trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2009-12-16:
Først vil jeg vise til en pressemelding som lederen i finanskomiteen sendte ut i går, der han sier at han er feilsitert i forhold til det som sto i Dagens Næringsliv, og at det nok ikke var ment slik som det sto i avisen. I løpet av de siste årene har det skjedd en betydelig omlegging av engangsavgiften på bil, ved at man har satt ned avgiften på de bilene som slipper ut minst CO2, og så har det skjedd en viss økning i avgiften på de bilene som slipper ut mye CO2. Det er en type omlegging som vil bli videreført nettopp for å nå det målet som Regjeringen har satt seg, at i 2012 skal CO2-utslippet fra nye personbiler reduseres til 120 gram pr. kilometer. I løpet av de to–tre siste årene er dette redusert fra 177 til 151, og vi skal ned til 120. Avgiftspolitikken vil bli brukt i den sammenhengen. Bare for å nevne et eksempel, så er det slik at en liten Toyota har fått over 8 000 kr i avgiftslettelse, mens en stor Porsche har fått en avgiftsøkning på nesten 39 000 kr. Det er en type omlegging i miljøvennlig retning som vil fortsette. Ellers er det jo umulig for finansministeren å si hva som kommer i framtidige avgiftsopplegg, men jeg tror ikke jeg røper noen stor hemmelighet når jeg sier at omleggingen i retning av grønne skatter for å få til en ønsket miljøatferd er noe som vi vil jobbe videre med. Da synes jeg at det opplegget som vi har hatt for engangsavgiften de siste årene, er en god måte å gjøre det på.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2009-12-16:
Først en liten kommentar til det som ser ut til å bli en nedgang i avgiften for 2009. Det er i første rekke knyttet opp mot en nedgang i selve bilsalget og i mindre grad opp mot at en har lagt om avgiften. Så er det slik at avgifter jo har flere formål: Avgifter skal prøve å fremme et bestemt forbruk eller en bestemt handling. Avgifter skal kanskje forhindre noen fra å ta inn ting, som f.eks. alkohol og tobakk. Så er det også selvsagt slik at avgifter har en fiskal virkning for å være med på å finansiere fellesskapets gode formål på mange andre områder. Det er vanskelig å si hvor langt en kommer, men vi vil fortsette den avgiftsomleggingen som vi har tatt fatt på når det gjelder å stimulere til kjøp av biler som slipper ut lite CO2. Litt avhengig av hva som skjer i utlandet, kan en for så vidt si at en vil nærme seg det utenlandske nivået, hvis en ikke da setter ned avgiftene tilsvarende i utlandet.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2009-12-16:
Denne regjeringen har i hvert fall tenkt å sitte denne perioden. Så kommer det jo et valg i 2013, og vi har tenkt å vinne det valget også. Men i hvert fall for denne perioden kan en nok påregne at vi sitter. Så er det slik at en må skille mellom to ting. Det ene er fastsettelsen av de konkrete avgiftene, altså innretningen av selve avgiftsopplegget. Det er nok ting som må komme i statsbudsjettet på vanlig måte. Men det er fullt mulig å ha en diskusjon om mer prinsipielle endringer og mer overordnede grep når det gjelder avgiftssystemet, uten at det går på bekostning av den hemmeligholdelsen som er nødvendig før man fremmer et avgiftsopplegg for Stortinget.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2009-12-16:
Generelt er jeg tilhenger av at en i mye mindre grad skal frykte framtiden, og heller se på de muligheter som framtiden gir. Det er i hvert fall en leveregel for finansministeren. Når det gjelder biodieselavgiften og for så vidt avgifter knyttet opp mot biodrivstoff, er jo selve prinsippet om en viss omlegging varslet tidligere ved at en helt fra 2007 har tatt til orde for at også de som kjører på biodrivstoff, må kunne påregne å betale såkalt veibruksavgift. Det har vært en vanskelig sak, som har kostet en del. Det er ingen grunn til å legge skjul på det. Samtidig tror jeg nok at en skal spare de store overskriftene om katastrofer etc. til større anledninger enn biodiselavgiften. Det som virkelig vil bli en «katastrofe», er hvis en ikke er i stand til å nå fram til en forpliktende avtale i København. Det er det som er den store saken nå. Hvis det slår feil, kan en kanskje bruke litt større bokstaver enn i biodieselsaken.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2009-12-16:
Det er noe spesielt med bilavgifter og avgifter som er relatert til bil, det skaper både diskusjon og – ofte – sterke følelser. Og det er forståelig, for bilen er jo et viktig familiemedlem for de fleste. Det er fullt mulig å bedrive høyttenkning om prinsipper og retninger på avgiftssystemet, men mitt poeng er at en del avgifter faktisk er slik at de må komme i statsbudsjettet. Jeg har vært med på behandling av avgifter i lukkede møter i Stortingets finanskomité og møtt kollegaer i salen her som var i ferd med å kjøpe bil, men jeg visste noe jeg ikke kunne si. Så det er klart at det må være et visst hemmelighold rundt avgifter som kan føre til at folk tilpasser seg i forkant av en eventuell avgiftsøkning. Derimot er det fullt mulig å varsle f.eks. opptrappingsplaner for avgifter og for så vidt sette stasjoner framover i forbindelse med det å diskutere prinsipper når det gjelder innføring av avgifter. Så vi får se på hva som er mulig, men selve avgiftssatsene må jeg nok forbeholde offentliggjøringen av statsbudsjettet.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2009-12-16:
Som finansminister har jeg ansvaret både for Regjeringens skatte- og avgiftspolitikk og for statens kjøp og salg av klimagasskvoter. Videre skal finansministeren påse at den økonomiske utviklingen er bærekraftig. Siden Regjeringen tiltrådte i 2005, er avgiftene styrket som et virkemiddel for å bedre miljøet. Miljøavgifter gjør at forurenseren betaler, og at inntektene kan benyttes til å redusere andre skatter og avgifter. Økningen i CO2-avgiften på luftfart og økt avgift på diesel og fyringsolje er viktige endringer for at det skal lønne seg for folk å velge mer klimavennlige løsninger. I dag er i overkant av 55 pst. av de samlede utslippene av klimagasser avgiftsbelagt. Analyser viser at CO2-avgiften har ført til utslippsreduksjoner. I Norges 4. rapport til FNs klimakonvensjon i februar 2006 ble det anslått at Norges utslipp ville ha vært om lag 4,5 mill. tonn høyere i 2010 dersom en ikke hadde innført CO2-avgiften. For å stimulere til en mer miljøvennlig bilpark ble CO2-utslipp innført som en av hovedkomponentene i engangsavgiften i 2007, og vi innførte en miljødifferensiering av årsavgiften i 2008. Endringene av engangsavgiften har gjort det mer lønnsomt å kjøpe biler med lavere CO2-utslipp, og gjennomsnittlige CO2-utslipp fra førstegangsregistrerte biler har gått betydelig ned de siste årene. I løpet av Kyoto-perioden skal Finansdepartementet kjøpe klimagasskvoter på vegne av staten. Vi bruker et stort beløp på dette, og det er derfor viktig å understreke at Norge kun kjøper FN-godkjente kvoter. Hovedsakelig gjøres dette gjennom Den grønne utviklingsmekanismen, som er et prosjektsamarbeid mellom rike og fattige land, og som bidrar til overføring av ressurser og teknologi fra de rike til de fattige landene. Så langt har Finansdepartementet inngått kontrakter om levering av om lag en tredjedel av de kvotene vi trenger, og i den siste tiden har det vært en vesentlig økning i antall henvendelser om prosjekter.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2009-12-16:
Det er riktig som representanten Gundersen sier, at dette med klimakvoter er både arbeidsomt og krevende, men samtidig veldig viktig. Det er også viktig å være klar over at en skal se dette over hele Kyoto-perioden, slik at en på en måte også har et langsiktig løp her. Som representanten nå viste til, er det slik at et nevnt vannkraftprosjekt i Kina nå er tatt ut. Det viser at den mekanismen som en har valgt å bruke, nemlig FN-godkjenning av prosjektene, fungerer. For vår del framover vil vi både være veldig oppmerksomme på og veldig lojale mot å følge det prinsippet at det kun skal dreie seg om FN-godkjente prosjekter i framtiden. Det er en viktig forutsetning for å sikre at en faktisk går inn i de gode prosjektene som gir det resultatet en ønsker, nemlig nedgang i klimautslipp og et bidrag også til å jobbe med dette på en god måte i utviklingslandene.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2009-12-16:
Det er vel ingen grunn til å gjenta det vi var inne på i den muntlige spørretimen, men denne biogassgreia kommer vel til å forfølge oss en viss tid. Samtidig er det viktig, og det er det for så vidt i politisk virksomhet generelt, at en har en troverdighet om det som skjer, og en langsiktighet i politikken. Det tror jeg vi veldig fort kan bli enige om. Så vil jo tiden vise, etter hvert som vi kommer med nye forslag og jobber med nye forslag, i hvor stor grad en er i stand til å bygge opp den nødvendige troverdigheten rundt politikken. Jeg vil for øvrig nevne, bare som et innspill, at under de klimaforhandlingene som nå pågår i København, har Norge foreslått en finansieringsmekanisme for ytterligere å øke muligheten for gode klimatiltak i u-landene, og det er et forslag som har vakt betydelig oppmerksomhet. Så håper vi at en kanskje, når helgen nærmer seg, ser at Norge har fått gjennomslag for et nytt viktig tiltak på den internasjonale klimaarenaen. For øvrig vil jeg takke for velvillige tanker når det gjelder det å måtte følge opp ansvaret med klimakvoter. Det skal vi klare, selv om det er en krevende jobb.
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2009-12-16:
Mitt spørsmål går til olje- og energiministeren. Dispensasjonen fra deponeringsforbudet for avfall medfører at det er ca. 500 000 tonn brennbart avfall som blir deponert hvert år. Avfallsbransjen opplever stor forskjell på dispensasjonshåndteringen fra de enkelte fylkesmannsembeter når det gjelder forbudet som ble satt i verk 1. juni 2009. Dette medfører konkurransevridning mellom aktørene, og det er jo en situasjon vi ikke ønsker. Så mitt spørsmål er: Vil statsråden gjøre noe for å rette opp de store forskjellene som blir gitt i form av dispensasjoner, slik at vi også kan få mer avfall inn til forbrenningsanleggene?
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2009-12-16:
Energiminister Steven Chu var sammen med statsråden på en befaring over store deler av Energi-Norge – Vestlandet, vannkraft. Han uttalte til Dagens Næringsliv at han var veldig begeistret for norsk vannkraft og så på de store potensialene som lå der. Jeg tror også det ble sagt at vannkraften var et veldig godt bidrag til miljøproblematikken i framtiden. EU skal jo produsere 600 TWh, mest vindkraft, innen 2020. Da er det viktig at det er noe som utjevner det – når det ikke blåser, kan man supplere det med vannkraft. Da er mitt spørsmål: Vil statsråden på grunnlag av det som energiminister Chu sa, vurdere å bygge ut mer vannkraft her i Norge? Vi har jo bl.a. mange vassdrag som er vernet, også små vassdrag. Er det ikke nå på tide å revidere de planene?
John Thune (Kristelig Folkeparti), 2009-12-16:
Jeg har et spørsmål til finansministeren.
