trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2000-12-15:
No er ikkje eg oppteken berre av våre budsjett, men faktisk av heilskapen i budsjettet for dette landet. Og samla sett hadde dette landet fått eit betre budsjett med Arbeidarpartiets alternativ enn det me vil vedta. Det er mitt utgangspunkt, ikkje å gå på post for post innanfor våre kapittel og seia: Det var betre, og det var dårlegare. Eg sa til og med i innlegget mitt at det er aldri vanskeleg å finna argument for å bruka meir pengar på dei aller fleste områda. Det er alltid vanskelegare å finna argument mot det. Det er klårt at isolert sett skulle eg òg ynskt at me kunne ha sloppe å gjera framlegg om å redusera adopsjonsstøtta. Men no er me altså med på å heva den. Me seier òg at no må me få slutt på at den går opp og ned fleire gonger i året. Ja, då er det vel bra. Då er me samde om korleis me skal takla dette framover. Elles vil eg seia at om me fekk ein situasjon der rentenivået gjekk opp skulle det ikkje mykje til før adopsjonsforeldra fekk dårlegare råd. Eit budsjett der ein vil bruka meir pengar, som fører til auka rente, kunne føra til auka utgifter utover dei 7 500 kr som ein får i adopsjonsstøtte. Så blir det litt merkeleg når representanten Molvær Grimstad seier at Arbeidarpartiet vil vera best i klassa når det gjeld innsats for frivillige. Det står no ikkje i forhold til det som ho sa i innlegget sitt om at Arbeidarpartiet trudde det offentlege skulle ta styringa over heile livet vårt, og at me ikkje ville ha det frivillige. Her leitar ein visst etter konfliktar som ikkje er der. Eg trur realiteten er at me er ganske samde om ganske mykje, men at me alle ser at det kan vera gode argument for tiltak som me likevel ikkje ser oss råd til, t.d. av omsyn til renta.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2000-12-15:
Eg veit ikkje kor treft eg føler meg av «Tuppen og Lillemor»-omgrepet. Det er iallfall ikkje min stil å furta – eg trudde det var noko av elementet i «Tuppen og Lillemor». Eg kunne ha lyst til å returnera hovudspørsmålet. Kva har Høgre gjort for fornying? Kva slags initiativ har dei teke for å fornya, for å redusera t.d. byråkratiet? Det vil jo vera slik at me på nye område av og til vil trenga nokre nye byråkratar, men me kjem til å vera mykje meir kritiske til å oppretta nye stillingar i byråkratiet, og me må sjå mykje meir kritisk på dei som me har oppretta. Det er faktisk ikkje slik – det opplevde eg ikkje minst då eg var i næringskomiteen – at det berre er det offentlege som har tendens til å laga byråkrati. Nei, det ser me i dei frivillige organisasjonane som det er snakka om her, og det ser me i privat verksemd. Det verkar som det er nokre innebygde mekanismar som gjer at byråkratiet forsterkar seg sjølv. Det må me vera kritiske til. Og på sentralt hald kan me redusera lover, reguleringar og forskrifter, me kan redusera kravet om plandokument frå 100 sider til kanskje 10, og me kan redusera kravet til rapportering. Det siste har eg jammen erfart ganske mykje som helse- og sosialsjef. Eg pla på det verste å seia at sjukepleiarar og hjelpepleiarar i heimetenesta i januar hadde nok med å skriva rapportar, så då var det best at folk i kommunen ikkje vart sjuke, for då hadde dei ikkje tid til noko anna. Det er klart at me ikkje kan ha det sånn; me kan ikkje bruka ressursar på den måten. Men det set ikkje berre som vilkår at dei jobbar annleis i min kommune Klepp, men det set fyrst og fremst som vilkår at me lagar andre forskrifter og andre reglar for rapportering som gjer at dei kan gjera den jobben veldig fort – dei skal gjera den, men dei må gjera den mykje fortare og mykje meir rasjonelt – og så skal dei bruka tida til å pleia og stella dei gamle, ikkje til å skriva rapportar.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2000-12-15:
I god fordelingsånd har Arbeidarpartiet fordelt si taletid med 5 minutt på kvar av sine åtte talarar. Det tyder at også eg, som fraksjonsleiar, berre hadde 5 minutt. Difor tillèt eg meg ein kort merknad til slutt. Fyrst vil eg seia at debatten har vore mindre kaotisk enn eg trudde den ville verta når me skulle behandla tre såpass forskjellige område, og det vonar eg at alle tykkjer. Men det er ein ting som eg har lyst til å presisera til slutt. Det gjeld dette fornyingsarbeidet. Sjølv om det ikkje er skrive ein felles merknad om fornying, vil eg påstå at både merknadene frå dei enkelte partia og debatten i dag viser at Regjeringa har stor støtte for sitt fornyingsarbeid. Frå høgresida seier dei at det er for lite, og frå venstresida seier dei at ein må vera forsiktig, og når det kjem til konkrete forslag, har ein lett for å seia stopp. Men eg trur heilt klart det er eit fleirtal i denne sal som vil kunna støtta forslag som kjem frå ein balansekunstnar som Jørgen Kosmo. Så til NRK-saka. Me er samde om at me tek opp att ein merknad frå tidlegare, der me føreset at Nordland og Østfold òg skulle få eigne sendingar. Eit fleirtal, minus Framstegspartiet og Høgre, seier òg at dersom det vert omfattande endringar innanfor NRK, må det behandlast politisk. For oss i Arbeidarpartiet er det fyrst og fremst snakk om generalforsamlinga, og så får generalforsamlinga vurdera om det er noko som er så omfattande at det bør til Stortinget. Eg tykkjer nok at både merknadene og ikkje minst innlegget til representanten Enger Lahnstein er forholdsvis oppsiktsvekkjande. Ho går veldig langt, seier ja, NRK skal ha fridom, men dei skal ikkje få røra distriktskontora. Det er kjent at NRK skal reduserast med i fyrste omgang 300 stillingar, i neste omgang er det snakk om 1 000 stillingar. Men distriktskontora skal ikkje rørast. Tvert om, dei skal auka innsatsen med omsyn til distriktskontora. Då må eg spørja: Tyder det at me skal ha meir pengar til og meir folk ved distriktskontora, og at det skal verta endå større innskrenkingar når det gjeld resten? Meiner Anne Enger Lahnstein det så konkret? Dersom ho fyrst er så konkret, er det andre absolutte krav ho vil stilla i samband med denne omstillinga? Eg må seia at eg synest at representanten Enger Lahnstein, som tidlegare kulturminister, går over grensa med omsyn til det eg meiner det er rimeleg at me instruerer NRK om, men ho kan få høve til å klara det opp dersom ho ynskjer det.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-12-15:
Jeg lyttet med stor spenning til representanten Molvær Grimstads innlegg i håp om å få noen signaler rundt det representanten har vært veldig opptatt av i media den siste tida. Jeg ser at Kristelig Folkeparti – unnskyld, president – på en frekk måte gjennom media nå har prøvd å gi inntrykk av at Kristelig Folkeparti er veldig opptatt av barns situasjon etter samlivsbrudd og skilsmisse, mens jeg i Kristelig Folkepartis merknader ser en mangelfull interesse på det området. Jeg viser også til at undertegnede hadde en hel masse spørsmål til Valgerd Svarstad Haugland den tiden dette var hennes område i Bondevik-regjeringen, og det var hennes plikt å følge opp også de barna. Den gangen avviste hun at Kristelig Folkeparti på noen slags måte hadde interesse av å fremme forslag i barneloven om endringer i forhold til delt omsorg osv. Så har jeg da merket meg at særlig representanten Molvær Grimstad, både i media og gjennom utvalg i Kristelig Folkeparti, nå har tatt til orde for å komme inn i debatten. Så spørsmålet mitt er rett og slett: Hva er det som har skjedd, som gir Kristelig Folkeparti en tillatelse til å gå fram og lure folk flest – jeg tenker da på de 60 000-70 000 barna som ikke ser sin egen forelder, og på alle de fedre og mødre som sliter i en slik situasjon. Hva er det som gir Kristelig Folkeparti en rett til å komme inn på banen akkurat nå, når de vet at Fremskrittspartiet har fremmet forslag – allerede i april 1999 fremmet vi tre forslag som ligger til behandling i komiteen – som de ikke har utvist interesse for i det hele tatt? Det eneste de gjør, er å vise til at arbeiderpartiregjeringen i framtiden vil fremme forslag. Hva er det som gjør at Kristelig Folkeparti på en måte gir et falsk inntrykk av interesse for problemet akkurat nå?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-12-15:
Jeg registrerer at representanten Ausdal Starrfelt bruker en overskrift på sitt innlegg som går på rettferdig fordeling av godene. Da kunne det være interessant å spørre representanten Ausdal Starrfelt om hvor hun mener rettferdigheten ligger i forskjellige særordninger og selektive ordninger, slik som ventelønn for statsansatte og boliglån for statsansatte. I en situasjon med et sprengt arbeidsmarked er det sånn at staten i 2001 skal bruke en kvart milliard kroner på ventelønn til statsansatte. Det er også sånn at vi har et budsjett på 1,5 milliarder kr for å gi spesielle boliglån til statsansatte. Mitt spørsmål er: Er det en rettferdig fordeling, en rettferdig ordning, i forhold til at andre folk i dette landet opplever at renten er sterkt stigende, og at de får store utgifter på sine boliglån, i motsetning til de som er ansatt i staten? Når det gjelder de som går på ventelønn, finnes det mange andre som går arbeidsledige og må heve arbeidsledighetstrygd på vanlig måte. Det er også interessant i forhold til det representanten Ausdal Starrfelt sier om fornying av offentlig sektor. Jeg kunne tenke meg å få vite hva Arbeiderpartiet egentlig legger i begrepene fornying, rasjonalisering og effektivisering. For faktum er jo at budsjettene øker på alle de områdene som Arbeiderpartiet og representanten Ausdal Starrfelt viser til. Det blir jo ingen reduksjoner i overføringene. Jeg bare viser til momsreformen som budsjettkameratene har blitt enige om. Det viser seg at det trengs 200 årsverk bare for å administrere denne ordningen. Hvor er det Arbeiderpartiet egentlig ønsker å effektivisere innenfor offentlig sektor, og hvordan vil de gjøre det? Jeg tror det er mange som går rundt og tenker på hva Arbeiderpartiet egentlig ønsker og mener med fornying av offentlig sektor.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-12-15:
Poenget er at med Fremskrittspartiets politikk vil de private igjen ta omsorgsoppgavene selv, noe de er fratatt gjennom de siste 20 års politikk. Tidligere har jeg sagt at Arbeiderpartiet på en måte ønsker seg «tretimersbarn» – barn som er maksimum tre timer sammen med sine foreldre/omsorgspersoner pr. dag – og de nærmer seg målet. I dag er situasjonen slik at det offentlige kommer og henter barna kl. 7 om morgenen, og så kjører de dem tilbake kl. 17 om kvelden. Det er situasjonen. Og vi vil snu den. Det gjør vi gjennom en rekke forslag, bl.a. gjelder det fødselspenger, der vi ønsker å samle fødselspengene i én pott og gi til det enkelte barn, i stedet for slik Arbeiderpartiet gjør, å gi til dem som er rikest. Vi ønsker også å utvide kontantstøtten. Hvem det er som velger å ta omsorgen i det private hjemmet, er for Fremskrittspartiet totalt likegyldig, bare det er foreldrene. Vi ønsker at foreldrene i fellesskap planlegger sin situasjon i hjemmet, og ikke at Arbeiderpartiet skal gjøre det. Jeg tror ikke noe på at det er slik det har vært sagt i tidligere innlegg her, at mødrene nå går tilbake til hjemmet, og fedrene jobber mer. Men en situasjon der det hadde vært mulig for begge partene å velge – noe man ikke kan gjøre i dag, tror jeg det går an å få til en løsning på. Så vil jeg vise til Fremskrittspartiets forslag – representanten viser til merknadene til Fremskrittspartiet. Årsaken til at vi har fremmet de tre Dokument nr. 8-forslagene vedrørende delt omsorg, er at vi har forskningsresultater fra utlandet, massive forskningsresultater, som viser at mangel på den ene eller andre omsorgspersonen er skadelig. Og det begynner vi også nå å få bevis på i norske avisoppslag. Det var faktisk et i går som var ganske bra, hvor en leder av en PP-tjeneste på Sørlandet gav uttrykk for akkurat det samme, at barna nå må tilbake til det private hjem, og ikke bli i det offentliges hender.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-12-15:
Mine påstander henger ikke på greip, sier Molvær Grimstad. Jeg skal vise til to avisoppslag. Det er et fra Kristiansand, 630 barn i barnevernets søkelys, og et der lederen i PP-tjenesten i Kristiansand, Arvid Alsaker, peker på at problemet nå begynner å bli så stort at alle barn egentlig skulle ha vært under barnevernstjenesten, fordi det offentlige har fjernet barna fra omsorgspersonene. Derfor sier jeg at sentrum og Kristelig Folkeparti nå sammen med Arbeiderpartiet har gått i bresjen for å forsterke det at det offentlige skal inn i det private hjem. Jeg synes jo å erindre at Kristelig Folkeparti på et tidligere tidspunkt ønsket å utvide kontantstøtten til å gjelde alle barn under skolepliktig alder. Men det har de forlatt, i motsetning til Fremskrittspartiet, som holder fast på det. Så min påstand står fast. Jeg kunne gjerne ha vist til flere hundre slike avisoppslag i det siste, hvor det påstås at alle barn har behov for å komme i barnevernets armer. Det som er problemet, er at foreldrene ikke får være til stede og passe sine barn. Samlivstiltak: Nei, Fremskrittspartiet vil ikke være med på å subsidiere samlivstiltak på høyfjellshotell. Hvis voksne mennesker ønsker å diskutere sine samlivsproblemer på et høyfjellshotell, så får de gjøre det ut fra egne midler og eget budsjett. Vi synes det er meningsløst. Det har heller ingen ting med barns situasjon å gjøre, er min påstand, og det peker jeg også på i det forslaget som ligger til behandling i komiteen. Så er representanten opptatt av de to fondene som Fremskrittspartiet åpner for i sitt subsidiære forslag. Vi har ikke tenkt – og det er jo det som er poenget – at det offentlige i det hele tatt skal røre de midlene. Vi har eldreråd i alle kommuner som fritt fram kan benytte de midlene. Vi har en hel masse barne- og ungdomsorganisasjoner som greier å ta seg av disse fondene og holde dem langt unna det offentliges klør. Derfor vil ikke vi opprette en eneste stilling for å administrere de to fondene.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-12-15:
Hvis det er Fremskrittspartiets kulturpolitikk representanten Stolt-Nielsen etterlyser, skal jeg bruke hele svaret mitt på den. Da knytter jeg det først til et oppslag i Aftenposten den 13. desember, som bekrefter at flertallet bruker store deler, eller mesteparten, til opera og teater – det er den profesjonelle delen, som Stolt-Nielsen etterlyser i vårt budsjett og våre prioriteringer. Når vi subsidiært ønsker å opprette disse to fondene, er det selvfølgelig meningen at eldrerådene og de eldre sammen finner den beste bruken av det; det samme gjelder også for de yngre, at ungdomsorganisasjonene selv benytter det og står sammen om felles bruk av det. Det er ikke slik at det på noen slags måte blir ytterligere utgifter med dette. Det er jo det som er så fint med slike fond. Det er kun avkastningen som skal brukes. Så i framtiden vil ikke dette bli noen belastning på kulturbudsjettet overhodet. Det er i motsetning til Høyre, som pøser ut midler til alle gode og dårlige formål og får stadig større utgifter i framtiden på det. Jeg var inne på museer. Ja, vi kutter i bevilgningen til museer, men vi er bånn ærlige på dette området, i motsetning til bl.a. Høyre, som igjen pøser ut til gode og dårlige formål, uvilkårlig, uansett hvor mange museer vi har. Situasjonen er den at vi snart har 800 museer, og vi er ærlige nok til å stå fram og si at vi tror ikke at det er behov for alle disse 800 museene. Vi har nettopp behandlet museumsmeldingen, og komiteen har vært i Danmark. Når Danmark har bare 250 museum, vet vi at det også i Norge på et eller annet tidspunkt må settes en grense for hvor mange museer og hvor mange administrasjoner vi skal ha innenfor dette feltet. Så vil jeg minne om at Fremskrittspartiet, da vi behandlet ABM-meldingen, var klinkende klart når det gjaldt bibliotek. Barn og ungdom skal unntas for alle former for egenbetaling i bibliotek. Det er ikke riktig det som representanten Stolt-Nielsen hevder, at vi vil avkreve ungdommene på den ene siden og ta fra dem på den andre siden.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-12-15:
Representanten Helleland holdt et innlegg som bekrefter tidligere syn på Høyres politikk når det gjelder særordninger og selektive tiltak. Høyre har jo stått sammen med Fremskrittspartiet i tidligere politiske debatter, og budsjettdebatter, når det gjelder synet på selektive tiltak. Ikke minst står vi sammen i synet på dette med ventelønn for statsansatte, boliglån for statsansatte osv. Her virker det som om Fremskrittspartiet og Høyre har felles politikk og felles mål. Men så begynner jeg tvile litt: Det er jo sånn at Høyre støtter at de homofile skal få en egen post på statsbudsjettet. Høyre går så langt at de øker bevilgningene til LLH med ½ mill. kr. Dette må jo tross alt kalles et selektivt tiltak – for friske, voksne, oppegående, intelligente mennesker. Så mitt spørsmål til Helleland er: Hva er det som gjør at Høyre har plukket ut den spesielle gruppen for å sette på plass et selektivt tiltak – en selektiv budsjettpost for akkurat denne gruppen mennesker?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-12-15:
