Svein Flåtten (Høyre), 2012-04-12:
Norsk landbruk er historisk knyttet til tradisjonelle borgerlige kjerneverdier som respekten for eiendomsrett og retten til å utnytte sin egen eiendom. Bonden i Norge har vært en viktig del av det historiske fundament for samfunnet som har vokst frem, og ikke minst en bidragsyter til det moderne velferdssamfunnet. Det er disse verdiene som også ligger til grunn for de anførslene, merknadene og forslagene som vi har i forbindelse med landbruksmeldingen. Jeg skal ikke gi meg inn på å karakterisere den meldingen som er lagt frem fra regjeringen. Det har veldig mange andre gjort, og det har de gjort på sterke måter. De har snakket om en skillevei for norsk landbruk, kalt det en skjebnetime, og har sagt at utviklingen må bli annerledes i de kommende årene. Men det er nok her som i mange andre saker at det er de kritiske, sterke røstene som blir best hørt, for det er slik at mye er bra i norsk landbruk. Produktiviteten er høy, produktene er gode, det finnes lønnsomhet, det finnes pågangsmot, og man ønsker investeringsevne. Undersøkelser viser at mange ønsker å bosette seg på bygdene og jobbe i landbruket. Det er derfor et betydelig potensial for økt verdiskaping, for økt lønnsomhet og for økt produksjon ut fra de ressursene vi har. Det er heller ikke slik at det eksisterer en fullstendig uenighet mellom regjeringspartiene og Høyre om veien videre. Tvert imot, i en del sentrale merknader står man samlet. Men vi har tatt inn over oss kritikken om for mange målsettinger og kryssende virkemidler som finnes i landbrukspolitikken. Derfor har vi i vårt alternativ understreket et hovedmål, nemlig økt lønnsom produksjon, og vi mener at for mange målsettinger som ikke følges av målrettede virkemidler, skaper dårligere vilkår enn nødvendig for den aktive bonden, enten han driver smått eller stort, enten han driver her eller der. Det å rendyrke virkemiddelbruken ved en klarere produksjonsprofil er viktig for økt lønnsomhet, og forbedrede vilkår for den aktive bonde er et stikkord for vårt alternativ. Derfor mener vi at budsjettstøtten må vurderes for å se det opp mot en økt produksjon, en bedre lønnsomhet. Virker tilskuddsstrukturene hensiktsmessig? Er det noe som bør forandres på? Virker kvotebegrensninger og konsesjonsgrenser for produksjon både for enkeltbruk og samdrifter hensiktsmessig? Bør de fjernes, bør de endres? Jeg tror at landbruksnæringen både i sentrale strøk og i distriktene trenger mer fleksibilitet når den aktive, den kreative og den innovative bonden i fremtiden skal utøve sin virksomhet, og vi snakker om ti år fremover. Denne fleksibiliteten er regelverket selvsagt en premissleverandør til. Får vi et lønnsomt og levedyktig landbruk, får vi også en økende grad av produksjon, og vi får en bedre selvforsyning. Men i selvforsyningsdiskusjonen tror jeg flere faktorer enn jordbruksproduksjonen bør inngå. Sjømatressursene er viktige for Norge, og jeg tror at diskusjonen om importerte innsatsfaktorer også er en mer teoretisk konstruert diskusjon – det gjelder da f.eks. kraftfôrproduksjon. Så tror jeg det er slik at for å få til økt produksjon og økt lønnsomhet er det i jordbruket som i all annen næring viktig med investeringer for å forbedre produktivitet og effektivitet. Økt lønnsomhet er det som ligger i bunnen for å bedre investeringsevnen, men også tiltak på skattesiden er vesentlig i en slik sammenheng. Vi har foreslått i våre budsjetter og i forbindelse med denne meldingen flere tiltak. Det går på formuesskatt, det går på arveavgift, det går på investeringsfondsordninger for å få opp investeringsevnen. Disse skattetiltakene er konkrete virkemidler som ville gi aktive bønder en tro på at målsettingene om økt produksjon vil være noe annet enn bare målsettinger, og jeg tror at her ligger noe av knuten. Det må følges av konkrete virkemidler hvis man skal skape fremtidstro, hvis man skal skape pågangsmot, hvis man skal skape optimisme i landbruket. I en slik sammenheng er også eiendomsstrukturen i både jordbruk og skogbruk viktige elementer for å utløse potensialet for økt lønnsomhet. At 40 pst. av arealet i drift er leiejord, er et talende