Olemic Thommessen (Høyre), 2007-12-18:
De frivillige organisasjonene i Norge representerer grunnleggende verdier i vårt samfunn. Fellesskapsfølelse og solidaritet er nært knyttet til det vi forbinder med dugnadsånd og fellesskapsarenaer der vi møtes i frivillig arbeid. De frivillige organisasjonene er tuftet på enkeltmennesker som finner sammen i felles interesser, og som gjennom personlig innsats skaper arenaer for utfoldelse, ikke bare for seg selv, men også bidrar til at andre får muligheter til å delta i aktivitet. Det er en dimensjon som er viktig å ha med seg. De frivillige organisasjonene utgjør ryggraden i det sivile samfunn og kan gjennom det være en motvekt til og et korrektiv til staten som maktfaktor. Ikke minst i vårt land har vi sett hvordan store folkelige organisasjoner bidrar til motkulturer, også i forhold til politisk arbeid. Vi har målrørsla som eksempel på det, og kanskje Nei til EU også er et eksempel på det. I denne sammenheng står de frivillige organisasjonenes evne til kritikk og uavhengig samfunnsengasjement sentralt. Det sivile samfunn er ikke bare en ufarlig sfære av fritidssysler. Det sivile samfunn utgjøres også av grunnleggende verdier som handler om befolkningens evne og vilje til å mobilisere når det gjelder ting de synes er viktige, uavhengig av statlig eller offentlig lederskap. Frivilligheten er også bidragsyter til viktige samfunnsmessige oppgaver. Ikke minst gjelder dette innenfor det humanitære området, der vi vet at det utføres svært viktige og sentrale oppgaver av store organisasjoner. Det ligger i sakens natur at frivilligheten fremstår som et bredt felt – mange forskjellige interesser, stor forskjell på organisasjonene, fra de store profesjonelle, nærmest bedrifter, til små sammenslutninger med bare noen få medlemmer. En samlet opposisjon fremmet i juni 2006 et forslag om å utarbeide en frivillighetsmelding. I dette forslaget, som vi også behandler nå, pekte vi på 13 forskjellige saksområder vi mente det ville være nyttig å få utredet. Det politiske hovedgrepet, kursen, som Espen Johnsen lurte på hvor var hen, kan han se der. Den lå nemlig i ønsket om tiltak av generell, overordnet karakter. Vi konstaterer at mange av disse problemstillingene dessverre kun er overfladisk behandlet eller ikke behandlet i det hele tatt i den foreliggende meldingen. I denne sammenheng er det skuffende at vi ikke er kommet lenger f.eks. når det gjelder spørsmålet om mva.-regelverket. Vi hadde også ventet at de lovene det hastet slik med å få vedtatt i vår, lov om innsamlingsaksjoner og lov om frivillighetsregisteret, ville blitt mer utfyllende satt i sammenheng. Ikke minst dreier dette seg om frivillighetsregisteret. Dette registeret har muligheter i seg til å bli et meget godt redskap i møte mellom frivilligheten og offentlig sektor. Det fordrer imidlertid at det utformes på en måte som skaper en oppslutning som også omfatter de små organisasjonene. Da må disse oppleve frivillighetsregisteret som et tjenlig verktøy, og offentlige myndigheter må gjennom aktiv tilpasning gi muligheter for rasjonalisering. I så henseende lå det mangler i den saken som ble behandlet i Stortinget før sommeren, og vi hadde gjerne sett en bedre oppfølging på det nå. Dette tatt i betraktning kan vi dessverre ikke si at vi har fått den helhetlige fremstillingen som vi hadde håpet på. Høyre og de andre opposisjonspartienes frivillighetspolitikk bygger på en sterk vektlegging av det sivile samfunns selvstendige stilling. For Høyre er dette en kvalitet i seg selv. Det sivile samfunns kraft og evne til kritikk og mobilisering er en fellesskapsverdi som ligger i naturlig forlengelse av Høyres vektlegging av det personlige ansvar. Vår politikk på området vil derfor være preget av ønsket om generelle tilnærminger og tilpasninger som bidrar positivt til den frivillige virksomheten, uten at offentlige midler legges ut som et agn for spesielle aktiviteter eller virksomheter. Dette opplever vi er ganske grunnleggende forskjellig fra regjeringspartiene, noe man først og fremst ser gjennom den tilnærmingen meldingen har. Meldingens struktur er kapittel for kapittel en systematisk gjennomgang av en rekke politiske målsettinger med derpå følgende analyse av hvordan det frivillige organisasjonsliv kan bidra til å oppfylle Regjeringens prosjekt. Den naturlige