Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-04-29:
Jeg vil takke interpellanten, og statsråden for å klargjøre hva som er regjeringens intensjon med det vi nå skal gå igjennom, og for at kommersialisering av attføringsarbeidet ikke er noe politisk ønske. Det er jeg veldig glad for, for det er usikkerhet i hele feltet, og det er behov for en avklaring om det. Jeg vil også si til interpellanten at jeg skulle ønske at hun tok med seg den prinsipielle holdningen til konkurranseutsetting som hun anlegger i sin interpellasjon, til denne byen, som kommersialiserer helt sentrale velferdsoppgaver, like sentrale som attføring. For SV er det viktig at velferdsoppgaver ikke konkurranseutsettes, og at det offentlige sjøl får gjøre oppgavene eller inngå kontrakter med frivillige og non-profit-organisasjoner om slike oppgaver. Da er det viktig å ha kvalitetskontrakter, slik at den kompetansen man bygger opp, forblir i offentlig tjeneste. Vi ønsker ikke større innslag av anbud, men et bredt samarbeid der alle som vil bidra, og som kan drive med attføring, samarbeider tett med ordinært arbeidsliv. Det skjer i bransjen i dag. Jeg vil advare dem som tar til orde for en sterk sammenslåing av tiltak. Det er riktig at det er mange, men hvis man gjør det, ender man opp med anbud i hele bransjen. Jeg vil derfor be dem som tar til orde for det, om å tenke seg om. Det er flere organisasjoner og stiftelser som driver med god attføring, i tillegg til attføringsbransjen. Det er Fontenehuset – som ble nevnt, Pøbelprosjektet, sosiale entreprenører og Mental Helse med brukerstyrte sentre, og dette er gode eksempler på aktører som vi må samarbeide med, og finne løsninger sammen med. Attføringsbedriftene er offentlig eide bedrifter, og jeg har i dag vært på en av dem, i Bergen. Jeg har vært på det hotellet som heter Klosterhagen, som drives av en attføringsbedrift i Bergen – et fantastisk sted. De får folk som har vært rusmisbrukere, eller som har vært i prostitusjon, opplært som arbeidstakere, og flere av dem går nå videre med utdanning enten som kokk, servitør, renhold eller på andre fagområder – en fantastisk fortelling. De har også et så bredt sett med ulike tiltak at de er i stand til å kjede tiltakene, sånn som vi snakker om nå. Jeg har jobbet med dette feltet siden 1997, og det er altså attføringsbransjen som har tatt initiativene til kvalitetssikring, EQUAS-godkjenning. Jeg har jobbet mye med lære- og skrivevansker spesielt og lærevansker ellers, og jeg har opplevd at bransjen har vært veldig lydhør, og at den har opprettet Læringsnettverket for å møte dette. I den senere tid har vi tatt veldig sterkt til orde for tettere samarbeid mellom attføringsaktører og ordinære bedrifter. Jeg opplever at bransjen er lydhør, og at denne måten å jobbe på er mye mer utbredt nå enn den var før. Det er derfor viktig nå at dette får lov til å fortsette. Oppfølgingen av Brofoss-utvalgets rapport bør etter SVs syn først og fremst konsentrere seg om de viktige hovedpunktene: Nok tiltaksplasser slik at ventetid før og mellom tiltak reduseres Kvaliteten i tiltakene og arbeidsavklaringen må bli bedre, slik at krefter og penger brukes fornuftig Utdanning som attføring må ha en større plass enn det det har i dag – det har sammenheng med hvordan arbeidsmarkedet faktisk er Anbud er ikke ønskelig Kontraktsformene må bygge opp under, sikre og ta i bruk kompetanse og infrastruktur som bygges opp med offentlige penger Det må sikres at non-profit-samarbeidet i større grad enn i dag kan inngå direkte kontrakter med Nav uten å måtte gå gjennom attføringsbedriftene. Dette er et problem ved måten man inngår kontrakter på i dag, og det rammer Fontenehusene Det må lages kvalitetskriterier og mål som tar hensyn til variasjoner i utfordringene hos ulike mennesker i ulike deler av landet og i ulike faser av livet, som sikrer at vi bygger opp kompetanse hos Nav og hos samarbeidspartnerne, slik at vi ikke risikerer å miste denne kompetansen i en eventuelt ny anbudsrunde der dette faktisk risikerer å forsvinne hvis vi bruker den teknikken.