trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ingunn Foss (Høyre), 2018-01-31:
Den nye regjeringserklæringen fra Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre samler seg om et felles prosjekt, seks hovedutfordringer og et mangfold av løsninger for å sikre et bærekraftig samfunn i framtida. Vi skal omstille norsk økonomi for å skape vekst, nye arbeidsplasser og få flere bein å stå på. Vi skal oppfylle Norges klimaforpliktelser. Vi skal skape et inkluderende arbeidsliv. Vi skal sikre gode og bærekraftige velferdsordninger. Vi skal redusere fattigdom og utenforskap. Og vi skal gjennomføre et integreringsløft. Det må bli lettere å skape nye arbeidsplasser og mer lønnsomt å investere i norske bedrifter. Derfor vil vi fortsette med å redusere skattenivået. Vi vil øke bunnfradraget og rabatten for arbeidende kapital i formuesskatten. Vi vil legge til rette for ansattes medeierskap ved å styrke den generelle ordningen for gunstig kjøp og tildeling av aksjer og opsjoner i egen bedrift. Vi vil evaluere SkatteFUNN-ordningen og vurdere forbedringer. Vi vil fortsette å redusere næringslivets kostnader ved å forenkle rapportering, lover og regler. Og vi vil vurdere hvordan staten kan bidra til at lønnsomme prosjekter får tilgang på kapital. Det må skapes flere jobber, og flere må kvalifiseres for jobbene. Derfor er satsingen på kompetanse, innovasjon og ny teknologi så viktig. Et velfungerende arbeidsmarked er avgjørende for at hver og en av oss kan bidra og få realisert sine ambisjoner. Flere må inkluderes i arbeidslivet, og flere må stå i arbeid lenger. Det skal iverksettes en kompetansereform for at ingen skal gå ut på dato. Livslang læring er helt nødvendig for å ruste arbeidstakere for et arbeidsliv i rask endring. Det er viktig at det finnes gode ordninger for kompetansepåfyll eller nytt faglig påfyll ved ledighet og overgang til nye jobber. Dette er en plattform med fokus på de utfordringene Norge står overfor. Den gir et godt grunnlag for arbeidet framover, og vi inviterer Stortinget til å samarbeide for å skape et bærekraftig velferdssamfunn. Til slutt en kommentar til representanten Terje Aaslands etterlysning av konkrete tiltak i næringspolitikken: Jeg er sikker på at representanten vil finne konkrete tiltak hvis han leser i industrimeldingen, havmeldingen, reiselivsmeldingen eller gründerplanen for landbruket. Tiltakene virker: ledigheten går ned, og det skapes mange nye arbeidsplasser.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2018-01-31:
Jeg er svært tilfreds med at den politiske plattformen har et stort fokus på integrering. Like muligheter for alle og en bærekraftig velferdsstat er helt avhengig av at vi skal lykkes. Det betyr at vi må holde innvandringen på et lavt nivå, returnere kjapt dem som ikke kvalifiserer for opphold, og stille krav til kommunene om hvordan de møter sine nye innbyggere og gir dem reelle muligheter. Men da handler det også om at vi slår kraftig ned på kjønnslemlestelse, tvangsekteskap, sosial kontroll og æreskultur. De siste dagene har Arbeiderpartiet hatt en rekke innlegg om disse temaene, og enkelte kan fortelle at de har fått noen aha-opplevelser i det siste. De har nå oppdaget at det finnes en stor grad av sosial kontroll og æreskultur i vårt land. For meg er det skremmende at disse temaene, som tross alt har vært kjent i svært mange år, gir Arbeiderpartiet aha-opplevelser. Jeg har selv stått i denne debatten i mange år og fremmet en rekke forslag, men stort sett opplevd kritikk. Vi har blitt møtt med rasismebeskyldninger og påstander om at vi har et dårlig menneskesyn, og jeg har ofte lurt på hvem det er som har et dårlig menneskesyn. Er det meg, eller er det dem som lukker øynene? Norsk-irakiske Angelica sa det så presist til Utrop nå nylig: «Jeg tenker at det fantes den gang, og finnes fortsatt i stor grad, en slags dobbeltstandard når det gjelder barn med minoritetsbakgrunn og vold. At myndighetene ikke tør å gripe inn fordi man er redde for å tråkke på kultur og religion.» I Norge har det vært slik at man aksepterer litt mer fordi det kan forankres i en kultur. Som et minimum må vi være opptatt av at kommunene fanger opp de barna som aldri møter på helsestasjonen. I retningslinjene til denne tjenesten står det at det er i møte med barnet og dets samspill med foreldrene at helsesøster best vil kunne oppdage om omsorgssvikt, overgrep, vold eller tvang foregår. Fremskrittspartiet vil derfor ha obligatorisk helsekontroll. Regjeringen har inntatt en rekke av Fremskrittspartiets mangeårige forslag til bedre integrering. Vi skal reformere introduksjonsprogrammet og ha et høyt fokus på arbeid som en del av programmet. Vi vil innføre empowerment-kurs for kvinnene, innrette norskopplæringen på helt nye måter, gå til kamp mot ansiktsdekkende plagg, videreføre og styrke ordninger som Jobbsjansen, forby kjønnsdelt undervisning, ha obligatorisk språktest av alle fireåringer, innføre tiltak mot at elever sendes til skoler i utlandet der vold og overgrep utføres, og ikke minst at handlingsplanen mot negativ sosial kontroll, tvangsekteskap og kjønnslemlestelse skal følges opp. Jeg håper at vi nå kan stå sammen og vise at vi er mer opptatt av å støtte opp om de innvandrerungdommene som har forsøkt å si dette til oss i årevis, i stedet for det lavmålet som debatten ofte har havnet i.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2018-01-31:
Det har vært interessant å følge denne debatten, og det var interessant å høre på statsministeren, som begynte med å si at det er mange temaer i norsk politikk som det er bred enighet om. Det er jo en del av den kjente Høyre-retorikken, at når det er uenighet, skal det framstilles som om det er enighet. Jeg ser den plattformen som nå ligger til grunn for debatten, og den redegjørelsen som har vært her, som klare signaler på at det nå er store endringer på gang når det gjelder kjerneverdier i den norske velferdsmodellen. Den norske samfunnsmodellen, den norske modellen, bygger på tre viktige pilarer. Det er en bevisst økonomisk politikk. Det er en samarbeidsform mellom partene i arbeidslivet og staten som er unik for Norden, ja, kanskje til og med unik for Norge – i Norden – og på det grunnlaget har vi velferdsmodellen. I den økonomiske modellen ser vi at selv om det sies at vi skal være et samfunn med små forskjeller, så legges det opp til en politikk som bevisst øker forskjellene. Og når jeg spør