Borghild Tenden (Venstre), 2013-06-17:
Morgendagens omsorg er en viktig stortingsmelding. Den løfter fram mange gode tiltak, som støttes fullt ut av Venstre. Vi trenger uten tvil en aktiv og fremtidsrettet pårørendepolitikk, økt bruk av frivillige, økt satsing på hverdagsrehabilitering, mer innovasjon, forskning og bedre teknologi, for å nevne noen hovedpunkter i meldingen. For Venstre er fellesskapsløsninger en viktig del av velferdsstaten. Vi skal ha gode, likeverdige offentlige omsorgstjenester. Samtidig er jeg veldig glad for at en samlet komité er enig i at alle omsorgsoppgaver ikke kan overlates til det offentlige. Skal et samfunn gå rundt, er vi avhengig av at vi tar ansvar for hverandre. Venstre er enig med de andre opposisjonspartiene i at det må bygges flere sykehjemsplasser for de aller eldste og sykeste. Samtidig mener jeg det er viktig å bruke mye ressurser på hjemmebasert omsorg for dem som kan og vil bo hjemme. Venstre pleier å si at kommunene må tilby en fullstendig omsorgstrapp, dvs. både velutbygde hjemmetjenester og dagtilbud, omsorgsboliger med og uten heldøgns bemanning og gode sykehjem for dem som trenger det. Morgendagens omsorg legger opp til et eget pårørendeprogram, som bl.a. skal gjøre det enklere å kombinere yrkesaktivitet med omsorg. Jeg er glad for at det fokuseres særskilt på dette i meldingen. Det er også et riktig grep å legge til rette for gode og fleksible støtteordninger. Jeg vil rette oppmerksomheten mot en gruppe som ikke opplever at det har kommet signaler om en bedre hverdag, verken i Kaasa-utvalgets rapport eller i denne meldingen. Det gjelder foreldre til sterkt funksjonshemmede barn over 18 år og deres mulighet til å kombinere ordinært arbeid med tunge omsorgsoppgaver. Det offentlige hjelpeapparatet har dreid bort fra institusjonsomsorg, og flere foreldre har fått et større omsorgsansvar for barn med nedsatt funksjonsevne, også etter at de har blitt voksne. Det gjør at det er behov for å endre regelverket, spesielt med tanke på retten til pleiepenger og omsorgspenger – ikke bare en forbedret omsorgslønnsordning. Om vi ikke klarer å løse disse utfordringene på en god måte, risikerer vi flere situasjoner hvor unge mennesker bor på sykehjem, selv om foreldrene ønsker at barnet skal bo hjemme. Det er ikke en god pårørendepolitikk, og det er ikke til det beste for den funksjonshemmede. Det heller ikke særlig samfunnsøkonomiske lønnsomt. I stortingsmeldingen vi debatterer i dag, står det at fremtidig knapphet på arbeidskraft og frivillige omsorgsytere krever løsninger som gjør det lettere å kombinere arbeid og omsorg. Men jeg ser ikke konkrete tiltak for å oppnå dette. Da jeg utfordret tidligere helseminister Anne-Grethe Strøm-Erichsen på 18-årsgrensen som hindrer yrkesaktive pårørende i å få omsorgspenger og pleiepenger, svarte hun: «Vi ønsker å legge til rette for at pårørende skal kunne kombinere omsorgsarbeid med yrkesaktivitet». Flere medieoppslag den siste tiden vitner om alt annet enn et fleksibelt regelverk, f.eks. oppslaget om Mikkel på 12 år, der foreldrene ikke fikk beholde sine pleiepenger fordi gutten var et par timer for lenge på skolen per uke. Dette har blitt sterkt kritisert av Sivilombudsmannen, uten at det har fått noen positive utslag for familien. Det er et rigid regelverk for pårørende til omsorgskrevende barn under 18 år, men det er enda vanskeligere for dem som har barn som er over 18 år, men som mentalt fungerer som et barn. Det er for mange omsorgskrevende barn naturlig å bo hjemme ytterligere noen år mens de er skoleelever. Enkelte ønsker å fortsette å bo hjemme og motta omsorg og pleie fra foreldrene, også etter endt skolegang. Jeg hadde ønsket meg noen konkrete tiltak i meldingen som hadde gjort situasjonen bedre for yrkesaktive pårørende til svært omsorgskrevende barn. Jeg håper dette er noe denne, eller neste, regjering vil sørge for, selv om det ikke står noe om dette i denne stortingsmeldingen.