Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2007-02-06:
Jeg vil slutte meg til dem som roser interpellanten for å ha tatt opp temaet selvmord. Temaet er vanskelig å ta opp, fordi det forbindes med sorg, skam, skyld, og det er kjempevanskelig for dem som sitter igjen, å forstå hvorfor akkurat deres nærmeste tar sitt eget liv. Vi snakker også i dag om en gruppe som skulle hatt livet foran seg, men som synes det blir så vanskelig å leve at døden er det eneste svaret. Det at barn helt ned til 10–12 års alder velger denne utveien, er noe vi må ta spesielt alvorlig. Som statsråden sier, er saken vanskelig å ta fatt i, fordi det berører så mange felt – skole, oppvekst, miljø, rus og mange andre ting i samfunnet. Forutsigbarhet når det gjelder hvem som velger å ta livet sitt, er heller ikke til stede, da tilsynelatende normalt fungerende, lykkelig ungdom velger denne utveien av en eller annen grunn. Derfor tror jeg det er veldig vanskelig å fange opp alle. Årsakene og begrunnelsene er, som vi har hørt fra denne talerstolen, også veldig ulike fra person til person. Som statsråden nevner, er flere tiltak mulige. Men jeg har lyst til å trekke fram helsestasjonene, som også flere har vært inne på, og kanskje spesielt Helsestasjon for unge. Helsestasjon for unge er at lavterskeltilbud. Det er gratis, og det er der for de unge på deres premisser. Jeg har lyst til å dra fram et eksempel fra Skien. Der har jeg hørt at de har et veldig godt tilbud der de klarer å fange opp flere tilfeller av truende selvmord. Der er det psykolog til stede, og der kan de ta de vanskelige samtalene. Det som er lett for oss voksne, er kanskje ikke så lett for de unge, og de trenger hjelp til å komme videre. Tilbud som det de har i Skien, og sikkert mange andre steder, kan forhindre, forebygge og avdekke hva ungdom sliter med. Ved det kan tiltak settes inn mye tidligere. Men utfordringen er å få guttene dit. Det er veldig ofte jenter som tar imot slike tilbud, for de har lettere for å prate. Skolehelsetjenesten er et annet tilbud som er rettet mot unge, men som i dag dessverre ikke alle steder er like godt utbygd eller har god nok bemanning. Ungdom trenger slike steder der de møter tillit og der man har tid, også tid for den gode samtalen. Derfor er det viktig at kommunene satser på å bygge opp og tilby de gode arenaene i skolehelsetjenesten. Som interpellanten viste til, er det en sammenheng mellom psykisk helse – og også livssituasjonen den enkelte lever i – og selvmord. Men det er nok helt utopisk å tro at vi kan klare å forhindre alle selvmord, selv om vi setter inn lavterskeltilbud som helsestasjonen og skolehelsetjenesten og alle de tiltakene som statsråden nevnte. Et godt utbygd barne- og ungdomspsykiatrisk tilbud er nødvendig. Tid for samtaler, å bli tatt på alvor, og det å finne ut hva som sliter, er en lang prosess. Men først må en være villig til å ta imot hjelp eller se at dette problemet skal det gjøres noe med. Vi må også være klar over at mange sliter alene. Jeg vil også nevne de mange etterlatte som sliter med skyldfølelse og spørsmål om hva som kunne vært gjort annerledes. Det LEVE gjør i sin kampanje, er å gjøre dette mindre vanskelig. Det som kan prates om og diskuteres og gjøres mer allment, kan hjelpe dem som sitter igjen. De etterlatte trenger også hjelp, og de må være med i et godt opplegg når selvmord først har skjedd. Skole, arbeid, familie og venner – jeg tror alle kan bidra med sitt ut fra det ansvaret man har. Det å gi ungdom egenverd, det å snakke om det, slik representanten Ballo sier, å tørre å ta opp vanskelige temaer, kan være med på å gjøre dette mer allment. I vårt samfunn, der det å være vellykket er et mål, og der utseende, jobb og karriere er det som måles, bør vi som politikere være varsomme med hva vi signaliserer. Vi må gi muligheter for ulikheter og annerledeshet og ikke skape skyldfølelse hos de unge for at de ikke når de målene vi setter. Igjen – dette er et viktig tema å drøfte. Vi som politikere kan gjøre vårt. Vi kan legge til rette, vi kan avdekke, vi kan forebygge og reparere – der har i hvert fall statsråden vist at man er villig til å ta i et tak og prøve å gjøre noe. Men til syvende og sist kommer det an på om den enkelte ønsker å søke hjelp.