trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2016-11-09:
Når man skal ut og prøve å få tak i flere leverandører, er man nødt til å gjøre det gjennom anskaffelsesregelverket. Derfor vil man måtte lyse ut dette i en anbudsprosess, og det vil da være Politidirektoratet som står for leverandørvalg og anskaffelsesprosess. Det er å håpe at det vil være flere leverandører som kan tilby disse tjenestene.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2016-11-09:
Fra regjeringens side er vi opptatt av å få inn konkurranse på dette markedet og også åpne opp for at private aktører kan delta. Derfor er det helt nødvendig for å komme i gang med en slik prosess at man legger ut et anbud og gir alle like muligheter til å kunne delta i det. Det er det som må være gangen i det. Så håper jeg, når anbudet er ute og de ulike aktørene legger inn sine tilbud, at vi kan få en situasjon der det er flere leverandører.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2016-11-09:
Kommunene har vist stor vilje til å bosette enslige mindreårige og andre flyktninger i 2015 og 2016. Kommunene har bosatt flere enslige mindreårige flyktninger hittil i år enn i hele 2015, som var et rekordår. Jeg ønsker å takke kommunene for den ekstraordinære innsatsen. Ved utgangen av september var 1 047 enslige mindreårige bosatt. På samme tidspunkt hadde kommunene vedtak om å bosette til sammen 2 947 enslige mindreårige. Prognosen fra september viser at det vil være behov for å bosette et sted mellom 1 550 og 2 000 enslige mindreårige i 2016. Det er svingninger i antallet asylsøkere og antallet som får innvilget tillatelse, som avgjør behovet for bosetting av flyktninger i kommunene. Å ha et mottaks- og bosettingssystem som kan håndtere svingningene, er utfordrende. Historisk høye ankomster av asylsøkere i fjor og lave ankomster i år illustrerer at dette kan være krevende. Samarbeid og god informasjonsutveksling mellom forvaltningsnivåene er helt nødvendig for at mottaks- og bosettingssystemet skal være fleksibelt og effektivt. Tilskuddene til bosetting er styrket i 2015 og 2016, og regjeringen foreslår i budsjettet for neste år fortsatt å sikre kommunene gode rammevilkår. Tilskuddene tar høyde for at kommunene har utgifter til planlegging og tilrettelegging før bosetting. Vi foreslår også en omlegging av finansieringsordningen ved bosetting av enslige mindreårige. Vi ønsker at refusjonsordningen for kommunale barnevernstiltak til enslige mindreårige legges om til et fast tilskudd. I den nye ordningen vil kommunen få et fast tilskudd per enslig mindreårig flyktning per år til og med fylte 20 år. Ordningen vil bidra til mer forutsigbare rammebetingelser for kommunene og gi kommunene større fleksibilitet. Alle midlene som i dag går til refusjonsordningen, vil fortsatt gå til kommunene. Jeg tar kommunenes utfordringer på alvor. Jeg har hatt et møte med KS for å høre deres syn. Jeg har også innhentet innspill fra IMDi. Direktoratet melder at de etter sommeren har fulgt opp særskilt de kommunene som vil få færre enslige mindreårige enn forutsatt, med sikte på omgjøring av plassene til ordinær bosetting. I løpet av årets siste måneder er det ventet et høyt antall bosettinger i landets kommuner. Det er først i januar 2017 at vi med sikkerhet vil vite hvor mange som faktisk er blitt bosatt i den enkelte kommune i løpet av 2016. Jeg har forståelse for at det kan være krevende for kommuner som har etablert tiltak det kan vise seg at det ikke vil være behov for. Innenfor gjeldende retningslinjer for skjønnstildeling er det rom for at fylkesmannen kan tildele skjønnsmidler. Jeg vil følge utviklingen tett i tiden framover.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2016-11-09:
En av årsakene til at mange færre enslige mindreårige kommer til å bli bosatt i år, er at UDI har gjort en endring når det gjelder Afghanistan, bl.a. i vurderingene av trygge områder og hvor trygt Afghanistan er som land. Det er en av grunnene til at flere som er mellom 16 og 18 år, nå får midlertidig opphold i stedet for vanlig tillatelse. Det er noe IMDi ikke kan forutse, for de tar høyde for det som er utgangspunktet ved starten av året, og så har noen av forholdene endret seg underveis. Derfor er det nå viktig for meg å få oversikt over situasjonen, vite hva som skjer i de ulike kommunene. Vi har tett kontakt med KS for å bringe det på det rene. Så har jeg nevnt skjønnsmidlene til fylkesmannen som én mulighet, og vi kommer til å se nærmere på det når vi nå får en bedre oversikt over hvilke kommuner som er hardt rammet, og hva slags utgifter man her snakker om.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2016-11-09:
Det er det IMDi nå ser på, om det går an å finne andre som kan bosettes i disse kommunene, sånn at den jobben kommunene har gjort, ikke er overflødig. Det er veldig viktig også til senere situasjoner som kan komme, med stor tilstrømming til Norge, at vi har kommuner som også da vil stille opp. Derfor er det nå viktig hvordan denne situasjonen videre blir håndtert. Jeg kommer til å fortsette å følge det nøye, og vi gjør det vi kan for at vi skal få til en raskere bosettingsprosess. Tiden fra folk får en tillatelse, til de blir bosatt, går raskere enn den har gjort tidligere. Det er veldig bra. Så er det klart at med det ankomstbildet som var i fjor, vil det gå lengre tid for en del å få behandlet sine søknader. Men etter hvert er vi i en situasjon der vi er à jour, og da kommer det til å gå mye raskere både å få behandlet søknader og å få bosatt personene.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-11-09:
«Regjeringen har erkjent at det er behov for supplerende kapasitet for DNA-analyser i strafferettspleien, som tillegg til Rettsmedisinsk institutt. Arbeiderpartiet foreslo i 2014 at det akkrediterte Rettsgenetisk senter, RGS, i Tromsø skal være miljø nummer to for slike analyser, noe regjeringen den gang ikke støttet. Helseministeren meldte i vår at Politidirektoratet før sommeren skulle komme med forslag om flere leverandører av DNA-analyser. Har statsråden mottatt forslaget, og hva skal være RGS sin plass i dette bildet?»
