Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2011-11-29:
Det er forskjell på å møte saklig motstand og ikke å ha ytringsfrihet. Forslaget vi nå diskuterer, føyer seg dessverre inn i rekken av eksempler på at Fremskrittspartiet ikke behersker denne forskjellen. Ja, det har vært, og er, uenighet om innvandrings- og integreringspolitikken i Norge, men det er ikke slik at kritikere ikke kommer til orde. I merknadene påstår Fremskrittspartiet at innvandringskritiske stemmer gjennom de siste tre tiårene har vært utsatt for stigmatisering «stikk i strid med intensjonene i Grunnloven § 100». Paragraf 100 i Grunnloven sikrer ytringsfriheten. Mener Fremskrittspartiet virkelig at noen ikke har hatt frihet til å ytre seg om integrering? Hva er det de kritiske stemmene har ønsket å si, som de ikke har fått sagt? Og hvem er de? Innvandring og integrering debatteres aktivt i Norge. Mange har problematisert det flerkulturelle samfunnet her i denne salen og ellers. Fremskrittspartiet er Stortingets nest største parti og har fri tilgang til denne talerstolen. Et enkelt Google-søk tar livet av myten om knebling. Det er 455 000 treff på kombinasjonen «Fremskrittspartiet» og «integrering». Jeg håper vi i løpet av debatten kan få svar på hva partiet egentlig mener med henvisningen til Grunnloven. Arbeiderpartiet deler ikke den virkelighetsforståelse som ligger til grunn for dette forslaget. Forslagsteksten gjennomsyres av et negativt og pessimistisk syn på integrering. Det hevdes bl.a. at det i ulike minoritetsmiljøer gir «høy status å oppsøke ekstreme, voldelige miljøer i andre land», og det tas til orde for å «monitorere» det som skjer i muslimske trossamfunn. Med fare for å bli anklaget for å gripe inn i Fremskrittspartiets ytringsfrihet: Dette er eksempler på mistenkeliggjøring som ikke fremmer integrering. Integreringsfeltet byr på utfordringer. Forslaget berører noen av disse. Det er ingen grunn til å bagatellisere kvinnediskriminering eller forhold som tvangsekteskap og kjønnslemlestelse. Men svaret på spørsmålet om Norge har lyktes med integrering, er ja. Det bredt sammensatte Inkluderingsutvalget slo nylig fast at «politikken og virkemidlene ikke har gitt gode nok resultater». De understreker at «foreliggende kunnskapsgrunnlag, tilgjengelig statistikk og andre fakta viser at det i stort går bra med integreringen i Norge». Sammenliknet med andre OECD-land er våre innvandrere godt integrert i arbeidsmarkedet, og en høy andel norskfødte tar høyere utdanning. Utviklingen går i riktig retning. Arbeiderpartiet er enig med forslagsstillerne på ett punkt: Integreringspolitikken må basere seg på kunnskap. Dette er bakgrunnen for at regjeringen har gjennomført et omfattende utredingsarbeid på feltet. Velferds- og migrasjonsutvalget leverte nylig en NOU. Utvalgets oppgave var å analysere velferdsmodellens økonomiske bærekraft. I juni leverte Inkluderingsutvalget sin utredning «Bedre integrering». Utvalget har analysert områder som arbeid, utdanning, demokrati og samfunnsdeltakelse. NOU 2010:7 Mangfold og mestring og NOU 2009:14 Et helhetlig diskrimineringsvern er andre offentlige utredninger som har gjennomgått sider ved integreringspolitikken. Samlet representerer disse utredningene helhetlige og omfattende analyser, og det foreslås en rekke nye tiltak og virkemidler. Det er overraskende at Fremskrittspartiet mener at det integreringspolitikken trenger, er en ny utredning. Men jeg synes det er positivt at partiet er opptatt av å motvirke segregering. Når det er sagt, må jeg innrømme at jeg er usikker på hvor dypt denne bekymringen stikker, for parallelt med at dette forslaget behandles, har Fremskrittspartiet foreslått en rekke kutt på integreringsfeltet i sitt alternative statsbudsjett. Partiet vil legge ned IMDI, de kutter 100 mill. kr i integreringstilskudd til kommunene, de vil bygge ned målrettede tiltak som gratis kjernetid og Ny sjanse, og de reduserer tilbudet i norsk og samfunnskunnskap for voksne innvandrere. I tillegg har Fremskrittspartiet vært en konsekvent forsvarer av kontantstøtten. Vi har flere ganger fått dokumentert at kontantstøtten virker hemmende på integrering av både barn og voksne. Det vi ser av Fremskrittspartiets integreringspolitikk, vil ha motsatt effekt av det man i dette forslaget hevder man vil ha – økt integrering. Få politiske felt er så grundig debattert, gjennomgått og utredet som nettopp integreringsfeltet. Flere offentlige utvalg har fremmet gode forslag til konkrete tiltak. Arbeiderpartiet mener integreringsdebatten må handle om hvordan vi kan få politikken til å virke bedre, og vi er uenig i påstanden, at vi ikke har lyktes med integrering i Norge. Vi aksepterer heller ikke at saklig uenighet stemples som meningssensur.