Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2000-11-28:
Å lage nasjonalbudsjett for Norge er en interessant oppgave. Det skal prioriteres, balanseres, anbefales og forhandles. Statens inntekter og utgifter blir debattert grundig for å avklare balansepunkt mellom de to størrelser. Men den egentlige hovedhensikten med et nasjonalbudsjett er å prioritere og fordele velferd. Statens inntekter, slik som skatt og avgifter, er med på å gi mer eller mindre velferd til ulike grupperinger. Arbeiderpartiet har i dette budsjettet bevisst ønsket å styrke helsevesenet, gi mer til eldreomsorg og til barnehager, og styrke utdanning og forskning. De aller fleste i denne salen ser at det finnes forskjeller i det norske samfunn. Mange ser også forskjellen mellom de politiske partiene. Av og til er jeg litt takknemlig for at Fremskrittspartiet er så annerledes enn de andre partiene. Det er i svært mørke stunder. Noen ønsker av partipolitiske grunner å gjøre disse forskjellene enda større enn de er, for å skaffe flere velgere til eget parti. Men jeg tviler veldig på om den beskrivelsen av velferden i dagens Norge som ble fremført av representanten Siv Jensen i går formiddag, var helt korrekt. Vi har alle øyne i hodet og ser på den ene siden næringslivsfolk som koster på seg høye lønninger, fine hus, flotte biler og dyre hytter, mens det på den andre siden finnes barn som lever under fattigdomsgrensen, og offentlig fattigdom ved enkelte av våre skoler. Jeg synes derfor ikke det er urimelig at de som har store inntekter, f.eks. gjennom aksjeutbytte, må betale mer i skatt. Skatt på aksjeutbytte er derfor en prioritering. Det vil si at de som har mest, også skal yte mest, slik at vi får bedre og flere velferdsgoder for folk flest. Fremskrittspartiet er ikke enig i den slags prioriteringer. I sitt alternative statsbudsjett går de imot skatt på aksjeutbytte, og de går imot formuesskatt. De er stort sett misfornøyd med at vi har et skattesystem i Norge som gjør at vi trekker penger inn fra næringslivet og også fra vanlige arbeidsfolk for sammen å betale en del av fellesgodene våre. I sine merknader til budsjettavtalen stiger Fremskrittspartiet virkelig til de store høyder når de polemiserer over rettferdig fordeling. De skriver: «Disse medlemmer kan ikke se at verken Regjeringens opprinnelige forslag eller budsjettforliket fører til en mer rettferdig fordeling.» De skjønner heller ikke hva «avtalepartnerne mener med en rettferdig fordeling». Jeg kan lese av Fremskrittspartiets alternative statsbudsjett at de heller aldri vil komme fram til en rettferdig fordeling. I hvert fall når det gjelder meg personlig, har jeg en helt annen oppfatning av rettferdighet enn Fremskrittspartiet. Jeg hadde håpet at det var en slags felles forståelse for at de pengene vi fikk inn til den norske stats felleskasse, skulle brukes til å gi befolkningen tilbud på mange forskjellige områder. Fremskrittspartiet, med sine kjerneinteresser som helse, eldreomsorg, politi og det militære, finner det ikke helt nødvendig å fordele særlig mye penger til andre velferdsoppgaver. La meg ta et eksempel: Kulturområdet skal på Fremskrittspartiets alternative budsjett skjæres ned med 42,8 pst. Det tilsvarer om lag 800 mill. kr. Avisene skal ikke få pressestøtte, samene skal ikke ha avistilbud, norske filmer skal ikke få støtte. Slik kunne jeg fortsette og ta alle områdene på kultursiden. Det er faktisk slik at en del kulturtilbud er ulønnsomme, i den forstand at man ikke tjener penger på dem. Men jeg kan forsikre Fremskrittspartiet at de gir mange andre gleder, bl.a. i form av inspirasjon og tilhørighet til et lokalsamfunn. Kulturtilbudene kan ikke alltid styres etter markedsprinsippet, og derfor må staten gi støtte for at vi i det hele tatt skal få kulturtilbud. Det er en del av våre velferdsordninger, at penger fra staten gir oss mulighet til å få kulturtilbud. Det er også interessant å lese at Fremskrittspartiet er litt misfornøyd med at sentrumspartiene samarbeider med Arbeiderpartiet denne gangen. Gjennom sitt alternative budsjett ville Fremskrittspartiet tilby sentrumskameratene både skattelette og styrking av det kommunale tilbudet. Frekkheten lenge leve! Sentrumspartiene kunne riktignok fått en skattelettelse i størrelsesorden 8,7 milliarder kr, men forslaget om hvordan styrkingen av kommunaltilbudet skulle foregå, virker noe søkt. Riktignok står det i budsjettforslaget fra Fremskrittspartiet at dersom man går inn for deres skattesystem og deres lønnssystem, vil man kunne se nedskjæringer som en økning. Men det er vel ganske langt fram i tid – og forhåpentligvis en tid som ikke vil komme. Kommunene våre lever faktisk fra dag til dag, og ikke for å kunne spise en gang i fremtiden. Ett av spørsmålene som Fremskrittspartiet ikke er spesielt opptatt av, er om vi har nok arbeidskraft til å løse alle utfordringene. Med et kontantstøttesystem som trekker arbeidskraft fra helseomsorgen bl.a. ut av aktiv tjeneste, og med en høy sysselsetting er det vanskelig å få folk til å arbeide innenfor helse, omsorg og på sykehjem. Men enten er dette et problem som Fremskrittspartietikke ønsker å finne noen løsning på, eller så svarer de med større produktivitet. Betyr det at hjelpepleierne skal være kortere tid hos de eldre? Og siden arbeidsinnvandring er et ikke-tema i Fremskrittspartiet, er ikke det noen løsning heller. Apropos arbeidsinnvandring: Fremskrittspartiet er nok ikke helt stuerent, for hvis arbeiderne kommer fra Sverige, Danmark eller Finland og er entreprenørbedrifter som ønsker å bygge veianlegg i nærheten av grensen, er det OK at de kommer. Fremskrittspartiet er så ivrig etter å bruke penger i utlandet at de til og med ønsker å bygge – for norske skattebetaleres penger – veisystemer i Sverige for svenskene. Arbeiderpartiet er opptatt av et samarbeid med de fagorganiserte og er villig til å støtte de rettighetene som er fremforhandlet, bl.a. i tariffavtaler. Fremskrittspartiet ønsker å ødelegge slike systemer. De sier nei til ventelønn, som vanlig, og sykelønnsordningen skal de syke selv betale store deler av – og det er som kjent god fremskrittspartipolitikk. I et innlegg i dag kom representanten Carl I. Hagen til å si at det beste for den norske befolkningen er det Fremskrittspartiet vil. Og da må jeg spørre meg: Er det det beste for den norske befolkningen at kulturtilbudene reduseres, at distriktene får redusert arbeidskraften innenfor landbruket, at rentene økes og at de syke må betale for å få tilskudd til å være borte fra jobben? Jeg kan ikke se det. I mitt innlegg har jeg prøvd å belyse baksiden av Fremskrittspartiets alternative budsjettforslag, noen av de problemområdene som representanten Siv Jensen ikke berørte i sitt innlegg. Jeg skjønner godt at det er vanskelig for Fremskrittspartiet å vise fram baksiden. Nå er det slik at Arbeiderpartiets budsjett er snudd opp ned og ut og inn – alle problemene er tatt fram, belyst og kommentert. Jeg tror det er på tide at Fremskrittspartiets alternative budsjett belyses fra alle kanter, og det skal jeg være med på og hjelpe til med så godt jeg kan.