trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Inge Lønning (Høyre), 2003-12-03:
Svaret på det er: Ja, og det kunne for så vidt avsluttes der. Men jeg antar at det representanten Høglund har i tankene, primært er den merknad hans eget parti har i innstillingen, og forslaget om å øke bevilgningen, navnlig med tanke på videreføring av ARENA-programmet. Det er klart at man godt kunne ønske seg at det var mulig å opprettholde store og brede forsknings- og kompetansemiljøer på dette området. Men jeg må minne om at man her står overfor et stadig gjentakende problem, nemlig at satsinger som fra begynnelsen av er definert som tidsbegrensede, i dette tilfelle et tiårig program, regelmessig havner i det samme problem når perioden er over. Jeg tror ikke løsningen på det er at man i Stortinget for hvert år skal improvisere noen påplussinger. Det er ikke måten å løse den slags problemer på.
Inge Lønning (Høyre), 2003-12-03:
Hvis jeg oppfattet representanten Haga riktig, er hennes arbeidshypotese at grunnen til at EU-parlamentet overser Norge, er at de har studert budsjettforslaget fra Regjeringen og dermed trukket den konklusjon at det ikke er noen grunn til å interessere seg for Norge. Det må nok en gang være å overvurdere Norges betydning i verden hvis man tror at man i Europaparlamentet er spesielt opptatt av å lese norske budsjettforslag. Det må være en av de mest bisarre forklaringshypoteser som har vært lansert, vil jeg tro. Til det saklige innhold: Det er ikke noe annet å tilføye enn det at norsk økonomisk bistand til å hjelpe til med løsning av problemer i Russland har vært nødvendig og fortsatt kommer til å være en nødvendighet i noen år fremover. Men det som er langt viktigere, er å bidra til et effektivt samarbeid, hvor russerne selv blir i stand til å bære en større del av ansvaret i fremtiden.
Inge Lønning (Høyre), 2003-12-03:
Jeg ville jo tro at det viktigste kanskje er spørsmålet om de som trenger hjelp, blir hjulpet, og at det kanskje er et viktigere spørsmål enn denne litt oppkonstruerte diskusjonen om grensedragning mellom militære og humanitære former for innsats. Jeg la merke til at representanten Jacobsen brukte slagordet «meir igjen for pengane», og det er jo gledelig at det har sklidd inn også hos SV. Men jeg har litt problemer med å skjønne hvordan man skal kunne få mer igjen for pengene gjennom humanitære hjelpeorganisasjoner i Irak, når disse organisasjonene selv har trukket seg ut fordi det ikke er mulig for dem å operere i sonene i Irak. Så jeg må nesten be Jakobsen om hjelp til å oppklare hvordan det skal være mulig. Ellers la jeg merke til at Jacobsen ikke helt, tror jeg, har fått med seg at ordet gjeldslette kan ha én eller to s-er, for han brukte det konsekvent med to, at det dreier seg om total sletting av gjeld. Jeg har oppfattet at problemstillingen snarere er lettelser i gjeldsbyrde.
Inge Lønning (Høyre), 2003-12-03:
Til spørsmålet om norske fagmiljø på Europa-spørsmål vil jeg bare komme med en kort bemerkning. Etter mitt skjønn er det ikke naturlig at slikt skal finansieres gjennom en tilnærmet fast grunnbevilgning over Utenriksdepartementets budsjett verken til Europaprogrammet eller ARENA-programmet. Det er for det første i strid med prinsippene for norsk forskningspolitikk, og det er en lite hensiktsmessig måte å vedlikeholde den type miljøer på. Det synes jeg dokumenteres til overmål ved at man har fått disse årlige debattene i utenrikskomiteen om noe som egentlig ikke er utenrikskomiteens bord, men som skyldes at lobbyvirksomheten adresseres dit. Så en ørliten bemerkning til spørsmålet om Russland. Man kan jo av Åslaug Hagas innlegg få inntrykk av at dette står og faller med antall timillionersbeløp på det norske statsbudsjett. Det som er poenget med det norske samarbeidet med Nordvest-Russland, og som har vært fremarbeidet gjennom mange år, er å engasjere et bredt internasjonalt miljø bak dette. Det har Norge faktisk lyktes med, og det er i realiteten langt mer interessant.
Inge Lønning (Høyre), 2003-12-03:
Det hender at man føler seg som en gjenganger, president.
Inge Lønning (Høyre), 2003-12-03:
Jeg er ikke sikker på om regnestykket med de 7 mill. kr er riktig. I mitt lille forsøk på å lage et overslag er jeg kommet til at det må dreie seg om ca. 4,5 mill. kr i differanse. Men det er av helt underordnet betydning. Det som det er viktig å ha klart for seg, er at denne meget beskjedne økningen av skattenivået på Svalbard uttrykkelig var forutsatt i stortingsmeldingen som Stortinget gav sin tilslutning til for ganske kort tid siden. Den var bl.a. begrunnet i at innføringen av lokalstyre i Longyearbyen medfører en ikke ubetydelig økning av utgifter. Den var også begrunnet i den felles oppfatning som har vært til stede i Stortinget, om at det ikke bør være aktuelt å øke statens nettosubsidiering av virksomheten på Svalbard utover det nivået den har pr. i dag. Jeg må også tilføye at jeg har meget vanskelig for å tro at noen arbeidstakergrupper ville komme særlig langt i lønnsforhandlinger ved å bruke som argument en så vidt beskjeden økning som dette, fra 6 pst. til 8 pst. Det vil jeg tro at ingen arbeidsgiver vil ha svært store problemer med å avvise som begrunnelse for krav om lønnsøkninger.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2003-12-03:
Representanten Lønning var sterkt opptatt av Norges interesser i nordområdene i sitt innlegg. Da Høyre satt i opposisjon, var Russland et av de områdene hvor man sterkest ønsket å markere seg. Penger, energi og arbeid ble brukt for å styrke dette viktige arbeidet. Det er likevel slik at veien fra opposisjon til posisjon tilsynelatende har redusert Høyres engasjement og givervilje. I vårt alternative budsjett valgte vi å styrke satsingen på helserelaterte tiltak i Russland, og jeg kan med sikkerhet si at det ikke hadde gjort det vanskeligere å inngå forlik hvis disse pengene hadde kommet på plass. Jeg lurer på om representanten Lønning kan forklare hvorfor Høyre har valgt å kutte kraftig på bevilgningen til Russland, om dette er et resultat av mindre behov i området, eller om det er andre gode forklaringer som gjør at det som Arbeiderpartiet mener er et viktig satsingsområde, er blitt nedprioritert av denne regjeringen.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2003-12-03:
Situasjonen i Nordvest-Russland er meget bekymringsfull, særlig når det gjelder utviklingen av smittsomme sykdommer. Det er et problem for det russiske folk, og det kan bli et betydelig problem for den norske befolkning. Atomsikkerhetssamarbeidet er også svært viktig. Vi har der en svært farlig situasjon, som utenriksministeren er kjent med, og som han også har vært kjent med. Representanten Lønning sa at også Høyre gjerne ville ha brukt mer penger til helseformål i Russland dersom de hadde blitt tvunget av Arbeiderpartiet. Jeg spør derfor utenriksministeren: Er den nedgangen vi nå ser i bevilgningene til Russland, en trend som vil fortsette, eller må Regjeringen bli tvunget?
