Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2008-06-20:
Sentrum- venstre-regjeringen gikk til valg på å styrke fellesskapets goder, altså velferdsordningene våre - en god skole, styrking av omsorgssektoren og utjevning av forskjeller. I perioden 2005 til 2008 anslås den reelle veksten i kommunesektoren til årlig å være om lag 2,7 pst., eller nær 21 milliarder kr. Regjeringen vil fortsette denne satsingen. Budsjettpolitikken må balansere denne utviklingen mellom ønskene om å løse nye oppgaver og samtidig være i stand til å møte de utfordringene som kommer, for vi vet at særlig fra 2020 til 2025 vil antall eldre øke sterkt, noe som medfører en sterk økning i utgifter til pensjoner, og ikke minst til helse og omsorg. Senterpartiet ønsker å styrke den offentlige sektor videre med økte inntekter til kommunene og gjennom det nye inntektssystemet. Videre har Regjeringen gjennom trygdeoppgjøret tatt et viktig grep for å løfte dem som har minst. Når det har gått en tid, vil vi også se resultater av kvalifiseringsprogrammet, som betyr flere bort fra passiv mottaking av trygd til aktiv deltagelse i arbeidslivet. Helse er et stort område også i revidert nasjonalbudsjett. Sykehussektoren krever store ressurser. Midlene til dekning av økningen i pensjonskostnadene måtte på plass, og de er på plass. Den langsiktige håndteringen av pensjonspremier og kostnader vil Regjeringen komme tilbake til i statsbudsjettet for 2009. Det er svært viktig med forutsigbarhet når det gjelder disse kostnadene, både for de regionale helseforetakene og ikke minst for de private ideelle sykehusene, som er en viktig del av vårt offentlige helsevesen. Vi bruker nå nærmere 90 milliarder kr på våre sykehus, en sektor som har vokst svært mye. Nå er det selvfølgelig ikke et mål at forbruket av helsetjenester skal øke og øke. Målet må være bedre helse gjennom en sterk satsing på forebygging, fra vogge til grav. Sykehusene driver for det meste reparasjon. Målet må være å forebygge mer og reparere mindre. Regjeringen har gjennom revidert nasjonalbudsjett fokusert på hvordan spesialisthelsetjenesten best kan ivareta kvalitet ved å følge opp Nasjonal helseplan. Det betyr at noen oppgaver må sentraliseres, andre desentraliseres. Mellom 50 og 70 pst. av alle pasienter som innlegges akutt, kan ferdigbehandles på lokalsykehuset. Derfor bør lokalsykehusene organisere sin aktivitet og kompetanse med tanke på nettopp de store pasientgruppene: kronikerne og eldre mennesker med sammensatte lidelser. Jeg tror vi framover, med en langsiktig sykehuspolitikk som Regjeringen arbeider etter, vil se at lokalsykehusene bygges opp med styrket kvalitet. Det er et mål og viktig ressursutnyttelse å behandle folk på lavest mulig nivå. Så må andre ting sentraliseres, f.eks. gode behandlingsformer når det gjelder kreftkirurgi, hjerteinfarkt og hjerneslag. Det kan ikke skje overalt. Vi trenger en sterk politisk styring av sykehussektoren. Nasjonal helseplan bør videreutvikles til å bli det planverket der viktige beslutninger om utviklingen av spesialisthelsetjenesten blir tatt, og samtidig være en plan som kan gi forutsigbarhet for sektoren. I Senterpartiet diskuterer vi om Nasjonal helseplan kanskje ikke bør behandles i budsjettsammenheng, men at den kommer til behandling på et annet tidspunkt, og vi må tenke langsiktig i forhold til denne viktige sektoren. Så vil jeg komme med en liten kommentar i forbindelse med den merknaden som står i innstillingen om Trillemarka, og som Per Olaf Lundteigen har redegjort for er hans egen. Denne merknaden har ikke flertall i denne sal. Men når det er sagt, vil jeg si at det er svært få som med så stort engasjement har fått til så gode lokale prosesser i Trillemarka som Per Olaf Lundteigen og Buskerud Senterparti. Det skal han ha stor ros for, selv om Regjeringen falt ned på en annen løsning.