trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-05-26:
Jeg kan bekrefte at jeg – som foretaksmøte i de regionale helseforetakene – kontinuerlig vurderer hvorvidt beslutninger tatt i helsefortakene krever behandling i foretaksmøtet. Det kreves ved vesentlige strukturendringer. Når det gjelder de konkrete forslagene som er lagt fram av Helse Førde, vil jeg si – siden flere talere har vært inne på dette i dag – at enkelte av dem er klart i strid med vedtak som er gjort i foretaksmøtet. Det gjelder bl.a. forslaget om ikke å realisere nærsykehus i Florø, og forslag som vil berøre vedtaket om en forsterket fødestue i Lærdal. Slike forslag kan verken Helse Førde eller Helse Vest fremme – uten å legge dem fram for foretaksmøtet. Dette er et eksempel på at det drives politisk styring av dette feltet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-05-26:
La meg først si meg enig med representanten Ballo i at det ikke bare er nivået på bevilgningene som er viktig, men i høyeste grad også hvordan bevilgningene utnyttes. Nettopp derfor er det forutsatt av Stortinget at sykehusene skal gjennomføre effektiviseringer av sin drift. Det høye kostnadsnivået i enkelte av våre sykehus har ikke bare med lønnsutvikling å gjøre, selv om vi har bak oss et lønnsoppgjør for leger som har blitt uakseptabelt godt, og som ledelsen i helseforetakene sammen med de parter de forhandler med, har en stor utfordring med hensyn til å rette opp i tiden som kommer. Jeg vil på det direkte spørsmålet fra representanten Ballo svare slik jeg svarte representanten Alvheim, at Helsedepartementet og helsemyndighetene for øvrig følger nøye med på den omstillingsprosess som pågår, og er særdeles opptatt av at sørge for-ansvaret for de nødvendige tjenestene blir ivaretatt. I den grad vi ser at dette ikke skjer, vil det bli grepet inn.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-05-26:
Helseministeren har styring og tar styring. Det betyr at jeg tar ansvaret for den utviklingen som er i sykehussektoren. Jeg tar ansvar for å følge den, og jeg tar ansvar for å gripe inn hvis det skjer en utvikling på noen punkter som ikke er i samsvar med Stortingets forutsetninger. Det har jeg gjort i konkrete vedtak i flere av de regionale helseforetakene, og det kommer jeg til å fortsette med.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-05-26:
Rapporten fra Rådet for psykisk helse, som består av en rekke organisasjoner på feltet, ble overlevert meg på mandag. Jeg tar de opplysningene som ligger i denne rapporten, på alvor. Jeg har derfor bedt rådet om den bakenforliggende dokumentasjonen, fordi rapporten inneholder en rekke påstander som ikke er dokumentert gjennom framleggelsen i rapporten. Jeg har merket meg at det som er framlagt, i all hovedsak omhandler perioden fram til 2001, og at det ene konkrete eksempelet fra sykehussektoren, fra Nordlandssykehuset, er for perioden fram til 2001, altså før reformen ble innført. Så snart jeg har mottatt denne dokumentasjonen, vil jeg sikre meg at den blir gjennomgått opp mot de nåværende sykehuseierne. Jeg har også bedt SINTEF Helse gå igjennom tallmaterialet, fordi jeg synes det er viktig ikke bare å se på hva som har skjedd før 2001, men også i årene etterpå. Jeg kan så langt ikke se at denne rapporten frambringer ny informasjon om status i opptrappingsplanen utover det som ligger i halvveisrapporten, i materialet fra SINTEF og i tilsynsrapportene fra Helsetilsynet. Utfordringene som beskrives, er gjenkjennbare, og Stortinget er kjent med dem.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-05-26:
Jeg forholder meg slik som jeg sa i mitt første svar. Jeg tar påstandene på alvor, men jeg vil ha dokumentasjon på dem. Når jeg eventuelt får dokumentasjon, vil påstandene bli undersøkt og fulgt opp fra departementets side, gjennom det apparatet vi har hos fylkesmennene, som kontrollerer kommunene, og gjennom den systematiske rapporteringen vi har overfor helseforetakene. Når det gjelder individuelle planer, er det hjemlet i flere lover. Det er utarbeidet en egen forskrift, det er utarbeidet en veileder, og det er utarbeidet et betydelig informasjonsmateriell. Vi har stilt krav om individuelle planer overfor helseforetakene i styringsbrevene. Vi har gitt Sosial- og helsedirektoratet i oppdrag å understøtte gjennomføringen av dette, og vi har tatt det opp i rundskriv til kommunene. Fylkesmennene er gitt oppdrag om særlig å følge opp dette overfor kommunene og kommunehelsetjenesten.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-05-26:
Det er riktig at det fra tid til annen framsettes påstander, og disse påstandene forfølges av Helsedepartementet i den grad det kan framlegges dokumentasjon for dem. Vi har gjort det i forhold til påstander som ble framlagt av Landsforeningen for Pårørende i Psykiatri, vi har gjort det i forhold til påstander som ble framført i programmet Puls i NRK, og vi fant ut, etter at vi hadde undersøkt det, at en rekke av de påstandene som ble framsatt i Puls, var uriktige og gav et feilaktig samlet bilde av situasjonen. Det har vi tilskrevet NRK om. Vi vil også følge opp denne rapporten, slik som jeg sa. Når det gjelder spørsmålet om Riksrevisjonens rolle, ligger det i sakens natur at Riksrevisjonen står fullstendig fritt til å undersøke hva de vil, til å utbe seg den dokumentasjonen de ønsker, og til å sette i verk de granskinger de ønsker. Og jeg skal selvfølgelig bidra til det, med det ansvaret jeg har.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-05-26:
Det vil føre for langt å gå inn på enkelthetene i dette, men noe av det denne Ingebrigtsen-rapporten ikke tar med i det hele tatt, er følgende utviklingstrekk under opptrappingsplanen: at 50 pst. flere barn og unge fikk behandling i 2002 i forhold til i 1998, da vi satte i gang, at 30 pst. flere voksne fikk behandling i 2002 i forhold til i 1998, at til tross for at flere ber om hjelp, får flere hjelp, at ventetidene går ned, at det er utbygd og gitt tilsagn på til sammen 3 400 psykiatriboliger, at det er etablert i alt 64 distriktspsykiatriske sentre, at det er flere tusen mennesker som har gått på kompetansehevende kurs, og at det i løpet av de fire første årene er opprettet til sammen 3 400 årsverk i kommuner og helseforetak. Det er med andre ord en betydelig aktivitetsøkning. Det vi ser, er at behovene øker i takt med utbyggingen av tilbudet. Det kan vi gjøre oss våre refleksjoner rundt, men det er en del av den utfordringen vi står overfor i satsingen på psykiatri, og som Stortinget er vel kjent med.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-05-26:
Jeg er overrasket over at representanten Ballo stiller seg tvilende til om helseministeren er opptatt av å øke innsatsen på en sektor der svikten har vært stor. Det har denne helseministeren vært, og det vil han fortsatt være i tiden som kommer. Vi kommer til å satse ytterligere på psykiatrien, og det er avgjørende viktig at midlene som Stortinget bevilger til psykiatrien, kommer til psykiatrien. Derfor følger vi tett opp helseforetakene, med jevnlig rapportering på dette spesielle området. Vi følger opp kommunene gjennom 24 psykiatrirådgivere hos fylkesmennene, som nettopp har til oppgave å veilede og kontrollere at opptrappingsplanen blir fulgt opp. Vi ser på Rådet for psykisk helse som en viktig medspiller, men jeg kan ikke forholde meg til løse påstander om at det viser seg at, at mange erfarer at, at det ser ut til at, osv. For å kunne gjøre noe med det må jeg vite hva som ligger under slike påstander, og det er det jeg i enkelhet har bedt Rådet for psykisk helse om å gjøre på de punktene hvor den dokumentasjonen ikke ligger i rapporten. Der hvor det ligger dokumentasjon i rapporten, er vi allerede i gang med å følge opp, bl.a. overfor Nordlandssykehuset.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-05-26:
De regionale helseforetakene er av Stortinget tillagt sørge for-ansvaret for helsetjenestene i spesialisthelsetjenesten. De har ansvaret for å utøve arbeidsgiverfunksjonen, de har ansvaret for å føre nødvendig kontroll med sykehusenes virksomhet, og de har et ansvar for å rapportere i henhold til den loven Stortinget har vedtatt, til eier, som er helseminister og helsedepartement. Disse rutinene blir fulgt opp. I tillegg har vi på spesifikke områder, som i psykiatrien, som vi nå var inne på, innført en særlig oppfølging, fordi psykiatrien fra Stortingets side er et særlig satsingsområde, hvor vi har pålagt de regionale helseforetakene spesifikk rapportering og kontroll. Jeg redegjør gjerne i større bredde om dette for Stortinget dersom det er ønskelig.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-05-26:
Hvis representanten Meltveit Kleppas utsagn hadde vært sant, hadde det vært et problem. Men det er ikke sant. Jeg representerer en regjering som prioriterer ventetiden for pasientene. Jeg kan med stor frimodighet se pasienter som venter, i øynene og si: Ja, vi har satset på sykehusene. Ja, vi har fått ned ventetidene. Vi har fått ned ventetiden dramatisk under denne regjeringen. Det kan vel ikke ha gått representanten Meltveit Kleppa hus forbi? Vi ser som regjering også et klart behov for å reformere et skattesystem som på en urettferdig måte forskjellsbehandler inntekt som framkommer ved lønnsarbeid, og inntekt som framkommer som kapitalinntekt. Vi har gjort det helt klart at en forutsetning for å gjennomføre en slik reform er at det gis skattelettelser i bunnen. Representanten Meltveit Kleppas tall bygger på helt spesielle forutsetninger for gjennomføringen av den reformen. Men vi vil fra Regjeringens side legge fram forslag for Stortinget til behandling som vil ivareta den sosiale profilen i skattereformen.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-05-26:
Jeg har sagt mitt om legelønnsoppgjøret og det arbeid som helseforetakene gjør for å følge det opp på en bedre måte enn det som er gjort til nå. For øvrig er det færre som administrerer sykehusene fra de regionale helseforetakenes side – betydelig færre – enn det var i fylkeskommunene. Men jeg er enig med representanten Haga i at når sykehusreformen har gått seg til, er det behov for å foreta en evaluering av den. Jeg skjønner nå at representanten Haga spør om en framskynding av den evaluering jeg har varslet at jeg vil foreslå for Stortinget i statsbudsjettet til høsten. Jeg kan ikke helt se at Senterpartiet har behov for en framskynding av evalueringen av sykehusreformen, for den evalueringen har vel Senterpartiet allerede foretatt, og således framskyndet for lenge siden. Men jeg kommer med mitt forslag i budsjettet for 2005.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-05-26:
Jeg skjønner at dette er et spørsmål ikke primært til helseministeren, men til partilederen. Jeg skal allikevel svare følgende: Den virkelighetsbeskrivelse som representanten Sandal gir av hvem som brenner for hva, kjenner jeg meg ikke igjen i. Det er ikke slik at vi har en kommunalminister som ikke brenner for økt velferd og satsing i kommunene. Det har vi, og det er min bestemte erfaring. Det er også verdt å merke seg at vi i det året vi nå er inne i, 2004, har en sterkere satsing på kommunene enn på mange, mange år. Vi har også en sterkere vekst enn selv i Bondevik I-regjeringens tid, da kommunepartiet Senterpartiet satt i regjeringsposisjon. Det er også et faktum at Regjeringen har klart å satse både på skattelettelser og på velferd, på sykehus og på velferd i kommunene, samtidig. Jeg mener at det fortsatt vil være mulig.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-05-26:
Artikkelen i Dagbladet føyer seg inn i en lang rekke tilsvarende enkeltsaker som er basert på at man tillegger DRG-ordningen og dermed ISF-systemet funksjoner det aldri har vært meningen at dette finansieringssystemet skal ha, og som det innenfor overskuelig framtid heller ikke vil få. Jeg vil derfor innledningsvis benytte anledningen til å si noe generelt om prinsippene i ordningen. De viktigste prinsippene for finansieringsordningen ble lagt fram for Stortinget i St.meld. nr. 44 for 1995-1996. Den innsatsstyrte finansieringen er et system rettet inn mot de regionale helseforetakene for å fordele inntekter til disse. Systemet skal videre ha en slik innholdsmessig kvalitet at det gir god styringsinformasjon når midlene skal fordeles fra det regionale nivå og til det enkelte sykehus. ISF-systemet er ikke egnet som et prissystem mot aktører med spesialiserte behandlingstilbud eller den enkelte pasientbehandling, og det skal ikke og må ikke brukes som et prioriteringssystem for hvilke pasienter som skal få behandling. Det er først og fremst et pengefordelingssystem for de regionale helseforetakene. Departementet har ansvar for de systemene som ISF bygger på, og har satt i gang et arbeid for å forbedre registreringsgrunnlaget. I den aktuelle artikkelen vises det til at f.eks. Rikshospitalet nå etablerer et system for kostnadsanalyse pr. pasient. Et slikt system vil ikke minst kunne danne et godt grunnlag for å forbedre styringssystemene internt på sykehusene, og det vil også kunne danne et godt grunnlag for å overvåke det nasjonale ISF-systemet. I artikkelen som det refereres til, hevdes det at en annen måte å beregne refusjonene i ISF-systemet på ville gitt bedre samsvar mellom