Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2000-11-14:
Saksordføreren har på en utmerket måte redegjort for denne innstillingen. Jeg vil også, slik Siri Frost Sterri gjorde, gi ros til representanten Sponheim for det arbeidet han har utført i komiteen, og den måten han har håndert behandlingen av denne meldingen på. Verdenserklæringen om menneskerettigheter slår fast at hvert enkelt individ, menn, kvinner og barn, er enestående, med ukrenkelige rettigheter. Enkeltmennesket skal vernes mot undertrykking, fattigdom, overgrep og nedverdigelse. Som saksordføreren understreket, er det en enstemmig komite som slår fast prinsippet om at menneskerettene er universelle og absolutte. Det er ikke slik at noen menneskerettigheter gjelder i dag og andre i morgen. Det er heller ikke slik at noen gjelder for menn og andre for kvinner. Menneskerettene kan aldri være kulturrelative. Det innebærer at alle mennesker til enhver tid skal kunne ta del i disse rettighetene. Det innebærer også at ingen religiøs eller kulturell tradisjon kan forsvare brudd på menneskerettighetene. Det gjelder i særlig grad retten til liv, retten til personlig integritet og retten til å være beskyttet mot tortur og mishandling, men også retten til helse, til arbeid, til samfunnsdeltakelse. I et notat til komiteen skriver Amnesty International at organisasjonen registrerer en foruroligende utvikling når det gjelder overgrep mot kvinner, der endring av kulturelle og religiøse tradisjoner i økende grad fører til brudd på grunnleggende menneskerettigheter. Amnesty skriver: «Slike endringer av kulturelle normer og tradisjoner kommer ofte som en reaksjon på en generell samfunnsutvikling. Den påvirker både kvinners sivile og politiske rettigheter, som retten til liv og personlig integritet og deres økonomiske, sosiale og kulturelle rettigheter, som retten til arbeid og utdanning.» Få dager etter Taliban-geriljaens maktovertakelse i Afghanistan leste jeg i Daily Telegraph den rystende beskrivelsen av steiningen av den første kvinnen i landet, der kvinnene nå går rundt som vandrende fengsler med gitter foran øynene, der guttene får utdanning og legebehandling mens slike elementære rettigheter nektes jentene, og der kvinnene er utestengt fra arbeidsliv og inntekt. Da daværende olje- og energiminister Marit Arnstad var i Saudi-Arabia, ble hun fotografert barhodet og barbent i ørkensanden med sin lille sønn i armene. Hvis en Saudi-kvinne hadde gått på sammen måten og sett likedan ut, ville hun blitt pisket. Hvis hun hadde fått barn utenfor ekteskap, ville hun blitt halshogd. Krenking av kvinners integritet understreker også staters ansvar for å hindre og strafferettslig forfølge overgrep begått av private aktører. Hvis stater ikke følger dette opp, har det internasjonale samfunn en forpliktelse til å gjøre det. Eksempler kan være tvangsekteskap, kjønnslemlestelse og æresdrap. Men det gjelder også religiøse gruppers diskriminering av homofile. Komiteen vil i den forbindelse også vise til en foruroligende utvikling i krenking av fundamentale rettigheter for homofile. Dette er bl.a. tilfelle i en rekke utviklingsland som Namibia, Zimbabwe og Nicaragua, land som i dag mottar norsk utviklingshjelp. Det er en enstemmig komite som mener at det også bør legges vekt på rettigheter for homofile i Norges bistandspolitikk. Komiteen mener ellers at det må være et siktemål for vår utviklingspolitikk å styrke mottakers kapasitet til å overholde menneskerettighetene. Norge vil kunne opptre med større tyngde internasjonalt hvis vi ser menneskerettigheter og utviklingssamarbeid i en bredere sammenheng. Bistand bør også støtte opp om realisering av menneskerettigheter både ved utforming av politikk og ved