trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2016-11-23:
«I 2015 ble hele 12 500 dekar av Statskogs eiendommer lagt ut for salg i Trøndelag, til tross for sterke protester fra bl.a. Nord-Trøndelag Jeger- og Fiskerforbund, som på sitt årsmøte krevde en umiddelbar stans og retrett i alt som har med salg av Statskog SF å gjøre. 'Vi ber-ikke selg Statskog! Ikke selg arvesølvet vårt', var oppfordringen. Kan statsråden forsikre om at jegere og fiskere også i framtida vil sikres samme tilgang til jakt- og fiskeområder til en overkommelig pris som før salget av Statskogs eiendommer?»
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2016-11-23:
I Stortingets forretningsorden står det at i spørretimen er det representantene som kan stille spørsmål til statsråden, og så ser jeg at en opplagt statsråd har lyst til å snu litt på dette her i dag ved å stille veldig mange spørsmål til representanter som ønsker å få informasjon fra regjeringen. Arbeiderpartiet er for effektiv skogsdrift. Derfor ønsket man å arrondere eiendommer. Det jeg spør statsråden om, er hvordan man vil ivareta det andre kjerneområdet som Statskog holder på med, friluftsliv – hvordan man vil sikre allmennheten, folk flest, muligheten til å drive jakt og fiske når man avhender så store eiendommer. Så har vi også sagt at vi vil sette en fot i bakken når det gjelder skogsalg, for å se om det er fornuftig å selge i det omfanget som regjeringen legger opp til. Så håper jeg statsråden kan svare meg – som er spørreren – på hvordan han vurderer friluftsdimensjonen og mulighetene for folk flest til å drive jakt og fiske når man skal selge så store arealer av utmarka.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2016-11-23:
Det er private grunneiere som sikrer god tilgang til jakt og fiske for allmennheten, jeg er helt enig med statsråden i det, men det jeg prøver å få statsråden til å svare på, er hvordan man ser på den mer prinsipielle tilnærmingen, det at Statskog – som eier på vegne av fellesskapet – skal ha et minimum av utmarksareal for å sikre disse verdiene for framtidige generasjoner. For det er store arealer i dag som Statskog tilgjengeliggjør for allmennheten. Jeg har lyst til å spørre mer konkret: Friluftsliv er et av kjerneområdene til Statskog i dag. Et annet kjerneområde ble avviklet nærmest med et pennestrøk av statsrådens forgjenger. Er det sånn at man ønsker å utvikle dette virksomhetsområdet for Statskog, at Statskog skal være en aktiv forvalter av utmarka vår, eller ønsker man å begrense dette? Er ikke dette viktige verdier for statsråden?
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2016-05-12:
Jeg vil på vegne av representanten Kjersti Toppe og meg selv framsette et representantforslag om ikke å tillate en praksis med fosterreduksjon.
Lise Solveig Wiik (Arbeiderpartiet), 2016-05-12:
Statsråden utdyper på en god måte begrepet «stalking» og tilkjennegir hvor alvorlig han ser på situasjonen for den som blir utsatt for stalking. Det er svært gledelig. Jeg vil likevel påpeke at erfaringer har vist at tiltak som omfatter spesielt små grupper, får sjelden tilstrekkelig oppmerksomhet, som f.eks. voldtekt, tilbud til voldsutsatte barn osv. Så mitt spørsmål til statsråden er følgende: Hvordan vil statsråden sikre at denne straffebestemmelsen blir godt fulgt opp i praksis?
Lise Solveig Wiik (Arbeiderpartiet), 2016-05-12:
Kartlegginger utført av IMDi viser at barn blir brukt som tolk ved flere anledninger. Det gjelder offentlige kontorer, hos fastleger, i barnevernet, i straffesakskjeder, i grunnskolen og ved Nav-kontorer, der det er åpenbart at barn i funksjon som tolk kan bli involvert i vanskelige sider ved voksnes livssituasjon, som barn ikke skal belastes med. Dette er en praksis som ikke kan fortsette. I dag er det ikke lovfestet noe forbud mot bruk av barn som tolk i gjeldende lovgivning, men det følger av Grunnloven § 104 annet ledd at barnets beste skal være grunnleggende hensyn ved handlinger og avgjørelser som berører barnet. Barns beste er også et prinsipp i FNs barnekonvensjon. Tolking er også en profesjon. Det er et fag som det kreves tolkefaglige kvalifikasjoner for å utføre, og det er åpenbart at barn ikke innehar disse formelle kvalifikasjonene. Det vil derfor alltid være en fare for at informasjon misoppfattes, og at saker ikke blir godt nok belyst. Departementet foreslår nå – gledelig – å lovfeste et forbud i forvaltningsloven mot bruk av barn som tolk eller som formidler av informasjon mellom forvaltningen og private. Komiteen er enstemmig i sin støtte til det framlagte forslaget. Det vil medføre økonomiske konsekvenser å bruke profesjonelle tolker i større omfang, men det legitimerer ikke bruk av barn i tolketjeneste. Jeg forventer derfor at regjeringen følger opp de økonomiske konsekvensene og sørger for det økonomiske handlingsrommet som er nødvendig for utdanning og bruk av profesjonelle tolker. Jeg vil også peke på komiteens klare syn om at samtykke fra voksne familiemedlemmer, eller fra barnet selv, ikke kan frita forvaltningsorganet for forbudet i loven. Barn må få være barn og ikke bli pålagt å utføre tjenester som er voksnes ansvar.
