trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Morten Lund (Senterpartiet), 2002-04-17:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Deler av fylkesvegnettet i Sør-Trøndelag er i så dårlig stand at teleløsningen forårsaker full stopp i trafikken. Dette er et resultat av for lite penger til utbedringer og vedlikehold over lengre tid. Vegsjefen påpeker at det trengs mer penger i inneværende år for at situasjonen skal bli bedre neste år. Folk som rammes, bryr seg ikke om hvem som «har skylda», men ser at det ikke finnes penger hos andre enn staten. Vil statsråden bidra til at det bevilges mer til fylkesvegene i år?»
Morten Lund (Senterpartiet), 2002-04-17:
Jeg takker for svaret. Jeg hadde håpet at det ble sagt at det vil komme mer penger, eller i det minste at statsråden sa at hun bryr seg om at veiene er dårlige, at folk er sinte og fortvilte fordi skolebussen ikke kommer fram, at posten ikke kommer fram, og at til og med legen og ambulansen blir stoppet. Folk som rammes av dette, sier at det er dårligere veier nå enn før krigen, og det er klart at det er en skandale. Det er totalt uakseptabelt. De som rammes, sier også at de da heller synes at noen av motorveiene får vente. Jeg har hørt at én kilometer motorvei koster 20 mill. kr å bygge, og det går an å utbedre 10 mil fylkesvei til fullgod standard for en slik sum. Så det er ikke så rart om folk tenker slik. Jeg vil gjerne høre med statsråden om departementet har en oversikt over hva det koster å få fylkesveiene opp til god nok standard, for det er ingen tvil om at det er flere steder enn i Sør-Trøndelag man har denne håpløse situasjonen.
Morten Lund (Senterpartiet), 2002-04-17:
Det var godt å høre, for vi snakker om en nasjonal skandale her. Og det blir verre på disse veiene neste år hvis man ikke i inneværende år kan sørge for utbedringer. Årsaken til at dette ikke er prioritert høyere i Sør-Trøndelag, er at man har hatt for lite penger. Man har vært nødt til å prioritere helse framfor veier de siste årene. Det har vært et økonomisk strupetak fra statens side både på kommuner og fylkeskommuner, og det er en faktisk situasjon. Staten er søkkrik, og alle sammen ser det, men det er altså samfunnet som taper på at veier stenges. Vi har også andre tap, bl.a. det at vi politikere utsettes for politikerforakt fordi vi ikke gjør noe med slike ting. Det er to måter denne situasjonen for Sør-Trøndelag nå kan forbedres på. Det første er direkte bevilgninger i revidert nasjonalbudsjett. Det andre er at man får beskjed i revidert nasjonalbudsjett om at gjelden som har å gjøre med sykehusdrift for siste år, det underskuddet man har, blir dekket av staten. Kan statsråden si om det ligger an til at noe av dette kommer til å skje, eller skal gjørmehavet blir enda dypere neste år?
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-04-17:
Fylkesveger inngår som en del av rammetilskuddet til fylkeskommunene. Det er fylkeskommunenes ansvar å bevilge midler til drift og vedlikehold av fylkesvegnettet ved å foreta de nødvendige prioriteringer innenfor egne budsjett. Den tidligere post 60 på Samferdselsdepartementets budsjett, Tilskudd til fylkesvegformål, er fra og med 2001 innlemmet i rammetilskuddet. Det er etter dette ikke øremerkede midler til fylkesveger over Samferdselsdepartementets budsjett. Når Stortinget har sluttet seg til at øremerkede midler til fylkesveger overføres til inntektssystemet, sammen med andre øremerkede midler på statsbudsjettet, viser det at Stortinget er opptatt av lokalt ansvar på viktige samfunnsområder. Det er et prinsipielt syn jeg vet Senterpartiet deler. I 2001 brukte Sør-Trøndelag 104 mill. kr til drift og vedlikehold av fylkesveger, som utgjør 7,6 pst. av hva hele landet bruker på dette området. Til sammenligning har Sør-Trøndelag 1 752 km fylkesveg, som utgjør 6,4 pst. av landets samlede fylkesveger. Dersom man i Sør-Trøndelag mener at fylkesvegnettet har en dårlig standard i forhold til landet for øvrig, er det mulig for fylket å prioritere fylkesvegene høyere i forbindelse med de årlige budsjettene. Statens vegvesen gjennomgår for tiden en omfattende omorganisering. Samtidig forberedes konkurranseutsetting av Vegvesenets produksjonsoppgaver. Formålet med begge disse reformene er å frigjøre ressurser til investeringer, drift og vedlikehold av vegene våre. Dette vil også komme fylkesvegnettet til gode. Jeg vil også nevne at Regjeringen tar sikte på å legge fram for Stortinget en prinsipiell gjennomgang av todeling av vegnettet.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-04-17:
Selvfølgelig bryr jeg meg om dette. Samferdsel er mitt område, og transportstandard er et viktig område for meg. Men samtidig vil jeg understreke det jeg sa i mitt svar innledningsvis, at når det gjelder fylkesveger, inngår det i rammene til fylkeskommunen. Og nettopp på dette området har vi ikke lagt vekt på å gå inn med øremerking i stor grad fordi det rokkerer ved de selvrådemulighetene som man har i fylkeskommunen når det gjelder å prioritere bruken av pengene. Jeg vet imidlertid også at det er fylkeskommuner som står overfor store økonomiske utfordringer, og det er perspektiv som vi må ta innover oss i en videre debatt knyttet til mye mer enn fylkesvegnettet. Men jeg kan forsikre om at jeg er opptatt av hvordan vegene i Norge er og fungerer, uansett om de er statlige eller fylkeskommunale.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-04-17:
Nettopp det poenget som ble tatt opp her til slutt, at helse er prioritert foran veg, og at det er ønske om å sanere gjeld knyttet til helsesektoren, viser at det er behov for å se disse spørsmålene i sammenheng knyttet til økonomien til fylkeskommunen. Jeg vil påpeke at det er en bred debatt, og det er en stor debatt. Den er vi gjerne med på, men det er fortsatt slik – og det vil jeg tro at også Senterpartiet er enig i – at pr. i dag bør den frihetsgraden som ligger i å prioritere pengebruken enten til fylkesveier eller til andre områder, opprettholdes. Det er det vi har å forholde oss til i dag.