John Thune (Kristelig Folkeparti), 2009-12-16:
I går var olje- og energiministeren i Sarpsborg sammen med Enova og lovet 150 mill. kr til et flott anlegg. Han sa at dette skal redusere klimautslippene og erstatte tungoljen og redusere CO2-utslippet med 200 000 tonn, samt en del lokale utslipp. Dette er et bra prosjekt, og infrastrukturen er viktig, men det blir ingen miljøgevinst før vi brenner avfall i stedet for olje. Ser statsråden paradokset i at staten, gjennom Enova, gir store tilskudd til miljøinvesteringer, samtidig som det legges avgift på avfallet som kjøres forbi anlegget og til Sverige, og som kunne vært brukt i Sarpsborg?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2009-12-16:
Spørsmålet mitt går til olje- og energiministeren. I dag starter høynivådelen av klimatoppmøtet. Verdens regjeringer forhandler nå i København for å lykkes med en global snuoperasjon for klimaet. Vi registrerer at olje- og energiministeren har valgt å ikke være til stede i København, men vi er desto mer glad for at han kan være her. Det er faktisk sånn at om lag tre fjerdedeler av klimagassutslippene skyldes bruk av fossil energi i fornybarnasjonen Norge. For å oppfylle klimaforliket må altså Norge gjøre store grep innenfor energipolitikken. Vi må ha mer fornybar energi og mindre fossil energi. Rapportene fra København forteller at mistilliten mellom fattige og rike land øker og truer med å velte hele avtalen. Samtidig er vi vitne til at mens norske forhandlere senest på lørdagen forsøker å få utviklingsland som Kina og India til å ta økt ansvar, øker vi våre egne utslipp. På tross av dette har ikke energiministeren eller noen av hans to forgjengere tatt grep for å legge om energipolitikken. Energiministeren sitter passivt og ser på at fossil energibruk øker, og at utslippene går opp. Statsrådens forgjenger, Åslaug Haga, varslet en egen stortingsmelding om energipolitikken. En slik melding er ikke behandlet i Stortinget siden 2004. Statsråd Riis-Johansen stoppet dette arbeidet, og varslet isteden en petroleumsmelding. Spørsmålene til energiministeren – eller oljestatsråden, som finansministeren benevnte ham – blir derfor: Er det mulig å ha et håp om at Regjeringen i løpet av de neste fire årene vil innse at kutt i klimagassutslipp krever ny energipolitikk? Har statsråden i det hele tatt noen strategi for at Norge skal gå over til fornybar? Og kan Stortinget forvente å få Regjeringens eventuelle strategi til behandling?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2009-12-16:
Det er positivt at Regjeringen øker bevilgningene til fornybar energi. Men de bevilgningene skal da kompensere for den famøse pausen i sertifikatforhandlingene som gjorde at sertifikatmarkedet, som er det mest effektive virkemiddelet for fornybar energi, ble utsatt. India er et utviklingsland, og har utslipp på mellom 10 og 20 pst. av Norges utslipp pr. person. Norge krever økte forpliktelser i Kina, mens vi øker våre egne utslipp. Det er riktig som energiministeren peker på, at produksjonen av fornybar energi går opp. Det har den gjort de siste 20 årene. Det har også statsråden, i hvert fall til en viss grad, bidratt til. Men samtidig har klimagassutslippene gått opp. Det er nettopp derfor vi trenger en helhetlig strategi, ikke bare for å øke fornybar-produksjonen, men for å redusere fossil energiproduksjon. Det er det som gjør at utslippene går ned. Så spørsmålet blir igjen: Når får vi en helhetlig strategi for å få ned utslippene ved hjelp av en omlegging av energipolitikken?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2009-12-16:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til kulturministeren: «I pressemelding 8. desember 2009 offentliggjorde statsråden at Regjeringen ikke går inn for økonomisk støtte til norsk-svensk Fotball-EM i 2016. Beslutningen ble offentliggjort dagen etter at kvalitetssikringsrapporten ble overlevert departementet, en rapport som ifølge statsråden skulle være en del av beslutningsgrunnlaget. På hvilken måte ble denne rapporten behandlet i Regjeringen, hvilke departementer var involvert, og hvordan ble denne rapporten sjekket opp mot NFFs faglige innvendinger knyttet til rapporten?»
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2009-12-16:
Jeg takker for svaret. Men jeg må si at det bekrefter inntrykket av at det her har foregått et slags spill for galleriet når man mottar en ganske tung og omfattende rapport på en tirsdag og har konklusjonen klar på onsdagen etter. Man sier også at man har drøftet dette i Regjeringen. Det er vanskelig å se for seg at man kunne ha hatt mulighet til å gå gjennom den endelige rapporten på en fyllestgjørende måte sammen med departementene og Fotballforbundet på den korte tiden. Spørsmålet blir da igjen: Hvor mye kostet denne Econ-rapporten, og har statsråden forståelse for at Fotball-Norge og Fotballforbundet kan føle seg lurt etter en slik prosess?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2009-12-16:
Et fotball-EM er faktisk verdens tredje største idrettsarrangement. Det er en enorm mobilisering fra en av de store, frivillige organisasjonene i landet som ligger bak en slik søknadsprosess – og i det lå det en stor mulighet for en folkefest for hele nasjonen. Jeg respekterer at konklusjonen ikke nødvendigvis skulle bli ja etter Regjeringens behandling, for her er det mange forhold som må vurderes, men jeg synes statsrådens svar bidrar til å bekrefte at rapporten ikke har vært grundig behandlet, og at man ikke har tatt seg tid til å diskutere motargumentene med Fotballforbundet på den korte tiden. Jeg stiller spørsmålet: Hvilke signal mener statsråden dette sender til andre organisasjoner i Idretts-Norge som kan ønske å arrangere idrettsarrangement senere?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2009-12-16:
Eg er heilt einig med oljestatsråden i at alle land må bidra, men da må i alle fall Noreg bidra. Det me ser, er at Regjeringa ikkje lykkast med å få ned utsleppa i Noreg. Me ser òg at på eit område som er betydeleg enklare – nemleg å få internasjonal anerkjenning – slår biletet no sprekkar for Regjeringa. Al Gore seier om oljesandprosjektet til Statoil at det er eit stort feilgrep. Desse klimautsleppa er, målt i CO2-utslepp, ti gonger så store som det oljeutsleppa er på norsk sokkel. Eg synest det er veldig opplyftande å høyre at Jonas Gahr Støre seier at han forstår poenget til Al Gore. Mitt spørsmål til oljestatsråden er da: Er han einig med Jonas Gahr Støre, som seier at dette må få konsekvensar?(Presidenten klubbar.) Forstår han poenget til Al Gore når han seier at dette er eit stort feilgrep? (Presidenten klubbar.)
