Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-02-03:
Jeg vil takke interpellanten for å reise denne viktige saken i stortingssalen. Vi har nå gjennomført første delen av et kulturløft, og vi har noe igjen. Jeg synes det er viktig, som interpellanten var inne på, at vi har en kritisk tilnærming til hvordan vi skal bruke pengene for å oppfylle Kulturløftets siste del. Det er klart at i en periode hvor vi øker kulturbudsjettene veldig og ønsker å få mer kultur ut til hele landet, må vi være oppmerksom på at pengene skal gå til kunstnerisk produksjon og til at flere mennesker skal få tilgang til kultur. I 2005 gikk de rød-grønne til valg på at det skulle gjennomføres et kulturløft fram til 2014. Det var en veldig ambisiøs målsetting, og da dette ble diskutert i stortingssalen i 2004, ble vi kritisert av dagens opposisjon for å være helt urealistiske. Men vi har gjort disse beskyldningene til skamme, og klart å gjennomføre et historisk kulturløft som jeg ikke har sett maken til i andre land i den samme perioden. Som interpellanten viser til, er satsingen på kultur og frivillighet for første gang blitt like forpliktende og håndfast som satsingen på andre områder. Vår regjering snakker om Kulturløftet, langtidsplanen for Forsvaret og Nasjonal transportplan i samme åndedrag. Det er blitt forpliktende. Siden 2005 har kultursatsingen over statsbudsjettet økt med 3,3 mrd. kr. Det innebærer at kulturbevilgningenes andel av statens utgifter er økt fra 0,78 pst., som var tilfellet i Bondevik-regjeringens siste budsjett, til 0,91 pst. i 2011. Opptrappingen har vært så stor at den har gitt rom for en veldig bred satsing for å vise at alle deler av kulturlivet er en del av Kulturløftet. Alle kunstformer og genrer er inkludert. Enkelte har kritisert oss for å være profilløse fordi vi har løftet hele kulturfeltet – men hensikten med Kulturløftet har vært å løfte hele kulturlivet. Derfor er jeg stolt over at alle kunstformer og genrer har vært inkludert. Det har i denne perioden vært lagt fram 23 stortingsmeldinger som innenfor ulike deler av kulturlivet har pekt på sektorspesifikke utfordringer og løsninger for disse. I noen grad er det også tatt i bruk organisatoriske virkemidler, som f.eks. museumsreform og omforming av Norsk kulturråd. Dette mener jeg også er riktig, for når vi bruker mer penger på kultur, må vi ta et oppgjør med dobbeltadministrasjonen innenfor kulturlivet. Det har ikke alltid vært enkelt å få støtte fra opposisjonen når vi har ønsket å hindre dobbeltadministrasjon for at pengene skulle gå til kunst og kultur. Her har opposisjonen utvist en stor grad av konservatisme når vi har villet foreta organisatoriske grep på kulturområdet. Det er ikke tvil om at regjeringens offensive satsing innenfor rammen av Kulturløftet har ført til et økt aktivitetsnivå og et større mangfold av kulturuttrykk. Filmområdet er et veldig godt eksempel på dette. Både kvaliteten og antall filmer er jevnt stigende. De siste tre årene har norsk film hatt en markedsandel på over 20 pst.; vi må tilbake til Flåklypa på 1970-tallet for å se noe lignende. Markedsandelen i 2010 var den største noensinne. Da denne regjeringen overtok i 2005, var andelen litt over 12 pst. Det har skjedd en formidabel økning. Det er kulturpolitisk viktig, men også språkpolitisk viktig. Med 40 nye filmer i året har vi overoppfylt målet om 25 norske filmer i året. Nå vil vi ha sterkere fokus på kvaliteten. Det vil gi rom for større variasjon i produksjonsbudsjettene, slik at det kan lages enkelte større og mer påkostede produksjoner. I tillegg vil vi prioritere mer til tv-drama, som i aller høyeste grad når ut til folk. I tillegg til den sterke satsingen på det profesjonelle kulturlivet har frivilligheten fått et løft. Frivilligheten er jo ryggraden i den lokale kulturlivet, og satsingen på frivillighet i statsbudsjettet