trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bent Høie (Høyre), 2010-04-27:
I innstillingen er det tverrpolitisk enighet om at kommunene skal få et medfinansieringsansvar for utskrivningsklare pasienter, men det er ikke enighet om hvordan dette skal gjøres. I innstillingen og i meldingen kommer det helt klart fram at regjeringspartiene har tenkt at sykehusene skal få kutt i sine budsjetter tilsvarende det som de har av utskrivningsklare pasienter i dag. Helseforetakene sa i høringene at det vil innebære at de må legge ned tilsvarende når det gjelder sengeposter. I Aftenposten i dag kan vi lese om Edit Schmidt på 87 år, som ble for tidlig skrevet ut av sykehuset og døde som følge av de skadene hun fikk hjemme. Jeg er redd for at det opplegget som Regjeringen her legger opp til, kommer til å føre til at enda flere pasienter, spesielt eldre, blir for tidlig skrevet ut av sykehusene, uten at kommunene er gjort i stand til å ta imot disse pasientene. Hvordan har regjeringspartiene tenkt at sykehusene skal forholde seg til at de får kutt i sine budsjetter som følge av denne ordningen som Regjeringen legger opp til?
Bent Høie (Høyre), 2010-04-27:
Jeg oppfatter at representanten Knutsen med vilje prøver å misforstå Høyres standpunkt i disse sakene. Høyre har aldri vært imot å ta i bruk nye IT-løsninger, aldri vært imot å utveksle informasjon mellom de ulike nivåene i de tilfellene der utveksling av informasjon er nødvendig for å gi pasienten god helsehjelp. Grunnen til at vi reagerer mot regjeringspartienes lovforslag i Stortinget, er at de er blottet for personvernhensyn. Det å eksponere en pasientjournal for alle de tusen ansatte i helsetjenesten uten å ha en kontrollert tilgang – som vi f.eks. så i tilfellet Kaiser Permanente, der et sikkerhetsglass måtte knuses hvis en var i en alvorlig situasjon, den type personverntiltak – viser at Arbeiderpartiet viderefører sin dårlige og lange tradisjon for ikke å bry seg om personvern, og der de tror at personvern er det samme som IT-sikkerhet.
Bent Høie (Høyre), 2010-04-27:
Jeg mener det ligger en stor utfordring i det at vi har en altfor dårlig legedekning på sykehjemmene i dag. Derfor har Høyre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet i denne innstillingen foreslått at en skal ha nasjonale «bemanningsnormer for legedekningen ved sykehjem», noe de rød-grønne partiene vil stemme imot. Det står ikke én eneste stilling ledig i Norge i dag knyttet til det å jobbe som lege på sykehjem. Utfordringen er ikke å få leger til å søke på disse stillingene, men å få kommunene til å opprette dem. Når kommunene oppretter dem, ønsker vi de beste legene dit. Det får vi ikke gjennom tvang. Hvis de rød-grønne politikerne tror at en vil kunne heve statusen for eldreomsorgen i Norge ved å gjøre det å jobbe med eldre mennesker til tvangsarbeid, ønsker jeg dem lykke til. Blant annet foreslår opposisjonspartiet Venstre å gjøre noe med lønnsnivået for leger som jobber i kommunehelsetjenesten. Det er jo ikke rart at de flinkeste legene som jobber med de vanskeligste pasientene, søker seg til spesialisthelsetjenesten, når de opplever helt andre faglige utfordringer og helt andre lønnsnivåer i spesialisthelsetjenesten enn det de gjør i kommunehelsetjenesten.
Bent Høie (Høyre), 2010-04-27:
Det kan umulig stemme at Ola Borten Moe har lest denne innstillingen. Alle de fellesforslagene som Høyre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet har lagt fram, er basert på dagens kommunestruktur, og der vi tar opp det forslaget som Senterpartiet skjøt ned før det ble lagt fram, nemlig at vi skal bruke både lovverk og øremerkede midler for å sikre at de kommunene som er for små til å løse de nye helseoppgavene, blir tvunget til å samarbeide med andre kommuner for å skape et tilstrekkelig kompetansemiljø for å kunne ta vare på pasientene. Med Senterpartiets tilnærming, å overføre ansvaret til kommunene uten å gi dem verken penger eller kompetansemiljø for å kunne håndtere utfordringen, er det pasientene som blir nødt til å betale den høye prisen. Og dessverre, når det gjelder den andre diskusjonen, nemlig diskusjonen om kommunestruktur – som vi gjerne tar med representanten Borten Moe når som helst – er det faktisk de svakeste i samfunnet vårt som i dag betaler den høye prisen for Senterpartiets motstand mot en grunnleggende endring i det norske samfunnet, nemlig det å gjøre noe med kommunestrukturen.
Bent Høie (Høyre), 2010-04-27:
Det å gjennomføre en stor helsereform krever langsiktig arbeid, det er et arbeid som går over flere år, og ikke minst ville det, i hvert fall under normale omstendigheter, også krevd en klar økonomisk prioritering. For å få til det har det for en statsråd ofte vært en fordel å ha bred oppslutning i Stortinget om arbeidet, ikke minst med tanke på den interne diskusjonen i Regjeringen om å prioritere dette. Det ser vi når det gjelder opptrappingsplanen for eldre, vi så det i barnehageforliket, vi har sett det i klimaforliket – på en rekke områder. Statsråden uttrykte klar vilje til å få til en politisk avtale om Samhandlingsreformen i Stortinget, men dette ble kontant avvist da man kom til forhandlingsbordet. Hva var årsaken til at statsråden ikke ga helsefraksjonen i Stortinget store nok fullmakter til faktisk å gå inn i reelle forhandlinger for å få til et stort, bredt forlik på en så viktig sak, hvis dette er så viktig som statsråden ga uttrykk for i sitt innlegg?