Lise Solveig Wiik (Arbeiderpartiet), 2016-05-12:
Det har utviklet seg et behov for felles regelverk for Statens barnehus. Det skal være et likeverdig tilbud ved de ulike barnehusene. Det kan ikke være slik at kvaliteten på tilbudet avhenger av hvor en bor i landet. Dette gjelder barn og unge som er sårbare, barn og unge med utviklingshemning som har vært utsatt for eller vitne til vold eller overgrep. Det skal være krav om høy faglig kompetanse, slik at best mulig blir gitt til alle. Høringen viste at organisasjoner som arbeider med og for barn, er enig i at et felles overordnet regelverk må på plass. Barnehusene ble etablert under den forrige regjeringen og det ble sørget for øremerkede midler. Det behovet er der fortsatt, og jeg forutsetter at regjeringen sørger for tilstrekkelig økonomisk handlingsrom videre. Arbeiderpartiet ber regjeringen legge fram lovforslag om et felles nasjonalt regelverk for Statens barnehus. Et nasjonalt regelverk skal sikre god, helhetlig og tverrfaglig oppfølging av brukerne ved barnehuset. Regelverket må inneholde konkrete kvalitetskrav til gjennomføring av medisinske undersøkelser. I høringen ble det påpekt av barneombudet at under 20 pst. av barna fikk medisinsk undersøkelse i 2015. Dette er ikke akseptabelt. En så sårbar gruppe av barn og unge har krav på et bedre og tryggere tilbud. Arbeiderpartiet mener at et godt og helhetlig tilbud til brukere av barnehus rundt om i landet best blir ivaretatt gjennom lovforslag om et felles nasjonalt regelverk. Jeg tar dermed opp mindretallets forslag.
Hårek Elvenes (Høyre), 2016-05-12:
I dag blir personforfølgelse straffbart og kan straffes med inntil fire år. Det er dessverre nødvendig. Det er litt for mange mennesker som blir utsatt for trusler om vold og personforfølgelse. Dette nye straffebudet må ses i sammenheng med andre straffebud som finnes på det samme området i kampen mot vold i nære relasjoner, nemlig kontaktforbud og besøksforbud. Riksadvokaten har i flere sammenhenger, senest i mål- og prioriteringsdirektivet, presisert at besøksforbudet skal følges opp når det er brudd på dette. Som foregående taler var inne på, ble det fra 01.01.2013 mulig å idømme bruk av såkalt omvendt voldsalarm. Problemet er at i dag finnes det relativt få dommer for bruk av omvendt voldsalarm. Dette kommer i tillegg til besøksforbudet. Riksadvokaten har også i sitt mål- og prioriteringsdirektiv påpekt at bruk av omvendt voldsalarm må brukes mer. Det har også Stortinget gjort. I behandlingen av Dokument 8:74 for 2014–2015 sa komiteens flertall: «Når et kontaktforbud eller andre virkemidler ikke respekteres, skal omvendt voldsalarm etter flertallets mening benyttes i større grad enn i dag.» Hvorfor tar jeg dette opp og gjentar dette? Jo, ut fra det faktum at det fortsatt er få dommer om bruk av omvendt voldsalarm og det faktum at det er kommet ny teknologi på området som gjør omvendt voldsalarm langt mer driftssikker og kan gjøre bruken av omvendt voldsalarm mer rettet mot formålet som den egentlig er tenkt til. Derfor går det en henstilling fra komiteen og Stortinget også i dag under denne debatten om å ta i bruk omvendt voldsalarm i sterkere utstrekning enn man har gjort hittil.
Hårek Elvenes (Høyre), 2016-05-12:
Utgangspunktet er at straff skal ilegges av domstolene. På en rekke områder finnes det i dag hjemmel for at forvaltningen kan ilegges straffelignende reaksjoner, definert som administrative sanksjoner. Et hovedmål med proposisjonen er å legge til rette for mer enhetlig behandling av saker der administrative sanksjoner benyttes innenfor rettslige rammer. Proposisjonen inneholder ikke forslag til nye hjemler for administrative sanksjoner og reaksjoner. Utgangspunktet i norsk rett er at straff skal ilegges av domstolene, men at administrative sanksjoner ofte kan være et riktig alternativ til straff og straffeforfølging. Forutsetningen for bruk av administrative sanksjoner må være at det er rettssikkerhetsmessig forsvarlig, og at administrative sanksjoner ikke bør brukes dersom mindre inngripende tiltak som pålegg eller tvangsmulkt vil sikre overholdelse av lovgivningen. En samlet komité stiller seg bak proposisjonen om at administrative sanksjoner som utgangspunkt bare brukes ved mindre alvorlige lovbrudd. Overfor foretak, derimot, er det større rom for bruk av disse sanksjonene, men her gjelder også kravene til rettssikkerhet. De nye reglene vil samlet sett sette nødvendige rettslige rammer for bruken av administrative sanksjoner. En enstemmig komité er enig i forslaget om nytt kapittel i forvaltningsloven for saker om administrative sanksjoner. Det nye kapitlet skal sikre at reglene kommer til anvendelse i alle sektorer av forvaltningen, med mindre særlovene selv gjør unntak. Dette gir mer enhetlig og oversiktlig regelverk, som setter ordningen med administrative særreaksjoner i system. En samlet komité understreker at de nye reglene i forvaltningsloven er et viktig tiltak for å trygge rettssikkerheten for enkeltpersoner og virksomheter som utsettes for administrative sanksjoner fra forvaltningen. For at de nye reglene skal fungere etter sin hensikt – og det bør jo være hensikten, for å si det slik – er det nødvendig å framheve viktigheten av at forvaltningsorganet har rett kompetanse, og at de riktige systemene eksisterer for korrekt saksbehandling. Å gi myndighet til bruk av administrative sanksjoner bør begrenses dersom det er uklart hvorvidt det aktuelle forvaltningsorganet har den nødvendige kompetansen for å gjennomføre en saksbehandling som på alle mulige måter ivaretar rettssikkerheten. Til slutt: Det har ved en inkurie sneket seg inn en feil i merknadene. Det dreier seg om spalte 2 på side 4, avsnitt 4, i merknadene. Der står det: «Disse sanksjonene kan være overtredelsesgebyrer eller pønalt pregede tilbakekall av offentlige tillatelser, også kalt administrativt rettighetstap.» Så kommer poenget: «Eksempler på dette kan være tilbakekall av skjenkebevilling eller byggetillatelse.» Tilbakekalling av byggetillatelse er ikke å betrakte som et administrativt rettighetstap, ei heller som en administrativ sanksjon.