Finansdepartementet, får jeg bekreftet at forskjellene øker, selv om finansministeren sier at forskjellene ikke øker. Det skjer med skattelette til dem som har mye, men det skjer også med skatteskjerpelse til arbeidsfolk, til pendlere, til folk som bidrar til at dette samfunnet går rundt. Vi ser det i samarbeidsmodellen, der enkelte i regjeringspartiene har gledet seg over å kunne si at LO skal vingeklippes. Men det de glemmer, er at Unio, Norsk Sykepleierforbund og andre organisasjoner i Norge også er en del av det fellesskapet mellom arbeidsgivere og arbeidstakere, men som har fått langt mer isolerte roller, og som ikke engang høres, f.eks. ved dramatiske endringer i arbeidsmiljøloven. Vi ser heller at en felles innsats mot og krav overfor sosial dumping og arbeidslivskriminalitet ikke støttes av regjeringa. Det er opposisjonen som fører den kampen. Og vi ser det i velferdspolitikken. Når det gjelder arbeidsmiljøloven, og sosial trygghet for dem som mister jobben, er det faktisk slik at Venstres inntreden i regjeringa har ført til en ytterligere liberalistisk retning i en allerede blå-blå regjering. Retorikk er viktig, og særlig for regjeringa når de sier at de skal ha små forskjeller, og fører en politikk for det motsatte, når de sier at trepartssamarbeidet er viktig, og svekker det – både ved skattefradrag og ved innflytelse. Det er viktig at en ikke bare ser hvor folk blinker, men at en også følger med på hvor folk kjører – altså i motsatt retning.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2018-01-31:
Regjeringserklæringen legger til rette for en bærekraftig velferdsutvikling, men også et tryggere Norge. Det er viktigere enn noen gang at vi hegner om vårt forsvar, vårt politi, rettssystemet vårt og kriminalomsorgen vår, og sørger for å legge til rette for at de jobber smartere, sånn at ressursene finner hverandre, og at kvalitet og kompetanse på arbeidet som gjøres, styrkes. Barn er en spesielt sårbar gruppe som har behov for oppmerksomhet. I regjeringserklæringen styrkes barns stilling på mange ulike områder. I tillegg til at mange tiltak i barnevernet styrkes, vil det være stor oppmerksomhet rundt opptrappingsplanen mot vold og overgrep. Man skal gå igjennom barns rettigheter, og familievernet skal styrkes. Barnevernsloven gjøres nå om til en rettighetslov, og dommere skal få økt kompetanse på barn. Vold og overgrep mot barn er et samfunnsproblem, og utnyttelse av barn blir gjort på stadig mer utspekulerte måter. Det er behov for at politiet er mer til stede på internett, og at deres kapasitet og kompetanse styrkes på dette området. Det skal vi sørge for. Politimetoder blir også gjenstand for en gjennomgang nå. Vi vet at såkalte utradisjonelle politimetoder, som f.eks. spaning og kommunikasjonskontroll, brukes mer på barnesaker nå. Det kan være veldig viktige virkemidler, men det er også svært inngripende, så det etiske aspektet må hele tiden være med oss her. Vi husker bl.a. diskusjonen rundt Playpen-saken, der FBI tok over et barnepornografinettsted og drev det i to uker. Det førte til 900 arrestasjoner over hele verden, også i Norge. I Trondheim hadde vi to domfellelser på bakgrunn av det. Men det var likevel problematisk at bevisene var innhentet ved hjelp av ulovlig hacking. Så dette må vi gå igjennom, og det gjøres nå. Så er det viktig å fortsette arbeidet med nærpolitireformen. Vi trenger sterke fagmiljøer når komplisert og utspekulert kriminalitet skal avdekkes, etterforskes og iretteføres. Det samme gjelder domstolene. Erklæringen åpner nå opp for å se på organiseringen av domstolene. Skal vi få til en større spesialisering, spesielt med tanke på barn, i domstolene, kan vi ikke ha domstoler som har bare to og tre ansatte. Det er på høy tid at vi legger til rette for at vi får kompetansemiljøer også i domstolene våre.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-01-31:
Jeløya-erklæringa ber bod om gode tider for justissektoren. Ein skulle eigentleg ikkje tru at det er dei same blå partia som står bak statsbudsjettet for 2018. For dei løfta og dei tiltaka som ligg i denne plattforma, kjem til å koste oss så pass mange fleire hundre millionar kroner at anten er det berre å glede seg til dei budsjetta me kjem til å få, eller så er det å grue seg, i form av at dette kanskje berre er mange tomme løfte. Den nye justisministeren har til no markert seg med veldig store og sterke ord om satsinga, men kanskje utan det heilt store innhaldet. Den nye justisministeren har sagt at ho skal gjere alt for å nedkjempe vald og overgrep. Samtidig er situasjonen f.eks. her i Oslo, det største politidistriktet i landet, så stram at me for kort tid sidan kunne lese i VG at valdtektssaker blir liggjande bakarst i køen. Det same fekk me greie på for eitt år sidan, men kva er det blitt gjort med det? Altfor svake budsjett, utvikling i negativ retning. Viss det er slik at ein skal ta regjeringa på alvor – og det bør ein jo – når det gjeld punktet om at ein skal «styrke innsatsen mot voldtekt og heve politiets kompetanse på området», har justisministeren ein enorm jobb å gjere i budsjettkonferansane sine. Justisministeren har òg skrytt ein del av det nye cybersikkerheitssenteret, som me alle er for, men som på ingen måte er betalt. Politidirektøren har sågar sagt at dette må finansierast som eit spleiselag med politidistrikta – politidistrikta, som på ingen måte er budsjettvinnar i 2018. I tillegg til dette skal det gjennomførast eit viktig etterforskingsløft, som alle her i denne salen er for. Då vil eg seie som Riksadvokaten sa, at me får håpe at det ikkje berre blir eit løfte, men eit reelt løft. Alle veit at dei som seier at dei skal gjere alt, kanskje ikkje heilt veit kvar dei skal begynne. Mitt klare råd er at denne erklæringa må fylgjast klart opp i justisbudsjettet, og då må politidistrikta prioriterast. Så må det førast ein politikk som faktisk ser straffesakskjeda i samanheng. Me er glade for at soningskøen no er vekk, sjølv om me er ueinige i måten me er komne dit på. Me meiner det kunne blitt gjort på andre måtar. Men køen er flytta ned i systemet. No er det enorme ventetider i domstolane, og det er òg enormt lang saksbehandlingstid i veldig mange av politidistrikta. Eg kan love at Arbeidarpartiet kjem til å fylgje nøye med på plattforma. Innhaldsmessig på justissektoren: veldig god, men det kjem til å krevje heilt, heilt andre budsjett enn det me har sett dei fire siste åra.