Bent Høie (Høyre), 2010-04-27:
I svaret fra statsråden til meg ble det sagt at en del av detaljene, de konkrete forslagene knyttet til Samhandlingsreformen skulle komme i henholdsvis Nasjonal helseplan, ny lov om kommunehelsetjenesten og i de årlige budsjettene. Da er det grunn til å minne om at Wisløff-utvalgets utredning hadde overskriften «Fra stykkevis til helt», ikke overskriften «Fra stykkevis til delt». Av alle ting legger Regjeringen nå opp til en stykkevis og delt behandling av Samhandlingsreformen og virkemidlene i denne. Statsråden sa også at det var bred enighet om denne reformen. Da virker det ikke som om statsråden har lyttet noe særlig verken til sine egne talspersoner, som sa at det gikk et dypt ideologisk skille gjennom innstillingen, eller til opposisjonens beskrivelse av situasjonen. En kan heller ikke ha lest avisenes vurdering i det siste av reformen: «Lite igjen av stor reform», skriver Østlands-Posten, «Hanssens ufullendte», skriver Kommunal Rapport, «Strippet helsereform», skriver Aftenposten og «Lamhandling», skriver Dagens Næringsliv. Ut fra det Regjeringen gjentatte ganger har sagt om at en ønsker et bredt politisk forlik i denne saken, er det overraskende å høre statsrådens svar i dag: at grunnen til at de ikke kunne være med på det, var at opposisjonens forslag var økonomisk forpliktende. Ja, da kan verken stortingspresidenten, helse- og omsorgsministeren eller statsministeren ha fått med seg at alle politiske forlik i Stortinget der en inngår politiske avtaler, er økonomisk forpliktende og konkrete, slik som klimaavtalen, slik som barnehageforliket, slik som eldreforliket, slik som psykiatriforliket. Alle inneholder konkrete økonomiske løfter og er forpliktende. Statsrådens svar i dag bekrefter at statsråden aldri har hatt planer om å inngå noe forlik i denne saken, utover at hun inviterte opposisjonen til å slutte seg til Regjeringens politikk. Det betyr at en har holdt Stortinget for narr i over ett år. Så er det flere fra opposisjonen som har trukket fram innsatsstyrt finansiering, og sier at der er det et vesentlig ideologisk skille. Vel, ja, det må være et ideologisk skille, for faglig finnes det ikke – så vidt jeg kjenner til – dokumentasjon for regjeringspartienes påstander. I NOU 2003:1 sier en at en redusert ISF-sats først og fremst gir bedre kostnadskontroll gjennom å redusere sykehusets incentiv for å behandle pasientene. Utvalget finner ikke empirisk grunnlag for å hevde at kronisk syke ikke blir prioritert, men foreslår faktisk at disse inkluderes i ordningen. Mitt spørsmål er: Kan noen fra regjeringspartiene svare på hvordan det er, siden det finnes dokumentasjon på at det motsatte er tilfellet?
Bent Høie (Høyre), 2010-04-27:
Representanten Hagebakken lurte på hva det var flertallet hadde vasket bort fra meldingen gjennom stortingsbehandlingen. Svaret på det er at i stortingsmeldingen er det en gjennomgående formulering at disse problemstillingene skal avklares gjennom Stortingets behandling, og i innstillingen fra flertallet i komiteen er det en gjennomgående formulering at disse spørsmålene skal avklares gjennom videre utredning i Regjeringen. Det vil si at Regjeringen driver og spiller pingpongball med seg selv og de spørsmålene som egentlig skulle vært avklart i denne saken. Det er det som er vasket bort. Avklaringen er vasket bort. Så konstaterer jeg at ingen fra regjeringspartiene til nå har svart på mitt spørsmål: Er det kommet ny dokumentasjon som kan underbygge regjeringspartienes påstand om at en ISF-finansiering på 40 pst. innebærer at bl.a. kroniske pasienter blir diskriminert eller ikke blir prioritert i helsevesenet? Hvis ikke konstaterer jeg at NOU-en for 2003, som sier at en reduksjon i ISF kun har med kostnadskontroll å gjøre – ikke prioritering – står ved lag. Det bekrefter at dette er en sparereform.
Bent Høie (Høyre), 2010-04-27:
Jeg vil vise til at Høyre støtter forslag nr. 1, om å sikre at ruspasienter får time til poliklinisk eller annen behandling umiddelbart og senest 24 timer etter avrusning, og forslag nr. 2, om tiltak for å få fulgt opp individuell plan – at det blir et reelt innhold for denne pasientgruppen. Jeg vil takke forslagsstillerne for å ta opp et viktig tema, selv om et representantforslag i denne sammenhengen i realiteten bare vil kunne skrape på overflaten i forhold til de store utfordringene man har på dette området. Da er det naturlig å vise til debatten i forrige sak, der opposisjonen foreslo en opptrappingsplan for rusfeltet. Til informasjon for posisjonen innebærer en opptrappingsplan noe mer enn økonomiske forpliktelser. Det innebærer bl.a. avklaring på de spørsmål som representanten Asphjell tok opp i sitt innlegg. Det er nettopp derfor denne sektoren har manglet en opptrappingsplan helt siden sektoren i realiteten ble overført til spesialisthelsetjenesten. Sektoren har ikke fått en god nok avklaring, verken når det gjelder arbeidsdeling, rollefordeling og ansvarsforhold mellom de ulike leddene, de pårørendes posisjon, det forebyggende arbeidet, fagligheten i de ulike tilbudene og en rekke andre spørsmål som forblir uavklart, f.eks. det å gi denne gruppen pasientrettigheter med et reelt innhold. Det har den ikke i dag fordi pasientrettighetene er tilpasset en helt annen pasientgruppe. Derfor har ikke denne pasientgruppen rettigheter med et reelt innhold, slik som Stortinget har forutsatt. Det er en pasientgruppe som fortsatt systematisk blir diskriminert i helsevesenet, ved at man legger til grunn helt andre kriterier for å vurdere denne pasientgruppens behov for øyeblikkelig hjelp og behandling. Dette ville en kunne ha ryddet opp i med en systematisk og helt nødvendig gjennomgang på dette området som en opptrappingsplan vil kunne innebære. Men igjen ser man at regjeringspartiene ikke er villig til å foreta en opptrapping eller en avklaring som de med veldig fine ord i innstillingen er med på å beskrive er nødvendig. Så når Høyre støtter disse forslagene, er det for å prøve å bidra litt til igjen å få satt denne saken på dagsordenen, selv om vi fra vår side erkjenner at spørsmål knyttet til dette ikke blir avklart før man får en opptrappingsplan. Så vet vi at Stoltenberg-utvalget snart kommer med sin innstilling. Da er jeg redd for at de nødvendige diskusjonene knyttet til manglende behandlingstilbud til denne pasientgruppen, igjen drukner i en diskusjon om bruk av heroin eller ikke i behandling – en avsporing av en debatt for en viktig pasientgruppe, om et tema som i beste fall kanskje kan hjelpe noen veldig få, men som er et effektivt virkemiddel fra Regjeringens side til å dekke over behovet til alle de 4 600 som nå står i kø for å få behandling. Det er det vi vet virker.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-04-27:
Det er skrevet lite om rehabilitering i stortingsmeldingen, men alle partier har hatt mye fokus på dette i komitéinnstillingen, og det er veldig positivt. Økt rehabiliteringssatsing vil være avgjørende for om en fremtidig samhandlingsreform skal lykkes, etter min mening. Men rehabiliteringstiltak er i dag på vei til å bli redusert. Hele institusjoner avvikles, ikke minst ideelle, men vi finner også en reduksjon, f.eks. i sykehusene, når det gjelder basseng. Vi vet at det er flere basseng som allerede er nedlagt. Noen har fått beskjed fra regionale helseforetak om at nå er det det siste året man får midler. Denne problematikken kjenner representanten Helseth godt til. Det skyldes bl.a. en endring i refusjonsordningen for fysioterapi. Vil Arbeiderpartiet bidra til at rehabiliteringstjenester, inkludert basseng, ikke avvikles nå i forkant av en samhandlingsreform der rehabilitering blir et viktig virkemiddel?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-04-27:
Jeg merket meg først at representanten sa at 20 pst.-medfinansieringen heldigvis er lagt på is. I Dagens Næringsliv sa statssekretær Ingebrigtsen at det slett ikke er lagt til side, men utredes videre. Men dette er ikke spørsmålet mitt. Sykehusene agerer i dag som om Samhandlingsreformen er igangsatt og kommunene allerede er operative. Det som skjer, er raskere utskrivning, man reduserer sengekapasiteten, man foreslår reduksjon i føde- og akuttmottak, og rehabiliteringstiltak reduseres. Det er sågar avviklet en del sykehus, og en rekke sykehus er foreslått avviklet. Kommunene fortviler og venter på avklaringer. De venter på penger, kompetanseheving og et svar på hvordan finansieringsordningene skal løses i en fremtidig samhandlingsreform. Mitt spørsmål til representanten er om det er rett å la spesialisthelsetjenesten bygges så mye ned nå, i påvente av en fremtidig reform, når så mye er uklart?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-04-27:
Det er flott at Senterpartiet er opptatt av lokalsykehusene våre. I innstillingen sier regjeringspartiene at et lokalsykehus gir «lokalbaserte tjenester som andre steder ville være naturlig å samle i et lokalmedisinsk senter». Mitt spørsmål er om det betyr at regjeringspartiene, eller Regjeringen, i det videre utredningsarbeidet om oppgavedeling kan komme til at et lokalsykehus og et lokalmedisinsk senter defineres likt? Sagt på en annen måte: Vil Senterpartiet sørge for at så ikke skjer? For det mener jeg vil være feil.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-04-27:
Da må representanten også lese de andre forslagene og merknadene i innstillingen fra opposisjonspartiene, for der er disse gruppene meget godt ivaretatt. Når det så gjelder at Samhandlingsreformen er lagt død, er det vel ingen som har brukt de ordene her, og jeg vil absolutt ikke bruke dem. Problemet er at vi ikke er kommet så langt som Bjarne Håkon Hanssen i sin tid lovet, nemlig at vi skulle få en samhandlingsreform i april 2009. Vi fikk en samhandlingsmelding den dagen Stortinget gikk fra hverandre i juni i fjor. I tillegg vil jeg påpeke – og det er beklagelig – at det står i denne meldingen at Regjeringen skal utrede videre kommunal medfinansiering, skal vurdere videre samarbeidsavtaler mot kommuner og frivillige organisasjoner. Det skal vurderes videre virkemidler vedrørende pasienter og pasientorganisasjoners rolle i arbeidet med pasientforløp, det skal videre gjennomgås lovverk om samhandling, det skal vurderes om oppgaver best kan løses i kommunen, og hvilke oppgaver, det skal vurderes hvordan myndighetene skal følge opp et avtalesystem osv. Dette var bare noe av det som skal vurderes videre.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-04-27:
Vi er enig i at fastlegene godt kan tilpliktes å bruke sju og en halv time pr. uke i kommunene. Det har vi også sagt mange ganger tidligere. Problemet med det som Regjeringen foreslo, er at da Bjarne Håkon Hanssen reiste rundt i landet og fremmet sin reform, sa han at han ville at fastlegene skulle kunne bruke opptil to dager på kommunalt legearbeid. Det står ikke i meldingen. Så det gikk han egentlig tilbake på. Like fullt ligger det en slags intensjon om at fastlegene kanskje på en måte skal redde legetjenesten i sykehjemmene. Det vi er redd for, er at slik det er formulert fra Regjeringens side, vil man styre fastlegene på en slik måte at de kanskje ikke lenger er så mye på fastlegekontorene sine. Vi ønsker faste stillinger i sykehjem. Pasientene som er i sykehjem i dag, har seks–sju diagnoser hver. De trenger de beste legene. De trenger heltidsleger eller i alle fall faste legestillinger knyttet til sykehjemmet, slik at de også blir en del av det faglige miljøet. Det er det vi primært ønsker. Vi foreslo allerede i omsorgsmeldingen at man burde få en egen utdanning for sykehjemsleger, hvilket nå kommer. Det er jeg glad for.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-04-27:
Jeg vil først vise til innlegget mitt, hvor jeg også sa at vi er enig i intensjonene. Det er ikke et eneste parti, tror jeg, i Stortinget som ikke er enig i den virkelighetsbeskrivelsen og behovet for det som skal skje fremover. Men tidligere helseminister Bjarne Håkon Hanssen skapte veldig høye forventninger om at vi skulle få en reform veldig fort. Problemet i dag – jeg vil gjenta det jeg har sagt også fra talerstolen – er at vi ser at sykehusene reduserer sine tiltak. Da snakker vi ikke om økonomi i og for seg, men de reduserer en del tiltak som de forventer at kommunene er klare til å overta. Hvorfor ringer kommuner til meg? Hvorfor ringer ordførere til oss? Hvorfor ringer frivillige institusjoner og andre til stortingsrepresentanter og spør om hvordan det nå blir? De gleder seg til den debatten vi skal ha i dag, for mange tror at vi fra denne debatten kommer ut med finansieringsløsninger. De har selvfølgelig ikke lest innstillingen fra komiteen. Noen av dem har kanskje heller ikke lest meldingen godt nok. Det er problemstillingen og bekymringen min.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-04-27:
Vi har hatt mange tidligere forlik i denne salen om reformer, som har kommet i form av enighet om å bruke mange milliarder over et visst antall år, f.eks. i forbindelse med Opptrappingsplanen for psykisk helse. Jeg regner med at Regjeringen mener at en så stor reform ikke skal koste og gi økte utgifter. Men det som er mitt spørsmål, er: Hvilken forutsigbarhet blir det for pasienter, personell, kommuner, sykehus – frivillige organisasjoner og andre private, for den del – dersom det skal være slik at midler og tiltak skal komme i hvert enkelt statsbudsjett? Vi har jo eksempler fra Stoltenberg-regjeringen tidligere på meldinger som har vært fremlagt i denne sal, hvor dette også var tilfellet. La meg nevne én, tannhelsereformen, hvor det var satt opp en rekke gode tiltak som vi støttet. Men i statsbudsjettene etter dette har det ikke kommet noen vesentlige tiltak eller forslag eller penger til det tannhelsemeldingen inneholdt. Problemet er jo at dette ikke skaper forutsigbarhet.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-04-27:
Jeg må konstatere at etter denne debatten og ikke minst etter representanten Are Helseths svar til meg om nedlegging av poliklinisk fysioterapi, knyttet til f.eks. varmtvannsbasseng og annen behandling, vil ikke Regjeringen gjøre noe for å ivareta dagens tilbud om rehabilitering for store kronikergrupper. Bassengene vil altså forsvinne – med regjeringspartienes velsignelse. Dette er meningsløst når hele komiteen, inkludert regjeringspartiene, har skrevet om viktigheten av rehabilitering og habilitering. Isteden sier representanten Are Helseth at han regner med at de regionale helseforetakene eller helseforetakene gir nødvendige tilbud – hvis jeg oppfattet det han sa, riktig. I forbindelse med behandlingen av årets statsbudsjett lovet regjeringspartiene – spesielt Arbeiderpartiet, ved Hagebakken – at statsråden skulle sørge for opprettholdelse av poliklinisk fysioterapi, spesielt knyttet til bassengene, ved å stille krav om dette i oppdragsdokumentene til de regionale helseforetakene. Etter det jeg vet, er det også gjort. Men problemet er jo at disse dokumentene er omfattende, og i svar på en rekke tidligere spørsmål til ulike helsestatsråder har det vist seg at mange helseforetak slett ikke prioriterer alt som det er nedfelt i oppdragsdokumentene at de skal prioritere. La meg nevne noen av områdene der ulike statsråder har sagt at dessverre, helseforetakene har ikke prioritert dette som forventet likevel, men nå skal departementet følge godt med. Det gjaldt smertepasientregimet, det gjaldt cochleaimplantatoperasjoner, som i tillegg var tallfestet, og det gjaldt tiltak for de sykeste ME-pasientene. Jeg kunne nevnt flere ting, nå også rehabilitering knyttet til bl.a. basseng og opptrening. Jeg konstaterer også at regjeringspartiene er splittet når det gjelder om kommunal medfinansiering på 20 pst. er lagt på is eller ikke. Statsråden viste til videre utredninger av ulike generelle finansieringsmodeller. Da har jeg et spørsmål om det: Betyr det at Regjeringen tar sikte på å innføre én bestemt generell medfinansieringsmodell fra 2012, som skal gjelde alle kommuner og sykehus fra denne dato? Det var slik jeg oppfattet statsrådens innlegg. Det er mulig hun har nyanser – jeg er interessert i det. Jeg vil henvise til at Kristelig Folkeparti i sine egne merknader har vist til ulike prøveprosjekter der også kommuner kan få både bestiller- og finansieringsansvar. Et annet spørsmål er om – nei, jeg får komme tilbake til det, president, jeg rekker det ikke. Jeg tar et innlegg til senere.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-04-27:
Det har vært kritisert at opposisjonspartiene sier at denne reformen tar for lang tid. Men det er jo ikke reformen i seg selv som tar for lang tid. Poenget er jo at Regjeringen er inne i sitt femte år, og de hadde en utredning – Wisløff-utvalgets innstilling om samhandling – i hånden fra første dag. Der var det nedfelt et utstrakt behov for samhandling og for samarbeid. Nå skal det komme – jeg listet opp her i sted – en rekke nye utredninger, og det kommer til å ta minst ett år før kommuner, sykehus og pasienter kjenner oppgavedeling og finansieringssystem. Når reformen så er klar, kan man gjerne bruke tid på gjennomføring gjennom prosjekter. Det tok ti år før fastlegereformen fant den endelige formen, så det er ikke reformen i seg selv, men det er det at man har brukt så lang tid. Så konstaterer jeg at statsråden ikke svarte på mitt spørsmål. Jeg ber igjen om at hun svarer – dette er det helt vesentlig at Stortinget får vite: Tar man sikte på en bestemt generell medfinansieringsmodell fra 2012, som skal gjelde alle kommuner og alle foretak?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-04-27:
President! Også Kristelig Folkeparti.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-04-27:
Takk for visitten innom Fremskrittspartiets landsmøte, som for øvrig var et meget konstruktivt og godt landsmøte. Det er alltid moro å få gleden av å være en hel helg sammen med 400–500 FrP-ere, og ved en senere anledning vil jeg gjerne få lov til å invitere også Hagebakken til vårt landsmøte. Vi har en lang tradisjon for også å invitere mennesker som ikke deler vårt syn, for å høre på dem. Da kan han også få gleden av å oppleve et godt FrP-landsmøte. Når det gjelder ISF, er Fremskrittspartiet faktisk veldig stolt av å være blant de partiene som ønsker å øke ISF-andelen, for det er et system som gjør at det lønner seg å behandle mennesker, at det lønner seg å få mennesker tilbake i arbeidslivet, at det skal lønne seg å gjøre det sykehusene er best på, nemlig å behandle pasienter. Vi vet alle – som jeg også sa i mitt innlegg – at det finnes enkelte ting som faller litt utenfor i det systemet, bl.a. ved at vi har et DRG-system som ikke er godt nok. Det ønsker vi å gå inn på og lage mer fleksibelt.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-04-27:
Jeg deler ikke det virkelighetsbildet med representanten Toppe. Jeg tror faktisk det er mulig å ha to tanker i hodet samtidig, både ha et finansieringssystem på norske sykehus som gjør det lønnsomt å behandle de pasientene som allerede er syke, og samtidig tenke på å ha en politikk som sørger for at folk ikke blir syke. Det kan ikke være slik, som Arbeiderpartiet og Senterpartiet nå legger opp til, at fordi vi skal satse på habilitering, fordi vi skal satse på at folk ikke skal bli syke, skal vi ikke lenger la det være lønnsomt å behandle de pasientene som allerede står i kø. Det må være mulig å ha to tanker i hodet samtidig, både ha et system som sørger for at vi får redusert de enorme ventelistene som er skapt under regjeringen med Arbeiderpartiet og Senterpartiet, og samtidig jobbe konstruktivt for å sørge for at folk ikke blir syke. Nettopp derfor har Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti gode forslag på habilitering, konkrete forslag til dette som dere ikke støtter.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-04-27:
Det er slik at selv om representanten Hansen gjentatte ganger i Stortinget sier at vi ønsker 100 pst. stykkprisfinansiering på alt her i samfunnet, medfører ikke det riktighet, selv om det gjentas. Merkelappen at vi er det store stykkprisfinansieringspartiet, tar jeg med stor glede og beholder på partiet, for det er en politikk vi faktisk er veldig stolte av, en politikk som faktisk har fått helsekøer ned i dette landet, og en politikk vi faktisk trenger mer av. Jeg tar gjerne en debatt om stykkprisfinansiering når som helst og ville gjerne hørt hva Hansen har som alternativ. For den politikken som Regjeringen fører, har bidratt til det motsatte, f.eks. at helsekøer blir lengre når man har redusert stykkprisandelen. Så når Hansen nå sier at det sentrale punktet i reformen er finansiering, hadde det vært spennende å spørre tilbake, selv om jeg selvfølgelig ikke får noe svar: Hva er regjeringspartienes svar på finansiering? Det er én av flere ting som henger i løse luften når denne saken i dag er vedtatt.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-04-27:
Det var et interessant innlegg å høre på, med en god situasjonsbeskrivelse og nok en gang helt uten konkrete tiltak som kunne bedret situasjonen. Men jeg har lyst til å sitere litt fra SVs program for denne stortingsperioden, der det står: «Planen» – altså en rusplan – «må innebære øremerkede midler til rusfeltet både i kommunene og i de regionale helseforetakene. I tillegg skal behandlingskøene være fjernet i løpet av stortingsperioden ved at eksisterende tilbud utnyttes og nye behandlingsplasser opprettes med øremerkede midler.» Når vi samtidig ser at det står 4 500 mennesker i kø, og de borgerlige partiene i forslag til denne reformen sier at man umiddelbart må ta i bruk den ledige kapasiteten i privat og ideell sektor, er mitt spørsmål: Hvordan kan SV være imot våre forslag, som i realiteten innebærer å innfri SVs eget program?
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-04-27:
Kommunalminister og partileder Navarsete uttalte for mindre enn to uker siden at helseforetakene må få mer penger slik at de slipper å legge ned lokalsykehus. De tre borgerlige partiene står samlet bak kravet om at det ikke skal foretas kutt i helseforetakenes rammer som følge av omleggingen der kommunene overtar finansieringsansvaret for utskrivingsklare pasienter. Dette er altså Senterpartiet imot. Da blir mitt spørsmål: Hadde det ikke vært naturlig at Senterpartiet stemte for å beholde mer penger i helseforetakene, siden deres egen partileder ikke er fornøyd med de økonomiske overføringene helseforetakene får av dagens regjering?
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-04-27:
Reformen ønskes velkommen, sa statsråden i stad, og det ble den jo da den kom, men jeg er ikke så sikker på at omkvedet er det samme i dag. Nå er vel snarere spørsmålet: Hvor er den? Det har den siste tiden vært en åpen debatt mellom ulike statsråder om i hvor stor grad det er hensiktsmessig å beholde 20 pst. kommunal medfinansiering av innleggelser i spesialisthelsetjenesten. Slik jeg tolker statsministeren i spørretimen så sent som forrige uke, har Regjeringen fortsatt planer om å innføre en slik medfinansiering. Spørsmålet til statsråden blir da: Hvordan har Regjeringen tenkt å sikre at kommunal medfinansiering ikke går ut over andre tjenester, og eventuelt hvilke andre tjenester skal kommunen måtte kutte i for å finansiere innleggelser i spesialisthelsetjenesten? Det er et konkret spørsmål, og for én gangs skyld hadde det vært hyggelig å få et konkret svar.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-04-27:
Representanten Wenche Olsen sa tidligere i dag at for henne kunne dette godt vært en dag da man flagget. Man flagger faktisk i dag. Og ganske symptomatisk er det vel at man flagger for besøket av den russiske presidenten og overhodet ikke for behandlingen av denne saken. Om denne debatten kan man godt bruke Churchills ord – kanskje noe omskrevet – og ikke minst om de rød-grønnes debattanter i denne saken: Aldri før har vel så mange snakket så mye om så lite. For det er ingen konkrete forslag i denne saken. Selve lakmustesten på samhandling burde kanskje vært regjeringspartienes invitasjon til et samarbeid på tvers av partigrensene i denne sal. Kanskje hadde den beste testen på om man virkelig vil samhandle, vært om man hadde tatt opposisjonen på alvor, og i det minste vært villig til å vurdere de forslag opposisjonen hadde. Når man ikke engang er villig til å ta konkrete forslag på alvor, hvordan skal man få andre til å samhandle? Det spør i hvert fall jeg om. Når man samtidig sender signaler om at det er en sparereform som helseministeren her har kommet med, er det faktisk svært lite igjen. ISF-andelen har vært et ankepunkt fra regjeringspartiene. Jeg har bare lyst til å sitere fra deres egne merknader i saken, hvor det altså står: «Flertallet mener dette skjerper behovet for god ledelse i og eierstyring av spesialisthelsetjenesten fordi kutt i vanlig pasientbehandling vil kunne øke ventetidene.» Videre skriver man altså om selve ISF-andelen: Disse partiene «mener det kan være riktig å redusere ISF-andelen fra 40 til 30 prosent». Men så sier man også at man «er enig i at aktivitetsbasert finansiering er en viktig del av finansieringen av spesialisthelsetjenesten». Her sier man altså to forskjellige ting med bare én sides mellomrom. I dette innlegget har jeg også lyst til å komme med en kort visitt til noe av det som har vært sagt tidligere i debatten, spesielt til senterpartirepresentanten Toppe som ikke har villet svare på hvorfor Senterpartiet er med på å kutte i rammene til helseforetakene. Hun uttalte, litt ovenfra og ned, at den siste tids avisoppslag – billige avisoppslag, tror jeg var begrepet – om nedleggelse av lokalsykehus, liksom talte for seg selv. Jeg formoder at hun da tenkte på partileder Navarsetes «billige» oppslag om at ingen lokalsykehus skal nedlegges – til tross for at vi har nedlagt seks stykker. Helt på tampen vil jeg bare få lov å gi uttrykk for at Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Høyre ønsker å gi støtte til forslagene nr. 10 og 11, som er fremlagt av Venstre.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-04-27:
Flere representanter fra den rød-grønne siden har vært innom Fremskrittspartiets landsmøte, dvs. i ettertid. Are Helseth var en av dem som trodde jeg hadde drukket «for mye Møllers tran» på landsmøtet, men jeg kan forsikre representanten Helseth om at det er helt andre ting enn Møllers tran det drikkes på Fremskrittspartiets landsmøte. Han er hjertelig velkommen til å komme og besøke oss neste gang, så han kan få lov til å observere det selv. Jeg har lyst til å følge opp noe representanten Kalland fra Senterpartiet sa, nemlig da hun slo fast med bred penn at lokalsykehus skal inneholde akuttilbud og fødetilbud. Dette har vi forsøkt å utfordre statsråden på gjennom hele sesjonen uten å få et klart svar på hva definisjonen skal være. Derfor blir spørsmålet: Har Senterpartiets Kalland rett i at de skal inneholde dette, eller har Regjeringen en annen politikk?
