trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-04-27:
I denne saken er det etter min mening ingen reell politisk uenighet. Alle er enige om og opptatt av at rettighetene til foreldre med for tidlig fødte og syke barn skal ivaretas. Som det framgår av mitt brev til arbeids- og sosialkomiteen av 22. februar i år, dekkes endringene i det private lovforslaget allerede av dagens lovverk. Problemene som enkelte opplever i slike situasjoner, har først og fremst sammenheng med praktiseringen av retningslinjene, som altså kan variere – viser det seg – fra sykehus til sykehus. Departementet har derfor bedt Rikstrygdeverket i brev av 11. april om å gjennomgå retningslinjene i samråd med aktuelle fagmiljøer. Jeg er orientert om at Rikstrygdeverket allerede har startet forberedelsene til en slik gjennomgang. Når det gjelder kravet om innleggelse i helseinstitusjon for å få pleiepenger etter § 9-10, er jeg kjent med at dette oppleves som et urimelig vilkår, siden det ofte vil bero på tilfeldigheter hvorvidt barnet har hatt status som innlagt eller ikke. Jeg har derfor stor forståelse for foreldrenes situasjon og vil vurdere en eventuell endring. Jeg vil imidlertid presisere at denne regelen ikke er omtalt i lovforslaget eller i innstillingen. Problemstillingen er kommet fram i forbindelse med høringen og er nevnt i komiteens brev av 20. mars 2006. For øvrig vil jeg vise til mitt brev til komiteen av 24. mars 2006, hvor det er opplyst om at en interdepartemental arbeidsgruppe vurderer strategier og tiltak for å kombinere yrkesdeltakelse med omsorg for pleie- og omsorgstrengende familiemedlemmer. Arbeidsgruppen vil gjennomgå folketrygdloven kapittel 9.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-04-27:
Jeg synes dette er vel krevende – å stå her og si at begge foreldrenes tilstedeværelse er nødvendig, helt uavhengig av hva sykdommen handler om. Jeg tror det finnes eksempler der barn blir innlagt på sykehus en natt eller to, og der det må kunne kalles akseptabelt om samfunnet bidrar med ordninger som gjør at minst en av foreldrene kan være til stede og støtte barnet i den situasjonen det er i. Jeg vil ikke nå – i et replikkordskifte – si at vi skal legge opp ordningene etter folketrygdloven § 9 på en slik måte at uansett hva som er utgangspunktet for sykehusinnleggelsen, skal det legges til rette for at begge foreldrene kan være til stede.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-04-27:
La meg først få si at det gleder meg at jeg skal få lov til å være den statsråden som rydder opp i noe som kunne ha vært ryddet opp i for lenge siden – men bedre sent enn aldri. Dette skal vi nå ta tak i. Situasjonen med usikkerhet rundt pleiepenger er jo ikke noe som har oppstått etter regjeringsskiftet, men vi tar nå tak i det og skal rydde opp i det. For det andre vil jeg si at det ikke er noen tvil om at det representanten her påpeker, er viktig. Det er viktig at vi fra departementet – og Rikstrygdeverket – er lydhøre med hensyn til hvordan regelverket vårt praktiseres. Men jeg tror at vi nærmest uansett vil være i den situasjonen at vi på en eller annen måte får avdekket enkeltsaker, og at vi da får sannhetens øyeblikk for lov og regelverk. Jeg tror vi må prøve å jobbe på alternative måter, men vi må også være veldig lydhøre for disse eksemplene når de først kommer opp.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-04-27:
Svaret på det er ja. Så vidt jeg husker, var dette blant de temaene vi også jobbet med i forrige fireårsperiode, da jeg hadde gleden av å sitte i sosialkomiteen sammen med representanten Woie Duesund. Som jeg også sa i mitt innlegg fra talerstolen her nå, har jeg vært klar over, og er klar over, at dette er en problemstilling. Vi ser en medisinsk utvikling som går i retning av at stadig større og kompliserte inngrep foregår poliklinisk. Ofte er det ikke snakk om en innleggelse i det hele tatt. Det skaper en ny situasjon, som vi er nødt til å gjennomgå. Men jeg er nødt til å si det slik: Det er ingen ting av det vi her gjør, som ikke koster noe. Vi må derfor se det i en sammenheng. Det er ikke uten grunn den forrige regjeringen landet på at regelverket skal være slik som det er på dette området. Men vi skal gjennomgå det, se på det. Og så føler jeg meg trygg på at det vil bli etterspurt handling fra Stortinget, og det skal jeg legge opp til.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-04-27:
Regjeringen varslet allerede i St.prp. nr. 1 Tillegg nr. 1 at den ønsket å gjøre det lettere å kombinere arbeid og trygd, og at den ønsket å innføre en ordning med uføretrygd som lønnstilskudd i alle fylker. Jeg er primært opptatt av å ha egnede virkemidler for uførepensjonister som ønsker å prøve seg i arbeidslivet. Det har siden 1990-tallet vært gjennomført flere tiltak med sikte på å få flere uførepensjonister tilbake i arbeid. Forsøket med uførepensjon som lønnstilskudd er i 2005 satt i verk i fem prøvefylker: Hedmark, Rogaland, Sør-Trøndelag, Telemark og Troms. Så er det viktig å gjøre oppmerksom på at i de øvrige fylkene i landet pågår det et annet forsøk med lønnstilskudd ved reaktivisering av uførepensjonister i ordinær virksomhet, hvor det gis et ordinært lønnstilskudd samtidig som det benyttes særlige regler for inntektsprøving av uførepensjon mot arbeidsinntekten. Når det gjelder personer som mottar tidsbegrenset uførestønad, og som derfor ikke har mulighet til å benytte seg av de to forsøksordningene, kan disse benytte seg av de fleste andre arbeidsmarkedstiltak som Aetat administrerer, herunder lønnstilskudd. Forsøket med uførepensjon som lønnstilskudd har vært høyt prioritert, men