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2003-12-03:
I sin vurdering av forhandlingene i Cancún sier Forum for Utvikling og Miljø at norske myndigheter har «en fullstendig gal strategi og en gal taktikk.» De beskylder Regjeringen for å mangle prinsipielle standpunkt ved å kjempe for frihandel for fisk, men særordninger for landbruket. De mener videre: «Norge kunne og burde ha gitt full støtte til utviklingslandene i kravet om å fjerne alle former for eksportstøtte og dumping.» Mener utviklingsministeren at norske myndigheter kjempet utviklingslandenes sak i Cancún, eller er utviklingsministeren enig med Forum for Miljø og Utvikling i at det bør bli en helt ny debatt om norske posisjoner framover?
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2003-12-03:
Det har utviklet seg en betydelig debatt om handelen og om WTO-forhandlingene når det gjelder hva som er utviklingslandenes behov og krav. Derfor har jeg lyst til å rette oppmerksomheten mot UNDPs rapport, som også i veldig stor grad blir tatt hensyn til i de WTO-forhandlingene som pågår nå, og den reflekterer de ulike behov som ulike utviklingsland har. Det er da også bakgrunnen for at det i forhandlingene nå blir stilt forskjellige krav til utviklingsland og til i-land. Blant annet vil det ikke bli stilt så strenge krav til markedsadgang til utviklingslandene som til de rike land, og det blir gitt adgang til sikkerhetsklausuler ved nedbygging av tollsatser. Det skilles altså mellom i-land og u-land. Men når det blir hevdet her at vi egentlig ikke kan ta utviklingslandenes krav så veldig høytidelig, for de har jo ulike behov, osv., så blir det ganske feil likevel. Og da viser jeg til at det oppstod en allianse i Cancún under ledelse av Brasil, der også land som Kina og India, som representerer 70 pst. av verdens befolkning var med. De stilte ganske strenge krav til de rike land om markedsadgang, avvikling av intern støtte og ikke minst avvikling av eksportstøtte. Reaksjonene var også svært sterke på at de rike landene ville presse fram nye tema før en hadde kommet noen vei med de kravene som var stilt av utviklingsland gjennom mange år, bl.a. de såkalte Singapore-temaene, som går på liberalisering av investeringspolitikken. Det er helt klart et tema hvor de rike land igjen vil tjene på en liberalisering. Det var også en av grunnene til at det ble sammenbrudd i forhandlingene – altså mangel på imøtekommelse, og krav som utviklingslandene samlet seg om, og som var veldig sterke under disse forhandlingene, pluss at de rike landene presset fram nye områder som de skulle tjene på også denne gangen. Til slutt vil jeg si at jeg regner med at disse forhandlingene i WTO vil bli svært krevende framover, men jeg er likevel overbevist om at et vellykket resultat kan innlede en helt ny tid for fattige land og fattige folk.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-12-03:
Takk, president. Senterpartiet setter pris på det. Jeg vil gjerne følge opp representanten Øyangens spørsmål. I tidligere tider var Høyre prisverdig opptatt av våre nærområder og vårt forhold til Russland. Det er det tydeligvis slutt på, og Senterpartiet ser med stor undring på at man i budsjettframlegget kutter betydelig på samarbeidstiltakene med Russland. Nå er det tydelig at Høyre legger seg på en linje hvor Norge må bli EU-medlem, for at vi skal kunne greie å ha en aktiv politikk overfor Russland. Og det er sjølsagt ikke rart at EU overser Norge i sitt arbeid med den nordlige dimensjon, så lenge Norge har en regjering som gjør sitt aller beste for sjøl å nedprioritere det arbeidet. Så mitt spørsmål til representanten Lønning gjelder hva som har skjedd med Høyres holdninger til samarbeid i våre nærområder. At man er i samme båt som Arbeiderpartiet, er en dårlig forklaring på at man bevisst velger å nedprioritere den økonomiske støtten til våre nærområder.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-12-03:
Uten å ville skape total forvirring i denne sal: Jeg er enig med representanten Lønning på ett punkt, og det er at grunnbevilgningene til ARENA og Europaprogrammet ikke bør gå over UDs budsjett. Man burde ideelt sett funnet andre måter å finansiere disse institusjonene på. Men nå er situasjonen den at Arbeiderpartiet, og så vidt jeg forstår også Høyre, ønsker en ny medlemskapsdebatt i relativt nær framtid. Da er det viktig at den debatten blir basert på fakta, at vi greier å holde debatten på et saklighetsnivå som er debatten verdig. Med det utgangspunkt mener jeg vi bør ivareta både Europaprogrammet og ARENA, fordi de vil være viktige premissleverandører for å øke kunnskapen og bringe maksimal saklighet inn i debatten. Derfor er jeg lei meg for at man ikke vil være med på å styrke disse miljøene, og jeg frykter at det vil føre til at vi plages enda mer med festtaler, enn det vi har vært i denne debatten.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-12-03:
Jeg forholder meg til budsjettet. Til neste år bevilges det 100 mill. kr til de nye finansieringsordningene i et utvidet EØS. Dette skal trappes opp til 1,8 milliarder kr årlig. Senterpartiet har en viss uro i forhold til hva dette vil gå ut over i åra framover, for utenriksministerens budsjettrammer er knappe – svært knappe. Det betyr bl.a. at det er kuttet betydelig i bevilgningene til Russland i år. Nå forstår jeg av svaret fra utenriksministeren på spørsmålet fra representanten Øyangen at utenriksministeren har foreslått kutt fordi han mener behovet i Russland er mindre. Det bekymrer meg. Jeg vil gjerne at utenriksministeren utdyper dette – hva som er begrunnelsen for de kuttene som nå er foreslått, og om vi kan forvente ytterligere kutt når støtten til EU-landene skal økes dramatisk i åra framover.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-12-03:
Jeg noterer meg at statsråden stadig oftere snakker om handel i bistandsdebatter. Det er greit. Problemet med handelsdebatten er at den ofte blir så generell og unyansert at den blir meningsløs. Nå nyanserte statsråden spørsmålet knyttet til utviklingsland som gruppe, for det er en svært mangslungen gruppe, med ulike interesser på ulike sektorer. Det er bra at den nyanseringen kommer fram. Jeg hører også ofte bistandsministeren omtale handel på en måte som gir inntrykk av at en friest mulig verdenshandel er et gode i seg sjøl. Mitt spørsmål er: Er det er en riktig fortolkning? Og mener utviklingsministeren at de fattigste i den fattigste delen av verden er tjent med en friest mulig verdenshandel?