for 2011 er den største noensinne. Regjeringen har som mål å øke tilskuddet til momskompensasjon til de frivillige organisasjonene til 1,2 mrd. kr i 2014. I tillegg har tilskudd til Frifond og frivillighetssentraler økt med nærmere 100 mill. kr i denne regjeringsperioden. De norske kulturskolene er unike i internasjonal sammenheng, og snakker vi nå med noen av våre fremste artister, kan de alle fortelle at de har en bakgrunn – de fleste av dem, i hvert fall – fra kulturskolen. Siden 2005 har antall elever i kulturskolene økt betydelig, men fortsatt har vi en del utfordringer. Blant annet er det fortsatt lange ventelister, og det er sosial skjevhet i rekrutteringen. Det betyr at vi går glipp av mange talenter, for kunstnerisk talent er ikke avhengig av foreldrenes inntekt. Hvis vi ikke klarer å rekruttere bredere, er det mange kunstneriske talenter vi ikke får se. Over Kunnskapsdepartementets budsjett er det for 2011 satt av 40 mill. kr til modellforsøk og utviklingstiltak der kommuner, organisasjoner og institusjoner går sammen for å legge til rette for et mer mangfoldig kulturskoletilbud. Vi har også økt bevilgningene til musikkformål. Samlet har musikkformål fått en økning på 483 mill. kr. Det fører til flere konsertopplevelser rundt om i hele Norge. Det fører til at mange artister får anledning til å lansere seg internasjonalt. Det betyr at flere får besøke våre symfoniorkestre og vår opera. Det har gitt resultater. Vi har økt bevilgningene til musikkformål med 80 pst. Det er mye. Visuell kunst – arkitektur og design – er et av regjeringens satsingsområder, og vi lanserer om ikke så altfor lang tid den første stortingsmeldingen om visuell kunst. Så har vi økt bevilgningen til museene. Det er jo slik at den historiske interessen blant folk er økende. Etter hvert som vi kan ta inn stadig flere globale kulturuttrykk, blir vi kanskje enda mer opptatt av røttene våre. Det har fått en økning på 80 pst. siden 2005. Det gjør at vi kan ta vare på mange gamle bygninger, og at barn og unge kan oppleve våre museer på en helt annet måte. Og vi har fått nye museer, f.eks. Rockheim, som gjør at vi kan oppleve musikkhistorien på en helt annen måte enn tidligere. Kulturløftet har hevet kulturens status som samfunns- og politikkområde og bidrar til å gjøre kunst og kultur tilgjengelig for stadig flere, både som deltakere og publikum. Men det er fortsatt, som interpellanten var inne på, stor forskjell i kulturbruken. Den er i stor grad avhengig av utdannings- og inntektsnivå. Lavinntektsfamilier og personer med minoritetsbakgrunn samt personer med nedsatt funksjonsevne er underrepresentert i de fleste aktiviteter knyttet til kunst og frivillighet. Samtidig vet vi, som interpellanten var inne på, at det er stor sammenheng mellom bruk av kultur og personlig helse og trivsel. Regjeringen har i lys av dette startet arbeidet med en stortingemelding om kultur, inkludering og deltakelse. Dette er diskusjoner som har foregått i bl.a. Storbritannia gjennom flere år, og det er på tide at vi også tar den diskusjonen i Norge. Nå bruker vi mer penger på kultur – nå må vi også sørge for at den kulturen som produseres, når ut til enda flere. Norsk kulturliv har hatt et formidabelt økonomisk løft og fått økt status under denne regjeringen. Vi ser alle at dette har gitt resultater i form av høyere aktivitetsnivå og mer mangfoldig kulturliv. Jeg er opptatt av å finne ut hvilken effekt dette har for kulturlivet og for samfunnet som helhet. Jeg synes derfor det er naturlig å foreta en overordnet analyse av hva som er oppnådd, og hvilke utfordringer som venter oss. Derfor vil det bli gjennomført en utredning som skal ta for seg utviklingen i norsk kulturpolitikk i perioden som omfattes av de siste årene. Utredningen vil også tjene som et grunnlag for hovedprioriteringer i norsk kulturpolitikk etter 2014.