Karl-Anton Swensen (Kystpartiet), 2002-04-17:
Jeg har følgende spørsmål til ministeren: «Talsmenn for ESA har flere ganger antydet at den norske ordningen med differensiert arbeidsgiveravgift strider mot konkurransereglene i EU og EØS. Har Regjeringen noen strategi for hvordan man vil møte en situasjon der ESA krever at arbeidsgiveravgiften skal være tilnærmet lik i alle norske fylker?»
Karl-Anton Swensen (Kystpartiet), 2002-04-17:
Jeg vil først takke for svaret. Jeg deler de bekymringene som ligger i dette med ESA-domstolen, og jeg er enig i at differensiert arbeidsgiveravgift er viktig som distriktspolitisk virkemiddel. Men jeg mener at hvis vi ikke gjør noe konkret for å forebygge at ESA kjører en sak imot oss, øker muligheten for at saken presses fortere fram. Hvis vi derimot gjennom en offentlig debatt og konkrete tiltak gjør en ESA-sak mindre aktuell, vil vi i praksis kunne avverge den ulykke det vil være at vi tvinges til å heve arbeidsgiveravgiften i distriktene radikalt. Er Regjeringen villig til å vurdere en slik framgangsmåte for å hindre en ESA-sak mot oss?
Karl-Anton Swensen (Kystpartiet), 2002-04-17:
Jeg takker for svaret. Vi har en del av den samme problemstillingen i Sverige når det gjelder differensiert arbeidsgiveravgift. Nå er jeg ikke helt kjent med hvordan utviklingen går der. Hvis man skulle gå over til en ren transportstøtteordning, hvis man ikke fikk lov til å fortsette med differensiert arbeidsgiveravgift, vil ikke det være en tilstrekkelig kompensasjon for en eventuell differensiert arbeidsgiveravgift. Det må jo føles som en direkte utmattingstaktikk å måtte forhandle med ESA hvert budsjettår vedrørende arbeidsgiveravgiften for å få godkjenning for det. Fra Kystpartiets side mener vi at det ville være mye bedre å utarbeide en alternativ norsk strategi som på sikt vil løse konflikten med ESA. Da er mitt spørsmål: Er Regjeringen på dette grunnlaget villig til å vurdere en gradvis nedtrapping av arbeidsgiveravgiften? Har man vurdert den problemstillingen?
Erna Solberg (Høyre), 2002-04-17:
Jeg er enig i at vi generelt sett skal ha åpne debatter i Norge om hvordan regelverket utformes. Det som er Regjeringens strategi, er å påvirke det felles regelverket vi har innenfor EØS-systemet, altså det som godkjennes som statsstøtte. En av de tingene som er et problem for oss i dag, er at i det regelverket som eksisterer, er det varetransport som er omfattet av transportregelverket. Vi mener at man også burde ha tjenester inne som begrunnelse for å ha transportstønad. Det jobber vi i forhold til i vår dialog gjennom ESA med andre parter i EØS-systemet. Så er det slik at vi også vurderer hvilke eventuelle alternative målrettede virkemidler vi kunne hatt hvis vi ikke kan opprettholde et godt og treffsikkert differensiert arbeidsgiveravgiftssystem. Jeg er ikke så sikker på om en sterk debatt i Norge er det viktigste virkemidlet. Det viktigste virkemidlet er å forsøke å komme på innsiden av regelverksutformingen av statsstøttesystemet innenfor EØS. Jeg har lyst til å minne om at det skjer store endringer i EU for øyeblikket, hvor bl.a. utvidelsen østover kommer til å skape en mer dynamisk debatt også om disse tingene.
Erna Solberg (Høyre), 2002-04-17:
Utgangspunktet for Regjeringen er at det systemet vi har med differensiert arbeidsgiveravgift, er godkjent ut 2003. Så får vi revisjonen i 2004. Samtidig pågår det som på EU-språk heter «midterm review» av statsstøttesystemet generelt sett i EU, altså hvilke regler som ligger til grunn for transportstøtteordningene, som også gjelder regelverket vi må forholde oss til. Det på ensidig grunnlag å avvikle den differensierte arbeidsgiveravgiften uten at det var et ytre press, ville etter min mening ikke være riktig, fordi vi mener at dette er det mest målrettede virkemidlet. Men vi har jo en parallell utredning som har pågått, hvor bl.a. et ekspertutvalg har gått gjennom alternativer. Det har påpekt at det er mulig å ha differensiert moms, det er mulig å ha mer geografisk differensierte skatteregler i Norge, som kunne gitt noe av det samme. Det ligger lenger bort fra statsstøtteregelverket. Dette vil måtte avklares i forhold til EUs krav om å ta dette opp som et statsstøttespørsmål. Men vi holder på mange måter alle mulighetene åpne i det arbeidet videre, for det vi egentlig ønsker, er å opprettholde den differensierte arbeidsgiveravgiften.
Erna Solberg (Høyre), 2002-04-17:
Som oppfølging av St.meld. nr. 15 for 2000–2001, Nasjonale minoritetar i Noreg – Om statleg politikk overfor jødar, kvener, rom, romanifolket og skogfinnar, og av Innst. S. nr. 145 for 2000–2001, fra kommunalkomiteen arbeider Kommunal- og regionaldepartementet med en samlet tiltaksplan. Dette arbeidet, som koordineres i det interdepartementale samarbeidsutvalget for nasjonale minoriteter, omfatter også en vurdering av det som representanten Østberg etterspør. Det er ingen tvil om at det er begått alvorlige overgrep mot enkeltindivider i det arbeidet det offentlige Norge har drevet eller finansielt støttet, overfor rom/romanifolkene. Tidligere statsråd Sylvia Brustad benyttet anledningen St.meld. nr. 15 gav, til å gi en offisiell unnskyldning til disse folkegruppene for den belastningen de var blitt utsatt for. Også tidligere statsråd Ragnhild Queseth Haarstad gav en offisiell unnskyldning for disse forholdene. Erstatning for tvangssterilisering er en sak som er av stor betydning for de personene det gjelder, og Regjeringen er opptatt av å få til en avklaring. Jeg vil derfor ta initiativ til å gi dette spørsmålet en egen behandling, i samarbeid med de berørte departementene, slik at vi raskt kan få utredet om det skal etableres en egen ordning, og hvordan den i så fall skal utformes.