gjennomføring av konkrete programmer. Vi har tidligere i dag fått en redegjørelse om Norges arbeid i FNs sikkerhetsråd fra nyttår. Denne uka er en delegasjon med kvinnelige parlamentarikere fra Rwanda på besøk i Stortinget. Deres beretning om sitt lands nære fortid er dyster, også for FN som verdensorganisasjon. Vi skal diskutere redegjørelsen i et senere møte, men la meg her bare understreke at vi i Sikkerhetsrådet bør forsterke de menneskerettsmessige virkningene av konflikter, slik også komiteen sier. Retten til liv er en grunnleggende menneskerett. Dødsstraff er å krenke denne retten. Vi må bekjempe og prinsipielt ta avstand fra dødsstraff, uansett i hvilket land og under hva slags regime dødsstraff praktiseres. Vi kan ikke gradere synet på dødsstraff ut fra et lands styresett eller rettspraksis. Komiteen mener at Norge må engasjere seg i arbeidet mot dødsstraff i alle land som praktiserer dette. Med den menneskerettsdialogen vi har med Burma og Kina, nevnes disse landene særskilt, i tillegg til at Norge må ta dødsstraff opp med våre NATO-allierte, det vil si Tyrkia og USA. La meg i tråd med det jeg tidligere har sagt, legge til at utviklingen i Saudi-Arabia er særdeles foruroligende på dette feltet. I en globalisert verden er internasjonale kjøreregler for handel, etablering, investeringer og produksjon viktig for å hindre sosial dumping og utbytting av billig arbeidskraft, herunder bruk av barnearbeidere. Også norske bedrifter blir konfrontert med nye etiske og legale forpliktelser i sin internasjonalisering. En enstemmig komite mener at norske bedrifter bør inkludere menneskerettigheter i sin utenlandsstrategi. Arbeiderpartiet, SV og sentrumspartiene mener i tillegg at norsk næringsliv som etablerer seg i utlandet, må følge FN og ILO-konvensjonene for faglige rettigheter og bidra til å høyne faglige standarder i vertslandet. Jeg tar til etterretning at Høyre og Fremskrittspartiet ikke er med på en slik merknad. Handlingsplanen for menneskerettigheter, slik den presenteres i meldingen, tar sikte på å innarbeide fire sentrale menneskerettighetskonvensjoner i norsk lov. Én av disse er rasediskrimineringskonvensjonen. Komiteen mener at lovgivningen om forbud mot etnisk diskriminering må styrkes. Jeg må få legge til at jeg tror at rasisme også må bekjempes med forståelse for hvordan flerkulturelle mangfold kan berike våre samfunn, i tillegg til forpliktende europeiske tiltak. Jeg vil nevne at europeiske sosialdemokrater har tatt et viktig initiativ i kampen mot rasisme gjennom et eget charter for et antirasistisk samfunn. Partiene som underskriver charteret, forplikter seg til å følge en rekke prinsipper som bl.a. skal forsvare grunnleggende menneskerettigheter. Partier med ulik politisk farge – også et økende antall kristeligdemokratiske partier i Europa – har sluttet seg til charteret, og jeg vil oppfordre de øvrige norske partiene om å gjøre det samme som Arbeiderpartiet har gjort. Det er også viktig at vi sikrer at det sivile samfunn gis muligheter til å bidra til at menneskerettighetene overholdes og styrkes. Jeg vil vise til at komiteen tar opp spørsmålet om etablering av møteplasser mellom de frivillige organisasjonene og de mer profesjonelle miljøene. Vi nevner her bl.a. Holocaust-senteret, Falstad-senteret og United World College og understreker at disse vil ha behov for støtte. Til slutt: Handlingsplanen for menneskerettigheter har et fem års perspektiv og inneholder både en nasjonal og internasjonal del. Den inneholder i tillegg over 300 tiltak, slik den beskrives i meldingen. Planen er en stor utfordring for Regjeringens arbeid med menneskerettigheter framover, og jeg vil ønske utenriksministeren og andre statsråder lykke til med det arbeidet.