Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-11-27:
I likhet med forrige taler vil jeg takke interpellanten for å ha reist en stor og viktig debatt. Jeg tror det er en debatt vi kommer til å ha mange ganger i denne salen også framover. Jeg tror det er både rett og klokt – for å si det på godt trøndersk – at man ser seg tilbake, både for å høste erfaring fra fortiden og for å kunne skape framtiden. Vi husker alle sammen hva som var intensjonen med Nav. Det var én dør, som interpellanten var inne på, for å få hjelp. Det skulle være en stor innholdsreform, ikke minst for å hjelpe dem som har sammensatte behov, til å få bedre tjenester, men selvfølgelig også for å hjelpe folk fra passivitet over til aktivitet, noe som har vært opposisjonens store ønske, og som jeg vet også har vært Regjeringens store målsetting. Så kan man spørre: Har man nådd disse målene etter at vi startet opp med dette i 2006, da startpistolen ble hevet og trukket av? Jeg tror vi alle sammen er enige om at vi ikke har kommet dit vi hadde ønsket. Men jeg tror vi alle sammen er enige om en ting til, som er et godt utgangspunkt for debatten videre, og det er at vi alle ønsker å få Nav til å fungere. Vi ønsker at Nav skal bli en suksess for brukerne, men også for dem som jobber der. Da er vi politikere på mange måter, sammen med de ansatte, ansvarlige for å få til et system som gjør det mulig å gjennomføre reformen, men også for å gi Nav de ressursene og ikke minst de verktøyene som er nødvendig for å kunne gjennomføre reformen etter beste evne. Jeg er skeptisk til forvaltningsenhetene. Det er jeg ut fra det jeg har registrert, nemlig at kompetansen i førstelinjetjenesten gradvis har blitt svekket og flyttet over til forvaltning. Når vi snakker med ansatte i forvaltningsenhetene, sier de akkurat det samme. Når vi snakker med mange av de ansatte ute i lokalkontorene, sier de akkurat det samme. Det er et paradoks når vi som politikere ikke har klart å lage et system som fungerer. Det mener jeg det er Regjeringen som er ansvarlig for. Selv om vi ser oss tilbake i tid, og vi ikke har fått noen nye rapporter som viser at situasjonen er en annen, viser internrapporten sist vinter fra Ernst & Young at man i Oslo brukte 3,4 dagsverk på å lete etter forsvunnet post. Spørsmålet er: Har man rettet opp dette, slik at systemene fungerer? I St.prp. nr. 51 for 2008–2009, som ble behandlet i vår, var et av de viktige temaene der bl.a. hvordan vi skulle tette kompetansegapet. Jeg kunne godt ha tenkt meg at statsråden hadde rapportert grundigere tilbake om hva som er gjort konkret for å tette kompetansegapet, hvordan proposisjonen er fulgt opp i praksis, og man kunne også komme med en nærmere statusbeskrivelse i de årlige statsbudsjettene og i revidert budsjett om hvordan dette blir fulgt opp, hvordan man ligger an. For det gir også Stortinget en trygghet at man har mulighet til å følge med på at det går i riktig retning, eller om man må ta nye grep for å komme på rett vei igjen. Jeg tror vi skal være positive til at vi får tilgang til en del av disse tjenestene elektronisk. Men vi har fått et elektronisk system som gjør det så komplisert. Har det skjedd en forenkling? For systemet er så komplisert at det vanskelig lar seg bruke for mange. Jeg har selv prøvd å teste det i forbindelse med å skifte fastlege. Det var nesten umulig. Jeg hadde verken pinkoder eller tabellene som jeg måtte fylle ut. Da tenker jeg som så: Hva om jeg hadde vært Olga på 75 år, som kanskje ikke er den mest drevne på en PC? Så kan man si: Da er det bare å gå ned på det lokale Nav-kontoret, så får man hjelp. Jeg har også testet ut det. Jeg var med en dame på 75 år. Da fikk hun beskjed om å gjøre det på Internett. Men jeg har ikke Internett, sa hun. Da hjelper det utrolig lite. Her har vi en utfordring med å få til et system som ivaretar både dem som kan bruke dataverdenen fullt og helt, og dem som ikke er i stand til å bruke den. Vi er avhengige av at alle sammen føler seg komfortable med systemet i Nav og får hjelp av Nav.