Svein Flåtten (Høyre), 2011-05-24:
La meg gi honnør til interpellanten for å løfte blikket litt fra vårens hjemlige jordbruksoppgjør og ut i den store verden, hvor lidelsene er enorme, nettopp på grunn av at man ikke har mat til den milliarden av mennesker som befinner seg i ekstrem fattigdom. Nå vender interpellanten avslutningsvis litt tilbake til det hjemlige – det skal jeg komme litt tilbake til – men jeg er helt enig med ham i at mat er politikk. Det har det alltid vært. De romerske keisere – Slagsvold Vedum ga et godt innblikk også i historien – visste at fikk innbyggerne brød og sirkus, var de tilfredse. Så det er viktig. Matvarepriser, har vi sett i det senere, er en del av den uroen vi har sett i en del land, men ikke bare det: Det er også andre forhold, bl.a. mangel på demokrati. Ofte ligger det politiske i bunnen. I tillegg har man rundt omkring i verden over noen år sett mange spesielle klimaforstyrrelser. I Norge har vi en slik situasjon at vi kan produsere relativt mye mat til eget forbruk under dårlige klimatiske forhold, når vi ser det globalt, men under svært gode demokratiske og politiske forhold. Det viser at det er dette som er viktig. Når det gjelder prisene på verdensmarkedet, er det slik at er det for lite av en vare, blir de høye. Da bør det helst dyrkes mer. Da er jeg ikke helt sikker på om løsningen er slik som interpellanten sier, at det må reguleres mer – for jeg oppfatter det slik at det er noe av svaret. Jeg må si at jeg har sans for statsrådens utsagn om at vi ikke alene kan påvirke dette, og at det helt opplagt er begrenset hva Norge kan gjøre, et land med fem millioner mennesker. Det finnes utrolige arealer i verden som kan tas i bruk. Vi ser reportasjer fra meget fruktbare land, bl.a. i Afrika, hvor fravær av demokrati og den politiske situasjonen gjør at disse ressursene ikke blir tatt i bruk. Land som tidligere har eksportert, greier ikke å fø sin egen befolkning. Det er da jeg tror at hvis man skal bruke situasjonen ute i verden i argumentasjon for å produsere mer mat i f.eks. Norge, må regnestykket bli, ikke som statsråden sier, men som jeg håper han kanskje tenker, at man kan bruke noen av de midlene som da måtte være satt inn i norsk landbruksproduksjon, til f.eks. over bistandsbudsjettet å gi enda mye mer produksjon andre steder i verden. Dette handler om makt, slik statsråden også gir uttrykk for i sitt innlegg – ikke bare markedsmakt, men politisk makt. Det er politisk makt som i veldig mange henseender styrer dette. Jeg er egentlig enig med statsråden – ofte er jeg uenig, men jeg synes han hadde et godt innlegg. På oppfordringen om å eksportere samvirkemodellen oppfatter jeg det slik at han er noe reservert til det. Det får de nå gjøre opp seg imellom. Men jeg tror først og fremst at vår jobb er å eksportere demokrati – eksportere en annen måte å styre samfunnet på. La meg da til slutt si dette om prisene, som er veldig viktig – og som jeg er glad for å høre fra en statsråd fra SV – nemlig at økte priser gir økt investeringsevne og økt velferd. Det kan vi henføre til den norske diskusjonen om jordbruksoppgjørene, hvis vi nå skal senke oss ned til den. Der fører man jo akkurat den argumentasjonen. Får man mer til investeringer, vil man kunne produsere mer. Altså: Det er rett og slett en sammenheng mellom økte priser, økt lønnsomhet og økt investeringsevne.