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2010-04-27:
Jeg registrerer at representanten Olsen ikke synes det er noen grunn til å si at dette er en gledens dag. Jeg skjønner at de har hatt tunge dager – de har hatt landsmøte, og fortsetter svartmalinga her i Stortinget med kanskje enda bredere pensel. Det går et ideologisk skille i innstillinga. Det er knyttet til hvor stor del av sjukehusfinansieringa som skal være innsatsstyrt, og hvor stor del som skal være basisfinansiert. Vi er opptatt av å styrke basisfinansieringa, mens Fremskrittspartiet og høyresida vil gjøre enda mer butikk ut av sjukehusene. Jeg hører representanten Olsen si noe om at vi får da heller reparere i forhold til dem som faller utenfor. Jeg vil gjerne høre hva han har i verktøykassa når han skal reparere i forhold til dem som faller utenfor, når han skal styrke den innsatsstyrte delen ytterligere – mens vi altså vil gå motsatt vei.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2010-04-27:
Dette er ingen sparereform. Men vi skal spare folk for å møte systemer som ikke fungerer godt sammen. Derfor er det viktig å gå løs på systemene og lage gode systemer, fordi det gjør at folk får det bedre. Jeg synes Tove Karoline Knutsen gikk litt inn i kjernen rundt den uenigheten vi ser her i dag. Jeg spør: Hva er det egentlig vi rød-grønne så dramatisk har vasket bort i forhold til det som en gang ble lagt fram som melding? Hva er det vi har vasket bort? Jo, vi vil kvalitetssikre de økonomiske incentivene, som jeg har sagt tidligere, noe komiteen er helt enig i er riktig. Og jeg gjentar: Vi har altså lyttet, ikke minst til KS, som har en helt sentral rolle her for at vi skal få gjennomført reformen, da de representerer Kommune-Norge, som er så ekstremt viktig i denne sammenhengen. Om vi kvalitetssikrer, betyr ikke det at det ikke skal være incentiver. Jeg tror det er lurt at kommunene også har incentiver. Det har i grunnen høyrepartiene sørget for å vaske bort så godt de kan fra sitt ståsted, bortsett fra på ett punkt. Hva er så høyresidas alternativ? Jeg vil si til det at vi kan ikke basere en nasjonal reform utelukkende på forsøksvirksomhet rundt omkring i landet, supplert med en senket andel rammeoverføring til sjukehusene og økt privatisering, slik høyrepartiene foreslår. Det er ikke noen reform. Vi er for skreddersøm der ute, og vi skal tilrettelegge for skreddersømmen, men vi må jo lage nasjonale ordninger og tilrettelegge slik at vi lykkes. Det som vi ikke har gjort, er å behandle denne meldinga som om den var et budsjett. Det betyr ikke at vi har sluttet å prioritere viktige helsepolitiske saker. Jeg synes heller ikke Høyre har noen grunn til å presentere som en heltedåd at de har villet ta over 500 mill. kr fra det som skulle gå til økt pasientbehandling for øvrig, for dermed gjennom hele året å kunne skryte av satsinga på rehabilitering. Jeg syns man av og til skal minne om hvor en tar pengene fra, før en blir tøff i det ytre, for å uttrykke det slik. Det får være grenser for svartmaling. Dagens mest helsvarte beskrivelse fikk vi fra Siv Jensen, som kom, la reformen stein død og forsvant. Jeg skal ikke si at hun var gneldrete og sur, for det er det ikke lov å si her i salen. Det var derimot bare et sitat fra Håvard Narums kommentarartikkel i dagens Aftenposten om landsmøtet og det han kaller «frustrasjonspartiet». Jeg vil spesielt ønske Kristelig Folkeparti alt godt i det videre samarbeidet med sine allierte på høyresiden.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2010-04-27:
Samhandlingsreforma si øvste målsetjing er at ho skal førebyggja sjukdom, slik at færre blir sjuke. Framstegspartiet vil ha ei finansieringsordning der pengane følgjer pasienten, og – som sagt i stad – ein vil òg auka innsatsstyrt finansiering. Men når pengane skal følgja pasienten, bidreg det ikkje til førebygging fordi det er etablert sjukdom, altså diagnose, som vil utløysa pengar, og som er inngangsporten til å få kostnadene dekt. Spørsmålet mitt er om Framstegspartiet seriøst meiner at dei vil ha meir førebygging i samfunnet, når dei framleis held på denne finansieringsordninga som verkar mot auka førebygging i helsesektoren.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2010-04-27:
Samhandlingsreforma inneber utvikling av lokalsjukehusa. Det er bekrefta i planen frå Regjeringa, og det har vi gjenteke i merknader – fordi lokalsjukehusa skal kunna ta dei store pasientgruppene som Samhandlingsreforma handlar om. Når det gjeld helseføretaka sin økonomi, er det klart at dei vil få det betre, i og med at dei blir kvitt dei pasientane som ligg der og ventar på eit tilbod ute i kommunane. Det er på ein måte denne endringa i helsepolitikken Samhandlingsreforma handlar om. Det handlar ikkje om billige utspel om kven som gir mest eller minst pengar til dei forskjellige sjukehusa eller kommunane i Helse-Noreg.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2010-04-27:
Først vil eg seia at Senterpartiet er veldig glad for og ein pådrivar for at kommunane skal få fleire oppgåver i helsepolitikken, fordi vi trur at kommunane er dei som er best i stand til å ta vare på og utføra den helsepolitikken som vi står overfor med ein auke i behovet. Så er det klart at dei oppgåvene som blir flytta over til kommunane, skal fullfinansierast. Det er slått heilt klart fast i meldinga frå Regjeringa. Vi har òg gjenteke det i merknadene i komitéinnstillinga. Eg kan heller ikkje sjå at Høgre og resten av opposisjonen har nokre andre meir handfaste finansielle ordningar som vil gjera det meir føreseieleg for kommunane utover det at ein skal øyremerkja dei raud-grøne midlane i ein periode. Det seier vi òg at vi skal diskutera når saka om finansiering kjem i 2010–2011.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2010-04-27:
Det er slik at dette landet er ganske langstrakt, og vi har mange forskjellige lokalsamfunn og òg forskjellige lokalsjukehus. Denne helsereforma gjer at ein skal få ei desentralisering av spesialisthelsetenesta. Enkelte plassar i landet er det allereie så desentralisert at det vil vera naturleg at eit lokalsjukehus vil ha dei oppgåvene som elles eit lokalmedisinsk senter skal vareta. Vi står fast på at ingen lokalsjukehus skal leggjast ned, og at omlegging til lokalmedisinske senter ikkje skal skje ved nedlegging av lokalsjukehus. Dette er ei reform som skal styrast frå kommunane, og eit lokalmedisinsk senter er eit kommunalt initiativ som ein i samarbeid med spesialisthelsetenesta skal etablera.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2010-04-27:
Først vil eg seia at eg merkar meg at Kristeleg Folkeparti er einig med regjeringspartia når det gjeld innsatsstyrt finansiering, og det er veldig positivt. Eg har eit spørsmål om fastlegane. Vi seier i vår merknad at det er nødvendig å gå igjennom regelverket for å leggja tydelegare nasjonalt rammeverk for å sikra Samhandlingsreformas mål for det kommunale helsearbeidet, for å sikra meir legearbeid til det kommunale helsearbeidet, helsestasjonar, sjukeheimar osb. Vi foreslår òg at vi skal gå igjennom utdanningssystemet og spesialistutdanninga med tanke på dette. Så ser eg at Kristeleg Folkeparti ikkje støttar vårt forslag om tydelegare kommunal styring. Halvparten av fastlegane i dag kjører ikkje legevakt. Det er mange fastlegar som ikkje brukar sju og ein halv time til offentleg legearbeid. Vi ønskjer å gjera noko med det, ikkje berre ha fleire legar. Spørsmålet er: Korleis forklarar Kristeleg Folkeparti at dei ikkje støttar oss i denne saka?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2010-04-27:
Opposisjonen har i dag skulda regjeringspartia for å stemma for ei reform som har 1) lite innhald og 2) økonomien i det blå. Det er ikkje tilfellet. Om opposisjonen seier så, har ein i tilfelle sagt det endå mindre. Når det gjeld oppgåver, seier vi at kommunane skal byggja opp kommunale tilbod før, i staden for og etter eit sjukehusopphald. Vi seier at kommunane skal byggja ut ambulante team i kommunal sektor, spesielt innan lindrande behandling, geriatri og rehabilitering. Vi seier at kommunane skal få ansvaret for lærings- og meistringstilbod og få ei sterkare utbygging av kommunale tenester innanfor psykiatri og rus. Vi seier at kommunane skal få nye oppgåver når det gjeld helseovervaking, folkehelsearbeid og arbeid med avtalar. Vi seier at kommunane skal få høve til å styra fastlegane meir. Vi seier at samarbeidande kommunar skal få ansvaret for lokalmedisinske senter. Vi seier at kommunane skal få styrkt offentleg arbeid knytt til sjukeheim, helsestasjon, skulehelsearbeid og fengselshelseteneste. Opposisjonen seier lite om nye, konkrete oppgåver som skal koma til kommunane, og viser til opptrappingsplanen for rus, psykiatri, rehabilitering og diabetes osv. Det er på ein måte ikkje noko nytt. Det er absolutt viktig, men det utgjer inga reform; det er ei oppfølging av det som vi vedtek i dag. Det som utgjer ei reform, er finansieringa. Vi er konkrete. Vi seier at innsatsstyrt finansiering skal reduserast. Vi seier at kommunane skal få ansvaret for utskrivingsklare pasientar. Vi seier at veksten i helsebudsjettet i all hovudsak no skal skje i kommunane – det er eit veldig viktig punkt. Vi seier at det skal koma eigne midlar til førebygging. Det har vi allereie vist i budsjettet for 2010. Når det gjeld kommunal medfinansiering, seier vi at det skal vurderast nærmare, men det bør ikkje opposisjonen, som er imot dette, klaga så veldig mykje over, i tilfelle. Øyremerkte midlar er dét opposisjonen svarar med, og det er på ein måte det enklaste å få til når vi har pengar og ikkje brukar dei til skattelette, i alle fall. Til Per Arne Olsen: Poenget er at heile Samhandlingsreforma handlar om å redusera belastninga på sjukehus for å frigjera midlar til pasientbehandling i sjukehus – på lokalsjukehus og på andre sjukehus. Det var sjølvsagt ikkje min partileiar eg skulda for å ha billige politiske utspel; det var det faktisk opposisjonen som held på med i dag.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2010-04-27:
Som mange andre har sagt før i debatten, er det vanskeleg å ta inn over seg at barn i Noreg i dag blir skadde ved mishandling og omsorgssvikt. Det er særleg vanskeleg å forstå at dei nærmaste pårørande kan vera dei som er skuldige. Det finst tilfelle der det er openbert at barn treng beskyttelse av samfunnet. Det er det vårt ansvar å gi. Derfor har vi soleklare reglar i vårt lovverk om at helsepersonell har plikt til å melda frå dersom dei har mistanke om slikt. Derfor har det òg kome på plass reglar om obligatorisk dødsstadsundersøking, slik at tilfelle der småbarn døyr plutseleg og uventa, blir granska, slik at årsaka kan bli avdekt. Så har vi fått eit nytt varsel om at rapporteringa om omsorgssvikt ikkje skjer som føresett – denne gongen i Helsetilsynets melding for 2009. Eg er glad for at Helsetilsynet har utpeika dette området som eit risikoområde. Det betyr at betringstiltak skal setjast i verk. Eg meiner vi må innsjå at reglane må klargjerast. Når så mange ikkje