trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Svein Harberg (Høyre), 2013-06-18:
Jeg må si det har vært fascinerende å se hvordan det som Kjernli omtalte som en nærmest ubetydelig økt satsing og en av arbeidsmetodene for å få mer infrastruktur på plass, får så mye oppmerksomhet, spesielt siden flere – også statsråden – har vært inne på at det å bruke metoden OPS er det forbundet veldig mye godt med. Det bør man ta med seg videre. Lundteigen sier at det er ingen av de rike som låner penger – nei, de betaler kontant. Ja, hvis investeringsbehov og betalingsevne er lik, så er det klart man gjør det. Men når oppgavene er større, ser man etter andre måter å gjøre det på. Det er fornuftig. Det gjør vi i alle mulige andre sammenhenger. Så er det denne investerings- og finansieringsbiten ved OPS. Jeg kommer på Ibsen, som tillegger en av sine figurer i Peer Gynt et utsagn: «Hvor udgangspunktet er galest, blir tidt resultatet originalest.» Med så mange forutsetninger som de rød-grønne tydeligvis har lagt inn i regnestykkene, må det bli galt. Jeg lurer på om de rød-grønne kan svare på følgende – med utgangspunkt i f.eks. veien vi har bygd på Sørlandet: Hvor mye har samfunnet tjent på at den veien kom på plass tidligere? Vi har mange regnestykker på det lokalt, men hva er da lagt inn i en sånn pakke? Hva hadde det utfordrende sulfidholdige fjellet, som ble langt mer omfattende å behandle enn det som var tenkt, kostet ekstra? De betydelige telehivene som ble utbedret omgående – hva hadde det kostet ekstra, eller hadde det blitt reparert? Stengingen av en sånn vei påvirker hva man skal betale operatøren. Ulykker på veien gjør det samme. Hvor mye sparer man i reduserte ulykker ved at man kommer kjapt i gang? Hvor mye av kapitalen til denne veien skal lånes? Jeg oppfatter at de rød-grønne sier at alt skal lånes. Ja, da er det klart at regnestykkene blir sånn. Det har vi på ingen måte sagt – avskrivningstid, vedlikeholdskostnader – her er det mye som er galt. Derfor blir også resultatet galt. Så må jeg også en liten tur tilbake til E18 i Aust-Agder, der disse planleggingsmidlene forsvant. Jeg oppfattet at representanten de Ruiter ikke kunne forstå at de manglende planleggingsmidlene skulle være så veldig avgjørende for oppstarten. Ja, hvis ikke planleggingsmidlene er avgjørende – spesielt når de blir halvert i forhold til det fagetaten har sagt – skjønner jeg at han har problemer med å forstå. Jeg forstår at det forsinker prosjektet, og jeg er veldig glad for at Høyre og de andre i opposisjon derfor har sagt at de planleggingsmidlene må på plass.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2013-06-18:
Nasjonal transportplan er på mange måter nøkkelen til å realisere viktige visjoner i nordområdene. Med NTP presenterer Høyre nye ideer og bedre løsninger som vil legge grunnlaget for gode, fremtidsrettede kommunikasjonsløsninger i hele landet. Investeringer i vei, havn, bane og flyplasser er investeringer i fremtidig verdiskaping, bosetting og velferd, mindre byråkrati og mer penger til vei og bane. Etter å ha lyttet til dagens debatt kan man få inntrykk av at den rød-grønne regjeringen sitter med fasiten i samferdselspolitikken. Det gjør den ikke – heller ikke i Troms, der samferdselsutfordringene er større enn noen gang, og der denne regjeringens overføring av riksveiene til fylkene har plassert Troms på den lite hyggelige norgestoppen i veivedlikeholdsetterslep. Dette skaper nå stadig større problemer for næringslivet, og for folk flest, som bruker disse veiene i det daglige. Det ligger ingen svar i NTP-en som tyder på at regjeringen vil ta ansvar for å bringe standarden på fylkesveiene i Troms opp på et akseptabelt nivå i overskuelig fremtid. Utviklingen i Troms med dagens regjering har tvert imot gjort at viktige fylkesveiprosjekter, som Langsundforbindelsen og Bjarkøyforbindelsen, er satt på vent. Høyre vil tilbakeføre fylkesveiene til staten for å sikre mer effektiv planlegging, og Høyre vil bevilge mer penger til vei og veivedlikehold og videreføre den rentekompensasjonsordningen som har vært så viktig for fylkeskommunene, men som regjeringen nå har fjernet med et pennestrøk. Høyre vil bygge bedre veier og veier for fremtiden. Derfor satser Høyre på regionpakke Tromsø. Veipakken ble mottatt med stor entusiasme av alle andre enn rød-grønne politikere. Den er et columbi egg som både vil gi mer effektive, sentrumsnære veiløsninger og like viktig – bygging av siste del av E8 inn mot Tromsø, som kan kombineres med realisering av den viktige Ullsfjordforbindelsen mot nordfylket. Slik knyttes Nord-Troms nærmere Tromsø og vil skape en effektiv bo- og arbeidsregion og store, nye utviklingsmuligheter for næringslivet. Regionpakke Tromsø skal realiseres som et OPS-prosjekt med passeringsavgifter for tunnelene som skal bygges, og fergeavløsningsmidler. E6 er hovedpulsåren i det nordnorske transportnettet. Gjenstående flaskehalser må fjernes, og fremkommeligheten må sikres også i vinterhalvåret gjennom Troms og over Kvænangsfjellet. Fullføring av E8 inn mot Tromsø og E10 fra Evenes mot Lofoten er andre nøkkelstrekninger for å gi Nord-Norge et fremtidsrettet veinett. Til slutt: For Høyre inkluderer fremtidens samferdselsløsning i nord også et godt flytilbud, moderne flyplasser, gode havner og videreføring av statlig kjøp av tjenester hos Hurtigruten.