Hårek Elvenes (Høyre), 2016-05-12:
Det er da enda godt at det ikke er justiskomiteens leder som skal skrive historien om denne regjeringen, for det ville blitt direkte historieforfalskning. De åtte årene som den rød-grønne regjeringen satt med makten, var åtte samfulle mørke år for kriminalomsorgen og fengselskøavvikling i Norge. Den forrige regjeringen klarte ikke på egen kjøl å generere ett nytt fengsel. Halden fengsel var unnfanget av Bondevik-regjeringen og sjøsatt av den. Den forrige regjeringens oppgave var å bevilge penger til noe som lå ferdig på et brett til å bli bygd. Kritikken mot Nederland begynner etter hvert å lyde nokså hult. Nederland-prosjektet er en suksesshistorie. Det er jo faktisk kø, det er ønske blant de innsatte om å få lov til å sone i Nederland. Det er jo klart at når man har fått ekstra plasser i Nederland, frigjør man også plasser i Norge, med den fleksibilitet, som justisministeren var inne på, som ligger i det til å kunne tilpasse soningsplassene til soningsbehovet. Det er mange måter å få ned en soningskø på, men det denne regjeringen i hvert fall ikke har gjort, er å nedkorte soningstiden. De som skal sone i dag, soner den domslengden som de faktisk er ilagt, og det er viktig med hensyn til straffens forebyggende, preventive, effekt.
Hårek Elvenes (Høyre), 2016-05-12:
Paradeargumentet til Arbeiderpartiet og representanten Henriksen er at man overførte vedlikeholdsansvaret knyttet til fengslene til Statsbygg. Ja, hadde man ikke vedlikeholdsansvaret da dette lå under Justisdepartementet og kriminalomsorgen? Hadde man ikke ansvaret for den totale statsforvaltningen i den rød-grønne perioden? Faktum er – og det kan man lese i offisielle dokumenter, det står i merknadene til kriminalomsorgsmeldingen som vi behandlet – at vedlikeholdsetterslepet i fengslene økte med flere hundre millioner kroner i den rød-grønne perioden. Det kunne man ha gjort noe med, slik denne regjeringen gjør. Ved å bygge erstatningsplasser på Eidsberg og Ullersmo klarer man altså å fjerne et akkumulert vedlikeholdsetterslep i Oslo fengsel på 500 mill. kr. Man klarer å stenge ned en avdeling ved dette grepet. Det er jo ikke en genistrek i den forstand, man har ikke funnet opp kruttet på nytt. Men dette valgte regjeringen å gjøre, i motsetning til den foregående regjeringen, som ikke gjorde det. Den prioriterte annerledes, og da får man heller stå opp og si det. Resultatet ble som det ble, vedlikeholdsetterslepet akselererte og kom opp i den høye sum av 4,5 mrd. kr – før denne regjeringen tok hånd i hanke med situasjonen.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2016-05-12:
Hvis man skal stille et spørsmål i dag, bør kanskje spørsmålet være hvorfor vi ikke har gjort dette tidligere. Når det gjelder personforfølgelse og vold i nære relasjoner, er det et tema som har vært diskutert gjentatte ganger. I dag går vi altså et trinn videre og innfører et lovforbud. Jeg synes det må være lov å si at det strengt tatt er et paradoks. Samtidig vil jeg gi regjeringen honnør for at det faktisk skjer. Jeg tror at en av de store vanskelighetene når det gjelder personforfølgelse, er de som opplever å bli utsatt for det. Man har vanskeligheter med å forstå hva som gjør at en annen person trekkes så intenst mot en. Jeg tror heller ikke automatisk at en lovsanksjon eller en straffereaksjon mot en person som gjør det, vil forhindre det, men det vil gi iallfall gi offeret en oppmerksomhet og en følelse av at en ivaretas, fordi loven nettopp skal sikre at sånne ting ikke skjer. Dersom en person til de grader er styrt av fokus mot en annen person, er jeg redd for at loven som sådan ikke vil forhindre det, men det vil kunne gi en reaksjon. Det er også noe av det som er viktig med å ha et lovverk, at den som er offer, kan føle at man blir forstått, man blir ivaretatt, og at loven tar hensyn til meg også i en sånn setting. Derfor støtter jeg selvfølgelig fullt opp om dette, for loven skal beskytte og sørge for at de som utsettes for unødvendig oppmerksomhet, i større grad kan leve livet sitt mest mulig normalt. Forrige taler og saksordføreren var inne på det med vold i nære relasjoner og omvendt voldsalarm. Jeg slutter meg til det som har vært sagt så langt, og håper at regjeringen øker fokuset på det, fordi det å være et offer er ikke noe man velger, det er en situasjon man ofte havner i. Gjennom at man lar den personen som har vært offeret, videreføres som offer fordi man ikke har gode nok verktøy for å forhindre det, er helt urimelig. Det betyr at gjerningspersonen framstår som en slags vinner fordi systemet ikke evner å sette fokus på den personen, men lar altså offeret gå rundt og bruke voldsalarmen. Derfor er bruk av omvendt voldsalarm et godt tiltak som bør støttes og videreføres fullt ut.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2016-05-12:
La meg først takke saksordføreren for en grundig og god gjennomgang av saken. Og så tillater jeg meg også å gi uttrykk for en nyanse i forhold til forrige talers påpekning av hva som er viktigst. Jeg oppfatter at representanten Jorodd Asphjell fra Arbeiderpartiet påpeker at kommunene er det viktigste. Jeg tror med respekt å melde at det er enkeltmennesket som er det viktigste. Det er holdningen til den enkelte som avgjør hva du gjør, og hva du ikke gjør. Og så kan man selvfølgelig si at enkeltmennesket styres av kommunen. Jeg hadde håpet at det var omvendt – fra mitt ståsted i hvert fall. Men nok om det. Denne loven er det ikke tvil om at det også er behov for. På samme måte som i den forrige saken vi hadde, er dette en nødvendighet, rett og slett fordi man ønsker å gi et klart signal fra lovgiver og fra samfunnets side om hva som er akseptabelt, og hva som ikke er akseptabelt. Jeg tror kanskje at det beste/verste eksemplet er det som skjedde i London. Da folk som bodde i London, fant ut at det var deres egne andre og tredje generasjon som angrep dem, tror jeg det gjorde noe med dem. Jeg vet ikke om loven som sådan vil forhindre dette, men hvis loven kan forhindre én rekruttering eller ett angrep her, har loven vært en suksess etter mitt skjønn. Det er også ambisjonen i dag, sånn som jeg forstår det, å gi et klart signal til alle som vurderer å reise ut og bidra i konflikter som ikke er aktverdige, for å bruke det begrepet, om at loven vil gjøre jobben sin. Og jobben vår, som representanter for den lovgivende forsamlingen, er å sørge for å bidra til at man har et lovverk som ivaretar og beskytter samfunnet i alle ledd. I så måte er dette et skritt i riktig retning, samtidig som man også har tatt høyde for at de som har et aktverdig formål, fortsatt kan støtte opp om sin kamp for å bekjempe urettmessighet.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2016-05-12:
Det er tydelig at justiskomiteen er inne i en god stim, så jeg skal fortsette i samme retning. Dette er en enstemmig sak, som vi selvfølgelig forventer at et samlet storting slutter seg til. Man kan vel kanskje også si at det er ulik viktighetsgrad på sakene man behandler, men for dem som berøres, er den saken som berører dem mest, den aller viktigste. Den saken som jeg skal legge fram nå, omhandler et lovforbud mot å bruke barn som tolk mellom forvaltningen og private. Man kan jo kanskje stille spørsmålet: Hvorfor har vi ikke gjort dette før? Svaret får eventuelt ligge i lufta, men vi gjør det i dag, og det er et skritt i riktig retning. Det viktigste med det er at man forhindrer at barn kan settes i en lojalitetskonflikt mellom sine nærmeste og forvaltningsapparatet. Det vil være urimelig og kan i hvert fall føre til situasjoner og opplevelser som barn ikke skal utsettes for. I så måte ryddes det opp i det. I tillegg er det vel sånn at når man har bruk for en tolk, skal tolken ha den nødvendige kompetansen til å sikre den parten han eller hun skal forestå tolkingen for. Det gjør man igjen ved å si at barn ikke skal gjøre det, det skal altså brukes et profesjonelt tolkeapparat. Heldigvis er det samtidig tatt inn et unntak som går på nød og nødbestemmelser. Det er en selvfølge at man kan ikke lete etter en tolk hvis en krise oppstår – da gjør man det beste ut av situasjonen der og da og sørger for at man løser ting umiddelbart. Med dette anbefaler jeg atter en gang en samlet innstilling fra justiskomiteen.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2016-05-12:
Det fine med å beskrive historien er at man kan gjøre det helt subjektivt. Det er selvfølgelig en god ting, for da kan man definere bort det ubehagelige, og så kan man klamre seg til det man mener er riktig – som vi nettopp har hørt eksempler på fra denne talerstolen. Samtidig gir jeg Arbeiderpartiet honnør fordi man ønsker å påpeke noe som man åpenbart ikke er fornøyd med. Det gjør man rett i, fordi man selv hadde ansvar for den samme sektoren i åtte år uten at det ble gjort noen store løft, slik jeg husker historien, i hvert fall. Men igjen – det betyr ikke at det ikke er en god ting å påpeke det nå, og også påpeke at dagens regjering ikke har gjort nok. Samtidig vil det vel være slik at Stortingets sammensetning vil variere framover, så dette kommer sikkert til å gjenta seg, men fra ulike posisjoner. For Fremskrittspartiets del er poenget at de som skal gjennomføre en straffesanksjon gjennom et fengselsopphold, skal gjøre det på de gitte betingelsene som loven trekker opp. Det betyr at de hensynene som skal tas, er regjeringen ansvarlig for at overholdes. Slik skal det være, og slik må det være. Stortinget kan ikke akseptere lovbrudd fra verken den ene eller den andre parten, men de som per definisjon er straffet for et lovbrudd, skal altså stå til rette for det lovbruddet. I så måte er vi på rett vei. Regjeringen har påpekt at vi trenger en større soningskapasitet. Det er rett som forrige taler var inne på, at man i liten grad påpekte direkte kvinners posisjon i Meld. St. 12 for 2014–2015, men Meld. St. 12 omhandlet soningskapasitet – slik jeg husker det, i hvert fall – dvs. totalbildet. Det mener jeg man har håndtert på en god måte; man har allerede startet oppfølgingen av det gjennom revidert nasjonalbudsjett, som ble lagt fram i går. Fra Fremskrittspartiets side er det som sagt slik at den som begår en handling vedkommende gjerne ikke burde ha begått, får en dom for det. Da må vedkommende gjennomføre straffen sin innenfor de premissene som loven når det gjelder straffegjennomføring, trekker opp.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2016-05-12:
Min gode venn og tidligere justisminister Knut Storberget sa en gang at man blir antakeligvis ikke gjenvalgt til nasjonalforsamlingen ved å snakke om innhold og soningskapasitet. Det har han sannsynligvis rett i, for det er mange andre områder som er vel så heftige å diskutere, og som samfunnet rundt oss er mer opptatt av. Samtidig er det nødvendig at man gjør det. Sett i lys av den debatten som har gått her nå, om historiebeskrivelse, er det riktig som forrige taler var inne på, at Meld. St. 12 for 2014–2015 tok for seg statusen ved kvaliteten på de norske fengslene, og den er – med respekt å melde – meget variabel, for å si det forsiktig og pent og pyntelig. Etterslepet er altså på flere milliarder kroner, og det har ikke oppstått i denne valgperioden. Det er historisk betinget, fra flere regjeringer tilbake. Av og til tror jeg – det er mulig jeg er naiv – at man får større respekt ved å innrømme at det man har gjort, ikke er fullt ut godt nok, men det var så langt som man kom. Jeg tilhører dem som har tro på at ærlighet faktisk er det beste, selv når det ikke er behagelig og moro. Derfor er det helt klart at når det gjelder saken om Nederland, har regjeringen som sitter nå, vurdert flere ulike muligheter. Man kunne kjøre en modell som Bondevik II så vidt var innom sammen med Arbeiderpartiet, med framskutt prøveløslatelse, man kunne innføre direkte rabattordninger i enden av soningstiden, slik som det ble gjort under Stoltenberg II, eller man kunne tenke nytt. Det har dagens regjering gjort. Man så at det fantes ledig kapasitet. Man greide å lage et regime som ivaretar norske krav. Og man ser at det faktisk er en suksesshistorie, fordi innsatte i Norge som ønsker å bli ferdig med dommen sin og komme seg videre i livet, kan reise til Nederland, gjennomføre et godt soningsopphold og komme tilbake og være ferdig med det. Men løsningen til enkelte andre her er at slik kan vi ikke ha det fordi køen er på en måte et verktøy til å skape oppmerksomhet om seg selv. For oss, Høyre og Fremskrittspartiet, er det snakk om å ta hensyn til enkeltmenneskene, la dem gjennomføre, la dem bli ferdige, og la dem komme tilbake og delta i samfunnet på ordinær måte. Det er ingen, fra denne talerstolen, som har antydet at kvinner på noen som helst måte skal ha det dårligere enn menn – tvert imot. Likevel og samtidig er det et faktum at menn er klart i overtall. Det skal altså ikke være slik at budsjettet skal vektes ut fra en proporsjonalitet. Det gjelder for plasser, men innholdsmessig finnes det ingen unntak for at noen skal behandles dårligere enn andre. Denne regjeringen drar ting i riktig retning, i motsetning til den foregående.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-05-12:
Det gjøres på ordinær måte. Det er ved anmeldelser en kommer over denne typen saker, og politiet skal være rustet til å håndtere oppfølging og etterforskning av denne typen saker. Det vi gjør nå, er å gi politiet et mye mer effektivt virkemiddel i etterforskningen og iretteføringen ved at det er en klar lovhjemmel, dvs. to klare lovhjemler, som kan benyttes for denne typen kriminell aktivitet. Det som jeg tror også vil være et virkemiddel, i tillegg til at vi selvfølgelig har den ordinære styringsdialogen, er at Stortinget nå er enig i at straffverdigheten er sterk. Det er kriminalitet som skal straffes med inntil fire års fengsel. Selv om det er relativt få som utsettes for det, er jeg helt overbevist om at politiet tar disse tilfellene på alvor. I noen av de mest ekstreme tilfellene kan det faktisk føre til annen type mer alvorlig kriminalitet hvis en ikke irettefører tidlig.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-05-12:
Som representanten Rotevatn vet, er påtalemyndigheten uavhengig i enkeltsaker, og derfor vil det være påtalemyndigheten som vil vurdere hvorvidt allmenne hensyn foreligger eller ikke. Og så har jeg stor tillit til at påtalemyndigheten er koblet på den virkelige verden, og derfor er godt i stand til å foreta en sånn type vurdering.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-05-12:
Noen ganger kan man få inntrykk av at noen av tilslutningsavtalene har et veldig formelt preg, men Prüm-avtalen, som gjelder tilslutning til samarbeid med EU-landene, har en ganske stor realitet. Jeg vil takke saksordføreren for en god gjennomgang av realitetene i saken, for det handler rett og slett om å styrke det internasjonale politisamarbeidet i Europa. Jeg er veldig fornøyd med at vi har fått til denne tilslutningsavtalen, at vi nå endelig får sanksjonert den og får sørget for at Norge får så gode samarbeidsmuligheter med europeisk politi som det er behov for å ha. Vi har en situasjon hvor organisert kriminalitet og annen alvorlig kriminalitet i mye større grad enn tidligere er grenseoverskridende. Tidligere hadde man bander som gjennomførte ulik kriminell aktivitet, også velorganisert, innenfor norske grenser, men det symptomatiske nå er at den kriminaliteten ikke lenger forholder seg til landegrenser. Det er avgjørende at vi har et nært og godt politisamarbeid, og dette vil gi gode praktiske rammer for det. I tillegg inneholder Prüm-avtalen bestemmelser om bistand mellom avtalelandene, som kan være viktig også for Norge i bestemte situasjoner og sikre en plattform for den bistanden som kan være avgjørende i ulike beredskapssammenhenger. Jeg har også lyst til kort å nevne at PCSC-avtalen med USA er en avtale som amerikanske myndigheter har vært veldig opptatt av skal komme på plass, bl.a. som en del av – som saksordføreren også riktig pekte på – videreføringen av Visa Waiver-programmet, som Norge er en del av. Det at vi nå får et enda tettere og nærmere søkesamarbeid, er veldig positivt. Når det gjelder PCSC-avtalen, vil søkemuligheten der i praksis dreie seg om fingeravtrykk, ikke DNA, slik situasjonen er i dag, på grunn av amerikansk lovgivning. Det kan jo endre seg etter hvert. Det er faktisk en ganske stor dag i dag for kampen mot organisert og alvorlig kriminalitet og terror.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-05-12:
Det spørsmålet må bero på en åpenbar misforståelse. At vi har bedre tilgang til soningsplasser, gjør jo at vi får frigjort plasser for kvinner i særskilte avdelinger og bedre tilrettelegging av soningsplasser for kvinner. Hvis vi hadde hatt et enda sterkere press på de soningsplassene vi har i Norge, ville forholdene for kvinner ikke vært bedre – snarere tvert imot. Det vi har oppnådd med å ha fengselsplasser i Nederland, er at presset på norske fengselsplasser er dramatisk redusert, soningskøen er halvert, soningskøen for kvinner er mye kortere, og vi har en mer effektiv straffegjennomføring. Så jeg forstår rett og slett ikke premissene bak det spørsmålet. Hvis vi skulle hatt et tilsvarende antall fengselsplasser i Norge, ville vi betalt omtrent den samme summen per fengselsplass, i tillegg til at vi måtte hatt inndekning for investeringskostnadene. Så det er et spørsmål som jeg har vanskelig for å forstå grunnlaget for, rett og slett.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-05-12:
Jeg vet ikke om den endringen av formulering gjorde premissene verken klarere eller bedre, for mitt vedkommende i hvert fall. Det er mulig det er min evne til å oppfatte hva representanten egentlig er ute etter, som ikke strekker til, men poenget er at det ved et lavere press på fengselsplasser i Norge, vil være lettere å tilrettelegge for kvinner som soner i fengsler. Det er fortsatt kvinner som ikke soner på tilfredsstillende vilkår, for å kalle det det, når det gjelder skjerming fra mannlige innsatte. Så det å ha lavere press på fengsler og fengselsplasser i Norge vil kunne bidra til bedre tilrettelegging for de kvinnelige innsatte som soner i ordinære fengsler. Så jeg har fortsatt store problemer med å forstå hvordan finansieringen av fengselsplasser for mannlige innsatte i Nederland, som bidrar til å forbedre situasjonen for alle innsatte i Norge, skulle være utfordrende i dette bildet.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-05-12:
Opptrappingsplanen vil bli lagt frem i henhold til det som er planen. Det er i hvert fall planen. Men jeg har fortsatt vanskelig for å forstå hva representanten Henriksen er ute etter. I en situasjon hvor det i utgangspunktet er for få soningsplasser, vil en situasjon hvor en får flere soningsplasser – i dette tilfellet i Nederland – føre til at presset på soningsplassene i Norge blir lavere. Det betyr at det blir noe mer handlingsrom til å individrette soningsforholdene for de innsatte, også for kvinner. Det er egentlig ikke nødvendig å legge frem noe mer dokumentasjon på det. En kan se på soningsstatistikken, se hvor høy utnyttelse det er av soningsplasser, og hvordan dette arbeidet skjer i praksis. Det er ikke mulig for meg å forstå at det skal være en sammenheng mellom et dårlig tilbud for kvinner i norske fengsler, og det at vi finansierer fengselsplasser i Nederland. Jeg synes det er en veldig søkt problemstilling, og jeg håper vi for fremtiden kan være mer konstruktive i å løse de utfordringene vi faktisk er enige om at skal løses, istedenfor å komme med slike fiktive problemstillinger.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-05-12:
Som representanten Klinge er godt kjent med, jobber regjeringen nå med en opptrappingsplan for kriminalomsorgen, og der vil disse spørsmålene bli berørt. Det vil være veldig uhensiktsmessig av justisministeren, som skal legge frem dette for Stortinget, å gå inn på enkeltprosjekter av den typen som spørreren tar opp.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-05-12:
Det burde egentlig ikke være nødvendig å ta ordet på nytt så sent i debatten, men komitélederens innlegg var så fullt av feil at jeg kan rett og slett ikke la det stå uimotsagt. Blant annet hevder komitélederen at denne regjeringen prioriterer leie av fengselsplasser i Nederland foran bygging av fengselsplasser i Norge. Det er direkte feil. Vi bygger 179 fengselsplasser akkurat nå, som blir ferdig i løpet av dette året, i Eidsberg og på Ullersmo. Det er 179 plasser som bygges i Norge. Det som er problemet, er at vi overtok regjeringsmakt etter en regjering som ikke hadde bygget det nødvendige antall fengselsplasser. Det var ingen samlet plan for kapasitetsbehov fremover. Det var ingen samlet opptrappingsplan for hva som skulle prioriteres fremover. Derfor var det et enormt arbeid som måtte gjøres – 4,5 mrd. kr i vedlikeholdsetterslep på norske fengsler. Det er en kjempeutfordring å ta over et slikt bo. Derfor har det vært viktig for denne regjeringen å sikre at vi skal ha den samlede totale oversikten og sikre det nødvendige trykket for å få nødvendige fengselsplasser i Norge. Men da må vi først løse det akutte problemet, og hvordan kan vi løse et akutt problem som er der akkurat nå? Jo, da må vi finne kapasitet andre steder, og heldigvis har vi en veldig kreativ regjering som fant en løsning, sammen med bl.a. Kristelig Folkeparti, ved å leie fengselsplasser i Nederland for å sikre nedbygging av soningskøen. Det har resultert i at vi har halvert soningskøen. Det betyr at de som nå står i soningskø, kommer inn til soning i løpet av seks–syv måneder istedenfor om tolv. Det er handlekraft. Det er å ta problemene på alvor – på kort sikt og samtidig legge til rette for løsninger på lang sikt. Ettermælet til denne regjeringen vil nok være litt annerledes, tror jeg, enn det komitélederen gir uttrykk for i sitt innlegg. Det er i hvert fall en regjering som tar hensyn til at vi har behov for en oppgradering av den norske kriminalomsorgen på et nivå som er helt annerledes enn det som har vært gjort tidligere. Jeg er veldig glad for at vi nå løser mange av de utfordringene på rekke og rad, selv om det tar tid. Utfordringene i kriminalomsorgen er det ikke bare den forrige regjeringen som har ansvaret for. Det har vært en nedprioritering av kriminalomsorgen over mange år. Den nedprioriteringen er det nå slutt på. Det vil være ettermælet til denne regjeringen.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-05-12:
Uavhengig av høyde, mørkhet, patos osv. vil jeg si at jeg er enig i representanten Henriksens påpekning av viktigheten av at vi skal ta vare på kvinners spesielle behov ved fremtidige utbygginger, og det er helt riktig at de vil ha helt andre behov enn det menn har. Derfor sa jeg også i mitt hovedinnlegg i stad at det er et arbeid som regjeringen selvfølgelig tar med seg inn i den jobben den nå gjør. Men jeg kan dessverre ikke la komitélederens påstander stå ubesvart denne gangen heller. Det er riktig at den forrige regjeringen åpnet Odd Einar Dørums fengselsplasser i Halden – det er riktig, det – men hvor mange lukkede fengselsplasser igangsatte de selv, hvor mange lukkede fengselsplasser ble påbegynt og ferdigstilt under den forrige regjeringens åtte år i regjering? Det er et betydelig mer interessant spørsmål. For representanten Tajik har også rett i et annet punkt, nemlig at det er andre måter å løse utfordringen med fengselskøer på. Arbeiderpartiet gjorde jo det i sin regjeringstid. Da bare kuttet de ned på soningstiden for de innsatte, og så løste de utfordringen på veldig kort sikt. Men det er ikke aktuelt for denne regjeringen å overprøve domstolenes beslutning om domslengde for de dømte. De skal sone den tiden de skal sone, og det skal ikke være noen regjering som sier at de skal slippe ut tidligere fordi en ikke har klart å bygge nok fengsler. Det at vi nå er i en situasjon hvor vi har halvert soningskøen, og den er på under 600 personer, hvor vi vet at vi har til innkalling dem som står mellom seks og åtte måneder i kø, viser at vi har en mer effektiv og bedre kriminalomsorg enn det vi har hatt. Så er det også riktig at de 179 plassene vi nå må bygge, bl.a. er til erstatningskapasitet, fordi den forrige regjeringen ikke vedlikeholdt fengselsplassene, fordi de ikke tok ansvar slik at vi kunne opprettholde fengselskapasiteten, og fordi vi da må bruke ny kapasitet til å erstatte gammel kapasitet, som er 200 år gammel. Så når vi snakker om hvor høye og mørke vi skal være i denne debatten, er det i hvert fall veldig krevende å forstå at representanten Tajik fra Arbeiderpartiet har så veldig mye å slå seg på brystet av.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-05-12:
Evaluering har vi ikke gjort ennå, men vi har en del tilbakemeldinger som sier noe om hvordan utviklingen har vært. Det er klart at med den økningen vi har hatt, har også den nye avhørsreformen bidratt til en rekke utfordringer. Samtidig hadde vi for to år siden, da vi virkelig startet satsingen på dette, en gjennomsnittlig ventetid på ca. 54 dager for barneavhør. Det siste tallet jeg har fått rapportert, for mars, viser at ventetiden er mellom 23 og 24 dager samlet. Men det er fortsatt ikke godt nok, for nå skal vi rapportere på tre frister. Det er ukesfristen for de mest akutte sakene, det er toukersfristen for de vanlige sakene og treukersfristen for de sakene som av hensyn til saken bør vente. Basert på det rapporteringsregimet, følger vi tøft opp at vi skal komme innenfor det som er lovens krav. Og vi skal få en plan fra Politidirektoratet som skal sørge for at dette nås innen en bestemt dato. Det er fortsatt sterk fokusering, men det har vært en forbedring, og det er bra.