det har av ulike årsaker vist seg vanskeligere enn forventet å rekruttere uførepensjonister til forsøket. Verken ordningen med uførepensjon som lønnstilskudd eller ordningen med lønnstilskudd ved reaktivisering av uførepensjonister har derfor fått det omfanget man i utgangspunktet hadde håpet på. Jeg ønsker derfor å ta meg tid til en grundig gjennomgang av alle de ulike reaktiviseringsvirkemidlene. Jeg vil ta utgangspunkt i ECONs analyser og se alle virkemidlene for å få uførepensjonister ut i arbeid i sammenheng i forbindelse med arbeidet med stortingsmeldingen om arbeid, velferd og inkludering som skal legges fram høsten 2006. Jeg vil bl.a. se på om avgrensningen av målgruppen for ordningene er fornuftig, og da særlig på om de som har fått innvilget tidsbegrenset uførestønad eller uførepensjon etter 1. januar 2004, også bør omfattes av ordningen. Men jeg vil også se på hele innretningen av ordningen. Inntil denne gjennomgangen er foretatt vil jeg fortsette det arbeidet som blir gjort i forbindelse med de to forsøkene med uførepensjon som lønnstilskudd og lønnstilskudd ved reaktivisering av uførepensjonister. Jeg tar sikte på å fremme forslag om en landsomfattende ordning for uførepensjonister som vil prøve seg i arbeidslivet. Jeg ser det imidlertid ikke som hensiktsmessig å gjøre det før vi har fått en mer helhetlig gjennomgang av alle sider ved gjeldende ordninger.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-04-27:
Dette er et svært omfattende spørsmål, så jeg tror jeg må begrense meg til å si at jeg er grunnleggende enig med spørreren i beskrivelsen av utfordringen. Et tall som jeg ofte bruker for å illustrere det, er at hvis man ser på dem som har vært sykmeldt i Norge sammenhengende i ett år – det er jo den tidlige fasen i et eventuelt lengre løp – er det bare 17 pst. som noen gang kommer tilbake i jobb. Og etter det starter vi attføringsløpene og rehabiliteringsprosessene. Sjansen for da å lykkes er veldig liten. Derfor vil jo det temaet som Woie Duesund her er inne på, være et hovedtema i den stortingsmeldingen som kommer i høst. Der vil vi gjennomgå alle ordningene, både med tanke på å få dem til å virke mer effektivt, forenkle dem, slik at vi kan bruke mer tid i NAV til brukerrettet arbeid og mindre til administrativt arbeid, og ikke minst hvordan vi skal kunne komme tidligst mulig i gang med attføringsløpet.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-04-27:
Jeg velger i og for seg bare å uttrykke glede over den utålmodighet som Høyre viser i denne saken, for da har vi felles holdninger. La meg først si at hadde det vi nå jobber med knyttet til denne ordningen med uføretrygd som lønnstilskudd, bare dreid seg om det geografiske området og hvorvidt en har fått uføretrygd fra før eller etter 1. januar 2004, kunne man ha sett for seg en ganske rask avklaring i form av forslag fra min side. Men poenget er at jeg nok også mener at man må se på hele innretningen av ordningen. Jeg tror at ordningen har for mange avgrensninger som ordning, ikke i forhold til geografi og årstall, men som virkemiddel og hvordan den i sum fungerer. Derfor trenger jeg noe mer tid. Avslutningsvis vil jeg bare si at forholdet til dem med tidsbegrenset uførestønad også vil være et hovedtema i den meldingen som kommer i høst.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-04-27:
Jeg mener i og for seg at det ligger ganske sterke incentiver i den ordningen vi nå diskturer, og som det altså er foreslått å utvide det geografiske området for. Men det jeg tror, og som også ECON-materialet viser, er at en del arbeidsgivere er betenkte fordi ordningen tross alt har en tidsmessig begrensning. Mange arbeidsgivere vil da si at vel, det er greit nok at vi får veldig gode tilskudd i startfasen, men hva når det har gått noen år? Derfor er spørsmålet om vi trenger en slik tidsavgrensning, blant de temaene vi vurderer i forbindelse med denne meldingen, og om vi skal være så offensive i dette spørsmålet at vi vurderer å fjerne antall år en kan gå på ordningen. Men det er klart at farene med det igjen, og som vi derfor må vurdere, er at man da kan komme i en situasjon der vi får denne ordningen som en litt kraftig utstøtingsmekanisme i forhold til ordinært arbeidsmarked. Derfor trenger vi noe tid på å vurdere det. Men vi søker etter ordninger med sterkere incentiv.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2006-04-27:
Representanten Dagfinn Sundsbø sa at det var ulike syn i denne salen på hensiktsmessigheten av det han kalte en liberalisering av mulighetene for å ta arbeid på tvers av landegrensene i Europa, og det har han jo rett i, men det er også slik at det er litt uinteressant, fordi vi jo har frasagt oss retten til å bestemme om flere europeere skal få muligheten til å jobbe i Norge. Den avgjørelsen er det andre som tar for oss, og vi må håndtere det på en fornuftig måte. Det denne saken viser, er at det som har skjedd så langt, er positivt for norsk økonomi. Det samme kommer det meldinger om fra Tyskland – og fra Storbritannia, for den saks skyld. Det prinsippet som ligger til grunn for muligheten til å ta arbeid i land i hele EØS-området og bosette seg der, eller studere der, eller bosette seg der som pensjonist, er det prinsippet at man da skal behandles som om man var innbygger av det landet. Det tror jeg er et prinsipp vi alle kan være enige om er fornuftig. Det skaper trygghet. Det er også det som gjør at det er viktig å unngå sosial dumping, altså unngå at noen kommer hit og jobber og ikke blir behandlet som om de var nordmenn når det gjelder lønns- og arbeidsvilkår. Det er det grunnleggende