Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-11-17:
Jeg vil takke for konstruktive tilbakemeldinger opp mot veldig vanskelige spørsmål. Jeg syns at representanten Siv Jensen var inne på det i sitt innlegg; Det er motstridende hensyn vi står overfor. Man skal sikre sikkerhet, og det er de verste anslag vi kan tenke oss som mange av de aktørene vi har i dette sakskomplekset, faktisk jobber med. Samtidig, som representanten Siv Jensen også peker på, er det et behov for et betydelig vern for individene, slik at man ikke kommer i en situasjon hvor uberettiget overvåkning skjer, enten det er fra vårt eget lands myndigheter eller andre myndigheter. Derfor setter i hvert fall jeg stor pris på at alle partier i Stortinget opptrer så konstruktivt som de nå gjør. Det bidrar også til at vi, fra vår side i hvert fall, skal gjøre hva vi kan for å fortsette å være åpne om dette – være åpne ikke bare om fakta, men også åpne om hva slags type tiltak vi kan gjøre for å sikre effektiv polititjeneste og effektivt sikkerhetsarbeid samtidig som vi ivaretar de viktige grunnprinsippene om rettssikkerhet, særlig når det gjelder veldig alvorlig metodebruk. Jeg opplever jo, slik også representanten Trine Skei Grande beskriver i sitt innlegg, at man nettopp i løpet av de siste årene med vekslende regjeringer har gjort betydelige grep for å stramme inn når det gjelder kontroll, innsynsmulighet, domstolskontroll og lovmessige rammer for politiets og andre myndigheters mulighet for både inngripende metodikk og andre metoder. Det skulle bare mangle om ikke dette også skulle gjelde for andre lands aktører, og at disse grensene er like viktige uansett hvem som skal håndtere det. Jeg kan ikke se at noen av de representerte partier, i hvert fall her i huset, skulle ha noen interesse av å parkere de prinsippene man har jobbet fram gjennom mange år i løpet av de siste årene. Jeg mener derfor det er positivt at man i Stortinget er åpen for de tiltak jeg foreslo i redegjørelsen, og at vi er innstilt på å ha en nær dialog med Stortingets representanter og organisasjoner om disse tiltakene. Det er egentlig to typer akser i saken som vi må jobbe med framover. Det første er spørsmålet om det faktiske – godkjenning. Er det godkjent annen type aktivitet enn det som skulle være lov? Hva slags informasjon har gått opp? Jeg mener nok at det i stor grad dreier seg om spørsmål om informasjonsflyt både i politiet og Politiets sikkerhetstjeneste som ikke er relatert til direkte overvåkning. Men det kan vi komme tilbake til. Det er viktig, og det gjenspeiles nettopp i det første tiltaket jeg lanserte, at jeg mener at man skal vurdere spørsmålet om informasjonsflyten. Men dette avhenger også av hva etterforskningen måtte avstedkomme av fakta, slik representanten Erna Solberg var inne på. Her kan det stilles mange spørsmål, og man bør kanskje ha noe is i magen og forvente at etterforskningen også frambringer noe. For det resultatet vil ha stor betydning for hva slags aktivitet som har skjedd, og hva slags informasjonsplikt det måtte utløse, bl.a. overfor politiske ledere, enten det er i Justisdepartementet eller i Utenriksdepartementet. Når vi har foreslått det som et tiltak nr. 1, er det først og fremst fordi vi mener at det reises naturlig i dette sakskomplekset når vi har gått igjennom fakta – ikke bare siden 2006, men helt tilbake til 2000. Men det er altså slik at det ville være usedvanlig viktige erfaringer man kan hente inn i denne debatten også når vi ser resultatet av etterforskningen. Jeg takker igjen for at jeg fikk anledning til å komme til Stortinget for å redegjøre.