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2003-12-03:
Eg skjøner veldig godt at representanten Høglund og Framstegspartiet blir irriterte når folk stiller spørsmål ved deira motiv for å ta opp utviklingssamarbeidet. Eg ser det motivet heilt klart frå partiet si side. Derfor skal eg ikkje stille spørsmål ved motivet, men stille spørsmål ved det som Morten Høglund avslutta med, om bistanden verkar, fordi det seier Framstegspartiet at han stort sett ikkje gjer. Da blir mitt spørsmål om Morten Høglund kan vere konkret i staden for å seie at u-hjelpa ikkje verkar, eller som det står i innstillinga, «altfor ofte forsinker nødvendig reformarbeid i u-landene». Kva slags eksempel er det han tenkjer på, og kva for reformer er det han ønskjer skal skje i u-landa, som ikkje skjer på grunn av bistanden?
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2003-12-03:
Eg la merke til at alle reisene som utanrikskomiteen har gjort, har gjort eit djupt inntrykk på representanten Rise – unntatt reisene i Europa og utviklinga i Europa. Eg har eit spørsmål som er litt meir konkret til budsjettet. Det dreiar seg om det som Kristeleg Folkeparti fann nødvendig å ta med om Midtausten. No er det slik at vi ikkje rekk å ta opp alle spørsmål om alle land som vi samarbeider med, korrupsjonsspørsmål osb. Ofte overlèt vi det til andre diskusjonar, òg fordi vi veit at Regjeringa gjer ein innsats på dette området. Slik er det også i forhold til dei palestinske styresmaktene: Ein veit at Regjeringa her held dette under oppsyn. Kva er da grunnen til at Kristeleg Folkeparti finn det nødvendig å peike på dette heilt særskilt i innstillinga? Er det eit varsel om at Kristeleg Folkeparti er førebudd på å gå ned på samarbeidet med dei palestinske styresmaktene?
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2003-12-03:
I budsjettet redegjør Regjeringen for anbudsreglene for innkjøp på bistandsområdet og er opptatt av å sikre like konkurransevilkår etter at avbindingen nå er gjennomført. Den opprettede databasen for informasjon om anbudsopplysning om bistandsfinansierte prosjekter samt planlagt gjenopprettelse av anbudsgarantiordningen er i den sammenheng viktige tiltak. I Fremskrittspartiets generelle budsjettmerknader heter det: «Disse medlemmer mener norsk utenrikspolitikk i større grad enn i dag må ivareta norske interesser knyttet til næringslivet» og at «dette handler om å inkludere næringslivet i aktiviteter som gjøres med norske midler i utlandet». Riktignok sies det lenger ute at «en avbinding av bistanden i de fleste sammenhenger er positiv, men at binding i enkelte tilfeller vil være viktig for å sikre norsk næringslivs fortsatte engasjement». Spørsmålet blir da om det er slik at for Fremskrittspartiet er vedtatte prinsipper i bistandsarbeidet noe vi bare koster på oss når det tjener våre egne interesser.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-03:
Eg merka meg iveren til Høglund og ønsket om at vi bør diskutere meir bistand. Eg skal følgje opp den replikken som representanten Blankenborg hadde, og take utgangspunkt i akkurat den same delen av merknadene frå Framstegspartiet. Det står faktisk at utviklingshjelp altfor ofte forseinkar nødvendig reformarbeid i utviklingslanda. Det har altså komme fram at utviklingsarbeid ikkje berre verkar dårleg, men det fører faktisk til motsett resultatt. Eg synest det er interessante innspel, men eg synest det bør dokumenterast betre frå Framstegspartiet kva ein legg i dette. Kva slags reformer er det ein saknar? Er det slike reformer som vi har utvikla i Noreg, som eit velsigna godt skatte- og avgiftssystem, slik at vi fekk inn pengar til felleskassa, eller er det lønns- og arbeidsvilkåra som gjorde at vi fekk fordelt goda i Noreg også? Eg skulle ønskje at Morten Høglund kunne vere litt meir presis når det gjeld kva slags reformer ein her ser er trua.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-03:
Grunnen til at vi tek opp dette, er at vi ser tydelege teikn på at soldatar kan vere dyrlegar eine dagen og drive og vaksinere kyr oppe i fjella i Afghanistan, mens dei neste dagen plutseleg er soldatar. Poenget vårt og det vi er ute etter, er at dette blir blanda saman. Sivilbefolkninga i landet det gjeld, veit ikkje å skilje mellom soldatar og humanitære arbeidarar. Vi veit ikkje korleis dette blir når krigen er over. Vil då den tilliten som er nødvendig for å få til eit skikkeleg humanitært arbeid, kanskje vere øydelagd? Det er eit viktig skilje mellom humanitære rom. Utan dei humanitære romma er det umogleg å drive eit ordentleg nødhjelpsarbeid. Her bør Noreg som nasjon tørre. I staden for kanskje å vere med og støtte opp under ein krig, bør vi seie at vi er med i krigen, for då er vi iallfall for vår eigen del sikre på at det er ein krig vi er med i. Vi ser at til og med soldatane kan bli usikre på dette området: Er vi med i ein krig, eller er vi med i ein humanitær operasjon?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-03:
Først til det siste: Eg kan forsikre representanten Lønning om at eg har teke dette opp til og med med referentseksjonen. I ein tidlegare debatt, som også Lønning deltok i, blei det snakk om om det var to eller ein s i gjeldsslette. Eg går for to, så kan Lønning sjølv gjere greie for kor mange s-ar han vil ha, for det er stor forskjell på det. Så tilbake til humanitære oppdrag. Det er jo ingen tvil om at ikkje minst for vår eigen del bør vi definere kva slags oppdrag det er vi er ute på. Både Espen Barth Eide, tidlegare statssekretær for arbeidarpartiregjeringa, og Jonas Gahr Støre, tidlegare aktiv i Arbeidarpartiet, går klart ut og seier at ei medverkande årsak f.eks. til at Raudekrossen stengjer sitt kontor i Bagdad, er at det er fare for at det blir mye vanskelegare for dei humanitære hjelpeorganisasjonane å jobbe internasjonalt. Det internasjonale hjelpearbeidet står i fare.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-03:
Alle land, bl.a. Noreg, er jo eksempel på at ein ved å byggje opp sin eigen industri bak tollmurar og ved å skjerme eigen industri har fått vekst og utvikling. Eg skal ikkje dra heile det resonnementet ein gong til, men representanten Høglund kjenner også til den rapporten frå UNDP som heilt klart viser at dersom ein opnar opp for raskt, før ein har fått bygd opp ein eigen industri, vil det vere med på å knuse eigen industri til fordel for importvarer. Så det er heilt klart at for mye frihandel, for mye liberalisering, vil hindre industriutvikling i eige land, anten det er i Noreg, i Uganda eller kvar det måtte vere.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-03:
Eit stadig tilbakevendande stridstema i bistandsdebatten er over kva for eit budsjett ein skal ta utgifter til flyktningar i Noreg. I år går det med drygt 800 mill. kr. SV meiner at det å ta imot flyktningar bør vere ei svært prioritert oppgåve. Men vi stiller oss kritiske til at ein så stor del av kostnadene skal gå over bistandsbudsjettet. Er Kristeleg Folkeparti og representanten Rise einige i dette? Korleis ser ein for seg at dette skal bli løyst på sikt?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-03:
Vi har fått ein ny kampanje i Noreg, ein breit samansett kampanje som heiter Riv Muren. Den går sjølvsagt på å få rive den folkerettsstridige muren som no er under bygging i palestinske område på Vestbreidda. Denne kampanjen går på at bygginga av muren må stansast, og det som er bygd, må rivast. Kampanjen har også eit godt og fundamentert grunnlag i FNs resolusjon frå i vår om at okkupasjonen må stansast, og at palestinske sjølvmordarar må stansast. I den norske debatten har vi sett at tidlegare statsminister Kåre Willoch har delteke i arrangement i samband med denne kampanjen. Han har bl.a. uttalt at bygginga av muren er folkerettsstridig, og han meiner at bygginga bør stansast straks. Er det slik at Høgre og utanriksministeren deler den oppfatninga som Kåre Willoch har?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-03:
Enkelte frivillige organisasjonar og aktivistorganisasjonar prøver å få innført uttrykka illegitim gjeld og diktatorgjeld som omgrep vi bør bruke, for på den måten å få meir fart på gjeldsslettinga. No såg eg at til og med i Framstegspartiet sine merknader var ordet «diktaturgjeld» brukt. Vil utviklingsministeren godta bruken av desse omgrepa? Og synest ho han på nokon måte bidreg til å nå målet om raskare gjeldssletting? Eit anna eksempel er eksportkredittordningane. Vi veit at ca. 20 pst. av all samla gjeld i verda er knytt til eksportkredittordningane. Vi veit at dei institutta som styrer desse ordningane, er innretta mot og knytte til varekjøp, slik at eksportørane ikkje får noko tap. Men landa blir sitjande igjen med gjeld. Vurderer utviklingsministeren dette som å vere på god veg mot det ein kan kalle illegitim gjeld? Det ligg jo ikkje noko ansvar på dei som eksporterer. Dei som har, blir ståande skadelause.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-03:
Eg skal bruke 5 sekund, for eg skal berre ta opp det forslaget som står i innstillinga.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2003-12-03:
Jeg synes det var nyttig at representanten Blankenborg tok opp nettopp dette punktet i budsjettinnstillingen, for etter min mening er det en veldig nyttig påpeking som her er gjort av medlemmene fra Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti. Vi påpeker ganske enkelt at det er nødvendig å forbedre menneskerettssituasjonen i de palestinske selvstyreområdene, og at den palestinske selvstyremyndigheten må skjerpe innsatsen mot terrorgrupper. Jeg trodde at det var bred enighet om det. Det samme flertallet i komiteen mener at det må gjøres helt klart for mottakere av norsk bistand at det ikke kan aksepteres at det gjennom f.eks. skolebøker og annet offentlig materiell oppmuntres til terrorhandlinger. Så har vi også påpekt betydningen av å få oversikt over finansene. Vi har påpekt de forbedringer som har skjedd, men også lagt inn noen forutsetninger for videre støtte og vist til hva IMF påpeker i sin rapport, at midler som disponeres av det palestinske lederskap til sosiale tjenester for den palestinske befolkning, bør overlates til relevante ministerier. Og jeg synes egentlig at Arbeiderpartiet burde vært med på dette.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2003-12-03:
Jeg synes det er fint at Fremskrittspartiet er engasjert i arbeidet mot korrupsjon, og det er også Regjeringen. I de generelle merknadene fra Fremskrittspartiet påpeker man problemene knyttet til bistandsmidler. Man snakker om misbruk av midler og korrupsjon. Og så er Fremskrittspartiet opptatt av at man skal satse på både internasjonal avspenning, fred og respekt for grunnleggende menneskerettigheter. Men så ser vi at i Fremskrittspartiets budsjettforslag kutter man på en rekke poster som nettopp går til å fremme det som er Fremskrittspartiets mål. Jeg må si at det forundrer meg ganske sterkt når man kutter milliarder av kroner på f.eks. det som dreier seg om forpliktende internasjonalt samarbeid – det er et mål for Fremskrittspartiet. Så sier man at det er et mål å få til internasjonal avspenning og fred, og der kutter man 600 mill. kr. Forstå det den som kan. Videre sier Fremskrittspartiet at det er veldig viktig å satse på respekt for grunnleggende menneskerettigheter, og så kutter man på Sivilt samfunn og demokratiutvikling med 200 mill. kr. Hvordan skal vi kunne kjempe mot korrupsjon, når man kutter i midlene?