Solveig Sundbø Abrahamsen (Høyre), 2018-01-31:
God infrastruktur er viktig for å skape gode bu- og arbeidsregionar i heile landet. God infrastruktur er med på å gje folk moglegheit for busetjing og næringsaktivitet i det langstrekte landet vårt. Gode ferdselsårer mellom regionane er viktig for å bidra til lønsemd for næringslivet, for tungtransport og for ein effektiv persontransport. Regjeringa vil vidareutvikle infrastrukturen basert på ny og moderne teknologi, vektlegging av vedlikehald og investeringar i kapasitet. Nasjonal transportplan for 2018–2029 er grunnlaget for politikken til regjeringa og inneber eit historisk løft for samferdsel. Samstundes påpeikar regjeringa at kostnadseffektivitet og total samfunnsnytte i dei enkelte prosjekta er viktig, slik at ein i NTP-perioden kan få realisert flest moglege prosjekt til størst mogleg samfunnsnytte. I 2015 blei det 100 pst. statlege selskapet Nye Vegar etablert. Nye Vegar har som oppgåve å byggje raskare og meir kostnadseffektivt. Nye Vegar arbeider heilskapleg med prosjekt frå starten av, dei byggjer lengre, samanhengande strekningar, og det er dei prosjekta med størst samfunnsøkonomisk lønsemd som blir prioriterte først. Opprettinga av Nye Vegar er så langt ein kan vurdere, ein stor suksess. Selskapet kan vise til ei betydeleg kostnadsinnsparing, og Jeløya-erklæringa seier at ein vil tilføre Nye Vegar ytterlegare prosjekt på dei viktigaste riks- og europavegane. Det er allereie mange som har forslag til nye prosjekt i den porteføljen. Når me veit at inntektene til staten i åra framover vil bli reduserte, er det viktig at ein utnyttar ressursane på best mogleg måte. Det er synleg i regjeringserklæringa på fleire område. God infrastruktur er ein føresetnad for å kunne skape nye arbeidsplassar. Det er utfordring nummer éin. Satsing på betre og tryggare vegar, på jernbane og på effektive kollektivløysingar i byane er med på å leggje til rette for fleire arbeidsplassar. Digitale tenester blir stadig viktigare både i arbeidslivet og i fritida vår. Det er gledeleg at erklæringa slår fast at ein vil leggje til rette for auka breibandutbygging bl.a. gjennom å vidareføre statlege bidrag til breibandutbygging i distrikta. Ein sikker og robust infrastruktur er ein føresetnad for å oppretthalde digitale tenester. Fiberkablar til utlandet er ein viktig del av den digitale infrastrukturen til Noreg og kan bidra til etablering av databasert næringsverksemd, som datalagringsindustri. For å sikre dei gode velferdsordningane våre i framtida må det skapast fleire jobbar, og fleire må vere i jobb. Det tek den politiske plattforma til regjeringa opp i seg.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-01-31:
Et litt annet perspektiv nå: En helt avgjørende oppgave for en regjering er å sikre grunnleggende rettsstatsprinsipper og at alle i landet nyter godt av grunnleggende rettigheter, uansett hvem de er, og hva de eventuelt måtte ha gjort. Det tror jeg alle i denne salen kan stå samlet om. Det er nettopp i møte med de aller verste forbryterne, som 22. juli-terroristen og folk som voldtar barn, at våre rettsstatsprinsipper blir satt på prøve. Rettsstaten Norge besto den prøven med glans 22. juli. Men det er med stor uro vi nå registrerer at de to siste justisministerne – Per Willy Amundsen og den nåværende nye, Sylvi Listhaug – i stedet for å forsvare rettsstaten og menneskerettighetene reduserer justispolitikk til primitive og farlige følelser. Ved å bruke metaforen «monster» mobiliserer de til frykt og hevn. Rettsstaten settes fullstendig til side. Statsråd Listhaug fortsetter, på tross av mye kritikk, og senest i dag, med den ordbruken. Den har med andre ord ikke blitt korrigert av statsministeren eller av hennes partileder. Statsministeren sa derimot i Aftenposten for et par dager siden at «det er viktigere å diskutere hvordan vi løfter kampen mot denne typen overgrep enn det er å diskutere alle ordene». Dette er dessverre ikke en debatt om semantikk. Kritikken rettes mot en statsråd som ikke synes å forstå de mest grunnleggende rettsstatsprinsipper. Ved å redusere dette til semantikk gis det inntrykk av at resten av regjeringen står bak denne feilaktige forståelsen av de mest grunnleggende prinsipper rundt vår rettsstat. I denne saken kan det også synes som om Fremskrittspartiet bare har det i kjeften. De har i hvert fall ikke pengene som skal til. I arbeidet med å bekjempe seksualovergrep mot barn foreslo regjeringen i høst å øke bevilgningen med 42 mill. kr. Barneombudet kalte dette en hån mot barna. Det var Venstre og Kristelig Folkeparti som reddet denne budsjettposten. Justisministeren ville ikke legge penger på bordet. Han var fornøyd med å skjelle ut seksualforbrytere som monstre. Statsministeren er ikke her i dag. Jeg hadde lyst til å rette dette spørsmålet til henne, så jeg kommer derfor til å gjøre det skriftlig. Jeg vil spørre om statsministeren fortsatt synes at ordet monster brukt om seksualforbrytere uttrykker en nødvendig forståelse av vår rettsstat. Jeg vil også spørre henne skriftlig om hun vil fortsette å se gjennom fingrene på at hennes justisminister gjennom begrepsbruk undergraver grunnleggende prinsipper om rettsstaten.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2018-01-31:
I energi- og miljøkomiteen har vi til behandling en stortingsmelding om avfall og sirkulærøkonomi. Den nye statsråden var jo med på høringen, så det er veldig spennende å se hvordan vi skal lande denne saken. Det er utrolig mange viktige områder å ta tak i. I regjeringserklæringen står det at Norge skal være et foregangsland i utviklingen av en grønn sirkulærøkonomi. Det er en bra ambisjon, men de som jobber på dette feltet, ser jo at rapporter viser at Norge ligger dårligst an i Norden, og at EU er mye mer offensiv med hensyn til både målsettinger, krav og tiltak på området. Derfor er det nå viktig at vi tar vårt ansvar og løfter denne meldingen, slik at vi får det konkretisert og kan bidra til å skape arbeidsplasser rundt omkring i hele landet og bidra til økt verdiskaping. Da må vi se på hvordan virkemiddelapparatet er innrettet per i dag, og om det må gjøres ulike endringer, slik at vi får forbedret fotavtrykket til den industrien vi har, og hvordan vi kan få til bedre gjenbruk og industri og se på de mulighetene som ligger der. Så er det slik at vi også har et nasjonalt ansvar for håndtering av farlig avfall. Her vil det bli veldig interessant når Høyre har gitt statsrådposisjon til Venstre, å se på hvordan vi skal håndtere denne situasjonen og finne gode løsninger for framtiden. For også på dette området er det viktig å tenke sirkulærøkonomi, ny teknologiutvikling, forskning, utvikling og kompetanse og se på hvordan vi kan bidra til at det blir minst mulig farlig avfall, og at det blir håndtert på en trygg måte. I regjeringserklæringen står det mye bra om biologisk mangfold, men de aller fleste punktene har Stortinget allerede vedtatt. Det kunne like godt stått: Ja, vi har fått beskjed fra Stortinget om å gjøre dette. Vi har ikke kommet så langt, men nå skal du se at det skjer! Regjeringen springer på en måte etter seg selv på område etter område. Miljøorganisasjonene har vært i harnisk over regjeringens flytting av forvaltningsansvaret for høstbare viltarter fra Klima- og miljødepartementet til Landbruks- og matdepartementet – Venstre-statsråden får altså litt mindre å gjøre. Kritikken går på at man mister det helhetlige forvaltningsperspektivet på våre fiskearter og viltarter. For å forvalte våre viltarter på en god og bærekraftig måte må vi ha et skikkelig, helhetlig perspektiv på dette, vi må kompetanse som er samlet. Vi kan ikke bidra til at ulike arter skal hoppe fra departement til departement. Elgen er mer enn mat og næringsinntekt.
Hårek Elvenes (Høyre), 2018-01-31:
Jeløya-plattformen slår fast at oppbyggingen av Forsvaret skal fortsette. Det er en naturlig fortsettelse på det hamskiftet som fant sted da Høyre og Fremskrittspartiet overtok regjeringskontorene i 2013. Faktisk har forsvarsbudsjettet økt med 11,5 mrd. kr siden 2013. Vi står overfor en veldig krevende sikkerhetspolitisk situasjon, men det må ikke herske noen tvil om at den viktigste oppgaven for denne regjeringen er å sikre innbyggernes trygghet og rikets sikkerhet. Regjeringen er i gang med en helt nødvendig gjenoppbygging av vårt lands forsvarsevne. Representanten Huitfeldt nevnte i sitt innlegg at denne regjeringen hadde kuttet i forsvarsbudsjettet for neste år. Det må være en forglemmelse og et uklart øyeblikk for representanten Huitfeldt. Faktum er jo at forsvarsbudsjettet i 2018 blir økt med 7,5 pst. og faktisk 3,7 mrd. kr. Regjeringen vil følge opp langtidsplanen og landmaktforliket i Stortinget. Det ligger altså 180 mrd. kr mer til Forsvaret i langtidsperioden – mer enn det som lå i langtidsplanen til den rød-grønne regjeringen. Vi trenger å bli sterkere alene, og vi trenger å bli sterkere sammen med NATO. Men vi verken er eller vil bli i stand til å forsvare dette landet alene. Vi trenger et forsvar som kan avskrekke og ivareta den suverenitetshevdelse som må til for å unngå at vi blir utsatt for et politisk press og kan miste vår handlefrihet. Regjeringsplattformen slår fast at Norge skal være en troverdig alliansepartner i NATO. NATO er bærebjelken i norsk sikkerhetspolitikk, og USA er vår nærmeste allierte. USA her bedt Europa, og også Norge, om å ta større ansvar for egen sikkerhet. Det i seg selv er ikke uventet. USA bærer 72 pst. av NATOs militærkostnader, som er en uforholdsvis stor byrde på USA. Norge har svart: Vi investerer i nye overvåkingsfly, vi investerer i nye kampfly, vi investerer i nye ubåter, og vi styrker vår etterretningstjeneste. Dette er helt avgjørende oppgaver for at NATO skal ha den nødvendige situasjonskontroll i nordområdene, og Norge oppfyller på denne måten sin rolle som NATO i nord.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2018-01-31:
Vi har fått en ny blå-blå regjering som er ivrig etter reformer i justissektoren, som varsler om fortsatt sentralisering, og som ikke ser dramatikken i de dramatiske kuttene vi har fått som følge av ABE-reformen, som har gått hardt ut over tjenesteproduksjon og stillinger innenfor bl.a. politi, domstoler og kriminalomsorgen. Forrige regjering satte i gang den største politireformen i nyere tid, uten å følge det opp med tilstrekkelige midler. Jeg er bekymret for at politiet nå er i ferd med å distanseres fra mange lokalsamfunn og miste en viktig forebyggende funksjon. Politiet i Hedmark og Oppland må nå slippe fri fanger som skulle ha vært i varetekt, fordi det ikke er kapasitet til å transportere dem til fengsel uten å etterlate store områder helt uten politidekning i lange tidsrom. Etterforskning av alvorlige saker som voldtekt og drap må nedprioriteres på grunn av transport. I dag kan vi lese i Folkebladet at det kun er én patrulje på vakt i hele Midt-Troms på nettene i ukedagene. Men fortsatt kan jeg ikke se at dette er bekymringer som den nye regjeringen vil ta inn over seg. Flere steder henlegges saker konsekvent grunnet kapasitet, selv der det er kjent gjerningsmann. I Innlandet politidistrikt ble det lovet 41 nye stillinger i 2017. Fortsatt er det 23 som ikke er ansatt. Flere ganger har vi spurt forrige statsråd direkte om konsekvenser av politireformen som oppleves rundt omkring i landet. Hver gang er svaret omtrent det samme: Regjeringen har gjort en historisk satsing på politiet. Hvor mange planlagte aksjoner eller operasjoner har det norske politiet foretatt de siste fem årene, f.eks. knyttet til barnepornografi, knyttet til ulovlig besittelse av kniv eller narkotika? Hvor mange timer bruker politiet på å kjøre arrestanter til sentralarresten etter at en rekke lokale arrester er lagt ned? Dette er spørsmål jeg har stilt, og som det ifølge forrige statsråd ikke finnes svar på. Det synes jeg er ganske bekymringsfullt. Jeg mener at spørsmål som disse to er viktig informasjon for å kunne avgjøre effektene av politireformen og kostnadene knyttet til forskjellige måter å organisere politiet på. Det vitner om en regjering som ikke har hatt reell oversikt over konsekvensene av politireformen når man ikke klarer å svare på sånne type spørsmål. Med den nye plattformen vi har fått, er det ingen grunn til å tro at den situasjonen kommer til å endre seg. Senterpartiet vil fortsatt jobbe i opposisjon for å sikre at vi har en justissektor som er i balanse, som trygger befolkningen, og som er tilgjengelig for alle innbyggere, uansett hvor de bor.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2018-01-31:
Vi står overfor en fortsatt utvikling mot en mer og mer sentralisert justissektor. At Venstre har kommet inn i regjering, ser ikke ut til å hjelpe saken særlig mye. Inntil nylig har Venstre f.eks. vært imot sentralisering i kriminalomsorgen, men gitt etter i forhandlingene. Et annet eksempel hvor de ga etter, er ønsket om å si opp fengselsavtalen i Nederland, som Venstre har vært imot hele veien og hatt med seg opposisjonen på. I budsjettdebatten før jul presterte Venstre i løpet av samme debatt både å levere og å trekke sitt eget forslag om å avslutte fengselsavtalen med Nederland, til tross for at de kunne ha fått flertall i salen. Nå er status at avtalen skal sies opp senest i 2020, noe som legges fram som en stor seier for Venstre i regjeringsforhandlingene. Men det har egentlig vært planen til regjeringen hele tiden. Videre er jeg veldig spent på hvilket avtrykk den nye justisministeren kommer til å etterlate seg. Min spådom er at Fremskrittspartiet fortsatt kommer til å virke mest som et opposisjonsparti i regjering. Den nye statsråden Sylvi Listhaug kommer til å gå høyt på banen med kontroversielle utspill for å skape blest rundt seg selv, helt uten å ofre en tanke på helt grunnleggende verdier i den norske rettsstaten, som hun er satt til å representere på det øverste nivået, slik som vi har sett den siste uken. Som justispolitiker kan jeg godt takle at vi har en justisminister som selv velger å bruke splittende retorikk, som driver politikk på en måte som oppfordrer til kynisme og heksejakt i samfunnet. Da hviler det et ekstra ansvar på oss andre for å opptre med saklighet og anstendighet for å bevare de grunnleggende og unike verdiene som rettsstaten Norge er bygget på: menneskeverd, rettssikkerhet og et uavhengig straffesystem, som ikke er styrt av følelser og frykt, er noen av dem. Det jeg sliter mer med å akseptere, er at statsminister Erna Solberg og regjeringspartiet Venstre blir stående helt på sidelinjen og lar alt dette foregå uten å ta ansvar selv. De lar Fremskrittspartiet herje fullstendig uten å sette ned foten eller kommentere saker som kommer opp. Når justisministeren framover kommer til å gjøre stunt eller skåre billige retoriske poeng på bekostning av anstendigheten og integriteten, kan vi neppe vente oss at statsministeren vil ta i dem. Trine Skei Grande kommer kanskje til å si at det kanskje ikke er noe hun ville sagt, og statsministeren kommer kanskje til å strekke seg til å si at nå må vi fokusere på saken, dere – hvis vi da ikke kan få en statsminister som snur, som begynner å sette ned foten og ta ansvar for det hennes egne statsråder gjør mens de representerer regjeringen.