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2009-12-16:
Mitt spørsmål går til finansministeren. Norge har en av verdens høyeste bilavgifter. Av den grunn har vi også en av Europas eldste og mest forurensende bilparker. Jeg hadde håpet at omleggingen av avgiften som ble gjort, kunne ført til at befolkningen i Norge kunne kjøpe seg mer miljømessig riktige biler, og skiftet ut den gamle bilparken. Når jeg leser Dagens Næringslivs oppslag i går med uttalelser fra Torgeir Micaelsen, som er finansministerens partivenn og leder av finanskomiteen, ser jeg at avgiften skal gjøre et kraftig hopp til neste år. I Dagens Næringsliv i går sier Torgeir Micaelsen: «Vi må stramme til, og resultatet blir at «Standard-Passaten» vil bli dyrere. Biler større enn dette vil bli ilagt en luksusskatt.» Bakgrunnen for dette er selvfølgelig at man har en mindreinntekt på 3,8 milliarder kr fra bilavgiftene. Men jeg tør minne om at vi har et overskudd på statsbudsjettet til neste år på 172,2 milliarder kr. Det ligner ikke mye på forutsigbarhet for både forhandlere, importører og – ikke minst – dem som skal kjøpe seg bil. Jeg synes det er forunderlig at man kommer med dette nå, rett etter at man har sett hvordan Regjeringen har håndtert biodieselsaken. Slike uttalelser fra lederen i finanskomiteen kan føre til at folk hamstrer bil på slutten av dette året, og at salget går ned til neste år. Kan finansministeren avklare hva som faktisk kan skje? Kan han berolige befolkningen med at det ikke kommer en avgiftsøkning på vanlige, miljørettede biler?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2009-12-16:
Jeg er glad for at det er rettet opp, det som lederen i finanskomiteen har vært ute med. Jeg er enig i at man skal legge om skattepolitikken på en slik måte at man får solgt flere biler med lavere utslipp. Men problemet når man selger flere biler med lavere utslipp – statsråden nevnte selv salget av Porsche, det er vel ikke den mest vanlige bilen man ser når man er ute på byen – er at det selvfølgelig fører til at man heller ikke får noen store inntekter fra salg av denne type biler. Det betyr at avgiftsnivået, inntektene til staten på dette, vil gå ned i framtiden, etter hvert som folk kjøper mer miljørettede biler. Det betyr også at vi nærmer oss mer og mer et vanlig europeisk nivå. Mitt spørsmål da vil være: Er det en målsetting for Regjeringen at vi gjennom å få biler som forurenser mindre og mindre, vil nærme oss mer og mer et europeisk gjennomsnittsnivå på bilprisene?
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2009-12-16:
Jeg har forståelse for at finansministeren ikke kan si hvilke endringer rent konkret som vil måtte komme i årene framover. Det er ikke sikkert Regjeringen skal holde på i så mange år framover heller. Det jeg har lyst til å stille finansministeren spørsmål om, er hvordan han ser for seg prosessen som eventuelt skal lede fram til endringer, for det er på mange måter varslet at det vil komme stadige endringer i bilavgiftssystemet. Man opplever ofte at det kommer litt som en viss julekveld på en viss kjerring. Man fikk motivert folk til å kjøpe flere dieselbiler, så kommer det plutselig høyere årsavgift på dieselbiler uten partikkelfilter etterpå, man la på dieselavgiften, osv. Det får konsekvenser, selv om folk gjør som Regjeringen anbefaler at man skal gjøre. Vil finansministeren ta ansvar for at det blir brede prosesser knyttet til eventuelle framtidige endringer i bilavgiftssystemet, slik at organisasjoner og andre som blir berørt av den type endringer, får mulighet til å påvirke før noe blir presentert i et statsbudsjett?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2009-12-16:
Med biodieselsaken i friskt minne kan vi frykte hva som kan komme i statsbudsjettet, som statsråden sier. Jeg tror man skal innse at grønn skatte- og avgiftspolitikk er uhyre viktig, og det er uhyre viktig at man lager et system som spiller på lag med både næringsliv og konsument, hvis man skal lykkes i miljøpolitikken. Det som nå har skjedd i løpet av høsten, og utspillet til Micaelsen i går – om han er feilsitert eller ikke – er veldig skadelig for troverdigheten til selve systemet. Vi står nå i København og skal redde verden, og så klarer vi ikke engang å lage et troverdig system hjemme. Er statsråden enig i karakteristikken at høsten har vært katastrofal for Regjeringens grønne avgifts- og skattepolitikk? Hva vil han gjøre for å gjenopprette troverdigheten?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2009-12-16:
Det er klima som er i fokus for tiden. Derfor er det naturlig å rette følgende spørsmål til finansministeren: «Hvilke reduksjoner i klimagassutslipp kan den rød-grønne regjeringen vise til under finansministerens ansvarsområde siden tiltredelse i 2005, og hvordan vurderer statsråden resultatene i forhold til Norges nasjonale mål for reduksjon av klimagassutslipp?»
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2009-12-16:
Jeg takker for et informativt svar, og fikk også gjentatt en del av det som kom fram i muntlig spørretime. Jeg synes dette med kjøp og salg av klimakvoter er helt sentralt, og finansministeren har jo dermed en helt sentral rolle i å innfri forpliktelsene. Her kommer vi til å ligge langt bak det som er klimaforliket i Stortinget, for det er å overoppfylle Kyoto-prosessen. Det å kjøpe klimakvoter internasjonalt er en betydelig utfordring i forhold til å sikre kvaliteten på de prosjektene man skal inn i. Ett eksempel er vannkraftprosjektet Dahuashui i Kina, der vi brukte betydelige ressurser både på å kvalitetssjekke og på å finne ut om prosjektet holdt mål. Det viste seg at det til syvende og sist ikke ble godkjent. Spørsmålet er igjen: Hvordan vil finansministeren sikre seg at de prosjektene man går inn i, faktisk er FN-godkjente og svarer til de forventningene man har? Det er en av de store utfordringene man har med kvotesystemet.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2009-12-16:
Jeg takker for svaret igjen og ønsker finansministeren lykke til med de utfordringene. Neste utfordring er å skape troverdighet rundt klimapolitikken og skatte- og avgiftspolitikken nasjonalt. Det var vi inne på i den muntlige spørretimen, men det kan jo være greit å gjenta det med troverdighet og langsiktighet. At det ikke kommer store overraskelser inn i skatte- og avgiftssystemet, er uhyre viktig for troverdigheten til en klimapolitikk. Det er mye som tyder på at den forrige finansministeren ikke helt skjønte hvor alvorlig signaler oppfattes gjennom skatte- og avgiftspolitikken. Det er viktig at det ikke fester seg et inntrykk av at med én gang avgifts- og skattepolitikken fungerer, så blir den reversert. Da er det ingen som vil komme til å følge signalene. Jeg vil i grunnen bare gjenta viktigheten av det, og spørre hvordan man skal gjenopprette den troverdigheten.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2009-12-16:
Selv om det nå har kommet en beriktiget pressemelding fra finanskomiteens leder etter utspillet i Dagens Næringsliv, kan man vel trygt slå fast at det bedrives høyttenkning i regjeringspartiene om dette. Og det synes jeg faktisk preger Regjeringen og regjeringspartiene når det gjelder avgiftspolitikken på det området vi her snakker om. Mitt spørsmål til finansministeren går nettopp på forutsigbarhet. Han vektlegger at han må hemmeligholde nivået på avgiftene av hensyn til statsbudsjettet osv., men man skal altså ikke lenger enn til Sverige for å se at der annonserer man at man f.eks. skal ha avgift på biodiesel i 2013, at man skal øke antall ører på avgiftene på bensin og diesel for kommende år, i langt større grad enn det man gjør fra norsk side. Vil finansministeren selv bidra til at norske forbrukere får et mer forutsigbart regime på dette området?
