trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-12-09:
Det er helt klart fastslått at det er betydelig behov for investeringer i havnesektoren for å gjøre både trafikk- og fiskerihavnene oppdatert i forhold til den trafikk man har. Vi har hatt en økning gjennom de to siste årene på havnesektoren som jeg syns har vært tilfredsstillende, og som har avhjulpet en del problemer knyttet til at man ikke kunne foreta hurtige utbedringer av flaskehalser når det gjelder havner. Skal man anvende statens bevilgninger på en rasjonell og effektiv måte, må man ha et skikkelig planarbeid bak det arbeidet som skal gjøres. Utbygging av havner er meget komplisert i enkelte tilfeller. Vi har nå lagt vekt på å styrke planleggingskapasiteten i Kystverket, slik at vi skal få et bedre grunnlag for å foreta utbygginger og kan unngå både uhell og overskridelser, som dessverre har vært veldig vanlig ved slike utbygginger. Jeg tror nok det er riktig å gå den vegen som man har funnet fram til i budsjettforliket med Arbeiderpartiet, hvor man foretar en stegvis opptrapping av bevilgningene. Det tror jeg vil gi det beste resultat av de midlene som blir bevilget. Når det så gjelder Vadsø havn, har jeg ikke oversikt over hvordan den ligger an i forhold til de planene Kystverket har lagt for investeringer til neste år. Vi skal ta det opp med Kystverket for å se på hvilke muligheter det er. Men jeg vil be om at man i hvert fall innrømmer Kystverket det at det må få gjennomføre sine planer i et lengre tidsperspektiv, slik at de kan innpasses i bruken av anleggsmateriell og personell.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-12-09:
Det siste som representanten Schjøtt-Pedersen var inne på, det med prioriteringen, er antakelig det aller viktigste for å få til en rasjonell utbygging og en rasjonell utnyttelse av Kystverkets materiell og personell. Jeg var med da Stortinget behandlet dette – jeg husker ikke hvilket år det var, men det er en del år siden. Saken ble da lagt fram for Stortinget fra arbeiderpartiregjeringen, og det gikk nettopp på nye prioriteringssystemer for å få til de viktige utvelgelsene. Da var det slik at havneprosjektene skulle inn i fylkesplanene, og hver revisjon av fylkesplanen – hvert ønske fra fylket om en endring av prioriteringene det satte opp – skulle meddeles i så god tid at Kystverket kan legge planene sine deretter. Nå har det ikke vært gjennomført på en slik måte. Fylkene har ikke hatt klare sine planer i stor nok utstrekning, og spesielt Nordland fylke har ikke oppfattet – det oppdaget vi da i fjor – at det var det pålegg om. Så først nå har Nordland fylke begynt å lage sine prioriterte lister innenfor fylkesplanen. Jeg er enig i at dette må gjennomføres på en skikkelig måte, slik at fylkene tar et ansvar for prioriteringen, at det ikke bare skal ligge på regjering og storting, som kanskje begge har litt vanskelig for å kunne ta det ansvaret som fylket bør ha innsikt i.
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 1999-12-09:
Statsråden kom i litt tidsnød; han kan kanskje få tid til å svare på eit par korte spørsmål som eg har tenkt å stille. Det fyrste går på korleis statsråden ser på moglegheitene til å prioritere vedlikehaldet av 84 verneverdige fyr og fem tåkeklokkeanlegg – kva nå det er. Pengane ein skal konkurrere om, skal m.a. brukast til merking, lys i lyktene o.l. – altså det vi alle er opptatt av: tryggleiken til sjøs. Det andre spørsmålet gjeld òg noko statsråden var innom, men som eg godt kunne ha tenkt meg at han hadde sagt noko meir om. Den tilstandsrapporten som Stortinget etterlyste om fyr og merking, er som sagt ferdig. Kvifor har ikkje statsråden lagt fram resultatet for Stortinget, slik Stortinget bad han om?
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 1999-12-09:
Eg har som innleiing behov for å seie meg tilfreds med påplussingane på Kystadministrasjonen sitt kapittel på 60 mill. kr etter budsjettforliket. Det har gitt ein langt høgare inndekkingsgrad på dei rammene som låg til grunn i denne fireårsperioden. Likevel bekymrar det meg at ting tek så lang tid. Det kjennest ofte som om det er avgjerdsvegring oftare enn det motsette: avgjersla om Stad skipstunnel, avgjerdsla om framtidig organisering av Kystverket og tiltak for meir enn justeringar innanfor Losvesenet – eg kunne finne mange eksempel. Vi må alle saman bli flinkare til å ta dei politiske grepa som ikkje alltid er like poplære, men likevel nødvendige. Arbeidarpartiet har i sine merknader vore pådrivar for at avgjersler må takast. Det er mange oppgåver innan Kystverket sitt område som skulle vore avklara før vi skal behandle Nasjonal transportplan. I fjorårets budsjettproposisjon skreiv Regjeringa om sterkt forfall av fyr og merking. Det var og er framleis alvorleg. Arbeidarpartiet er av den meininga at ressursane innan Kystverket må få auka tilgang til meir planlegging. At mangel på slik klårgjering ligg i vegen for rasjonell bruk av budsjetterte midlar, må eliminerast. Arbeidarpartiet meiner at dei ressursane som er innan Kystverket, i langt sterkare grad enn i dag må takast i bruk. Med alle dei uløyste oppgåvene vi har både på mudring, merking og vedlikehald, er det heilt forkasteleg at skip blir lagde i opplag og tilsette går på lediggang medan planar manglar. Då er framtidige føringar for hurtigruta ein langt lystelegare lesnad. Arbeidarpartiet er med i fleirtalsmerknaden om tilskot, drift og rutemønster for hurtigruta også etter at nåverande avtale går ut i år 2001. Fleirtalet går inn for at ei avtale om kjøp av transporttenester for strekninga mellom Bergen og Kirkenes blir vidareført dei neste fem åra. Tilskotet er avgrensa til 170 mill. kr. Fleirtalet gir Regjeringa fullmakt til å framforhandle dette. Likevel finn eg grunn til å presisere kva Arbeidarpartiet har meint og sagt tidlegare og også har som sitt primære ønske i saka, og som vi har som særmerknad, saman med SV, i årets budsjettinnstilling: «1. Staten kjøper tjenester av Hurtigruten slik at den kan videreføre daglige seilinger hele året på hele strekningen Bergen-Kirkenes også etter 2002. Det forutsettes at statlige myndigheter som i dag fastlegger og godkjenner hurtigrutens seilings- og anløpsmønster. 2. Kjøpet avtales etter forhandlinger mellom staten og selskapene. Sikemålet må være å sikre seilinger som nevnt i punkt 1 i en periode på minst 20 år med rett og mulighet for staten til å videreføre en begrenset kjøp- og styringsrett etter dette. Det forutsettes at det gis rom for utskifting av de to eldste skipene, slik at driften kan videreføres med minst 11 skip.» Om det ikkje var mogleg å få til ei meir langsiktig avtale, skal det iallfall ikkje herske nokon tvil: Dette er og vil Arbeidarpartiet vere med på å sikre. Arbeidarpartiet ønskjer å gi denne garantien til kystens folk, men òg til dei som skal stå for drifta og gjere investeringane.
