Erna Solberg (Høyre), 2008-10-24:
La meg før jeg kommer til utenriksministerens redegjørelse, få lov til å si at stortingspresidenten både i artikler og i går i talen på Slottet har understreket behovet for at vi møter denne finanskrisen ikke med proteksjonisme, men med gode internasjonale organisasjoner som finner felles løsninger. Jeg mener at når det gjelder de krisene vi har vært igjennom historisk sett, i verdenshistorien, har vi kommet godt ut av de krisene som har ledet til mer samarbeid, mer koordinering og større felles innsats, ikke de krisene som har ledet til mer proteksjonisme, mer kamp mellom landene og mindre samarbeid. Derfor er også mitt grunnleggende argument for at vi burde vært medlem av EU, nettopp at EU i vår del av verden er den organisasjonen som er uttrykk for dette samarbeidet, og den mest sammenvevde organisasjonen for å løse felles utfordringer i velutviklede samfunn som våre. Det er den organisasjonen som ikke alltid bare konsulterer og jobber med ting som er innenfor traktaten, men som også konsulterer og er erfaringsbase for andre land, for å gå sammen og ta initiativ. Derfor er EU på mange områder i dag også ledende i verden, langt utover de vanlige EU-områdene. Derfor var det EU som først og fremst håndterte Georgia–Russland-situasjonen. Derfor er det helt riktig som utenriksministeren sa, at EU er den organisasjonen som i dag løfter det internasjonale felles arbeidet for klima- og miljøspørsmål fremover – noe fordi de tar aktive grep knyttet til egen klimapolitikk og derfor setter en standard for andre, noe fordi de lager standarder i det store markedet som Europa er, standarder som når industrien må følge dem, løfter flere land inn i det samme. For et par måneder siden leste jeg en interessant artikkel om hvordan både kinesisk og amerikansk næringsliv la europeiske – ikke kinesiske eller amerikanske – miljøstandarder til grunn for sin produksjon, fordi de fant ut at de ikke kunne drive med to forskjellige sett produksjonslinjer. Det viser egentlig hvor viktig EU er på mange flere områder enn vi vanligvis tenker. Jeg sier det, for ofte bruker vi mest tid i denne sal på å klage, der hvor vi har noe å klage over, over EU eller ESA eller andre. Derfor glemmer vi å fortelle at denne organisasjonen på mange områder bidrar til å løfte verden etter de samme verdier, de samme ønsker som vi har for vårt land. Det er samlingen av land som tror på demokrati, på menneskerettigheter, på styring av markedsøkonomien, på gjennomsiktighet i beslutninger. Vi burde altså etter min mening vært medlem. Så skal jeg si noe om det som egentlig er saken i dag, nemlig redegjørelsen. Jeg har lyst til å understreke at den situasjonen som vårt naboland Island er kommet opp i, er en situasjon som jeg mener vi ikke kan la være å involvere oss sterkt i. Én ting er gammelt historisk slektskap, nærhet og forståelse, en annen ting er at det er viktig å vise solidaritet når andre land nær oss, ikke bare de som er langt vekk, får store problemer. Derfor tok vi for 14 dager siden initiativ ved å skrive brev til statsministeren og be om et større og mer aktivt engasjement for å hjelpe Island. Jeg er glad for at man har sendt en delegasjon denne uken, og at man kartlegger og bidrar. Jeg synes at vi som nordisk broderfolk absolutt har en jobb å gjøre. Men jeg synes også vi skal forsøke å sette denne saken på dagsordenen overfor EU og overfor andre nordiske land, slik at flere land bidrar til at islendingene ikke føler seg isolert og alene. Representanten Høglund refererte til en uttalelse som nok først og fremst hadde adresse til Storbritannia og statsministeren i Storbritannia, som altså scoret innenlandske politiske poeng i en stresset situasjon, men som selvfølgelig også gjorde situasjonen enda vanskeligere for Island med den måten de håndterte dette på. Sånn bør man ikke håndtere det, selv om man kan være uenig. Jeg er også glad for at utenriksministeren nå sier klart at Norge og EU har fulgt samme spor i uttalelsene om Georgia og Russland. Vi gjennomgikk uttalelsene og fant ut at vi nesten systematisk opplevde at Norge brukte svakere uttrykk enn det EU hadde gjort i den konflikten. Det synes vi ikke stemmer med hvor Norge burde ligge i spørsmål knyttet til at et lite land opplever å bli definert inn i interessesfæren til en større og aggressiv nabo. Jeg er enig med Støre i at den russiske språkbruken er både konfronterende og aggressiv, og jeg er bekymret for den retningen Russland går i. Jeg mener det er viktig at vi markerer dette gjennom viktige europeiske verdier