Erna Solberg (Høyre), 2002-04-17:
Å få etablert en slik ordning vil selvfølgelig medføre at Stortinget må fatte et vedtak om reglene og bevilge penger til det. Så det kan ikke bare være en del av en egen tiltaksplan, det må i så fall også komme inn i budsjettet eller på annen måte komme tilbake til Stortinget. Tiltaksplanen som sådan er en videreføring av det som allerede har fått tilsagn i forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 15 for 2000-2001, og skal i så måte ikke være gjenstand for en ny stortingsbehandling. Jeg tør ikke si noe for øyeblikket om tidsrammen for å kunne få fram en egen ordning. Det vil avhenge av hvor lang tid det tar å utrede den, eventuell mulighet for å finansiere den og hvilke avgrensninger man ser i forhold til andre problemstillinger. Men jeg er helt enig med representanten Østberg i at dagens logikk bak erstatningsordningene ellers – nemlig at hvis politikken for den folkegruppen var akseptabel på det tidspunktet, gir det ikke grunnlag for å få særskilt, individuell erstatning – gjør at man med dagens tiltak ikke når den gruppen det her er snakk om.
Erna Solberg (Høyre), 2002-04-17:
I tilknytning til St.meld. nr. 15 var det tiltaket som den gangen ble satt iverk for å bøte på bl.a. disse overgrepene, en bedre historisk forvaltning av tradisjonene til rom/romanifolket i Norge, bl.a. gjennom Glomdalsmuseet – det å ta vare på egenarten i kulturen og sørge for en dokumentasjon av dette for framtiden. I St.meld. nr. 15 var det ikke lagt opp til å legge inn noen slike særskilte erstatningsordninger eller en egen granskning. I utgangspunktet tror jeg vi vet mye om de overgrepene som har skjedd – det finnes mye forskning og dokumentasjon – og jeg tror det vil være en forsinkelse i prosessen å skulle gå via en granskning før man eventuelt fikk utredet en erstatningsordning. Sverige har etablert en erstatningsordning. Det som var utgangspunktet i stortingsvedtaket i fjor, var at man skulle gå inn og se på den svenske ordningen, og eventuelt lage en utredning om man skulle gjennomføre en slik ordning i Norge.
Erna Solberg (Høyre), 2002-04-17:
Stortingets vedtak i 1999 om opprettelse av Regionfelt Østlandet, jf. St.meld. nr. 11 for 1998-99, Regionalt skyte- og øvingsfelt for Forsvarets avdelinger på Østlandet – Regionfelt Østlandet, var basert på innføringen av et manøverorientert operasjonskonsept. Til grunn for meldingen lå Forsvarets behov samt en omfattende konsekvensutredning hvor konsekvenser for natur, miljø og samfunn ble beskrevet så langt man på det tidspunktet hadde oversikt. Siden arbeidet med konsekvensutredningen ble avsluttet i 1998, er det gjennomført oppfølgende undersøkelser av frittstående fagkonsulenter på samtlige temaer som grunnlag for planprosessen og pågående utarbeidelse av søknad om utslipp etter forurensningsloven. Resultatet av disse undersøkelsene er at konsekvensene for natur, miljø og samfunn stort sett er de samme eller noe bedre enn det som ble forelagt Stortinget ved behandlingen av St.meld. nr. 11. Prosjektet har lagt særlig vekt på følgende: 1. tilrettelegging, så langt det har vært mulig, av makeskifte som erstatningsform, dvs. oppgjør i form av tilsvarende grunneiendommer2. øke posten for «avbøtende tiltak og oppfølgende undersøkelser». Dette er fulgt opp gjennom det forslag til kostnadsramme som er fremlagt i St.prp. nr. 55 for 2001-20023. justering av virksomhetsplanen for Forsvarets aktivitet i skytefeltet. Dette er ivaretatt gjennom en pågående planprosess og innarbeides i kommunedelplan Når det gjelder støy fra feltet, erkjennes det at virksomheten vil medføre støybelastning for omgivelsene. Spesielt gjelder dette bosetting og hytter i støysonen, hvor det nå er teoretisk beregnet at 305 boliger med 950 personer vil bli utsatt for støy. Disse tallene avviker imidlertid noe fra tidligere anslag, på grunn av forskjellig beregningsgrunnlag. Realiteten er allikevel at støyplagen sett under ett antas å bli noe lavere enn tidligere beregnet. Gjennom detaljplanlegging for plassering av standplasser for tunge våpen og justering av ladningsstørrelser, tas det sikte på å begrense støybelastningen så langt som mulig. Utbredelsen av de støynivåer som antas å medføre plager for befolkningen, forsøkes derfor redusert i forhold til konsekvensutredningen. Statens forurensningstilsyn vil på eget grunnlag fastsette tillatt støynivå. Når det gjelder den delen av spørsmålet som gjelder forurensning til vann, kan jeg opplyse at Forsvaret har som målsetting å gå over til blyfri ammunisjon for håndvåpen. For Østerdal garnison og Regionfelt Østlandet vil prosessen med utfasing av blyholdig ammunisjon bli fremskyndet. Dette medfører at deponering av bly i feltet vil bli betydelig redusert, mens det for kobber vil bli en risikoreduksjon gjennom plassering av måleområder og håndtering av tungmetallavfall fra ammunisjon. Ut fra disse forhold er det min oppfatning at gjennomføringen av prosjektet skjer i henhold til de føringer som Stortinget har lagt.
Erna Solberg (Høyre), 2002-04-17:
Faktum er at prosjektdirektøren mener at det oppslaget som var på nyhetene i forrige uke, ikke er dekkende for det som faktisk er forholdet, og at det som jeg sa i svaret, også er helt dekkende for det prosjektorganisasjonen faktisk mener på det området. Når det gjelder de påstandene som er fremkommet i media om utredninger fra naturvernorganisasjonene, er det en rapport som Forsvaret ikke har fått tilgjengelig. Den er ikke mottatt verken av prosjektledelsen eller Forsvarsdepartementet. Det er derfor ikke mulig å kommentere det som har stått i media, ved å gå inn og evaluere de enkelte bitene. Det kan selvfølgelig Forsvaret gjøre videre. Men så langt er det bare noe man kan forholde seg til ut fra det som har stått i media, og det er ikke tilstrekkelig til å se om det de påpeker der, er korrekt, eller om det er ting som faktisk ligger innenfor det som allerede lå i konsekvensanalysene.