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 1999-12-09:
I dette treminuttsinnlegget vil eg ta for meg budsjettverknadene for ein del prosjekt i Buskerud. Eg føler det er behov for nokre presiseringar som går på vedtak i komiteen. Når det gjeld Drammenspakka, står den inne med 10 mill. kr i neste års budsjett. Behovet for pengar i åra som kjem, vil vere enormt. Men den summen som blir løyvd, dekker oppstarten på arbeidet med parsellen under jernbanen ved Kreftings gate. Truleg vil den bli ferdig planlagd. Kostnadsauke og uferdige planavklaringar gir ikkje rom for å løyve større summar på neste års budsjett. Det er ei oppmoding til partane om å jobbe fram ei omforent planavklaring for å halde framdrifta. Så gjeld det ein gangveg i Hovet og oppfølginga av eit fleritalsvedtak frå 1992. Ein samrøystes komite går nå inn for å sluttføre dette. I bygda gjekk flagga til topps da komiteen hadde avgitt sine merknader. Malurta i begeret var berre at den strekninga som stod att, hadde fått feil namn. Vi hadde skrive i innstillinga at strekninga heitte Brattåker – Rud, mens den eksisterande nemninga var Hansehaug – Rud. Eg bed statsråden ta dette med seg, da vi framleis held oss innafor ramma. Med dette vil Stortinget ha rydda vekk eit gamalt vedtak, og bygdefolket vil få ein tryggare skuleveg. Oslofjord-kryssinga er òg eit svært viktig prosjekt. Men avlastingsvegane for osloregionen blir ikkje fullgode før tilknytingsvegane er på plass. Medlemene i komiteen, alle utan dei frå Framstegspartiet, er samde i det. Statsråden bør medverke til framdrift i desse drøftingane. Her snakkar vi om eit bompengeprosjekt. Eg seier meg sterkt lei for at det berre var SV og Arbeidarpartiet som ville medverke til at regiontoget Vøgne skulle sikrast fram til krengjetoga på Bergensbanen kjem. Tiltaket er så viktig for hallingdalsregionen at fylket framleis stiller opp. Men føresetnaden for det har heile tida vore at når krengjetoga kjem sommaren 2000, må NSB inn med offentleg kjøp, som for andre regiontog, dersom det viser seg nødvendig. Arbeidarpartiet vil kome tilbake til denne saka i budsjettbehandlinga neste år.
Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-12-09:
Høyre ønsker en noe større satsing på havnesektoren enn det budsjettet legger opp til. I løpet av en femårsperiode vil Høyres forslag kunne gi denne sektoren ca. 100 mill. kr ekstra, som vil gå til prosjekter som sårt venter i en lang kø. Jeg ser at regjeringspartiene og Arbeiderpartiet har lagt seg på en noe lavere ambisjonsramme og velger nå også å benytte seg av en såkalt tilsagnsfullmakt istedenfor friske penger. Mitt spørsmål til statsråden blir: Betyr tilsagnsfullmakt og ikke penger at prosjekter kan prioriteres utover denne tilsagnsfullmakten i år 2000? Videre går jeg ut fra at statsråden har merket seg de flertallsmerknadene som Høyre og Arbeiderpartiet har sammen om Vadsø havn. Vil statsråden sørge for at oppmudringsarbeidene i Vadsø havn kan starte opp neste år? Og helt til slutt: Hvorfor har statsråd Angelsen godtatt et kutt i bevilgningene til Redningsselskapet på 6 mill. kr?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 1999-12-09:
Det var komitelederen i et replikkordskifte tidligere i dag – jeg tror det var med statsråden – som fikk meg til å ta ordet nok en gang. Komitelederen kritiserte ganske sterkt bruken av de 75 mill. kr ekstra til riksveginvesteringer som budsjettforliket mellom sentrum og Arbeiderpartiet innebærer. Han framstilte det nærmest som om det nå var presset gjennom ei liste med nye vegprosjekter med små bevilgninger. Jeg syns det blir noe eiendommelig å gå så høgt ut på banen og kritisere dette opplegget når vi i komiteinnstillinga leser følgende: «Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet og Høyre vil vise til forslaget fra komiteens flertall om økte bevilgninger til seks vegprosjekter på til sammen 75 mill. kroner. Disse medlemmer støtter dette forslaget.» Nå har ikke Fremskrittspartiet og Høyre helt gjort leksa si, for det er ikke seks, men sju vegprosjekter – men det kan vi la ligge. Men Høyre og Fremskrittspartiet støtter altså fordelinga. Og de sju prosjektene som nå får sårt tiltrengte midler, er ingen nye prosjekter som Stortinget nå vedtar å starte opp. Det er prosjekter som er igangsatt, men som har urasjonell framdrift, eller prosjekter som har stoppet opp på grunn av manglende bevilgninger. Det er altså ingen nye prosjekter som Stortinget nå vedtar å starte opp. På spørsmål fra komiteen har Samferdselsdepartementet svart at det er tre riksvegprosjekter som har stoppet opp på grunn av manglende bevilgninger. Det er Rv 120 på Romerike, det er E134 Edland-Haukeligrend, og det er tunnelen på E6 fra Beisfjord-Fagernes og inn til Narvik sentrum. Vi må få gjort ferdig de vegprosjektene vi har startet opp, før vi drar i gang nye, store prosjekter. Forut for vedtaket av Gardermoen som hovedflyplass godkjente Stortinget at Rv 120 skulle fungere som avlastningsveg. Det ble ganske tidlig klart at vegen ikke ville stå ferdig til åpningen av flyplassen i fjor. Likevel ble prosjektet startet opp for tre års tid siden, men så sa det stopp på grunn av manglende bevilgninger. Også i rikspressen har vi sett flere bilder av bruer og veganlegg uten tilknytning, som rett og slett er stoppet opp på grunn av manglende bevilgninger. Derfor medfører budsjettforliket at vi nå kommer i gang igjen og etter hvert får sluttført riksvegprosjekter, viktige sådanne, som tidligere er påbegynt, men som ikke er fullført. Og vi må sikre at disse prosjektene nå får kontinuerlig framdrift. Jeg håper at vi om to år har åpnet den nye Rv 120 til Gardermoen, og jeg skal sørge for at komitelederen blir spesielt invitert.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 1999-12-09:
Samferdsel er eit viktig verkemiddel når det gjeld å ta i bruk heile landet, både i forhold til busetnad og – ikkje minst –næringsutvikling. På mange område har me kome langt i arbeidet med å bygge ut vegnettet, satse på jernbane og legge forholda til rette for kollektiv transport. Det som nok er det største hovudproblemet i dag, er den dårlege vegstandarden mange plassar – med andre ord: manglande løyving til å betre vegdekket. Nettopp på dette området kan eg ikkje unngå å nemne mitt eige fylke, Telemark, eit fylke som statsråden besøkte for vel ein månad sidan, der han ved sjølvsyn kunne registrere den dårlege vegstandarden. Det kan dokumenterast at Telemark har kome heilt i bakleksa. Heile 42 pst. av riksvegnettet i Telemark har ikkje den standarden Statens vegvesen sjølv har sett. Telemark har gjennom fleire år fått altfor lite midlar både til investering og vedlikehald av vegnettet, og målingar som er gjorde, viser at standarden på vegdekket i Telemark – og særleg i Distrikts-Telemark – nå er den verste i heile landet. Det skal ikkje mykje fantasi til for å forstå at transportnæringa slit under slike tilhøve. I tillegg er det også direkte trafikkfarleg. På 1970-talet blei det lagt veldig mykje fast dekke i Telemark. Men det gikk ut over grunnarbeidet. Telemark er eit nasjonalt tyngdepunkt for industriell produksjon, verdiskaping og fornying, og står for ein mykje større del av landet sine eksportinntekter enn kva folketalet skulle tilseie. Skal fylket og næringslivet lykkast i sine ambisjonar om å vidareutvikle og styrkje evna til innovasjon og nyskaping til fordel for Noreg som industrinasjon, er fylket heilt avhengig av å få ein større del av samferdselsmidlane enn ved dagens fordeling. Når Stortinget skal handsame Nasjonal transportplan neste år, må Stortinget og statsråden ta omsyn til at Telemark er i ei særstilling. Når det gjeld neste års budsjett, så blir nok dette oppfatta som eit svik mot veljarane på bakgrunn av det Regjeringa tidlegare har sagt og lova om satsing på samferdsel. Ved budjsettforliket i haust kom det 75 millionar vegkroner meir til riksvegane, og det er eit steg i rett retning. Så langt er eg nøgd med at ti av desse millionane kom til stamveg E134, for ingen stamveg i Noreg har så dårleg standard som E134, den viktigaste heilårsforbindelsen mellom aust og vest. Politikk handlar om å prioritere. Det er god distriktspolitikk, god næringspolitikk og god helsepolitikk å satse meir på å betre vegstandarden.
Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 1999-12-09:
Jeg er glad for at det i budsjettavtalen mellom Regjeringen og Arbeiderpartiet er funnet plass til 25 mill. kr ekstra til forsterkninger av fylkesvegene. Og selvsagt er jeg glad for at Oppland er et av de fylkene som er tiltenkt noen av disse midlene. Jeg kan forsikre om at dette kommer godt med! Men først på ønskelista i Oppland er en utbedring av Rv 4. Nå har næringslivet i Gjøvik-, Land- og Toten-regionen mobilisert og krever bedre veger. De 23 største bedriftene i denne regionen representerer 5 900 ansatte og en samlet omsetning på 8 milliarder kr. Alle disse bedriftene er avhengig av å transportere råvarer inn til regionen og ferdigvarer ut. For de største av disse bedriftene, som i sterk grad er eksportbedrifter, er rask tilgjengelighet til kontinentet helt nødvendig om de skal fortsette å produsere i denne regionen, for ikke å si i Norge. Kundene krever varer levert med knappe tidsmarginer, og det å ikke rekke ferga kan resultere i bøtelegging for for sein leveranse. Ny Rv 4 utenom Raufoss sentrum har første prioritet i Oppland. En trafikkmåling for noen år siden viste en trafikktetthet gjennom Raufoss sentrum på 12 000 personbilenheter pr. døgn, men behovet for utbedring er stort helt inn til Oslo. Derfor er det mange som mener at Rv 4 bør få stamvegstatus. Jeg er redd for at de øvrige prosjektene i Oslopakke 1 har blitt så dyre at det nå er lite igjen til Rv 4, derfor må denne pakken fullføres før nye prosjekt igangsettes. Så litt om tog på vestsida av Mjøsa. Mange pendler til jobb med Gjøvikbanen. Totalt er det noe over 1,3 millioner personer som pendler til og fra Oslo pr. år. Fra Jaren og nordover viser tellinga 250 000 i året. Det er stort behov for utbedring på flere områder for å korte ned kjøretid og gjøre det mer komfortabelt og attraktivt å kjøre tog. Mellom Roa og Gjøvik trengs fjernstyring, det trengs nye forlengede krysningsspor, opprustning av skinnegang og oppgradering av kjøreledning. Det bør komme bedre vogner, helst med kontorvogn, for å gjøre turen mer komfortabel for pendlerne. Dessuten burde det med tid og stunder komme en tilknytning til Dovrebanen. Med slike forbedringer vil langt flere foretrekke å bruke toget framfor bilen.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-12-09:
Prioriteringer når det gjelder veibevilgninger, er ikke alltid like lett å bli klok på. Det har ofte forekommet meg svært så underlig å se store og dyre veiprosjekter bli realisert i deler av landet der kost-nytteeffekten nok kan synes å være meget tvilsom. Slik bør det ikke være lenger. I Norge bør vi nå prioritere veimidlene dit de gjør størst nytte for seg. Jeg vil i den sammenheng vise til at den delen av E 18 som er rute 7, fra Oslo til Kristiansand, er blant landets aller viktigste transportkorridorer. Det lengste strekket av denne delen av E18 går gjennom Aust-Agder, og bare rundt 20 pst. av veistrekket på snaut 11 mil gjennom Aust-Agder tilfredsstiller kravene til stamveistandard. Den årelange mangelen på satsing på E18 i Aust-Agder er en regelrett skandale, og både innbyggere, næringsliv og politikere fra fylket har lenge vært svært så opprørt over Regjeringens manglende vilje til – eller skal vi si forståelse for – å prioritere en helt nødvendig utbygging av E18 gjennom Aust-Agder. Den svært dårlige standarden på E18 i Agder i dag må også ta skylden for at nettopp den delen av E18 som går gjennom Aust-Agder, har den desidert mest ulykkesbelastede delen av E18-strekket. Kan samferdselsministeren forklare folket der nede på Sørlandet hvorfor ikke Regjeringen er villig til å prioritere sterkere nettopp den delen av E18 som antagelig er det veiprosjektet som vil ha størst kost-nytte- effekt i hele landet i forhold til å investere veimidler? Her snakker vi om en vei som har en trafikkmengde som tilsier at vi bør bygge ut en firefelts motorvei, og så ligger veien der i dag som en kronglete, smal, svingete krøttersti – det er som et skammens monument over mangelfull norsk samferdselspolitikk. Jeg må si at jeg er regelrett forundret over at Regjeringen ennå ikke synes å ha innsett at E18 gjennom Aust-Agder er blant de aller viktigste veistrekningene i hele landet å satse på. Det er helt uholdbart at Regjeringen ikke synes å ville foreslå mer midler til den delen av E18 i årene framover før enda flere liv unødvendig går tapt på grunn av farlige veiforhold, og hele landsdelen kommer i bakleksa på grunn av mangel på en skikkelig kommunikasjonsåre for folk og næringsliv i Agder og også for hele Sørlandet. En hel landsdel lider nå under en katastrofalt dårlig E18, og dersom det som ligger i Nasjonal transportplan, blir stående for E18 i Aust-Agder, er det en regelrett vanskjøtsel, ikke bare av E18 i Agder, men det er en vanskjøtsel av en hel landsdel.