prinsippet. Det er også dette prinsippet som gjør at – og det er egentlig derfor jeg har bedt om ordet – de som bosetter seg i Spania permanent eller deler av året, nyter godt av spanske velferdsordninger, som f.eks. legebesøk uten egenandel og en del medisiner uten egenandel. Derfor er det interessant at Fremskrittspartiet, som jo har egne partilag blant disse miljøene i Spania, her i Norge vil ha en gjennomgang av norske velferdsordninger, rettigheter som altså spanjoler eller personer fra andre europeiske land skal nyte godt av fordi de jobber her eller bosetter seg her. Det som da også hadde vært litt interessant, hadde vært om de hadde sagt det samme til sine velgere i Spania. Men der hører vi noe annet. Der hører vi at spanjolene bør lære seg norsk, slik at de kan betjene oss på en bedre måte hvis vi er der nede. Det er altså Fremskrittspartiets typiske janusansikt: Ett budskap for de velgerne som er i Norge, og et annet budskap for de velgerne som befinner seg i Spania.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2006-04-27:
Nå vet vi av erfaring at det ikke skal mye til for å forundre Fremskrittspartiets representanter i denne sal hvis man tillater seg å pirke litt borti inkonsistensen i politikken deres. Jeg sa altså ikke at Carl I. Hagen hadde sagt noe som helst, jeg sa at der nede fra hører man at spanjolene burde lære seg norsk for å kunne ta bedre vare på oss. Det holder jeg fast ved, det er det vi hører. Representanten Svendsen unngikk kjernen i det jeg sa, nemlig at når Fremskrittspartiets talsmenn er på besøk hos partifeller i Torrevieja og andre steder, hører vi da noen advarsler mot at de skal nyttiggjøre seg spanske velferdsordninger, som de har full rett til? Nei, det er klart. Men her hjemme skal man altså høre det. Det er det som er poenget. Fremskrittspartiet har utviklet til en teknikk å snakke til velgernisjer, og å si det disse vil høre. Og her hjemme tror man at mange vil høre at nå må vi passe på at ikke polakker og spanjoler og andre kommer og får norsk barnetrygd, selv om de bosetter seg her og jobber her og har rett til det. Men vi skal altså kunne reise ut og ha de samme godene der nede. Da får man også advare nordmenn mot å nyttiggjøre seg andre, hvis det skal være litt sammenheng i dette. Jeg tror Fremskrittspartiet har behov for å gå igjennom sin egen familiepolitikk, som det også ble påpekt i tidligere innlegg, for hvis man virkelig samler alle de familiepolitiske virkemidlene – som subsidierte barnehageplasser osv. – i én kontantstøtte til familiene, har vi virkelig laget en ordning som blir attraktiv.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2006-04-27:
Stortinget behandler ofte store saker som er viktige for folk flest. Denne saken angår heldigvis ikke så mange, men er desto viktigere for dem det gjelder. Noe av det verste folk kan bli utsatt for, er angsten, sorgen, fortvilelsen og maktesløsheten som preger deg når ditt barn blir alvorlig sykt. Dette er følelser som jeg kan underskrive på, da jeg selv for mange år siden havnet i en slik situasjon. Det er det desidert verste jeg noen gang har vært med på. Av hensyn til begge foreldrenes mulighet og behov for å være til stede, både for at de skal kunne støtte hverandre, støtte det syke barnet og ikke minst av hensyn til eventuelle søsken, er det viktig at vi gir foreldrene denne muligheten, på lik linje, uansett hvor de bor i landet. Komiteen er blitt gjort oppmerksom på at det er store forskjeller og usikkerhet rundt lovverket og kriteriene fra sykehus til sykehus, og fra trygdekontor til trygdekontor. Undersøkelser foretatt ved 12 nyfødtavdelinger viser at det er behov for presiseringer og endringer i lovverket for å oppnå lik praksis i hele Norge. Dette medfører i mange tilfeller stor utrygghet og frustrasjon for foreldrene, en utrygghet og frustrasjon jeg mener er helt unødvendig i tillegg til de bekymringer og den redsel foreldrene allerede sliter med. Det er også svært viktig å merke seg at det ofte er søsken med i bildet, søsken som kanskje verken går i barnehage eller på skole, men som daglig er hjemme sammen med mamma eller pappa. Dette er søsken som blir satt i en svært sårbar situasjon. Fremskrittspartiet er derfor glad for at Regjeringen nå vil sørge for en gjennomgang av retningslinjene og lovverket. Vi er svært opptatt av å få til et regelverk som tar hensyn til hele familien, når den opplever det å få et for tidlig født barn eller et alvorlig sykt eller skadet barn. Både foreldrene, barnet og eventuelle søsken fortjener dette. Fremskrittspartiet vil i likhet med Høyre derfor presisere viktigheten av at uttrykket «svært alvorlig sykdom eller skade» defineres likt ved alle sykehus, og at pleiepenger skal kunne tilstås begge foreldre.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2006-04-27:
Jeg lar Høyre få den æren.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2006-04-27:
Innleggelse av barn på sykehus oppleves ofte som en belastning både for barn og for foreldre – nesten uansett sykdomsbilde. Foreldrenes tilstedeværelse er svært viktig. Spesielt gjelder dette når undersøkelser skal gjennomføres og prøver skal tas. Foreldrenes tilstedeværelse betyr dessuten en nødvendig avlastning for sykehuspersonellet. I tillegg vil barnet ofte bli utskrevet før det er helt friskt, og det kan være viktig at foreldrene har god innsikt i sykdomsbildet og i de opplevelser som barnet har hatt underveis. Er statsråden enig i at foreldrenes tilstedeværelse er viktig og nødvendig for alle parter, nesten uavhengig av sykdommens alvorlighetsgrad, og vil han ta dette i betraktning når saken skal vurderes?