oppfølging av dette vil være en målrettet bevilgningspolitikk som tilgodeser gitte aktiviteter. Vi ser også tydelige tegn på dette i enkelte konkrete forslag, eksempelvis ved videreføring av Frifond-ordningen, der man skal gjøre tilpasninger som prefererer integrerende virksomhet. Det er et i og for seg prisverdig formål, men samtidig en klar instrumentell tilnærming, som slik sett også rimer godt med Regjeringens øvrige kulturpolitikk. Regjeringens utgangspunkt fører oss rett inn i et av de vanskelige områdene i forholdet mellom frivillighet og velferdsstatens virksomhet. Særlig på det humanitære området har frivilligheten gått foran med tiltak som etter hvert er innarbeidet som offentlige oppgaver, f.eks. sykehus og sjøredningstjeneste. Stort sett har det blitt utviklet et godt og konstruktivt samarbeid mellom organisasjonene og de offentlige aktørene som er involvert. Imidlertid har flere av disse oppgavene etter hvert blitt tatt inn i folks bevissthet som offentlige kjerneoppgaver. I mange tilfeller betyr det at det offentlige bygger ut tilsvarende virksomhet, og at man i mange tilfeller kommer i et konkurranseforhold. Fra SVs side har man lenge hatt et standpunkt om at staten burde overta en del av disse virksomhetene, eksempelvis Redningsselskapet og deres oppgaver. Høyre mener det er svært viktig at man opprettholder det private engasjementet den frivillige innsatsen betyr. For det første bidrar organisasjonene på en måte det ikke uten videre er gitt at staten kan. Men viktigere er det at dette engasjementet åpenbart betyr noe for den generelle solidariteten i vårt samfunn. En velutviklet velferdsstat gir heldigvis gode støtteordninger gjennom livet, men baksiden av denne medaljen er at vi fort kan komme dit at vi fraskriver oss ansvar i trygg forvissing om at det offentlige tar det for oss. Her representerer frivilligheten en motkraft vi alle er tjent med skal holdes levende. Her møter vi en annen ideologisk betinget barriere, nemlig der private organisasjoner driver virksomhet i konkurranse med offentlige på områder der dagens regjering på prinsipielt grunnlag foretrekker de offentlige. Eksempelvis ser vi dette innenfor barnevernet og rehabilitering. Riktignok ser vi at Regjeringen modifiserer seg i den forstand at man fra det hold skiller mellom kommersiell og ideell virksomhet. Imidlertid er det selv med dette utgangspunktet i mange tilfeller langt igjen før ideell og offentlig virksomhet konkurrerer på like vilkår. Regjeringens tilnærming fører oss inn på en vei der organisasjonene i stadig sterkere grad vil være avhengig av et nært forhold til staten. Støtteordninger og virkemidler er rettet inn mot de enkelte felt og oppgaver som vil skape et avhengighetsforhold det kan bli krevende å balansere. De frivillige organisasjonenes stadig sterkere orientering mot offentlige myndigheter avspeiles også i den utviklingen vi har sett når det gjelder samarbeid organisasjonene imellom. Etter mer eller mindre mildt press fra statens side har de frivillige organisasjonene strukturert seg i pyramidale organisasjoner med nasjonale ledd, som har i oppgave å ivareta kommunikasjon med departement og storting. Jeg understreker at denne organiseringen i utgangspunktet ikke nødvendigvis er negativ, men vi ser jo at dette skaper en god mulighet til å øve statlig innflytelse overfor organisasjonene. Høyre har særlig merket seg at man nå har lagt inn den øverste sten i pyramiden, Frivillighet Norge. Vi har merket oss at denne organisasjonen har fått særskilt behandling i visse sammenhenger i forbindelse med høringer, og vi har merket oss at Regjeringen i statsbudsjettet bidrar med en egen stilling i Frivillighet Norge der man skal jobbe med å implementere integreringsdimensjonen og dermed Regjeringens prestisjeprosjekt nr. 1, Mangfoldsåret. Frivillighetsmeldingens første kapittel understreker betydningen av frivillighetens selvstendighet. Skal selvstendigheten, altså autonomien i det frivillige, være noe mer enn en festformulering, må også politikken på området balanseres slik at man ikke gjennom gode hensikter og formål lar dette gli ut. Høyre vil derfor fortsette å etterspørre generelle virkemidler og en politikk der båndene mellom politiske mål og frivillig virksomhet ikke blir vevet sammen, slik at frivilligheten setter nesen etter de politiske målene.