trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-01-28:
Jeg vil kanskje dempe denne veldige hyllesten til markedsøkonomien, med tanke på alle dem som nå lider under mangel på kontroll og et voldsomt kjør etter raske penger fra dem som har gitt ca. 1 1/2 millioner amerikanere subprime-lån. Nå kommer jeg rett fra omgang med noen av verdens aller rikeste mennesker, og nå skjelver jo ikke bare USAs økonomi, men også verdensøkonomien, med utgangspunkt i denne typen lettsindigheter, hvor en altså har lurt vanlige, fattige folk eller lavere middelklasse i USA til å inngå lånekontrakter som alle ansvarlige burde se at det var stor sjanse for at de ikke kom til å ha mulighet til å betjene. Veldig mange av disse menneskene kommer aldri til å komme seg ut av det. Nå driver man refinansiering av noe av det, og noen blir værende med det, men det er klart at det har meget store sosiale konsekvenser, i tillegg til den finansielle ustabiliteten, og dette sier jo nettopp at en utemmet kapitalisme ikke kan få ture fram på egen hånd. Når det gjelder Kredittilsynets ressurser, har det vært en betydelig økning, og det skulle bare mangle. Jeg kan ta et par budsjettall her - saldert budsjett for Kredittilsynet i 2001 var på ca. 108 mill. kr og i 2008 på 209 mill. kr. Antall ansatte har økt med 165. Jeg sier ikke at dette nødvendigvis er nok, og det er veldig vanskelig å lene seg tilbake og si at alt er nok bestandig, men jeg tror faktisk at det har rimelig gode ressurser. Og ikke minst er jeg glad for at de klarer å holde høy kompetanse i Kredittilsynet, for arbeidsmarkedet nå er veldig krevende når det gjelder mye av den kompetansen de har, og det er en stor utfordring å holde på den. Men vi skal selvfølgelig følge med på det, og også den flaskehalsen som vi ser ellers når det gjelder økonomisk kriminalitet, nemlig Økokrim, for her er det jo et samspill mellom det å avdekke ulovligheter, gi reaksjoner, og også kunne følge de alvorligste tilfellene inn. Så spør representanten Sanner om det går an å få en nærmere gjennomgang av Terra-saken, f.eks. i forbindelse med kredittmeldingen. Jeg ser gjerne nøyere på om det er noe som på et tidligere tidspunkt kunne vært gjort i den saken. Men først og fremst må vi ha et tilsyn som er slik at man går inn i enkeltsaker. Man kan aldri regne med å være i forkant på den måten at man kan kontrollere alle produkter, og når det gjelder den typen produkter som ble solgt fra Terra til disse kommunene, burde det ha ringt bjeller både hos dem som solgte, som informerte altfor dårlig - det er påvist - og hos dem som kjøpte, og som ikke har overskuet hva de faktisk gjorde. Når det gjelder spørsmålet om Kredittilsynet skal ha en friere stilling, må jeg si at jeg er meget godt fornøyd med hvordan samarbeidet mellom Finansdepartementet og Kredittilsynet er nå. Jeg vet ikke helt hva vi skulle oppnå ved å ta den diskusjonen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-01-28:
Det er et par ting fra debatten som jeg synes det er verdt å merke seg. Jeg tror kanskje det var representanten Syversen som tok det opp først, nemlig: Hvordan er nå den internasjonale debatten om hvordan man temmer en internasjonal globalisert økonomi? Den sprer seg omtrent i vifteformasjon, slik som denne debatten har gjort hvis vi tar med representanten Tybring-Gjedde. Det er selvfølgelig noen i debatten som sier at i en markedsøkonomi der man er utsatt for risikoeksponering, må man også regne med at det med jevne mellomrom vil oppstå problemer og markedssvikt, som kommer til å bety at noe går over ende, og det må til for at markedsøkonomien skal fungere. Dette går en del av innleggene på i den globale debatten om dette - riktignok meget amerikanskinspirert - og jeg tror ikke veldig mange i den norske debatten vil være enig i at dette er en måte å håndtere et økonomisk system på. I den andre enden er de som nå ber om at man satser mer på de internasjonale institusjonene for å få en sterkere kontroll og en bedre mulighet til å følge med. Jeg synes også at det for Norge er en veldig interessant og viktig debatt å delta i. Vi har jo vært med på mange av disse initiativene selv, og hvis alle hadde innført det som nå er Basel II, hadde antakelig ikke denne subprime-krisen kunnet oppstå. Jeg merker meg at Tybring-Gjedde er på den helt andre fløyen her, og jeg må si jeg er veldig uenig. Det er selvfølgelig lov å gjøre noe som er dumt, men vi kan jo ikke ha ansvarlige finansinstitusjoner som har lov til å gi folk så dårlig informasjon at vanlige mennesker, dvs. folk flest, ikke har oversikt og blir lurt til å gjøre noe dumt. Den går ikke. Derfor trenger vi regulering og tiltak på dette området. Jeg regner med at vi kommer til å komme tilbake til hva slags lærdommer en kan trekke av Terra-saken i andre sammenhenger, men jeg vil minne om at Kredittilsynet gikk meget raskt inn i denne saken og på bakgrunn av det lovverket som eksisterte før det vi nå har fått, sa at dette er i strid med god forretningsskikk og varslet en tilbakekalling av deres konsesjon. Og det er ganske tvilsomt om disse forholdene ville blitt avdekket gjennom et vanlig tilsyn, uten at en på forhånd hadde fått indikasjoner om at et foretak drev med utilbørlig markedsføring av en slik type produkt. Vi må regne med at det er stikkprøvekontroller som er det vi vil være rustet med i denne typen saker framover. Så er selvfølgelig spørsmålet hvor ofte de skal være, hvor mange ganger en kan gå inn med dem. Også det at det blir mye offentlighet rundt dem, og at de får konsekvenser, at Kredittilsynet er på plass og reagerer på en slik måte at alle andre aktører i markedet ser at dette ser vi ikke mellom fingrene med, og at det virker preventivt på alle andre aktører, har en enorm betydning. Jeg vil takke for en spennende og viktig debatt i disse turbulente tider.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2008-01-28:
Winston Churchill sa noe slikt som at demokrati er det dårligste styresystemet med unntak av alle andre styresystemer som er forsøkt. La meg si det samme om markedsøkonomien: Markedsøkonomi er trolig det dårligste økonomiske systemet med unntak av alle andre økonomiske systemer som er forsøkt. Jeg har ikke noe problem med å hylle markedsøkonomien for dens positive sider. Samtidig har jeg heller ikke problemer med å trekke fram en rekke negative sider, feil og mangler. Det er markedsøkonomien gjennom en effektiv ressursutnyttelse som har gjort Norge rikere. Vi har 0,1 pst. av verdens befolkning. Samtidig har vi 1,2 pst. av verdens eksport og 1,1 pst. av verdens import. Vår velstand er bygd på nettopp markedsøkonomiens prinsipper. Vi begynte gjennom handel med trelast, videreutviklet gjennom skipsfart og industri og nå senest gjennom olje og gass. Vi kan trekke fram land som India og Kina. Det var først etter deres inntreden i markedsøkonomien og i internasjonal handel at hundrevis av millioner av mennesker ble hentet ut av varig fattigdom. Det er synd å se at så mange av de rød-grønne ønsker å bruke sin taletid på å trekke fram de negative sidene ved markedsøkonomien. Vi ser hvor imperfekt systemet i USA kan være, gjennom feil og mangler i forhold til både lovverk, kontrollsystemer og reaksjoner, men det betyr ikke at det er markedsøkonomien som er feil. Det betyr nettopp at det er det forhåndsnevnte som ikke har fungert etter hensikten. Jeg vil si at vår velstand, og dermed også vår framtidige velferd, ble bygd og bygges nå gjennom vår aktive inntreden i markedsøkonomien for lang tid tilbake. En godt fungerende markedsøkonomi har sterke og klare kontrollmekanismer og institusjoner med sanksjonsmuligheter. Interpellanten reiser et viktig spørsmål når han spør hvordan vi videreutvikler markedsøkonomien gjennom kontrollmekanismer og institusjoner i Norge for å ha frie kapitalbevegelser i en rettferdig konkurransesituasjon. Internasjonalt har det blitt trukket fram at IMF spiller en sentral rolle. Det er jeg helt enig i. I Norge er det i hovedsak Kredittilsynet og Økokrim, men også Skattedirektoratet, som spiller disse nøkkelrollene. For at vi i Norge skal ha aktører som ikke utnytter markedsøkonomiens feil, mangler og smutthull, er det nødvendig at disse tre institusjonene er uavhengige og har tilstrekkelig med ressurser, også menneskelige. Lovene må være klare, sanksjonene må være kjente og avskrekkende, og etterforskning av mulige lovbrudd en selvfølge, reaksjonene ved lovbrudd likeså. Jeg hadde håpet at denne debatten skulle bli en debatt om hvordan vi nettopp bruker de menneskelige ressursene som er i Kredittilsynet, men også i Økokrim og Skattedirektoratet, for å videreutvikle markedsøkonomien, for å innse, også for framtiden, at markedsøkonomien trygger norsk velferd og internasjonal velferd. Dessverre ser det ut til at denne debatten har kommet inn på et sidespor, men jeg håper at interpellanten gjennom sitt siste innlegg klarer å få debatten tilbake på hovedsporet.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2008-12-15:
I vanlig straffelovgivning og i vanlig rettsoppfatning er det slik at den som forbryter seg, eller den som unnlater å gjøre det som skal gjøres innen de tidsfristene som er satt, er den som straffes eller stilles til ansvar. Når det gjelder behandlingstiden ved Nav i påvente av en avklaring av om vedkommende har rett til uføretrygd, legger man i lovforslaget opp til at det er det motsatte som skal skje. Mitt spørsmål er: Hva slags avansert logikk er det som ligger bak at det er brukeren som skal straffes hvis Nav ikke gjør jobben sin?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2008-12-15:
Jeg fikk i stad ikke svar på det jeg spurte om. Jeg fikk en gjennomgang av hva statsråden mente om dette, og det svaret som jeg fikk, var jeg langt på vei enig i. Jeg skulle selvfølgelig helst ha ønsket at man ikke hadde de tidsfristene. Men mitt spørsmål var: Hva slags avansert logikk er det som gjør at man skal straffe brukeren når Nav ikke gjør jobben sin?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2008-12-15:
Under høringen ble det reist mange innvendinger mot å redusere arbeidsavklaringspenger i ventetid på arbeid, slik at det nå bare skal gis for tre måneder. Kristelig Folkeparti deler den bekymringen som flere har. Arbeidsutsiktene til neste år ser ikke så lyse ut som for bare kort tid siden, og mange må starte med å søke jobb før deltagelse i arbeidsrettede tiltak eller annen oppfølging er avsluttet. For andre vil det ta tid å legge til rette arbeidsplassen på en god og praktisk måte, slik at en kan utnytte sin arbeidsevne fullt ut. Mitt spørsmål til statsråden blir da: Ser statsråden at disse forhold kan trenge litt mer tid, eller er det slik at en virkelig tror at en utvidelse til seks måneder bare vil føre til at en utsetter å søke arbeid?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2008-12-15:
Kristelig Folkeparti er innstilt på å øke ressursene i Nav, slik at det kan bli bedre oppfølging av brukerne. Jeg er klar over at det er 14 dagers meldeperioder som er gjeldende praksis, men i den situasjonen vi har nå, kan vel ikke dagens praksis være noe selvstendig argument i seg selv. Jeg vil spørre statsråden: Mener han at gevinsten både for den enkelte bruker og for Nav er så stor ved å beholde dagens praksis at det i seg selv gjør den forenkling som opposisjonen har foreslått gjennom å gå over til månedlige meldeperioder, uaktuelt å vurdere?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2008-12-15:
Ingen skal kunne påstå at samordningsregelverket er enkelt og oversiktlig. Ikke alle konsekvenser av samordningen er alltid like enkle å forklare. Men i sum står det likevel fast at de offentlige tjenestepensjonsordningene er et gode for alle som omfattes av dem. 66 pst. av sluttlønn er en god pensjonsytelse. For den konkrete gruppen som omfattes av samordningsfritaket som vi diskuterer i dag – forskjellen på 55 pst. av kombinert tilleggspensjon og egenopptjent tilleggspensjon – gjelder det i tillegg at de uansett får enda høyere ytelse enn disse 66 pst. Også Kristelig Folkeparti har vansker med å forstå hvordan Fremskrittspartiets forslag i denne sak faktisk skal kunne gjennomføres i praksis. Det har vært grundige utredninger av problemstillingen siden anmodningsvedtaket i 2001. Det er konkludert med at såkalt praksisendring ikke er mulig å gjennomføre uten lovendring. Og ulike lovendringer er blitt vurdert, men det er konkludert med at enten ville det være til ugunst for flere av dem som har vært opptatt av denne saken, eller så ville det skape nye urettferdigheter overfor andre grupper. Jeg har vanskelig for å se at enda flere runder i denne saken vil kunne gi et annet resultat. På denne bakgrunn støtter også Kristelig Folkeparti innstillingen om å avvise representantforslaget.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2008-12-15:
Det er viktig å ha med seg at tiden for å opprettholde ytelsen, er utvidet. Men vi mener altså at det er riktig å ha en tidsfrist som sikrer at en får en endelig avgjørelse av spørsmålet om uføretrygd, og mener, som både saksordføreren og komiteens leder har vært inne på, at det er riktig å legge trykket på at Nav faktisk skal gi den enkelte bruker svar – at ikke saker skal bli liggende lenge til behandling i Nav-systemet. Derfor mener vi at en frist er viktig.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2008-12-15:
Ja, en generell utvidelse til seks måneder mener jeg kunne fungere som en dårlig inspirasjon til raskt å komme tilbake i arbeid. Vi mener at det er viktig, når en har vært gjennom hele det løpet som det er bred enighet om i Stortinget at en skal gjennom, å holde det momentum som det er at en når den prosessen er avsluttet, så fort som mulig må komme tilbake i arbeid.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2008-12-15:
I den grad representanten syntes svaret mitt var uklart, var det kanskje med utgangspunkt i at representanten henviste til straffeloven – som jeg kanskje ikke synes er den riktige referansen for et tilbud i velferdssamfunnet som det er bred politisk enighet om. Men vi mener altså at det både for brukeren og for Nav er viktig at det foreligger en tidsfrist, der det gjøres klart at innenfor den tidsfristen må saken være ferdig behandlet og brukeren ha fått sitt svar. Ingen er tjent med at den fristen flyter ut – ikke brukeren og ikke de som har forpliktelsen til å levere i Nav.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2008-12-15:
Jeg tror jeg skal få lov å starte dette svaret med å si hvor glad jeg er for at de store spørsmålene i denne reformen er det bred enighet om, som flere av representantene har vært inne på – og det tyder de uenighetsspørsmålene som vi står igjen med, på. Jeg er veldig glad for at vi kan gjennomføre en så viktig velferdsreform med denne grad av enighet. Så til spørsmålet. Det å forholde seg til en historisk periode på 14 dager og gi de nødvendige opplysningene, er umiddelbart mer oversiktlig enn hvis en skal gjøre det hver enkelt måned. Det kan kanskje hver enkelt se for seg – hvis en etter en måned skulle gå tilbake i den siste månedens utøvde aktiviteter og redegjøre for detaljer der. Men jeg avviser altså ikke at vi kan vurdere den type spørsmål i et felles arbeid for stadig å forbedre en reform som det er bred enighet om. Som både saksordføreren og komiteens leder har vært inne på, er det ikke noen ideologisk forskjell på 14 dager og en måned. Det er et praktisk spørsmål.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2008-12-15:
Det framsatte lovforslaget gjelder endring av samordningsloven, og dreier seg konkret om samordningen mellom offentlig tjenestepensjon og kombinert tilleggspensjon fra folketrygden. Tjenestepensjonsordningene i offentlig sektor sikrer alle offentlig ansatte en alders- og uførepensjon, egenpensjon, på minst 66 pst. av sluttlønnen ved full opptjeningstid. Tjenestepensjon og pensjon fra folketrygden tilpasses hverandre gjennom samordning. Samordningen innebærer at pensjon fra folketrygden utbetales fullt ut, mens tjenestepensjonen reduseres gjennom et samordningsfradrag. Helt siden folketrygden ble innført i 1967, har flere sider ved samordningen blitt kritisert fra ulike hold, og et av de områdene som det har vært mest fokus på, er nettopp samordningen med kombinert tilleggspensjon. Det er også i denne forbindelse uttrykket negativ effekt har oppstått, og det blir framstilt slik at man gjennom samordningen taper på å tjene opp egen tilleggspensjon. Det må konstateres at dagens samordning er i samsvar med gjeldende regler. Det ble slått fast av Høyesterett allerede i 1994. Dermed er det ingen som får utbetalt for lite i forhold til gjeldende bestemmelser. Dagens tjenestepensjoner i offentlig sektor må anses å være gode. Ingen får lavere samlet alders- eller uførepensjon enn 66 pst. av sluttlønnen. Jeg vil også understreke at det er ingen som taper i samlet pensjon på å motta kombinert tilleggspensjon. Disse får også alltid en samlet pensjon minst lik den egenopptjente pensjonen, som igjen alltid vil være minst like stor som bruttogarantien på 66 pst. av sluttlønnen. For meg har det i denne saken hele tiden vært viktig å få klarlagt om noen taper økonomisk på å ha vært i arbeid og tjene opp egen tilleggspensjon. På bakgrunn av den gjennomgangen jeg har gjort, kan jeg ikke se at det er tilfellet. Jeg har heller ikke sett eksempler på at noen ikke har positiv effekt av å ha kombinert tilleggspensjon. Pensjonister som har kombinert tilleggspensjon, kommer gjennomgående gunstigere ut av samordningen enn de som bare har egenopptjent pensjon. Min konklusjon er derfor at det ikke er grunnlag for å forandre samordningsreglene på det punktet. Jeg registrerer at forslagsstillerne, som også utgjør mindretallet i denne saken, i innstillingen har presisert at forslaget er å forstå slik at en ønsker en samordning for denne gruppen som innebærer at det ikke gjøres fradrag for mer enn det egenopptjeningen i folketrygden øker med. Ingen får fradrag i tjenestepensjonen for et høyere beløp enn det egenopptjeningen i folketrygden utgjør eller øker med. Saken om såkalt negativ effekt har nå versert i nærmere 20 år. Den har vært grundig utredet mange ganger. Høyesterett fastslo for snart 15 år siden at samordningen i disse tilfellene er i samsvar med loven. Saken er tatt opp og behandlet i Stortinget en rekke ganger. Jeg ser stortingsflertallets konklusjon som en nødvendig avklaring av spørsmålet.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2008-12-15:
Som også saksordføreren gjorde grundig rede for, snakker vi om tilfeller der en etter en kombinert tilleggspensjon ender opp med en pensjonsytelse som i de fleste tilfeller er betydelig over det en har i egenopptjent pensjon. I dette ligger at ingen taper i forhold til egenopptjent pensjon. En ganske typisk ytelsesgrad for dem som har kombinert tilleggspensjon, vil ligge mellom 75 pst. og 80 pst. av den lønnen en hadde da en sluttet. Haken ved forslaget til Fremskrittspartiet er at noen av dem som kommer godt ut med dagens ordning, kunne få en ytelse helt opp mot 95 pst. 95 pst. er høyere enn 78 pst., men det er altså ikke noe tap i forhold til egenopptjent pensjon.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2008-12-15:
Denne saken har nå vært diskutert – som jeg og andre har sagt – gjentatte ganger i mange år. Jeg har selv vært engasjert i spørsmålet før jeg ble statsråd, bl.a. vært i tett kontakt med aksjonskomiteen og gått inn i saken med utgangspunkt i at jeg synes det er urimelig at noen skal tape pensjon på å ha vært i jobb. Jeg har invitert aksjonskomiteen til å komme med tall fra personer de har kontakt med, som kan dokumentere at noen faktisk får mindre som etterlatte enn det de har i egenopptjent pensjon. Det finnes ikke noe slikt tilfelle. Når representanten nå spør om jeg vil komme tilbake med saken på nytt, må jeg minne om at Stortinget også behandlet denne saken på bakgrunn av regjeringen Bondeviks forslag til revidert nasjonalbudsjett i 2003. Til tross for det har altså Bjarne Håkon Hanssen tatt opp og jeg videreført en ny gjennomgang av saken, og konklusjonen er altså slik den nå foreligger i brevet fra meg, i tråd med innstillingen fra komiteens flertall.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2008-12-15:
Jeg tok, i likhet med representanten Christoffersen, ordet for å kommentere det at vi ikke skulle ha tatt hensyn til de forskjellige innbetalingene her. Det er jo helt feil. Det er nettopp ved å ta utgangpunkt i og sammenligne de totale ytelsene at en tar hensyn både til summen av innbetalingsgrunnlagene og den samordning som skjer. Det er altså slik at det i alle tilfeller faller bedre ut enn egenopptjent pensjon. Det er å ta hensyn til begge innbetalingene. Så er det en viss logikk i, som representanten Christoffersen var inne på, at når en som etterlatt skal ha kompensasjon for den forsørgelse en tidligere har hatt, er behovet for den kompensasjonen mindre hvis en har hatt stor inntekt selv, altså delvis vært forsørget eller likeverdig forsørget, som representanten Christoffersen kom med et eksempel på. Jeg er enig i at sju år er lang tid. Som jeg sa: Den forrige regjeringen omtalte saken i revidert budsjett 2003, og Stortinget kom da ikke til noen annen konklusjon. Jeg er enig i at sju år er lang tid, og fem år er også lang tid. Selv om saken ble behandlet i revidert budsjett 2003, tok altså min forgjenger, Bjarne Håkon Hanssen, saken opp på bakgrunn av henvendelser fra aksjonskomiteen, og han har gått grundig inn i saken. Jeg har selv gjort det, lenge før jeg ble statsråd. Det gjorde – og det kan jeg godt innrømme nå – at jeg forsinket denne saken fra juni/juli og fram til mitt brev gikk til Stortinget, fordi jeg ønsket at aksjonskomiteens argumenter ytterligere en gang skulle prøves, både i samtaler, ved dokumentasjon og i møter i departementet med fagfolk, med politikere og med aksjonskomiteen. Etter en slik grundig gjennomgang ser vi altså at de som får en positiv effekt av regelverket, har en tilleggsytelse utover egenopptjent pensjon, og at det ikke kan dokumenteres eksempler på at noen kommer dårligere ut enn egenopptjent pensjon – tvert imot kommer mange veldig godt ut. Mange av dem som kommer veldig godt ut, ville ha kommet mye bedre ut hvis Fremskrittspartiets forslag til regelverk hadde blitt vedtatt. Derfor mener vi, som tidligere konkludert, at det ikke er noe grunnlag for å forandre et regelverk som gir en merytelse til dem som er en del av denne samordningen, utover egenopptjent pensjon – til en pensjon som i utgangspunktet gir et godt ytelses- og kompensasjonsnivå. Det er nok andre som heller trenger styrking av sin pensjon i framtiden.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2008-12-15:
Det er riktig at jeg har kommentert spørsmål fra komiteen i to brev. Det som går fram av de brevene, er at konsekvensene av den dommen som det refereres til, sannsynligvis ville ha vært de samme, uavhengig av innføringen av direktivet, i forhold til eksisterende EØS-rett. Da mener vi den riktige strategien for å unngå utilsiktede virkninger er at de som faktisk utformet direktivet, jobber sammen med EU for å sørge for at vi får en presisering av det regelverket som allerede er der, noe EU-kommisjonen jobber med og kommer til å jobbe videre med. Jeg vil for øvrig si at det er ganske spesielt at representanten mener at de tiltak som er foreslått av Regjeringen i forhold til å stramme noe inn på asylinstituttet – ikke for dem som har beskyttelsesbehov, men for de mange som kommer uten å ha det – skulle bli rammet av dette, i og med at representanten tidligere har omtalt det som totalt virkningsløst.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2008-12-15:
Punkt 1: Det er ikke grunn til å tro at vi får et problem av stort omfang. Punkt 2: Det er grunn til å tro at det problemet ville vi hatt uavhengig av implementeringen av direktivet. Når det er sagt, vil jeg si at jeg er opptatt av at de regler vi utvikler, ikke skal kunne omstøtes av den typen dommer, når det heller ikke er tilsiktet av dem som faktisk laget direktivet i sin tid. Derfor kommer vi til å jobbe tett sammen med EU-kommisjonen for å sørge for at direktivet blir fortolket på en måte som er i tråd med intensjonen og ikke kan utvides av domstolen. Jeg er enig med representanten i at arbeidsinnvandring grunnleggende sett er positivt. Det er noe vi har hatt behov for i Norge, og det er noe vi kommer til å ha behov for i Norge. Jeg er glad for at det er klare kjøreregler og mindre byråkrati rundt det. Det blir et resultat av det vedtaket Odelstinget er i ferd med å fatte.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2008-12-15:
Det å si at vi går foran EUs egne medlemsland blir litt spesielt, når vi vet at vi allerede har lagt bak oss den datoen da direktivet skulle vært implementert. Vi er faktisk sent ute med implementeringen. I dette tilfellet oppfattet jeg komiteen slik at det er et felles ønske om at de regler vi lager og krangler om politisk i Norge, skal kunne følges opp selv innenfor det europeiske regelverket. Det er vi enige om. Den beste strategien for det er å påvirke kommisjonens videre arbeid, og være blant de mange andre land som er opptatt av at en ikke skal kunne få utilsiktet familiegjenforening via en omgåelse av det som i veldig mange land er regelverket – at en faktisk må ha oppholdstillatelsen på plass i det landet det gjelder. Det ønsker Regjeringen å følge opp i nært samarbeid med EU-kommisjonen.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2008-12-15:
Jeg synes ikke det kan stå uimotsagt når Fremskrittspartiet gang på gang, både i innlegg og i replikker, framstiller dagens samordningsregler som om det er noen som taper. Det er feil. Det er noen som vinner. Og når representanten Robert Eriksson sier at flertallet – alle de andre partiene i denne salen – har en diskriminerende holdning overfor kvinner, synes jeg det på en måte faller på sin egen urimelighet. Jeg følte behov for å ta ordet fordi Femskrittspartiet legger et regelverksrøykteppe over det som saken egentlig handler om, og snur hele saken på hodet. Det er altså slik at i samordningsregelverket for personer som er medlemmer av Statens Pensjonskasse, og som blir etterlatte, er det lagt inn en fordel for de etterlatte som tjener mindre enn avdød ektefelle, nettopp for at de etterlatte skal slippe å gå veldig mye ned i levestandard når ektefellen faller fra, fordi de helt eller delvis har vært forsørget av ektefellen. Det er i stor grad et generasjonsfenomen. For dem som tjener like mye som ektefellen, samordnes det som for alle andre med egenopptjent tilleggspensjon i folketrygden dersom de skulle miste ektefellen. Jeg kan ta meg selv som eksempel. Før jeg begynte på Stortinget, var jeg medlem av Statens Pensjonskasse. Jeg tjener omtrent det samme som min samboer. Han betaler også til folketrygden, som har en etterlattedel. Hvis han skulle falle fra, kunne jeg da teoretisk sagt at halvparten av min tilleggspensjon egentlig er tjent opp av ham, for han har betalt inn til folketrygden i den tiden han var yrkesaktiv. Og så skulle jeg ha en gunstigere samordning enn en enslig person som er medlem av Statens Pensjonskasse og i likhet med meg har betalt inn alt selv til Statens Pensjonskasse, og har betalt inn alt selv til folketrygden. Det Fremskrittspartiet egentlig foreslår her, er at slike som meg, som har vært så heldig å ha en samboer, eller de som har vært gift, skal få en gunstigere samordning enn enslige som har hatt akkurat den samme inntekten, og som har betalt inn akkurat like mye. Det er realiteten i denne saken. Vi har en positiv effekt for dem som trenger noe ekstra for å opprettholde levestandarden etter at de er blitt etterlatte, og den skal ingen av oss misunne dem. Men vi skal ikke utvide det til at alle skal ha gunstigere samordningsregler. Vi har faktisk en positiv effekt i samordningsreglene i dag for etterlatte som har tjent mindre enn ektefellen. Det er det saken handler om.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2008-12-15:
Et gammelt ordtak sier at det er ikke lett å innbille en bonde at reven legger egg. Statsråden sendte et brev til komiteen den 18. november, der han sa det han gjentar fra talerstolen i dag, at det ikke er noen som taper på samordningen. Men hvis det er slik at det ikke er noen som taper, hvorfor kan ikke da Regjeringen støtte vårt forslag? Og hvis det er slik at det ikke er noen som taper, hvorfor er det da slik at departementet mener at å gjennomføre vårt forslag vil innebære en betydelig merkostnad? Den merkostnaden burde jo ikke ha kommet hvis det ikke er noen som taper allerede i dag. For meg virker det som om statsråden ikke har innsett at det er to vidt forskjellige ordninger vi her snakker om – som det er betalt inn til, og som det skal utbetales fra.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2008-12-15:
Jeg har lyst til å utfordre statsråden videre på det han tar opp her, for det han konsentrerer seg om, er kun egen tilleggspensjon som er opptjent. Han vil tydeligvis ikke i det hele tatt touche at det her er betalt inn til en pensjonsordning en etterlattedel som skal sikre inntekt ved bortfall av den ene. Det er jo i disse tilfellene og med den problematikken man taper. Og når man ser på samordningsfradragene, er det helt opplagt at den gruppen vi snakker om i dette forslaget, får et større fradrag enn det som er deres egen tilleggsopptjening. Vil statsråden endre samordningsfradraget slik at alle får samme samordningsfradrag, ut fra hvordan samordningsloven skal forstås og praktiseres?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2008-12-15:
Jeg vil avslutningsvis få si at jeg er veldig skuffet over den retorikken som både statsråden og representanten Christoffersen i sitt hovedinnlegg som saksordfører har lagt seg på, der man bevisst konsentrerer seg om den ene pensjonsordningen og ikke ser på begge pensjonsordningene. Det er jo nettopp når man ser begge pensjonsordningene i sammenheng, man så tydelig ser at det er en liten gruppe kvinner som blir rammet av negativ effekt. Jeg synes det er synd at vi i denne salen har et klart flertall som gir uttrykk for at man ikke har til hensikt å endre det, men at man fortsatt aksepterer at en del kvinner skal diskrimineres når det gjelder pensjonsrettigheter. Jeg hadde ikke i min villeste fantasi drømt om at partier som SV og Arbeiderpartiet skulle være de som stod fremst for å fremme denne diskrimineringen. Det er også riktig, som statsråden sier, at denne saken har vært til behandling en rekke ganger. Den har vært utredet. Men Stortinget – og det er det som er clouet her – vedtok i 2001 at man skulle fjerne negativ effekt for den gruppen vi snakker om i dette forslaget. Det har gått sju år – med to regjeringer – uten at man har effektuert vedtaket. Statsrådens forgjenger i nåværende regjering, Bjarne Håkon Hanssen, sa også at man skulle se dette i sammenheng med pensjonsreformen. Det kom ingenting i pensjonsreformen om negativ effekt. Heller ikke da man la fram forslag til ny lov om alderstrygd, kom det noe om negativ effekt. I våre merknader i innstillingen viser vi til at Norsk Pensjonistforbund har bedt om en redegjørelse av tolv punkter, men de har ennå ikke, meg bekjent, fått svar fra departementet. Hvorfor kan man ikke på en enkel måte besvare disse spørsmålene? Hvis dette er utredet og man sitter med klare svar, bør man iallfall kunne meddele Stortinget de svarene. Men saken er – slik jeg opplever det – at man ikke har til hensikt å endre dette, ikke har til hensikt å gi folk den rettigheten som de har opptjent. Jeg vil nok en gang, helt avslutningsvis, minne om at her er det betalt inn til to forskjellige pensjonsordninger, der to forskjellige hensyn skal ivaretas. Det ene gjelder bl.a. inntektsbortfall ved ektefelles død. Og på det området er statsråden ikke i nærheten av å gi et svar.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2008-12-15:
Prinsippene i EØS-avtalen artikkel 1 om fri personmobilitet omfatter retten til innreise, opphold og arbeid i et annet medlemsland for borgere av et EØS-land og deres familiemedlemmer. Ikke-diskrimineringsprinsippet forbyr forskjellsbehandling av borgere fra de ulike EØS-landene på grunnlag av nasjonalitet. Direktiv 2004/38/EF gjelder retten til å kunne ferdes fritt for EØS-borgere og deres familiemedlemmer. Det samler og erstatter tidligere forordninger og direktiv på området. Direktivet samler og erstatter flere rettsakter om at personer kan ferdes fritt, og i tillegg blir mye av den rettsutviklingen som er skjedd gjennom fortolkningene til EF-domstolen, regelfestet. Direktivet klargjør EØS-retten og innebærer også noen materielle endringer og administrative forenklinger, særlig om retten til innreise og opphold. EØS-komiteen vedtok den 7. desember 2007 å innlemme direktivet i EØS-avtalen, forutsatt at Stortinget samtykket i det. Stortinget gav sitt samtykke den 23. mai 2008. Ot.prp. nr. 72 for 2007–2008 foreslår hvordan direktivet kan gjennomføres i norsk rett. Dette er en oppfølging av komiteens arbeid i forbindelse med resten av utlendingsloven i Innst. O. nr. 42 for 2007–2008, jf. Ot.prp. nr. 75 for 2006–2007, der forhold knyttet til EØS-borgere ikke ble drøftet. Ot.prp. nr. 72 har også relevans for tjenestedirektivet og tjenestemobilitet for EØS-borgere og tredjelandsborgere. Jeg vil poengtere at flertallet har en positiv holdning til arbeidsinnvandring fra både nye og gamle EU-land. EF-domstolens avgjørelse i den såkalte Metock-saken har skapt reaksjoner i flere land. Flere har uttrykt bekymring for at dommen kan føre til misbruk av EØS-avtalens bestemmelser. Vi er også kritiske til dommen. Saken følges nå opp ved at EU-kommisjonen vil utarbeide retningslinjer for hvordan direktivet skal tolkes. Retningslinjene ventes å bli lagt fram i juni 2009. Komiteen har mottatt brev fra statsråd Dag Terje Andersen, datert den 28. november og den 8. desember i år. I brevene kommer det fram at Regjeringen vil følge prosessene i EU nøye. Flertallet vil med bakgrunn i disse brevene foreslå en presisering av forskriftshjemmelen i § 110 femte ledd første punktum for eventuelle justeringer eller restriksjoner som følge av kommisjonens retningslinjer for tolkning av direktivet. Flertallet ber Regjeringen vurdere om det er behov for regelendringer for å unngå misbruk av EØS-avtalens bestemmelser, og komme tilbake til Stortinget på en egnet måte. Flertallet mener det er viktig å sikre at det er det norske regelverket som ligger til grunn i slike saker også framover. Vi forutsetter at personer som omfattes av direktivet, skal ha lovlig opphold, og vi ber Regjeringen foreta skritt dersom dommen blir stående og det oppdages misbruk. Med dette vil jeg anbefale innstillingen fra flertallet.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2008-12-15:
Gjennom to brev som har gått mellom komiteen og statsråden, har statsråden i realiteten gjort rede for at det er heftet en vesentlig grad av usikkerhet ved virkningen av Metock-dommen for praktiseringen av nasjonal innvandringspolitikk. All den tid vi må innse at vi vet for lite om hva dette kan bety for praktiseringen av ikke minst – som jeg nevnte i mitt innlegg – de såkalte asylinnstrammingene som Regjeringen legger opp til neste år, hvordan er det da mulig å gå imot en skikkelig utredning, slik Fremskrittspartiet ønsker? Er det slik at det her er hensynet til EØS-avtalen som i realiteten går foran nasjonale hensyn?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2008-12-15:
I min forrige replikk viste jeg til at Metock-dommen faktisk kan få negative virkninger for de bebudede innstrammingene i forbindelse med asyl som Regjeringen legger opp til neste år. Det gjelder særlig innstramminger i reglene for familieinnvandring for personer som har opphold i Norge på humanitært grunnlag, de kan bli berørt. Men Stortinget har ikke engang fått utredet konsekvensene. Man vedtar nå en lovendring som kan få utilsiktede virkninger. Det spesielle her er at oppholdsdirektivet i varierende grad er implementert i diverse EU-land. Norge skal altså igjen gå foran og implementere lovendringer etter direktivet, gå foran det som EU gjør. Hvordan går det an å forsvare det, all den tid det hersker usikkerhet rundt Metock-dommen?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2008-12-15:
Denne saken viser et av EØS-avtalens mange dilemmaer. Da en skrev under EØS-avtalen på starten av 1990-tallet, var det veldig klart og avgrenset hva EØS handlet om. En ser så at en på område etter område kommer inn i nye gråsoner. Denne saken er også en konsekvens av at det er nye gråsoner der EØS-avtalen går inn i nasjonal innvandringspolitikk. Det som er et hoveddilemma i saken, er om arbeidsinnvandrere har andre rettigheter enn norske statsborgere som ønsker familieinnvandring, og hvilke konsekvenser det har. Det er også noe av problemstillingen i forhold til de dommene som tidligere har vært referert i debatten. Derfor var det viktig for Senterpartiet at en fikk en veldig klar merknad i forhold til at det er det nasjonale regelverket som skal ligge til grunn, og at det fortsatt skal være nasjonal politikk som er styrende på feltet slik at en ikke igjen får et nytt felt der EØS-avtalen overstyrer nasjonal politikk. Vi er i alle fall glade for den brede, samlede merknaden i forhold til at den nasjonale politikken fortsatt skal være den dominerende.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2008-12-15:
Arbeidsinnvandring er positivt, arbeidsinnvandring er nødvendig for norsk økonomi, og reglene for familiegjenforening for dem som kommer hit som arbeidsinnvandrere, bør kunne forenkles. Det er engang slik at de aller fleste arbeidsinnvandrere innenfor EØS-området som kommer til Norge, blir her kort tid og reiser hjem igjen. Ut fra det synes Kristelig Folkeparti det er positivt at man gjør det lettere for arbeidsinnvandrere å slå seg ned i Norge. Det sa vi også da vi behandlet denne saken tidligere i år. Så er det oppstått noen komplikasjoner som statsråden har redegjort for. Kristelig Folkeparti synes det er riktig å støtte flertallet i denne salen i dag i å innføre dette direktivet, men vi må være åpne for å gjøre endringer dersom det blir nødvendig. Det eneste jeg vil spørre statsråden om, er: Frykter statsråden at vi vil se et omfattende misbruk av dette direktivet? Det ligger under i spørsmålet mitt at jeg ikke frykter det. Jeg tror ikke vi vil se mange proformaekteskap – vi har lovgivning som hindrer det. Frykter statsråden at vi får et problem med dette direktivet?
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2008-12-15:
Situasjonen i Norge i dag er slik at leietakers rettigheter er godt regulert i lovverket og gjennom de endringene som skjer nå, og det er viktig. Det som må følge med, er informasjon til den enkelte leietaker. Så til utleier. Slik det går fram av i innstillingen, kan det synes som om det ligger en innstramming i forhold til utleier. Det bekymrer Kristelig Folkeparti, fordi det er, som statsråden sa, behov for flere, ikke færre utleieboliger. Kan vi stole på at statsråden i sitt arbeid videre med dette er oppmerksom på at en ikke skal stramme inn overfor utleier, slik at en får tatt i bruk det potensialet som finnes av ledige leiligheter i Norge?
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2008-12-15:
Jeg tror at Senterpartiet og statsråden er mer enig med Kristelig Folkeparti enn det en sier i salen i dag: Det skulle ha vært overført større oppgaver og mer makt, og det skulle ha vært mer av en demokratireform enn det en klarte å få til. Men la det ligge. I innlegget sitt sa statsråden at sykehusene ikke har fått sin løsning. Da blir mitt spørsmål: Er statsråden åpen for at det kan skje en forandring, f.eks. at deler av spesialisthelsetjenesten kan bli tilbakeført til fylkene – jeg sier åpen for å vurdere det, så jeg ikke får et ja- eller nei-svar? Det andre spørsmålet jeg har lyst til å stille, er: Denne streken som er satt, betyr det at en ikke tenker seg flere oppgaver overført fra departementer og direktorater og over til fylkeskommunen? Eller er det sånn, som jeg håper, at Senterpartiet fremdeles vil nå sine endelige mål med reformen?
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2008-12-15:
Statsråden var i innlegget sitt inne på husleieregulering, men jeg fikk ikke helt tak i hva som var konklusjonen. Jeg har jo forstått at Regjeringen snuser på å innføre denne reguleringen både i Oslo og i resten av landet. Jeg ser at det blir vanskelig å sette en pris på boligene, og at det kan bli en utfordring. Ser statsråden hva som kan bli konsekvensen ved å innføre en slik statlig husleieregulering, som jeg oppfatter at Regjeringen kommer til å gjøre?
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2008-12-15:
Den nye markaloven er nå under utarbeidelse, og jeg opplever at kommuner i Akershus som er berørt av denne nye loven, er fortvilet fordi de ikke føler at de blir hørt eller har noen påvirkning på utarbeidelse av loven. Mener statsråden at den behandlingen av markaloven som vi nå ser, og denne overkjøringen av kommunene, er en god måte å styrke lokaldemokratiet på, og er det denne måten Regjeringen ønsker å behandle kommunene på?
Bent Høie (Høyre), 2008-12-15:
Som jeg var inne på i mitt innlegg, er det veldig mye i merknadene fra regjeringspartiene om gjengs leie som peker i retning av en statlig husleieregulering – både detaljgraden det legges opp til, og også hvordan begrepene brukes. Dette ble forsterket i innlegget fra SV under debatten, der representanten sa «gjengs leie som ikke er markedsleie». Gjengs leie i dag er jo nettopp uttrykk for markedsleien i et område og en paragraf som hindrer at utleier skal kunne ta pris som ligger over markedspris i området. Er det slik at statsråden kan stille seg bak de merknadene og føringene som ligger i innstillingen fra regjeringspartiene?
Bent Høie (Høyre), 2008-12-15:
Jeg vil ta opp det forslaget som ligger i innstillingen.