Anders B. Werp (Høyre), 2013-06-18:
Som veldig mange før meg kommer også jeg til å bruke mitt eget hjemfylke som utgangspunkt, og det er Buskerud. Det er mange veiprosjekter som er omtalt både i NTP fra regjeringen og i komiteens merknader. Selv har jeg fulgt med på en spesiell veistrekning i denne prosessen, fordi jeg synes den kan være en god temperaturmåler når det gjelder regjeringens ambisjonsnivå. Det er strekningen rv. 35 fra Hokksund til Åmot. Den er ca. to mil lang. Det er en stamvei med nasjonal betydning og en viktig brikke i den såkalte ring 4 rundt Oslo, og ikke minst er det en veistrekning med stor lokal betydning, fordi den er sterkt trafikkert, ulykkesbelastet og belastende også på andre måter i de berørte lokalsamfunn og kommuner. Hva sier så regjeringen i sin NTP om rv. 35 Hokksund–Åmot? Ingenting – ikke ett ord! Så der var det ikke veldig mye ambisjonsnivå å spore. Så venter jeg da i spenning på komitémerknadene og hva regjeringen sier der. Da viser de rød-grønne til at det er behov for planlegging av den nevnte strekningen – behov for planlegging. Da er det ikke rart at jeg minnes Nils Kjærs ord om mellomveien «mellem næsten noget og absolut intet». Det er regjeringens ambisjonsnivå for en viktig strekning i mitt hjemfylke. Desto større er gleden når jeg leser at Høyre sammen med Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti skriver at det her må settes av midler i første halvdel av planperioden, og at vi må starte byggingen av en smal firefelts vei i andre halvdel av planperioden. Det viser et ambisjonsnivå, det viser gjennomføringskraft, og sammen med de andre gode og nye ideene og bedre løsningene i Høyres merknader er jeg optimistisk når det gjelder høstens valg, hvor vi kan møte velgerne med et offensivt samferdselsbudskap, også om en veistrekning som nesten ikke i det hele tatt er nevnt av regjeringen.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2013-06-18:
Flere rød-grønne representanter har i dag snakket om at Stortinget nå skal fatte et historisk samferdselsløft, og det er ikke måte på hvor mye ny asfalt, jernbaneskinner og kollektivtransport vi kommer til å få. Jeg tror at noe av utfordringen er at dette er løfter som innbyggerne har hørt gang på gang, gjerne også når det som nå nærmer seg valg. Utfordringen er at innbyggerne ikke ser resultatene, men hører de fagre løftene. Jeg kan ta et eksempel fra mitt eget hjemfylke når vi snakker om intercitytriangelet. Gjennom år etter år – faktisk tiår etter tiår – har man snakket om behovet for å bygge dobbeltspor helt ned til Halden. Men til tross for disse løftene ser vi at det under dagens regjering knapt har blitt bygget en millimeter med jernbane gjennom Østfold, og da hjelper det veldig lite med nye løfter. Jeg tror noe av utfordringen er at vi ikke har en handlekraftig nok regjering, som evner og vil bevilge de pengene som trengs, de pengene vi faktisk har. Statistisk sentralbyrås rapport fra 24. april i år, Pressvirkninger i norsk økonomi av økte samferdselsinvesteringer, viser at vi kan bruke nesten 50 mrd. kr ekstra i året på samferdselsinvesteringer uten at økonomien settes over styr. Når vi har dette handlingsrommet, er det underlig at dagens regjering heller velger å videreføre en usosial og byråkratisk bompengeløsning, spesielt når vi vet at oppimot 40 pst. av de innkrevde pengene går bort i innkrevingskostnader og renteutgifter. Det å investere i samferdsel er ikke sløsing, men det er en fornuftig investering som kommer nåværende og framtidige generasjoner og næringsliv til gode.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
En stor del av riksveiene er blitt overført til fylkeskommunene. Alle fylkespolitikere var ikke like begeistret for det, og vi må være så ærlige og si at ikke alle veiene var i topp stand. Det var med andre ord en gave fra staten som ikke alle var like glad for. I 2014 settes det av en halv milliard kroner til fylkeskommunene til veier og veivedlikehold. Det er et bidrag som fylkeskommunene kommer til å bruke godt. Det har skjedd noe annet interessant. Fylkeskommunene som tok imot dette – til dels motvillig – har vist seg å være gode veieiere. Det er høy aktivitet, det brukes mye mer enn det staten bidrar med, og jeg drister meg til å si at det brukes der det trengs mest. Fylkespolitikerne er nærmere og kan prioritere riktigere. Selv om det var skeptiske sjeler da dette ble vedtatt, har det har vist seg at det var en fornuftig avgjørelse å overlate dette feltet til fylkeskommunene. Havner og farleder er ofte usynlige, med desto viktigere byggverk. Norge er en kystnasjon og må holde sine havner i orden og sine farleder trygge og dype nok. Den rød-grønne regjeringen skal ha ros for at den ikke bare satser på de synlige byggverk, men også dem som ligger under vann. Som ordfører var en av mine største politiske seire å få mudret Havøysund havn. Det vises ikke, men det er heller ingen båter som står fast, og fiskeindustrien kan ta inn adskillig større båter enn før. Også i denne planperioden kommer det midler til havner i Finnmark – til Mehamn, Båtsfjord, Breivikbotn og Kamøyvær i første periode, til sammen 205 mill. kr. I siste periode skal det bygges i Sørvær, Skarsvåg, Kiberg, Gamvik, Gjesvær og på Svartnes for innpå 100 mill. kr. Det er i tillegg også en stor og nødvendig satsing på E6 vest for Alta. Denne strekningen er vinneren i NTP for Finnmark, og det blir bra. Det blir en trafikksikker og moderne vei. Det vi har sett hittil av det som er ferdig av veien, er svært bra. I tillegg skal masser som utvinnes fra denne veistrekningen, brukes til utvidelse av rullebanen på Alta flyplass, jfr. merknad fra komiteen. Slik kan man langtidsplanlegge, få prosjekt til å henge sammen og tenke infrastruktur som en helhet.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-18:
På fredag skal eg vere med og feire 75-årsjubileumet for Sørlandsbanen. Da er det veldig hyggeleg å ha med seg innstillinga frå transportkomiteen til dette jubileumsarrangementet, for vi har i merknadene fått gjennomslag for at det skal gjennomførast ei konseptvalutgreiing, KVU, for samankopling av Sørlandsbanen og Vestfoldbanen i første del av planperioden. Når vi har fått gjennomslag for ei KVU i første del av planperioden, kan vi ved neste revidering av transportplanen få endeleg gjennomslag for og endeleg plan for gjennomføring av den såkalla «genistreken» som samankoplar dei to jernbanestrekningane. Dette vil i første omgang føre til ein time kortare reisetid frå Sørlandet til Oslo. Etter kvart vil vi få redusert køyretid på Vestfoldbanen, slik at vi kjem ned i tre timars køyretid frå Kristiansand til Oslo. Da blir det ikkje behov for å ta fly frå Kristiansand til Oslo. Da er det praktisk talt like raskt å reise med tog som med fly, og det er mykje meir hensiktsmessig å kome frå sentrum til sentrum. Dette vil gi eit skikkeleg løft for ein behageleg, effektiv og miljøvennleg transport mellom Sørlandet og Oslo. Eg har også lyst til å nemne ein annan ting i NTP som er viktig for miljøvennleg transport, og det er innføringa av dei heilskaplege bymiljøavtalane. Noko av clouet med dei heilskaplege bymiljøavtalane er at dei skal ha ein tidshorisont på 10 til 20 år. Det betyr at vi no kan planleggje kollektivtransporten med like lang horisont som ein i lang tid har planlagt vegutbygging. Det er noko av det som gjer at vi kan få ei effektiv samferdselsplanlegging. Det har vore ein tendens til at ein har planlagt veg på lang sikt og kollektivtransport på kort sikt. Da har ein ikkje klart å få fram dei økonomiske gevinstane som ligg i ei langsiktig satsing på kollektivtransport, og halde det opp mot det ein kan spare på investeringar i å satse offensivt på kollektivløysingar. Eg vil lese til slutt noko som skremmer meg. Det er ein merknad frå Framstegspartiet i innstillinga der det står: «Disse medlemmer er uenige i regjeringens tredje hovedmålsetting om å «begrense klimagassutslipp, redusere miljøskadelige virkninger» osv. Det viser kva slags transport vi får viss vi får regjeringsskifte.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-18:
President! Jeg stemte feil.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2013-06-18:
Framstegspartiet er veldig opptatt av infrastruktur og veg. Derfor løyver vi meir til veg og infrastruktur enn noko anna parti. Vi ønskjer å investere 45,5 mrd. kr meir per år enn det fleirtalet ønskjer og vil. Det gjer vi på grunn av at det er kjempelønsamt å investere i vegar, og det er spesielt lønsamt på Vestlandet. Kvifor er det spesielt lønsamt på Vestlandet? Jau, det er der verdiskapinga skjer. Det største eksportfylket vi har, er Hordaland. Det er klart at dersom ein som jobbar innan oljenæringa, kjem ein halv time eller ein time for seint på jobb, eller at varer og produkt blir tilsvarande forseinka, kan det ha store samfunnsøkonomiske kostnader, som sjølvsagt er langt større enn dersom ein byråkrat i Oslo blir ståande i kø og kjem for seint på jobb. Det er mange gode prosjekt som Framstegspartiet har prioritert i sitt alternativ til Nasjonal transportplan. Tverrsambandet, som vil binde saman Nordhordland med Askøy og Øygarden, er eit godt prosjekt. Det vil gi god samfunnsøkonomisk avkasting. Det gjeld sjølvsagt også fergefri E39, med investering i tunnelar, som Nyborgtunnelen. Fergefri E39 vil vere kjempelønnsamt. Utrekningar viser at berre mellom Stavanger og Bergen vil den gi ein samfunnsvinst på 10 mrd. kr per år. Dette er det ikkje Framstegspartiet som har rekna ut – det er det professor Victor Norman som har gjort. Han har tidlegare vore statsråd for Høgre. Han viser at det å investere ca. 30 mrd. kr vil gi ei avkasting på 10 mrd. kr. Dei aller fleste skjønner at om ein f.eks. investerer 3 mill. kr. i noko som vil gi 1 mill. kr i avkasting kvart einaste år i all framtid, er det eit godt prosjekt. Då bør ein også skjønne at det å investere 30 mrd. kr i noko som gir ei avkasting på 10 mrd. kr i året kvart år framover, også er eit godt prosjekt. Ein føresetnad legg han for det, og det er at det må vere bompengefritt. Det er berre utan bompengar ein kan sikre ein vel fungerande arbeidsmarknad og lågare transportkostnader for bedriftene – vi sikrar trygge arbeidsplassar. Framstegspartiet har, saman med Høgre, tatt stilling til traséval i Hordaland, midtre line, med flytebru over Bjørnefjorden. Framstegspartiet ønskjer å byggje med kortare byggjetid enn 20 år. Vi vil ha prosjektorganisering og prosjektfinansiering. Dette er eit svært lønnsamt prosjekt vi ikkje kan vente med.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-18:
Først har jeg lyst til å si at Fremskrittspartiet skulle sende sine regnestykker til Høyre og se om de ble enige seg imellom. Det hadde vært litt mer interessant enn å høre om regnestykker fra SSB. Problemet her er jo at man ikke er enig om noen verdens ting. Regjeringspartiene derimot har blitt enige om den største samferdselssatsingen noen sinne. Etter at SV kom i regjering, har vi økt bevilgningene med 65 pst. siden Høyre styrte landet. Vi har nesten firedoblet jernbaneinvesteringene, og vi er i gang med svært mange prosjekter. Vi har til og med fått til en dobling av satsingen på sykkelveger, som er så viktig for veldig mange bymiljøer. Jeg kan snakke for meg sjøl. For oss gamle som er damer, som har barnebarn og gjerne vil at de skal sykle til skolen, er det kjempefint og kjempeviktig. Det er viktig for klimaet og ikke minst for folkehelsa. Det er viktig for å lage gode bymiljøer og gode områder der vi litt tilårskomne damer tør å bruke sykkelen, og der vi også tør å slippe ut unger og barnebarn. Dette er det uhyre viktig at vi får i gang. Jeg har vært med så lenge i politikken at jeg husker da både Høyre og Fremskrittspartiet tok til orde for at jernbanen ikke var framtidas transportløsning. Tvert imot ble SV latterliggjort fordi vi ville satse på jernbanen. Nå skjønner alle at det er viktig. Det gjør meg litt glad, for det viser at SV har gjennomslag for veldig mange av sine tanker, og at vi er mer framtidsrettet enn mange av de partiene som ville legge ned jernbanen for mange år siden. Satsingen på jernbane og kollektivtrafikk i og mellom byene er