Bent Høie (Høyre), 2009-12-16:
Mitt spørsmål går til helse- og omsorgsministeren. Ordningen «Raskere tilbake» ble gjeninnført av Stoltenberg II-regjeringen sist gang det økte sykefraværet var på topp på den politiske dagsordenen. Bakgrunnen for ordningen er rimelig åpenbar, nemlig at det økende sykefraværet har en sammenheng med at det er økende køer for å slippe til og få behandling. Mange som er sykmeldte, er rett og slett syke og har behov for hjelp i helsevesenet vårt. I 2010 er det igjen bevilget penger til ordningen Raskere tilbake. Allikevel opplever flere private rehabiliterings- og opptreningsinstitusjoner at avtalen om behandling med Raskere tilbake fra 2009 går ut 1. januar, uten at de har fått en ny avtale for 2010. Raskere tilbake er derfor blitt «Senere tilbake» for mange av dem som nå står i behandlingskø og er sykmeldte. Institusjonen Godthaab hadde i forgårs innkalt sine ansatte til møte for å orientere om permitteringsvarsler. Ledig kapasitet blir derfor stående ubenyttet, samtidig som både sykehuskøer og sykefraværet øker. Dette er sløsing med samfunnets ressurser, det er sløsing med mennesker som ønsker å komme raskt tilbake i arbeid. Mitt spørsmål til statsråden er: Vil statsråden få helseforetakene til å forlenge avtalen fra 2009 fram til ny avtale for 2010 er på plass, slik at en får utnyttet denne kapasiteten og folk kommer raskt tilbake i arbeid?
Bent Høie (Høyre), 2009-12-16:
Røros Rehabiliteringssenter, CatoSenteret, Godthaab og Vikersund Kurbad er noen eksempler på institusjoner som har avtaler om Raskere tilbake i 2009 som går ut 1. januar 2010, uten at helseforetakene har startet forhandlinger om nye avtaler for 2010. Helseforetakene har siden statsbudsjettet ble lagt fram i oktober, visst at det ville bli bevilget penger til ordningen Raskere tilbake. Det har ikke vært noen politisk uenighet om dette, og de kunne ha forhandlet fram avtaler for 2010 med virkning fra 1. januar. Nå må institusjoner permittere ansatte, gjerne i to måneder, før det igjen kommer til behandling. 10. september 2009 svarte statsministeren Høyres gruppe følgende på et spørsmål om Raskere tilbake: «Det forutsettes at midlene brukes mest mulig effektivt i forhold til ordningens formål, som er å få syke raskere tilbake i arbeid slik at sykefraværet reduseres.» Mener helseministeren at den måten helseforetakene håndterer denne ordningen på, er i tråd med det statsministeren har svart Stortinget så sent som i september 2009?
Bent Høie (Høyre), 2009-12-16:
Mitt spørsmål til helse- og omsorgsministeren er: «Vil Regjeringen legge frem forslag om en planmessig utvikling av det samlede tjenestetilbudet til rusmiddelavhengige, etter modell fra Opptrappingsplanen for psykisk helse?»
Bent Høie (Høyre), 2009-12-16:
I svaret sier helseministeren at hun vil vurdere hvordan hun skal følge opp den planen som har vært. Men i Prop. 1 S fra Helse- og omsorgsdepartementet om statsbudsjettet for 2010 skriver Regjeringen følgende på side 112: «Basert på Stortingets behandling av St.meld. nr. 47(2008–2009) (2008–2009) Mitt spørsmål til statsråden er: Betyr det at det som en i stortingsproposisjonen sier at en skal komme med, nemlig et forslag, nå er blitt til at en skal «vurdere» å komme med et forslag?
Bent Høie (Høyre), 2009-12-16:
Både i statsrådens svar og i stortingsproposisjonen er denne nye planen – eller det som det eventuelt blir – knyttet opp til St.meld. nr. 47 for 2008–2009 om Samhandlingsreformen. Jeg må spørre statsråden: Hva er den viktigste begrunnelsen for at denne saken knyttes så sterkt opp til Samhandlingsreformen? Betyr det at Regjeringen har planer om å endre ansvarsfordelingen innenfor området behandling av rusmiddelavhengige, som i dag er mellom kommunehelsetjenesten og spesialisthelsetjenesten?
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2009-12-16:
I september 2008 ble en mann sykmeldt på grunn av en skade som trengte operasjon. Han søkte om å få komme inn under ordningen Raskere tilbake, og fikk beskjed om at han ville få en operasjon i slutten av 2009. Han skulle altså gå ett år på sykelønn. Jeg oppfatter dette verken som raskt eller tilbake. Det er ledig kapasitet, spesielt hos de private klinikkene, og mitt spørsmål til statsråden er: Hvorfor synes den rød-grønne regjeringen at det er bedre å bruke pengene på sykepenger enn å bruke pengene på å kjøpe en operasjon, som faktisk ville gitt en lavere kostnad?
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2009-12-16:
«Det foretas sjelden en vurdering av elever med utviklingshemming i forkant av skolestart på videregående skole om hvilken av de tolv ordinære linjene som passer den enkelte elev best. Elevene plasseres ofte inn på linje 13, som består i å lære seg å utføre dagligdagse gjøremål, og som ikke gir en formell kompetanse som de har krav på etter opplæringsloven. Hva vil statsråden gjøre overfor fylkeskommunen, slik at elevene skal få undervisning etter lovverket?»