Erna Solberg (Høyre), 2002-04-17:
Så langt er konklusjonene at det ikke er forverringer knyttet til dette prosjektet i forhold til det Stortinget har tatt stilling til. Derimot er vurderingen i Forsvarsdepartementet og fra forsvarsministeren så langt i de nye konsekvensutredningene at det faktisk er mindre belastning på disse områdene enn det Stortinget kom til. I så måte ville det være feil å stoppe prosjektet som sådant. Når det gjelder krav fra SFT med hensyn til støy og utslipp til vann og grunn, er det en pågående prosess mellom tiltakshaverne, Åmot kommune og Statens forurensningstilsyn for å komme frem til det endelige innholdet i søknaden. Det tas sikte på at dette skal være klart innen 2002, slik at klagebehandlingen, hvis det skulle gå til klagebehandling, er ferdig til 2004. Men det ligger ingenting i de undersøkelsene som har vært gjort, og den utviklingen av prosjektet som har vært nå, som skulle tilsi at her er det grunnlag for å stoppe prosjektet, fordi det er konsekvenser som Stortinget ikke har tatt stilling til. Derimot er det bedre. I så måte er det jo hyggelig at representanten Storberget har fått opp spørsmålet her – kanskje det beroliger i forhold til de medieoppslagene som har vært. Denne typen spørsmål skaper selvfølgelig uro blant folk, men det er altså ikke grunnlag i det som Forsvaret og prosjektledelsen nå har jobbet med, for denne uroen.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2002-04-17:
Jeg vil tillate meg å stille justisministeren følgende spørsmål: «I flere medieoppslag har det i det siste vært vist til at kriminelle personer som skulle vært utvist fra landet, fremdeles er her fordi politiets tjenestemenn mener at avtaleverket ikke er godt nok mht. overtidsbetaling. Mangel på uttransportering påfører det norske samfunnet vesentlige kostnader, blant annet i form av kriminalitet. Hva vil statsråden gjøre for å få ryddet opp i dette forholdet?»
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2002-04-17:
Jeg må først få lov til å gjøre statsråden oppmerksom på at jeg ikke har påstått at uttransporteringen har stoppet opp. Jeg har påpekt at vi har et problem i forhold til det. Ellers registrerer jeg at ministeren også viser til at det er store restanser her, og at det blant dem er en stor andel som har begått kriminalitet og således skal utvises, og at det haster. Jeg er positivt overrasket over det svaret jeg får, og ser fram til at vi får en fortgang i forbindelse med problemstillingen. Når det gjelder det som det er vist til i media, har det jo bl.a. fra direktøren i POD vært vist til at differansen mellom krav og ønske var noe marginal, og således kunne man kanskje ha løst dette på enklere vis enn å ta den store debatten i media rundt disse tingene. For det må jo være et mål og en intensjon for ministeren og departementet å innfri de kravene som samfunnet setter som normtall. I den anledning ønsker jeg å spørre: Innenfor hvilken tidsramme regner ministeren at det skal være mulig å komme med inngrep i forhold til den restansen som nå foreligger?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2002-04-17:
Ja, jeg takker på nytt for et interessant svar, og avslutningsvis skal jeg driste meg til å spørre ministeren om han ser noen betenkeligheter med å få andre yrkesgrupper enn polititet til å bistå ved uttransporteringen. Jeg regner med at dette muligens vil skape strid i forhold til Politiforbundet og dem som kanskje ikke ønsker et slikt system, og det samme i forbindelse med lovanvendelse. Vil det her være behov for å gjøre noen endringer i forskrift for å imøtekomme en slik omlegging?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-04-17:
Jeg er helt klar over og oppmerksom på at representanten Ellingsen ikke har sagt at det har stoppet opp. Så det ble ikke sagt av hensyn til representanten Ellingsen, men han gav meg en anledning til å si det til offentligheten gjennom hans utmerkede spørsmål til meg. Når det gjelder tidsperspektivet, har jeg bedt om å få denne planen raskt, det vil si i løpet av noen uker, og jeg har sagt at vi før sommeren må ha trykk på dette. Det handler bl.a. om dem som bør reise frivillig, og mange av dem gjør det. Jeg har fått opplysning om at i mars var det flere av dem vi kaller for grunnløse, som snudde om enn som ankom. Det er også slik at veldig mange reiser frivillig. Kommunalministerens utmerkede initiativ om å stoppe utbetaling av godtgjørelse i Norge til dem som har fått avslag, er ett av tiltakene. Men mitt perspektiv på dette er at vi må få trykk på det fram til sommeren, og det krever et samarbeid ikke bare mellom Justisdepartementet og politiet, men også mellom oss og andre departement. Så må jeg si: Jeg går sjelden inn i tarifftvister i media. Jeg tror ikke det alltid bidrar til løsning, og jeg har lært som politiker at har du lyst til å være polemisk, skal du som oftest holde det for deg selv.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-04-17:
Politidirektoratet har fått i oppdrag å følge opp det Stortinget har sagt om anbudsordning, prøveordning i forbindelse med fangetransporter, og vi har også bedt dem vurdere det ved asylanttransporter. Det avgjørende er at det skal skje under politiets ledelse og kontroll. Jeg tar da for gitt at når man vil invitere til et anbud, har det dekning i lovverket. Vi er også som departement pliktig til å følge opp det Stortinget ber oss gjøre, for noe av meldingen fra Stortinget var jo at vi skulle være så kostnadseffektive som overhodet mulig når det gjaldt både fangetransport og asylantuttransportering. Og la meg si, uten å gå videre inn på anbudet med hensyn til vaktselskap, at det jo nettopp er det Regjeringen prøver med den frivillige utreisen, koblet med det presset som ligger i at man ikke får utbetalt penger når man har fått avslag. Så hvis noen skal si at man ved det har satt en grense mot antatt snillistisk politikk, bekrefter jeg herved at det var hensikten.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-04-17:
Det framgår av mitt svar at jeg vil vurdere mange tiltak, både i egen regi og i samarbeid med andre statsråder. Og la meg tilføye, for å bruke et litt folkelig uttrykk her: Det er noen gedigne sosiale svin som ligger bak utnyttelsen av disse kvinnene. De kalles på dannet språk for halliker, men som oftest handler det om mennesker som har et kynisk syn på alt bare profitten kommer inn. Det er klart at mange av disse kvinnene er i en fortvilt situasjon. Mange av dem kommer hit til landet kanskje på et uklart grunnlag. Ved å melde seg blir de sendt ut, så de er i en Catch 22-situasjon. Det er klart at å nå dem er helt avgjørende, og da er i hvert fall et av tiltakene å gå etter bakmennene. Politiet har nå startet et slikt arbeid. Fenomenet heter Catch. Det er et trøndersk uttrykk for å ta noen. Jeg vil drøfte med Catch, som allerede har hatt effekter i forhold til kamp mot narkotikasmugling, om også disse aspektene ved prostitusjon er temaer som man på et eller annet tidspunkt skal komme inn på, for det er bakmennene vi må ta.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-04-17:
Jeg kan bekrefte det. Det er helt riktig at rusproblemet henger sammen med veldig mange forhold. Det er også slik at prostitusjon ikke er ett enkelt fenomen, det er et sammensatt fenomen. Men uansett må det være slik at mennesker som kommer i en håpløs tvangssituasjon, og som i den sammenheng blir utsatt for vold, må få hjelp på ulikt vis. Jeg vil understreke at på tross av tiltaket fra Pro Sentret og andre, er faktisk det sosialvesen de prostituerte er mest avhengig av, politiet. Når jeg tidligere ikke har gått inn for kriminalisering av horekunder, er det ut fra den gode begrunnelse at vi da risikerer å gjøre hverdagen til disse jentene enda verre. Man kan ikke ta den eneste vennen de har, bort fra dem. Politiet er altså mye av den sosiale kontaktflaten som gjør at de har et minimum av sikkerhet. Og politiets nærvær er noe av det som i valget mellom onder brutaliserer dette mindre, ved at man er til stede. Så jeg må si at jeg bærer med meg disse tingene, bl.a. fordi jeg har ganske tunge eksistensielle erfaringer gjennom mitt arbeid i Kirkens Bymisjon.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2002-04-17:
«12. mars i år ble det lagt frem en rapport om vold mot prostituerte i Bergen. Denne rapporten avslørte særdeles urovekkende tilstan-der. Prostituerte blir blant annet kidnappet over flere dager, utsatt for grov vold og mishandlet. Sakene anmeldes sjelden. Hva kan statsråden gjøre for å bedre situasjonen for de prostituerte, og hvilke konkrete tiltak kan han tenke seg å sette i verk for å beskytte denne så utsatte gruppen?»
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2002-04-17:
Jeg takker justisministeren for svaret. Det var et veldig tilfredsstillende svar, og jeg er svært glad for at departementet vil diskutere disse tiltakene for å hjelpe prostituerte med Pro Sentret. Rapporten viser jo at kvinner i gateprostitusjon er de som er mest utsatt for vold, og at volden stadig blir grovere. Rapporten sier også at vold mot kvinner som prostituerer seg, sjelden anmeldes til politiet eller registreres hos Legevakten. På bakgrunn av det er det ikke noen enkel oppgave å iverksette tiltak. Jeg vil derfor spørre justisministeren om han, når Justisdepartementet mottar den ferdigstilte rapporten, vil foreta en evaluering og eventuelt vurdere noen av de tiltakene som foreslås der.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2002-04-17:
Like viktig som tiltak for å beskytte disse kvinnene mot denne typen vold er å hjelpe dem ut av rusavhengigheten, som ofte er årsaken til at de prostituerer seg. Jeg lurer derfor på om statsråden på grunnlag av den kommende rusmeldingen og i samarbeid med sosialministeren vil se på særlige tiltak for denne utsatte gruppen i forhold til deres rusproblem.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2002-04-17:
Jeg vil stille følgende spørsmål til utdannings- og forskningsministeren: «Wang Toppidrett har søkt om etablering av en avdeling ved Kirkeparken videregående skole i Moss. Det er bred politisk enighet både i fylkeskommunen og på kommunalt nivå i Østfold om en slik etablering av en toppidrettslinje. Av hensyn til de mange aktuelle søkerne er det ønskelig at skolen kan starte opp fra høsten 2002. Saken har nå stoppet opp i departementet. Kan statsråden medvirke til at saken behandles raskt slik at oppstart høsten 2002 er mulig?»
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2002-04-17:
Jeg takker statsråden for svaret. Det var positivt. Jeg regner også med at Wang Toppidrett vil akseptere de reglene som gjelder for privatskoler. Det er veldig viktig at denne skolen får starte opp til høsten, for søkermassen utgjør faktisk fem ganger mer enn det den kan dekke i dag. Det er også veldig mange i området Østfold/Follo som søker til den skolen, og ved å plassere en sånn skole i Moss, vil den ha et omland som er veldig tett befolket, slik at veldig mange kan ta den utdanningen i Moss istedenfor i Oslo. For Arbeiderpartiet er det viktig at de unge som er opptatt av idrett, får et slikt tilbud om en kombinasjon av skole og idrett. For egen del vil jeg legge til at fysisk aktivitet har vi for lite av, så det er bra om vi får til dette. Så jeg vil bare gjenta spørsmålet om statsråden kan forsikre at så lenge de legger seg innunder reglene, vil dette starte opp i 2002.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2002-04-17:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Dette er et spennende samarbeidsprosjekt mellom offentlig og privat skole, og jeg ser det som viktig at det finnes et slikt tilbud også utenfor Oslo. Det er vel slik at Wang Toppidrett også har fått godkjennelse som privatskole allerede i begynnelsen av 1970-årene, så det skulle ikke være så veldig mye nytt som ligger i denne søknaden som trenger så lang behandling. Denne skolen drives etter nonprofitprinsippet, hvor offentlige tilskudd i sin helhet tilkommer elevene. Det er mange positive ting her som jeg synes det er viktig å legge til grunn for at vi kan få en oppstart så raskt som mulig. Jeg vil igjen anmode statsråden om å skjære igjennom sånn at det ikke tar enda ett år før denne skolen kan starte opp.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-04-17:
Svaret på spørsmålet er i grunnen ja. Etter regjeringsskiftet tok jeg umiddelbart initiativ til å forenkle de administrative rutinene for behandling av privatskolesøknader, noe som har gjort saksbehandlingstiden adskillig kortere. Når det gjelder søknaden fra Wang Toppidrett, har imidlertid denne tatt noe lengre tid enn andre søknader. Dette skyldes bl.a. at Wang Toppidrett har bedt om fritak fra privatskolelovens krav om skoleleder. Departementet har også måttet be søkeren om utfyllende opplysninger til søknaden. Det vil ikke være riktig av meg rent formelt å forhåndskonkludere vedrørende behandlingen av denne søknaden, men jeg vil likevel si at når premissene for godkjenning er avklart og vi har fått disse utfyllende opplysningene til søknaden, vil departementet kunne avgjøre saken raskt.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-04-17:
Som representanten Øye sikkert er kjent med, vil Regjeringen i relativt nær fremtid foreslå ytterligere forenklinger i privatskoleloven, men så lenge vi har den vi har, må vi naturligvis holde oss til de reglene som gjelder der. Representanten Øye kjenner sikkert bedre til de lokale behov og ønsker enn jeg gjør. Som sagt har vi greid å korte ned saksbehandlingstiden betydelig, men det er klart at forutsetningen er at søknaden er kvalifisert, i den forstand at den oppfyller kravene i loven. Vi skal medvirke til å gjøre dette raskt straks vi har de nødvendige opplysningene i departementet.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-04-17:
Jeg skjærer igjennom på generelt og prinsipielt grunnlag i den forstand at jeg har medvirket til at saksbehandlingstiden er så kort som overhodet mulig, men jeg kan ikke skjære igjennom en lov som er vedtatt her i Stortinget. Så til syvende og sist må vi altså ha de opplysningene på bordet som faktisk kreves i loven.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-04-17:
Også rullestolbrukere har etter opplæringsloven rett til å gå på den nærmeste skolen på samme måte som andre elever, og kommunen har ansvaret for å legge forholdene til rette slik at det er praktisk mulig. Jeg kjenner ikke denne konkrete saken, og jeg vet derfor ikke noe om hvorvidt den ansvarlige kommunen har informert de aktuelle elevene og deres foreldre om den retten de har etter loven, noe kommunen plikter å gjøre. Loven er ikke til hinder for at en elev i særlige tilfeller får tilbud om et bedre opplegg et annet sted enn det som er mulig å få til ved den ordinære hjemmeskolen. Et slikt tilbud kan imidlertid ikke fremsettes uten at det er foretatt en forsvarlig sakkyndig vurdering av saken og eleven og foreldrene har blitt informert om retten til å gå på den nærmeste skolen. Dersom eleven likevel velger å gå på hjemmeskolen etter å ha fått tilbud om å gå på en annen skole, må forholdene legges til rette for at eleven kan motta opplæringen der. Jeg vil for øvrig understreke betydningen av at kommunene ikke utsetter eleven og foreldrene for et utilbørlig press i denne sammenheng. Eleven har rett til å påklage saken til Statens utdanningskontor, dersom eleven mener at kommunen ikke legger forholdene til rette på en akseptabel måte for at eleven kan motta opplæringen ved hjemmeskolen.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-04-17:
Jeg må først si meg enig i alt det som representanten Molvik nå sa. Det sentrale i hans spørsmål til meg er at det er en kommune som har tilbudt dette. Jeg har redegjort for at det er i og for seg ikke forbudt, men det må skje på visse premisser, det må informeres om hvilke rettigheter eleven har til likevel å gå på hjemmeskolen, osv. Det redegjorde jeg for i mitt svar. Jeg kjenner ikke denne konkrete saken, men jeg har undersøkt med Statens utdanningskontor i Telemark forut for at jeg svarer dette spørsmålet, og de har ikke mottatt denne saken som klagesak. Jeg tror det er generelt viktig at også publikum blir oppmerksom på hvilke klagemuligheter de har, slik at de kan ta opp saken dersom de føler seg urettmessig behandlet. Så bare for å gjenta: Disse elevene har en rett på lik linje med alle andre. De kan få tilbud om noe annet, men da på visse premisser, og jeg kjenner ikke til hva som har skjedd i denne saken. Når det gjelder det generelle, er jeg enig med representanten Molvik. Vi bidrar så godt vi kan til å informere kommunene om hvorledes denne loven er å forstå.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-04-17:
Det er litt vanskelig for meg å gå inn i en enkeltsak og helt konkrete spørsmål vedrørende tilrettelegging, men generelt er jeg meget opptatt av dette spørsmålet. Man kan forstå at det av og til kan være vanskelig i eksisterende gamle bygg osv. å legge til rette så godt som man kunne ønske seg, men jeg tror det er veldig vesentlig at alle kommuner og vi som rikspolitikere er opptatt av å sørge for at vi får tilrettelagt, særlig når det gjelder nye bygg og når det gjennomføres nye tiltak. Det man nå kaller universell design, burde være et lite problem for oss andre, og jeg tror det kan være ganske kostnadseffektivt dersom man tar disse hensynene allerede fra starten av. Jeg kan forstå at det av og til kan være vanskelig i gamle og eksisterende bygg, men det er vanskelig for meg å bedømme akkurat denne konkrete saken. Jeg ber om forståelse for det.
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-17:
Jeg vil stille følgende spørsmål til utdannings- og forskningsministeren: «Skien kommune tilbyr tre rullestolbrukere i grunnskolen å gå på en annen skole enn den de naturlig sogner til i stedet for å tilrettelegge skolen i nærmiljøet på en tilfredsstillende måte for rullestolbrukere. Mener statsråden at dette er i samsvar med opplæringslova § 8-1 der det heter: «Grunnskoleelevane har rett til å gå på den skolen som ligg nærast eller ved den skolen i nærmiljøet som dei soknar til.», og § 9-3, som sier: «Alle elevar har rett til ein arbeidsplass som er tilpassa behovet deira.»?»
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-17:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg oppfatter som svært positivt. Utgangspunktet for mitt spørsmål er et konkret tilfelle i en konkret kommune, men det er all grunn til å tro at dette gjelder mange funksjonshemmede barn i mange skoler og i mange kommuner. Sånn sett er det et viktig prinsipielt spørsmål som dreier seg om alle barns like rettigheter i forhold til skole og opplæring, og om en reell integrering i norsk grunnskole. Jeg mener det ikke kan være riktig og i samsvar med opplæringslovens intensjoner at foreldre til funksjonshemmede barn, i dette tilfellet rullestolbrukere, skal måtte gå runde på runde med kommunen for at deres barn skal få den retten alle barn burde ha til å gå på den skolen som ligger nærmest, og der søsken, venner og naboer går. Det bør etter min oppfatning være en selvfølge, og jeg oppfatter statsrådens svar dit hen at hun er enig med meg. Mitt spørsmål blir: På hvilken måte vil statsråden følge opp dette overfor norske kommuner?
