trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2011-12-13:
Takk til saksordføreren for en god redegjørelse av hva saken dreier seg om. Treholt-saken, etterkrigstidens mest omtalte spionsak, har vært, og er kanskje fortsatt, en sak av stor offentlig interesse. De påstander og den kritikk som har kommet fram, bl.a. i media, om POTs metodebruk, har altså ført til at Stortingets EOS-utvalg på eget initiativ har valgt å gjøre egne undersøkelser. Selv om slike undersøkelser som her er gjort, ligger litt i ytterkant av utvalgets kontrollformål, støtter kontroll- og konstitusjonskomiteen EOS-utvalgets vurdering av hvor viktig det har vært å søke å finne fram til de faktiske forhold, nettopp på grunn av de påstander og den kritikk som har framkommet i media. Undersøkelser har avdekket at Treholts leilighet var underlagt overvåking på mer enn én måte – telefonavlytting, videoovervåking, ransakinger og romavlytting var metoder som ble brukt. Det er spesielt romavlyttingen EOS-utvalget er klar på at det ikke forelå hjemmel for. I henhold til straffeloven § 145a var slik romavlytting straffbart. Men EOS-utvalget mener allikevel at videoovervåkningen krevde en hjemmel etter legalitetsprinsippet, og videoovervåkning i private rom er kanskje enda mer inngripende enn romavlytting. Vi må huske på at dette også gikk ut over en uskyldig tredjepart, nemlig Treholts familie – kone og barn. EOS-utvalgets vurderinger av nødrett, der de forholder seg til professor Husabøs nødrettsbetraktninger, viser også at kravene til nødrett kan sies å være oppfylt for tre av fire vilkår, men at kravet til profesjonalitet ikke er oppfylt. EOS-utvalget og professor Husabø konkluderer med at POT handlet ulovlig. Jeg er også veldig glad for at Martin Kolberg i sitt innlegg legger så mye vekt på akkurat dette, og at dette selvsagt også er komiteens syn. Metodebruken var en stor inngripen med tanke på privatlivets fred, ikke minst når det gjelder – som sagt – den uskyldige tredjepart. Selv om dagens PST er underlagt et helt annet juridisk rammeverk enn det POT var for 30 år siden, er det stor grunn også i dag til å minne hverandre om hvor viktig det er å vekte privatlivets fred, personvern, opp mot samfunnets behov for å beskytte seg bl.a. mot slike kriminelle handlinger som Treholt gjorde seg skyldig i. Når det er sagt, er det betryggende å vite at når det gjelder PST, gjennomgår utvalget regelmessig all metodebruk, både i forebyggende saker og i etterforskningssaker. Det viser at den demokratiske kontrollen med EOS-tjenestene har en helt annen dimensjon enn for 30 år siden. Kristelig Folkeparti er fornøyd med og positiv til at EOS-utvalget på eget initiativ har foretatt denne undersøkelsen og sendt konklusjonen som en særskilt melding til Stortinget. I likhet med alle de andre partiene i komiteen vil også vi oppmuntre EOS-utvalget til å velge en lignende framgangsmåte dersom man finner systematiske utfordringer eller alvorlige enkelthendelser som Stortinget bør behandle som egen sak.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2011-12-13:
Dette er en viktig rapport som Riksrevisjonen har arbeidet mye med, og det er gjort viktige funn under Riksrevisjonens arbeid. Kontroll- og konstitusjonskomiteen har også gjort en grundig jobb med denne innstillingen. Vi har vært på komitéreise til New York og Washington og drøftet grundig flere av de problemstillingene og funnene som Riksrevisjonen har gjort. Jeg har lyst til å takke både Riksrevisjonen og ikke minst saksordfører Marit Nybakk, som har lagt ned mye arbeid i dette. Jeg synes det er uakseptabelt det vi nå opplevde i replikkordskiftet, at en statsråd som er ansvarlig for brorparten av det som vi faktisk behandler her i dag, ikke er til stede. Han var til stede ved starten av møtet og har tillatt seg å forlate stortingsmøtet midt under behandlingen av en sånn type sak. Som komitéleder har jeg fra talerstolen lyst til å gi uttrykk for at det gjør meg skuffet, og at jeg synes det er uakseptabelt. Jeg synes utenriksministeren bør ta det med seg tilbake til regjeringen.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2011-12-13:
Det er holdt mange gode innlegg i denne saken. Statsrådens innlegg var litt forutsigbart, men jeg vil utfordre statsråden på to områder: Vår komité har hatt litt varierende suksess med enstemmige merknader. Vi hører stadig at statsråden skal ta det på det dypeste alvor og ta det med seg, men i denne innstillingen er det to helt konkrete handlingspunkt som en enstemmig komité har sluttet seg til. Det ene er: «Komiteen forutsetter at forvaltningssystemet SAP følges de neste tre årene.» Og det andre er: «Komiteen forutsetter nå at materiellregnskapet kommer i orden per 1. januar 2012.» Det er enstemmige forutsetninger, og jeg vil gjerne bare ha forsvarsministerens forsikring om at det vil bli gjennomført, i tråd med komiteens ønske.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2011-12-13:
La meg først si at jeg er glad for at statsråden nå gjorde det uttrykkelig, og helt utvetydig, klart at vi får en orientering i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett også hva gjelder revidert investeringsplan for Sivilforsvaret. Det er et veldig viktig punkt for at Sivilforsvaret skal få de forutsigbare rammevilkårene som de har behov for. Jeg tok egentlig ordet bare for å oppklare det som har vært en åpenbar misforståelse i representanten Kolbergs innlegg, hvor han hevdet at Fremskrittspartiet sto alene om en merknad hvor vi satte spørsmålstegn ved om opplysningsplikten eller informasjonsplikten var oppfylt. Det er ikke riktig. Vi står alene om en merknad hvor vi skriver at det er «uheldig» at disse opplysningene ikke er brakt videre til Stortinget, men vi har ikke satt spørsmålstegn ved informasjonsplikten.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-13:
Berre for at SV òg skal vera tydeleg i denne saka: Me er òg veldig fornøgde med at ein samla komité er heilt klar på at dette var ulovleg metodebruk frå overvakingspolitiet si side. Dersom ein ser dette i litt historisk perspektiv, forundrar det meg ikkje at det var ein sånn metodebruk så seint som dette, når ein ser på overvakingspolitiets historie under den kalde krigen og metodikken som blei brukt då. Eg hadde bl.a. ein fagforeiningspamp til onkel som blei overvaka ulovleg over 30 år av overvakingspolitiet. Det rydda me av vegen då me fekk Lund-kommisjonen. No har me fått eit EOS-utval som følgjer med på dette, så det forhåpentlegvis ikkje skjer ulovlegheiter igjen. Men me hadde altså nyleg ambassadesaka, som ikkje var særleg god reklame for PST. Eg seier det same som alle talarar no har vore inne på, og som Kolberg òg var inne på, at dette var ei ulovleg handling. Eg oppfordrar den nye justisministeren til å følgja opp PST på ein god måte, sånn at me får eit overvakingspoliti i samsvar med dei lover og retningslinjer som me har i Noreg, samtidig som me frå Stortingets side må sørgja for at EOS-utvalet får dei ressursane som dei treng for å følgja opp det.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-13:
Martin Kolberg har på ein god måte gjort greie for regjeringsfraksjonen sitt syn på denne saka. Eg har berre lyst til å presisera eit par ting til og òg utfordra statsråden på eitt punkt. Det er sånn at høyringar svært ofte fører til ny kunnskap, og eg trur at me er mange som syntest det var ei veldig god høyring, der me fekk konkret informasjon om korleis Sivilforsvaret sine tilsette bl.a. følte sin arbeidssituasjon ut frå dei målsetjingane som regjering og storting har. Skulle dette då ha ført til at me klarte å skaffa noko meir pengar til Sivilforsvaret, er jo det positivt. I alle fall klarte me å plussa på 30 mill. kr. Så kjem me altså tilbake til vidare oppfølging av dei økonomiske forpliktingane som står igjen, i revidert budsjett og i komande budsjett. Så dette blir følgt opp. Det eg ønskjer ein kommentar på frå statsråden, er den eine merknaden som komiteen står samla om, nemleg at ein klagar på at det ikkje er nokon god styringsdialog mellom departementet, Sivilforsvaret og dei tilsette. Det står direkte i ei utsegn at meldingar blir skuva «under teppet». Eg vil gjerne at statsråden seier noko om ho har teke ut teppet, eller om ho har tenkt å slutta med å skuva ting under teppet, eller korleis ein vil gripa fatt i den kritikken i forhold til regjeringa sitt arbeid med dette viktige feltet som Sivilforsvaret er.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2011-12-13:
Jeg har evnen til å ha såpass mye ydmykhet at jeg tar imot belæringer, og særlig denne harselerende delen av den synes jeg det er særlig grunn til å legge vekt på. Det forstår sikkert representanten Foss på en god måte. Det er helt korrekt som det ble sagt, spesielt fra Anundsens side, at «informasjonsplikten» ikke var det helt rette uttrykket. Det forstår jeg. Men ikke desto mindre relaterte jeg mitt innlegg til den merknaden som Fremskrittspartiet står alene om, og ikke det som representanten Foss nå var innom. Jeg mener, som representanten Foss sa, at regjeringen har opplyst Stortinget på en grei og skikkelig måte. Det er ikke slik at man bevisst har forsøkt å holde noe av dette borte. Det har vært informert om dette gjennom statsbudsjettene; det har vært sagt tydelig der på forskjellige måter hvordan denne utviklingen har vært fulgt. Jeg mener derfor at det ikke var grunnlag for spesielt den merknaden som Fremskrittspartiet hadde, og det var det jeg relaterte meg til.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2011-11-29:
På vegne av representantene Oskar J. Grimstad, Bård Hoksrud, Kenneth Svendsen, Ketil Solvik-Olsen og meg selv har jeg gleden av å fremme forslag om å frita det ikke-mineralske miljødrivstoffet GTL fra mineraloljeavgift.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2011-11-29:
Jeg skal følge opp litt der utenriksministeren slapp, nemlig når det gjelder Kosovo og EU. Det er fem land i EU som ikke har anerkjent Kosovo som selvstendig stat, og dette blokkerer for Kosovos videre arbeid inn mot EU. Jeg lurer på om utenriksministeren i kraft av sin stilling kanskje kunne bidra til å påvirke disse landene som ikke anerkjenner Kosovo.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2011-11-29:
Så har jeg et spørsmål om Makedonia. Som jeg sa i innlegget mitt, er jeg med i Monetary Committee i Europarådet, hvor Makedonia overvåkes. I den siste tiden har det vært tegn som tyder på at det er en viss radikalisering i Makedonia. Opposisjonelle arresteres, medier legges ned, og NGO-ere arresteres og får ikke samle seg. Jeg lurer da på om utenriksministeren er trygg på at Norge har de nødvendige forbindelser til å kunne holde seg oppdatert, selv om man nå legger ned ambassaden i Makedonia.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2011-11-29:
Først vil jeg takke for debatten. Det er ikke vanskelig å høre at vi er enige. Det er greit å høre at utenriksministeren sier at dette er en helhetlig innstilling, slik at også mindretallsmerknadene blir lest. Det setter jeg pris på. Det jeg tok ordet for, er to ting. Det ene er når representanten fra Arbeiderpartiet sier at vi ikke er uenig i politikken. Det handler ikke om det når vi ikke står inne på felles merknader. Men tanken slo meg at kanskje denne innstillingen speiler situasjonen i regionen vi diskuterer. Det er ikke til å komme fra at denne regionen er et urolig hjørne. Nå ser det ut til at det blir urolig flere steder, og fremdeles er det mye som burde vært bedre i mange av disse landene. Jeg har også til slutt lyst til å begrunne hvorfor jeg synes det er rart at ikke Moldova er nevnt i meldingen. Når man søker på en hvilken som helst søkemotor på Internett, hører Moldova til Sørøst-Europa. Og ikke bare det – Norge og Moldova har bilateralt samarbeid. Moldova er også et land med store utfordringer. Derfor synes jeg det kunne være på sin plass at også Moldova var nevnt her, men jeg tar til etterretning at man velger å la det landet stå utenfor. Jeg vil med dette takke for debatten.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-11-29:
Utenriksministeren hadde helt rett. Bak det jeg sa i mitt innlegg, lå det en undring over den prioritering regjeringen gjør når den velger å legge ned ambassaden i Skopje. Dette er selvsagt innenfor regjeringens domene, men Stortinget velger likevel fra tid til annen å interessere seg sterkt for hvor Norge er representert, og hvordan vi er representert. Nå er det slik at mandag får vi ventelig dommen fra Den internasjonale domstolen i Haag når det gjelder dette bedrøvelige navnespørsmålet, som har blokkert for Makedonias videre integrering, både i NATO og i og for seg i Europa for øvrig. Det kan – gitt et positivt utfall, sett fra Makedonias synsvinkel – låse opp en situasjon og gjøre Makedonia til et langt mer spennende land i forhold til integrasjon. Endrer dette på utenriksministerens vurdering av Norges nærvær?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-11-29:
Utenriksministerens svar leder meg til et oppfølgingsspørsmål, for han gir nå inntrykk av at det kun er økonomiske grunner til at Norge legger ned sitt nærvær, i hvert fall i form av ambassade, i Skopje. Mitt spørsmål er: Hva slags størrelse er det på de økonomiske ressurser Norge ved denne beslutningen sparer, gitt at vi må håndtere saker som gjelder forholdet mellom Norge og Makedonia, et annet sted? Er det slik at vi må opprette et generalkonsulat? Hva er nettobesparelsen som vi får ut av dette på statsbudsjettet? Hvis den er så liten som jeg tror, er det da andre spørsmål og andre vurderinger som ligger bak dette, enn de rent økonomiske?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-11-29:
Det er snart jul, og jeg skjønner at presidenten deler ut små gleder til partier som egentlig ikke fortjener å stå så høyt oppe på talerlisten. Det tar vi imot med glede!
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-11-29:
Det var utenriksministerens redegjørelse for forholdet til EU-regelverket som fikk meg til å be om ordet til replikk. Utenriksministeren har på en ryddig måte kvittert for komiteens anmodning om å få en vurdering av om vårt regelverk er robust nok og strengt nok, og av praksis i så måte. Det jeg ønsker å få utenriksministerens forsikring om, er om den EU-tilpasning som regjeringen nå har til hensikt å gjøre, på noen måte kan sies å svekke norsk regelverk eller praksis, for da har ikke utenriksministeren Stortinget i ryggen. Han har Stortinget i ryggen for å vurdere om det er strengt nok, men ikke for å liberalisere det.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-11-29:
President, det holder bra! La meg kommentere et par ting som er kommet opp i debatten – først av alt: Utenriksministeren har gjort det klart fra Stortingets talerstol at han og regjeringen har til hensikt å følge opp den klare anmodning som ligger i komiteens enstemmige innstilling om å komme tilbake til Stortinget med en vurdering av om risikovurderingene i eksportkontrollregimet er robuste nok, om praksis er streng nok, særlig når det gjelder eksport til autoritære regimer som per definisjon kan bli ustabile, og der det foreligger fare for at utstyret kan benyttes til intern undertrykking eller menneskerettighetsbrudd. Det er vi fra Kristelig Folkepartis side veldig tilfreds med. Jeg vil mene at med den forsikringen fra utenriksministeren burde det være unødvendig å votere over det forslaget som Venstre har fremsatt her i dag. Jeg vil anmode om at det gjøres om til et oversendelsesforslag, slik at det kan inngå som en del av grunnlaget for det som kommer tilbake til Stortinget i en egen sak neste år. Til slutt: Representanten Ivar Kristiansen uttrykte seg på en måte som gjør at jeg finner det nødvendig å understreke at Norge har et strengt regelverk internasjonalt sett. Utenriksministeren karakteriserte det sågar som verdens strengeste. Det er bra. Representanter for industrien har i høring med utenriks- og forsvarskomiteen sagt at de ser på dette som et konkurransefortrinn. Det er også bra. Da må man velge sine ord når man snakker om like konkurransevilkår og alenegang, slik representanten Kristiansen gjorde. Det kan forlede noen til å tro at det i denne sal er partier som ønsker en liberalisering av dette verdens strengeste regelverk for å tilpasse seg andre land. Jeg tror ikke representanten Kristiansen mente det, men for alle tilfeller skyld føler jeg behov for å understreke at det mener i hvert fall ikke vi.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-11-29:
Jeg setter pris på representantens vurdering av kraften i min stilling, og jeg kan forsikre om at dette er et tema vi faktisk diskuterer med de landene som dette gjelder. Jeg registrerer at dette i de landene støter an mot noen ganske følsomme politiske problemstillinger, som jeg tror vi ikke skal være overrasket over ikke nødvendigvis har med Kosovo å gjøre, men har å gjøre med interne problemstillinger i de landene, og som går på spørsmål knyttet til landenes egen integritet og hvordan de posisjonerer seg i forhold til det. Spørsmålet blir da: Er det mulig at man, til tross for dette, trekker opp en utvikling hvor det ikke blir et hinder for Kosovos integrering? Jeg mener det vil være skadelig for Kosovos naboer og for Kosovo selv om de blir hengende etter i den europeiske integrasjonen – om det f.eks. innføres vesentlige lettelser for visum eller andre ting i forhold til naboland, mens de blir hengende etter. Der kan Norge være med og gjøre sin stemme hørt.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-11-29:
Vår ambisjon er at vi skal kunne følge utviklingen tett selv om vi ikke har ambassade der. Vi samarbeider tett med andre land som har diplomatisk nærvær. Dette er geografisk sett en liten region, og det er ikke veldig vanskelig å kunne følge med fra utsiden. Men det er klart at det er en større utfordring når man ikke har ambassade i landet, og vi må forsøke å dekke Makedonia så godt som mulig fra et annet sted. Ellers er jeg enig i at utviklingen der er urovekkende, og den er også ytterligere komplisert på grunn av det forholdet som gjelder navnespørsmålet og forholdet til Hellas, som også bremser den integreringen som Makedonia burde ha. Jeg tror at mange av de utfordringene Makedonia står overfor internt, ville trukket veksler på en slik integrering, ikke bare i forhold til NATO, hvor jo veldig mye er ryddet på plass – navnespørsmålet gjenstår – men også i forhold til EU.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-11-29:
Dette er et viktig spørsmål, for det vi erfarte under arbeidet med denne meldingen, som har pågått over flere måneder, selvfølgelig, er at det økonomiske bakteppet har endret seg. Jeg tror at de som følger utviklingen tett, vurderer det slik at denne delen av Europa blir rammet særlig hardt av den økonomiske krisen som kommer. Det er urovekkende i den grad de politiske institusjonene er avhengig av at det kommer vekst som kan gi rom for fordeling og bedring av de mange uløste samfunnsoppgavene. Så det slutter jeg meg til. Det er absolutt grunn til uro for det, og det å gjennomføre politisk stabiliserende reformer i en situasjon med økende arbeidsledighet og sviktende inntekter er viktig. Jeg tror at vi må holde fast ved at vårt bistandsarbeid ikke kan skape vekst alene, men vi kan prøve å støtte innenfor de områdene som legger grunnlag for vekst, bl.a. samarbeid med EU, bygging av kapasitet, kunnskap, høyere utdanning – de områdene som også komiteen har kommentert i innstillingen til meldingen.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-11-29:
Jeg hilser velkommen interessen fra Stortinget for vår representasjon ute – ikke fra tid til annen, men hele tiden, opplever jeg. Det er en god debatt, og det er en viktig og vanskelig debatt. Jeg kan trygt si at de telefonene som jeg har måttet ta til kolleger for å varsle at vi nedlegger en ambassade, er blant de minst hyggelige. Det er aldri noe hyggelig budskap å overføre, for det kan bli tolket som om det andre landet er mindre viktig. Det jeg forsøker å si, er at vi, som alle andre, må prioritere våre ressurser. Vi har vært forskånet sammenlignet med andre som har måttet legge ned mye mer drastisk. Det er dyrere å drive utenrikstjeneste, og vi må velge våre steder. Da vil de stedene hvor vi mener at vårt diplomatiske nærvær ikke er avgjørende for at vi skal kunne gjøre det vi ønsker å oppnå, komme først på listen – stater vi ikke har åpenbare problemer med. Jeg håper det kommer løsninger på navnespørsmålet. Jeg tror ikke dommen i Haag nødvendigvis avgjør det alene. Men her må både Hellas og Makedonia vise vilje, med den støtte de også får fra FN-meglere og fra andre innspill, til å finne en løsning på det spørsmålet. Makedonia kan bli et spennende sted også for norsk samarbeid. Men jeg tror ikke det kommer til å endre beslutningen om ikke å ha ambassade der.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-11-29:
Vi har i overkant av 100 utenriksrepresentasjoner. De koster alle fra noen få til ganske mange millioner. Dette er en ganske liten stasjon, men vårt samlede diplomatiske nærvær på Balkan er etter mitt skjønn slik at vi kan drive oppfølging langt rimeligere fra Beograd, som vi nå tar sikte på, enn fra en full stasjon, med det det medfører, selv om den er liten. Så jeg vil si at hovedsaken her er økonomi. Praktisk sett kunne vi ønsket å være langt flere steder hvis vi hadde kunnet velge fra øverste hylle. Men jeg tror at det også er klokt at vi har en ramme som gjør at vi må prioritere, og at vi da noen ganger må si at vår forbindelse med et land, om vi har eller ikke har ambassade, ikke er et uttrykk for hvordan vi verdsetter dem. Så får vi lage et oppsett som gjør det mulig å følge opp prosjektene våre. Det er korte avstander, lett å reise, og det er godt å skaffe seg informasjon. Vi kommer til å gjøre besparelser som er merkbare på vårt budsjett, som vi må bruke på andre områder som er av betydning for norske interesser.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-11-29:
President! Betyr det 30 minutters innlegg?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-11-29:
Jeg er helt enig med representanten i at dette med erfaringslæring er viktig, og dette har gitt alle land som eksporterer, en erfaring. For øvrig kan man jo si at det er mye som verken er A-materiell eller B-materiell, men som kan brukes i våpen og i undertrykkende virksomhet, slik som økonomien er skrudd sammen. Det er slik at regjeringen tok initiativ til å gjennomgå eksporten av forsvarsmateriell fra Norge til landene i Midtøsten og Nord-Afrika straks – det er beskrevet i stortingsmeldingen – og på bakgrunn av hendelsene har vi også orientert Stortingets organer om dette, senest ganske nylig. Vi mener at eksporten til disse landene viser at praksisen har vært restriktiv. Vi har også, til forskjell fra flere andre eksportland, funnet at det ikke har vært nødvendig å trekke tilbake lisenser. Men vi skal nå gjennomføre en slik gjennomgang når det gjelder de autoritære regimene, selvfølgelig med det utgangspunkt å lære, og det vil være relevant å se til andre land som er ganske like våre, og de erfaringene de har gjort.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-11-29:
Jeg kan forsikre representanten Høybråten om at vi vil gå inn i den vurderingen, den forskriftsendringen, med den selvfølgelige forutsetning at vi opprettholder det som er vårt eksportkontrollregime. Jeg har i arbeidet med dette ikke fått meg forelagt at det skulle komme i noen strid med det, men jeg vil ta representantens påminnelse med meg og ta en ekstra grundig sjekk på det. Jeg tror vi står oss på å ha det strenge regelverket. Det er faktisk slik at mange land i all beskjedenhet studerer nøye hva Norge gjør, når de vurderer sine egne regler. Jeg tror vi kan gjennomføre dette EU-direktivet uten at det går på bekostning av det, men vi skal ta en ekstra grundig sjekk på det.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-11-29:
La meg bare si at jeg synes dette er en god og viktig debatt. Derfor vil jeg igjen berømme interpellanten for å stille spørsmålet. Det gir anledning, særlig nå ti år etter, til å stille spørsmål i tillegg til dem vi har diskutert i denne sal ved ulike typer redegjørelser. Jeg ser også poenget interpellanten har, om at man kunne gått annerledes til verks i 2001. Samtidig har jeg liten tro på en strategi som den jeg hører representanten nå skisserer, med en massiv politiinnsats. Det har erfaringen vist. For hvis poenget var – som jeg mener det var legitimt å anta – at det her hadde foregått et angrep på USA, fra et geografisk og politisk lokalisert sted, og som fant sted planlagt, uttenkt i Afghanistan, med eller uten direkte samtykke fra myndighetene, vel, så forelå selvforsvarskriteriene som FN-pakten stiller opp. Da er ikke en massiv politiinnsats svaret. Det kan jeg forstå under omstendighetene. La meg i parentes si at den internasjonale sikkerhetsinnsatsen de siste ti årene som det har vært mest utfordrende å gjennomføre, er politiinnsatsen, hvordan man skal få politifolk fra andre land til å gjøre et fornuftig og effektivt arbeid i Afghanistan. Det går på opplæring av afghanere til selv å drive politiet. Det har som sagt vært noe av det aller, aller vanskeligste. Jeg vil legge til, når vi nå har mer av fasiten enn vi hadde i 2001, at det er ett grunnleggende forhold, som man så høsten 2001, men som er blitt så tydelig senere, og som vel utfordrer all historisk lærdom når det gjelder å drive militær virksomhet mot opprørsbevegelser. Det er at når opprørsbevegelsen har sikkert tilhold i et naboland, så er det fryktelig vanskelig. Dimensjonen knyttet til grensen mellom Afghanistan og Pakistan, som er blitt et mye dypere, mer krevende, ømtålig og følsomt problem, som vi har sett bare i de seneste dager, viser hvor vanskelig det er. Så vil jeg bare til sist si at det som er blitt fremsatt som en doktrine av representanten, både i skrift og i tale, er interessante elementer. Jeg mener, som sagt, at de stort sett på en ryddig måte oppsummerer det vi har som bakgrunn for det norske beslutningssystemet i dag. Jeg mener også at det er ganske godt grunnlag for å gå tilbake i dag til ryddige innlegg og vedtak i 2001, for å se hva det politiske Norge mente da. Vi har noen hver i forbindelse med denne interpellasjonen kunnet gå igjennom og lese både referater fra Stortinget og andre dokumenter som gir et utgangspunkt for hva som var holdningen. Det var en veldig klar forankring i det som var FN-paktens bestemmelser, og jeg mener Norge her har opptrådt i henhold til det. Det var lagt stor vekt på Sikkerhetsrådets vedtak og etter hvert på det ansvaret som NATO fikk, og som vi er en del av.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-11-29:
Jeg har et par oppsummeringspunkter. For det første vil jeg si til dem som fra tid til annen hevder at det er lite debatt om Afghanistan i Norge, at jeg mener det er feil. Jeg forstår at dette vanskelige temaet, hvor det ikke er enkle svar, kan utløse spørsmål om at vi burde ha en høyere profil på debatten, men jeg mener med respekt å melde at vi har ofte debatt om saken. Jeg tror både forsvarsministeren og jeg kan si at i tillegg til debatter vi har i norske politiske organer, er dette på dagsordenen kontinuerlig i våre internasjonale møter. Jeg skal møte min britiske kollega i morgen, og det er Bonn-konferanse til uken. Denne debatten går også internasjonalt. Så reiser spørsmålene om militært engasjement viktige verdispørsmål. I kveld, uten å bruke dette som en reklame, har Refleksserien sin oppsummerende debatt under tittelen «Norge i verden. Idealist eller realist?». Det er et spenn mellom det å ville gode ting og det å ha en strategi for å få dem til. Afghanistan mener jeg er et eksempel på det, og det reiser mange vanskelige avveininger. Jeg synes også vi har fått belyst dem her i debatten i dag og i andre sammenhenger i det politiske miljøet. Jeg har bare lyst til å avslutte med dette. Jeg begynte mitt innlegg i dag med å si at ingen regjering – som politisk myndighet – tar lett på det ansvaret det er å sende – og sammen med Stortinget bevilge penger til å sende – militært personell ut. Men de som nå er ute i oppdrag for Norge, militært, sivilt, hjelpearbeidere, diplomater, skal vite følgende fra denne sal: En samlet regjering står bak dem. Den står bak det samlede norske nærværet i Afghanistan – og de har et samlet storting i ryggen for det oppdraget. Nå når det nærmer seg slutten av året, skal de vite at den støtten er kontinuerlig og vedvarende, og vil fra regjeringens side være der så lenge de er på et så viktig oppdrag for Norge og NATO og med et FN-klarert mandat.
Anders B. Werp (Høyre), 2011-11-29:
Dette er en bra og god stortingsmelding. Men det som gis liten plass der, og som antakeligvis får stor betydning for innretningen på det som skrives og sies, er den økonomiske uroen i Europa, som vi kan forvente også vil ramme Sørøst-Europa i kanskje større grad enn andre deler av Europa. Kan utenriksministeren, bare kort innenfor rammen av en replikk, gi til kjenne hvilke tanker departementet har knyttet til hvilke konsekvenser dette vil få for innretningen, profilen og ressursbruken som er knyttet til stortingsmeldingen og vår politikk?