viktig. Og så er det nødvendig med veger i distriktene. Det er en prioritering SV står for. Når det gjelder jernbane, er persontrafikken kjempeviktig, men jeg vil slå et slag for godstransporten. Nå har det kommet noen nye føringer jeg er veldig glad for, og det er at man snakker om nasjonale strategier for gods på bane. Det må til, for skal man transportere gods, er det lange avstander vi snakker om. Da er det ikke en punktinvestering her eller der som gjelder. Noen av de prosjektene man har sagt at man skal konsekvensutrede – og det betyr som kjent at man ønsker å åpne noe – er Rørosbanen og Solørbanen. Det kan bety at man får to spor mellom det sentrale Østlandet og Midt-Norge, slik at man kan kjøre gods i begge retninger raskt. I den sammenheng er også satsingen på Kongsvingerbanen og eventuell godsterminal på Kongsvinger veldig viktig. Det er et trafikknutepunkt jeg skulle ønske større deler av resten av landet så og interesserte seg for, fordi det ikke bare er viktig for gods, men også for en såkalt avlastningsstrategi for hvor det er flott og fint å bo, som ikke er det sentrale Oslo, men som er nær, og som kan tilby billigere boliger.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-18:
Det er behov for noen kommentarer. Jeg vil først presisere at arbeidsmiljøloven er en vernelov. Og forslagene som er fremmet, svekker det vernet. Det er det som er problemet. Når man f.eks. åpner for flere midlertidig ansettelser – for det er jo det forslaget går ut på, en generell åpning for det – er det klart at det blir flere midlertidige ansettelser av det. Kravene i dagens lov om at du ikke kan holde på sånn, gjør at den som blir midlertidig ansatt, også får en fast jobb. Det er viktig. Flere har tatt til orde for en mer inkludering i arbeidslivet for flere. Ja, da er det uhyre viktig at vi har gode reguleringer og en sterk fagbevegelse som kan håndheve disse reglene på vegne av de ansatte. Reglene som står i arbeidsmiljøloven, de gjelder for alle. Noen av dispensasjonsmulighetene for å gå ut over dette og gjøre det mer fleksibelt, er tillagt et fellesskap, slik at den enkelte ikke skal stå alene. Det er uhyre viktig, for det går helt til kjernen av det dette handler om, nemlig en maktbalanse også i det viktige trepartssamarbeidet som alle – i hvert fall de aller fleste – synes er en stor styrke. Det er fullt mulig å etterleve dette regelverket og få dispensasjoner, som statsråden var nøye med å vise til i sitt innlegg. Det er altså fullt mulig, men det er for få som gjør det – også offentlige arbeidsgivere. Er dette veldig viktige skillelinjer, eller er det bare litt sånn forsiktig oppmyking? Jeg har gått igjennom hvordan Høyre, Venstre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet har stemt de siste åra i mange arbeidslivssaker. Det er en svært stor forskjell på det dagens regjeringspartier står for, og det opposisjonen står for. Det handler om svært mange av tiltakene mot sosial dumping, og det er noe av det som virkelig ville rive bort grunnlaget for et organisert og ryddig og godt arbeidsliv for alle. Men det er også andre saker som gjelder velferd – som pappaperm, ammefri, likebehandling av vikarer og en hele rekke forslag – som opposisjonen kaller oppmyking, men som i realiteten ville gjøre at maktforholdet mellom arbeidstaker og arbeidsgiver ville bli forrykket, slik som statsråden sa. Arbeidstaker ville stå i en svakere posisjon fordi man tillater at man skal kunne fjerne det at man må ha en fagforening i ryggen for å kunne forhandle fram løsninger i arbeidslivet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-18:
Jeg har bare et par ting til den siste replikkvekslingen. Jeg mener bestemt at regjeringen har meldt tilbake til Stortinget at de ikke vil innføre et Nav-ombud nå. På den måten er den merknaden kvittert ut uten at det ble det resultatet jeg ønsket. Så til diskusjonen om uføretrygd og arbeidsavklaringspenger. Det er riktig at det er flere på arbeidsavklaringspenger nå, men det er fordi den forrige regjeringen, altså den borgerlige regjeringen, etablerte et venterom som kaltes «tidsbegrenset uførestønad». I det venterommet skulle man sitte og vente noen år, for å se om man ble bedre eller om det skjedde noe. Men man hadde ingen rettigheter til å få hjelp fra Nav til å komme i arbeid når man satt i det venterommet. SV stemte imot det da regjeringen Bondevik innførte det, nettopp av den grunn. Av den samme grunn slo vi sammen rehabiliteringspenger, attføringspenger og tidsbegrenset uførestønad til én stønadsordning. De som var under den, skulle kunne komme til Nav og få arbeidsrettet bistand for å kunne komme i arbeid, slik at en ikke skulle sitte på det venterommet uten rett til noen ting. Da er det litt rart at Høyre nå går opp og klager over at det er flere på arbeidsavklaringspenger nå enn det var på rehabiliteringspenger og attføringspenger. Ja, det er nettopp fordi vi gjorde den bevisste endringen. Så vidt jeg husker, tror jeg faktisk at den endringen også var enstemmig i Stortinget, fordi alle så at det var rimelig. Men da må man ikke tulle med tallene og late som om det på en måte beviser at det har blitt mange flere som står utenfor arbeidslivet. Det er ikke riktig at man skal se på arbeidsavklaringspenger på samme måte som uføretrygd, fordi uføretrygd er en varig ytelse når man har konstatert at man i hvert fall i overskuelig framtid ikke kan være i arbeid. Arbeidsavklaringspenger er ikke det. Arbeidsavklaringspenger er innvilget nettopp fordi man ser at det kan være en mulighet til å komme i jobb, og at man derfor får en ytelse mens man enten får helsebehandling, kvalifisering eller annen type tiltak for å komme i jobb. Jeg hadde bare behov for å si det, for jeg synes det blir feil hvis man diskuterer dette på feil premisser.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-18:
Hvis representanten Eriksson hadde hørt etter hva representanten Tove Linnea Brandvik sa, var det nettopp at man faktisk ønsket en regelendring som hjemlet dette, og at man ønsket en prosess på det som gjorde at dette kom i orden. Sånn oppfattet jeg det, og sånn oppfatter jeg de merknadene som flertallet også står bak. Det står også i merknadene at man mener at de nye retningslinjene skal praktiseres «lempelig», og at det er lagt opp til en prosess, slik at de døvblindes behov for tolke- og ledsagerhjelp skal bli ivaretatt på en god måte. Det tror jeg alle sammen er enige om, slik som også saksordføreren sa. Det er en vond sak. Det er flere av oss som har prøvd å forestille seg hvordan man kan være så modig, synes jeg, at man faktisk tør å gjøre sånne ting som mange av dem gjør med ledsagerhjelp, når vi sjøl tenker over hvor redd man kan være i nye situasjoner sjøl om man har sansenes hjelp til å orientere seg og til å kommunisere med omverdenen. Det et lagt inn ganske store, økte ressurser på dette området de siste åra, og det er veldig viktig, fordi det er det som er grunnlaget for at det skal være nok kapasitet i systemet. Jeg vil også understreke at det er viktig nå at vi sikrer at de bevilgningene som gis, faktisk blir brukt, og at man greier å få til at disse datasystemene som jeg har hørt om i flere år, som ikke kommuniserer med hverandre mellom freelancetolkene og de andre, fast ansatte tolkene, blir i orden, slik at man kan utnytte den tolkekapasiteten som ligger der. Det er uhyre viktig at det ikke sitter noen ledige mens tolkeoppdrag står tomme. Ved ett tilfelle har man også gått inn og løftet lønningene til freelancetolkene, nettopp fordi de lå veldig lavt i lønn. Det er klart at hvis man skal greie å rekruttere folk til så viktige yrker som dette er, må vi også se på den biten av det og på organiseringen. Jeg vil bare understreke de tingene som også representanten Tove Linnea Brandvik understreket, og også den økte bevilgningen som nå gis gjennom revidert nasjonalbudsjett. Komiteen sier enstemmig når bevilgningen nå er styrket med 8,3 mill. kr, at «deler av dette kommer tolke- og ledsagertjenesten til døvblinde til gode. Komiteen støtter dette.» Dette skal også da gi rom for at man kan praktisere dette på en måte som gjør at det overhodet ikke skal være slik som representanten Eriksson sier, at folk nå på en måte blir låst inne i et fengsel. Det er ressurser i dette systemet som er større nå enn de var før. Det tror jeg vi må erkjenne, sjøl om det er noen som har fått avslag på noen av de oppdragene som de har ønsket seg. Det tror jeg ingen av oss egentlig er glad for. Men vi har styrket mulighetene nå gjennom økte bevilgninger, og vi kommer tilbake til spørsmålet om lovendringer, som gjør at vi kan få dette på plass.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-18:
Først vil jeg takke representanten Yrvin for det innlegget. Jeg burde også ha sagt noe i mitt innlegg om det som hun pekte på nå, for dette er veldig viktig. Det foregår diskriminering i arbeidslivet. Man blir diskriminert av ulike grunner, fordi man har vært syk, har hull i CV-en, eller fordi man har psykiske problemer. Det er helt riktig – som representanten Yrvin sa – at vi også er nødt til å se på hvordan arbeidslivet fungerer, om man virkelig er villig til å ta imot folk med helseproblemer. Høyresidens manglende innsats mot sosial dumping kommer her i et grelt lys, for det er klart at i et arbeidsliv som blir tøffere, med mindre beskyttelse enn i dag, vil det ikke være mulig for folk med helseproblemer å fungere, enten problemene er fysiske eller psykiske. Men man ser kanskje litt mer lempelig på å ta inn noen som kan jobbe døgnet rundt for dårlig betaling i en kort periode, inntil også de blir syke. Dette henger sammen. Så til diskusjonen om ytelser mens man kvalifiserer seg. SV er veldig tilhenger av det, og vi er veldig tilhenger av overgangsstønaden – eller hva man nå kaller den. Jeg registrerer diskusjonen her nå. Poenget er at man kan kikke i budsjettene. Der har Høyre og Fremskrittspartiet fjernet over 1 mrd. kr på årsbasis, og det er de pengene familiene som har to og en halv gang så stor sjanse som andre til å bli fattige, skal leve av mens de kvalifiserer seg. Det er kravet i dag, og pengene er borte. Jeg tror dette er viktig for disse familiene. Fremskrittspartiet går også til det skritt å fjerne Jobbsjansen, som jo også er en ordning som skal hjelpe folk som står utenfor – særlig gjelder dette innvandrerkvinner – med motivasjon og støtte for at de skal kunne komme i jobb. Også den fjerner Fremskrittspartiet. Dette er jo ordninger som faktisk får folk som står utenfor arbeidslivet, i jobb, og de er evaluert. Fafo har evaluert hvordan overgangsstønaden virker. Den virker mest for innvandrerkvinnene. Folk kommer i jobb. Så går man løs på det, og da blir dette veldig vanskelig å forstå. Skjønner man ikke at det å ha en trygg inntektssikring mens man kvalifiserer seg for arbeidslivet – enten man er i en vanskelig sosial situasjon, en vanskelig helsesituasjon, eller det har skjedd et eller annet i livet som har gjort at man ikke har greid å stå i jobb – er nødvendig for at folk skal få et fotfeste? Skjønner man ikke at det faktisk er lurt å gjøre det? I tillegg er det jo sosialt riktig, fordi det forhindrer fattigdom. Det gjør det. Det skal vi diskutere mer etterpå. Dette er jo en av de viktigste ordningene vi har, fordi den kombinerer sikring av inntekt mens du kvalifiserer deg for arbeidslivet. I stedet køler man på med kontantstøtte, som er betaling for å holde folk unna arbeidslivet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-18:
Først vil jeg si at det representanten Eriksson sier om overgangsstønaden, er feil. Du får ikke overgangsstønad hvis du ikke er enten helt arbeidsledig eller bare har lite grann jobb, for dette er en sterkt behovsprøvd ordning mot inntekt. Du er enslig, og du har ikke jobb – det er kombinasjonen for å få overgangsstønaden. Realiteten er altså at Høyre og Fremskrittspartiet har fjernet over 1 mrd. kr på årsbasis, og da er det ikke så mye penger igjen inn i denne ordningen. Og så vidt jeg kan se, har de ikke styrket noen av de andre inntektssikringsordningene for å kunne ta av for at det skulle komme flere inn der og få inntektssikring, f.eks. gjennom arbeidsavklaringspenger – men alle disse ville jo ikke kvalifisere til det. Og rett til arbeidsledighetstrygd har de jo ikke, for de har ikke jobb. Det er en realitet at da har de iallfall rett på sosialhjelp. Jeg kan heller ikke se at de har styrket kommunesektoren eller noen ting for å ta høyde for det der, og det betyr rett og slett at man tar inntekten fra familien. Det er realiteten. Jeg har vært med i denne salen lenge – jeg har sittet i opposisjon i åtte år og har vært med i en regjeringskonstellasjon i åtte år – og jeg ser hvor det er mulig å få til mest. Jeg har ikke finlest Arbeiderpartiets program, men jeg registrerer at vi er enige om at de pengene ikke skal tas fra de enslige forsørgerne. De skal ha inntekt mens de kvalifiserer seg, for det virker, og det er jeg veldig glad for at blir sagt nå, og det kommer til å være det SV står for, uansett, fordi vi vet at det virker. Det å holde denne ordningen oppe, hindrer massiv fattigdom, og det hjelper folk til å kvalifisere seg, for det har Fafo gått igjennom – de har undersøkte ordningen, og den virker! Så jeg kan ikke forstå hvordan representanten Eriksson kan tolke det de sjøl har foreslått som noe annet enn det det faktisk er, også på Jobbsjansen, fordi innvandrerkvinner ikke skal få noe mer hjelp enn noen andre – sjøl om de står langt fra arbeidslivet, sjøl om vi vet at de kanskje ikke engang får lov til å tenke den tanken at de skal ut i arbeidslivet. Denne ordningen er jo nettopp en ordning for at de til og med skal få støtte hjemme hos seg sjøl for å kunne tørre å tenke tanken om å begynne i den jobben. Men neida, det skal vi ikke ha. Men kontantstøtte skal de få – for å være hjemme og for å holde ungen sin unna barnehagen – og etterpå klager man over at ungene ikke kan norsk når de begynner på skolen. Det er gale ordninger Fremskrittspartiet foreslår. Regjeringen foreslår ordninger som virker.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-18:
Jeg tror representantene er ærlige på at de er opptatt av barnefattigdom, det har veldig mange representanter vist. Problemet er når man i andre saker fremmer forslag som fjerner det sikkerhetsnettet som representanten Graham nå var oppe og snakket om, f.eks. overgangsstønaden, som er en trygghet for de fattigste familiene der en har én forsørger. Dette funker for at folk skal komme i jobb. Det er da dette blir vanskelig. Det er en del av disse forslagene som ikke er store, og de er i hovedsak – mange av dem – et kommunalt ansvar. Forslagene vil bli fremmet i Oslo og Tromsø av SV, og da er det fullt mulig for Kristelig Folkeparti, Høyre og Venstre, som sitter med ansvar i disse kommunene, å gjøre dette. De er pålagt etter lov om sosiale tjenester i Nav å gjøre disse tingene. Det er mulig at Høyre, Kristelig Folkeparti, Venstre og Fremskrittspartiet nå mener at dette ansvaret skal legges i sin helhet på staten – det er godt mulig. Det er SV uenig i. Vi ønsker at disse forslagene skal realiseres der de hører hjemme. Representanten Graham sier også at hun kommer fra en kommunal tradisjon, der man samarbeider. Ja, det skjønner jeg, men det er også dessverre dokumentert nå i fire rapporter fra Helsetilsynet at den kommunale tradisjonen ikke er å følge sosialtjenesteloven. Det mener jeg er en meget alvorlig sak, som vi er nødt til å se nærmere på, og vi må få strammet opp dette. Det er slik flere har sagt, at en del av de tingene vi alle sammen ønsker å gjøre, ikke vil endre på tallet på barnefattigdom. Bedre fritidstilbud, billigere barnehager, vi kunne hatt gratis tannlege, vi kan ha gratis husleie – det vil allikevel tallmessig være like mange fattige barn, fordi det bare er inntekten som teller. Det er etterlyst samarbeid med de frivillige. Det er ikke mange uker siden jeg var på frivillighetssentralen på Hamar. De fikk tilskudd til frivillig arbeid for familier med enslige forsørgere. De forklarte selvfølgelig det vi skjønner alle sammen, at det å være aleine som forsørger for barn, er veldig vanskelig og tungt. Ikke bare har man dårlig råd, men man har ofte også et dårligere nettverk enn vi andre har vært heldige å ha. For å si det sånn; for å oppdra unger trenger en ofte mange voksne. Vi samarbeider i veldig stor utstrekning med de frivillige organisasjonene. Det skal vi fortsette med, fordi det er viktig, og det er riktig.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2013-06-18:
La meg aller først få skryte av regjeringen og samferdselsministeren på ett område: Det er at man nå prioriterer Trønderbanen og Meråkerbanen når det gjelder elektrifisering. Samtidig registrerer jeg at den første gang var en stor valgkampsak i Trøndelag da jeg selv stilte i valget til fylkestinget i 1995. At det skulle ta nesten 20 år før man klarte å innfri dette, er ikke så mye å skryte av. Men at man nå har fått det inn, er positivt og etterlengtet, og det er vi glad for. Så får skrytet opphøre. Jeg vil konsentrere meg om det som bl.a. sto i Nationen i dag. Statsråden viste til en merknad fra Høyre og Fremskrittspartiet og sa at vi ikke har noen distriktspolitikk. Hun viste til merknaden vår, der det står at «markedet og folks frie valg skal styre bosettingsmønsteret i fremtiden». Ja, jeg er stolt over å tilhøre et parti som sier at folks frie valg får avgjøre hvor de vil bo. Hva er alternativet, det motsatte? Jo, det er å tvangsflytte folk. Det har Senterpartiet – statsrådens parti – forsøkt gjennom boplikten i så mange år uten å lykkes, at jeg tror de kanskje har tenkt å gå bort fra den strategien. Det viktigste for distriktspolitikken er å ha en moderne, fremtidsrettet og god infrastruktur – veinett – som binder land, fylker og regioner sammen. Der innfrir ikke dagens regjering. Ta mitt eget fylke, Nord-Trøndelag: Jeg registrerer at man slår seg på brystet og sier at man skal prioritere E6. Kvithamar–Åsen skal igangsettes i løpet av perioden. Stjørdal–Trondheim skal igangsettes med firefelts vei løpet av planperioden. Det er bare sistnevnte strekning som foreslås som firefelts. Det vil si – i mitt hode – at man er fornøyd om man begynner med dette i 2020. At det skulle ta