eksempel, som ikke trenger å utdypes. Vi foreslår derfor også i innstillingen en rekke dereguleringer på eiendomssiden som går på delingsforbudet i jordloven, oppheving av prisregulering på landbrukseiendommer, boplikt, innskrenkninger av odelsgrensen. Jeg mener at dette, sammen med våre forslag om endret beskatning ved salg av landbruksvirksomheter – altså fra personbeskatning til kapitalbeskatning – også er tiltak som vil bidra til omstruktureringer som kan gi bedre agronomi, bedre avkastning, økt produksjon og forbedret lønnsomhet. Det er et gjensidig avhengighetsforhold mellom råvareproduksjon av mat i jordbruket og norsk mat- og drikkeindustri, som er en betydelig næring. Her er importvernet sentralt. La meg si med en gang at når saksordføreren sier at opposisjonspartiene, også Høyre, vil ta vekk disse stolpene som norsk landbruk er bygget på, importvernet, markedsreguleringen og jordbruksavtalen, så er – og dette må jeg gjenta enda en gang – dette faktisk ikke riktig. Vi vil ha innretningen på en annen måte. Importvernet er sentralt for norsk landbruk. Jeg gjentar: Vi vil ikke fjerne det, det er en myte. Men vi må forholde oss til den konkurransen vi ikke kan unngå. Det er et faktum at norske landbruksprodukter i butikkene møter konkurranse fra f.eks. importerte, bearbeidete landbruksvarer med lave tollsatser. Dette er utfordrende, ikke bare for matvareindustrien, men også i enden for bøndene som produsent. Ønsket om en stadig høyere tollbeskyttelse og bruk av det såkalte handlingsrommet er et tveegget sverd som til slutt kan slå tilbake på produksjonen. Det ønsker vi ikke. Vi ønsker tvert imot å se på overganger som gjør oss rustet til de endringer som man vet vil komme innenfor en tiårsperiode, gjennom handelsavtaler og gjennom WTO-avtaler. Det bør vi forberede oss på, og vi bør forberede oss på det konkurransemessig. Om markedsreguleringsordningen har det vært skrevet og sagt mye. Vi ønsker en mer uavhengig ordning hvor aktørene stilles mer likt når det gjelder innsyn i markedet, og det å kunne ta beslutninger som påvirker konkurranseforholdene. Samvirket har vi ikke noe imot. Vi har ikke noe imot markedsregulering. Vi tror det er nødvendig, men det er måten det innrettes på. Det samme gjelder jordbruksavtalen. Jordbruket kommer til å være en næring som er avhengig av budsjettstøtte. Innholdet i den budsjettstøtten må diskuteres med jevne mellomrom, men vi har fremmet forslag i denne innstillingen om å se på dette instituttet i sin nåværende form. Tjener det hensikten? Kan vi se på det i en mer direkte budsjettmessig sammenheng? Jordvern er et sentralt tema i landbrukspolitikken og har også vært det i de strandede forhandlingene mellom regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti. Høyre står sammen med Kristelig Folkeparti om å beskrive viktigheten av å ta vare på matjorden. Vi har ikke gått inn på lovfestingsforslaget til Kristelig Folkeparti – ikke på grunn av at vi ønsker å bygge ned matjord, men fordi vi ønsker å ha åpninger for viktige samfunnshensyn, f.eks til utbygging av infrastruktur. Det tror jeg vi kommer til å trenge, derfor bør man – også Kristelig Folkeparti – gå veldig inn i det når man skal se på et lovendringsforslag. Jordvern er viktig, men like viktig – og det har jeg vært inne på flere ganger – er at den totale jorden som vi har, blir brukt på en riktig måte, og at vi legger opp til struktureringer som gjør at mer jord kan bli brukt på en riktig måte; til mer produksjon og til mer lønnsom produksjon. Dette har med eiendomsstruktur å gjøre, det har med endring av reguleringsregime på selve produksjonen å gjøre, og det har med stimulering av tiltak for drift å gjøre. Jeg skjønner regjeringspartienes behov i denne debatten for å sette søkelys på alt det man mener ikke kommer til å virke av de alternativer som kommer fra Høyres side. Slik jeg oppfatter det i pressen og ellers, fremtrer det som en helt klar avledningsmanøver fra de indre problemer som finnes mellom regjeringspartiene i denne sammenhengen. De skal jeg ikke gå nærmere inn på, de får man ordne opp i selv. Jeg nøyer meg med å ta opp de forslagene som vi har fremmet i innstillingen.