Anders B. Werp (Høyre), 2011-11-29:
Dette er en god og viktig stortingsmelding. Den gir en god beskrivelse av norsk politikk på området, og den gir en god beskrivelse av utviklingen i denne regionen. Derfor er det også viktig at det er bred politisk enighet bak stortingsmeldingen. Samtidig er det også viktig å merke seg at selv om det beskrives at utviklingen totalt sett har gått i riktig retning i denne regionen, er det nyanser, og det er variasjoner og valører. Vi går inn i en tid med betydelig økonomisk usikkerhet i Europa som med stor sannsynlighet vil ramme nettopp denne regionen med større tyngde enn andre deler av Europa. Derfor er det viktig at vi også i norsk politikk har fokus på hva vi kan gjøre for å bidra til at det vi ser av positiv utvikling, kan videreføres og fortsettes. I det perspektivet er det viktig å holde trykket oppe, spesielt i justissamarbeidet. Det å legge vekt på statsbygging, bygge opp rettsvesenet og satse på et politi danner forutsetningen for utviklingen av samfunnet og utviklingen av demokratiet, og det vil forhindre radikalisering. Organisert kriminalitet og korrupsjon er betydelig i denne regionen. Det spiser opp statsapparatet og demokratiet innenfra. Derfor er Høyre veldig glad for nettopp vektleggingen av justissamarbeidet. Det har jo også betydning for oss her hjemme i Norge. Politiet kan fortelle oss at en stor del av den kriminaliteten som begås i Norge, har spor og røtter til denne regionen, slik at det er forebyggende for norske forhold at vi holder trykket oppe på justissamarbeidet med denne regionen. Integrasjonen med Europa, som det også legges vekt på både fra komité og fra utenriksminister, er en viktig forutsetning for å dempe denne utviklingen. Det å løfte regionen i fellesskap er et viktig mål, slik at den negative utviklingen ikke gror fast i de enkelte land. Derfor er jeg tilfreds med den brede tilslutningen denne stortingsmeldingen har fått. Det blir viktig å følge med videre på utviklingen som kommer. Fra mitt ståsted, som medlem av justiskomiteen, er jeg naturligvis spesielt opptatt av hva som skjer på kriminalitetsområdet, for å forebygge den organiserte kriminaliteten.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-29:
Eg vil takke for svaret, som eg synest hadde ein klok og reflekterande tone. Ikkje minst er eg glad for påpeikinga av at det frå relativt tidleg av vart gjort feil i det internasjonale samfunnet, både med den manglande satsinga på utvikling og med den manglande politiserte strategien, som fekk avgjerande konsekvensar. Det er i det heile ikkje overraskande for meg at utanriksministeren svarte sånn, for eg har ei rekkje gonger høyrt han, òg i internasjonale samanhengar, ta opp behovet for ei endring i den retninga. Lat meg begynne lite grann med begynninga. Var avgjerda i 2001 riktig i første omgang? Eg er heilt einig i at det må vurderast ut frå den kunnskapen og dei målsetjingane vi hadde den gongen, og der er nok mitt svar for så vidt like klart som utanriksministeren sitt, men det er det motsette – det er nei. Målsetjinga med angrepet på Afghanistan var først og fremst å hindre at Afghanistan skulle verte ein oppmarsjstad for internasjonal terrorisme. Det er ingen tvil om at det i mindre grad har vore det etterpå, men avskaffa som det er det ikkje. Det har med ulike grunnar å gjere, bl.a. Pakistan si rolle dei siste åra og at det no er grenseområda i Sør-Afghanistan og over i dei vestlege områda av Pakistan som framleis er det. Men i tillegg må ein måle det opp mot alternativet. Alternativet var neppe å la vere å gjere noko. Alternativet var ein heilt annan, koordinert, massiv internasjonal politiinnsats, sivilinnsats og målretta innsats mot terrorisme, utan eit omfattande militært angrep på og ei overtaking av Afghanistan – eit land som er omtrent tre gonger så stort som Frankrike. Det hadde vore det reelle alternativet den gongen. Ut frå det meiner eg ein må setje store spørsmålsteikn ved kor langt ein har kome. Det andre er at grunngivinga endra seg gradvis. Sjølv om det ikkje kan forklare den første avgjerda, er det riktig i alle fall å sjå på lengda på engasjementet, for grunngivinga endra seg ganske raskt i retning av å slå Taliban varig tilbake, og etter kvart til demokrati og statsbygging. Ja, ein har oppnådd ting på begge område, men ikkje nok. Taliban er ikkje sett varig tilbake som ei kraft i Afghanistan dei siste åra, snarare tvert imot. Og vi har, som eg var inne på i innlegget mitt, kome for kort når det gjeld statsbygging. Heilt til slutt vil eg berre seie at det eg har forsøkt å ta opp og kallar ein doktrine, eller eit sett av kriterium, tolka utanriksministeren heilt riktig. Det er i stor grad i tråd med den politikken regjeringa i dag fører. Poenget mitt er heller ikkje at eg trur vi kan vedta ein fasit, sjekke mot han, og så har vi svaret, anten same dag eller fem år etterpå. Det er ufatteleg komplekse spørsmål, men nettopp derfor kan dei når dei vert tekne opp eitt og to og tre og ti år etterpå, kome betre i sentrum enn dei gjorde då vi stod oppe i nokre dramatiske dagar og veker då avgjerda vart teken.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-29:
Først vil eg takke for debatten. Eg synest det har vore mange gode innlegg. Den har iallfall lært oss eit par ting. For det første: Dersom dette er det representantane Skei Grande og Høybråten kalla erfaringslæring, er det prega av at vi har mange erfaringar. Vi har lært ein god del, men ingen av oss har endra så mykje standpunkt frå det vi hadde, på bakgrunn av erfaringa og læringa. For det andre: Eg vil seie at det at det vart debattert i Stortinget for ti år sidan, faktisk gjer at vi veit kva alle sa den gongen. Vi kan lese gjennom referata på førehand, halde oss til dei og tolke dei på litt ulikt vis. Det har ein eigen verdi at alt vart sagt i openheit då avgjerda vart teken, og at det var ein debatt her i stortingssalen. Det synest eg kanskje vi skal leggje endå større vekt på i fortsetjinga. For det tredje: Eg vil berre kort kommentere spørsmålet om avgjerdsprosessar, prerogativ og mitt innlegg om ein såkalla doktrine. For det første vil eg kalle det eit innspel i debatten basert på erfaringar i den utvida utanrikskomiteen dei siste åra og på korleis eg ser på erfaringane med både Afghanistan-debatten og