nærmere 50 år før vi får en god, moderne og fremtidsrettet E6 mellom Trondheim og Stjørdal, synes jeg ikke er god distriktspolitikk. Det fører til økte kostnader for næringslivet, og det setter arbeidsplasser – i det fylket vi begge kjenner så godt – i fare. I tillegg registrerer jeg at mye av denne finansieringen skal skje gjennom bompengefinansiering. Man sender regningen, nærmere 6 mrd. kr, til den nordtrønderske bilbrukeren og det nordtrønderske næringslivet. Om statsråden tar kontakt med en av de store transportbedriftene i Nord-Trøndelag, Leiv Sand, som allerede betaler 100 000 kr i måneden i bompenger for å frakte varer og tjenester rundt omkring i Trøndelag, tror jeg hun fort får beskjed om at det er ikke noe stort rop fra hans side om å få mer bompenger. Kostnadene er høye nok, arbeidsplassene er allerede truet. Jeg skulle ønske at statsråden så det inn i en distriktspolitisk sammenheng. Jeg er glad for at Fremskrittspartiet gjør det, og tar vare på distriktene på en god måte gjennom samferdselspolitikken.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2013-06-18:
Prop. 166 S for 2012–2013 gjelder regulering av grunnbeløpet i folketrygden og pensjonsoppgjøret fra 1. mai 2013. Der har vi fått nye regler, som er godt kjent. Jeg skal ikke ta noen debatt om det, det har vi diskutert tidligere i forbindelse med hvordan de nye pensjonene skal reguleres. Alle partiene støtter innstillingen, med unntak av Fremskrittspartiet. Fremskrittspartiet har et eget forslag, der vi øker grunnbeløpet ut fra det vi tidligere har stått på, og ikke minst også ut fra at vi mener det er behov for at alderspensjonister kan oppreguleres, og uten at man bryter lovgivningen, med tanke på den underreguleringen som skjedde i tidligere trygdeoppgjør i 2008–2009. Med det tar jeg opp det forslaget som Fremskrittspartiet har i innstillingen.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2013-06-18:
Jeg vil først få lov til å si at man kan få et inntrykk av når man hører debatter i denne sal og også i media, at arbeidslivspolitikken er svart-hvitt, og at det er kun dagens regjering som liksom er den snille. Det store skremselsbildet er en ny regjering og de slemme ulvene som nærmest skal sable ned det arbeidslivet som er bygd opp gjennom mange generasjoner. Slik er selvfølgelig ikke hverdagen, og slik er selvfølgelig ikke verden. Det er ikke lenge siden Stortinget behandlet Meld. St. 29 for 2010–2011, arbeidslivsmeldingen, hvor både Fremskrittspartiet og de andre ikke-sosialistiske partiene grundig tilkjennega sin politikk på alle disse områdene. Det som er viktig for Fremskrittspartiet, er at vi ønsker et arbeidsliv som er både trygt, fleksibelt og familievennlig. Vi ser at siden arbeidsmiljølovens far, Thorbjørn Berntsen, snekret arbeidsmiljøloven på slutten av 1970-tallet, har mye endret seg, både hverdagen til familier og næringslivet har endret seg. Et moderne samfunn må etter Fremskrittspartiets syn til enhver tid også klare å imøtekomme de utfordringene som det fører med seg inn i et arbeidsliv. Hvis vi ønsker et mer inkluderende arbeidsliv og større arbeidsdeltakelse, er vi helt avhengig av at vi får et mer fleksibelt arbeidsliv, men samtidig bevarer tryggheten som dagens lovgivning gir innenfor de rammene som man har. Jeg går ikke inn på de enkelte forslagene og heller ikke inn på alt som saksordføreren sa, fordi vi for kort tid siden har hatt en større debatt knyttet til arbeidslivsmeldingen, der partiene ganske grundig har tilkjennegjort sin politikk. Men det er også riktig, som saksordføreren sa, at Fremskrittspartiet er enig i en del av de forslagene som Venstre her fremmer i sitt representantforslag. Vi mener det er med på både å bevare tryggheten og samtidig å åpne opp for mer fleksibilitet. Det er også en del av de forslagene som Venstre her fremmer i sitt representantforslag, som Fremskrittspartiet går imot. Det skjedde en inkurie i forbindelse med komiteens behandling. Fremskrittspartiet skulle ha fremmet et forslag om at saken ble vedlagt protokollen. Det ligger ikke i innstillingen. Det er for sent å fremme det forslaget nå, men vi vil stemme imot innstillingen med den begrunnelse at vi ikke ønsker at forslaget skal avvises, fordi vi støtter deler av det. Vi stemmer imot det. Vi skulle helst ha ønsket at det hadde vært vedlagt protokollen. Det er vår begrunnelse for å stemme imot innstillingen.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2013-06-18:
Ja.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2013-06-18:
Når det gjelder de forslagene Trine Skei Grande har fremmet på vegne av Venstre – og som hun ber om en punktvis votering over – vil Fremskrittspartiet tilkjennegi at vi støtter forslagene nr. 9, 10, 11 og 12 – hvis det blir en slik votering. Vi har stått sammen og fremmet felles forslag om dette tidligere. Man kan også si at Fremskrittspartiet tidligere har vært med på deler av de andre forslagene. Men Fremskrittspartiet har vært tydelig når det gjelder arbeidslivsmeldingen. Vi har sagt at vi ønsker å nedsette en arbeidslivskommisjon som kan se på hele arbeidslivet – gjennom et trepartssamarbeid – for å trekke opp de gode grensene innenfor trygge rammer for å skape fremtidens fleksibilitet. I mitt første innlegg ga jeg begrunnelsen for at vi ikke støtter de øvrige forslagene som Venstre fremmer, men støtter forslagene nr. 9, 10, 11 og 12 – hvis det blir lagt opp til separate voteringer.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2013-06-18:
Jeg registrerer at statsråden blander sammen det nye systemet vedrørende det som har med opptjeningsregler å gjøre, med det som har med tilpasning av opptjeningsreglene i form av utbetalinger vedrørende avkortingssystemet. Det har blitt, dessverre, et mer komplisert og vanskelig system enn det vi har hatt tidligere, og det krever sin mann for å klare å henge med i svingene – jeg skal være den første til å innrømme det. Men: Jeg registrerer også at statsråden på nytt sier at det er billigere å bo to sammen enn én alene. Det kan vi være enige om; men dette handler ikke om det i det nye pensjonssystemet. Kan da statsråden forklare meg ganske enkelt: Hvorfor mener statsråden det er riktig at alle som har hatt en gjennomsnittslønn under 420 000 kr skal få avkorting om de er gift eller samboende, mens de som har hatt en gjennomsnittslønn over dette, skal slippe avkortingen? Hvorfor er det billigere for dem med lav lønn å bo sammen, enn det er for dem som har hatt høy lønn?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2013-06-18:
Jeg har lyst til å stille spørsmålet på nytt, på en litt annen måte, fordi det svaret jeg fikk, var ikke et svar på spørsmålet. Hvorfor mener statsråden det er god omfordelingspolitikk – en rettferdig og sosial omfordeling – å si at de som har hatt høy inntekt igjennom sitt yrkesliv, og som er gift/samboende, skal slippe avkorting, mens de som har hatt lav inntekt, skal ha avkorting? Hvorfor er det en rettferdig omfordeling, som det er viktig at man ivaretar med den nye pensjonsreformen? Og er det sånn å forstå: Hvorfor har vi da bærekraft i norsk økonomi til å fjerne avkortingen for dem med høyest inntekt, mens vi ikke har bærekraft til å fjerne avkortingen for dem med lavest inntekt? Kan statsråden forklare meg hva som er logikken i det?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2013-06-18:
Jeg kan først svare ganske kort på hva Fremskrittspartiet mener vedrørende avkorting for enslige og for ikke enslige. Fremskrittspartiet vil fjerne avkortingen uansett. Vi vil fjerne avkortingen for gifte og samboende pensjonister. Det har vært noe Fremskrittspartiet har kjempet for helt siden 1989. I 2003 klarte vi faktisk å få litt mer rettferdighet i systemet da vi fikk redusert avkortingen fra 25 pst. til 15 pst. Dette var med Bondevik II-regjeringen, da vi hadde budsjettsamarbeid med dem. Så er det faktisk feil når statsråden sier at man får garantipensjon uavhengig av hva man har tjent. Det er feil. Det man får er inntektspensjon. Antall år du jobber kan du gange inntekten din med 18,1 pst.; det er inntektspensjonsbeholdningen din. 80 pst. av den vil da bli avkortet mot garantipensjonsbeholdningen. Har du tjent mellom 420 000 kr og 450 000 kr, vil 80 pst. av inntektspensjonsbeholdningen din være større enn garantipensjonsbeholdningen. Da vil du ikke ha garantipensjonsbeholdning, og dermed ingen avkorting. Det bør egentlig være ganske enkelt å forstå, dermed er det også feil når man sier at du får garantipensjonsbeholdning uavhengig av inntekt – for det gjør man altså ikke. De med høy inntekt, har kun inntektspensjonsbeholdning, ikke garantipensjonsbeholdning.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2013-06-18:
Jeg merket meg at statsråden sa at det ikke var bedre før, men jeg konstaterer at det heller ikke er bedre nå. Så ble det sagt om Nav-reformen at man skulle gå én dør inn, og så skulle man få hjelp med sitt behov. For meg fremstår det mer som at en har fått én dør inn til et sted fullt av nye dører, og så kommer en aldri ut igjen. Det er en av de store utfordringene man nå har fått med den fragmenterte organiseringen. Mine spørsmål til statsråden er: Ser ikke statsråden visse utfordringer med dagens partnerskapsmodell? Fremskrittspartiet foreslår jo ikke noen omorganisering her for å skape usikkerhet. Det er jo akkurat dette som både ansatte og brukere peker på at man gjerne kunne ha ønsket seg en endring av. Hvilken usikkerhet skaper det at man etterkommer de endringene som selv de ansatte peker på vil være viktige for at de skal kunne gjøre jobben sin bedre? Ser ikke statsråden disse utfordringene med dagens partnerskap?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2013-06-18:
En av de mest etterlengtede og store utfordringene som man står overfor – som regjeringen skal ha kreditt for endelig å ha fått brakt på dagsordenen – er IKT-løftet i Nav, som er viktig for å få en mer effektiv og helhetlig Nav-forvaltning og for å kunne hjelpe flere brukere. Men så lenge man velger å opprettholde det todelte partnerskapet som vi har i dag – et partnerskap mellom stat og kommune – hvorfor har ikke statsråden lagt til rette for at IKT-løftet også skal omfatte og inkludere den kommunale delen av Nav? Så vidt jeg vet og ifølge de tilbakemeldingene jeg har fått, er det ganske klart at det IKT-løftet som skjer nå, skjer i statlig regi, der man ikke kobler på kommunene. Det blir da litt uforståelig for meg når det gjelder partnerskapstenkningen som statsråden tar til orde for.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2013-06-18:
Ett av hovedargumentene har vært at vi må ha dette partnerskapet fordi kommunene har et viktig ansvar og er en viktig del når det gjelder ulike sosiale tjenester. Det gjelder ikke bare sosialhjelp. Det er fritt opp til kommunene, og mange kommuner har også implementert inn andre ting. Statsråden svarer egentlig ikke på spørsmålet mitt. Når man ønsker den type partnerskap, starter et stort og omfattende IKT-løft og skal se helheten, hvorfor kobler man ikke da tilhengeren på tilhengerfestet og tenker det IKT-løftet inn mot kommunal sektor? Det er spørsmålet mitt.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2013-06-18:
La meg ta utgangspunkt i det som representanten Dåvøy sa, da hun viste til møte nr. to, der de døvblindes organisasjoner og byråkratene var uenige om hvordan man skulle tolke og finne definisjoner, og skille mellom hvor og når ledsager kunne bli brukt. Mitt første spørsmål til statsråden er ganske enkelt: Hvor mener statsråden, som er den politisk ansvarlige, at skillet bør gå, så man kan gi greie retningslinjer til byråkratiet, som skal utforme reglene? Spørsmål to: Hvorfor er statsråden så opptatt av prosess for å fremme en lovgivning, når vi vet at både de organisasjonene som ivaretar de døvblinde, og de døvblinde selv, sier klart og tydelig at de opplever en dårligere tilgjengelighet nå enn det som var tilfellet tidligere, altså en endring i praksis? Hvorfor, hvis også statsråden ønsker endringer på dette området, har man ikke da bare lagt frem en lovproposisjon som sikrer at man hadde kunnet ha den praksisen – som ble praktisert før juni 2012?