Som representanten Johansen sa i sitt innlegg, så er ikke Venstre representert i komiteen. Jeg hadde egentlig tenkt å åpne med å spørre om hvorvidt Venstre sluttet seg til merknadene fra sentrumspartiene i komiteen. Nå slapp jeg å spørre om det, for representanten Johansen bekreftet jo det gjennom sitt innlegg, i og med at han på en måte siterte de merknadene som jeg hadde tenkt å utfordre representanten på – og det går på dette med «Et enklere Norge». Representanten Johansen siterte ordrett fra merknaden her, og derfor blir det mye enklere for meg å stille spørsmålene: Er Venstre og representanten Johansen fornøyd med det som er gjort i forhold til å skape «Et enklere Norge»? Mener representanten Johansen og Venstre at det er skapt resultater av et slikt arbeid? Og kan representanten Johansen og Venstre vise til hvor det har skjedd en forenkling og en rasjonalisering som er til det beste for det offentlige, næringslivet og organisasjonene, slik som merknaden sier? Så vidt meg bekjent har i hvert fall det området som Venstre har vært veldig opptatt av, dette med skjemaveldet, gått i direkte motsatt retning. Skjemaveldet vokste voldsomt mens Venstre selv satt i regjering, og det vokser fortsatt. En annen ting er at enkelte etter hvert har begynt å peke på alle de nye lovene som blir vedtatt. Noen har gått så langt som til å si at vi vedtar så mange lover nå at man frykter at alle nordmenn blir kriminelle på en eller annen måte uansett hva man foretar seg, fordi alle nye lover som vedtas, på en måte er til hinder for utvikling. Helst ville jeg ha hatt svar på om representanten Johansen kan vise til resultater.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-12-15:
Jeg vil gjerne utfordre statsråden på et område som han og Regjeringen og de andre partiene på Stortinget kanskje har prøvd å legge bak seg. Det gjelder en sak vi hadde til behandling i vår, om det såkalte knekkpunktet. Fremskrittspartiet har i denne sammenhengen fremmet et forslag som det skal voteres over senere i dag, der vi ber Arbeids- og administrasjonsdepartementet om å legge fram for Stortinget en sak om «konsekvenser og bakgrunn for fjerningen av «knekkpunktet»» i § 14 første ledd i lov om Statens Pensjonskasse. Årsaken til at jeg tar opp dette igjen, er at det etter at vi behandlet denne saken i vår, har dukket opp en hel masse signaler fra forskjellige organisasjoner som ikke ble omfattet av den endringen vi gjorde. Vi husker også ganske godt at det var et sterkt argument fra statsråden og fra Regjeringen den gangen at hvis ikke komiteen og Stortinget sluttet seg til de endringsforslagene som lå fra Regjeringen på det tidspunktet, var det en stor fare for at hele tariffoppgjøret gikk i vasken. I ettertid har det vist seg – også fra forhandlingspartnerne – at dette ikke var riktig, og at det overhodet ikke var omfattet av forhandlingene, men at det bare var et forhandlingspunkt hvor de bad Regjeringen komme tilbake med forslag i ettertid. Vi fikk den saken slengt til oss i en travel periode i vår, og det ble et hastevedtak. Så mitt spørsmål til statsråden blir: Mener statsråden at Fremskrittspartiets forslag burde ha fått flertall, slik at vi kunne ha fått gjennomført en rettferdig ordning; ikke minst at dette i hvert fall blir omfattet av en høring, slik at alle organisasjoner og alle personer som på en måte er omfattet av den endringen som ble gjort for enkelte personer den gangen, blir hørt?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-12-15:
Jeg må si jeg ble litt overrasket over svaret jeg fikk fra statsråden på min forrige replikk. Her må det være store misforståelser ute og går. Ellers prøver statsråden på en kløktig måte å omgå fakta. Han sier altså igjen at dette på en måte var en del av tariffoppgjøret. Det er riktig at knekkpunktet ble tatt opp som en sak under vårens oppgjør i staten, og dette oppgjøret vet vi gikk til mekling. Resultatet av meklingen er nedfelt i Riksmeklingsmannens møtebok. Der står det ingenting om at pensjonister skal holdes utenfor. Noe sånt ble heller ikke nevnt under forhandlingene. Dette har jeg fått bekreftet. Derfor blir det litt merkelig at departementet avkorter meklingsresultatet. Jeg kan ikke finne noen annen måte å uttrykke det på enn at verken departementet eller Stortinget bør oppfatte seg som bemyndiget til å omdefinere det som er nedfelt i Riksmeklingsmannens møtebok. For det føler jeg at statsråden nå gjør. Jeg vil gjerne gjenta spørsmålet mitt og få så klart svar som mulig, for i brev fra statsråden til komiteen i vår stod det klart og tydelig: Hvis ikke dette blir vedtatt, er tariffoppgjøret i stor fare. Da er spørsmålet mitt: Er dette riktig? Hvis det er slik at statsråden på en måte har definert dette som et eget problem, mener jeg absolutt at saken må føres videre. Det stod heller ingenting i Riksmeklingsmannens møtebok om at dette var en hasteparagraf, slik at dette ikke skulle ut på høring til de berørte partene. Jeg syns det er litt merkelig at statsråden ikke kan gi et klart svar på om dette var et definitivt krav fra partene, eller hvorvidt statsråden har definert det selv.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-12-15:
Familieministeren avsluttet innlegget sitt med å berøre et område som jeg også vil utfordre henne på. Vi har nettopp behandlet barnehagemeldingen, og veldig mye av familiepolitikken til Arbeiderpartiet dreier seg om barnehager. Nå ser vi rundt omkring, som også familieministeren var inne på, at de enkelte kommunene enten legger ned barnehager eller øker foreldrebetalingen. I barnehagemeldingen ble det sagt at statsstøtten skal opp, og at det skal legges inn ekstra tiltak. På tross av dette ser vi nedleggelser og at kommunene øker foreldrebetalingen. Dette er selvfølgelig en konsekvens av Arbeiderpartiets generelle politikk. Kommunene får tildelt oppdrag og oppgaver og må prioritere midlene, og da blir barnehagesektoren nedprioritert. Men det er noe jeg har tenkt å prøve å få familieministeren til å bekrefte. Det siste året har både familieministeren og statsministeren i flere sammenhenger gått ut med påstander om at Fremskrittspartiets barnehagepolitikk vil gjøre barnehagene dyrere. Da blir mitt spørsmål til familieministeren: Kan hun legge fram dokumentasjon som bekrefter dette? Hvis vi sier at kostnadene for en barnehageplass i dag er på mellom 90 000 og 100 000 kr, hva vil da en barnehageplass koste med Fremskrittspartiets modell? Jeg synes det er litt merkelig, for situasjonen er jo den at Fremskrittspartiet bruker mer midler til barnehagesektoren enn det Arbeiderpartiet gjør. Da synes jeg det er litt merkelig at kostnadene skal opp. Min påstand er det motsatte. Resultatet ser vi nå: Kostnadene til barnehagene stiger. Jeg tror at vi med Fremskrittspartiets modell ville sørget for at de gikk ned. Så hvis jeg kunne få en bekreftelse på det, ville det være fint.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-12-15:
Nå kjenner jeg jo statsråden som en veldig ivrig politiker, og veldig ivrig i forhold til debatt når det gjelder Fremskrittspartiet og familiepolitikk, men jeg hadde håpet at statsråden hadde utviklet seg etter å ha flyttet fra komiteen og inn i regjeringsbygget, slik at det gikk an å få svar på det en spurte om. Mitt grunnleggende spørsmål i den første replikken var jo om statsråden kunne dokumentere sine og statsministerens påstander om at barnehagene ville bli dyrere med Fremskrittspartiets modell. Når en kan påstå noe sånt overfor det norske folk, mener jeg det også må være på sin plass å be om at en dokumenterer det. For det er en påstand som vi ikke er enig i. Jeg ser også at Statistisk sentralbyrå og andre organisasjoner heller ikke er med på det regnskapet. Hvis en innfører litt konkurranse, at foreldrene får lov til å velge selv osv., vil vi nok sannsynligvis få billigere barnehager. Så hvis jeg kunne fått svar på det, ville jeg vært veldig fornøyd. Det er klart at vi er enig med statsråden i at barnehager er bra – selvfølgelig. Det er også derfor 70 pst. av foreldrene ønsker barnehageplass, men vi ønsker at de skal velge det ut fra egne behov og ikke ut fra en målsetting om at alle barn skal i barnehage. Vi ønsker valgfrihet for foreldrene. Representanten Helleland tok også opp dette, men jeg vil gjerne gå litt lenger og utfordre statsråden i forhold til lovnadene til alle foreldre som ønsker å benytte seg av barnehager. Kan statsråden garantere overfor alle disse foreldrene at barnehagene vil bli billigere med Arbeiderpartiets system i framtiden? Kan en garantere at det skjer? Og tilbake til statsrådens negative omtale av vår familiepolitikk: Ja, vi er uenig når det gjelder familiepolitikk. Vi står for den som skal være i framtiden, Arbeiderpartiet står for den som de har sørget for, og står fortsatt på det.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-12-15:
Den debatten vi har hatt i dag, har vel på en måte bare blitt en debatt i kjølvannet av alle de andre debattene vi har hatt i forhold til budsjettet for neste år, noe som er en bekreftelse på at det ikke finnes noe annet alternativ enn Fremskrittspartiet i norsk politikk. Det er litt artig å sitte og høre på sentrumspartiene og Arbeiderpartiet når representanter fra begge sider bruker veldig stor energi på å lete fram de små postene, ned på 100 000 kr, hvor de er uenige. Poenget er at sentrumspartiene og Arbeiderpartiet for andre år på rad er 100 pst. enige i forhold til det som har skjedd. Det er derfor jeg sier at Fremskrittspartiet er det eneste alternativet, og da er det stort sprik. Det har også denne debatten bekreftet, særlig i forhold til kulturpolitikken og barne- og familiepolitikken. Jeg vil også benytte anledningen til å oppklare en misforståelse, eller et forsøk på en ønsket misforståelse, fra barne- og familieministeren, når hun ikke ser at Fremskrittspartiet også synes at barnehager er til det gode, bare at vi ønsker en annen modell. Vi lytter til foreldrene, og når vi ser at det er mellom 50 og 60 pst. av foreldrene som ønsker barnehage som omsorgsform, så ser vi at det er til det gode. Men samtidig er det viktig for oss å få slått fast at barnehage som omsorgsform ikke er bedre enn andre omsorgsformer. For oss er det viktig å presisere at den beste omsorgsformen er at barna vokser opp sammen med sine foreldre. Jeg forstår at det honoreres hvis man tar litt stemmeforklaring nå, slik at man slipper å ta det når Stortinget er samlet til votering. Fremskrittspartiet har fremmet alternativt forslag bare innenfor rammeområde 3. Jeg vil presisere at vi stemmer imot de andre forslagene som ligger der. Vi vil gjerne støtte VI i Høyres forslag under rammeområde 3, hvis det er mulig. Det gjelder NRK-lisensen. Vi vil også støtte Høyres forslag nr. 4 under rammeområde 1. Det vil automatisk skje i og med at jeg signaliserer at vi vil støtte Høyres helhetlige rammeforslag under rammeområde 1. Ellers vil vi, som sagt, stemme imot alle de andre forslagene.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-12-15:
Bare kort. Jeg skal bare fremme de forslag som Fremskrittspartiet har i innstillingen.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-15:
Representanten Molvær Grimstad sa at hun ønsker at alle unger som vil ha barnehageplass, skal få det. Da må jeg si at jeg var forundret over at hun konsentrerte seg om malen for samarbeid mellom private barnehager og kommunene, og ikke med et ord nevnte at flere barnehager nå legges ned – og i Oslo med Kristelig Folkepartis gode hjelp. Ikke bare legges de ned, men flere unger blir flyttet inn i avdelingene – med andre ord dårligere kvalitet – og barnehageprisene fyker i været. Og noe av årsaken til det er nok helt sikkert den dårlige kommuneøkonomien. Vi har fått regnet ut at kommunene mangler 1,3 milliarder kr i frie inntekter dersom de skal kunne dekke opp sine 30 pst. av driftsutgiftene. Da forundrer det meg at ikke Kristelig Folkeparti er mer på banen og slåss for at kommunene skal kunne være i stand til å opprettholde barnehageplassene og bygge dem ut. Så var representanten inne på kontantstøtten, og der er det jo helt klart at vi har forskjellig syn. Men én av de undersøkelsene som har vært gjort, viser at kontantstøtten gjør at småbarnsmødrene er hjemme, og at småbarnsfedrene jobber enda mer overtid. Vil ikke det sette likestillinga i revers? Er ikke Kristelig Folkeparti bekymret over den utviklinga?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-15:
Først til kulturbudsjettet. Det er klart at jeg er glad for at sentrum fikk gjennom en god økning på kulturbudsjettet, men det er jo langt igjen når det gjelder å gi kunst og kultur skikkelig rom og armslag, slik at det kan sikre mennesker gode opplevelser og utvikle kreative krefter i dette samfunnet. Og derfor er jeg så opptatt av at vi nå må få en forpliktende opptrappingsplan for å sikre kunsten og kulturen skikkelig armslag. Jeg tror ikke noe på et uforpliktende utsagn om at en skal arbeide for å få opp kunsten og kulturen, uten at en har et mål bak, en plan for hvordan en vil nå det målet. Om jeg er enig i innretningen? Jeg synes at kulturbudsjettet på mange måter rettet opp de manglene som jeg kritiserte Regjeringas budsjett for. Men selv om jeg valgte å gå for flertallsbudsjettet her, er det klart at jeg kunne tenkt meg noen andre forslag, bl.a. at Musikkverkstedordningen – det som går til «Verdens-musikk» – kunne sikres. Så til kontantstøtta. Representanten har sikkert merket seg at vi ikke foreslår avvikling av kontantstøtta over natta, men at vi ønsker å avvikle kontantstøtta fra sommeren av. Og med vår satsing på barnehager og forslag om individuell rett til barnehage mener vi at kontantstøtta kan brukes mye bedre til andre tiltak som vil gagne barn.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-15:
Jeg er glad for det svaret som Kosmo nå gav til representanten fra Høyre. Vi er enig i at offentlig sektor må fornyes, men da må den fornyinga komme fra venstre og bygge på de prinsipper som velferdsstaten har bygd på til i dag. Men så skjer det, da, i flere kommuner at det blir konkurranseutsetting og privatisering – noen steder på grunn av høyreideologi, men andre steder er det av rein nød, fordi kommuneøkonomien er så dårlig som den er. Statsråden er opptatt av det økende sjukefraværet og at tallet på uføre stiger. Da spør jeg: Kan det her være en sammenheng mellom dårlig kommuneøkonomi, mer bedriftsøkonomisk tenkning også innenfor det offentlige, økende konkurranse, større press på de ansatte og lite rom for dem som ikke kan yte 100 pst., eller aller helst 110 pst.? I denne sammenheng, men også av hensyn til folkevalgt styring og åpenhet i forvaltninga, er SV bekymret over de signalene som ligger i budsjettet, om at flere statlige forvaltningsbedrifter skal kunne fristilles. Så er jeg også opptatt av regionkontorene til Konkurransetilsynet. Og da spør jeg: Hvorfor sånt hastverk? Et minstekrav må være at vedtak begrunnes i en konsekvensutgreiing, og at ansatte blir tatt med på råd. Under det nordiske møtet for konkurransemyndigheter på Lillehammer i høst ble nettopp Norges regionale konkurransetilsyn trukket fram som et eksempel på god organisering for å avdekke ulovlige konkurransereguleringer. Så hr. statsråd: Hvorfor sånt hastverk? Hvorfor ikke begrunne dette vedtaket i en konsekvensutgreiing? Kanskje det da viser seg at det er riktig det statsråden nå foreslår – men hastverk er lastverk.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-15:
Jeg er glad for at statsråden gav SV kredit for at vi er villig til å ta i bruk sterke virkemidler for å få full barnehagedekning, og da vil jeg si at resepten ikke ligger til høyre, men til venstre. Den ligger i å ta i bruk individuell rett til barnehageplass og økt statsstøtte. Jeg er sikker på at statsråden er enig med oss i at avvikling av kontantstøtten ville gi muligheter til økt statsstøtte. Men det ligger også i kommuneøkonomien. I et brev til oss svarer Finansdepartementet at kommunene mangler 1,3 milliarder kr i frie inntekter for å kunne betale sin 30 pst.-andel av driftsutgiftene. Da utfordrer jeg igjen Regjeringen på kommuneøkonomien. Kommunene har fått mer penger, men de har også fått flere oppgaver, så de har mindre frihet til å kunne gi penger både til barnehage og til kultur. Jeg er glad for at statsråden også er opptatt av at vi nå gjør noe forpliktende i forhold til de 70 000 ungene som ble nevnt, og jeg deler den virkelighetsbeskrivelsen som hun har gitt. Hun hørte sikkert også hva jeg sa i innlegget mitt. Jeg har en utfordring til, og det gjelder vold mot kvinner. Det har vært sterk fokusering på området vold mot kvinner, men jeg registrerer at det i hovedsak dreier seg om vold mot kvinner her i Norge. I forhold til de internasjonale forpliktelsene vi har inngått, har vi også forpliktelser til å hjelpe kvinner som blir utsatt for vold andre steder. Det er slik at flere kvinner flykter til Norge på grunn av kjønnsbasert forfølgelse. De flykter fra voldtekt, de flykter fra tvangsekteskap og de flykter fra voldelige forhold ellers. Og da må vi gjøre noe med det. Hva har likestillingsministeren tenkt å gjøre med den situasjonen at nesten ingen får opphold? Jeg håper hun engasjerer seg i det.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-15:
Statsråden sa helt riktig at mulighetenes Norge ligger i kulturen. Det er også derfor vi i vårt forslag til statsbudsjett foreslår 300 mill. kr ekstra til kunst og kultur. Jeg minner om det jeg sa, at det egentlig bare er småpenger. Det er helt riktig det statsråden sa, at det er en felles forståelse av at kunst og kultur trenger et ekstra løft. Da må jeg si jeg blir bekymret når statsråden beskriver Regjeringas forslag til rammeområde 3 – kulturbudsjettet – som en styrking, for programkategorien kulturformål hadde en nedskjæring, hvis en også ser på prisstigninga. Det har kommet et forslag fra Kulturutvalget, som Arbeiderpartiet satte ned, om å øke andelen for kunst og kultur på statsbudsjettet til 1 pst. innen 2005. Det samme forslaget la vi fram i fjor, og det legger vi fram i år også. Mener statsråden at det er mulig å få til det løftet, hvis ikke statsråden har Stortinget bak seg i en forpliktende målsetting om å nå 1 pst.? Vil ikke budsjettet alltid være så stramt at det ikke tillater satsing på kunst og kultur? Så var statsråden opptatt av de frie kunstnernes kår. Da vil jeg ta fram ett område som kanskje kunne styrke de frie kunstnernes kår, nemlig utsmykkingsordninga for fylkeskommunale og kommunale bygg. Arbeiderpartiet var sammen med Høyre opptatt av å øke bevilgninga til denne ordninga i fjor, nettopp fordi det gir kunstnerne mulighet til å bo rundt i hele landet.(Presidenten klubber.) Da vil jeg spørre: Hva har skjedd, når ikke Arbeiderpartiet nå er villig til å være med på å løfte opp dette området? (Presidenten klubber.)