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 1999-12-09:
Et moderne samfunn er helt avhengig av kommunikasjon, enten det er vei, jernbane og fly eller tale, lyd og bilde. Samferdsel er kanskje viktigere jo lenger ut fra et senter en kommer. I Aust-Agder er det ingen stamflyplass, men Kristiansand lufthavn Kjevik er vår flyplass og fungerer stort sett bra, men nødvendige investeringer er utsatt i tid, noe jeg beklager. Jernbanen er i ferd med å bli viktig for reisende fra Aust-Agder til Oslo. De nye krengetogene som nå er satt inn på Sørlandsbanen, har redusert reisetiden og økt komforten. Når antall avganger med krengetoget øker, blir jernbanen en viktig konkurrent til fly og bil. Det som ser ut til å være et problem, er at banelegemet er for svingete, enkelte reisende blir «sjøsyke». Dette begrenser hastigheten. Det må foretas nye og store investeringer, med sammenkobling av Vestfoldbanen/Sørlandsbanen, Eidangertunnelen m.m. Da er jernbanen framtida for Aust-Agder. Det som for store deler av Aust-Agder er den store samferdselssaken, er E18. I en avstand av 10 km fra E18 bor 85 pst. av innbyggerne i Aust-Agder. Det som gjør at det er nødvendig å få motorveistandard på E18, er at da får en skilt motorkjøretøy fra annen trafikk – lokaltrafikk, sykler, sparker, traktorer og barnevogner får sine egne veier. Trailere og gjennomgangstrafikk og de som har hastverk, kan benytte motorveien. Det vil øke trafikksikkerheten, og mange liv blir spart. E18 i Aust-Agder er den mest ulykkesbelastede veistrekning i landet etter folketallet. Aust-Agder fylkeskommune, kommunene og Vegkontoret har innsett realiteten i at med de små veibevilgningene som nå gis over statsbudsjettet, vil det gå 50-60 år før E18 gjennom fylket får motorveistandard. På denne bakgrunn er det nå vedtatt å opprette et bompengeselskap i Aust-Agder. Jeg har vært betenkt i forhold til å ha så tett med veibommer. Det er jo bommer både i Telemark og i Vest-Agder. Men det har dessverre utviklet seg en praksis med at staten binder opp nesten alle sine midler i bompengeprosjekter, slik at de fylkene som ikke har bompengefinansiering, heller ikke får statlige midler. Derfor vil jeg be statsråden, som personlig har vært i Aust-Agder på befaring, så raskt som mulig bringe saken om bompengefinansiering fram for Stortinget. Det arbeides også med et bompengeprosjekt i Setesdal på Rv 9. Her er ikke søknad sendt, men dersom kommune og næringsliv ønsker bomstasjon, tror jeg det ligger innen de rammer som Stortinget tidligere har godkjent. Men prinsippet om bom på viktige riksveier kommer opp til behandling i Norsk transportplan til våren.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 1999-12-09:
Ved slutten av ein debatt som denne er nok dei store linjene, eller skal me seia dei store samferdselsprosjekta, forsvarleg utdjupa. Eg vil difor bruka mine tre minutt til å seia litt om eit mindre prosjekt, men eit prosjekt som likevel spelar ei uvurderleg rolle for sin region. Det gjeld Sunnhordland Lufthavn A/S. Flyplassen vart teken i bruk på 1980-talet, og var resultatet av eit sterkt lokalt engasjement, ikkje minst frå næringslivet, som i vesentleg grad også tok del i finansieringa av flyplassen. Flyrutene til og frå Stord har vore sterkt medverkande til at næringslivet i Sunnhordlandsregionen har kunna hevda seg i elitedivisjonen. Med dei utfordringane som denne regionen no er inne i, ikkje minst som ei følgje av strukturendringane innan leverandørindustrien, har flyplassen og flyrutene fått ei endå viktigare rolle. Gode og raske kommunikasjonar er heilt avgjerande for framtidig industri- og næringsutvikling. Denne flyplassen er nok ein av dei få i sitt slag som greier å visa til driftsoverskot. I 1998 reiste ca. 50 000 passasjerar over Sunnhordland Lufthavn. Eg vonar at det innan kort tid vert ei endeleg avklaring slik at flyplassen får kortbanestatus. Den mest nærliggjande utfordringa nett no er eit nytt terminalbygg. At det er heilt nødvendig, er ei mild og forsiktig formulering. Endå ein gong har regionen teke saka i eigne hender og greidd å fullfinansiera terminalutbygginga med stort lånopptak, kommunalt engasjement og eigenkapital. Likevel ligg det eit statleg ansvar her. Dei såkalla AFIS-tenestene ved lufthamna er staten sitt ansvar. Då bør me iallfall syta for statleg finansiering av den delen av utbygginga som gjeld tårn og utrusting. Dette utgjer litt over 8 mill. kr. Høgre og Framstegspartiet har ein eigen merknad om dette. Framstegspartiet har endå til forslag om at Luftfartsverket skal yta 5,3 mill. kr til prosjektet. Problemet er berre at heller ikkje Framstegspartiet går inn for å tilføra Luftfartsverket meir midlar. Forslaget vert bokstaveleg talt litt luftig, og difor finn eg det altfor lettvint å støtta eit slikt forslag. Gode ønske utan å tilføra friske midlar hjelper ikkje Sunnhordland Lufthavn. Men eg vil gjerne understreka på nytt at det ikkje er meir enn rimeleg, rett og rettferdig at staten v/Luftfartsverket går inn med ein finansieringsdel som iallfall tilsvarar AFIS-tenestene i det nye terminalbygget. Om ikkje før, bør dette finna si løysing i samband med behandlinga av neste års statsbudsjett. Tidsmessig vil dette falla nokolunde saman med at Sunnhordland Lufthavn A/S tek i bruk sitt nye terminalbygg.