Bent Høie (Høyre), 2008-12-15:
Jeg vil gjenta spørsmålet fra representanten Thomsen, for det er helt åpenbart at kommunene i forkant ble lovet at de skulle være med i en prosess i forhold til fastsettelsen av markagrensen – i etterkant av at prinsippene i loven ble vedtatt, men i forskriftsarbeidet. Denne lovnaden forlot Regjeringen brutalt, uten forhåndsvarsling av kommunene, da det ble kjent at grensene skulle framlegges og fastsettes i loven uten at kommunene fikk være involvert i prosessen. Så jeg gjentar spørsmålet til statsråden: Er dette en framgangsmåte overfor kommunene som kommunalministeren kan være bekjent av?
Ingunn Gjerstad (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-15:
Politikk, herunder lovgivning, er jo i alt sitt vesen en kamp om makt og interesser. Det bør derfor ikke overraske noen at vi i SV – nå som før – tar parti for de eiendomsløse. Med bakgrunn i mine egne erfaringer både som leietaker og boligeier er det én ting som slår meg som litt uheldig i disse debattene. Altfor ofte gjøres alle som er leietakere, i stedet for eiere, av bolig, til en slags klienter. Men det er jo ikke slik – det trenger i hvert fall ikke å være slik. Mange får ikke lån, selv om de kunne tenkt seg å eie, bl.a. grunnet manglende, lav eller ustabil arbeidsinntekt, men de klarer godt å leie. En kan bo godt til leie – alene eller sammen med andre – og mange velger faktisk også, hele eller deler av livet, å ikke påta seg økonomiske forpliktelser og lån som binder dem fast. Det er faktisk slik at over 400 000 arbeidstakere – etter LOs definisjon av lav lønn – er lavtlønnede og kanskje sliter litt på boligmarkedet. Men jeg tror at mange vil føle seg fornærmet over å komme i en kategori som skal hjelpes med særskilte tiltak av «de andre», som er boligeierne. Frihet er som kjent så mangt – ikke bare materiell frihet, selv om den er grunnleggende viktig. Når det er sagt, må vi legge til rette for å unngå utnytting. Det at alle folk har et boligbehov gir – særlig ved knapphet på boliger – mulighet for spekulasjon, og vi har sett at det faktisk er mye dyrere å leie enn å eie, særlig i byene. Derfor er det vår plikt som lovgivende forsamling å regulere forholdene for å unngå den sterkestes rett, eller at jungelens lov skal rå. Fremskrittspartiets avtalefrihet er ikke nødvendigvis et gode, verken for boligleiere eller for arbeidstakere. I andre land er det vanligere å leie bolig, og derfor har en også ofte bedre reguleringer av det, nettopp fordi det er en arena der interesser står mot hverandre. Når kommunalkomiteens flertall har bestemt seg for å be departementet se nærmere på hva som er leieprisene rundt omkring, med sikte på å hindre urimelige leienivåer, er dette veldig bra. Og når vi har et skikkelig statistikkgrunnlag, vil det bli mye enklere å finne en gjengs leie som ikke er markedsleie. Vi i SV er også veldig fornøyd med de sterke føringene som er blitt lagt for å sikre folk tidsubestemte leieavtaler. Når disse også blir regulert etter regler, vil det skape mer trygghet for den enkelte som leier. Bolig er et helt grunnleggende behov. Å sikre større trygghet for leietakere er gode steg på veien mot et mer rettferdig samfunn med like muligheter for ulike mennesker.
Vera Lysklætt (Venstre), 2008-12-15:
Venstre følger flertallet i denne saken, i tråd med avtalen i Innst. S. nr. 166 for 2006–2007. De lovsakene vi behandler i dag, er det lite å innvende imot. Det som er å innvende, er at det etter Venstres syn er altfor få lover og overføringer av oppgaver vi har fått til behandling. Venstres ambisjon er å desentralisere mer makt og flere oppgaver fra staten, som i Norge står for mer enn 55 pst. av det offentliges oppgaver. I Danmark var en del av strukturreformen en lovfesting av at staten ikke skal stå for mer enn 30 pst. av det offentliges oppgaver. Den andelen vi snakker om her i dag, overfører maksimalt 2 pst. oppgaver fra staten til fylkene. Så det er nok riktig å kalle det en overføring av enkelte oppgaver fra staten til fylkene, som det står i innstillingen. Å bruke betegnelsen reform på dette er ikke dekkende, verken for demokratiet eller for oppgavenes del. Det var en reform da vi innførte fylkeskommunen i 1975. Ambisjonene om desentralisering og demokratisering var store. Etter hvert er det staten og fylkesmannen som har vunnet maktkampen. Det er også resultatet av denne runden. Fylkesmannen blir faktisk styrket og ikke avviklet i sin nåværende form, slik flertallet gikk inn for i Innst. S. nr. 166. Venstre var, er og vil fortsatt være heiagjeng for å overføre flere oppgaver fra staten til kommunesektoren. Vi vil også være heiagjeng for flere forsøk i kommunesektoren og da primært store og helhetlige forsøk. Enhetsfylkeforsøket i Møre og Romsdal var ett av svært få store og mer enhetlige forsøk som er gjennomført i offentlig sektor i Norge de siste årene. Vi trenger flere slike. Et av lyspunktene i dagens innstilling er den tydelige merknaden om åpningen for videre forsøk med enhetsfylket. Dette synes Venstre er veldig bra. I tillegg til Møre og Romsdal vet vi at flere fylker i det siste har vurdert og ønsker å prøve ut slike forsøk nå. Oppland og Hedmark ønsker å prøve det ut sammen, men har etter det vi forstår, fått et klart nei fra kommunalministeren, i hvert fall til etter 2011. Til slutt vil jeg peke på en av oppgavene som det har vært diskutert å overføre, og som på grunn av finanskrisen er blitt aktualisert. Det gjelder ansvaret for voksenopplæringen. Den ble lagt til side i påvente av Tron-utvalgets innstilling. Med en forestående økning i arbeidsledigheten og en kapasitetsutfordring i Nav hadde det vært fornuftig å plassere et tydelig ansvar på fylkene for arbeidet med voksnes læring. Den muligheten ligger der fortsatt, og jeg vil derfor til slutt få oppfordre Regjeringen til ikke å stoppe arbeidet med å overføre oppgaver fra staten til fylkene med dagens vedtak.