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2009-12-16:
I spørsmålet sto det: «Det foretas sjelden en vurdering av elever med utviklingshemming». Jeg er ikke fornøyd med svaret. Jeg følte det var altfor generelt. I spørsmålet ligger det at det såkalte tilbud nr. 13, som utviklingshemmede blir tildelt, ikke har noen retningslinjer eller krav til hvordan opplæringen skal være. Fremskrittspartiet forventer likevel, og her kommer en presisering av spørsmålet, at opplæringsloven § 5-1 om rett til spesialundervisning – som bl.a. sier at det skal «særleg leggjast vekt på utviklingsutsiktene til eleven» – blir fulgt. Ifølge bladet Samfunn for alle har Utdanningsdirektoratet kontaktet fylkene, som avviser at tilbudet er ulovlig. Den nye lærekandidatordningen har gitt veldig gode resultater der den er utprøvd. Vil ministeren legge til rette for at utviklingshemmede elever kan få utdanning innen lærekandidatordningen?
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2009-12-16:
Jeg er mer glad for svaret til statsråden nå! Det skal bli spennende å følge utviklingen videre etter det som er kommet nå. Samtidig er tallet på klagesaker til Fylkesmannen fra pårørende veldig redusert. En mulig årsak kan være at det å klage på tilbudet er veldig ressurskrevende fordi enkeltvedtaket ofte kun inneholder at eleven er kommet inn på skole, og sier ingen ting om hva spesialundervisningen skal inneholde. Vil statsråden ta nødvendige grep for at vedtak om innhold i undervisningen for funksjonshemmede elever kommer fram i enkeltvedtaket, slik at det forenkler klagemuligheten?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-16:
Det er i dag, som spørreren er inne på, tolv utdanningsprogrammer i den videregående opplæringen. Tre av dem er studieforberedende og ni er yrkesfaglige. Elever som søker inntak i videregående opplæring, skal tas inn på ett av disse tolv utdanningsprogrammene. Andre utdanningsprogrammer finnes ikke, heller ikke noen «linje 13», som representanten Thorsen omtaler. Noen elever har imidlertid problemer med å få tilstrekkelig utbytte av ordinær og tilpasset opplæring. I så fall kan de ha krav på spesialundervisning. Da må enkeltvedtak treffes om det, og sakkyndig vurdering foretas av fylkeskommunens PP-tjeneste. Det må utarbeides en individuell opplæringsplan, en såkalt IOP, for eleven. Denne må vise elevens opplæringsmål og innholdet i elevens opplæring. Opplæringslovens bestemmelser om spesialundervisning, inntatt i opplæringsloven kapittel 5, må være oppfylt. Selv om en elev får spesialundervisning, har denne eleven rett til å få sin opplæring etter ordinære læreplaner, og har rett til det samme timetallet som andre elever. Hvis dette viser seg umulig, kan det i elevens individuelle opplæringsplan gjøres unntak både fra læreplanen og fag- og timefordelingen. Unntaket kan gå ut på å tilby eleven alternativ opplæring i en mindre gruppe. For eksempel kan en sterkt funksjonshemmet elev gis hverdagslivstrening i form av trening i daglige gjøremål. Et slikt alternativt opplæringstilbud er ikke eget utdanningsprogram, men en individuell rett til spesialundervisning for en elev som har vedtak om og behov for nettopp dette.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-16:
Den problemstillingen som representanten Bente Thorsen tar opp og viser til, er veldig viktig for dem som har spesielle utfordringer når det gjelder opplæring, men vi mangler en nasjonal oversikt over hva som er omfanget, tilbudet og praksis i det som representanten Thorsen tar opp. Det har vært tatt opp av foreldre og brukerorganisasjoner i nasjonale høringskonferanser som vi har hatt i forbindelse med at Midtlyng-utvalgets innstilling, som nettopp dreier seg om denne problemstillingen, nå har vært ute på høring. Vi har akkurat fått inn veldig mange høringsuttalelser om dette. Jeg tror det er over 280, så det er et stort engasjement rundt dette. Jeg vil ta opp den problemstillingen som Bente Thorsen tar opp med meg nå, i oppfølgingen av den utredningen, og vil vurdere hvilke tiltak vi kan sette i verk for å sikre at alle elever får den opplæringen de har rett til – også den gruppen elever som spørreren er opptatt av her.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-16:
Jeg vil gjerne undersøke litt nærmere før jeg gir et utfyllende svar på det siste oppfølgingsspørsmålet fra representanten Thorsen. Jeg skjønner det engasjementet som ligger bak denne problemstillingen som tas opp, og jeg samarbeider gjerne med representanten Thorsen om hvordan vi skal klare å gjøre dette tilbudet bedre framover.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-16:
Vi bestreber oss hele veien på å finne beste mulige miljøløsninger. De fleste anleggene som hører inn under barnehage- og skolesektoren, er kommunenes ansvar. Kommunene står for ca. 5 pst. av de totale CO2-utslippene i Norge, og vi jobber intenst for at kommunene skal lage seg egne klimahandlingsplaner og ha fokus på hvordan man kan redusere utslipp. Det foregår veldig mye interessant arbeid på dette feltet rundt omkring i kommunene. La meg nevne et eksempel fra Trondheim. De fem første månedene i 2008 sparte ti skoler i Trondheim – og da er vi helt nede på det planet der representanten Aspaker etterlyser engasjement – energi tilsvarende normalforbruket til 50 eneboliger, og forbruket ble redusert med 12 pst. sammenlignet med året før. Det er et veldig konkret eksempel på noe som faktisk førte til reduksjoner i utslippene, men som også ble en veldig vekker for alle de barn og voksne som var involvert i disse prosjektene. På den måten kan vi gjennom skoleverket bidra til å sette i gang nettopp den bevisstgjøringen som representanten er ute etter.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-16:
Jeg vil gjerne komme tilbake til det når vi på nytt skal oppdatere hvordan vi skal jobbe med klimamålsettingene våre, etter at arbeidet med Klimakur er ferdiggjort og lagt fram. Det kan godt hende at det er interessant å synliggjøre dette, slik som representanten Aspaker etterlyser, i forbindelse med budsjettbehandlingen. Men jeg er også opptatt av at vi skal finne de mest effektive måtene vi kan jobbe med dette på. I går ble Tidsbrukutvalgets innstilling lagt fram. Der understrekes nettopp at vi må prioritere veldig sterkt hvilke oppgaver vi sender til Skole-Norge, slik at vi er helt sikre på at skolene har tid til sine kjerneoppgaver. Særlig når skolen kan kombinere sine målsettinger for undervisningen med konkrete tiltak som kan gjøres i den enkelte skole, har man en pedagogisk mulighet også. Men la meg få komme tilbake til hva som er det mest hensiktsmessige for å sørge for at en har et sterkt fokus på reduserte CO2- utslipp innenfor skolesektoren, uten at vi dynger skolen ned med nye umulige oppgaver.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2009-12-16:
Jeg har følgende spørsmål til kunnskapsministeren: «Hvilke reduksjoner i klimagassutslipp kan den rød-grønne regjeringen vise til under kunnskapsministerens ansvarsområde siden tiltredelsen i 2005, og hvordan vurderer statsråden disse resultatene i forhold til Norges nasjonale mål for reduksjon av klimagassutslipp?»