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-11-09:
Takk for svaret. Jeg kan bare si at jeg syns det er helt greit at det nå ligger inn under Kunnskapsdepartementet, fordi det er et universitetsbasert akademisk miljø. Regjeringa har sagt i regjeringserklæringa at man vil åpne for private leverandører. Man hadde en privat, liten leverandør i Stavanger. Det laboratoriet er lagt ned, og meg bekjent i dag har man ikke flere akkrediterte laboratorier i Norge enn det som er ved Rettsmedisinsk institutt i Oslo og ved Rettsgenetisk senter i Tromsø. I og med at Rettsgenetisk senter også skal utdanne rettsgenetikere, er det veldig viktig for den kompetansen man skal ha på dette feltet, at man også får denne praktiske erfaringen med DNA-analyser. Derfor er mitt spørsmål: Ser statsråden at man skal prioritere Rettsgenetisk senter foran private aktører som per i dag ikke fins?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-11-09:
Det uroer meg lite grann, for hvis man tar i bruk en offentlig leverandør, trenger man ikke å ha en anbudsrunde. Det er kun hvis man har private. Hvis man skal få fortgang i dette, kan regjeringa tenke seg å gå ut på et internasjonalt marked? Det må man jo gjøre hvis man skal anbudsutsette dette, som er veldig sårbare tjenester, personvernmessig og på annen måte. Mitt spørsmål er igjen: Ser ikke statsråden at det er tryggere og bedre på alle måter å sette i gang ved RGS i Tromsø, som er klare til å starte i morgen hvis de bare får det nødvendige klarsignalet fra regjeringa, slik at vi får fortgang i dette med å få en leverandør nummer to? De er klare til å begynne i morgen hvis de får oppdraget.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-11-09:
«Kommunene har lyttet til statens bønn om å ta imot flere enslige mindreårige og har sagt seg villige til å bosette 3 000. Men IMDi har nå bare 1 500 de ønsker å bosette. Mange kommuner som har inngått avtaler om bosetting, etablert egnede boenheter og ansatt fagpersonell for å følge opp barna, får nå beskjed om at det ikke er behov for å bosette enslige mindreårige likevel. Kommunene må dermed dekke etablerings- og avviklingskostnader på tross av forventningene. Hvordan vil statsråden følge opp disse kommunene?»
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-11-09:
Takk for svaret. Jeg forstår at dette kan være en krevende situasjon, men det er også en veldig krevende situasjon for de kommunene som har fulgt alle oppfordringer om å ta imot enslige mindreårige. Gjøvik kommune sa at de kunne ta imot 25, de fikk bare 6. Kragerø sa at de kunne ta imot 15, men fikk bare 7. Namsos kunne ta imot 13, men fikk bare 4. Inderøy sa de kunne ta imot 8, men fikk ingen. Lesja kommune i mitt hjemfylke fikk beskjed om at de skulle ta imot 5. Nå vet de ikke om de får 3 eller 4 eller ingen av dem, og de har hatt 80 søkere til 9 stillinger. Det bor 2 050 personer i kommunen, så det er en liten kommune, og dette er store løft for dem, sånn som det også er for Gjøvik kommune. Det er vanskelig å forutsi, men det virker ofte som om det er noen kontrollmekanismer som mangler i IMDi når en går ut og spør etter en slik type dugnad. Jeg lurer på: Er det noen spesielle tiltak statsråden kommer til å gjøre overfor IMDi for å få en bedre kontroll over dette – over tilbud og etterspørsel?
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-11-09:
Takk for svaret. Regjeringa har også vært opptatt av det med rask og effektiv integrering, og at de som har fått oppholdstillatelse, raskt skal kunne bli en del av samfunnet. Nå er det kommuner som har gjort seg klare til å ta imot enslige mindreårige flyktninger, men da skulle en tro at de også var klare til å ta imot øvrige. Vi har jo bosettingsklare flyktninger, og vi har rundt 5 500 – hvis jeg ikke tar helt feil – som sitter i mottakene i dag. Jeg tror statsråden så vidt var inne på det, men vil statsråden se på om det er mulig for de kommunene som skulle ta imot enslige mindreårige, å ta imot andre, øvrige flyktninger som er klare for bosetting i kommunene våre?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2016-11-09:
«I forslag til forskrift om krav om lærlinger i offentlige anskaffelser økes terskelverdien fra 500 000 kroner til 1,1 mill. kroner for statlige oppdragsgivere og 1,75 mill. kroner for andre. Stortingets flertall var enig i at terskelverdien skulle heves noe. Et av regjeringens mål med endringene av anbud var å sette krav om lærlinger i anbudskontrakter. Økningen vil føre til at mange kontrakter ikke vil få krav om lærling. Hvordan vil statsråden sikre at regelverket for offentlige anskaffelser sikrer nok lærlingplasser?»
