Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-04-19:
At dette er en viktig sak, viser jo ikke minst det faktum at en tung Møre og Romsdal-benk kommer til å delta i interpellasjonsdebatten nå, samtidig som Aalesund spiller toppoppgjør mot Rosenborg. Det viser altså hvor høyt Stortinget prioriterer å diskutere verftskrisen. Det setter jeg pris på, fordi det er en viktig sak. Det er en næring som er svært viktig for Norge, og den rammes på en annen måte og på et annet tidspunkt enn mange andre bransjer som jo merket finanskrisen med full tyngde høsten 2008 og vinteren 2009. Etter mange år med vekst i verdenshandelen, rekordhøye fraktrater og sterk økning i verdensflåten er internasjonal skipsfart nå inne i en strukturell krise. Så det som skjer, er at vi får to ting samtidig: Vi får en naturlig avslutning av en høykonjunktur, samtidig som vi får en helt spesiell situasjon med følgene av finanskrisen, særlig når det gjelder verdenshandelen – overkapasitet på mange skipstyper og, i hvert fall en periode, strengere krav fra bankene for å finansiere nye prosjekter. Tidligere kontraheringer gjør at et stort antall nye skip vil komme på markedet i løpet av ett–to år. Det bedrer jo ikke situasjonen der det er overkapasitet, og kan føre til lavere aktivitet også ved norske verft, i tillegg til de konsekvensene det får for rederiene. I løpet av 2009 fikk norske skipsverft totalt bare 17 nye ordrer. Det betyr at ordrebøkene blir kortere omtrent i det tempoet det tar å ferdigstille de kontraktene som ligger der. Heldigvis var 2008 og 2009 gode år for de fleste norske skipsverft, slik at man har noe å tære på, men etter hvert som 2010 går, ser vi at ordrereservene skrumper inn, selv om de fleste leverandørbedriftene kan holde et høyt aktivitetsnivå også inn i dette året. I 2010 er det ifølge Norsk Industri pr. mars rapportert om sju nye ordrer ved norske skipsverft – noen av disse er med forbehold om finansiering. Til tross for disse ordrene er utsiktene for norske verft fortsatt meget utfordrende. Når det gjelder offshorebedriftene, ser vi at vi i den senere tid har fått noen flere kontrakter som vil lette situasjonen noe. Den totalstoppen som det så ut til å være ved årsskiftet, har løsnet noe opp, og investeringsnivået også i 2010 ser ut til å holdes på et brukbart nivå. Samtidig er de nye ordrene ikke tilstrekkelig til å si at situasjonen er snudd. Fremdeles ventes det fra årsskiftet 2010/2011 at de større offshoreverkstedene har under 50 pst. kapasitetsutnyttelse. Utstyrsprodusentenes situasjon avhenger i stor grad av den internasjonale skipsbyggingsaktiviteten, da eksportandelen for disse er om lag 60–70 pst. Det er svært store konsekvenser for en del skipstyper ute, og det vil jo også ramme norske leverandørbedrifter. Risikoen for kanselleringer er også til stede. I tillegg er ordreinngangen på verdensbasis svært lav. Utstyrsleverandørene leverer til ulike tider i skipsbyggingsprosessen, og det er særlig leverandører av utstyr som skal leveres tidlig i prosessen, som nå opplever svak ordreinngang. Det vi må være forberedt på, er at dette kommer til å ramme den norske maritime klyngen. Jeg tror det er helt uunngåelig å se for seg at dette kommer til å føre til nedbemanninger, dette kommer til å føre til at enkeltbedrifter rammes tøft. Og vi må spørre: Hva kan vi gjøre for å avhjelpe situasjonen? Selvsagt er det slik at når internasjonale markeder forsvinner, kan ikke staten erstatte det, men vi kan bidra til at næringene kan omstille seg, forberede seg på nye markeder, beholde kompetansemiljøer og også selvsagt legge best mulig til rette for de enkeltmenneskene som rammes. For samtidig som vi snakker om næringer i det hele og om internasjonale markeder og finanskrisen, skal vi ikke glemme at dette dreier seg om enkeltmennesker. Det dreier seg om familier som har etablert seg, ofte på små steder, og som kan oppleve at jobben forsvinner, og det får konsekvenser ikke bare for den som er sysselsatt i bedriften dette gjelder, men for ektefelle, for barn, for hele familien. Vi har bedt både næringene selv og de ulike institusjonene og organene som departementet har – GIEK, Eksportfinans og Innovasjon Norge – om innspill til hva slags tiltak som trengs. Foreløpig har altså ordrebøkene vært brukbare ved bedriftene, men slike tiltak blir mer aktuelle etter hvert som disse ordrebøkene går tomme. Jeg tror det først og fremst er på områdene innovasjon, omstilling, nyskaping og forberedelse på nye markeder at nøkkelen ligger. Vi vet at vår maritime næring først og fremst er konkurransedyktig på å være helt i front innen teknologi, å være i front på produktivitet og å være i front når det gjelder å utvikle nye produkter som markedet vil etterspørre. Nye miljøregler, bedre bruk av energi, bedre tilrettelegging for nye markeder som vindmøller til havs osv. kan være områder hvor verftene kan få nye oppdrag, men hvor man må forberede seg når det gjelder både design, teknologiutvikling, ingeniørarbeid og etter hvert selve utførelsen av oppdragene. Vi har også lagt til rette ved å gjøre det enklere for bedriftene å fordele permittering på flere arbeidstakere og over lengre tidsrom. Vi har innført mer fleksible permitteringsregler, slik at flere permitterte får rett til dagpenger, og også maksimal permitteringsperiode har blitt endret. Som et ytterligere tiltak besluttet Regjeringen i september i fjor å gjøre det lettere å få støtte til bedriftsintern opplæring, med mulighet for å utvide varigheten av støtten. På lengre sikt er det også viktig at vi har gode avtaler med andre land, ikke minst handelsavtaler, slik at våre bedrifter får tilgang, og at vi jobber for en rettferdig konkurransesituasjon for norske bedrifter. Derfor har Regjeringen, og særlig jeg, ved mange møter ute i verden tatt opp med andre land at vi ikke nå må få en negativ spiral med proteksjonisme og subsidietiltak, slik at alle til slutt blir tapere. Det er også gledelig at OECDs råds arbeidsgruppe for skipsbygging har vedtatt å gjenoppta forhandlingene om en bindende internasjonal avtale for normale konkurranseforhold i verftsnæringen. Disse forhandlingene har vært stilt i bero siden 2005, men bl.a. etter et sterkt norsk påtrykk fra den norske OECD-ambassadøren og Norge har vi fått dette i gang og også fått Kina og Korea, viktige land i denne sammenhengen, med på å reforhandle avtalen. Vi vil vurdere ytterligere tiltak etter hvert som vi kartlegger situasjonen, og vi følger situasjonen for maritim næring og verftsnæringen i Norge nøye. Vi vil føre en politikk som sikrer at næringslivet er konkurransedyktig også i framtiden og kan gjennomføre den omstillingen som skal til for å vinne nye markedsandeler når konjunkturene snur.