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2009-12-16:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Jeg er veldig enig med henne i at utdanningssektoren og forskningsfeltet er en nøkkelressurs med hensyn til hvordan vi skal greie å takle de utfordringene vi står overfor, enten vi nå snakker nasjonalt eller i en mer global sammenheng. Men desto viktigere tror jeg det da er at vi også klarer å ta dette med i hverdagen, at vi greier å vise til at det ikke bare er de store vyene og det vi presterer – jeg holdt på å si – utenlands som teller, men at vi faktisk i den hverdagslige, nære politikken hjemme også greier å se spor av at vi endrer holdninger. Jeg tror det er utrolig viktig med eksemplets makt. Statsråden var inne på dette med bygningsmasse osv. Men har Kunnskapsdepartementet en egen definert policy i forhold til klimavennlige bygg, oppvarming osv – jeg tenker også på den bygningsmassen departementet selv rår over?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2009-12-16:
Jeg takker statsråden også for det svaret. Poenget er at nå er det viktig å holde saken varm, også mellom store klimatoppmøter når ting bygger seg opp og saken har maksimal fokus i media. Jeg vil spørre og utfordre statsråden om hun kan tenke seg å ta initiativ til at man i forbindelse med de årlige budsjettene til Kunnskapsdepartementet kunne ha en liten redegjørelse om hvordan sektoren håndterer dette, om eventuelle resultater man har oppnådd, og om hvilke ambisjoner man konkret har for sine egne miljø- og klimamål i det året som kommer.
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-12-16:
Bakgrunnen for mitt spørsmål er situasjonen som den tibetanske eksilregjeringen står i, i tilknytning til den dialogprosess som har vært med kinesiske myndigheter: «Dialogen mellom Kina og den tibetanske eksilregjeringen har stått i stampe i lang tid. Det er nå kjent at det er tatt initiativ for å få samtalene i gang igjen. USAs president, Barack Obama, tok opp Tibet-spørsmålet under sitt besøk i Kina i november. Dalai Lama og den tibetanske eksilregjeringens klare utgangspunkt er ikke selvstendighet, men å finne en løsning innenfor Kinas grenser. Vil utenriksministeren ta skritt til at Tibet også bringes på dagsordenen i den kinesisk-norske dialogen?»
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-12-16:
Jeg vil takke utenriksministeren for et godt og informativt svar. Jeg vil informere utenriksministeren om at vi i Stortinget kommer til å dra i gang igjen en gruppe knyttet til Tibet-spørsmål, som Stortinget også har hatt tidligere. Den er nå i sin vorden. Jeg har allikevel et spørsmål knyttet til den norsk-kinesiske dialogen om dette. Det har kommet bekymringsmeldinger, bl.a. fra Amnestys leder John Peder Egenæs i Aftenposten i dag, om at man er redd for at kineserne nedprioriterer dialogarbeidet med Norge. Bakgrunnen for det er manglende politisk representasjon fra kinesisk side, utsettelser av møter og den type ting. Jeg skulle gjerne høre utenriksministerens vurderinger av dette. Er utenriksministeren bekymret for dette på samme måte, og hvordan vil han kommentere disse spørsmålene?
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-12-16:
Det er klart at møtene i København er viktige. Det har jeg også forståelse for. København-møtet reiser også viktige spørsmål med hensyn til Tibetplatåets betydning. Det er jo slik at man på Tibetplatået har meget viktige vannreservoarer for store deler av Asia. Slik sett er det også et strategisk kanskje mer krevende område etter hvert, for så vidt som vannforsyningen til Asias mest folkerike land ikke bare er avhengig av utviklingen av klimaet, men faktisk også av situasjonen i Tibet. Hvordan ser utenriksministeren på det spørsmålet i forhold til Tibet-spørsmålet? Vil dette komplisere arbeidet med å finne løsninger i Tibet, eller vil det bringe spørsmålene høyere opp på dagsordenen?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-12-16:
Jeg vil først takke representanten for at han tar opp dette spørsmålet, som er viktig, og som ikke må glemmes i de store politiske vurderingene. Spørsmål knyttet til Tibet er noe vi har tatt opp og fortsetter å ta opp i samtaler med kinesiske myndigheter. Norge følger situasjonen i Tibet tett. Senest under konsultasjoner med Kinas viseutenriksminister Zhang Zhijun i Oslo 11. desember tok jeg opp Tibet og minoritetsspørsmål i den delen av samtalen jeg deltok i. Jeg understreket overfor ham at den norske regjeringen er opptatt av minoriteters rettigheter generelt og Tibets situasjon spesielt. Vi har fulgt situasjonen i Tibet både før og etter de voldelige opptøyene i Lhasa i mars 2008, offisielt og i tilknytning til mange av de nettverkene som representerer tibetanere også i eksil. Vi har ved flere anledninger uttrykt vår bekymring overfor kinesiske myndigheter om at rettssakene etter urolighetene i Tibet i fjor og i Xinjiang i juli i år har resultert i flere dødsdommer og henrettelser. Norge sluttet seg til en EU-erklæring i slutten av november som protesterte mot henrettelsene av to tibetanere etter opptøyene i Tibet. Jeg tok også opp dødsstraffsspørsmålet, med bakgrunn i den veldig intensive dødsstraffgjennomføringen vi har sett etter opptøyene, i mine samtaler med viseutenriksministeren. Den norske ambassaden i Beijing foretar regelmessige tjenestereiser til Tibet og besøkte Lhasa senest i begynnelsen av denne måneden for å få et førstehånds inntrykk av situasjonen i området. Så har vi den årlige menneskerettighetsdialogen med Kina. Det gir en anledning til å ta opp spørsmål knyttet til minoriteters rettigheter i landet. Også i år vil Tibet være et tema på dialogmøtet. Det er betimelig at spørsmålet kommer i dag, fordi møtet finner sted i Oslo i dag og i