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2016-11-09:
Jeg takker for svaret. Ja, det er riktig at det fra regjeringens side har vært en endring ved at man tidligere kan ha lærlinger i bedrifter som får offentlige anbud, men at det nå er en skal -regel. Det er veldig bra. Men da blir det – noe også statsråden sa, i de høringssvarene han refererte til – litt krevende å se at hvis man da setter terskelverdien til 1,1 mill. kr, og det fører til at det blir færre lærlinger som får lærlingplass via kontrakter som er på offentlige anbud. Ser statsråden den utfordringen, og er han villig til å vekte lærlingplasser inn i en positiv retning når han skal fastsette de endringene i forskriften?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2016-11-09:
Jeg takker for svaret, og jeg deler statsråden og regjeringens ønske om at det skal gå fra kan til skal – at vi skal ha flere lærlinger. Det er nå jeg håper at vi ikke bare kommer riktig ut fra hoppkanten, men at vi også lander riktig, at det fører til at vi får flere lærlingplasser uten for mye byråkrati. Det ligger i alle fall Kristelig Folkeparti tungt på hjertet å formidle at små leverandører synes at dette blir vel krevende. De er redd for at de nå, med en høy terskelverdi, kanskje ikke får de oppdragene, og at de også går glipp av å kunne ha lærlinger i de kontraktene – slik de før hadde sett fram til.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-09:
Stortinget vedtok i sommer en ny bestemmelse i lov om offentlige anskaffelser som pålegger offentlige oppdragsgivere å kreve bruk av lærling under utførelse av oppdraget. Jeg vil før jul vedta en forskrift som fastsetter de nærmere vilkår for plikten, på grunnlag av den offentlige høringen som nettopp er avsluttet. Et av forslagene i høringsutkastet er en terskelverdi som fastsetter hvilken minste verdi et oppdrag må ha for å bli omfattet av plikten. Det er viktig å understreke at det dreier seg om en ny lovbestemmelse som innfører en ny plikt, og reglene for denne plikten, ikke om en endring av en eksisterende terskelverdi, slik som spørsmålet kan gi inntrykk av. Da lovutkastet ble sendt på høring i 2015, viste Nærings- og fiskeridepartementet til den sammenlignbare danske ordningen der terskelverdien er 10 mill. kroner. Flere av høringsinstansene mente at denne terskelverdien var for høy. Andre høringsinstanser mente at Norge burde fastsette samme terskelverdi som i den danske ordningen. Blant annet på grunnlag av høringen av lovutkastet har jeg i utkastet til forskrift foreslått en terskelverdi på 1,1 mill. kr for statlige oppdragsgivere og 1,7 mill. kroner for andre offentlige oppdragsgivere. Den foreløpige gjennomgangen av høringsuttalelsene viser stor tilslutning til selve ordningen og til hovedprinsippene i forskriftsutkastet. Et av punktene i forskriften som det er uenighet om blant høringsinstansene, er nettopp terskelverdien. Noen høringsinstanser mener forslagene er for høye, og noen mener de er for lave. Mange slutter seg til de verdiene som departementet har foreslått. De som ønsker seg en lavere terskelverdi, er opptatt av at det er mange offentlige kontrakter som har lavere verdi enn de foreslåtte terskelverdiene, og som også burde bli omfattet av plikten til å bruke lærling. De som mener terskelverdiene bør være høyere, viser til merkostnadene for både oppdragsgiver og leverandør med å administrere ordningen og med det å ha en lærling, og at disse merkostnadene blir uforholdsmessig store ved oppdrag med lav verdi. En del høringsinstanser er også opptatt av at små bedrifter ofte konkurrerer om de små kontraktene, og at det kan bli vanskeligere for disse bedriftene å konkurrere om oppdragene når det stilles krav om bruk av lærling. Jeg er opptatt av at plikten til å kreve bruk av lærling ved offentlige oppdrag skal bidra til flere læreplasser og bidra til å redusere økonomisk kriminalitet. Samtidig må vi passe på at vi ikke lager et system som skaper unødig byråkrati og merkostnad for oppdragsgivere og leverandører, og som ikke skaper konkurransevridninger. Derfor kommer jeg til å gå gjennom høringsuttalelsene nøye for å finne en riktig balanse mellom disse hensynene når forskriften vedtas.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-09:
Hele poenget med både lovendringen og forskriften er jo å få flere lærlingplasser, det er å bruke det offentliges innkjøpsmakt til å få flere bedrifter, leverandører til det offentlige, til å ha lærlinger, særlig i de områdene hvor det er manko på lærlingplasser. Så jeg er ikke i tvil om at dette vil være en styrking sammenlignet med det nåværende regelverket, rett og slett fordi dagens lærlingsklausul er en ganske vagt formulert kan-regel, som innebærer at man kan stille krav, men i praksis blir det lite brukt, mens dette blir en skal-regel. Og det gjør jo, i seg selv, at man vil ha mye klarere krav. Og så er det vurderingen av terskelverdien. Der er hensynene, som jeg sa, at på den ene siden ønsker vi en terskelverdi som er så lav at den blir reell, men samtidig må den ikke være så lav at veldig mange småbedrifter, veldig mange små oppdrag, blir beheftet med ekstra byråkrati.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-09:
Jeg vil egentlig si det så enkelt som at dette er ingen eksakt vitenskap. Jeg er helt overbevist om at den danske grensen er altfor høy – altså, 10 mill. kr har aldri vært aktuelt. Grensen på 500 000 kr, om man skulle bevege seg i det landskapet, er nok for lav, så det gjelder å finne et eller annet nivå midt imellom. Vi har lagt oss på en så lav grense som mulig. Det er også helt klart at formålet med dette er å skaffe flere lærlingplasser. Det er ikke noe annet formål enn det. Formålet er å skaffe flere lærlingplasser. Hvis det viser seg at vi har satt grensen så høyt at det ikke fører til flere lærlingplasser, må man jo senke grensen igjen. Det mener jeg er helt åpenbart. Hvis ikke verktøyet man har valgt, passer for jobben, må man skifte verktøy. Det må vi selvfølgelig følge med på.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-09:
La meg starte med å si at flere av de enkelteksemplene som har kommet frem i Aftenposten, er helt klart uakseptable. Det andre er bare en liten presisering til spørsmålet, for utdanningsansvarlig hos Fylkesmannen i Vestfold har så vidt jeg har forstått ikke bedt om nye retningslinjer – i brevet vi fikk, står det eksplisitt at det ikke er lovverket som er problemet – men hun har luftet hvorvidt man burde ha en type sentral veiledning for at man skal kunne praktisere retningslinjene bedre. Jeg tror det er en god innfallsvinkel, for det er ikke noe i vårt lovverk som tilsier at bruk av tvang og makt overfor barn er greit. Da må man selvfølgelig bruke sunn fornuft. Alle som jobber med barn, forstår at det at man må ha på seg lue når det er minus ti kuldegrader, det er ikke tvang og makt. Det er ikke den type problemstillinger vi snakker om. Det er også verdt å nevne at tvang og makt overfor barn strider mot det verdisynet og de føringene som ligger i dagens rammeplan, som bygger på barnekonvensjonen og barns grunnleggende rettigheter. Vi jobber jo nå med en ny rammeplan for barnehagen, og der kommer dette verdisynet og disse føringene til å bli ikke bare videreført, men også tydeliggjort. Utdanningsdirektoratet holder på med å vurdere om det er behov for en slik veileder. Jeg har et veldig pragmatisk forhold til det. Hvis det er sånn at dette er noe som etterspørres i sektoren, så gjerne det. Samtidig må vi også være klar over at her er det veldig mange problemstillinger som det ikke nødvendigvis er så lett å skrive ned i en veileder. Og i siste instans dreier dette seg om det profesjonelle skjønnet i barnehagene – barnehagelærerutdanningen, treningen som andre voksenpersoner får i barnehagen, og styrerens arbeid gjennom den pedagogiske og daglige ledelsen av barnehagen, som skal sørge for at den er i tråd med både barns rettigheter, barnehagelov og rammeplan. Jeg har bare lyst til å nevne til slutt at Stortinget har sluttet seg til at man ved siden av kommunenes tilsyn også skal ha en mulighet for fylkesmannen til å ha et uavhengig tilsyn av barnehagene. Det betyr da at fylkesmannen, også på eget initiativ, kan gå inn og undersøke dersom de får tips om, beskjed om eller ser at det blir omtalt f.eks. utilbørlig bruk av tvang eller makt i barnehager.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-09:
Jeg blir gjerne med på å løfte debatten. Jeg svarte med vilje ikke bare om de overordnede, generelle tingene i barnehagen, selv om bemanning, pedagogisk personale, videreutdanning, kvalitet – alt dette – overordnet sett selvfølgelig er viktig. Jeg mener veldig sterkt at innenfor dagens lovverk er det, som jeg sa, ikke noe rom for makt- og tvangsbruk. Men i siste instans vil det i stor grad være et profesjonelt skjønnsspørsmål når man kommer opp i vanskelige situasjoner og gråsonesituasjoner, og det vil være et spørsmål om systemet vårt er godt nok rigget til å oppdage klare og åpenbare brudd på dette. Noen av eksemplene som spørsmålsstilleren nevner, f.eks. det å bli stengt inne på et bad med slukket lys, er jo åpenbare eksempler på en type tvangs- og maktbruk som ikke skal forekomme i norske barnehager. Jeg kjenner ikke så godt til problemstillingen på andre felt, men det det høres ut som her, er at dette er en problemstilling som kanskje skal løftes – ikke bare i én sektor, men på tvers av flere departementers ansvarsområder.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-09:
Når det gjelder spørsmålet om hvordan vi skal sikre at dette blir oppdaget, må vi basere oss på tilsynene som kommunene har. Nå har det også kommet en mulighet for uavhengige tilsyn fra fylkesmannen. Det er viktig at både ansatte i barnehagen og foreldre melder fra til enten kommunen eller fylkesmannen. Når det gjelder bemanning, har vi varslet i budsjettet at vi sender et forslag om en bemanningsnorm innen 2020 – det er det som står i erklæringen, og det er det samme som forrige regjering sa – på høring i løpet av våren. Når det gjelder barnehagelærerutdanningene, har vi satt inn det som dreier seg om vold, seksuelle krenkelser og overgrep mot barn, noe som dessverre har vært lite tydelig både i barnehagelærer- og lærerutdanningen. Nå kommer det på plass begge steder. Jeg tror også jeg skal være så ydmyk at jeg skal si at selv om fylkesmennene får få rapporter og få spørsmål om dette, betyr ikke det nødvendigvis at det ikke er en problemstilling der ute i sektoren. Det er en av de tingene som Utdanningsdirektoratet ser på. Jeg skal også ta det med meg til departementet, slik at vi også kan jobbe med og tenke videre på dette.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-09:
Representanten Aasen har akkurat ledet et veldig spennende utvalg i regi av partiet sitt. Jeg så i rapporten og anbefalingen som de kom med, at utgangspunktet veldig klart skulle være at institusjonene måtte ha stor autonomi for å kunne utvikle kvalitet. Det er litt av utgangspunktet for mitt svar. Universitetet i Tromsø, Norges arktiske universitet, har hatt et strategisk utdanningsutvalg som har foreslått endringer i studieporteføljen. Det skal behandles i universitetsstyret den 24. november. Saken er på intern høring ved fakultetene, så det er snakk om en intern prosess hvor det foreløpig ikke er trukket noen konklusjoner. I problembeskrivelsen i innledningen til rapporten står det at studentene ved UiT skal møte forskningsbaserte og samfunnsrelevante utdanninger, og ved UiT skal de oppleve å være en del av et aktivt og godt læringsmiljø. Den demografiske utviklingen i Nord-Norge de neste tiårene viser imidlertid at deres fremtidige rekrutteringsgrunnlag er usikkert, og flere utdanninger ved UiT har allerede i dag en kritisk lav rekruttering. Det er altså bakgrunnen. De har gjennomgått 78 bachelorprogrammer basert på data fra de siste fem årene, noen ganger også enda lenger tilbake. Utvalget har ikke vurdert andre hensyn som forskningsmiljøets kvalitet, strategisk og politisk relevans, landsdelsansvar eller UiTs rolle som breddeuniversitet. Det er forhold som vil bli behandlet i høringsrunden. Studieprogrammene innenfor humaniora som foreslås nedlagt, er bachelor i språk og økonomi, studieretning for teologi innenfor bachelor i religionsvitenskap og tre av studieretningene innenfor bachelor i språk og litteratur. Det gjelder allmenn litteraturvitenskap, fransk og tysk. I tillegg foreslås bachelorgraden i arkeologi, filosofi og russlandsstudier nedlagt i sin nåværende form, men med noen modifiseringer der. At det vekker reaksjoner og debatt, er forståelig, og det er også sånn det skal være. Etter min oppfatning er det allikevel en helt nødvendig del av strategiarbeidet for styret ved et universitet løpende å vurdere studietilbudet. Universitetene og høyskolene i Norge har og skal ha stor grad av selvstendighet, inkludert frihet til å opprette og nedlegge studietilbud med noen unntak. Med dette følger et ansvar for å innrette tilbudet etter samfunnets behov, etterspørselen fra studentene og universitetenes eller høyskolenes strategi og profil. Forslaget fra strategisk utdanningsutvalg ved UiT er nettopp det, et forslag. Jeg har ikke tenkt å legge meg opp i en intern beslutningsprosess i en sak som faller inn under styrets ansvarsområde. Jeg har derimot tenkt å presentere en stortingsmelding om humaniora og humaniorafagene, som representanten Aasen tidligere har vært veldig skeptisk til, men som også kanskje kan behandle noen av de overordnede problemstillingene knyttet til de humanistiske fagene, ikke minst språkfagene våre.