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2018-01-31:
Det var fint å få honnør fra Fremskrittspartiet for våre forslag om å bekjempe sosial kontroll. Jeg ser fram til å jobbe fram et flertall for forslagene. Ved å delta i arbeidslivet vil de fleste kunne forsørge seg selv og sin familie og dermed unngå å havne i fattigdom. Derfor er det å få flere i arbeid så viktig for Arbeiderpartiet. Derfor er det så viktig å få folk over fra trygd til arbeid. Arbeiderpartiet vil legge til rette for at flere kvalifiserer seg for arbeid. Deltakelse i arbeidslivet gir også lettere mulighet for å bli godt integrert. Arbeid er med andre ord avgjørende Regjeringen sier i sin erklæring at de nå skal gjennomføre et integreringsløft. Jeg er redd det nok en gang er tomme ord. Arbeiderpartiet vil gjøre det til en hovedoppgave å sette kommunene og arbeidslivet i stand til å få folk i arbeid og deltakelse. I vårt alternative budsjett for 2018 foreslo vi derfor 1 000 arbeidsmarkedstiltaksplasser for ordinære ledige. Regjeringspartiene stemte imot. Vi foreslo 1 000 arbeidsmarkedstiltaksplasser for personer med nedsatt arbeidsevne. Regjeringspartiene stemte imot. Videre foreslo Arbeiderpartiet å øke inkluderingen i arbeidslivet for unge på helserelaterte Nav-ytelser, med tettere oppfølging fra Nav og en aktivitets- og jobbreform for unge på gradert uføretrygd. Regjeringspartiene stemte imot. Vi foreslo et hurtigspor for flyktninger inn i jobb gjennom økt satsing på realkompetansevurdering i mottak. Regjeringspartiene stemte imot. I vårt alternative budsjett for 2018 foreslo vi også å styrke Jobbsjansen med 50 mill. kr. Regjeringspartiene stemte imot. Jobbsjansen er særlig viktig for å styrke innsatsen for å få innvandrerkvinner som ikke er i arbeid, ut i jobb. Fattigdom og mulighet til egen inntekt og jobb henger sammen. Deltakelse i arbeidslivet gir også bedre muligheter til å bli godt integrert. Arbeid er med andre ord avgjørende for å leve et godt liv i Norge. Nå håper jeg vi får se en regjering som stiller seg bak forslag som får folk ut i arbeid – ikke en regjering som stemmer imot og kommer med tomme løfter.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2018-01-31:
Jeg må få lov til å gratulere med at regjeringen etter mye om og men klarte å få til en utvidelse. For det er jo ingen ny regjering som vi ser, det er ingen ny kurs, og leser man regjeringserklæringen, er innholdet stort sett noe mange i denne salen kunne skrevet under på – den er så generell. Men så var det dette med ord og handling, og jeg er derfor spent på hva den utvidede blå-blå regjeringen vil gjøre, og hva de framover skal si – både hver for seg og ikke minst sammen. Statsministeren uttalte at regjeringen ville «støtte opp om den positive utviklingen i distriktene». I samme åndedrag definerte hun hele Nord-Norge som distrikt. Da blir en jo noe bekymret, for leser en Jeløya-plattformen, er distriktspolitikken stebarnet. Vi har distrikter i flere deler av landet enn bare i nord, og i disse dager er det f.eks. mange kommuner i sør som ser med bekymring på den foreslåtte endringen i distriktsindeksen. Jeg håper vi derfor nå får med oss regjeringen på en sterkere distriktssatsing – eller skal jeg si Nord-Norge-satsing – med flere og sterkere virkemidler framover. Jeg mistenker likevel at det må skje i denne salen. Sterkere virkemidler for utvikling i hele landet, på lag med menneskene som bor overalt, ville kommet oss alle til gode. Naturressursene er nemlig spredt i hele landet, og flere arbeidsplasser ville blitt skapt, og økte eksportinntekter ville sikret oss for framtiden. Det er de ressursene og de dyktige menneskene i distriktene – sammen med lavere oljepris og dermed også kronekurs – som har gjort at det går godt i distriktene. Utviklingen skjer derfor på tross av og ikke på grunn av regjeringens tidligere innsats i forbindelse med alt fra å legge ned kommuner til dårligere pendlervilkår. Stortinget har bestilt en oppgavereform for fylkene som bidrar til økt folkevalgt styring og redusert statlig overstyring av vårt regionale folkevalgtnivå. Så langt er regionreformen blitt en ren strukturreform hvor det er fastlagt en ny fylkesinndeling som er i sterk konflikt med fylkenes egne ønsker. Det skal denne regjeringen gjennomføre. Regjeringen sier også at de nye fylkene skal ha regional samfunnsutvikling som en hovedrolle. Det må bety økt ansvar innenfor næringsutvikling, samferdsel og overordnet planlegging og ikke minst midler til å følge dette opp. Regjeringen skal få sjansen til å presentere nye forslag på disse områdene og ikke minst følge opp det som er stortingsflertallet. Om ikke regjeringen følger opp, er Senterpartiet uansett klar til å bidra aktivt til å få flertall her på Stortinget for forslag som gir fylkenes samfunnsutvikling et reelt innhold. I samferdselspolitikken er hovedbildet at Jeløya-erklæringen følger opp en etablert enighet på borgerlig side. Det er vedtak i Nasjonal transportplan og budsjettene som i hovedsak følges opp. Det er jeg glad for. Det heter: «Regjeringen vil fortsette å redusere vedlikeholdsetterslepet i veisektoren.» Det er bra. Det skal også bli spennende å se om det gjelder den sektoren som eier mest vei i dette landet, nemlig fylkeskommunene.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2018-01-31:
Den utvidede blå-blå regjeringen, som fortsatt ikke har flertall i denne salen, lover å fortsette med nye runder med kommunereform i sin regjeringserklæring. Det startet med regjeringserklæringen i 2013, hvor målet om en sterk reduksjon av antall kommuner ble gjort til en av regjeringens viktigste reformer. Ikke innhold eller tjenester, men antallet var det viktige. Alle kommuner ble i 2014 pålagt å utrede kommunesammenslåinger. Svært mange av disse utredningene konkluderte med at det ikke var gevinst å hente ved å slå seg sammen med en eller flere av nabokommunene. Kommunene stoppet derfor det. Av de 210 kommunene som gjennomførte folkeavstemning, sa innbyggerne i 145 nei. Dette medførte at Senterpartiet ikke fikk gjennomslag for sitt forslag om at tvangssammenslåtte kommuner skulle kunne be om omgjøring av vedtak. Men vi fikk støtte til to viktige vedtak angående kommunesammenslåinger. I vedtakene heter det at eventuelle «kommunesammenslåinger i perioden 2017–2021 skal utelukkende bygge på frivillighet», og at «inntektssystemet for kommunene skal sikre likeverdige muligheter til å utvikle velferdstjenester til innbyggerne og ikke brukes som element i videreføring av kommunereformen». I regjeringserklæringen i går sa statsministeren at regjeringen skal fortsette med å komme med reformer på flere områder, herunder med incentiver til kommunereformen. Det kan vanskelig forstås som annet enn gjennom inntektssystemet. Jeg vil derfor oppfordre regjeringen til å innse hva Stortinget har vedtatt, og hvor flertallet ligger etter valget. Det gjelder flere saker. For eksempel har partiene Senterpartiet, Kristelig Folkeparti, SV og Arbeiderpartiet satt fram et felles forslag om at tre skal være et hovedelement i det nye regjeringskvartalet. De fire partiene har flertall i Stortinget, selv om enkelte regjeringspartirepresentanter kan se ut til å ha glemt det, når vi hører innleggene. Det er forpliktende for regjeringen i det videre planarbeidet med bygging av nytt regjeringskvartal. Regjeringskvartal i tre er viktig av hensyn til både miljøet, ny teknologiutvikling, økt verdiskaping og nye arbeidsplasser. Regjeringspartiene har så langt ikke flagget standpunkt når det gjelder forslaget om regjeringskvartal i tre, men de kan ikke gjemme seg bak at det allerede er valgt løsninger for prosjektet. I regjeringserklæringen fra Jeløya har ikke regjeringen valgt å ta stilling til disse spørsmålene. Det heter seg at regjeringen vil vurdere «en trinnvis og nedskalert utbygging av nytt regjeringskvartal». Det viser at det er bred enighet om at prosjekteringen av nytt regjeringskvartal ikke er låst. Senterpartiet har diskutert – og vil fortsatt diskutere – reformer og saker med innhold, som ikke ensidig bygger på troen på at «sentralisert» er det samme som et bærekraftig velferdssamfunn. Størst er nemlig ikke alltid best.