morgen, og er følgelig også på dagsordenen. Menneskerettighetsdialogen har en egen arbeidsgruppe, der minoriteters rettigheter diskuteres blant kinesiske og norske eksperter. Spørsmål knyttet direkte til Tibet, tas også opp i de tilknyttede møtene med kinesiske myndigheter. I forkant av den 11. runden av MR-dialogen med Kina i oktober i fjor ledet daværende statssekretær Raymond Johansen en delegasjon til Tibet. Denne gangen har den kinesiske delegasjonen besøkt Finnmark i forkant av dialogmøtet for å lære mer om norsk samepolitikk og urfolk. Representanten viser til dialogen mellom kinesiske myndigheter og representanter for Dalai Lama, og at det nå er tatt initiativ for å få samtalene i gang igjen. Det er positivt at partene ikke avviser slik kontakt, til tross for urolighetene i tibetanske områder de siste årene og den økende avstanden partene imellom. I våre samtaler med kinesiske myndigheter understreker vi hvor viktig det er at denne dialogen fortsetter, og vi oppmuntrer partene til å holde fram langs dette sporet.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-12-16:
Jeg er på overordnet nivå ikke bekymret for det. Vi har nå i over ti år holdt på med denne dialogen, og etter å ha hatt ansvaret for den i fire–fem år er mitt inntrykk at den blir prioritert fra kinesisk side. Den tidsbruken de faktisk har, sier noe om kvaliteten ved delegasjonen. Vi hadde ønsket at viseutenriksminister He hadde ledet delegasjonen denne gangen. Men jeg har en viss forståelse for at han er i København og ikke i Oslo i disse dager. Det er faktisk slik at Kina med sitt store internasjonale interesseområde har et begrenset antall politikere på dette nivå. Det sier noe om at den personen de hadde ment skulle lede dialogen i Oslo, er den som inntil statsministeren kommer til København fra Beijing, leder Kinas forhandlinger der. Det vi må se på, er innholdet i samtalene, oppfølgingen av dem, vektleggingen av dem. Det er krevende å få den rette oppmerksomheten for å fastsette et tidspunkt og få de riktige personene, men summen av det vi har erfart, er at Kina prioriterer det, og vi prioriterer det. Da er det grunnlag for å gå videre.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-12-16:
Som Stortinget har Regjeringen den holdning at vi støtter en ett-Kina-politikk, hvor vi er opptatt av dialogen med Kina og av minoritetenes stilling. Det bør være et verdensfokus på minoriteter – ikke bare i Kina, men i alle land. Men det spørsmålet representanten tar opp, er meget relevant. Jeg vil henvise til den rapporten som Al Gore og jeg la fram i København for to dager siden om smeltende is. Den handlet ikke bare om smeltende is fra Grønland, fra Antarktis og i og for seg fra polbassenget, men også fra den tredje pol, nemlig Himalaya. Det er også skremmende lesning, for det handler om vanntilførselen, som representanten sier, i en stor region. Det handler om oversvømmelser som følge av intens smelting og forstyrrelser i vanntilførselen i et framtidig perspektiv, med mindre isbreer. Jeg tror svaret på det spørsmålet representanten stiller, er ja, det kommer til å gjøre denne regionens strategiske betydning viktigere, fordi den kommer i spill ut fra tilgangen på vann, som er så viktig for så mange millioner mennesker.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2009-12-16:
Det er jo en god vikar. Spørsmålet lyder: «De fire største byene, Oslo, Stavanger, Bergen og Trondheim, har alle stort behov for å modernisere sine transportnett. Voksende transportbehov for både gods- og persontransport må dekkes med effektive, sikre og energieffektive løsninger. Gjennomgangstrafikk må få effektive korridorer. Gode løsninger i disse byene er også av nasjonal interesse. Vil statsråden ta initiativ til at Regjeringen gjennom Samferdselsdepartementet i sterkere grad styrer prosess, planlegging og tidsbruk og i sterkere grad også bidrar med statlig finansiering?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2009-12-16:
Takk for svaret. På spørsmålet, som er todelt, går jeg videre på den andre biten, nemlig dette med økt statlig finansiering. De samlede investeringene i samferdselsnettet i disse fire byene de siste 20 årene har vært på henimot 53 milliarder kr. Staten har bidratt med 44 pst., altså vel 24 mill. kr, og bilistene med 55 pst., nesten 30 mill. kr. I tillegg har de betalt 7 milliarder kr i renter og innkreving. Bompengefinansierte pakker videreføres også de neste 20 årene med mindre statlig finansiering, økt bompengeandel og bruk av bompenger til andre formål enn vei. Da blir oppfølgingsspørsmålet: Bør ikke staten øke sin finansiering i de største byene? Er det mangel på penger som gjør at ikke staten og Regjeringen er villige til å øke det statlige bidraget til de nye pakkene og det nye innholdet i videreførte pakker som vi nå står i ferd med å sette i gang?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2009-12-16:
: Takk igjen for svaret. Jeg må igjen understreke at disse fire byene selvsagt også har behov for å bygge ut og modernisere og effektivisere sine veinett. Det er utgangspunktet for både dette og andre spørsmål knyttet til de store byenes situasjon. Et fellestrekk for disse pakkene er jo at prosjektene blir dyrere, og at trafikkbegrensende tiltak faktisk reduserer bompengeinntektene, som er selve hovedbasisen i den fremtidige finansieringen. Regjeringen fører en politikk som faktisk går inn for å redusere de inntektene ytterligere, samtidig som man øker bompengefinansieringens andel i prosjekter som skal nybygges. Vil Regjeringen kompensere at prosjektene blir dyrere, og at bompengeinntektene reduseres? Hvordan vil man eventuelt gjøre det? Eller stiller man seg helt utenfor dette bildet og serverer hele regningen videre til bilistene?