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-09:
Ja, jeg deler vurderingen på et overordnet nivå. Det er noen fagmiljøer vi som land må ha. Jeg er enig i at hvis det hadde oppstått en teoretisk situasjon hvor alle universitetene i Norge plutselig la ned f.eks. tysk-fagmiljøene sine eller selvstendige bachelorer i tysk, ville det vært et nasjonalt problem. Nå har vi brukt mye tid og ressurser på en strukturprosess i høyere utdanning som gjør det lettere å koordinere slike ting. Den forrige regjeringen hadde sitt SAK-program som også skulle koordinere fagtilbudet ved universitetene og høyskolene våre. Det var en begrenset suksess, for å si det forsiktig. Jeg kommer til å fortsette til å ha som ambisjon at man får en bedre reell koordinering. Jeg mener det er bra at representanten Aasen sier at hun ikke vil legge seg opp i de interne forholdene ved UiT. Men det burde heller ikke være sånn at hver gang man har en reell, faglig debatt på et universitet eller en høyskole, løftes det inn til Stortinget og skaper forventninger om at Stortinget skal gripe inn i noe som Stortinget ikke burde gripe inn i.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-09:
Som jeg nevnte, hadde forrige regjering sin SAK-prosess som skulle gjøre to ting. Det skulle føre til arbeidsdeling og til strukturendringer. Ingen av delene førte det til. Nå har vi hatt den største strukturendringen i norsk høyere utdanning siden 1994. Det er jeg veldig fornøyd med. Når det gjelder arbeidsdeling, innrømmer jeg at vi ikke har kommet like langt. Et av målene med både kvalitetsmeldingen i høyere utdanning, som kommer over jul, og med humaniorameldingen vil være å få en fornyet vitalitet i det arbeidet. Det er selvfølgelig absolutt helt fritt for enhver stortingsrepresentant å stille akkurat de spørsmålene som de måtte ønske. Men å kalle et spørsmål med formuleringen «Hva mener statsråden om at Norges arktiske universitet vurderer å legge ned så mange humanistiske fag?» for et generelt spørsmål, er vel å trekke begrepet «generelt» litt langt.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-09:
Daværende Universitetet i Tromsø og Høgskolen i Finnmark var begge viktige for å videreutvikle det nordnorske arbeids- og samfunnslivet. De så at ved å slå seg sammen ville de ha bedre forutsetninger for å ivareta dette ansvaret og gi utdanning og forskning av høy kvalitet. Universitetet og høyskolen utarbeidet en felles plattform, og denne ble lagt til grunn for den rød-grønne regjeringens beslutning om sammenslåing. At plattformen ble lagt til grunn, innebærer at det fusjonerte universitetet ble opprettet med campuser flere steder, bl.a. med et fakultet med hovedsete i Alta, kalt Finnmarksfakultetet. Kongelig resolusjon om sammenslåingen beskriver hvordan universitetet og høyskolen gjennom plattformen hadde kommet frem til at UiT – Norges arktiske universitet skulle se ut ved opprettelsen. Etter dette har også høyskolene i Harstad og Narvik blitt en del av universitetet. De kongelige resolusjonene låser ikke organiseringen av et universitet for all fremtid. Det er ikke slik at kongelig resolusjon fratar universitetet den frihet og det ansvar styret etter loven har for å fastsette den interne organiseringen. Jeg er opptatt av at UiT – Norges arktiske universitet har og tar ansvar for å sikre god tilgang til utdanning og forskning av høy kvalitet i landsdelen. Bare for å være helt soleklar på det: Det som er en klar politisk forventning, og som man ikke kan se bort fra, er at det tilsier en klar og tydelig tilstedeværelse og aktivitet ikke bare i Troms, men også i Finnmark. Men det er ikke riktig, mener jeg, at jeg skal mene noe om en intern prosess og en diskusjon, som heller ikke er avsluttet på Universitet i Tromsø – Norges arktiske universitet, om inndeling i eller lokalisering av fakulteter. Dessuten er det verdt å minne om at organiseringen ikke er avgjørende for omfanget av den faglige aktiviteten som skal ligge i Finnmark. Snarere er det slik at man først må stille seg spørsmål om hvilke oppgaver man skal løse, og så må man stille seg spørsmål om hvilken organisering man skal ha. Det er, så vidt jeg har oppfattet, ingen signaler fra Universitetet i Tromsø – Norges arktiske universitet om at man ønsker mindre tilstedeværelse i Finnmark enn man har hatt frem til nå. Intern organisering og plassering av fakulteter, institutter og andre organisatoriske enheter er etter loven styrets ansvar. Jeg mener det er positivt at styret vurderer hvordan universitetet til enhver tid er best mulig organisert, og verken jeg eller andre burde gripe inn i vurderinger som loven legger til styret.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-09:
Det er en selvfølge at statsråden er til stede og svarer på spørsmål – bare så det er sagt. Det vi snakker om her, er en rapport som NIFU har laget på oppdrag fra Universitetet i Tromsø – Norges arktiske universitet som en gjennomgang av organisasjonsstrukturen. Så stiller representanten Pedersen det litt polemiske spørsmålet: Er det slik at de politiske føringene har en holdbarhet på kun tre år? Lovverket vårt tilsier at organiseringen av et universitet eller en høyskole tilligger styret. Men det er en veldig klar forventning som bl.a. uttrykkes gjennom pengene vi gir til institusjonene, basisbevilgningene, hvor UiT tradisjonelt har en høyere basisbevilgning enn mange andre institusjoner nettopp fordi de har en annen oppgaveportefølje. Så det kan ikke være noen tvil om at Stortinget, og departementet og jeg, ønsker en klar og tydelig tilstedeværelse fra UiT i Finnmark. Men så er spørsmålet om det gjøres ved at man har et fakultet eller ikke. Det er en intern beslutning(presidenten klubber) som jeg ikke har tenkt å legge meg opp i før den engang har…(presidenten klubber igjen) (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-09:
Jeg mener at vi må skille mellom litt forskjellige spørsmål her. For det første er det slik at det ikke er alle studietilbudene i Alta som er tilsluttet Finnmarksfakultetet. Lærerutdanningen f.eks., som er utrolig viktig for landsdelen og for Finnmark fylke, er ikke tilsluttet Finnmarksfakultetet. Så det vi diskuterer her – og det er viktig å understreke – er ikke om UiT – Norges arktiske universitet skal ha en klar, tydelig og sterk tilstedeværelse også i Finnmark, til og med mer enn i dag, serve Finnmark fylke og serve landsdelen. Det oppfatter jeg som en klar og tydelig forutsetning fra Stortinget, og det er også et utgangspunkt for meg. Spørsmålet er: Når UiT er gjennom en diskusjon om hele sin fakultetsstruktur, skal jeg som statsråd nå, etter at det har kommet en NIFU-rapport, gå inn og forhåndskonkludere når det gjelder en oppgave som eksplisitt i loven er tillagt styret? Det har jeg ikke tenkt å gjøre.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-09:
I budsjettforslaget for 2016 hadde regjeringen en grundig drøfting av basismidlene til institusjonene, med forklaringer på hvorfor basis kan variere. Størrelsen på basisdelene for den enkelte institusjon reflekterer prioriteringer i regjering og storting over tid. Det betyr f.eks., jf. forrige spørsmål, at Universitetet i Tromsø – Norges arktiske universitet tradisjonelt har hatt en høyere basis enn mange andre institusjoner, delvis også fordi hver gang Stortinget tildeler f.eks. studieplasser eller stipendiater, øker en institusjons basisbevilgning. Det er verdt å nevne at med dette flertallet de siste årene har de nye universitetene og høyskolene fått en betydelig vekst i basis, bl.a. som følge av nye studieplasser, nye rekrutteringsstillinger og andre satsinger. De nye universitetene har også den klart høyeste realveksten de siste årene, og det er jo ikke noe man burde skryte av som statsråd, men hvis man ser på vårt forslag til statsbudsjett for i år, vil man se at Universitetet i Oslo i praksis har nullvekst, mens Nord universitet, Universitetet i Agder og Universitetet i Stavanger har god, til dels kraftig, realvekst, i hvert fall for Agder og Stavanger. Så er det også verdt å nevne at det er en del penger som ligger inne i vårt forslag til statsbudsjett som ennå ikke er delt ut, og som sannsynligvis vil komme Nord universitet til gode. SAKS-midlene til Nord universitet er et resultat av en ganske krevende fusjon med Høgskolen i Nesna og Høgskolen i Nord-Trøndelag. Det kommer de til å trenge penger fra staten for å klare, og de pengene er ennå ikke delt ut, men de ligger inne i budsjettet. Vi har også satt av 250 mill. kr – hvis jeg ikke husker feil – totalt sett i år til lærerutdanningene for å ruste opp til ny master. De pengene er heller ikke fordelt. Nord universitet er en sterk og stor lærerutdanner, veldig viktig for landsdelen, så det er også penger som kommer til å komme på plass.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-09:
Elementene i den nye finansieringsmodellen var kjent og vedtatt av Stortinget. Utregningene kom først med dagens statsbudsjett. Det nye finansieringssystemet gjør én ting som de nye universitetene har etterspurt, og det er at det blir mer konkurranseutsatt, altså mer avhengig av resultater og mindre rett inn i basis. Med de to nye indikatorene som er kommet, en bidrags- og omverdensindikator og en indikator for at en gjennomfører et gradstudium, betyr det at institusjoner som nå får litt mindre igjen fordi de ikke har så gode resultater, har mulighet for å forbedre seg og komme sterkere tilbake. Så har vi, for å dempe utslagene for enkeltinstitusjonene, valgt å fase det inn over to år. Det er også verdt å nevne til slutt at hvis man ser på finansieringssystemet isolert sett, får man et annet bilde enn hvis man ser budsjettet under ett. Budsjettet under ett gir Nord universitet en kronevekst på 24 mill. kr og en realvekst på 2 pst.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-09:
La meg først si at jeg er grunnleggende uenig i at dette har kommet uten varsel og uten begrunnelse. Dette finansieringssystemet ble vedtatt av Stortinget i fjor. Det hadde vært et ekspertutvalg som hadde jobbet med det. Det var varslet fra departementet mange år i forveien, og de nye indikatorene som var inne, som vi har lagt inn i systemet, var det bred enighet om i sektoren. Men en del institusjoner ser at utslagene av de indikatorene er sånn at selv om de kanskje kan tjene på dette på lengre sikt ved å forbedre resultatene, kan det isolert sett slå negativt ut. Det betyr allikevel at hvis man ser på budsjettet, får Nord universitet 24 mill. kr mer til neste år sammenlignet med i år – en realvekst på 2 pst. I tillegg vil de, som representanten også helt riktig tar opp, få ekstra penger fordi de har fusjonert – en krevende fusjon også, og det må vi betale for. De vil også få ekstra midler til å ruste opp lærerutdanningen til en femårig masterutdanning.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-09:
Jeg må beklage at dette svaret blir på østlandsk og ikke på trøndersk, siden jeg er vikar. Kulturdepartementet gjennomførte våren 2015 en bred høring om forslaget til endringer i helligdagsloven for å tillate søndagsåpne butikker. Regelverket som påbyr søndagsstengte butikker, har en rekke unntak, så Norge er ikke søndagsstengt. Blant annet mindre dagligvarebutikker, de såkalte Brustad-buene, hagesentre og utsalgssteder på typiske turiststeder – pussig nok ikke i vår vel største turistby, Oslo – kan holde åpent når de andre butikkene må holde stengt. Regelverket har uheldige sider. Det skaper konkurransevridninger mellom utsalgssteder som rammes av påbudet om å holde stengt, omsetningsformer som ikke er regulert, og utsalgssteder som faller inn under lovens ulike unntaksbestemmelser. Så er folks handlemønster i endring. Før var det slik at hvis man skulle handle, måtte man stort sett til en butikk som var åpen, gå dit fysisk, eller kanskje handle på postordre, men det ble aldri så innmari stort. I dag blir internetthandel mer og mer vanlig også når det gjelder dagligvarer. Da kan folk sitte hjemme og bestille bl.a. matvarer på internett, få dem levert på døren eller eventuelt hente dem på et «pickup point» på en søndag. Høringsrunden vakte stor offentlig debatt, og det kom inn nærmere 7 000 høringssvar. Både høringsrunden og den offentlige debatten har bidratt til å få frem at denne saken er kompleks. Det har regjeringen tatt alvorlig. Det blir ingen endringer i regelverket som påbyr søndagsstengte butikker nå. I stedet har regjeringen oppnevnt et utvalg som skal utrede spørsmål om søndagsåpne butikker. Utvalget har også fått et bredt mandat og en bred sammensetning og skal levere sin utredning høsten 2017. Det skal bl.a. ta høyde for at folks handlemønster endrer seg. Hvis vi plutselig er i en situasjon hvor det handles masse på søndager, men bare av dem som er så heldige at de har en fungerende nettbutikk, kan det hende at debatten her hjemme også vil bli annerledes. Dermed er det naturlig å avvente utvalgets arbeid og en eventuell ny høring før jeg tar stilling til hvordan det bør konkluderes i denne saken. Mitt håp er at utvalget kan finne løsninger som er så gode og så fremtidsrettede at det går an å få bred tilslutning for forslaget.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-09:
Som jeg sa i mitt svar, kommer det ikke noe forslag i denne perioden om å tillate søndagsåpne butikker. Det var det jeg svarte, og det er det regjeringen står for. Spørsmålet blir: Hvis vi skal gjøre dette – for vi har ikke lagt bort problemstillingen, og jeg tror det kommer til å bli en viktigere og viktigere problemstilling etter hvert som verden endrer seg – hvordan skal vi da få et godt beslutningsgrunnlag? Vi har satt ned et utvalg som skal levere høsten 2017. Utvalget har representanter fra bl.a. LO, ved Handel og Kontor, som man skulle tro – nettopp fordi de er opptatt av medlemmene som de organiserer – også kan få det perspektivet inn. Jeg vil til slutt legge til, som jeg også har sagt, at det ikke er slik at Norge er søndagsstengt. Det jobber sikkert mange kvinner i norske hagesentre. Det jobber sikkert mange kvinner i norske Brustad-buer. Det jobber for øvrig også veldig mange på områder av samfunnslivet hvor man må ha åpent på søndager, f.eks. i deler av helsevesenet.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-09:
Jeg har aldri hørt at vi har obligatorisk arbeid under studiene i Norge. Det å ta seg en deltidsjobb under studiene i Norge er det mange som gjør, men det er helt frivillig. Hvis jeg hadde fått spørsmål om det, ville jeg sagt: Nå er det gode nyheter, for Kristelig Folkeparti, Venstre, Høyre og Fremskrittspartiet starter opptrappingen til elleve måneders studiestøtte. Det betyr at studentene ved neste års budsjett får utbetalt 6 000 kr mer enn de fikk før. Under den forrige regjeringen fikk studentene prisstigningen, men ikke noe av velstandsøkningen i samfunnet. Med denne regjeringen har studentene fulgt lønnsutviklingen, og med dette samarbeidsflertallet starter vi nå også opptrappingen til elleve måneders studiestøtte. Jeg tror det fortsatt vil være noen som ønsker å jobbe, kanskje til og med i Brustad-bua på søndager, men det blir altså større sjanse til å studere litt mer og få litt mer penger med dette flertallet.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-11-09:
«Fylkesmannen i Vestfold ynskjer klarare retningsliner for bruk av tvang og makt mot små barn i barnehagar. I ein reportasje i Aftenposten kjem det fram døme der barn har blitt stengde inne på bad med sløkt lys, blitt fastsette i bøylestol mot sin vilje som «straff», og bruk av bleie mot barnet sin vilje. Korleis vurderer statsråden denne situasjonen, og kva vil regjeringa gjere for å hindre bruk av tvang og makt mot barn i norske barnehagar og sikre at både barn og foreldre kan vere trygge på tilbodet?»
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-11-09:
Eg er einig i det som vert påpeikt, at utdanningsdirektøren i Vestfold ber om rettleiingsmateriell. Det er ingenting i dagens lovverk som tilseier at det skulle vera ein sånn situasjon der ute. Men det er jo det som er problemet. Eg sit i helse- og omsorgskomiteen. Vi har eit barnevern som er til for å hjelpa barna – vi veit det skjer unødvendig tvangsbruk, vi har eit helsevesen som er til for å hjelpa pasientane – vi veit at det skjer unødvendig tvangsbruk, vi har ei eldreomsorg som er til for å hjelpa dei eldre – vi veit at det skjer maktovergrep. Eg trur at vi heller ikkje skal vera naive: Vi har ein barnehagesektor der unødvendig maktbruk kan skje. Spørsmålet mitt er kva vi gjer. Lova er grei, men praksisen er ikkje alltid like god. Det kan vera tilsyn, og ein kan få rettleiing. Eg trur vi skal snakka om det. Er statsråden einig i at vi kanskje skal løfta denne debatten på barnehagefeltet?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-11-09:
Det vert løfta i barnevernet og i helsesektoren, men eg føler at det ikkje vert løfta på same måte her, som kanskje er eit litt meir umodent område. I stortingsmeldinga som regjeringa leverte om kvalitet i barnehagen, og som vi har behandla, har eg søkt på orda «tvang» og «makt», men dette står ikkje omtalt som ei utfordring i det heile. Kanskje ein no skal sjå litt på kva ein kan gjera frå departementet si side for å omtala at dette faktisk òg er noko som høyrer med i den faglege vurderinga av utfordringane som er der. Ja, det er skjønsspørsmål – nokre tilfelle er klare brot, meiner eg, på det som er akseptabelt, og da er spørsmålet: Kva vil statsråden gjera for å sikra at dei tilfella som er klart maktmisbruk, vert handterte deretter? Til slutt dette med bemanning: Vil statsråden sørgja for auka bemanning, betre kvalitet og at dette vert løfta inn i utdanningane?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2016-11-09:
«Et utvalg ved Universitetet i Tromsø, Norges arktiske universitet, går inn for å legge ned en rekke utdanninger i humaniora. Godt over 100 ansatte har skrevet under på et opprop. Statsråden har varslet en stortingsmelding om humaniora og har uttrykt et ønske om å satse på disse fagene og bidra til at de blir mer relevante. Hva mener statsråden om at Norges arktiske universitet vurderer å legge ned så mange humanistiske fag?»