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2006-04-27:
Veien til bedret økonomi, deltakelse i samfunnet, inkludering og aktivitet går i svært stor grad gjennom arbeid. Det sterkt økende antall uføretrygdede er en utfordring både for samfunnet og for den enkelte uføretrygdede. Dette er det politisk enighet om. Derfor har det også vært satt inn en del tiltak for at uføretrygdede som ønsker å prøve seg i arbeidslivet, skal gis denne muligheten. Og det er bra. Den forrige regjeringen introduserte en forsøksordning hvor uføretrygden kunne benyttes som lønnstilskudd. Både partene i arbeidslivet og flere organisasjoner hadde etterlyst en slik ordning. Fem fylker fikk være med på ordningen, og dette støttet Fremskrittspartiet. Foreløpige signaler sier at ordningen i liten grad har vært benyttet, og ECON konkluderer med at det er for tidlig å si noe om virkningen av ordningen. Fremskrittspartiet har fått signaler fra personer som er frustrerte og irriterte fordi de ikke får lov til å benytte seg av ordningen, enten fordi de bor i feil fylke, eller fordi de ble innvilget uføretrygd etter 1. januar 2004. Fremskrittspartiet mener derfor at det ikke skulle være noe til hinder for allerede i revidert nasjonalbudsjett å åpne for å gi det samme tilbudet til alle som måtte ønske å benytte det. Fremskrittspartiet har også registrert at uføretrygdede med svært lav restarbeidsevne møter fordommer og motforestillinger mot at de faktisk vil benytte denne restarbeidsevnen. Det påstås at de blir møtt med utsagn som: At du gidder å tviholde på de 20 prosentene! De mener selv at til tross for at stillingsbrøken er svært lav, oppleves den som lyspunktet i livet. Det å måtte komme seg opp og ut, få treffe gode kollegaer, bli oppdatert og tilhøre det fellesskapet som et arbeid gir, er svært viktig for dem, og de ønsker seg en aksept og en anerkjennelse for at de stiller på jobb – om det så bare er 20 pst. De ber om at det å bruke sin restarbeidsevne skal ses på som en plikt og en rettighet. Jeg håper Stortinget vil gi dem dette. Med dette tar jeg opp Fremskrittspartiets forslag.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2006-04-27:
Jeg har fått et direkte spørsmål fra representanten Karin Andersen. Jeg synes kanskje dette står ganske klart i forslaget vårt, i og med at vi skriver at det skal være basert på utføregraden. Og hele saken gjelder jo uføretrygdede, så jeg håper det ikke er noen misforståelse. Vi har ikke tenkt å tvinge noen minstepensjonister ut i arbeid. Spørsmål nr. 2 som jeg fikk, gikk på dette med hvordan man skal utføre sin plikt hvis arbeidsgiver ikke er villig til å gi en muligheten. Da er min påstand at samfunnet i hvert fall først må akseptere at de uføre ønsker å bruke sin restarbeidsevne. Noen sier at de har gode arbeidsgivere som har hjulpet dem til å legge til rette hele veien etter hvert som sykdommen har gjort dem mindre og mindre arbeidsføre, mens andre har opplevd en klar tendens til å bli presset ut av arbeidslivet, til tross for at man mener selv at man kunne bidratt. Da må vi gjøre noe med de holdningene som samfunnet har. Skal vi kunne endre disse holdningene, bør i hvert fall Stortinget gå foran og vise sin holdning, vise at utstøting fra arbeidslivet ikke er akseptabelt. Det er ikke akseptabelt for samfunnet, og det er i hvert fall ikke akseptabelt for den enkelte det gjelder. Bruk av restarbeidsevne skal ikke behøve å oppfattes som en almisse eller en varmestue, men som en plikt og en rettighet.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2006-04-27:
Det er underlig at ethvert forslag fra Fremskrittspartiet er et «moraliserende» forslag. Selvfølgelig handler det ikke om å ta fra folk rettigheter eller gi dem utrygghet i forbindelse med økonomi. Det handler om folk som blir syke og gradvis blir svekket, og som sier at de blir utstøtt fra arbeidslivet lenge før de selv ønsker det. De sier at de kunne stått i 20 pst. jobb lenge, men de får ikke lov. Det er ikke aksept for det. Hvis dette er moraliserende, da beklager jeg, det forstår ikke jeg.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2006-04-27:
Jeg er glad for at statsråden er positiv til å gjøre de endringer som er nødvendige for å ivareta det som er intensjonen: å møte familienes behov. Det er etter hvert blitt enighet om at dagens ordning med pleiepenger ikke tar hensyn til hele familien. I praksis er det mor som får pleiepenger. Som jeg var inne på i mitt innlegg, må far bruke andre muligheter for å kunne være sammen med mor og barn. Det er en uholdbar situasjon at de må omgå regelverket. Som både representanten Karin Andersen og jeg var inne på, er det ikke holdbart at det først er når saker kommer opp i pressen, at vi politikere ofte får innblikk i at et regelverk ikke fungerer godt nok. Mitt spørsmål er følgende: Hva vil statsråden foreta seg for å sikre at regelverk blir etterprøvd og evaluert, slik at vi kan forsikre oss om at de lover og regler som blir vedtatt her i Stortinget, fungerer etter intensjonen og, som i dette tilfellet, at foreldre og barn får den omsorg de har behov for?
Tove Linnea Brandvik (Arbeiderpartiet), 2006-04-27:
Dagens debatt har på mange måter dreid seg om tidspunkt og geografi, før og etter en gitt dato og i hvilken del av landet vi skal bo. Man tar opp problemstillinger knyttet til tidsbegrenset uføretrygd, men det som har vært svakheten, og som heldigvis er påpekt i ECONs analyse, er at det kanskje ikke er så enkelt som å si at en skal få lov til å ta med seg midler i en gitt periode og gå ut og jobbe. Bakgrunnen for at folk er i den situasjon de er, med uføretrygd, er at de faktisk har en eller annen variant av sykdom eller skade som gjør at de ikke har evne til å være i ordinært arbeidsliv. Det er faktisk en veldig grundig vurdering som ligger til grunn for å komme i den situasjonen, både at tilstanden skal være definert som varig – ikke midlertidig, men varig – og at den skal være omfattende, så det er ingen enkel løsning. Heldigvis varsles det at vi skal avvente, at en skal se på hele mennesket, og at det først skal gjøres en helhetlig vurdering. Dette dreier seg faktisk ikke om å få pengene med seg og ta dem med seg til arbeidsgiver, for en er akkurat like syk, skadet eller svak når en kommer dit allikevel, og det er en midlertidig løsning. Her er det snakk om å rehabilitere mennesker, om å skolere mennesker, det er snakk om å lage et tilrettelagt samfunn, om å sørge for hjelpemidler, om å sørge for hjelpetiltak, det er snakk om å behandle når vi kan behandle, og så er det snakk om å respektere, for det er respekten en har behov for. Derfor er det godt å vite at vi for en gangs skyld skal se på hele apparatet som vi har til rådighet, vi skal vurdere hvordan vi kan få dem inn i arbeidslivet. Man snakker om at de ikke har motivasjon, og at gruppen ikke var like stor. Nei, den er ikke så stor, for det er en grunn for at de kom dit. Det har ikke vært gjort et systematisk arbeid for å motivere dem til å tro på seg selv, det har ikke vært gitt kompetanseoppbygging når de har vært uføretrygdet, de har kanskje ikke endret seg fra det tidspunktet de fikk innvilget en uføretrygd, til de skulle vurderes på nytt. Derfor er det kanskje ikke så rart at samfunnet ikke fant så mange som hadde lyst til å jobbe, eller kunne jobbe, for samfunnet har faktisk vurdert det slik at de var utenfor mulighetsområdet for å kunne yte full innsats. Det er det som er problemstillingene. Så hvis vi skal ha folk tilbake til yrkesaktivitet, må vi gjøre noe med menneskene og med samfunnet, ikke med datoene og geografien for hvor de skal ha lov til å søke. Heldigvis skal vi se på hele mennesket. Vi skal først vurdere det til høsten, når vi får alle opplysningene inn.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-01:
Jeg ønsker å framsette et forslag på vegne av Tord Lien, Torbjørn Andersen, Gjermund Hagesæter og meg selv om å redusere avgifter på elektrisitet i perioder med høye strømpriser.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-01:
Strømprisen har steget jevnt og trutt i det siste og er nå nesten dobbelt så høy som den var i fjor på samme tid. I enkelte deler av landet frykter energiministeren også at det vil bli kraftkrise i løpet av få år. Ja, vi snakker om kraftkrise i energinasjonen Norge. Situasjonen ble faktisk omtalt i Wall Street Journal på mandag. Dette tyder på at det er viktig å få på plass tiltak som øker kraftproduksjonen i Norge, og ordningen med grønne sertifikater var noe som alle var enige om. I hele forrige periode etterlyste den rød-grønne koalisjonen grønne sertifikater. Fremskrittspartiet har etterlyst det, og miljøvernbevegelsen, kraftbransjen, energiselskapene og næringsorganisasjonene har etterlyst det. Det ville vært et veldig viktig bidrag for å få på plass økt produksjon av fornybar energi i Norge. Etter valget var derimot den rød-grønne regjeringen veldig taus. Opposisjonen våget å banke på døren, men det eneste den fant, var tåke. På mandag kunne vi riktignok se energiministerens tåkelys. På trygg avstand parkerte han, og uten særlig begrunnelse fortalte han at ordningen blir det ikke noe av. En flertallsregjering har altså klart det kunststykket å skrinlegge en ordning som alle ønsket. Viktige energiprosjekter over hele landet skrinlegges nå. I Dagsavisen i dag kan vi lese at milliardinvesteringer blir lagt på is. Man har vært klar med mange prosjekter for småkraftverk over hele landet som nå blir lagt i skuffen. Dette ville vært viktige bidrag nettopp for å unngå denne energikrisen som energiministeren advarer mot. Og da er det oppsiktsvekkende at Regjeringen ikke gjør noen ting. I dagens Dagbladet kan man lese at 360 arbeidsplasser står i fare for å gå tapt på Södra Cell Tofte. Dette er direkte konsekvenser av Regjeringens vedtak, sier ledelsen. Vi får en forringet konkurransesituasjon i forhold til Sverige og mangler forutsigbarhet. Har statsministeren noen nye verktøy som kan berolige ledelsen og ansatte på Södra Cell Tofte og de mange hundre, om ikke tusen, prosjekter rundt om i landet som nå står i fare for ikke å bli realisert på grunn av at grønne sertifikater ikke innføres?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-01:
Jeg takker for svaret, men det var jo ikke noe svar. Det var en oppramsing av selvfølgeligheter, og så var det en del påstander som var helt ubegrunnede. Hvis Regjeringen ønsker lavere strømpris, kan de støtte Fremskrittspartiets forslag om å redusere elavgiften nå når strømprisen er høy. Alle partier på Stortinget ønsker grønne sertifikater, fordi det ville gi mer fornybar energi til en billigst mulig penge. Dette var til og med SV enig i. Men nå ønsker Regjeringen altså at Stortinget isteden skal bevilge subsidier over statsbudsjettet. Også SV var enig i at det var en dårlig miljøpolitikk og en dårlig energipolitikk. Istedenfor å fylle verktøykassen med nye, gode verktøy, fyller en den altså med de gamle, rustne verktøyene som alle ønsket å hive vekk. Jeg har også merket meg at energiminister Enoksen har påstått at dette vil være en dårlig avtale. Det er mulig at Regjeringen er dårlig til å forhandle med svenskene, men svenskene fryktet jo en avtale med Norge – nettopp fordi de fryktet at investeringene vil bli gjort i Norge, i norske småkraftverk. Men vi kjenner jo uenigheten internt i Regjeringen om hvorvidt småkraftverk er bra eller dårlig. I Finansavisen i dag er det gode begrunnelser som viser at det som statsministeren nå påstår, ikke kan stemme. Derfor spør jeg statsministeren: Kan vi i hvert fall forvente å få en dokumentasjon på det som statsministeren nå påstår, at et grønt sertifikat-marked vil gi høyere strømpriser i Norge?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-01:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «På statsrådens besøk i Rogaland fikk bompengemotstandere beskjed om å være «solidariske» når staten forlenger virketiden for Sokn bomstasjon. På Karmøy sa statsråden derimot: «det er vanskelig å tvinge fram en bompengeløsning som ikke er ønsket lokalt!» Lokalpolitikere trues med at de vil sakke akterut på samferdselssektoren uten bompenger. I Rogaland dekker staten kun 20 pst. av veiinvesteringene, beløpet pr. innbygger er lavest i landet. Vil staten i fremtiden ta en større del av veiinvesteringene i Rogaland?»
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-01:
Jeg takker statsråden for svaret. Her var det veldig mye generelt og veldig lite direkte svar på mitt spørsmål. I Rogaland er vi stolte over å ha en dugnadsånd som sørger for at veldig mange gode næringslivsprosjekter blir til, og som sørger for at mye av næringslivet i Rogaland er godt konkurransedyktig overfor omverdenen. Men vi ser altså at på et av de viktigste områdene for å sikre et konkurransedyktig næringsliv, nemlig samferdsel og god infrastruktur, har ikke Rogaland fått særlig mye hjelp fra sentrale myndigheter. Nå opplever vi at sentrale myndigheter utnytter denne gode dugnadsånden til å sørge for at lokale innbyggere, som befolkningen i Rogaland, selv må ta en stadig større andel av kostnadene. Når Rogaland får minst bevilgninger pr. innbygger i landet, sier det litt om situasjonen. Det er greit at budsjettbehandlingen skal tas til høsten, og det er greit at neste revidering av Nasjonal transportplan ligger langt fram i tid, men det er behov for en del prinsipielle avklaringer: Mener statsråden at staten i hvert fall bør bidra med en minsteandel til samferdselsinvesteringer i hvert fylke? I Rogaland dekker staten altså bare 20 pst.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-01:
Statsråden gikk til valg på et partiprogram om å bygge ut infrastrukturen og fjerne bompengefinansiering. Vi ser at i Rogaland har man til og med innført bompenger på flyplassen for å kunne asfaltere der. Det har statsråden sagt var uproblematisk for henne. Jeg er fullstendig imot bompengefinansiering for å finansiere vegprosjekt. Staten har 1 400 milliarder kr på bok. Men når de andre partiene først bestemmer seg for dette, må en se på hva en kan gjøre for at bompengefinansieringsprosjektene blir av kortest mulig varighet. Når det gjelder Rennfast, som vi diskuterte litt i går i forbindelse med Finnfast, er nesten halvparten av utgiftene til prosjektet gått til renteutgifter. Når statsråden ikke ønsker å redusere bompengeandelen, vil statsråden i alle fall sørge for at det kan bli rentefrie lån til bompengeprosjekter, på samme måte som det i dag er rentefrie lån til å pusse opp skoler og kirkebygg?