Anne Lise Lunde (Kristelig Folkeparti), 1999-12-09:
Vi er kjende med at Stortinget bad om å få utarbeidd ein handlingsplan for rassikring av vegar. Denne planen var lagd fram av Samferdselsdepartementet i august i år. I St.prp. nr. 1 for 1999-2000 blir post 31 Tilskot til rassikring omtala m.a. slik: «Departementet vil prioritere rassikring i de framtidige vegbevilgningene og vil gjennom denne ekstrainnsatsen bidra til at det i de områder av landet der det er mange rasutsatte veger, skal bli tryggere å ferdes, og at både liv og helse kan bli spart. I handlingsplanen er det lagt opp til at den særskilte satsingen på rassikring gjennom post 31 videreføres.» Kristeleg Folkeparti ser det naturleg og nødvendig at denne handlingsplanen for rassikring blir med og dannar grunnlaget for arbeidet med Nasjonal transportplan. Det er med stor undring vi legg merke til at eit stort fleirtal i samferdselskomiteen blir så opptatt av svakheiter ved å ha rassikring som éin budsjettpost, at dei no ber Regjeringa vurdere å innlemme rassikring som ein del av ordinære riksvegmidlar ved behandlinga av Nasjonal transportplan. Kristeleg Folkeparti vil sterkt understreke at rassikringsplanen må bli eit dokument som blir tatt aktivt i bruk av dei instansane som utarbeider framlegg til prioriteringar og legg fram rammer for løyvinga til riksvegane i landet vårt. Kristeleg Folkeparti ser fram til at vi gjennom dei rette vurderingane og dei rette prioriteringane får eit vegnett i Noreg der folk kan ferdast utan redsle for ras, ferdast utan fare for liv og helse på grunn av rasutsette strekningar. Det er viktig at ekstrasatsing når det gjeld rassikring held fram, og det er svært viktig at omtale og framdrift av rassikringsarbeidet blir lagt inn i Nasjonal transportplan.
Bent Hegna (Arbeiderpartiet), 1999-12-09:
Jeg har ikke avgitt stemme.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 1999-12-09:
Det har ikke jeg heller.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-06-04:
På vegne av stortingsrepresentant Harald T. Nesvik og meg selv tillater jeg meg å sette fram forslag om en gjennomgang av erfaringene med HVPU-reformen og en vurdering av behovet for tiltak for enkelte grupper av klienter.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1999-06-04:
Hvis det er slik at Fremskrittspartiet nå er villig til å være med og diskutere pressestøtten og innretningen på den, regner jeg med at vi skal klare å finne hverandre når vi skal følge opp den utredningen som er på gang også. I så fall ville det være en helt ny holdning fra Fremskrittspartiets side. Grunnlaget for pressestøtten er nettopp å prøve å sikre først og fremst et lokalt mangfold, men også et geografisk mangfold. På den måten er pressestøttenivået og innretningen på det i dag tilpasset slik at det blir størst mulig mangfold blant avisene. Det som er situasjonen i dag, er bl.a. at Fremskrittspartiet har vært med på å utforme pressepolitikken de senere årene med ganske dramatiske kutt i pressestøtten. En følge av det er at det nettopp er de små lokalavisene som sliter tungt for de små summene som for dem utgjør veldig mye.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1999-06-04:
Målene er vi enige om. Det har Arbeiderpartiet og sentrumspartiene vært i alle de årene jeg i hvert fall har jobbet med mediepolitikk. Vi har vært litt uenige om virkemidlene for å nå de målene, selv om jeg registrerer at sentrumspartiene på de fleste områdene har kommet etter, etter at de havnet i regjeringskontorene. Jeg synes også det er litt merkelig at representanten beklager pressestøttekuttene, for det framstår faktisk etter hvert som om disse er et resultat av en villet politikk. Når man så begynner å trekke fram de 5 millionene til Finansavisen, kan jeg forsikre representanten fra Kristelig Folkeparti om at vi har laget et regelverk som skulle ta høyde for at Finansavisen ikke skulle få pressestøtte med den triksingen de driver på med. Situasjonen var akkurat den samme i fjor. Jeg håpet at Statens medieforvaltning tok den fighten i fjor. Det gjorde man ikke, man lot den juridiske tvilen som var, komme Finansavisen til gode slik at de fikk pengene, med det resultatet at situasjonen ble enda mer forverret for de øvrige avisene i forhold til det pressestøttekuttet som var gjennomført. Jeg forventer at man i år tar den avklaringen i forhold til Finansavisen, og at Statens medieforvaltning står fast på det som er regelverket, nemlig at den slags triksing som Finansavisen driver med, ikke er akseptabel for å oppnå pressestøtte.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1999-06-04:
Jeg skjønner etter hvert hvorfor Høyre leverer et så sterkt forsvar for statsråden. De har nå fått et gjennomslag for sin mediepolitikk som de aldri før har evnet å få de siste 10-15 årene. Representanten Helleland var inne på at vi går imot de få nyhetene som tross alt lå i redegjørelsen, men jeg synes ikke det er noen nyhet å gå tilbake til det som var status quo. Vi behandlet en eierskapsmelding for få år siden, og da laget vi et regime for eierskap i media. Lovfestingen av den redaksjonelle uavhengigheten og opplysningsplikten var to meget sentrale elementer i den strategien som den gangen ble uttenkt. Når man fortsatt har en intensjon om politisk styring i media, blir det litt merkelig å gå imot nettopp de to elementene. Pressestøtten er slett ikke gammeldags, slik som representanten forsøkte å gi inntrykk av. Tvert imot er det et av de mest treffsikre virkemidlene vi har for å kunne bevare mangfoldet og derigjennom også oppnå pressepolitiske målsettinger. Vi har foretatt mange utredninger om det opp gjennom tidene, senest for et par år siden, som konkluderer med akkurat det samme. Representanten er så inne på spørsmålet om konsesjon som politisk styringsmiddel. Det har alltid vært hovedforskjellen mellom de borgerlige partiene på høyresiden og sentrum og Arbeiderpartiet at vi har ønsket å bruke konsesjonene som et styringsverktøy, bl.a. som et hovedredskap for å sikre at de kommersielle kanalene også bygger på prinsippene bak en allmennkringkasting. Slik har det vært, og slik håper Arbeiderpartiet at det blir også i tiden framover.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1999-06-04:
Det er for så vidt interessant at Fremskrittspartiet i forbindelse med TV 2s konsesjon velger å sette markedet helt til side og bare tildeler konsesjon sånn over bordet i innlegget her, mens man for pressestøtten ikke legger de samme prinsippene til grunn. Det er nettopp markedet som er mye av begrunnelsen for pressestøtten også, der nr. 1-avisene alltid stikker av med annonsene. Vi har forsøkt å kompensere nr. 2-avisene med noe av det markedet ikke klarer, og dermed sikrer vi mangfoldet. Men jeg ser ingen vits i å gå inn i noen politisk polemikk med Fremskrittspartiet om pressestøtten. Det oppfatter jeg som bortkastet tid, selv om signalet om momsfritaket kanskje ikke var så klart igjen. Det er jo en form for pressestøtte det også. Det som derimot overrasket og nærmest sjokkerte meg, var Fremskrittspartiets påstand om at statlige subsidier til pressen er å oppfatte som et demokratisk problem. Mener representanten at pressen i dag lar seg styre av pressestøtten? Er det det inntrykket man har? I så fall: Hvilke aviser er det da som lar seg styre på den måten?
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1999-06-04:
Jeg skal ikke falle for fristelsen til å følge opp pressestøttediskusjonen. Jeg bare registrerer at det sies én ting, mens det skjer noe annet. Derimot merket jeg meg med interesse det engasjementet representanten Lånke hadde på en av de sakene vi i forrige periode brukte aller mest tid på, både i departementet og i Stortinget, nemlig lokalkringkastingen. Der har vi fått på plass et regime for lokal-TV som ser ut til å utvikle seg ganske bra. Nivået er et helt annet enn det var for bare få år siden. Kristelig Folkeparti gikk imot de forbedringene som kom, men fikk heldigvis ikke flertall der. Når det gjaldt radio, fikk de derimot flertall for å unngå å gjøre de forbedringene som var utredet, og som var foreslått. Det er forholdsvis få år siden. Jeg synes det er litt merkelig at det nå kommer nye krav om å ha en full gjennomgang av denne sektoren, når det bare er to-tre år siden vi gjennomførte det sist. Et av det beste virkemidlene vi pr. i dag har for å styrke nærradioen, er muligheten til å kunne drive bingovirksomhet. Jeg har lyst til å utfordre Kristelig Folkeparti på hva man akter å gjøre i den saken. Vi vet at lotteriloven kommer om forholdsvis kort tid. Det vil bli ganske avgjørende for svært mange av lokalradioene våre rundt omkring. Hva vil Kristelig Folkeparti gjøre der?
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1999-06-04:
La meg starte med å si at jeg synes faktisk det har skjedd et løft i Høyres mediepolitikk i inneværende periode, og det må representanten gjerne ta til seg. Blant annet er det ganske fascinerende å høre på når representanten fra Høyre snakker om politisk styring, for det er jo ikke slik at Høyre heller er imot den politiske styringen, men man ønsker, på samme måten som resten av oss andre, å drive en form for målstyring. Så dette kunstige skillet mellom hvem som ønsker politisk styring, og hvem som ikke ønsker politisk styring, går nok ikke mellom Høyre og de øvrige partiene på Stortinget. Det er nok til høyre for Høyre man må se i så måte. Det som er interessant med Høyre, er at de hver gang de diskuterer pressestøtten, lister opp to av de tre hovedvirkemidlene vi har i pressestøttepolitikken, nemlig pressestøtten og statsannonsene. Man unnlater gang på gang på gang, i denne perioden som i forrige periode, å si et eneste ord om momsfritaket som kanskje er en enda mer urettferdig ordning enn de to øvrige ordningene våre. Så jeg har lyst til å utfordre representanten litt på det, hvorfor Høyre aldri snakker om momsfritaket, både fritaket for inngående og fritaket for utgående moms. Representanten var inne på at markedet vil gjøre mange flere valg i framtiden i forhold til hva politikerne vil gjøre. La meg utfordre Høyre på hvordan man ønsker å legge opp en strategi for å ivareta norsk språk og kultur i den sammenhengen, for det er to vesentlige momenter i Høyres kulturpolitikk for øvrig. Jeg regner med at man også er opptatt av det når det gjelder mediepolitikken. Så kunne det vært interessant å drøfte litt mer hvordan vi skal utforme standardene innenfor digitalisering – om det skal være åpne løsninger eller om vi skal la markedet styre og dermed få lukkede løsninger. Er Høyre villig til å være med og styre, slik at vi får mest mulig åpne løsninger på det området?