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-15:
Det skulle være helt unødvendig å si at jeg er helt enig i dette synet på NRK, nemlig at det er en av våre viktigste samfunnsinstitusjoner og kulturinstitusjoner, og at vi har både rett og plikt til å bry oss. Derfor er det bra at NRK har vært et sånt hett tema i denne debatten. Det har ikke vært tilfellet tidligere. Jeg tror at en av grunnene til at NRK er kommet opp i et uføre, er at de har fokusert for sterkt på at de skulle vinne kampen om seerne og lytterne. Derfor har de også kuttet ut en del smale program som har vært viktige, og som i landssammenheng har hatt mange tilhørere, slik som «Ønskediktet» og andre viktige kulturprogram. Men jeg tror ikke, i motsetning til andre her, at NRK klarer å løse alle sine oppgaver uten tilskudd utenom lisensinntektene. De må ha noe mer enn lisensinntektene, og derfor har SV foreslått at NRK skal sidestilles med avisene, nemlig ha nullsats på moms og kunne trekke fra inngående moms på investeringer. Til neste år ville det hvis den ordninga hadde blitt innført, betydd 40 mill. kr for NRK på halvårsbasis, og dess mer de investerer i digitalt utstyr som er nødvendig, dess mer tilskudd vil de få i form av inngående moms. Så et område som kanskje er smalt for noen, men som er viktig likevel. Det gjelder billedkunstnerne. Billedkunstnerne har ønsket et uavhengig senter for formidling til og kontakt med utlandet i likhet med det forfatterne har. De har NORLA, og det har hjulpet forfatterne veldig mye i forhold til utveksling og til å få ideer i samarbeid med andre i utlandet. Det har vært en diskusjon rundt utenlandsformidlinga, og jeg registrerer med interesse at kulturministeren også har tatt opp det. Jeg oppfordrer henne til å være enda mer på banen i forhold til kunst- og kulturformidling på kunstnernes egne premisser. Jeg har registrert svaret fra departementet, og jeg ser det som en bekreftelse på at også departementet og statsråden ser på dette med et billedkunstnernes senter som interessant, og at det kanskje kan plasseres i Kunstnernes Hus. Det oppfordrer jeg kulturministeren til å jobbe videre med. Hun skal iallfall få SVs støtte, og hun har billedkunstnernes støtte på det.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-15:
Jeg oppfordrer SVs gruppe til å stemme for forslag nr. 7, fra Fremskrittspartiet, for det sikrer mer forutsigbarhet for krisesentrene. Jeg er blitt oppfordret til å gjøre forslag nr. 11 om til et oversendelsesforslag. Det vil vi gjøre. Vi vil også be om at forslag nr. 10 blir oversendt. Forslag nr. 16 har vi ikke fått noe støtte til. Derfor trekker vi det, og jeg lover at Stortinget skal få lov til å forholde seg til det noe senere. Ellers har vi egne forslag til rammeområdene 1 og 2, og når de – sannsynligvis – er falt, vil vi stemme for flertallsforslaget.
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2000-12-15:
Det har nok gjerne en viss underholdningsverdi å høre på «Tuppen og Lillemor», hvem som er verst og hvem som er best, men for folk flest er det vel gjerne andre ting som har større interesse. Den forventningen som en har hatt til en fornyelse av offentlig sektor, er ikke blitt møtt med særlig positive tiltak fra Regjeringens side. Jeg synes det er ganske interessant når Ausdal Starrfelt nå snakker om helheten i hele budsjettet, ikke bare innenfor de kapitlene som gjelder vår sektor, men innenfor hele statsbudsjettet. Og da er det jo ganske interessant å se at de som vil ha mindre byråkrati, nå påfører oss 200 nye byråkrater gjennom samarbeidsavtalen med sentrumspartiene. Ikke bare det, en vil ha mindre kontroll, mindre regler, mindre detaljer, og allikevel har dette flertallet nå i høst bekreftet at en fortsatt f.eks. skal ha denne småbåtloven, hvor byråkrater skal passe på at ingen maler sin båt uten å melde fra, at en har de riktige data på motoren, at alt mulig skal varsles. Hvor mange byråkrater påføres ikke samfunnet av den slags samarbeid? Hvor blir det av de tiltakene som skal gi oss mindre byråkrati? Det blir jo bare ord. Vi skal ha en slankere offentlig sektor, og så vokser den og vokser og vokser gjennom disse samarbeidsavtalene som inngås mellom Arbeiderpartiet og sentrumspartiene. Mitt spørsmål til representanten blir: Når kan vi forvente at en begynner en nedbygging av byråkratiet? For dere bygger det jo faktisk bare opp.
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2000-12-15:
Det er ganske interessant å høre på representanten Sandberg når han snakker om familiepolitikk. Og enda mer interessant blir det når vi leser innstillingen og ser at de beklager dagens likestillingspolitikk, som er «basert på en kamp mellom to poler som bekjemper hverandre, og fortsatt er låst fast i likestilling av gammel 70-årgang». Men det høres da vitterlig ut som om Fremskrittspartiet vil tilbake til 1950-årene, og det er jo ganske spesielt, i 2000. For øvrig har jeg lyst til å etterlyse litt mer om kulturpolitikken til Fremskrittspartiet. Det er ikke så rart at de helt unngår å snakke om kultur, for den er jo ganske fraværende. For det første vil jeg vite hva Fremskrittspartiet vil bruke disse fondene til, og dernest hvilke tilbud Fremskrittspartiet mener skal være igjen for unge og eldre. Fremskrittspartiet vil f.eks. ha betaling for bibliotektjenester, der unge og eldre er hovedbrukerne, de vil dra inn 10 mill. kr fra de lokale og regionale museer, og de mener samtidig at kulturtilbudet skal utvikles nær brukerne. Det blir for meg ganske uklart hvilke kulturområder Fremskrittspartiet ser for seg skulle overleve med Fremskrittspartiets budsjettpolitikk på dette området. Er det meningen at unge og eldre skal produsere kulturtilbudene sine selv? Er det derfor de må ha så store fond? Det kan nesten virke slik, for alt som gjelder politisk styring og politisk prioritering av bevilgning til kultur, går jo Fremskrittspartiet imot. Da blir det bare amatørteater, revyer og slikt igjen. Skal unge og eldre produsere det selv?