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2016-11-09:
Studieporteføljen er i utgangspunktet institusjonenes ansvar. Det er jeg helt enig i. Mitt anliggende er ikke at statsråden skal ha klare standpunkter allerede nå om hva de skal gjøre ved Universitetet i Tromsø. Det er mange grunner til at de skal ha dette ansvaret selv. Det handler om at de skal være selvstendige, autonome enheter, og at de sitter nærmere både antall søkere, hva slags egenkompetanse de har, osv. Samtidig kan det ikke være sånn at summen av rasjonelle og tilsynelatende riktige beslutninger ved hver institusjon skal avgjøres bare ved institusjonen hvis det kommer i konflikt med helheten i fagtilbudet i Norge. Vi må sikre at vi har dekket opp alle de fagene vi trenger som nasjon. Da lurer jeg på om statsråden deler denne vurderingen.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2016-11-09:
Jeg mener det er helt naturlig å ta opp akkurat dette med de små fagene og humaniora i Stortinget på et generelt grunnlag, og dette var en god anledning. Statsråden nevnte selv dette med SAKS, Samarbeid, arbeidsdeling, konsentrasjon og sammenslåing. S-ene, dvs. samarbeid og sammenslåing, har vi hørt og sett mye til. Det er lett å få øye på. Men arbeidsdelingen har vi hørt langt mindre om. Jeg skulle ønske vi hadde sett flere spor av det, ikke minst innen humaniora, for bedre arbeidsdeling er et virkemiddel som vi bør bruke og jobbe godt med. Mange små fag er spredt rundt på mange institusjoner. Det er like naturlig at departementet engasjerer seg i arbeidsdeling som i sammenslåing. Det er en fare for at de små fagene kan forsvinne eller i hvert fall bli veldig små hvis det blir for få søkere. Hvorfor har ikke statsråden tatt et like synlig grep på akkurat dette?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2016-11-09:
«Da Universitetet i Tromsø og Høgskolen i Finnmark ble slått sammen, lå det klare føringer for fusjonen gjennom en kongelig resolusjon 15. februar 2013. Det ble slått fast at det skulle opprettes et eget fakultet med hovedsete i Alta, kalt Finnmarksfakultetet. Universitetsstyret går nå gjennom organiseringen. En rapport fra NIFU foreslår tre ulike modeller, der Finnmarksfakultetet er utelatt i samtlige alternativ. Vil statsråden sikre at de klare premissene som ble lagt i 2013, fortsatt står ved lag?»
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2016-11-09:
Jeg takker for svaret, og ikke minst takker jeg for at statsråden er til stede i salen og svarer på spørsmål fra Stortinget. Jeg vil begynne med å presisere at jeg var for sammenslåingen av Høgskolen i Finnmark og Universitetet i Tromsø i forkant av det som skjedde i 2013. Jeg forstår også at statsråden ikke vil gå inn og detaljstyre hvordan Norges arktiske universitet skal organisere seg, og det er heller ikke det jeg spør om. Men det er slik at sammenslåingen av Høgskolen i Finnmark og Universitetet i Tromsø skjedde på initiativ fra de to institusjonene – to selvstendige institusjoner – og det skjedde også etter en meget grundig politisk forankring, der premissene ble behandlet av fylkestinget i Finnmark, og der den daværende regjeringen var tungt inne og la premissene for det som skulle skje. Da er spørsmålet: Mener dagens kunnskapsminister at de politiske forutsetningene som lå til grunn for denne sammenslåingen i 2013, har en holdbarhetsdato på kun tre år?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2016-11-09:
Spørsmålet mitt var ikke polemisk. Det er et høyst reelt spørsmål, for en sentral forutsetning for at fusjonen fikk politisk tilslutning i 2013, var at Høgskolen i Finnmark ikke bare skulle sluses inn i Universitetet i Tromsø og bli en filial, men at det skulle være en sammenslåing mellom to selvstendige institusjoner, at det skulle ligge igjen beslutningsmakt både administrativt, organisatorisk og faglig i Finnmark, og at campusen i Alta og Finnmarks-miljøet også skulle ha en plass i den daglige ledelsen av det nye universitetet. Hadde ikke de betingelsene kommet på plass, er det slett ikke sikkert at det ville blitt noen fusjon mellom de to institusjonene, og derfor er det så viktig å få klare politiske føringer på at det fortsatt står ved lag. Det hører også med til historien at universitetet den gangen fikk tildelt nye studieplasser og penger for å opprette ny ingeniørutdanning i Finnmark som en del av fusjonen. Det er også foreslått fjernet.
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2016-11-09:
«Stortinget har bedt regjeringen se på finansieringssystemet i universitets- og høgskolesektoren slik at det blir en økt likebehandling mellom de nye og de gamle universitetene. Men regjeringen har lagt opp til ulike rammebetingelser. Nord universitet har etter fusjonen behov for målrettet fagbygging, og da trengs det ressurser. Vil statsråden sørge for at Nord universitet styrkes, og at avsatte midler for å understøtte fusjonsprosessen tildeles universitetet?»
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2016-11-09:
Takk for svaret. I forslaget til statsbudsjett som nå ligger til behandling i Stortinget, foreslår regjeringen å legge om finansieringsmodellen for universitets- og høyskolesektoren. Den konkrete modellen som er foreslått, ble først kjent da statsbudsjettet ble lagt fram, og den skal tre i kraft allerede i 2017. I budsjettet kan vi lese at med endringene i finansieringssystemet ønsker regjeringen særlig å stimulere til bedre gjennomføring i utdanningene. I merknadene fra kirke-, undervisnings- og forskningskomiteen i Stortinget var det viktig med forutsigbarhet. Det ble understreket spesielt. Den nye finansieringsmodellen som inntreffer fra neste år, ser jo ikke akkurat ut til å hjelpe for at universitets- og høyskolesektoren bedre skal nå målene, og heller ikke å være særlig forutsigbar for institusjonene. For Nord universitet fører det til at de får et kutt i overføringer på 8,1 mill. kr neste år og 16,2 mill. kr i 2018. Hvordan mener statsråden at man styrker Nord universitet ved å endre den finansieringsmodellen sånn som det er foreslått fra regjeringens side?
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2016-11-09:
Takk igjen til statsråden. Nord universitet er, som også statsråden sa, en av institusjone som er dannet på bakgrunn av tydelige politiske bestillinger om strukturendringer og fusjon, som er initiert av denne regjeringen, men som også har fått bred støtte på Stortinget. Strukturendringene innebærer at enkelte institusjoner på noen områder får større utfordringer ved å møte kravene til akkreditering som universitet. Nå legger regjeringen opp til å endre rammebetingelsene for institusjonene til det verre, uten varsel og uten begrunnelse, slik institusjonene oppfatter det. Nord universitet har satset spesielt på akvakultur og biovitenskap og er blant de fremste miljøene i verden som er samlet i Mørkvedbukta, som forsker på fôring av oppdrettslaks og fôring i både ferskvann og sjøvann. Lik tilgang på høyere utdanning over hele landet er et viktig prinsipp i norsk kunnskapspolitikk. Det er det bred enighet på Stortinget om. Hvordan vil statsråden styrke fagmiljøene og universitetene i Nord-Norge i tiden framover?