Martin Engeset (Høyre), 2006-03-01:
På vegne av representanten Erna Solberg og meg selv vil jeg fremsette et forslag om utvidelse av ordningen med uføretrygd som lønnstilskudd.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-03-01:
Jeg har gleden av å fremme forslag fra representantene Jon Jæger Gåsvatn, Åse M. Schmidt og meg selv om å innføre fritt skolevalg for alle elever i videregående skole.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2006-03-01:
I Dagbladet i dag kan vi lese følgende uttalelser fra en tillitsvalgt ved en bedrift i Norge: «Etter et knapt år med denne regjeringen, er verktøykassa enda tommere».«Vi ber ikke om statsstøtte eller særordninger.» Gode sitater, særlig etter at vi på Dagsrevyen i går kunne høre næringsministeren si at nå hadde Regjeringen innfridd sine løfter om en aktiv næringspolitikk. Det ser ut til å være at Regjeringen kommer med noen millioner kroner til et næringsfond etter at avvikling av arbeidsplasser er et faktum. Det er etter mine begreper ikke aktiv næringspolitikk, men snarere tvert imot en form for industripolitisk gravferdsstøtte. Hvis det er Regjeringens definisjon på å fylle verktøykassa, synes jeg kanskje det kunne være interessant å høre statsministerens vurdering av det, eller om det er slik at det å gi statlige penger til å etablere en ny dørfabrikk, som kan skape trøbbel for andre dørfabrikker, som i sin tur selvfølgelig må bety at næringsministeren må løpe dit med nye industripolitiske gravferdsstøtteordninger, er en aktiv næringspolitikk. Det er med andre ord ikke så lett å få øye på denne aktive næringspolitikken som Regjeringen snakket om gjennom hele valgkampen, og som den har skrevet masse om i Soria Moria-erklæringen, som det kan være nyttig å ta frem og lese litt i en gang iblant – det tror jeg ikke statsministeren har gjort på en stund. Det er med andre ord et hav av sprik mellom alt det Regjeringen har sagt den skal gjøre, og det Regjeringen nå gjør. Det skaper uro, det skaper uforutsigbarhet, og det skaper sprik i oppfatningen av hvordan Regjeringen har planer om å sikre trygge, stabile og lønnsomme arbeidsplasser i fremtiden. Det må være ubehagelig for statsministeren å sitte i en permanent spagat, hvor politikken fremstår som så tøyelig at den knapt går an å få øye på.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2006-03-01:
For det første så er ikke det riktig. Jeg skjønner nå at Regjeringens definisjon av «en aktiv næringspolitikk» er omstillingsmidler, som statsministeren kaller det, men som ikke er noe annet enn sysselsettingstiltak – fremfor å være opptatt av å trygge andre industriarbeidsplasser rundt omkring i landet, som sliter med særnorske rammebetingelser som gjør at lønnsomheten er dårligere, og at attraktiviteten i andre land øker. Det kunne f.eks. være interessant om verktøyene til Regjeringen dreide seg om å fjerne den særnorske formuesskatten, fjerne særnorske miljøkrav, fjerne en rekke andre særnorske bestemmelser som gjør at norske arbeidsplasser i seg selv blir ulønnsomme. Det er med andre ord på en rekke områder mulig for Regjeringen å ta en rekke av de grepene som er omtalt veldig bra i Soria Moria-erklæringen, men som nå er blitt definert av næringsministeren til kun å dreie seg om noen fond rett og slett til gravferdsstøtte. Jeg synes det er helt utrolig at ikke Regjeringen foretar seg noe mer aktivt, men det viser igjen det store spriket mellom det Regjeringen sier den skal gjøre, og det Regjeringen faktisk gjør.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2006-03-01:
Så langt har denne spørretimen vært litt uverdig. Vi har sett en statsminister som fremstår med veldig mye billig retorikk og massevis av ord i stedet for å fremvise løsninger og handlekraft. Jeg registrerer at statsministeren i et tidligere svar sa at denne regjeringen har gått til valg på verdier. Jeg tror at veldig mange av velgerne oppfatter det slik at Regjeringen har gått til valg på løfter, og at man nå oppfatter det slik at det er et kjempesprik mellom mange av de løftene man trodde Regjeringen ville innfri, og det Regjeringen har latt være å gjøre. Det skaper misnøye, og det fremstår i et grelt lys. På SVs landsstyremøte sist gikk SV-lederen så langt som nærmest å be opposisjonen ta ansvar i miljøpolitikken fordi SV i regjering ikke er i stand til å gjøre det selv. I går kom det et felles krav fra NHO og LO om at Regjeringen må begynne å vise handlekraft fremfor passivitet i gasskraftpolitikken. Listen er endeløs. Regjeringen er passiv. Da hjelper det veldig lite å kun omgjøre dette til at Regjeringen har gått til valg på verdier.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2006-03-01:
Jeg må litt tilbake til runden om grønne sertifikater. Statsministeren kom i skade for å si at han godt kunne skrive ned regnestykkene, selv om de var veldig enkle å forstå. Han gav nærmest inntrykk av at vi i opposisjonen rett og slett var litt for dumme til å klare å forstå det Regjeringen hadde gjort, eller ikke hadde gjort i sakens anledning. Det er en alvorlig påstand, og jeg synes det er å ødelegge litt av alvoret knyttet til utfordringen rundt de grønne sertifikater, i en situasjon som er ganske unik, nemlig der både miljøbevegelsen, næringslivet, bransjeorganisasjonene og et samlet storting har vært enige om ambisjonsnivået. Spørsmålene blir da: Har statsministeren hatt noe engasjement i dette spørsmålet i det hele tatt? Har statsministeren tatt seg bryet med å ta kontakt med den svenske statsministeren, for å se om det hadde vært mulig å få på plass en avtale som ville vært både i Norges og i Sveriges interesse? Eller er det slik at det samarbeidet som statsministeren inviterte Stortinget til, ikke lenger er verdt noe, og at han derved heller ikke vil gi oss innsyn i de bakenforliggende forhandlingene om noe så viktig som dette spørsmålet?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2006-03-01:
President! Til en åpenbar misforståelse!
