Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-10-12:
Interpellanten Dåvøy tar opp et svært viktig tema. La meg starte med å si at jeg er glad for det engasjementet som denne representanten og man generelt i Stortinget viser overfor rusmiddelavhengige og deres situasjon. Regjeringen har som overordnet mål å redusere de negative konsekvensene som rusmiddelbruk har for enkeltpersoner og samfunnet. Alkohol- og narkotikapolitikken favner både befolkningsrettede, grupperettede og individrettede forebyggende tiltak, i tillegg til behandling og rehabilitering av personer med problematisk rusmiddelbruk og rusavhengighet. Gjennom en restriktiv rusmiddelpolitikk, et omfattende forebyggende arbeid, særlig overfor unge, har vi god grunn til å hevde at omfanget av rusproblemer i vårt land er lavere enn det ville vært uten disse tiltakene. Samtidig vet vi at en rekke mennesker utvikler alvorlige rusmiddelproblemer. Dette har ulike årsaker, men problemene er, som også interpellanten sa, ofte sammensatte og gjerne utviklet tidlig i livet. Omfanget av negative sosiale og helsemessige konsekvenser, herunder sykdom og ulykker, øker når forbruket av rusmidler øker. Derfor er det et mål å bidra til at færre bruker rusmidler. Rusmiddelpolitikk handler om å kunne operere med flere mål samtidig. Det er viktig å se den enkeltes situasjon og de bakenforliggende problemene. Forutsetningen er at målene og tiltakene ikke står i motsetning til, men utfyller hverandre. Det er også nødvendig med et kortsiktig og et langsiktig perspektiv. Dette fremhever nødvendigheten av en praktisk og realistisk tilnærming i møtet med rusavhengige fremfor å møte dem med ideelle krav og mål som for mange kan synes helt uoppnåelige. Det viktige er at vi setter realistiske mål for den enkelte, at alle som trenger det og ønsker det, får hjelp, og at rusfrihet vil kunne være et langsiktig mål for de aller fleste. Skadereduserende tiltak vil kunne signalisere samfunnets respekt for brukeren og hans eller hennes ulike helsemessige problemer. Dette kan igjen virke positivt for brukerens motivasjon til å gjøre noe med selve rusmiddelbruket eller avhengigheten. Den rusavhengige må tilbys hjelp, uten at rusfrihet er en betingelse for å få hjelpen. I behandling av mennesker må vi derfor tenke som gamle Hippokrates: Noen ganger lege, ofte lindre og alltid trøste. I dag er skadereduserende tiltak en selvfølgelig og integrert del av tiltaksapparatet for mennesker med rusmiddelproblemer. Tanken er at man skal begrense de tilleggsskadene som rusmisbruk medfører for den enkelte bruker, for folkehelsen og for det generelle sykdomsbildet. Det er viktig å sørge for at skadereduserende tiltak er godt og effektivt integrert med andre tilbud. Helsedirektoratet har for kort tid siden presentert en eksempelsamling som på en god måte viser innholdet i såkalte lavterskel helsetiltak. Det umiddelbare målet er bedre helse og et mer verdig liv, herunder også å hindre overdoser. Slike tiltak vet vi kan være et viktig bindeledd til andre hjelpetiltak. Slik sett er ikke skadereduksjon uttrykk for resignasjon, men en realistisk tilnærming til personer i en svært sårbar situasjon. Jeg har stor respekt for den innsatsen som daglig ytes av kompetent personell i rusomsorgen stilt overfor disse utfordrende oppgavene. Interpellanten Dåvøy etterlyser tiltak som fremmer rusfrihet. Med utgangspunkt i pasientens og brukerens ståsted vil rusfrihet for de aller fleste være det ideelle og langsiktige målet. Jeg mener både de kommunale tjenestene og spesialisthelsetjenesten legger dette til grunn for sitt arbeid. Målet med folkehelsearbeidet er flere leveår med god helse for den enkelte og reduserte sosiale helseforskjeller i befolkningen. De systematiske forskjellene i helse skyldes en uheldig fordeling av ressurser i samfunnet. Derfor er det