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2003-12-03:
Flyktningproblemet i verden øker fra år til år, og først og fremst burde vi være glad for at vi nå klarer å hjelpe mange flyktninger som er på vei fra krig, nød og undertrykking. Men igjen ser vi at SV er mer opptatt av bokføringen enn av den hjelpen som faktisk gis. Vi er for så vidt enig i at det kunne vært en fordel om man hadde en slik oppdeling som Bjørn Jacobsen ønsker. Men nå er det slik at det internasjonale samfunnet faktisk har godkjent dette. Det er ODA-godkjente midler, og det kjenner representanten Jacobsen til. Men jeg mener at det aller viktigste her må være at hjelp gis, og ikke akkurat hvordan den rubriseres. For øvrig står vi sammen med SV i ønsket om at all vår bistand skal gå til nødlidende i utlandet.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2003-12-03:
Fremskrittspartiet har satt søkelys på bistand som ikke virker. Korrupsjon fører til at fattige land settes utenfor viktige områder når det gjelder å skaffe seg goder og arbeid. Her bidrar ofte bistandsmidler til å gjøre rike rikere og skru prisene hos de korrupte opp. Som et lite eksempel kan nevnes at den holdning som vi erfarte fra vårt besøk i Uganda og Kenya, var: Hvorfor skal vi betale advokater, når vi kan kjøpe dommeren? Dette er penger som de fattige ikke har. Mitt spørsmål til representanten Lars Rise blir da: Hvorfor er ikke Kristelig Folkeparti mer kritisk til hvor bistandsmidler blir av?
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2003-12-03:
Det er gått mange år siden jeg arbeidet på Svalbard, og mye har forandret seg fra den gangen. Men det som er viktig, er at Norge beholder råderetten over øygruppen, og i den forbindelse er det også svært viktig at man får folk til å bosette seg og arbeide der. I et område så langt mot nord, med et ugjestmildt klima, må det nødvendigvis positive virkemidler til for at bosettingen skal opprettholdes, og ett av disse virkemidlene er å bibeholde skattleggingen på det nivå den er i dag, på 6 pst. Derfor går Fremskrittspartiet sterkt imot forslaget om å øke Svalbard-skatten fra 6 pst. til 8 pst. Fremskrittspartiet ser det som viktig å opprettholde en god aktivitet på Svalbard. Det forholdsvis lave skattenivået har vært et viktig bidrag for å trekke nye arbeidstakere til Svalbard. En økning i skatten kan også slå negativt ut i forhold til framtidige lønnskrav, ved at mange lønnsmottakere vil kreve å få kompensert skatteøkningen med høyere lønn. Dette vil igjen svekke bedriftens lønnsomhet. Fremskrittspartiet går derfor inn for at Svalbard-skatten blir holdt på 6 pst. Ved en glipp er dette ikke med i vårt opprinnelige talloppsett i vårt alternative budsjett, så derfor er det nå rettet opp. Det medfører at inntektssiden på kap. 3030 post 70 er redusert med 7 mill. kr, og at kap. 3035 post 70 er økt med 7 mill. kr. Forslag nr. 1 er omdelt i salen, og det tas herved opp.
Jan Petersen (Høyre), 2003-12-03:
Det er et faktisk forhold at selve ODA-reglene ikke gjør det mulig for oss å bruke bistandsmidler i Norges nærområder. Det kan man like eller ikke like. Det er mange politiske vurderinger bak dette, men det er slik at reglene ikke gir adgang til det. Det er også slik at vi har en målsetting som dette stortinget står meget tydelig bak, nemlig å øke ODA-bistanden. Vi må bare registrere at dette er et faktisk forhold. Når det gjelder bistanden til Russland, er den på et høyt nivå og har vært på et høyt nivå. Det er gledelig, siden vi også er i en situasjon hvor den russiske økonomien er i tydelig oppgang. Det betyr at totalresultatene i dette området vil bli bedre i årene som kommer.
Jan Petersen (Høyre), 2003-12-03:
La meg først si at når det gjelder formålene, er det ikke minst atomsamarbeidet, noe jeg har lagt merke til at også komiteen understreker. Jeg synes på mange måter at her ligger veldig mye av hovedutfordringen. Det området gjør vi også en god del på. Men bare for å gjøre veldig klart hvordan det budsjetteres: Det er selvfølgelig slik at i ethvert statsbudsjett må man bli enige om en del hovedsummer. Hva er fornuftig og riktig ut fra hensynet til norsk økonomi? Når de elementene er på plass, er resten et spørsmål om fordeling. Det som er enhver regjerings problem – også denne regjeringens – er selvfølgelig det antall bindinger som ligger i de reglene som er nå, og ikke minst i de vedtak som Stortinget har fattet. Jeg vil bare si det klart: Det er mange ting vi gjerne ville gjort mer av. Men ikke minst de bindingene som svært mange er med på å påføre en regjering, vil begrense de mulighetene vi har for å gjøre ting på andre områder. Derfor vil spørsmålet om hva som skjer fra 2005 og utover, bl.a. være spørsmål om hvilke bindinger som foreligger i budsjettene. Jeg håper at de er så få som mulig. Hvis bindingene er få, vil det være mulig å øke også denne delen av våre utgifter – utover det vi nå har.
Jan Petersen (Høyre), 2003-12-03:
Det er helt klart at en dialog med tunge aktører er viktig for Regjeringen. Det å lytte til argumenter er også viktig i denne sammenhengen. Samtidig er det viktig å fatte beslutninger, fordi dette dreier seg ikke minst om sivilbefolkningen i Irak. Jeg tror vi må være klar over hvordan situasjonen er, nettopp fordi vi har krefter i Irak som jeg er sikker på at Kristin Halvorsen også tar sterkt avstand fra. De påvirker sikkerhetssituasjonen i Irak, slik at de frivillige organisasjonene trekker seg ut. Fordelen med de norske bidragene er at de har en evne til selvforsvar, som gjør at de kan være der og gjennomføre tiltak som er til nytte for den irakiske befolkning. Dette er argumenter som jeg synes det vil være riktig å fremføre i slike dialoger. Jeg er sikker på at avveiningen av standpunkt som vi har foretatt her, er riktig. Det er gjerne slik at når man selv sitter med ansvaret, er det lettere å se at på den andre siden av argumentet er det faktisk noen som nyter godt av det vi gjør.