oppfyller rapporteringsplikta, kan det koma av at reglane er uklare på nokre punkt. Det kan òg ha si årsak i utvikling av ein slags ukultur på grunn av manglande bevisstgjering og opplæring av helsearbeidarer og dårleg fokusering på varslingsplikta frå leiinga si side. Så må ein òg vurdera om ein treng klarare vedtak om sanksjonar mot dei i helsevesenet som veit, men som ikkje rapporterer vidare. Eg trur det fungerer slik at underrapportering vil kunna reduserast eller forsvinna heilt dersom sanksjonane vart tydelegare og hardare. Det er Helsetilsynet som må sørgja for at alt helsepersonell tenkjer likt, at det er nulltoleranse for vaksne som påfører barn skade. Det må på arbeidsplassen klargjerast at all mistanke skal rapporterast. Det er vår jobb å ta tak i regelverket, slik at det blir ei viktig leiaroppgåve å sørgja for at reglane om varsling blir følgde opp på ein måte som også skjermar varslarane. Helsetilsynet bør òg i denne saka sjå på si eiga rolle. Reagerer dei ofte nok og strengt nok når helsepersonell ikkje rapporterer? Det er positivt at representanten Geir-Ketil Hansen set denne saka på den politiske dagsordenen. Statsråden sitt svar var også veldig bra. Dette arbeidet som no blir skissert, vil kunna føra til ei positiv utvikling i denne saka. At mishandling har fått halda fram sjølv om ein eller fleire tillitspersonar har hatt kunnskap, er ein urett overfor barn som dette samfunnet ikkje kan tola.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-04-27:
Det blir en oppfølging av det samme, og det går på finansiering, for en meget sentral del av hele reformen er at finansieringen skal dra i samme retning som målsettingen i reformen. Målsettingen i reformen handler om forebygging, tidlig innsats og samhandling. Fremskrittspartiet vil ha mer stykkprisfinansiering av sykehusene – jeg tror de egentlig ønsker 100 pst., det kan de jo bekrefte. De vil ha stykkprisfinansiering av sykehjemmene, og de vil ha stykkprisfinansiering av kommunehelsetjenesten. Vi kan gjerne dra det videre: De vil ha stykkprisfinansiering av skolen også. Det er det store stykkprisfinansieringspartiet på Stortinget, kan man vel si. Man kan si mye om stykkprisfinansiering og markedsorientering av offentlig sektor og finansieringsmodeller, men ingen av disse elementene var laget for forebygging, for samhandling mellom nivåene. Det tror jeg komiteen og representanten Olsen fikk bekreftet da vi var på komitébesøk hos Kaiser Permanente i USA. Jeg må spørre representanten: Hvor i verden har han eksempler på at dette fungerer?
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-04-27:
I Samhandlingsreformen er det understreket betydningen av at kommunene blir styrket, at kommunehelsetjenesten blir rustet opp, og at kommunene også får en sterkere styring av legetjenesten. I dag er det en privatisert ordning under fastlegeordningens ramme – på mange områder vellykket. Det er en avgjørende forutsetning at kommunene får en sterkere styring og får mulighet til å håndtere bl.a. sykehjemsdriften – dette ut fra intensjonen om det forebyggende folkehelseaspektet og at legetjenesten blir en del av dette. Dette har Høyre ikke vært enig i og har en merknad som går ut på at man skal fortsette slik som nå. Kan Høie begrunne dette nærmere?
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-04-27:
Jeg mener at rammen for rusbehandling ble økt med 150 mill. kr på årets budsjett. Jeg vil ellers understreke at reformens innhold, hovedgrepet i reformen, er veldig godt tilpasset de utfordringene vi har innenfor rusfeltet, nemlig forebygging, tidlig innsats og rehabilitering. Det er det som er avgjørende for at vi skal lykkes, og er det som har vært mangelvare så langt. Derfor er vi svært godt fornøyd med innholdet i reformen og den oppfølgingen som vil komme også på rusfeltet.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-04-27:
Jeg registrerte at rapporten ble laget i 2003. Det som erfaringen med stykkprisfinansieringen har vist, er at viktige pasientgrupper har falt utenfor, har blitt nedprioritert og kommet bakerst i rekken, spesielt innenfor områdene rehabilitering og habilitering. Det dreier seg ikke om skillet mellom 30 pst., 40 pst. eller 50 pst. Det jeg har sagt i denne debatten, er at jeg er fornøyd med at det går i riktig retning. Stykkprisandelen går ned, slik at vi får bedre rom og en bedre finansieringsmodell som skal nå målet i Samhandlingsreformen, nemlig samhandling mellom nivåene, forebygging, rehabilitering og habilitering. Stykkprisfinansiering er ikke egnet til å gjennomføre målsettingene i denne reformen.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-04-27:
Det er ikke lagt opp til at man skal bygge ned spesialisthelsetjenesten. I årets budsjett er det lagt opp til en økning av rammekapasiteten på 1,3 pst.–1,5 pst. Vi har altså fått en styrket ramme. Det kommer vi også til å få i årene framover. Men hovedprioriteten, den framtidige store veksten, – det forutsetter jeg at også Kristelig Folkeparti er enig i – skal komme i primærhelsetjenesten i kommunehelsetjenesten. Vi har altså nedsatt et statssekretærutvalg som skal forberede en sak for regjering og storting, slik at vi ved en senere anledning kan vedta hvordan finansieringsmodellen skal være for gjennomføring av Samhandlingsreformen, slik at vi når målene. Men vi skal ikke bygge ned spesialisthelsetjenesten. Det står ingen steder, det står ikke med ett ord verken i stortingsmeldingen eller i innstillingen. Men den store veksten skal komme i kommunehelsetjenesten.