Christina Nilsson Ramsøy (Senterpartiet), 2012-05-21:
Da Trond Giske presenterte kirkeforliket i Stortinget, ble ordet «historisk» brukt. For det er faktisk historiske endringer vi skal ta stilling til i dag. Endringene vi skal behandle i dag, vil trolig endre både det norske samfunnet og Den norske kirke. Det er alltid alvor rundt endringer i Grunnloven, og det påligger oss som representanter et stort ansvar. Spesielt i disse spørsmålene må vi se hva slags konsekvenser vedtak og endringer i Grunnloven vil få i framtiden – ikke bare om to eller fem år, men også 20 og 30 år fram i tid. Jeg frykter at disse endringene er et første skritt for et fullstendig skille mellom stat og kirke. Derfor vil jeg stemme imot de endringene som ligger til behandling i dag. Det er ikke noe folkelig engasjement for en endring av dagens ordning. Det ble også bekreftet gjennom høringene etter Gjønnes-utvalget, der hele 57 pst. av de lokalkirkelige rådene og kommunene ønsket at Den norske kirke skulle bli videreført som statskirke. Derfor er det interessant at man samler så å si alle representanter fra alle partier bak å endre en velfungerende ordning som har stor oppslutning i folket, og som det ikke er et folkelig krav om å endre. Vi ser også at det fra Kirkens side er ledende organer som ivrer for et skille, mens det vanlige medlem ønsker en videreføring av dagens ordning. Resultatet av høringene om å skille kirke og stat på begynnelsen av 1900-tallet og av flertallet i Sivertsen-utvalget i 1975 viser på den ene side at vi finner en elite, både i og utenfor Kirken, som av høyst forskjellige grunner ivrer for å skille kirke og stat. På den andre siden har vi et folkelig flertall som ikke ønsker dette. Ved inngåelsen av kirkeforliket var det viktig for Senterpartiet at valgene skulle ha en sterkere demokratisk legitimitet og forankring hos kirkemedlemmene før Stortinget vedtar endelig ordning for valg til Kirkemøtet og bispedømmeråd. Så er spørsmålet om forutsetningen er oppnådd. Evalueringen konkluderer med at det er «betydelige svakheter når det gjelder reelle valgmuligheter etter at demokratireformen er gjennomført». Jeg var uenig i forliket den dagen det ble inngått, og det har ikke skjedd noe som endrer mitt syn i saken. For meg var ikke valgresultatet avgjørende, men det både bekrefter og styrker meg i troen på at det forslaget vi skal stemme over i dag, går i feil retning. Kirken har en stor oppslutning blant folk og er der for oss i ulike faser i livet. Den samler oss også kollektivt som nasjon når vi opplever glede og sorg. Jeg tror at den brede oppslutningen handler om det tette båndet som i dag er mellom folket og Kirken. Selv om ikke alle av Kirkens medlemmer har et tett forhold til Kirken i det daglige, oppfattes Kirken likevel som en viktig institusjon. Det ser vi også ved at en så stor del av befolkningen er medlemmer av statskirken. Forslaget om medlemsavgift i Den norske kirke er heldigvis blitt lagt død i denne omgang, men jeg vil ikke bli overrasket om det er et forslag som vil komme igjen. Dette vil være den første runden av mange. Jeg tror ikke vi trenger å vente i veldig mange år før noen tar til orde for at den ordningen som flertallet i dag stemmer for, er en dårlig mellomløsning. Det bekrefter for så vidt innleggene vi har hørt i dag. Da vil det komme forslag om enda større avstand mellom stat og kirke og fjerning i enda større grad av Kirkens forankring i Grunnloven. Da vil det for mange være naturlig at spørsmålet om medlemsavgift kommer opp igjen. Det vil være en kirke som er ganske fjernt fra den åpne og folkelige kirken vi har i dag. Til nå har statskirkeordningen ivaretatt mange av interessene til den tause majoritet. Kongen i kirkelig statsråd har sikret at Kirkens store flertall er blitt hensyntatt, og at mindre grupperinger ikke har fått frie tøyler. Det bidrar til at mange føler seg hjemme i den kirken vi har i dag. Så ser jeg at noen reagerer på at bl.a. jeg får stemme i tråd med min overbevisning, og imot dette forliket. Jeg må si at for meg vil det være mer alvorlig om enkeltrepresentanter skal tvinges til å stemme imot sin overbevisning i en så alvorlig og historisk sak, en sak som omfatter en grunnlovsendring. Jeg var imot forliket den gang det ble inngått, og jeg mener at det ikke er i strid med vårt partiprogram å stemme som jeg gjør. Der sier man faktisk at Senterpartiet vil vektlegge bl.a. valgdeltakelse i sin vurdering. Så er det klart at det er lettere for dem som i utgangspunktet ønsker et skille mellom kirke og stat, å stemme for et kompromissforslag som går i den retningen, enn det er for meg å stemme for et forslag som etter min mening går i feil retning. Innleggene vi har hørt i dag, bekrefter at dette er det første skrittet. Om et par år vil vi få en ny debatt som går enda lenger i den samme retningen. Det vil ikke være mulig å reversere det valget som blir tatt i dag. Nettopp derfor er dette et forslag jeg ikke kan stå inne for. Vi har en levende folkekirke i Norge, med Kongen som øverste leder. Det er noe jeg har lyst til å beholde i framtiden. Det er ikke med lett hjerte jeg velger å bryte med resten av min partigruppe i denne saken. Men jeg må følge min overbevisning, og jeg kan ikke stemme for det jeg oppfatter som første skritt i å nedlegge statskirken.(Applaus fra galleriet) (Applaus fra galleriet)