringen bidrar til vekst, utvikling og velferd, men samtidig stilles vi overfor nye utfordringer. Jaget etter størst mulig avkastning fører til at noen aktører tar for stor risiko som ikke bare rammer dem selv, men også andre, og noen aktører er villig til å bryte regler - kanskje fordi risikoen for å bli tatt er for liten, men også fordi muligheten for gevinst er stor. Intet økonomisk system er perfekt, men en åpenbar fordel med en åpen og markedsbasert økonomi er at feiltrinnene og skandalene blir avdekket. Gang på gang blir vi imidlertid minnet om at politikken er på etterskudd, og at mangelen på overnasjonalitet svekker vår evne til å sikre spillereglene på det økonomiske området. Enron-skandalen i USA er av noen fremstilt som «kapitalens sanne ansikt» eller et resultat av at «markedskreftene får råde». Jeg mener at det saken først og fremst viste, var betydningen av kontrollmekanismer som kan avsløre brudd på reglene i markedet. Et velfungerende marked er avhengig av både skrevne og uskrevne regler for oppførsel. Brudd på reglene må avdekkes og få konsekvenser, slik det gjorde i Enron-saken. På den måten blir de negative utslagene og ringvirkningene minst mulig. Skandalen knyttet til Terra Securities er et annet eksempel på at noen er villig til å krysse grenser for å få størst mulig avkastning, og illustrerer at det er behov for en gjennomgang av regelverket og tilsynsordningene for å sikre at disse blir bedre tilpasset utfordringene. Liberaliseringen av finansmarkedene har vært nødvendig, ikke minst i de nordiske land, som var nokså sent ute på dette området. Den gjennomgående utviklingen med liberalisering av finansmarkedene har bidratt til mer konkurranse, langt flere produkter og økt tilgjengelighet for kundene. En norsk boliglånskunde har fått økt markedsmakt, og rentemarginen til bankene er presset nedover. Norske finansaktører tilbyr nå et bredt spekter av finansielle tjenester innenfor forsikring, lån og sparing. Det er en positiv utvikling som har gitt bedre produkter til en lavere pris for forbrukere og bedrifter. Aksje- og obligasjonsmarkeder er i sin natur preget av konjunktursykluser, forventninger til lønnsomhet i næringslivet og de viktigste råvareprisene. For å håndtere usikkerheten ved investeringer i slike verdipapirer har nye produkter som derivater og byttehandler utviklet seg raskt. De siste årene har det vokst frem et marked for såkalte strukturerte finansielle produkter. Slike produkter er en sammenbinding av tradisjonelle verdipapirer som aksjer, obligasjoner og derivater. Det blir dermed vanskeligere og vanskeligere for kundene å vite hvilke produkter de har kjøpt, og hvilken risiko de tar ved investering. I tillegg kan provisjonsbasert finansrådgivning få uheldige utslag ved at selger av produktet ønsker en høyere risikoprofil på investeringen enn det som er riktig i forhold til kundens økonomi. Kombinasjonen av kompliserte produkter og mer aktivt salg mot kunder uten tilstrekkelig finanskompetanse kan, som i Terra-saken, gi veldig alvorlige konsekvenser. Det er viktig at vi lærer av Terra-saken. I den forbindelse må det vurderes om den kunne vært unngått eller begrenset ved bedre tilsyn i en tidligere fase. Det er avdekket at begge parter - Terra Securities som selger av produktene og kommunene som kjøper av produktene - har brutt lov- og regelverk. Da er det spørsmål om tilsynet har vært godt nok. Bondevik II-regjeringen la frem en egen melding om de statlige tilsynene. I St.meld. nr. 17 for 2002-2003 står det bl.a.: «Det finansielle tilsynet med finansielle foretak og markeder, skal avdekke og hindre brudd på gjeldende reguleringer for det finansielle systemet. Økende kompleksitet i foretak og markeder har ført til at kontroll av risiko gjennom bruk av reguleringer er blitt vanskeligere. En stadig viktigere del av finanstilsynet består derfor av identifikasjon av risiko i de finansielle markeder og foretak for å sikre at risikoen ikke er større enn evnen til å bære slik risiko.» Videre står det: «Det er også et hovedmål for regulering og tilsyn å beskytte forbrukerne og andre brukere av finansielle tjenester. På viktige områder forvalter tilsynsenhetene på ulike måter kapital for sine kunder.» I tillegg til å vurdere om tilsynet har vært tilfredsstillende, er det også nødvendig å stille spørsmålet om