Kari-Lise Rørvik (Venstre), 2018-01-31:
Det skal merkes at et sosialliberalt parti som Venstre har trådt inn i regjeringen. Mer til dem som trenger det mest, er en viktig verdi for Venstre. Det er derfor rusavhengige, psykisk syke, mennesker med nedsatt funksjonsevne, kronikere og barn utsatt for ulike typer omsorgssvikt har en særskilt plass i politikken vår. Målet er like muligheter for alle, og da må vi behandle folk ulikt. De som har dårlige odds, skal få bedre kort på hånden. Vi skal ha en sterk og god helsetjeneste finansiert av det offentlige, der alle opplever en likeverdig og god behandling, uavhengig av diagnose og sosial status. Særlig pasientgrupper som har følt seg dårlig behandlet, ofte psykisk syke, rusavhengige og kronikere, skal nå løftes, og behandlingstilbudet skal bli bedre. En av de kanskje viktigste reformene Venstre har jobbet systematisk med over flere år, er behovet for endringer i ruspolitikken. Nå er rusreformen en del av regjeringens politikk, og bruk og besittelse skal møtes med sosialpolitikk og omsorg, ikke straff. Fra før er vi selvsagt stolte av opptrappingsplanen for rusfeltet, som med denne regjeringen skal følges opp videre. Det skal etableres flere avrusningsplasser, forskning skal styrkes, LAR skal forbedres, ettervern skal bli bedre, det skal etableres flere team rundt brukerne for å hindre tilbakefall og sikre en god rehabilitering, i både kommunene og spesialisthelsetjenesten. Rusavhengige skal merke at Venstre nå er i regjering. Det skal alle andre utsatte grupper også. For eksempel skal barn som pårørende følges tettere opp. Eldre kronikere skal få mer oppfølging i hjemmet sitt gjennom mer og bedre bruk av velferdsteknologi og mobile helseløsninger. Det skal jobbes videre for et demensvennlig samfunn, og det skal igjen lukte god mat fra egne kjøkkener på kommunenes institusjoner. Vi vet at det er mye god helse i god ernæring og mellommenneskelige relasjoner. Denne regjeringen skal både styrke og modernisere helsetjenestene i kommunene. Arbeidet med en økonomisk forpliktende opptrappingsplan for barn og unges psykiske helse er i full gang. For Venstre er barn og unge det viktigste vi kan investere i. Spørsmålet er ikke om vi har råd til en skikkelig og god opptrappingsplan – svaret er at vi ikke har råd til å la være. Dette synet kommer tydelig fram i regjeringserklæringen, som har som mål å forebygge der man kan, og som understreker at tidlig innsats og forebyggende tiltak skal prioriteres. Klarer vi det, vil vi kunne få store besparelser i en dyr spesialisthelsetjeneste, og folk kan leve et bedre liv.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2018-01-31:
Også eg vil starta med gratulasjonar og lykkeønskingar til den nye regjeringa. Det må unekteleg følast litt uverkeleg for Venstre-folk over heile landet som hissa seg alvorleg opp då mange av oss i valkampen sa at ei stemme til Venstre var ei stemme til Framstegspartiet og til Listhaug. Drivstoffavgifter, bompengebruk, byråkratiet – ja, det har auka med Framstegspartiet i regjering. Framstegspartiets filosofi har kollapsa i møte med verkelegheita, det har vi sett dei siste fire åra i opposisjon og i valkamp. Det skal kuttast i avgifter, men i posisjon aukar dette. Vi vekslar det inn, seier Framstegspartiet, i snitt er det gjeve lettar for folk flest. Kjære vene! Denne vekslinga gjer at dei som har minst, får mindre, og lettane kjem til dei som har mest. Eg er sosialdemokrat, eg trur at fellesskapsløysingar er best, og at alle får det betre når alle har det bra. Men orda må følgjast opp med handling. Viss ein vil at skilnadene skal verta mindre, må ein stoppa tiltak som aukar skilnadene, og ikkje gjera det motsette. Det har i fire år gått ein historisk tråd gjennom innlegga frå Høgre og Framstegspartiet: Ein prøver å skapa eit inntrykk av at Arbeidarpartiet er imot forandring og innovasjon. Eg vil seia som Kolberg, som ofte har sagt: Det finst inga politisk kraft i Noreg som i sterkare grad har bidrege til næringsutvikling og innovasjon i det norske samfunnet enn norsk sosialdemokrati og norsk fagbevegelse. Noreg og Arbeidarpartiet har ikkje følgt resepten til høgrekreftene om skattekutt, svakare velferdssamfunn og svakare ordningar innanfor arbeidsmiljølova, tvert om. Nettopp difor er Noreg Noreg, med små skilnader og sterke fellesskap. Oppmodinga frå statsministeren om at vi alle skal vera med på å skapa eit berekraftig velferdssamfunn, vert litt underleg når ein går laus på inntektene til kommunane ved at den kommunale eigedomsskatten skal bort. Gløymt er retorikken om formuesskatten og forskjellsbehandlinga av utanlandske og norske – det var det verste, og veldig urettferdig. Eigedomsskatten likestiller nettopp utanlandske og norske. Gløymt er det faktumet at velferdstenestene skal finansierast. No skal velferdstenestene moderniserast. Og ein vil ha fleire i arbeid, bruka heile landet. Men korleis? Ved framleis å dra teppe bort under reiselivet med endå ein avgiftsauke, ved framleis ikkje å satsa på breiband i distrikta? Kjære opposisjon! No må vi stå samla for å få ei anna retning – for meir fellesskap, mindre skilnader og ei regjering som tek vare på den felles kulturarven vår.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2018-01-31:
Jeløya-erklæringen er en garanti for at den vedtatte langtidsplanen og landmaktproposisjonen blir gjennomført og finansiert. Den skal innfris, uavhengig av prislapp. Det er Stortingets vedtak. Planen vil bli finansiert, uavhengig av dagens kostnadsestimater. Det er nettopp dette som har vært svakheten ved alle tidligere langtidsplaner. I et slikt perspektiv er det ikke helt utenkelig at gjennomføring av samtlige tiltak i LTP og landmaktproposisjonen vil bringe Norge nær 2 pst. av BNI. Regjeringens mål i bistandspolitikken er å fremme norske interesser. Norge først, kan man si. Utdanning gir kunnskap, kunnskap gir kreativitet, kreativitet betyr ideer for entreprenørskap, entreprenørskap betyr lønnsom verdiskaping, verdiskaping betyr handel og eksport, handel og eksport skaper arbeidsplasser, arbeidsplasser skaper økonomisk vekst, økonomisk vekst betyr bedre levestandard, bedre levestandard betyr mer stabilitet, mer stabilitet betyr mindre avhengighet av hjelp utenfra – alt dette under forutsetning av et godt, demokratisk styresett. Totalt sett gir dette økt global vekst og redusert migrasjon. En slik utvikling er både i Norges og i fattige lands interesse. I utenrikspolitikken vil regjeringen stanse all økonomisk støtte til organisasjoner i de palestinske områdene som oppfordrer til vold eller fremmer hatefulle ytringer, rasisme eller antisemittisme. Det er ikke mangel på kandidater. De palestinske myndighetene betaler lønn til dømte terrorister i israelske fengsler. Mahmoud Abbas sa at dette vil fortsette. Palestinske myndigheter har oppkalt 28 av sine skoler etter terrorister og tre etter nazikollaboratører. Skolebøker utgitt av de palestinske myndighetene forherliger terror og viser kart uten Israel. Skolebøker som benyttes i UNRWA-skoler, lovpriser terrorhandlinger, forteller at jøder ikke har noen hellige steder i Israel, og at de ikke har noen rettigheter til landet. Uavhengig av hvor mange ganger det sies, viser alle statistikker som har vært fremlagt, at ikke-vestlig innvandring ikke har gitt økonomisk vekst, men derimot store budsjettunderskudd. Det slår alle seriøse beregninger og forskningsrapporter fast. Den siste Holmøy-rapporten viser at ikke-vestlige innvandrere i gjennomsnitt i et livsløp medfører et offentlig økonomisk underskudd på 6 mill. kr og 11 mill. kr, avhengig av om det er mann eller kvinne. Så statsråd Sanner har mye å ta tak i. Jeg har registrert at Arbeiderpartiet har lagt frem forslag om innstramming i innvandrings- og integreringspolitikken. Dette er resirkulerte Fremskrittsparti-forslag, som Arbeiderpartiet tidligere la all sin retoriske og politiske kraft i å bekjempe. Jeg har dem foran meg her: «Bærekraftig innvandring. Fremskrittspartiets Bærekraftutvalg 18. august 2013» Man finner alle forslagene fra Arbeiderpartiet i den. Det har Fremskrittspartiet fremmet, og det har Arbeiderpartiet stemt imot.
Tage Pettersen (Høyre), 2018-01-31:
Valgresultatet i 2017 var en tillitserklæring til Høyres prosjekt for å modernisere og ruste Norge for framtiden. Etter fire år i regjering ga velgerne borgerlig side flertall og mandat til at Erna Solberg kunne fortsette. Regjeringen er nå utvidet med Venstre, og det er ingen tvil om at Kristelig Folkeparti er regjeringens foretrukne samarbeidspartner. Marit Arnstad framførte i dag begrepet «den solbergske parlamentarisme». Representanten Arnstad må tydeligvis ha glemt forskjellen på hvordan en flertallsregjering og en mindretallsregjering jobber. Mens den rød-grønne regjeringen ble enig med seg selv i de lukkede rom, foregår nå de reelle forhandlingene i parlamentet. Nå kommer partienes primærstandpunkter tydelig fram, og sammen jobber vi her i Stortinget for å komme fram til gode enigheter. Det kan se ut som om velgerne setter mest pris på denne arbeidsformen. I stedet for å stille spørsmål om hvordan det borgerlige flertallet jobber for å enes om en god politikk for landet, vil jeg sette spørsmålstegn ved opposisjonens nye arbeidsform. I sterk kontrast til det ansvaret de fire ikke-sosialistiske partiene tar i fellesskap, ser vi en stadig mer splittet opposisjon, og vi ser en opposisjon som er mest opptatt av å si nei til regjeringens politikk før de ser fakta og hva berørte innbyggere er opptatt av. I dag sier et flertall nei til regjeringens forslag om å forenkle reglene for søndagshandel. Flertallet gjør dette før et konkret forslag er lagt fram og bare noen dager etter at en grundig NOU er sendt på høring. Mange av forslagene i NOU-en er konstruktive og ikke først og fremst liberaliserende. Et av forslagene er at alle frittstående butikker under 150 m 2 skal kunne holde åpent. Det betyr at alle større butikker må holde stengt. Der mange butikker i dag har åpent hele søndagen, foreslår utvalget å begrense åpningstiden til etter kirketiden og totalt sett til færre timer enn i dag. Noen flere mindre butikker vil sikkert velge å holde åpent, mens mange ansatte som i dag arbeider på de store hagesentrene, vil få fri ved en slik praktisering. Dette er kunnskap som Arbeiderpartiet og Senterpartiet åpenbart ikke er interessert i å høre om før de i dag sier nei til alle endringene. At opposisjonen ikke er opptatt av kunnskap før de konkluderer, bør bekymre langt flere enn at regjeringspartiene kan ha ulike utgangspunkt før forhandlinger i åpent lende.