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1999-06-04:
Jeg tror nok at vi etter hvert i fellesskap skal klare å utvikle en debattform og en redegjørelse som for så vidt blir slagkraftig. Dette er første gangen. Jeg tror vi neste gang vil oppleve at det blir en litt annen vinkling og debatt rundt dette. En lovfesting av redaktørplakaten og presseetisk arbeid, som statsråden koblet sammen, synes jeg for så vidt er unaturlig å sammenlikne. Det er først og fremst eierskapet vi har et ønske om å regulere gjennom lovfesting av redaktørplakaten, slik at vi hindrer misbruk av eierskap; det er ikke et ønske om å regulere journalistenes etikk. Jeg var så vidt innom innholdsproduksjon i mitt innlegg, og behovet for å inkludere filmpolitikken sterkere i den mediepolitiske debatten. Det skjer en positiv utvikling av norsk film både hjemme og ute. Derfor er det behov for en gjennomgang for å se om vi kan bidra til å styrke den utviklingen ytterligere. Jeg er kjent med at det er laget en konsulentrapport, som etter min oppfatning i liten grad synes å være et verktøy som kan hjelpe oss med å styrke denne utviklingen. Derfor er jeg bekymret for at dette skal følges opp med forhandlinger i budsjettsammenheng uten at vi får lov til å se nærmere på hva vi egentlig ønsker med filmpolitikken. Det brukes etter hvert ganske store ressurser på norsk film. Arbeiderpartiet mener det er viktig å få en mer grundig behandling av dette feltet. Derfor har vi et ønske om at det nå etter hvert skal lages en egen stortingsmelding om norsk filmpolitikk, der målet må være å gi utviklingsmuligheter for film, både kulturpolitisk og som eksportnæring. Det skjer veldig mye spennende på dette området som det er vår oppgave å stimulere videre. Både Danmark og Sverige har gjort dette, og det er et behov for at vi også gjør den jobben. Det kinotilbudet som vi i dag har til våre innbyggere, vil være en naturlig del av denne diskusjonen. Hvordan har statsråden tenkt seg å følge opp vårt ønske om en filmmelding i den nærmeste framtid?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-06-04:
Representanten Jon Olav Alstad snakket varmt om pressestøtten. De aviser som mottok pressestøtte i 1998, hadde et underskudd på ca. 155 mill. kr. Synes representanten Alstad det er riktig at de fem største mottakerne forsyner seg med ca. halvparten av den totale pressestøtten framfor de små distriktsavisene som har mindre muligheter til å få store reklame- og annonseinntekter, og som i tillegg har vanskeligere for å være med på den raske utviklingen som skjer i landet? I tillegg har vi også en flyttestrøm som gagner de store sentrumsavisene.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-06-04:
Fremskrittspartiet ønsker seg frihet og uavhengighet både for pressen og for dem som ellers bidrar med nyheter. Vi mener at markedet skal regulere dette. Markedet vil innrette seg etter hva seerne ønsker å kjøpe og betale for for å få nyheter og ellers annen underholdning. Fremskrittspartiet er av den oppfatning at å subsidiere enkelte framfor andre, er forskjellsbehandling, og at de som vil få denne subsidieringen, kanskje vil ha et ekstra godt øye til dem som gir denne form for støtte. På den måten mener Fremskrittspartiet at en slik subsidiering i form av pressestøtte vil påvirke noe av det som skrives.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-06-04:
Representanten hadde i sin replikk en innledning som gikk på at Fremskrittspartiet ønsker seg et forholdsvis fritt marked på dette området, og det er helt riktig. Når det gjelder konsesjonen, har ikke Fremskrittspartiet synspunkter mot at den utlyses. De som ønsker å søke, kan gjøre det. Det vil vi støtte.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-06-04:
NRK har hatt en monopolsituasjon gjennom mange år. Heldigvis har det skjedd store forandringer i den siste tiden. Dette har kanskje også Fremskrittspartiet vært med og bidratt til. Jeg tror det er stor glede ute blant det norske folk over at de har mer enn én TV-kanal å se på og mer enn én radiokanal å høre på. Jeg tror dette skaper en viss konkurranse om å ha så gode programmer som mulig, slik at man også får størst mulig lytterantall og størst mulig seerantall. En slik konkurranse vil selvfølgelig igjen bidra til at programkvaliteten blir bedret. Når det gjelder NRK, kan vi gjerne ha NRK, men den må konkurrere på like vilkår med alle andre som ønsker å være med. Dermed er det markedet og etterspørselen i markedet som vil bestemme utviklingen for NRK. Lisensen skal bort. NRK må omorganiseres og innrette seg etter de forhold som andre må. Når det gjelder allmennkringkastere, kan vi konkretisere litt og gå på lokalradio, lokal-TV og slike ting: Fremskrittspartiet vil selvfølgelig støtte utviklingen, og vi har også vært en pådriver der. Vi mener at det skal være et fritt marked, slik at de som ønsker det, skal få lov til å bruke dette, og de som har noe å tilby, skal også få lov til å tilby.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-06-04:
Representanten Valle har lagt fram tre forslag. Forslag nr. 3 lyder: «Stortinget ber Regjeringa lovfeste redaksjonell uavhengighet.» Også Fremskrittspartiet synes at uavhengighet er viktig. Vi er enig med representanten Valle i det. Men spørsmålet er: Hvordan skal dette ordnes og vurderes? Det blir vel snakk om en del skjønn her. Fremskrittspartiet tror dette blir umulig, og vi vil av den grunn stemme mot forslaget. Men det ville være interessant å få høre hvordan representanten fra SV tror hun vil kunne kontrollere dette og eventuelt dømme etter en slik lov, og hvordan den redaktøren som forbryter seg, skal forholde seg til den. Jeg synes det virker litt uklart. I og med at representanten bare hadde fem minutter til sitt innlegg, lar jeg henne få anledning til å utdype dette nærmere.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-06-04:
Det kan virke som om statsråden liker å detaljstyre både de seere og de lyttere vi har i Norge. Jeg tenker da f.eks. på vilkårene for å få konsesjon og hva som skal ligge i det. Er det så viktig for statsråden at en TV-kanal, som f.eks. TV 2, sender et nøyaktig bestemt antall timer med f.eks. samiske program, barneprogram, kulturprogram, etc., etc.? Er det ikke viktigere at de som ønsker å selge sine program, får mulighet til å innrette seg, istedenfor denne nitide detaljstyringen? Og tror ik ke statsråden at hennes ønske om detaljstyring vil kunne medvirke til at vi får en dårligere kvalitet på de programmer man er lovpålagt å skape, enn om man skaper dem av fri vilje? Fremskrittspartiet mener i hvert fall at dette er feil vei å gå.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 1999-06-04:
Representanten Alstad startet sitt innlegg med å ta opp de mediepolitiske målsettingene. Så vidt jeg registrerte, er ikke Alstad og kulturministeren så veldig uenige om de kulturpolitiske målsettingene og heller ikke om de mediepolitiske målsettingene, heller ikke Alstad og undertegnede. Jeg er glad for Alstads sterke engasjement nettopp for å styrke mangfoldet innenfor mediene. Jeg tror egentlig ikke at den store uenigheten hersker i det hele tatt i Stortinget. – Alstad er en av Stortingets mest engasjerte mediepolitikere. Nå er pressestøtten og kuttet i pressestøtten blitt et gjennomgangstema i mye av Alstads engasjement, og flere av oss beklager vel at vi har måttet gå til en beskjæring av produksjonsstøtten til avisene. Imidlertid har jeg også registrert at representanten Alstad nå ønsker å fylle opp igjen det kuttet som ble foretatt sist. I den forbindelse har jeg lyst til å stille ham et spørsmål ut fra en artikkel i Dagens Næringsliv i dag som viser at Trygve Hegnar tar ut 5 mill. kr av Finansavisen for å komme i betraktning når det gjelder produksjonsstøtte. Ser Alstad med bekymring på nettopp en slik ordning? Han var innom innretningen i sin forrige svarreplikk til Bredvold, og sa seg fornøyd med den. Med tanke på dette oppslaget må jeg spørre: Hvordan kan han forsvare den innretningen og den modellen som pressestøtten i dag er sydd sammen etter?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 1999-06-04:
Fremskrittspartiet er vanligvis opptatt av markedets frihet, også i mediepolitikken, og ikke minst, har jeg forstått, også når det gjelder mangfold og mulighet til å ytre seg. Kulturministeren var innom et punkt i sin redegjørelse som handler om å utlyse en ledig frekvens på langbølgebåndet. Det er få av oss som har hørt om det på lange tider, for det er noe som kanskje oppleves å høre fortiden til. Men faktum er at det har kommet ny interesse for disse AM-frekvensene, ikke minst Amerika og også andre land har rettet oppmerksomheten mot dem, og det er utviklet en ny teknologi som vil kunne utnytte dette, og det er interesse for å søke om konsesjon. Jeg har bare lyst til å spørre representanten Bredvold om han også er enig i at departementet og Regjeringen nå lyser ut denne frekvensen, slik at de som er interessert, kan søke om å få lov til å bruke den.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 1999-06-04:
Representanten Fossum tar opp to ting. Det ene er Arbeiderpartiets forslag i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Nå er det ikke vår komite som behandler det reviderte budsjettet, og det reviderte budsjettet er heller ingen ny budsjettbehandling, så slik sett har vel ikke vi så stor anledning til å gå inn og gjøre noe på det nåværende tidspunkt. Jeg har registrert Arbeiderpartiets utspill og notert det med interesse, men så langt er det vel ikke kommet noe særlig fart i budsjettbehandlingen, slik at det er vanskelig å forskuttere noe med tanke på det her. Når det gjelder lokalkringkastingen, som Grethe G. Fossum er opptatt av, noterer jeg med interesse at representanten Fossum nevner dette med direkte økonomisk støtte til lokalkringkasting. Jeg er kjent med at en del lokalkringkastingsorganisasjoner har ønsket at man skal utvide pressestøtten til også å omfatte en såkalt mediestøtte. Jeg har uttalt meg litt skeptisk til det, for selv om vi kunne ønske at man kunne bevilge direkte til disse organisasjonene, tror jeg det ikke minst av taktiske grunner kan komme til å undergrave selve pressestøtteordningen. Derfor er jeg kritisk til det, og jeg har registrert at kulturministeren sier at det ikke er aktuelt med nye økonomiske virkemidler. Jeg er for så vidt enig i det. Og det var ikke det jeg sa i mitt innlegg. Det jeg pekte på, var mulighetene for å foreta en gjennomgang av de totale rammevilkårene. De omfatter langt mer enn en direkte støtte, og jeg tror at når vi gjennomgår avisenes rammevilkår nå, er det også viktig at vi ser på lokalkringkastingens situasjon i lys av den nye utviklingen innenfor media, ikke minst overgangen til digitalisering og mulighetene for kanskje en integrasjon av de lokale mediene i riksdekkende kanaler.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 1999-06-04:
Først til pressestøtteutvalget – som jeg delvis svarte på i min svarreplikk til representanten Fossum. Det jeg mener med et bredt perspektiv, går først og fremst på avisenes situasjon, og den situasjonen at vi nå nesten ikke ser noen grense mellom det skrevne ord og billedmedienes fremstillingsmåte. Journalister går snart med videokameraer – noen har begynt med det, og det viser at vi er inne i en ny tid. Samtidig må vi også trekke inn de andre mediene i dette perspektivet. Det betyr ikke at jeg dermed sier at vi verken skal gi pressestøtte eller mediestøtte til internettavis eller lokalradio og -tv. Det får vi vente med å diskutere nærmere til vi får utvalgets konklusjon. Når det gjelder kuttet i pressestøtten satt opp mot kulturbevilgninger, er det for det første en håpløs problematisering å sette de to tingene opp mot hverandre, for begge deler anses veldig nødvendige og viktige. Men i en budsjettsituasjon må man av og til gjøre slike valg, og jeg støtter kulturministeren helhjertet i de uttalelser hun har kommet med i den sammenhengen. Dette var en nødvendighet på det daværende tidspunkt. Jeg tror at både kulturministeren og jeg kan understreke at vi ønsker å styrke avisenes rammevilkår og ikke minst deres økonomiske grunnlag videre – om nødvendig med økonomisk overføring i en størrelsesorden på nivå med det vi har i dag. Om det er andre virkemidler som kan tas i bruk, må selvfølgelig det også vurderes. Når representanten Helleland antyder at dette skal gå til avishusene, må jeg få si at det ikke er vår intensjon. Denne støtten skal i første rekke komme de dårligst stilte lokalavisene, de meningsbærende riksdekkende avisene og nr. 2-avisene, som skal prøve å skape konkurranse rundt omkring i norske regioner, til gode. Det er det første. Og i den grad den også kommer til rike avishus, er vi interessert i å forsøke å kontrollere og regulere det.