Anders B. Werp (Høyre), 2016-05-12:
Det snakkes om ettermæle. Da får jeg følgende assosiasjon, til noe som går helt tilbake til 1787: Da skulle keiserinne Katarina besøke Krim, og den lokale fyrsten reiste kulisser langs en gate for å skape et inntrykk av en by som ikke fantes. Potemkinkulisser heter det. Dette er en debatt om kvinners soningsforhold – en viktig debatt, en debatt der alle har en felles intensjon om å gjøre forholdene bedre og likeverdige. Så ender det altså opp i en diskusjon der man forsøker å skape et inntrykk som er direkte feil – en kulisse som skaper et bilde som er glorifisert, men som skjuler en sannhet som er skyggefull. For denne regjeringen overtok mange ubetalte regninger etter den foregående – over 4 mrd. kr i vedlikeholdsetterslep. Det rammer selvfølgelig de innsatte, og det rammer selvfølgelig de kvinnelige innsatte. Denne regjeringen overtok 1 200 dommer i soningskø, mange av dem var kvinner. Denne regjeringen har mer enn halvert den soningskøen. Det er til det beste også for kvinnene. Denne regjeringen tok ansvar og leier plasser i Nederland for å møte de utfordringene vi måtte overta etter den forrige regjeringen. Da synes jeg det er høyst spesielt å høre karakteristikkene som kommer fra Arbeiderpartiet i denne debatten. Jeg trodde vi hadde et felles utgangspunkt for å skape verdige soningsforhold, som skulle gi de beste forutsetningene for rehabilitering og hindre tilbakefall til ny kriminalitet. Reduksjon av soningskøen er i så måte et viktig grep for å redusere det tomrommet kvinner og menn i soningskø opplever ved ikke å ha mulighet til å planlegge verken familieliv, fritid eller arbeidsliv, og med tilhørende risiko for tilbakefall. Jeg trodde det skulle være innholdet i denne debatten, men så blir det altså en debatt om historieskriving. Jeg synes det er trist.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2016-05-12:
I likhet med Ulf Leirstein mener jeg også at det er godt at det også i denne saken er en enstemmig komité som legger fram innstillingen. Men når vi nå behandler Prop. 60 L for 2015–2016, som omhandler endringer i politiloven, nærmere bestemt utnevning av visepolitimestere på åremål, er det viktig å skru klokken litt tilbake, til 10. juni 2015, da Stortinget behandlet Prop. 61 LS for 2014–2015, om trygghet i hverdagen, altså nærpolitireformen, hvor Stortinget besluttet å redusere antallet politidistrikter fra 27 til 12, med begrunnelse i å skulle utvikle «et bedre og mer moderne politi, som jobber mer effektivt, som er bedre rustet til å møte fremtidens kriminalitetsutfordringer og som skaper trygghet der folk bor og ferdes». Regjeringen har gjennom dette vedtaket et viktig ansvar for å nå de målsettingene som Stortinget så tydelig har satt gjennom dette vedtaket – målsettinger som politiet selv, kommunene og ikke minst samfunnet har store forventninger til. Derfor er det bekymringsfullt når en mottar bekymringsmeldinger om oppfølgingen av disse klare målsettingene. Når en samlet komité slutter seg til forslaget om å utnevne framtidens nye politimestere på åremål, er det også med bakgrunn i debatten rundt endring i kultur, ledelse og åpenhet i politiet. Nye politidistrikter, ny struktur og ny organisering skal sikre bedre og bredere kompetanse innenfor forebygging, etterforskning og operative tjenester. Endringene som etaten står overfor, vil kreve et dynamisk lederskap, med stadige krav til utvikling og fornyelse. Arbeiderpartiet har merket seg at de aller fleste høringssvarene har sluttet seg til forslaget om å innføre åremålsstillinger på seks år for visepolitimestere, med mulighet til forlengelse én gang for en periode på seks år. Arbeiderpartiet slutter seg også til begrunnelsen for at visepolitimestere skal utnevnes av Kongen i statsråd. Endringene som politietaten står overfor, vil kreve dynamisk lederskap, og visepolitimesterne vil få en tydeligere og mer reell lederoppgave, og vil være politimesterens stedfortreder og ha en klar støttefunksjon som hovedoppgave. Dette er grunnlaget for vår vurdering og vår innstilling. Så med bakgrunn i det som er sagt og lagt til grunn, vil Arbeiderpartiet slutte seg til tilrådingen fra en enstemmig komité.