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2000-12-15:
Statsråd Kosmo er ikke snauere enn at han uttaler at han skal gjennomføre den største fornyelse av offentlig sektor noensinne, altså ikke noe mindre enn det – den største noensinne! Da er det fristende å minne om det gamle ordet: Store ord og fett flesk sitter ikke fast i halsen! Vi kan enes om at effektiv bruk av offentlige midler er avgjørende for hvilke velferdstilbud vi får. Når det gjelder effektivitet i denne sammenheng, er det ikke spørsmål om hvor mye det arbeides. Effektivitet betyr at folk må få dekket sine behov mest mulig med minst mulig ressursbruk. Det er her Arbeiderpartiets problemer begynner. For når Høyre foreslår omfattende tiltak for modernisering av offentlig sektor, når vi foreslår deregulering og konkurranseutsetting, ja så blir det ene området etter det andre erklært som fredet av hensyn til Kommuneforbundet, av hensyn til organisasjonene og av hensyn til dem som i stadig større grad utfører papirarbeidet. For byråkratiet øker stadig, selv om politikerne vil det motsatte. Det er bare Høyre som vil gjøre det mulig for offentlig virksomhet og private bedrifter å bruke mer tid på brukerne og mindre tid på tilpasningen til et uoversiktlig offentlig regelverk. I Norge har vi dessverre kommet meget kort når det gjelder en skikkelig gjennomgang av kommunal ressursbruk. Arbeiderpartiet har så langt vært garantisten for status quo. Mer enn 20 milliarder av de kronene som kommunesektoren disponerer, går til ren administrasjon, og for en sektor som disponerer en så stor del av samfunnets ressurser, er det viktig at en hele tiden søker å utnytte ressursene bedre. Mener statsråd Kosmo at det er mulig å gjennomføre den største omlegging og omorganisering av offentlig sektor noensinne hvis han ikke er villig til å gå inn i debatten om konkurranseutsetting på en skikkelig måte? Er det mulig bare ved å fortsette med monopol fra det offentliges side på de tjenestetilbud som mennesker etterspør?
Liv Marit Moland (Arbeiderpartiet), 2000-12-15:
Jeg vil få lov å sitere fra Fremskrittspartiets merknader i Budsjett-innst. S. nr. 2 for 2000-2001: «Fremskrittspartiet er meget kritisk til den offentlige inngripen i det private hjem. Det politiske miljø må innse at det er helt umulig for det offentlige å overta de omsorgsoppgaver som naturlig skal utføres av familien. Fremskrittspartiet anser den sosialistiske tanken om at «fellesskapet» skal påta seg disse oppgaver, har vist seg å spille fallitt når vi nå er vitne til at familien går i «oppløsning».» Da blir mitt spørsmål: Hvem skal da utføre de omsorgsoppgavene som familien av mange forskjellig grunner ikke makter overfor barna sine, når det offentlige heller ikke skal utføre dem? Videre: Fremskrittspartiet er bekymret for at barn mangler forbilder å identifisere seg med – dette gjelder spesielt gutter. Og Fremskrittspartiet knytter dette til manglende empati, økt vold og ungdomskriminalitet. Kontantstøtten har ført til at jentene er på vei ut av arbeidslivet, og at fedrene jobber mer og har mindre tid til barna sine. Dermed blir far som forbilde enda mer usynlig. På hvilken måte vil Fremskrittspartiets familiepolitikk føre til at fedrene bruker mer tid på barna sine og tar større ansvar for omsorgen av barna?
Trond Helleland (Høyre), 2000-12-15:
Det tør være kjent for Alstad at det er hans hjertebarn, filmen, som får de største kuttene i Høyres primære budsjettalternativ. Det er riktig, vi har et moderat kutt i vårt opprinnelige opplegg. Men når det er sagt, må jeg si at det er ganske marginalt i forhold til den viljen vi har til å satse på kultur. Det er spesielt filmområdet som er offer for budsjettøksen vår, og det går også en del på dette med stipendordninger, arbeidsstipend osv. Så til pressestøttekapitlet: Jeg synes det er ganske overraskende at flertallet velger å kjøre videre på en pressestøttepolitikk som åpenbart ikke har noe annet formål enn å opprettholde status quo. Det er ingen nytenkning knyttet til pressestøtten. Det er lagt fram innstilling fra et dagspresseutvalg som var satt sammen på en slik måte at resultatet var gitt på forhånd; det ble nemlig en videreføring av dagens ordninger. Og nå ser vi altså resultatet ved at enkelte nr. 2-aviser som sliter tungt, allerede har gått inn. Så blir det klatting utover, med ganske store summer som går til pressestøtte uten at noen har tenkt gjennom hvordan dette skal brukes. Så jeg vil si at vi i Høyre har ingen grunn til å skamme oss over våre opprinnelige kulturbudsjett. Vi vet jo det at med det nye systemet her i Stortinget er det gjennom de rammene som blir lagt, mulig å vise en alternativ bruk av midlene, og med stor frimodighet ønsker vi å vise at det faktisk hadde gått an å bruke disse pressestøttemidlene på en måte som i langt større grad ivaretok kulturens interesser. Jeg synes Anne Enger Lahnstein var tøff da hun sa at når hun hadde valget mellom å kutte i pressestøtten og i kulturtiltak, valgte hun å kutte i pressestøtten. Det burde også Arbeiderpartiet følge opp.
Trond Helleland (Høyre), 2000-12-15:
Det er riktig at Høyre og Fremskrittspartiet står sammen på mange områder, spesielt når det gjelder å peke på urimelige offentlige ordninger som tilgodeser offentlige ansatte i større grad enn andre. Men at Sandberg da klarer å dra parallellen til vår beskjedne støtte til Landsforeningen for Lesbisk og Homofil frigjøring, blir litt merkelig. Jeg har ingen problemer med å si at den organisasjonen som representerer de lesbiske og de homofile, burde hatt minst den halve millionen ekstra som vi foreslår nå. Det har vi fått dokumentert gjennom høringer i komiteen gang på gang og gjennom det vi ser av ulike forskningsrapporter. Når det gjelder den gruppen som de representerer, er det for det første ikke så mange av dem som er medlem av organisasjonen, nettopp fordi det fortsatt kan være vanskelig å stå fram med sin legning, og derfor er det viktig at den organisasjonen har muligheter for å drive opplysningsarbeid og informasjonsvirksomhet, ikke minst knyttet til hiv og den type ting. Så det er ikke et problem i det hele tatt. Når det gjelder dette med særordninger og selektive tiltak, er jo disse budsjettområdene våre stort sett preget av mange slike tiltak og ordninger, spesielt på kulturområdet. Det vi jo hører om hele høsten, er ulike grupperinger som ønsker å fremme sin sak. Det samme gjelder også på området innenfor Barne- og familiedepartementet, der det er et utall av organisasjoner. Jeg har ikke noen problemer med å si at de frivillige organisasjonene som jobber på barne- og familieområdet, det være seg de som jobber direkte opp mot barn eller opp mot spesielle grupper, er organisasjoner som stort sett alle som én gjør en veldig god jobb, og som fortjener noen kroner i offentlig støtte – ikke slik at de kun skal være avhengig av offentlig støtte, men slik at de får et bidrag fordi de faktisk gjør en stor samfunnsinnsats. Det trodde jeg også Fremskrittspartiet, som støtter de frivillige organisasjonene, respekterte.