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-17:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg vil så gå litt over til graden av tilrettelegging, for det er også et viktig element her. I dette tilfellet jeg her snakker om, har kommunen sagt at de ved den aktuelle skolen som ligger nærmest, vil lage tilgjengelighet for rullestolbrukere til et klasserom, mens det i andre deler av skolen, som f.eks. spesialrom og rom i forbindelse med skolefritidsordningen, ikke så langt er tenkt lagt til rette for rullestolbrukere. Mener statsråden at en slik tilrettelegging er god nok for å oppfylle opplæringslova? Og synes statsråden dette er tilstrekkelig for å fremme reell integrering av bevegelseshemmede barn i skolehverdagen?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2002-04-17:
Jeg har følgende spørsmål til sosialministeren: «1. mai i år iverksettes en lov som gjør at forsørgere som er trygdemottakere, får beholde forsørgertillegget i folketrygden dersom den andre forsørgeren faller fra. Gjennom pressen opplyser imidlertid Rikstrygdeverket at den nye loven ikke får tilbakevirkende kraft. Var ikke målet med denne lovendringen å bedre situasjonen for alle barn som er forsørget av trygdede, og ikke bare for de som kommer i en slik situasjon etter 1. mai 2002?»
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2002-04-17:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er veldig glad for at statsråden klarer opp her. Meg bekjent har det ikke bare gått ut signaler til pressen fra Rikstrygdeverket om dette – jeg har kopi av det her – men det er også praktisert slik etter det jeg har fått opplyst. Jeg vil be statsråden om å gå ut med klare signal til trygdekontorene så slike misforståelser i framtiden ikke finner sted. Jeg har hatt telefon fra folk som er berørt av dette, som kort og godt har fått avslag med den begrunnelse at dette ikke vil få tilbakevirkende kraft.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2002-04-17:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg er veldig glad for den oppklaringen som her ble gitt, og går ut fra at det er ganske mange rundt om i landet som blir glade for denne klargjøringen fra statsrådens side.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-04-17:
Alders- og uførepensjonister i folketrygden mister i dag retten til barnetillegg i sin pensjon når den andre av foreldrene dør. Dette skyldes at barnet får rett til barnepensjon. Familien vil likevel i en del tilfeller kunne gå ned i samlet inntekt fordi det inntektsprøvde barnetillegget kan være høyere enn barnepensjonen. Dessuten faller barnebidraget fra avdøde bort. For personer med moderate pensjonsinntekter vil en slik reduksjon i samlet inntekt være svært uheldig. Jeg fant dette lite rimelig og fremmet derfor forslag om endring i høst. Fra 1. mai skal det følgelig fortsatt kunne ytes barnetillegg selv om barnet mottar barnepensjon. Siden barnetillegget er inntektsprøvd, er tiltaket rettet mot stønadsmottakere med svak økonomi. Denne lovendringen, som gir adgang til samtidig barnetillegg og barnepensjon for samme barn, gjelder all utbetaling av barnetillegg, uansett når situasjonen har oppstått. Jeg kan således berolige representanten med at endringen gjelder samtlige alders- og uførepensjonister i folketrygden med eneomsorg for barn. Så vel Rikstrygdeverket som departementet er ukjent med eventuelt misvisende opplysninger i pressen om dette. Rikstrygdeverket er for øvrig i gang med de nødvendige forberedelsene, slik at trygdeetaten raskest mulig når de aktuelle stønadsmottakerne.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-04-17:
Utbetalingen vil som sagt gjelde alle som er i den situasjonen, og gjelder fra 1. mai uavhengig av om den andre av foreldrene dør før eller etter. Rikstrygdeverket er allerede i gang med de nødvendige forberedelsene, slik at trygdeetaten raskest mulig når de aktuelle stønadsmottakerne.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-04-17:
Tidligere forelå det ikke rett til pleiepenger ved barns innleggelse i sykehus med mindre det forelå en livstruende eller annen svært alvorlig sykdom eller skade. I Ot.prp. nr. 26 for 1996-97 ble det foreslått å innføre omsorgspenger, nå kalt pleiepenger, til foreldre med barn som er innlagt på sykehus i mer enn sju kalenderdager, uten hensyn til diagnose. I forbindelse med behandlingen av forslaget foreslo sosialkomiteen at foreldrene skulle få rett til omsorgspenger også ved pleie av barn i hjemmet etter utskriving fra sykehuset. Forslaget omfattet bare tilfeller hvor barnet har vært innlagt på sykehus i mer enn sju kalenderdager. Komiteen uttalte at ved kortere innleggelser med påfølgende pleiebehov i en periode vil det som oftest være snakk om barn med kronisk sykdom. I slike tilfeller er det allerede en utvidet stønadsperiode på til sammen 40 dager etter de generelle reglene som gjelder ved barns sykdom. Det blir stadig kortere liggetid ved sykehus, og flere vil derfor falle utenfor ordningen med pleiepenger. De fleste sykehusopphold for barn har en varighet av 1–3 liggedager. Dersom slike kortvarige tilfeller skulle omfattes av reglene, ville det innebære en årlig merutgift for trygden på mellom 110 og 240 mill. kr, og saken må behandles budsjettmessig. Ellers er det viktig å understreke at de mer generelle reglene om omsorgspenger fanger opp svært mange av de tilfellene hvor det ikke gis pleiepenger. Som sosialkomiteen også viste til, vil situasjonen ofte være slik at sykehusoppholdet er foranlediget av kronisk sykdom. I slike tilfeller har foreldrene rett på til sammen 40 dager – tilsvarende åtte arbeidsuker à fem dager – med omsorgspenger, som kan benyttes i forbindelse med rehabiliteringen av barnet. Når et ellers friskt barn må gjennomgå et sykehusopphold, vil foreldrene kunne få inntil 20 dager med omsorgspenger. Situasjonen kan imidlertid være slik at rehabiliteringen tar enda lengre tid, eller at deler av eller hele omsorgspengerettighetene er oppbrukt på forhånd. I slike tilfeller kan det være aktuelt med lønnet eller ulønnet permisjon fra arbeidsgiver, eller foreldrene kan bruke feriedager. Selv om liggetida på sykehus går stadig nedover, er det fremdeles mange tilfeller med lengre innleggelser. Som oftest er det i slike situasjoner at behovet for en langvarig rehabilitering er størst, og jeg finner det derfor riktig fortsatt å prioritere disse tilfellene. Når man ser ordningene med pleiepenger og omsorgspenger under ett, gir dagens regler gode løsninger. Selv om det som nevnt vil kunne være tilfeller hvor foreldrene i en sluttfase av rehabiliteringen ikke får dekket lønn fra folketrygden, er det likevel et spørsmål om dette er et område som bør prioriteres på bekostning av de mange andre viktige utfordringer og behov som vi må prioritere mellom.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-04-17:
Den medisinske vurdering og de ulike behandlingsmetoder skal jeg ikke gå inn i. Det som er viktig er imidlertid at regelverket tilsier at grensen går et sted, at sosialkomiteen har uttrykt det jeg tidligere har sagt i svaret, og at det fins andre ordninger. Spørsmål om enda bedre ordninger tilsier at vi også må vurdere den budsjettmessige siden, og i så fall er dette en budsjettsak.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-04-17:
Jeg er helt enig med representanten i at det er viktig å følge utviklingen nøye. Men, som sagt, dette er også en prioritering, og det har en budsjettmessig side – i så fall må dette vurderes i den sammenheng.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-04-17:
Velferdsalliansen er en frivillig interesseorganisasjon som i flere sammenhenger har satt fattigdomsspørsmålet på dagsordenen. Jeg har undersøkt saken og har i den forbindelse fått opplyst fra Sosial- og helsedirektoratet at søknaden vil bli behandlet så raskt som mulig, og senest i løpet av mai måned. For inneværende år har kap. 614 post 70 en ramme på 39,2 mill. kr, mens det totalt er mottatt søknader for 102 mill. kr. Det er innkommet søknader til mange gode formål, og det fremgår av dette at søknadssummen langt overstiger den summen som er stilt til disposisjon. Sosial- og helsedirektoratet opplyser imidlertid at man i saksbehandlingen også vil legge vekt på de merknader som fremkom i sosialkomiteens budsjettinnstilling, hvor komiteens medlemmer fra Arbeiderpartiet gav uttrykk for at Velferdsalliansen bør få innvilget støtte. Jeg kan på det nåværende tidspunkt ikke forskottere utfallet av søknadsbehandlingen, men vil gjenta at Sosial- og helsedirektoratet vil behandle søknaden så raskt som mulig.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-04-17:
Det er helt riktig. Jeg er helt enig med representanten i at Velferdsalliansen er en god og viktig organisasjon i dette arbeidet, sammen med veldig mange andre, og den gir også viktige innspill i forhold til vår fattigdomsutredning. Det jeg har lyst til å si, er at det er viktig at denne type organisasjoner får støtte, at de får raskt svar, og at de har en forutsigbarhet for driften. At det har tatt noe lengre tid denne gangen, er vel et resultat av de mange søknader og av en omlegging av sosial- og helseforvaltningen, som for øvrig forrige arbeiderpartiregjering tok initiativ til. Men jeg lover å følge opp denne saken raskt. Det direktoratet har bekreftet overfor meg, er at innen utgangen av mai skal Velferdsalliansen ha fått svar.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-04-17:
Jeg tror svaret er gitt i det jeg allerede har sagt.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2002-04-17:
Jeg vil få lov til å stille følgende spørsmål: «Rett til omsorgspenger ved pleie av barn i hjemmet etter sykehusopphold gis i dag etter folketrygdloven § 9-10, når sykehusoppholdet har vart i sju dager. Den medisinske utviklingen har medført stadig kortere liggetider. Vil statsråden endre regelen slik at praktiseringen blir i tråd med moderne medisinske behandlingsprinsipper, og at det avgjørende for tilståelse av pleiepenger blir en vurdering av behovet for kontinuerlig tilsyn og pleie fra en av foreldrene i rehabiliteringsfasen?»
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2002-04-17:
Jeg takker for svaret. Foranledningen for at spørsmålet stilles, er bl.a. to helt konkrete saker som har vært behandlet i trygderetten, og som viser at det helt klart finnes eksempler på at vi får situasjoner der barn skrives ut etter seks døgn f.eks., men hvor den medisinske tilstanden helt åpenbart tilsier at alvorlighetsgraden er like stor som om barnet hadde ligget i sju eller åtte døgn. Det på en måte å bygge en regel ut fra antall døgn og ikke ut fra den medisinske tilstanden barnet befinner seg i, virker jo som en noe firkantet måte å forstå barnets behov på. Vi har flere eksempler på at det har vært alternative medisinske behandlingsformer der den ene behandlingsformen – som da ikke blir betraktet som den beste, tilsier en åtte-ni-ti dagers liggetid, som foreldrene da kan velge for å få pleiepenger, mens den beste behandlingsformen tilsier en liggetid på seks dager, og den velges ikke. Det virker jo noe meningsløst. Synes ikke statsråden det?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2002-04-17:
Jeg er klar over hva sosialkomiteen har sagt i denne saken. Men det kan jo også være slik at en utvikling skjer, slik at også vurderinger som en tidligere sosialkomite har gjort, bør gjøres på nytt. Jeg har en innstendig oppfordring til statsråden. Jeg er enig i at grensen skal gå et sted, men det synes urimelig at grensen skal gå ved antall døgn, og ikke ved barnets behov. Jeg opplever at det er merkelig at statsråden insisterer på at det er døgnene som også i tiden som kommer, skal være det viktige, og ikke barnets behov for pleie og dermed foreldrenes behov for pleiepenger.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2002-04-17:
Jeg har følgende spørsmål: «Velferdsalliansen har i forbindelse med statsbudsjettet for 2002 søkt om tilskudd på 700 000 kr over kap. 614 post 70. Ifølge informasjon fra foreningen skulle de få svar på søknaden fra Sosial- og helsedirektoratet i løpet av mars. Når kan Velferdsalliansen forvente å få svar på søknad om penger til virksomhet i inneværende år, og vil statsråden sørge for en positiv behandling av søknaden?»
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2002-04-17:
Jeg kan ikke oppfatte svaret fra sosialministeren som veldig positivt. Jeg kan ikke oppfatte at det hun sier, er at hun vil gå inn for denne søknaden. Det kan jeg for så vidt ha en forståelse for. Men hvis jeg ikke kan få et tydeligere svar, er jeg på en måte litt skuffet over det. For Regjeringa har vært relativt høyt på banen når det gjelder å bekjempe fattigdom, og jeg syns at dette i så fall er et dårlig innspill til Regjeringas fattigdomssatsing. Dette er en organisasjon som nettopp jobber med dem som har det vanskeligst, og som er fattige.