Erna Solberg (Høyre), 2004-10-04:
2004 var et år med store forandringer i Europa. EUs utvidelse og NATOs utvidelse har skapt nye plattformer for europeisk samarbeid, skapt nye samarbeidsformer for Norge og skapt nye utfordringer i vårt nærområde. Begge utvidelsene er deler av de positive utviklingstrendene som bidrar til å bygge samarbeidet mellom nasjoner på økonomisk utvikling i menneskelig samkvem og sørge for at den freden og friheten som vi har opplevd i vår del av verden, skal bre seg også til større deler av våre nærområder i årene som kommer. Samtidig har den medført utfordringer. Terrorhandlinger også på europeisk jord har vist at vi står overfor større sikkerhetsproblemer, at vi står overfor større behov for samhandling og samordning med våre naboland og står overfor å måtte ta disse problemstillingene mer alvorlig og gjøre et grundigere felles samarbeid i årene fremover. Jeg er ikke i tvil om at vi ville hatt mye å hente på et tettere samarbeid med våre naboland på disse områdene. Jeg er heller ikke i tvil om at vi bør samarbeide nærmere for å finne gode felles løsninger i en verden som altså er mer og mer sammenbundet både når det gjelder muligheter og utfordringer, og ikke minst når det gjelder spørsmålet om å kunne få en fredeligere verden. Det ville være viktig hvis norsk trontaledebatt og norsk politikk av og til så utover de nærsynte spørsmålene og så på nye utfordringer, ikke bare utfordringer i den tredje verden og langt vekk, men også utfordringer i våre naboland, utfordringer som etter hvert også vil bre seg til Norge. Ser man på bildene av hvordan verden for øyeblikket endrer seg, syns jeg det er rart at vi i så liten grad fokuserer på de store velferdsendringene som skjer i et par europeiske land, og som hver dag medfører at det gjennomføres demonstrasjoner, og på spørsmålet om sikkerheten i det europeiske velferdssamfunnet og grunnstammen, om den er på vei til å svekkes. Både Italia, Frankrike og Tyskland opplever for øyeblikket store tilpasninger av store velferdssystemer. Vi er i Norge i en genuint heldig situasjon som ikke opplever å måtte gjøre det like dramatisk og like drastisk på så kort tid som disse landene. Men det er altså en indikasjon på hva vi selv kan komme til å oppleve hvis vi ikke nå begynner å ta de små stegene for å få en bedre balanse mellom vår næringspolitikk og vår velferdspolitikk, balanse mellom vår evne til å drive verdiskaping og vårt ønske om å opprettholde velferdsordninger og velferd fremover. I det langsiktige perspektivet for Norge må det være slik at vi i årene fremover må sette i høysetet å gjøre norske bedrifter konkurransedyktige i en stadig mer globalisert verden. Uten det vil den velferden som denne sal gjerne vil fordele, kollapse. Vi trenger altså verdier som skapes før vi kan fordele dem. I Norge opplever over 600 000 mennesker i arbeidsfør alder å ha stønad og trygd som sin hovedinntekt. Det er først og fremst trist for den enkelte som ikke får tatt i bruk sine evner og får oppleve å stå på egne ben. Men det er også en utfordring for vår alles velferd. Derfor fører denne regjeringen en politikk for å målrette velferdsordningene og bidra til å reetablere arbeidslinjen. Hvis vi skal makte å sikre velferden i fremtiden, er vi avhengige av å få flere mennesker i arbeid, og det må være attraktivt å stå i arbeid lenger. Vi gjennomfører reformer i offentlig sektor for å få det til, og jeg håper ingen skygger unna utfordringene når Regjeringen legger frem sin melding om pensjonsreformen. Vår stabile og stramme økonomiske politikk har bidratt til at renten har gått ned med 5 pst. Dette har gitt familier med høye lån flere titusentalls kroner mer igjen i lommeboken enn den gangen Jens Stoltenberg var statsminister og renten var på 7 pst. De siste årene har familieøkonomien bedret seg dramatisk i positiv retning. For to år siden var avisoverskriftene i Norge preget av ord som pessimisme og utflagging, bl.a. fordi kronekursen gjorde at norske bedrifter fikk mindre igjen når de solgte sine produkter til utlandet. Denne sommeren og høsten har avisoverskriftene vært preget av ord som optimisme og oppbemanning. Forleden kunne vi lese undersøkelser som viser at det var etablert 18 000 nye bedrifter i Norge hittil i år. Det er rekordartet. Arbeidsgiverne melder at de vil ansette flere mennesker utover høsten. Ferske prognoser fra Kommunaldepartementet viser at vi kommer til å bygge ca. 26 000 nye boliger i år. Det er lenge siden vi har sett maken. Det er altså optimisme i Norge. Vi bør ikke hindre at denne optimismen får lov til å fortsette, ved å skape usikkerhet om den fremtidige økonomiske politikken og om verdiskapingen gjennom høyere skatter og avgifter.