regjeringens mål å utjevne sosiale forskjeller og legge til rette for et mer inkluderende samfunn. Kommunene har et omfattende ansvar for personer med rusmiddelavhengighet. Tjenestene kan omfatte råd og veiledning, lavterskel helsetiltak, bolig, oppfølging i bolig, oppsøkende arbeid, sosial- og arbeidsrettet rehabilitering og arbeid med individuell plan. Tjenestene ytes både før, under og etter opphold i spesialisthelsetjenesten eller fengsel. Når det gjelder tverrfaglig spesialisert rusbehandling, vil jeg slå fast at vi i dag har et bredt og mangfoldig behandlingstilbud bestående av en rekke polikliniske tilbud, døgntilbud i tillegg til tilbud der også legemidler inngår i behandlingen. Samtidig må vi erkjenne at ventetiden på behandling fortsatt er for lang. Mange rusmiddelavhengige opplever ikke et godt nok sammenhengende pasientforløp. Vi må i større grad samordne tjenestene og tilpasse dem til rusavhengiges sammensatte behov. Dette er forhold jeg i årets oppdragsdokument har bedt de regionale helseforetakene om å sørge for å rette opp. Hovedvekten er psykososiale behandlingstiltak der legemidler har liten plass i behandlingen av selve ruslidelsen. Selv i LAR er rehabiliteringsdelen svært viktig – legemidlet brukes som en assisterende del i et helhetlig tilbud. Legemidler kan også være aktuelt for enkelte i abstinensfasen, der det har vist seg at bruk av legemidler bidrar til at flere klarer å gjennomføre avrusningen. LAR er ett av flere mulige behandlingstilbud for personer med heroinavhengighet, men utgjør ressursmessig en relativt liten del av den samlede innsatsen i tverrfaglig spesialisert behandling. Totalt ble 23 100 personer henvist til tverrfaglig spesialisert behandling i 2009, og i samme periode ble 475 inkludert i LAR. Målsettingen med LAR er å hjelpe mennesker som er avhengig av heroin, til å få økt livskvalitet og gi hjelp til den enkelte til endring av sin livssituasjon på en best mulig måte. Formålet er også å redusere skadene av avhengigheten og faren for overdoser. Avslutningsvis vil jeg vise til at bevilgningene til rusfeltet er blitt styrket med 1 mrd. kr sammenlignet med nivået da denne regjeringen tiltrådte i 2005. Vi har også sørget for en generell aktivitetsvekst i de regionale helseforetakene og en vekst i kommuneøkonomien. Jeg er glad for at det er tverrpolitisk enighet om at vi fortsatt skal satse på rusfeltet i årene fremover. Regjeringens opptrappingsplan for rusfeltet skal gjelde ut 2010. For å fortsette styrking og utvikling av tjenestene har regjeringen besluttet å utvide opptrappingsplanen med to år. Dette er i tråd med regjeringsplattformen hvor det heter at regjeringen vil bruke de neste årene til systematisk å bygge opp kapasitet og kompetanse innen forebygging, holdningsarbeid, behandling, rehabilitering og ettervern. Stoltenberg-utvalget leverte sin rapport i juni. Forslagene omfatter tiltak innen forebygging og behandling. Utvalget ble som kjent også bedt om å vurdere om heroinassistert behandling bør inngå i behandlingstilbudet og er delt i sin innstilling når det gjelder akkurat dette spørsmålet. Regjeringen har ikke tatt stilling til forslagene. For å sikre en bred dialog med brukere, pårørende, fagfelt og kommunene før saken legges frem for Stortinget, er rapporten sendt ut på offentlig høring i samråd med Justis- og politidepartementet, med høringsfrist på nyåret. For å sikre en grundig gjennomgang av Stoltenberg-utvalgets rapport og opptrappingsplanen for rusfeltet har regjeringen besluttet å fremlegge en egen stortingsmelding om rusmiddelpolitikken i løpet av 2011. Oppfølgingen av høringen vil inngå som en del av forberedelsene til stortingsmeldingen. Regjeringen ønsker med dette en helhetlig gjennomgang av rusfeltet og inviterer berørte parter til å delta aktivt i høringen og i arbeidet med ny stortingsmelding.