som demokrati og fredelig samarbeid, ikke militær aggresjon, når vi møter Russland. Vi må være klare og tydelige på at vi ikke aksepterer tanken om at andre land har en interessesfære som går utover egne grenser, og som begrenser mindre lands handlingsfrihet. Vi slutter oss til ønsket om forsoning mellom Russland og det øvrige Europa, men det forutsetter etter vår mening også en russisk vilje til å følge det vi kan kalle europeiske spilleregler, også i dette samarbeidet. Jeg synes det er bra at vi vektlegger det gode samarbeidet vi har med EU i nordområdene, men jeg registrerer at utenriksministeren likevel har avvist et forslag fra Europaparlamentet om en ny internasjonal forhandling om styringen av Arktis. I substans er vi ikke uenig med utenriksministeren i at det som står i selve uttalelsen, og hvordan det skal håndteres, ikke er slik vi burde ha det, men jeg tror det er utrolig viktig for oss fremover at også i spørsmålene om hvordan man skal ha styring av Arktis, har vi EU med som medspiller i arbeidet, vi er med i deres forståelse, og vi har dem med i ryggen når vi kommer i en situasjon hvor det kommer til å bli større ressursdiskusjoner og konflikter med våre naboland. Jeg har et spørsmål til utenriksministeren, og det spørsmålet er: Har Regjeringen tatt initiativ overfor Europakommisjonen for å påvirke konklusjonene i den meldingen som Europakommisjonen har varslet skal komme om Arktis? I så fall er det et område hvor det hadde vært interessant å få mer redegjørelse om hvordan standpunktene er. Så til to saker som jeg er opptatt av tar for lang tid. Punkt 1: Vi har tapt en sak i ESA, ja. La oss si det sånn: Noen av oss sa det før vi kom til å tape den saken i ESA. Det at Regjeringen valgte å forskjellsbehandle norske bedrifter og europeiske bedrifter i forbindelse med kvotedirektivet, var en sak hvor vi helt åpenbart kom til å få problemer med ESA. Derfor la Fremskrittspartiet og Høyre frem et annet forslag, som ville vært i tråd med ESA-reglene, og som ikke ville vært forskjellsbehandling, og det har vi lagt frem igjen i Stortinget. Vi mener at hvis vi vedtar det, er vi innenfor regelverket, og så kan vi få på plass norsk deltakelse i kvotehandelen i EU. Jeg har lyst til å minne om én ting: I alle debatter vi hadde før vi fikk klimaforliket, var Regjeringens standpunkt at det viktigste virkemidlet var kvotehandelen. Nå har altså kvotehandelen pågått i ett år i EU uten at vi har vært med, uten at de norske bedriftene er der. Det viktigste virkemidlet til Regjeringen før klimaforliket har vi altså ikke iverksatt fordi Regjeringen somler med å gjøre tingene ferdig. Det andre er tjenestedirektivet. Det skal selvfølgelig ikke iverksettes før i 2010, men vi har en situasjon hvor denne regjeringen har gjennomført fire høringer, seks fagutredninger og egentlig i sum kommet frem til det vi kunne sagt dagen etter at tjenestedirektivet ble lagt frem. Det er ingen grunn til å si at dette er et direktiv som gir sosial dumping. Det er et direktiv som det norske næringslivet har mye å tjene og lite å tape på, fordi vi allerede er en åpen økonomi på tjenestesiden, mens norske bedrifter møter handelshindringer i andre land – en voksende del av økonomien – ja, dette er design, dette er teknologi, dette er alle de områdene hvor jeg ofte har hørt norske næringsministre fra ulike partier snakke med schwung når det gjelder hvordan det norske samfunnet skal utvikle seg. Det er de som møter handelshindringene, de som ikke bare driver med ren, vanlig vareproduksjon. De opplever at land har tekniske hindre for dette, og vi burde være klar over at her har vi mye å vinne og lite å tape. Men vi kan aldri være 100 pst. sikre på hva EU-kommisjonen tolker – ikke av dette tjenestedirektivet, men av direktiv vi allerede har som dreier seg om utsending av arbeidstakere fra andre land. Det kan vi aldri ha garantier mot. Men nå er tiden inne for å konkludere. Jeg mener at Regjeringen burde kunne klare å si når de kommer til Stortinget med en konklusjon. Kommer de før valget? Når kommer de? Jeg registrerte at det utenriksministeren ikke sa i salen i går, sa han utenfor salen, nemlig at Regjeringen skulle komme før valget. Jeg håper at utenriksministeren også kan bekrefte at vi får dette på plass i god tid før valget, og at Regjeringen ikke har tenkt å gå inn i en valgkamp hvor det ser ut som om de allerede har gitt opp, fordi de tror at saken forsvinner. Jeg tror at det er større sannsynlighet for at det er Regjeringen som forsvinner ved neste valg, og så slipper de å ta stilling til dette.