Libya-debatten. Spørsmålet om korleis ei avgjerd bør takast, og nedlegging av den utvida utanrikskomiteen kom òg på basis av mine eigne erfaringar dei siste par åra, og at eg – etter det eg erfarte i sommar og tida rett før – sette meg litt inn i historia både til den utvida utanrikskomiteen og Grunnlova på det punktet. Det ein kan seie, er at det er heilt riktig at Kongen – eller regjeringa som det betyr i denne samanhengen – har eit såkalla prerogativ, eller ein forrang. Men det er òg riktig at det er heilt generelt omtala, og at korleis ein forankrar sin politikk i Stortinget, f.eks. gjennom den utvida utanrikskomiteen, vert gitt eit betydeleg spelerom innanfor Grunnlova. Til slutt: SV gjekk til val på at Noreg skulle trekkje seg ut av Afghanistan militært så raskt som mogleg. Så vart vi einige om ei regjeringsplattform, og det er ei samla regjering som i dag står bak styrkane våre i Afghanistan, noko som er heilt sjølvsagt. Når ein ber folk gjere ein jobb for Noreg i utlandet, står ein bak det, uansett syn, og vi står bak regjeringas felles politikk. Det at vi står samla om det, gir oss også eit spesielt ansvar for vegen vidare i Afghanistan. Det som gleder meg, er at det no verkar som det er breiare einigheit enn tidlegare – for det første om at det er behov for ein heilt annan politisk strategi med fokus på ei brei forhandlingsløysing, regionalt basert, og det er framleis brei einigheit om ei sterk sivil satsing. Det gleder meg stort at det vert uttrykt så klart frå utanriksministeren at Noreg over tid må vere til stades og bidra humanitært og utviklingsmessig i Afghanistan. Eg takkar igjen for debatten.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-11-29:
Ja, det er morsomt med fri debatt, sjøl om det er interessant å se hvor nære 5 minutter vi er alle sammen, når vi får den muligheten. Jeg vil først bemerke at det er en grunn til at det heter B-materiell. Sjøl om det ikke direkte er våpen, er det jo en grunn til at det havner i den kategorien. Men statsråden var veldig opptatt av like standarder. Nå har vi sett at det har skjedd en innskjerping i Sverige, og det har skjedd en innskjerping i Storbritannia – som er to store våpeneksportørland. Så mitt spørsmål er: Nå skal statsråden få lov til å vurdere dette, men er det ikke på tide at man allerede nå innrømmer at her må man ta noen grep? Man har lært noen ting, man må foreta noen endringer – når vi kom i den situasjonen vi kom i etter Libya. Vi har vel litt, ikke etterpåklokskap, men erfaringslære som gjør at vi nå må korrigere kursen, slik man har gjort det i land vi liker å sammenligne oss med – som Sverige og Storbritannia.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-11-29:
Først vil jeg si at jeg egentlig syns statsråden holdt et bra innlegg, med refleksjoner som hang mye mer sammen enn dem fra noen av regjeringspartienes representanter som vi har hørt her i dag. Men det som bekymrer meg, er når en f.eks. ser en blanding av ombudsrollen og tilsynsrollen, at en kan dømme og ha en ombudsrolle samtidig, slik det f.eks. skjer hos likestillings- og diskrimineringsombudet, som har en ombudsrolle der man etter min oppfatning gjerne kan være med og skape store debatter – gjerne også om saker jeg er veldig uenig i – men så skal en i tillegg være den dømmende myndighet. Ser ikke statsråden at disse sammenblandingene kan være uheldige?
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-11-29:
Jeg er enig i at vi ikke har veldig mange ombud i dag, sjøl om jeg mener at vi har 169 sittende bare her. Og i mange kommunestyrer har vi tusenvis av andre, som også har en viktig ombudsrolle. Men det har ikke manglet på forslag på ombud, det har heller ikke i denne salen manglet på forslag på alle mulige slags ombud. Jeg er bekymret for programprosessen i de enkelte partiene, der alle problemer skal løses bare vi får et ombud. Det hadde vært interessant å høre om statsråden har noen tanker om hvorvidt det er noen saker som hun ser på som for små til i det hele tatt å få sitt eget ombud. Fins det noen grenser for innføring av nye ombudsroller i den flommen vi ser er i den politiske debatten, der alle utfordringer skal løses ved at man får et ombud?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2011-11-29:
Jeg tror ingen i denne salen er uenig i verken det representanten Bård Vegar Solhjell eller Trine Skei Grande gir uttrykk for. Men på den annen side tror jeg dette er forhold som alle partier er ganske godt oppmerksomme på, og som saksordføreren på en utmerket måte har redegjort for, at alle de avveiningene som skal og må tas, blir tatt. Jeg tror det neppe vil tjene saken at vi etterlater det inntrykk at dette er den dominante aktivitet rundt norsk våpeneksport. 94 pst. av A-materiell går til våre alliansepartnere, pluss Sverige og Finland, og 88 pst. av B-materiellet. Skal vi oppnå resultater på disse områdene, er vi nødt til å jobbe slik det er vist til i rapporten som er omtalt i meldingen fra regjeringen, nemlig gjennom internasjonale kanaler. Det er her vi er nødt til å konsentrere vår oppmerksomhet. Hvis ikke blir det en slags sedvanlig alenegang, som sikkert kan få prosentandelen eksport fra Norge til å gå ned, men det er ikke dermed sagt at det løser et eneste problem i tidligere konflikter eller konflikter som garantert vil komme til å oppstå på nytt igjen. Da jeg ba om ordet, var det opprinnelig tenkt som en replikk til utenriksministeren, men siden utenriksministeren har inntil 30 minutter taletid, tar jeg det heller forut for hans innlegg. Norge har sluttet seg til et EU-direktiv om forenkling av krav og vilkår for leveranser av forsvarsmateriell. Dette direktivet, som skal implementeres medio 2012, altså neste år, beskriver betingelser for handel mellom EU og EØS-landene, altså handel med forsvarsmateriell. Bakgrunnen for direktivet er å gi forsvarsindustrien i landene mest mulig like konkurransevilkår. Mitt spørsmål til utenriksministeren – hvis det passer for ham å svare på det – er om dette vil bidra til noen form for forverrede vilkår for norsk industri. Vi er i en situasjon der industrien generelt har problemer i Norge – hvis det er lov til å være bekymret for det i en sånn sak som dette. Vil det nye direktivet som implementeres medio neste år, skape noen form for endring av vilkårene?