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-03-01:
De grunnleggende målene for næringspolitikken er at vi sikrer høy sysselsetting, lav arbeidsløshet og høy verdiskaping. Jeg er helt trygg på at den politikken Regjeringen nå fører, bidrar nettopp til det, at mange er i jobb, at arbeidsløsheten går ned, og at verdiskapingen i Norge er høy. Når det gjelder de grunnleggende målene for enhver næringspolitikk, er det slik at de målene er vi i ferd med å nå, og vi når dem bedre i Norge enn i svært mange andre land. Så er næringspolitikk veldig mange forskjellige ting, og derfor driver Regjeringen også med mange tiltak for å sikre næringsutvikling i Norge. Det handler om de store rammevilkårene – som orden i budsjettpolitikken, stø kurs i budsjettpolitikken, stabil kronekurs og lave renter. Men det handler selvsagt også om veldig mange andre ting, og det er den andre biten vi anklaget den forrige regjeringen for å være for lite opptatt av. Det handler om slike ting som aktivt eierskap. Vi er for tungt norsk statlig eierskap i mange norske bedrifter for å sikre nasjonal forankring av de bedriftene, med hovedkontor, forskning, andre strategiske beslutninger – i Norge. Vi er opptatt av å styrke statlige virkemidler som bl.a. bidrar til nyskaping, nyetableringer, gjennom det som kalles Innovasjon Norge og SIVA. Der har vi satset mer og vil styrke den type virkemidler. Det handler om forskning, og det handler selvsagt om infrastruktur. En halv milliard kr mer til veier er også næringspolitikk. Men ett element i den store mosaikken som er næringspolitikk, er omstillinger på plasser som sliter med nedbygging av tradisjonell industri. Der har vi vist i Mo i Rana, Sør-Varanger, Porsgrunn, Glomfjord, på mange andre plasser i Norge, i Horten for den saks skyld og på Kongsberg, at vi kan omstille fra tradisjonell virksomhet til nye, lønnsomme arbeidsplasser. Men da trenger vi statlig hjelp, statlig partnerskap med private bedrifter for å få til det. Jeg føler meg trygg på at vi kommer til å få til det også på de plassene som nå sliter med omstillinger, men da må staten være med og ikke være en passiv stat, slik Fremskrittspartiet ønsker.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-03-01:
Jeg prøvde i mitt første svar å forklare representanten Jensen at næringspolitikk handler om mange forskjellige ting, bl.a. det å holde orden i økonomien. Med Fremskrittspartiets politikk hadde vi bygget drastisk ned norsk industri fordi vi hadde satt de viktigste rammevilkårene over styr, slikt som kronekurs og rente. Men blant alle disse mange forskjellige tingene handler det også om det representanten Jensen kaller gravferdsstønad. Det er den type tiltak, statlige målrettede tiltak til omstilling, til nyskaping, som gjør at vi i dag kan stå i Mo i Rana og si at det er flere arbeidsplasser innenfor jernverksporten nå enn da vi hadde Jernverket, at vi kan reise til Sør-Varanger og si at det har blitt flere i arbeid der nå enn før vi la ned AS Sydvaranger og gruvevirksomheten i Bjørnevatn, og at vi kan stå på Kongsberg eller i Horten og si at her er det levende, dyktige, lønnsomme, gode norske bedrifter. Men de har ikke kommet av seg selv. De har kommet gjennom statlige bidrag, statlig hjelp. ScanWafer i Glomfjord, en kjempemessig flott bedrift som produserer solcellepanel, kom ved hjelp av statlig støtte. Vi trenger statlige virkemidler. Representanten Jensen har snakket foraktelig om dem(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-03-01:
Jeg forstår at veldig mange mennesker er urolige når de opplever omstilling og nedleggelser. Det er nettopp den uroen vi skal ta på alvor. Det er nettopp derfor Regjeringen er opptatt av å bidra til tiltak som kan gjøre at vi sikrer nye arbeidsplasser. Vi har lyktes veldig godt med det mange steder. Jeg har vært med på den type omstillinger selv, og jeg er veldig stolt av de resultatene vi har fått til, f.eks. i Mo i Rana, Sør-Varanger, på Kongsberg, i Horten og på flere andre steder i Norge. Vi har fått det til i Porsgrunn, bl.a. ved hjelp av en bedrift som heter ScanWafer, som staten bidrog til å få etablert. Nå skal vi få det til i Skien ved at vi sammen med Norske Skog og de ansatte bidrar til nye arbeidsplasser. Vi gjør det vi lovet i valgkampen – fører en aktiv statlig næringspolitikk. Over halvparten har fått jobb. Nå skal vi bidra til at også de 130 som fortsatt står uten jobb etter nedleggelsen på Union, skal få jobb i løpet av ikke altfor lang tid.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-03-01:
Det gleder meg at representanten har vært på kino. Det var helt sikkert hyggelig. Den kommer for salg på dvd senere! Poenget er at vi sier nøyaktig det samme nå som jeg sa da jeg var i Årdal sist. Jeg ble faktisk kritisert for at jeg ikke lovet å opprettholde akkurat de samme arbeidsplassene, men det jeg sa, og det jeg står ved, er at Arbeiderpartiet og denne regjeringen skal sørge for at det kommer nye arbeidsplasser hvis man taper de gamle. Noen roper om statlig styring av Hydro i Årdal. Vel, det er jo staten som har styrt og pålagt dem å stenge Søderberg-ovnene. Så vi har styrt. Det er det som har ført til nedleggelse. Men så skal vi altså sørge for at det kommer nye arbeidsplasser. Vi er godt i gang. Vi er nær ved å sikre 60 nye arbeidsplasser, kanskje opp mot 100, og da har over halvparten av dem som mister jobben, fått ny jobb. Så har vi gått inn med andre virkemidler for å skape nye arbeidsplasser. Og igjen: Jeg skal gjøre alt jeg kan for at jeg, når jeg kommer til Årdal, enten det er om ett år, to år eller tre år, skal kunne si: Også her lyktes vi med omstillingen fordi vi våget å satse på nye ting. Og det gjør denne regjeringen.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-03-01:
Jeg kan berolige representanten Sponheim med at statsminister Stoltenberg er enig med næringsminister Stoltenberg og finansminister Stoltenberg, men viktigere, med opposisjonsleder Stoltenberg, for jeg har heller aldri i opposisjon sagt at vi skal fryse dagens industristruktur, men det jeg har sagt, og det jeg står ved, er at staten må være aktiv i å få til nyskaping og nyetableringer, og spesielt må vi ha målrettede tiltak på de områdene hvor en del industribedrifter sliter. Derfor var det Arbeiderpartiet som tok initiativet til at det ble avsatt 100 mill. kr til omstilling i Høyanger og Årdal. Vi har lyktes i Høyanger. Der er omstillingspakken på plass. Nye arbeidsplasser er på plass, og det er faktisk god stemning i Høyanger. Vi jobber nå for at det skal bli like god stemning i Årdal, for vi har pakker, tiltak, forskning, utvikling, nye tilskudd og nye arbeidsplasser på plass, slik at vi skal kunne gjennomføre en vellykket omstilling i Årdal. Vi har god dialog med de ansatte og god dialog med kommunen. Det er det vi jobber for, og det er helt i tråd med hva jeg har sagt både i posisjon og i opposisjon gjennom mange år.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-03-01:
Det er faktisk litt komplisert å sammenligne denne regjeringens næringspolitikk med den forrige regjeringens næringspolitikk, og det skyldes at den forrige regjeringens næringspolitikk var veldig uklar. For først hadde man nesten tre–fire år der man argumenterte prinsipielt mot statlig aktivt bidrag til næringsutvikling. Det eneste målet var det man kalte næringsnøytralitet, og man kuttet og kuttet i statlige virkemidler som Innovasjon Norge. Så plutselig, i august 2005, tok Børge Brende sommerjobb som en slags sosialdemokratisk næringsminister og begynte å snakke pent om Innovasjon Norge og SIVA. Da ble vi litt utrygge på hva slags politikk denne regjeringen – altså den forrige – egentlig stod for. Nå er det altså slik at vi har økt innsatsen innenfor det statlige virkemiddelapparatet. Vi har ikke kuttet, men vi har gjort noen omdisponeringer, bl.a. har vi gjort noe i forhold til sjøfolk, som Høyre sa de var for, men som de ikke fulgte opp i praksis, og vi har også styrket de regionale utviklingsmidlene på Kommunaldepartementets budsjett med 120 mill. kr. Så vi styrker de statlige virkemidlene, nettopp for å kunne sette inn tiltak, enten det er i Skien eller i Årdal, for å kunne gjøre den type vellykkede omstillinger som vi bl.a. har sett i Glomfjord, i Porsgrunn og veldig mange andre steder i Norge. Vi er for aktive statlige virkemidler. Vi skal bruke dem, vi skal styrke dem, men når det gjelder Høyre, er det altså litt uklart hva de egentlig mener om det statlige virkemiddelapparatet, for de har ment to ting gjennom de siste årene. Det er helt klart at Regjeringen skal styre selskaper i henhold til de retningslinjer og de lover som gjelder, og det er også klart at vi derfor skal følge f.eks. aksjeloven. Vi skal ikke overprøve styrets ansvar, men det vi nå arbeider med, på ett viktig felt, er retningslinjer i forhold til opsjon og lederlønninger. Der har vi varslet at vi vil komme med forslag. Vi jobber med de forslagene, og det handler om å få mer kontroll med de helt urimelige opsjonsordningene som finnes i en del norske bedrifter. Det vil være styring, men gjennom lover og regler.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-03-01:
Vi har lang tradisjon for å gå inn med virkemidler og statlige støttetiltak i samarbeid med bedrifter og i samarbeid med kommuner mange, mange steder i Norge. Noen steder lykkes vi, og noen steder har vi ikke lyktes så godt. Men heldigvis er listen over de stedene hvor vi lykkes, veldig lang. Noen av de stolteste kapitlene i vår industrihistorie er de som viser hvordan vi har greid de store omstillingene, som faktisk har vært mye mer krevende enn dem vi står overfor f.eks. i Årdal, eller dem vi nå står overfor i Skien. Vi skal satse tungt på disse stedene for å lykkes slik og lykkes andre steder. Når det gjelder Meråker, har vi økt bevilgningene til regionale omstillingstiltak med over 100 mill. kr. Det gjør at mulighetene og rammene for å hjelpe kommuner som Meråker er større. Vi har ikke behandlet saken, vi er ikke ferdig med tiltakene, vi har ikke vurdert det, så jeg kan ikke si noe konkret om det nå. Men mulighetene, virkemidlene, verktøykassa for den type tiltak er vesentlig større nå etter regjeringsskiftet enn før, fordi vi nettopp la nye verktøy i verktøykassa for å hjelpe kommuner som f.eks. Meråker.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-03-01:
Jeg registrerer at Fremskrittspartiet snakker med litt forakt om de statlige virkemidlene som Regjeringen nå setter inn f.eks. i Årdal eller i Skien, ved bruk av ord som å vaske sin dårlige samvittighet osv. Vel, det handler ikke om det. Det handler ikke om å vaske noe som helst. Det det handler om, er å bidra til at mennesker som nå føler utrygghet for jobben, skal få jobb. Og så viser jeg til at vi har lyktes med det mange andre steder nettopp med liknende virkemidler, og derfor går vi inn med disse virkemidlene både i Årdal og Skien og andre steder i Norge. Vi skal lykkes på disse stedene, og vi skal kunne stå der om ett og to år og se at her fikk vi til nye arbeidsplasser. Det er riktig at vi ikke fulgte opp forslaget om avskrivningsregler, og det er fordi vi mente at andre ting var viktigere, f.eks. 0,5 milliarder kr ekstra til samferdsel, så det blir mer til veier enn det Fremskrittspartiet fikk til i sine budsjettforlik, mer penger til sjøfolk for å følge opp det Fremskrittspartiet ikke fikk til i sine budsjettforlik, og mer penger til bl.a. regional utvikling. Så vi har satset, vi, på tiltak som nå gir resultater. Hvordan det står til med min samvittighet, er egentlig helt underordnet. Det avgjørende er at de arbeidsledige får jobb og nye bedrifter skapes ved hjelp av Regjeringens politikk.