Iselin Nybø (Venstre), 2016-05-12:
Først vil jeg takke Arbeiderpartiet og de representantene som står bak dette forslaget, for å fremme et sånt forslag. Som mange har sagt, er det åpenbart at menn og kvinner skal ha samme soningsforhold når de soner. Jeg har som mange andre her i salen, vært på besøk i flere fengsler, og jeg har snakket med ansatte i fengslene – i kriminalomsorgen – som er bekymret over de soningsforholdene kvinnene soner under, og som er helt klare på at det er forskjell på soningsforholdene for menn og kvinner, selv om de soner i samme fengsel. Det er klart at sånn vil vi ikke ha det. Det handler ikke om at kvinner ikke skal sone sin straff, eller at det skal være mildere for dem å ta en fengselsstraff. Det handler om at menn og kvinner ikke kan behandles forskjellig når de skal sone en straff som er pålagt dem av staten, og de er i vår forvaring. Jeg ønsker å ta opp forslaget som Venstre har levert inn. Grunnen til at vi leverer inn et sånt forslag, er fordi vi i utgangspunktet er enig i mange av intensjonene til Arbeiderpartiet i de forslagene som de fremmer, men vi er ikke nødvendigvis enig i formuleringene i dem. Og i og med at vi ikke sitter i komiteen, og verken har mulighet til å skrive merknader eller være med i den prosessen som skjer i forkant, har vi valgt å fremme vårt eget forslag. Det har vi også gjort fordi vi mener det er behov for at Stortinget er tydelig overfor regjeringen på at dette er noe vi faktisk skal ta på alvor, at likeverdige soningsforhold for menn og kvinner er noe vi ønsker at vi ser spesielt på og er oppmerksomme på når det gjelder bygging av nye fengsler, rehabilitering og annet som vi driver med innen kriminalomsorgen. Jeg er glad for at både regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti nå varsler at de ønsker å støtte forslaget, for da oppfatter jeg at vi får flertall for det, og da oppfatter jeg også at Stortinget er tydelig overfor regjeringen på at man skal tenke spesielt på kvinner når man jobber med kriminalomsorgen framover.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-05-12:
SV deler intensjonen i forslaget om å kriminalisere fremmedkrigere, og vi ser, i likhet med både regjeringen og komiteen, behovet for en ny lovgivning på dette området. Samtidig vil jeg presisere, i likhet med Arbeiderpartiet, at vi er opptatt av å lage et lovverk som retter seg mot terrorister, ikke frihetsforkjempere. Som representanten fra Venstre påpekte nylig, har vi allerede et omfattende lovverk gjennom straffeloven, som dekker de fleste stridshandlinger i væpnet konflikt i utlandet. Samtidig er også deltagelse og rekruttering til terror ulovlig, men som representanten Nybø påpekte, har det vist seg vanskelig for påtalemyndighetene å framlegge bevis i denne typen saker, og det kan være vanskelig å straffeforfølge og domfelle de tilfellene. Vi ser derfor en mangel i dagens regelverk, tilfeller hvor det er ønskelig å straffeforfølge personer som har vært fremmedkrigere, men som ikke har deltatt i en terrorgruppe. Det vil lovforslaget som foreligger her, rette på, og det vil bli enklere å straffeforfølge fremmedkrigere – uavhengig av hvem de har kjempet for. Ved enhver nykriminalisering er det etablert et prinsipp i Stortinget om å gå fram med varsomhet. Våre bekymringer knyttet til forslaget vi i dag behandler, er at det favner svært bredt og gir for lite retning til påtalemyndighetene, og at det legges opp til stor grad av skjønn hos påtalemyndighetene. Vi ønsker at det skal gjøres politiske vurderinger, at det er der skjønnet skal utvises og ligge, ikke hos påtalemyndighetene, og det mener vi er avgjørende i denne typen saker, også for å få en mest mulig entydig lovgivning. Derfor har vi foreslått en alternativ tekst. Vi foreslår i dag Riksadvokatens forslag til formulering, som komiteen er kjent med fra tidligere behandling, altså foreslår vi å endre § 145 Deltakelse i militær virksomhet i væpnet konflikt, som lyder: «Den som på rettstridig måte deltar i militær virksomhet i en væpnet konflikt i utlandet, straffes med fengsel inntil 6 år, med mindre vedkommende deltar på vegne av en statlig styrke.» Vi ønsker at § 145 skal lyde – og nå refererer jeg SVs forslag, som jeg tar opp her i dag: «Norsk statsborger eller annen person hjemmehørende i riket, som i utlandet slutter seg til en gruppe som tar aktivt del i væpnet konflikt, straffes med fengsel i 6 år. Forbudet retter seg mot de konflikter som Kongen i statsråd har fastsatt at skal omfattes av første punkt. Den som har forsett om å fullbyrde et lovbrudd som nevnt i første ledd, og påbegynner sin reise til området eller foretar andre handlinger som legger til rette for og peker mot gjennomføringen, straffes for forsøk. Forsøket straffes mildere enn fullbyrdet overtredelse. § 16 annet ledd gjelder tilsvarende.» Så vil jeg takke både saksordføreren for et godt framlegg og komiteen for et godt arbeid, og jeg håper at flere vil slutte seg til det forslaget vi i dag legger fram. Vi mener at det er veldig godt belyst av Riksadvokaten, og vi mener også at komiteen viser til det samme dilemmaet som SV trekker opp, og som vi ønsker å klargjøre ved å fremme forslaget vi i dag har lagt på bordet.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2016-05-12:
Det er ingen tvil om at det er ulike sider på pluss- og minussida ved dei ulike forslaga som har vore i denne saka og i denne diskusjonen her, og dette er ikkje så enkelt. Eg har likevel eit spørsmål til statsråden kva gjeld den løysinga som er vald, både av regjeringa og av Stortinget. For Arbeidarpartiets representant Jorodd Asphjell var oppe i stad og sa at det var viktig at statsråden sørgjer for at det ein no vedtek, skal ramme terroristar og ikkje fridomskjemparar, og det er eit ønske det er greitt å slutte seg til. Men all den tid ein no overlèt den vurderinga til påtalemakta – og ikkje til statsråden – lurer eg på korleis statsråden har tenkt å oppfylle ønsket frå representanten Asphjell.