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2011-11-29:
Amerikanske og internasjonale styrker inntok Afghanistan som et ledd i bekjempelsen av internasjonal terrorisme. Al Qaida skulle bekjempes, og det var viktig å sette en strek for terrorismens fristed, der den kunne utvikle seg ytterligere. Stortingets vedtak den gangen var ikke enkelt. Det var forankret i FNs vedtak om å engasjere oss militært og være en del av den internasjonale styrken. Jeg synes det er viktig i dag å kunne slå fast at det var en samlet regjering – og i dag et samlet storting – som står bak de beslutningene som vi tok for ti år siden. I 2001, da vi gikk inn i Afghanistan, var det et av verdens fattigste land. Afghanistan var herjet av krig gjennom 20 år. Ekstrem tørke mot slutten av 1990-tallet forsterket ytterligere fattigdom, hungersnød og muligheter til å etablere et livsgrunnlag for nasjonen. Hva så i år 2011? Kvinnene har fått plass i parlamentet og bidrar også på en rekke områder nasjonalt og lokalt. Det er gjort store framskritt i flere utviklingsretninger, f.eks. innenfor helse og sosial, skoletilbud, infrastruktur, politi etc. Til tross for stor innsats fra flere nasjoner har fortsatt mange mennesker en usikker livssituasjon i Afghanistan. Norges bistand i 2010 var på hele 750 mill. kr, og også andre nasjoner har bidratt med betydelige summer. Tross alt dette er resultatene blandet på dette området. Norge mistet sin første soldat i 2004. Stadig farligere er det nå blitt i Afghanistan. De siste fem årene er forholdsvis flere soldater blitt drept enn i de fem første årene. I 2010 mistet Norge hele fire soldater på oppdrag i Afghanistan. Det var en av de mørkeste dagene siden andre verdenskrig. Men det er veldig viktig for oss å stille oss fullt og helt bak våre soldater, som vi har bedt om å gjøre denne vanskelige oppgaven for oss. De skal ha vår anerkjennelse og respekt. Vi må vel konstatere også etter ti år med krigføring i Afghanistan, og som en del av det internasjonale samfunn, at det er et stykke igjen før afghanerne kan stå på egne bein. Både sikkerheten og utviklingen har et stykke igjen. Rapporter viser også at det har skjedd uheldige ting med våre milliarder til forskjellige ulike områder innen humanitært arbeid, men afghanerne er nå i ferd med å bygge opp et samfunn, slik vi tenkte, og det er et samfunn i forandring. Hva er strategien nå og etter datoen for uttrekk? Det er viktig at vi diskuterer dette i fellesskap her i Stortinget under full åpenhet, og at det er godt forankret i Stortinget. Etter alt det som har skjedd, er det viktig at vi ikke svikter det afghanske folk når vi nå trekker oss ut militært. Nå må vi overføre mer ansvar til afghanerne, og vi må bygge opp en sterkere tillit mellom det internasjonale samfunn og afghanerne selv. Når vi skal forberede freden, må den også ha tillit blant det afghanske folk. Den må også ha et afghansk eierskap hvis vi skal lykkes videre i bekjempelsen av internasjonal terrorisme.
Anita Orlund (Arbeiderpartiet), 2011-11-29:
Det er en glede for meg å kunne legge fram en innstilling fra en enstemmig komité. Det er viktig at vi til enhver tid har fokus på hvordan vi kan forbedre, fornye og omstille offentlig sektor i samarbeid med de ansatte for å sikre gode arbeidsplasser også for framtiden. Hensikten med å omdanne Luftforsvarets hovedverksted Kjeller – LHK – til et statsforetak er nettopp å sette verkstedet i stand til å kunne ta på seg større vedlikeholdsoppdrag også i de kommende år. Kjeller flyplass har en lang historie, og de kan neste år, i 2012, feire 100-årsjubileum som flyplass – Norges eldste. Forsvaret har også et tradisjonsrikt og sterkt kompetansemiljø på Kjeller. LHK har et meget avansert teknologisk miljø som er internasjonalt anerkjent på flere av sine fagområder. I dag står tungt vedlikehold på F-16 kampfly og Sea King helikoptre for det aller meste av de arbeidsoppdragene som LHK har. Begge disse kapasitetene forventes utfaset rundt 2020. Derfor er det på sikt nødvendig å tilføre verkstedet nye oppdrag dersom vi skal kunne bevare det eksisterende kompetansemiljøet. Komiteen mener derfor det er nødvendig med en omorganisering dersom LHK skal være med og konkurrere om framtidige vedlikeholdsoppdrag på luftmilitære fartøy. Ved kjøp av nye våpensystemer, blir vedlikeholdsavtaler i økende grad integrert i kontraktene. Det er derfor vår oppfatning riktig å gjøre LHK i stand til å bli en aktør i underleverandørmarkedet. Ved en omdanning til statsforetak vil en kunne bidra til at LHK kan opprettholde nødvendige vedlikeholds- og beredskapsoppdrag på F-16 og Sea King, samtidig som de får rammebetingelser som gjør at de kan være med og konkurrere om framtidige vedlikeholdsoppdrag, eksempelvis på F-35 kampfly og NH-90 helikoptre. Komiteen er også kjent med at flere store internasjonale forsvarsindustriaktører har uttrykt interesse for å kunne benytte LHK som underleverandør – og jeg må innrømme at det banker litt i et gammelt ordførerhjerte fra LHKs vertskommune. Jeg håper de vil lykkes med å sikre kontrakter som vil bevare og utvikle kompetansen og arbeidsplassene i årene framover. Til slutt: Innstillingen omfatter også et forslag om å øke kostnadsrammen for anskaffelse av et nytt forskningsfartøy til erstatning for F/S «Marjata». Etter godkjenning av prosjektet i Stortinget er det gjennomført prekvalifisering av mulige leverandører, og kontraktsforhandlinger med antatt verft er nå avsluttet. Men forhandlingsresultatet tilsier at kostnadsrammen må økes for at prosjektet kan videreføres, og komiteen slutter seg enstemmig til forslaget om å øke prosjektets kostnadsramme med 133 mill. kr, slik at dette kan gjennomføres som planlagt.