Kredittilsynet har ressurser nok, og om tilsynet i tilstrekkelig grad vektlegger sin oppgave i å «avdekke og hindre brudd på gjeldende reguleringer for det finansielle systemet», eller om ressursknapphet tilsier at hovedfokus knyttes til etterkontroll. Ifølge Dagens Næringsliv 21. januar må Kredittilsynet droppe mange saker på grunn av ressursknapphet. I løpet av ett år har antall innsidehandelssaker oversendt fra Oslo Børs nesten doblet seg. Globaliseringen har økt handelen og fått mange millioner mennesker ut av fattigdom. Det store bildet av globaliseringen viser en positiv utvikling. I sammenheng med Terra-saken ser vi hvor globalt finansaktørene i dette markedet opererer. Det er lite trolig at noen av innbyggerne visste at kommunepolitikerne gamblet i amerikanske papirer knyttet til bl.a. eiendomspriser i USA. Fri flyt av kapital og ny teknologi gjør at «jorden er flat», slik Thomas Friedman skriver i sin bok, men det gir også nasjonale myndigheter nye utfordringer: Hvordan kan vi unngå eller begrense at utslag av globaliseringen rammer norske finanskunder? Hvordan kan vi unngå at norske kommuner taper penger på fall i eiendomspriser i USA? Og hva kan vi gjøre for å hindre at rådmenn og lokalpolitikere spiller bort innbyggernes penger? Det finnes ingen enkle svar, men jeg vil peke på noen tiltak som jeg ber finansministeren vurdere: I Terra-skandalen er det avdekket lovbrudd, men også en betydelig mangel på kunnskap og kompetanse hos både selger og kunde. Det må vurderes hvordan man kan bidra til å sikre og bygge kompetanse både i finansnæringen og hos kundene. Det er nødvendig å kvalitetssikre og oppdatere retningslinjer for de ulike finansaktørene når det gjelder kundeinformasjon, rådgivning og salg av spesielt nye, uoversiktlige finansielle produkter. Kredittilsynet må styrkes, og finansministeren må vurdere hvordan tilsynets oppgave i å avdekke og hindre lovbrudd før de begås, kan styrkes.Det må vurderes å gi Kredittilsynet en friere og mer selvstendig rolle ved økt delegering fra Finansdepartementet til tilsynet. Man må øke og forsterke det internasjonale samarbeidet for utveksling av erfaringer og utfordringer rundt fremveksten av nye produkter og andre forhold som kan true den finansielle stabiliteten. Noen bruker finansskandaler og uro i finansmarkedene som et argument mot markedsøkonomien. Slike analyser er jeg grunnleggende uenig i. På samme måte som samfunnets langsiktige stabilitet og trygghet er avhengig av markedsøkonomi, er også markedsøkonomien avhengig av en rettsstat, velutviklede institusjoner og høy samfunnsmoral. I den årlige indeksen Economic Freedom of the World 2007 vises den empiriske sammenhengen mellom fungerende markedsøkonomi og positiv velferdsutvikling. Her fremheves også beskyttelse av eiendomsrettigheter og god juridisk infrastruktur som grunnleggende for vekst og velferd. Landene med den mest positive utviklingen kjennetegnes av stor grad av økonomisk frihet og rettssystemer som regulerer markedet. Det viser hvor viktige selvstendige institusjoner som Kredittilsynet er i et samfunn, og at de nettopp styrker de markedsbaserte løsningene over tid. Det er av kritisk betydning at tilsynet med finansmarkedene, både nasjonalt og internasjonalt, er under stadig bedring og tilføres kompetanse tilpasset de nye utfordringene. Ifølge et foredrag av Svein Gjedrem i Sparebankforeningen i oktober i fjor var mangelfullt tilsyn en medvirkende årsak til at boliglånskrisen fikk utvikle seg. Han sa bl.a.: «For det femte har det forekommet tilsynssvikt.(…) I USA har verken agentene eller låneinstitusjonene vært underlagt føderalt tilsyn, og det statlige tilsynet har variert statene imellom.» (…) Jeg forventer ikke at en finansminister fra SV er like overbevist som en Høyre-mann om sammenhengen mellom en velfungerende markedsøkonomi med stor økonomisk frihet og en positiv velferdsutvikling. Men jeg håper vi kan møtes i at en viktig forutsetning for at markedsøkonomien skal fungere og gi bidrag til velferdsutviklingen, er at institusjoner bidrar til å sikre gode kontrollrutiner og forutsigbare spilleregler. Mitt spørsmål til finansministeren er: Hvordan vil finansministeren sikre at Kredittilsynet og andre institusjoner som har kontrollansvar, utvikles og styrkes, slik at de kan håndtere en liberalisert og globalisert økonomi?