Svein Ludvigsen (Høyre), 1999-11-23:
Forslag nr. 12 i Dokument nr. 12 for 1995-96 er fremmet av representanten Carl I. Hagen og handler om å grunnlovssikre opparbeidede trygde- og pensjonsrettigheter i en ny § 110 e i Grunnloven. Komiteens flertall, Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Høyre og SV, avviser forslaget, mens Fremskrittspartiet fremmer det. Det foreliggende grunnlovsforslaget omhandler et viktig spørsmål. Av naturlige grunner vil de fleste av oss etter hvert bli opptatt av våre fremtidige pensjonsforhold, og i den sammenheng er det ikke uviktig å vite om vi virkelig får den pensjonen vi er blitt forespeilet, eller om myndighetene plutselig kan endre lov- og regelverk til ugunst for den enkelte. Samtidig har rettstilstanden lenge vært nokså uklar. Selv om mange like lenge har ment at Grunnloven § 97 om at ingen lov må gis tilbakevirkende kraft, gir det nødvendige grunnlovsvern for pensjons- og trygderettigheter, har saken slett ikke vært opplagt. Da det foreliggende forslaget ble fremmet i Stortinget, var rettstilstanden fortsatt noe mer uavklart enn den er i dag. Nokså kort tid etter at forslaget var fremmet, avsa imidlertid Høyesterett to viktige plenumsdommer, i den såkalte Borthen-saken som gjaldt inntektsprøving av forsørgertillegg, og i Thunheim-saken som gjaldt justering av framtidig poengtall for uføre. Begge dommene slår fast at trygderettigheter i prinsippet er vernet av Grunnloven § 97, i den forstand at tilbakevirkningsforbudet i § 97 rammer lovendringer som fremtrer som klart urimelige eller urettferdige. En annen sak er at Høyesteretts flertall i begge sakene kom til at de omstridte endringer ikke var klart urimelige eller urettferdige. Flertallet i komiteen går altså inn for at forslaget om å innføre en ny § 110 e ikke skal bifalles, mens Fremskrittspartiets medlemmer støtter forslaget. Jeg går ut fra at mindretallet selv vil begrunne sitt syn og ta opp forslaget. Flertallet har for sin del lagt vekt på at forslagsstilleren i sin begrunnelse for forslaget i stor grad tar utgangspunkt i den på den tid uklare rettstilstanden for så vidt angår rekkevidden av Grunnloven § 97. Nå har, som jeg sa for litt siden, Høyesterett i to plenumsdommer slått fast at § 97 kommer til anvendelse også når det gjelder pensjons- og trygderettigheter. Flertallet oppfatter det derfor slik at forslagsstilleren allerede har fått sin hovedintensjon med forslaget imøtekommet gjennom den klargjøring av rettstilstanden som følger av høyesterettsdommene. Jeg har merket meg at mindretallet i innstillingen mener at det grunnlovsvernet Høyesterett legger til grunn, ikke går langt nok, og at man derfor bør vedta det foreliggende forslag, som etter mindretallets mening innebærer en styrkelse av grunnlovsvernet. Det er ikke vanskelig å ha sympati for en slik holdning, og det hadde vært fint om det hadde vært så enkelt. Det mindretallet jo synes å glemme, er at også en ny § 110 e må fortolkes for å få konstatert hvor langt den rekker. Det er også grunn til å legge vekt på at det knytter seg atskillig usikkerhet til formuleringen «oparbeidede» trygde- og pensjonsrettigheter, og til hvordan denne formuleringen skal forstås. Etter min mening er det derfor atskillig grunn til å reise tvil om en eventuell vedtakelse av det foreliggende forslag i praksis ville føre til noen reell styrkelse av grunnlovsvernet for pensjons- og trygdeytelser. Det kan også være grunn til å understreke at det først og fremst er opp til Stortinget selv å avgjøre i hvilken grad de trygdedes rettigheter skal sikres utover det vern som ligger i Høyesteretts tolkning av § 97. Den utfordringen – ja, mange vil mene den forpliktelsen – kan Stortinget aldri løpe fra, uansett et formelt grunnlovsvern. I denne sammenheng viser jeg til at Høyesterett også la stor vekt på å sikre Stortinget økonomisk handlefrihet slik at behovet for å kunne foreta omprioriteringer, også innenfor trygdesystemet, ble ivaretatt. At det her kan anføres fra noen at Stortingets styringsbehov er tillagt for stor vekt, er så sin sak, men intensjonene i forslagsstillerens forslag er fastslått grunnlovsikret allerede i gjeldende § 97. Det konstaterer jeg at både flertallet og mindretallet i komiteen synes å være enige om. For øvrig vil jeg henlede oppmerksomheten på at dersom forslaget til ny § 110 e i Grunnloven blir vedtatt, reiser det nye problemstillinger knyttet særlig til Grunnloven § 75 a og d og de to dommene i Høyesterett. For dem som er eller skal bli pensjonister i en eller annen form, er det selvsagt viktig å vite at våre pensjons- og trygderettigheter er grunnlovsikret. Det er de, det har Høyesterett slått fast, og Stortinget vil i dag ytterligere stadfeste den erkjennelsen. Men det som det om mulig er enda viktigere å vite, er om Stortinget sikrer at det er midler til å utbetale pensjonene og trygdeytelsene. Det kan man bare gjøre ved å føre en økonomisk politikk som er langsiktig nok. Representanten Hagen var inne på det i forrige innlegg, og jeg skal ikke gå lenger med det, men der ligger utfordringen i større grad enn i forhold til Grunnloven. Jeg viser til innstillingen som Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Høyre og SV står bak, og anbefaler Høyres representanter og Stortinget for øvrig å stemme for denne.