Jan Petersen (Høyre), 2003-12-03:
Jeg har forstått fra tidligere diskusjoner at det er et uttrykk for hersketeknikk når jeg sier at noen av premissene hos Åslaug Haga ikke bestandig er helt riktige. Jeg er nok dessverre nødt til å utøve det også denne gangen. For jeg sa vel ikke det, jeg sa faktisk det motsatte, nemlig at det er spørsmål om hvor mange totale bindinger som finnes i budsjettet, altså den budsjettfriheten vi har innenfor et ansvarlig budsjett, som forteller hvilke muligheter det er for å øke de postene vi isolert sett kunne tenke oss å øke. Jeg tror det var den formuleringen jeg brukte. Det var vel heller svaret til representanten Høglund som Åslaug Haga refererer til, hvor jeg sa at vi heldigvis er i den situasjonen at russisk økonomi er i oppgang. Innenfor de områdene som russerne selv har ansvaret for, gir det dem større muligheter for å få gjort noe. Men det er ikke mulig nå å budsjettere og fortelle hva slags budsjettforslag vi har tenkt å komme med for 2005, og forhåpentligvis også for de senere årene. Det er avhengig av den budsjettfriheten vi på det tidspunktet har.
Jan Petersen (Høyre), 2003-12-03:
Jeg går ut fra at dette spørsmålet ikke bygger på det premiss at Regjeringen ikke har vært klar og tydelig i spørsmålet om muren. Representanten Jacobsen vet godt at jeg en rekke ganger har uttalt meg om muren. Jeg har holdt innlegg i Sikkerhetsrådet i FN som også har dreid seg om den. Én ting er at Israel selvfølgelig har rett til å forsvare seg, men det er helt på det rene at denne muren legges til steder som kommer til å gjøre de senere forhandlinger ytterst kompliserte, og som allerede gjør dagliglivet for mange palestinere veldig problematisk. Så dette standpunktet har vært klart og greit lenge – faktisk før det kom en temporær mur på Egertorget.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-03:
Alle norske hjelpeorganisasjoner som jeg har sett uttale seg om den rollen som Norges militære innsats i Irak har, har ment at dette er en problematisk sammenblanding av militær og humanitær bistand. Det samme har de samlede norske utenrikspolitiske forskningsmiljøer som jeg har sett uttale seg om denne saken, ment. Forskningsleder Barth Eide ved NUPI sier: «Regjeringen kan protestere så mye de vil, bruken av begrepet «humanitære soldater» framstår som stadig mer problematisk fordi norske soldater bistår USA og England som okkupasjonsmakt.» Jonas Gahr Støre, ny generalsekretær i Norges Røde Kors, sier at denne sammenblandingen er en del av årsaken til at Røde Kors måtte trekke seg ut av Irak. Mener utenriksministeren at dette er relevante, tunge motforestillinger som det er viktig at Regjeringen går i dialog med disse organisasjonene om, for å finne ut av hvordan dette kan ryddes opp i?
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2003-12-03:
Jeg har ikke akkurat opplevd de ulike norske frivillige organisasjonene, inkludert ForUM, som de beste allierte i diskusjonen om og kampen for utviklingslandenes rettigheter, posisjoner og makt i de internasjonale handelsforhandlingene. Her kunne jeg veldig gjerne ønske meg at de så litt mer på hvordan de valgte å fokusere de ulike posisjonene. Dette er primært utenriksministerens ansvarsområde, men jeg skal kommentere det som er utviklingsrelevant. Vi mener at vi også i våre posisjoner har lagt vekt på hensynet til utviklingslandene. Jeg tror det utenriksministeren var inne på i sitt innlegg tidligere i dag, er noe av forklaringen på at en ikke skal legge opp til en en bloc-vurdering av hva utviklingslandenes interesser er. Jeg tror de fattigste utviklingslandene opplevde i Cancún at vi definitivt var på deres side i mange av deres spørsmål – det gjelder både spesielle og differensierte ordninger, og det gjelder markedsadgangsposisjonene – mens en del andre land, land med høyere inntekt og mellominntektsland, ikke opplevde det samme. Her er det spørsmål om hvilke utviklingsland man snakker om.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2003-12-03:
Dette er et utrolig viktig spørsmål, og jeg har lyst til å sette det i en litt større sammenheng. Jeg tror en av årsakene til at fattigdom får utvikle seg, og at situasjonen kan forverres i mange land, er det man på engelsk ofte kaller for «failed states». Det er land hvor institusjonene ikke fungerer, hvor ingenting fungerer, hvor man har dårlige ledere, og i tillegg smuldrer hele det administrative apparatet opp, og det ikke er noen til å levere tjenester til befolkningen. I slike tilfeller blir fattigdomsproblemene enda verre. Der er det aldri noen løsning å be om at frivillige organisasjoner skal gjøre jobben for staten, for de har ikke kapasitet til å gjøre det. Skal man bekjempe fattigdom, må man også bygge en stat, få staten til å fungere og det statlige apparatet til å levere. I tillegg kommer de andre institusjonene behjelpelig inn, både multilaterale organisasjoner og frivillige organisasjoner. Men de kan aldri erstatte staten. I kampen mot terrorisme tror jeg vi har sett det tydeligere enn noen gang: Der hvor det mangler stater, og der hvor det er stater som overhodet ikke fungerer, der får ekstreme bevegelser friere spillerom, og kan også ødelegge i en langsiktig sammenheng.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2003-12-03:
Jeg kan informere Stortinget om at vi er i sluttspurten på arbeidet med en utvidet, oppdatert gjeldsplan i forhold til den Stortinget behandlet i 1998-1999. Vi jobber med det. Der vil spørsmålet om illegitim gjeld bli omtalt og gått litt grundigere inn på enn det jeg har anledning til i en kort svarreplikk. Min vurdering er at dette er et begrep som det ikke er mulig å operasjonalisere i internasjonale gjeldsforhandlinger som foregår i Paris-klubben og andre steder. Det er en meget kompleks materie vi her snakker om. Hvis man skal bruke dette som et sjablonguttrykk, kan jeg bare ta to eksempler: Når det gjelder Saddam Hussein og gjelden der, vil den ikke være legitim. Og hvis vi skal ha den begrepsbruken, vil man måtte sanere den gjelden og finansiere den i en størrelsesorden som er mer enn all annen gjeldslette til de fattigste landene til sammen. Er det en riktig prioritering? Da vil pengene bli tatt fra dem og gå til Irak. Sør-Afrika er et annet eksempel. La meg bare kort si: Når det gjelder eksportkreditter, har jeg sagt at skipseksportkampanjen er en skamplett på norsk historie. Så får man vurdere om den faller inn under begrepet eller ikke.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2003-12-03:
At jeg er opptatt av handelspolitikk, er en viktig grunn til at jeg er utviklingsminister og ikke bistandsminister, fordi dette er et av de viktigste virkemidlene for utvikling. Det er også en viktig grunn til at jeg ikke bare snakker om handel; jeg har alltid vært opptatt av handelspolitikk som et slikt virkemiddel. Kristelig Folkeparti har en lang tradisjon i Stortinget for å være opptatt av det i alle utenriks- og utviklingsrelaterte debatter om utviklingslandenes situasjon. Når det er sagt, vil jeg si at jeg har aldri brukt uttrykket «en friest mulig verdenshandel», men jeg synes det er veldig problematisk hvis kjennetegnet ved norsk handelspolitikk skal være proteksjonisme og utestengning av utviklingslandene fra de internasjonale markeder. Det som er viktig, er å lytte til hva utviklingslandene selv sier, og hva som er deres krav. Jeg var litt inne på at det er nyanser mellom landene, som også utenriksministeren var inne på i sitt innlegg, og som vi så i Cancún. Jeg har ikke tid til å gå inn på dette, annet enn å komme med et eksempel som jeg synes illustrerer dette dilemmaet. Kenya er et land som blir nytt samarbeidsland. Det er ikke et MUL-land, men det er et land som dermed vil bli møtt med betydelige tollmurer fra norsk side. Er det en riktig prioritering? Er ikke dette noe som burde få oss – og Senterpartiet – til kanskje å tenke oss litt om?
Mette S. Korsrud (Høyre), 2003-12-03:
I dag, når Stortinget behandler Utenriksdepartementets budsjett for 2004, er det også på sin plass å minne om de store endringer som i dag foregår i det europeiske og det euroatlantiske samarbeidet. Forholdet mellom EU og NATO endrer karakter, og vi ser en europeisering av sikkerhetspolitikken. Dette skjer ved hjelp av støtte fra NATO, Norges tradisjonelle sikkerhetspolitiske ankerfeste. Til tross for den store uenigheten som rådde internt i Europa omkring håndteringen av Irak-spørsmålet tidligere i år, ser vi at land som Frankrike, Tyskland og Storbritannia nå kommer hverandre i møte for å utvikle en autonom sikkerhets- og forsvarspolitikk for EU. På de møtene som ble avholdt i løpet av helgen, kom disse frem til enighet om at det skulle etableres en egen EU-plancelle ved NATOs militære hovedkvarter i Mons utenfor Brussel. I tillegg skal EU styrke sin egen planleggingsstab for militære operasjoner. Selv om EU nå tilføres en sikkerhets- og forsvarspolitisk dimensjon, er det også verdt å understreke at vi ikke ser noen militarisering av EUs utenriks- og sikkerhetspolitikk. EU er fremdeles først og fremst en sivil makt og det vi kan kalle en annerledes sikkerhetspolitisk aktør. Det innebærer at unionen er en mellomting mellom en føderal statsdannelse og en vanlig internasjonal organisasjon. EUs sikkerhetspolitiske strategi er for øvrig nedfelt i EUs nye strategidokument, som ble utformet av EUs utenriksansvarlige, Javier Solana, tidligere i år. Her understreker man nettopp EUs spesifikke tilnærming til håndtering og løsing av sikkerhetspolitiske utfordringer. I særlig grad understreker EU at sikkerhetspolitiske utfordringer skal håndteres gjennom prinsippet om effektiv multilateralisme. Grunnlaget for en slik multilateralisme er en lovbasert internasjonal orden, der internasjonal lov og formaliserte institusjoner – som EU – gis ansvar under FNs overhøyhet til å håndtere de utfordringene man står overfor. Som Solana understreket i en tale i Berlin den 12. november i år, kan EUs sikkerhet bare bli håndtert dersom FNs grunnleggende verdier blir respektert. Vi ser nå i dag at det bygges opp et politisk fellesskap i Europa som fra og med mai neste år antar en alleuropeisk karakter. Den er også demokratisk, slik flere studier fra det internasjonalt anerkjente ARENA-programmet understreker. På bakgrunn av de utviklingstrekk vi nå ser, styrkes min overbevisning om at Norge bør bli EU-medlem så raskt som overhodet mulig. Visjonen om annerledeslandet bør nå være død. EUs fremtid er også Norges fremtid. Det betyr ikke at vi skal erstatte USA med EU i vår sikkerhetspolitiske orientering. Snarere er det min og Høyres oppfatning at EUs utenriks- og sikkerhetspolitikk bør ha en transatlantisk dimensjon. Likevel er det min overbevisning at uten EU-medlemskap risikerer Norge en sikkerhetspolitisk marginalisering som jeg tror er skadelig for landet.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-12-10:
Jeg foreslår Oddbjørg Ausdal Starrfelt og Ranveig Frøiland.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-12-10:
I et innslag på Dagsrevyen 19. november i år uttalte representanten Bjarne Håkon Hanssen at det er viktig at man prinsipielt i Stortinget sier at lokalsykehusene skal bestå, at de skal ha en sentral plass i norsk helsevesen, og at det inkludert i lokalsykehusene må være akuttberedskap og fødeavdelinger. Mange – også enkelte foretak – har oppfattet dette slik at de 500 mill. kr som er lagt inn i budsjettforliket, skal benyttes til å skjerme lokalsykehusene. På den måten får man ikke lenger strukturendringer i lokalsykehusene som utelukkende er begrunnet i økonomi. Tolker helseministeren dette på samme måte, at lokalsykehusene nå skal skjermes for de uheldige situasjoner som har oppstått hittil?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-12-10:
Jeg vil følge opp representanten Olav Gunnar Ballos innlegg om psykiatrien. Jeg må langt på vei si meg enig med representanten Ballo i at situasjonen innen psykiatrien ikke er så god som noen vil ha det til. Akkurat i disse dager står vi overfor en god del kriser i Oslo-området. Jeg tenker på Gaustad, der det skal legges ned syv dagplasser, tre døgnplasser ved Furuset distriktspsykiatriske senter skal legges ned, fem senger på Folloklinikken skal legges ned, åtte dagpasientplasser på Grefsenlia skal legges ned. Mitt budskap i denne sammenheng er: Vi har snakket om voksenpsykiatri, vi har snakket om barne- og ungdomspsykiatri, hvor forholdene er blitt bedre, men ikke bra nok der heller. Men vi har en kategori psykiatriske pasienter som faktisk er bortglemt, det er de eldre langtidspasientene som kanskje har ligget 20–30 år i institusjon, og som nå blir sendt som pakkepost fra det ene stedet til det andre. Og det er verre enn som så. Alle disse 15 pasientene som jeg nå tok frem og viste til hvor de var, har ikke fått et eneste signal om hvor de skal fra 1. januar, fra 1. mars, fra 1. april. Går det an å behandle de svakeste av de svake innen psykiatrien på denne måten? Jeg mener nei. Og jeg er da i hvert fall glad for hva helseministeren svarte i en replikk her. Han sa omtrent som så at han skal påse at ingen psykiatrisk pasient blir flyttet fra nåværende behandlingssted før et annet tilbud foreligger. Hvis helseministeren greier å gjennomføre det, er vi kommet veldig langt. Men jeg tror ikke det er mulig selv for helseministeren å følge opp dette. Så jeg synes at hovedessensen i denne budsjettdebatten bør være fokuseringen på psykiatri, der foretakene nå etter hvert må begripe og forstå at Stortinget ikke aksepterer den måten dette foregår på i dag. For det ligger planer om betydelige nedtrappinger av psykiatrien rundt omkring i foretakene, hvor de legger ned avdelinger, kutter sengeplasser. Pasientene har ikke fått noe tilsvarende tilbud, og det kan vi ikke akseptere.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-12-10:
Når jeg uttalte i mitt hovedinnlegg at jeg var usikker på helseministerens agenda fremover, var det fordi denne regjeringen nå for tredje året på rad fremlegger et driftsbudsjett for foretakene som ikke går i hop, og ikke vil dekke de oppgavene som helseforetakene er pålagt, verken når det gjelder somatikk eller psykiatri. Det er ikke noe mer som ligger bak enn det. Jeg bad om ordet for å komme tilbake til representanten Bjarne Håkon Hanssen. Det var et forunderlig svar han gav på mitt spørsmål i hovedinnlegget. Jeg er overhodet ikke interessert i mitt ettermæle i dette huset. Det jeg er interessert i, og det jeg prøver å jobbe for, er å ha god samvittighet når jeg går hjem fra dette hus. Så kunne jeg tenke meg å spørre: Fremmet Bjarne Håkon Hanssen forslag om å få tilbake gravferdshjelpen, eller gjorde han det ikke?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2003-12-10:
Jeg var i mitt hovedinnlegg inne på spørsmål knyttet til omleggingen innenfor akutt- og fødetilbud som var i gang, altså vedtak som var fattet, og jeg tenkte da særlig på de vedtakene som er fattet i Helse Nord og Helse Vest. Som jeg også sa i mitt hovedinnlegg, er jo disse sakene behandlet i foretaksmøtene for de respektive regionale helseforetakene, og helseministeren har i foretaksmøtene stilt opp klare kriterier som skal oppfylles før vedtakene gjennomføres. Så vidt jeg husker, satte helseministeren en tidsfrist, 1. november i år, for en tilbakemelding om hvor man nå var kommet. Og mitt spørsmål til helseministeren er: Hvor i prosessen befinner man seg nå, og hvor går veien videre?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2003-12-10:
I avtalen om inkluderende arbeidsliv, som gjelder i perioden fra 3. oktober 2001 til 31. desember 2005, er det forutsatt at man i avtaleperioden ikke skal endre på sykelønnsordningen. Likevel har Regjeringen fremmet forslag om å endre nettopp på sykelønnsordningen, og i budsjettforhandlingene har det ikke vært mulig å få Regjeringen til å vike på det standpunktet. Mitt spørsmål til sosialministeren er: Hvordan kan man argumentere for at når man gjør det motsatte av det som er avtalt, ikke begår et avtalebrudd?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2003-12-10:
La meg først få si at det innlegget representanten Ballo nettopp holdt fra denne talerstolen, var oppsiktsvekkende. Det viser i hvert fall at SV har et problem, for her er situasjonen den at SVs hovedtalsmann i sosialkomiteen ikke har forstått sitt eget budsjett. Det er en litt spesiell situasjon, men etter å ha hørt innlegget kan det vanskelig utlegges som noe annet. Det som fikk meg til å ta ordet, var litt av den retorikken som Fremskrittspartiet i dag har brukt mot Arbeiderpartiet, og som vel ikke har vært mer enn det man kunne forvente. Men det interessante med retorikken og de problemstillingene man har prøvd å trekke opp overfor oss i Arbeiderpartiet, er at det man på mange måter sier, er: Hvorfor har ikke Arbeiderpartiet kunnet rette opp de feil Fremskrittspartiet gjorde i fjor? Jeg takker på mange måter for tilliten, men det er kanskje ikke vår primæroppgave i norsk politikk. Hvorfor kunne ikke vi bruke vår makt til å gjøre det Fremskrittspartiet ikke maktet? Nei, det har vi ikke gjort. Men dette illustrerer på mange måter velferdssamfunnets dilemma. Det er vanskelig å bygge opp, men lett å rive ned. Vi har i budsjettforhandlingene insistert på at så godt som alle skattelettelser som var foreslått, måtte bort før vi kunne gå inn i forlik – vi må bruke de pengene som er til disposisjon, til å styrke fellesskapsløsningene. Så har vi kommet et stykke på vei, men ikke helt i mål. Men hva var det som var utgangspunktet for budsjettforliket i fjor? Sa Fremskrittspartiet da: Nå må vi ta bort alle skattelettelser, slik at vi kan finansiere fellesskapsløsningene? Nei, utgangspunktet i budsjettforliket i fjor var bl.a. at Fremskrittspartiet insisterte på at noe av det viktigste som skulle skje, var å få redusert årsavgift på campingvogner! Det var liksom krafttaket. Og da fikk gravferdsstøtten gå og de arbeidsledige miste feriepengene, osv. Man må bare prøve å sammenlikne den sosiale profilen i neste års budsjett med årets budsjett, men man kommer ikke langt i den sammenlikningen. Jeg skal prøve å avslutte litt mer i det rause hjørnet, og si følgende: Jeg tror ikke det vil herske noen tvil om at representanten John I. Alvheim en dag vil forlate dette huset med et godt ettermæle, ikke minst når det gjelder et sterkt sosialt engasjement. Men det ettermælet vil også omfatte at han var blant dem som sørget for å stemme slik at gravferdshjelpen ble avviklet som en generell velferdsordning i dette landet.