kostnader og 100 pst. DRG-refusjon. Det er ikke riktig. Gjennomsnittskostnadene ville fortsatt bli de samme, men sykehusene, det enkelte regionale helseforetak og staten ville få mer kunnskap om årsakene til eventuelle kostnadsavvik innenfor de enkelte pasientgrupper. Det aktuelle oppslaget i Dagbladet handler også om hvordan finansieringen av høyspesialisert behandling med små pasientvolumer legges opp, og om hvordan det håndteres innenfor systemet. Jeg anser det som lite hensiktsmessig å opprette egne diagnoserelaterte grupper for denne behandlingen, som på landsbasis utgjør mellom åtte og elleve pasienter pr. år. Jeg har imidlertid startet opp arbeidet med å utvikle et mer presist klassifikasjonssystem for høyspesialisert medisin som oppfølging av Stortingets behandling av St.meld. nr. 5 om inntektssystemet for spesialisthelsetjenesten. Mulige konsekvenser av dette arbeidet vil tidligst kunne få effekt på ISF-systemet fra og med 2005. Et bedre klassifikasjonssystem for høyspesialisert behandling vil – uavhengig av dette – kunne gi bedre styringsinformasjon for de regionale foretakene. Jeg vil avslutningsvis få vise til at det nylig ble etablert en nasjonal arbeidsgruppe for å gjennomgå de høyspesialiserte funksjonene. En del av arbeidsgruppens oppdrag er å utrede betalingsordninger mellom de regionale helseforetakene. Jeg vil vurdere denne gruppens forslag til endringer når resultatet foreligger.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-05-26:
Det er viktig å ha klart for seg at ISF-systemet ikke er et prioriteringssystem som skal gi signaler om prioritering av bestemte pasienter. Det er et gjennomsnittssystem, og det betyr at det vil være avvik mellom ressursbruk og 100 pst. ISF-refusjon. Det er også slik at sykehusenes prioriteringer skal styres ut fra de regler og retningslinjer som pasientrettighetsloven og forskriftene sier, og ikke ut fra ISF-systemet. Dette er en av grunnene til at Regjeringen i statsbudsjettet for 2004 foreslo å legge en demper på vekten av stykkprisfinansiering og øke basisfinansieringen tilsvarende. Men vi står overfor en pedagogisk oppgave i forhold til et system som er veldig giret inn mot stykkprisfinansieringsordningen, fordi en i gitte tilfeller, bevisst eller ubevisst, spiller på at dette systemet har funksjoner som det altså ikke har.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-05-26:
Når det gjelder den aktuelle pasientgruppen, så har Rikshospitalet her en landsfunksjon som de ikke kan skyve til side med henvisning til ISF-systemets satser. Det vil vi om nødvendig presisere overfor sykehuset, selv om de vet det veldig godt. Når det gjelder den generelle problemstillingen, har jeg svart at vi har satt i gang et arbeid med å utvikle et mer presist klassifikasjonssystem for høyspesialisert medisin. Generelt er jeg opptatt av at ISF-systemets satser skal oppdateres raskere, slik at det er en tettere sammenheng mellom kart og terreng. Men det er altså først og fremst et grovmasket pengefordelingssystem for regionalt nivå vi har, og ikke en prisliste for enkeltbehandlinger.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2004-05-26:
Virkeligheten nå er at over hele landet føler folk utrygghet og usikkerhet når det gjelder framtida til sykehuset sitt. Grunnen er at det er mangel på penger. Hvis vi hadde brukt bare halvparten av den skattelettepakken som Regjeringen nå ønsker å gi, til å investere i forskning og utvikling i norske sykehus, ville vi sannsynligvis ha fått verdens beste sykehus. Tror statsministeren virkelig at de fleste av dem som nå skal få denne skattegaven fra Regjeringen, ønsker seg den – framfor å ha et trygt og godt sykehus der de bor?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-05-26:
Det må være utslag av særdeles dårlig samvittighet med hensyn til sykehusøkonomien når Arbeiderpartiet kjører denne seansen overfor helseministeren som de nå gjør. Flertallet i dette hus har bevilget for lite penger til sykehusene. Resultatene ser vi nå – i f.eks. Førde og andre steder i landet. Dette er noe vi burde ha visst. Også Arbeiderpartiets representanter her burde ha visst dette. Mitt konkrete spørsmål i forhold til det som er opplyst fra Førde og andre steder, er: Jeg går ut fra at helseministeren, som foretakenes generalforsamling, sørger for at endringer i strukturen i sykehusene skjer på et faglig forsvarlig grunnlag – og ikke utelukkende på grunn av dårlig økonomi?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-05-26:
Mitt spørsmål går til den ærede helseminister. Rådet for psykisk helse la mandag frem en rapport, hvor det hevdes at det sannsynliggjøres at aktiviteten i psykisk helsevern fremstår som større enn det den faktisk er. Videre hevdes det at midler fra opptrappingsplanen for psykiatri lekker til somatikken. Mitt spørsmål er: Frembringer rapporten fra Rådet for psykisk helse ny informasjon i henhold til halvårsrapporten om opptrappingsplanen som Stortinget bør gjøres kjent med? Jeg vil også spørre helseministeren om han har dokumentasjon som understøtter rådets påstander om at psykiatrimidler brukes til å dekke opp underskudd i andre deler av helsevesenet.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-05-26:
Jeg takker statsråden for svaret, som var meget opplysende. I rapporten fra Rådet for psykisk helse påpekes det mangler i gjennomføringen av pålegg om individuelle planer for den enkelte bruker i psykiatrien. Hva gjør statsråden for å forsikre seg om at individuelle planer faktisk blir et verktøy i behandlingsopplegget for den enkelte bruker? Og videre: Hvordan forholder statsråden seg til kravet som er blitt fremsatt i rapporten, om en gransking av påstandene fra Rådet for psykisk helse?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-26:
Med bevilgninger til spesialisthelsetjenesten på langt over 50 milliarder kr er det ikke bare spørsmål om å bevilge mer penger, men å bruke midlene målrettet, slik at de når de gruppene som trenger det mest. Vi har fått et lønnsoppgjør som er betydelig dyrere enn det Stortinget har forutsatt, samtidig som det skapes usikkerhet i sykehusene om helt basale tjenester. Jeg var selv for to dager siden i Hammerfest, der man diskuterte situasjonen ved sykehusene i Finnmark, som ett eksempel. Der står man i fare for å måtte redusere en rekke funksjoner ved sykehusene som må kunne kalles basisfunksjoner – f.eks. akuttfunksjoner, fødeavdelingstilbud, reduksjon til kanskje bare én akuttmeldesentral i fylket og reduksjon av andre basisfunksjoner som ortopeditjenester, laboratorietjenester og røntgentjenester. Hvordan vil statsråden sikre at disse tjenestene ivaretas? Og hvordan vil han sikre overordnede målsettinger for sykehusvirksomheten, slik at kravet om økonomisk balanse ikke går ut over funksjoner som er helt nødvendige for å kunne ivareta den funksjonen et sykehus har?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-26:
Dagbladet har på lederplass skrevet at hvis det som er kjernen i rapporten her, er riktig, dreier det seg om en skandale. Og det er SV helt enig i. Når man hører helseministeren snakke om det som framkommer av rapporten, overraskes vi over at det ser ut som om Rådet for psykisk helse er en motpart for helseministeren, der det er om å gjøre å tilbakevise det som avdekkes i forhold til svikt innenfor psykiatrien og manglende oppfølging overfor de svakeste i samfunnet. Og når man hører helseministeren snakke her, høres det også ut som om bevisbyrden med hensyn til at dette ikke går som forutsatt, skal ligge hos Rådet for psykisk helse og andre enn hos statsråden selv. Det må da være et poeng å komme i gang med en gransking nå, eksempelvis i regi av Riksrevisjonen, slik at man får avdekket hvor svikten er størst, og hvordan man kan følge opp psykiatrien på en forsvarlig måte. Det rapporten beskriver, er alarmerende. Man skriver at det er kutt i antall årsverk i Helse Midt-Norge, og at driftsutgiftene til psykiatri bare har økt med 3 pst. Og det kan godt tenkes at det finnes avvik i prosenter her, men helseministeren må da være opptatt av at det gjøres mer på et felt der svikten er stor.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-05-26:
Helseministeren sier at foretaksstyrene bare styrer etter vedtakene i Stortinget. Da må jeg presisere at det er flertallsvedtakene i Stortinget. Vi ønsket å bevilge mer penger til helseforetakene. Vi ønsket også å slette gjeld, og vi ønsket å utsette budsjettbalansetidspunktet til 2006. Nå tyder det på at noen av dem som var med i budsjettforliket i fjor høst, kanskje er av samme mening, i hvert fall når det gjelder dette med å utsette balansetidspunktet. Men det er bare å skyve problemene foran seg. Vi vet at det trengs mer penger. Det må til hvis vi skal beholde den strukturen som vi ønsker å beholde. Nå har vi en lønnsutvikling som er uriktig og helt urealistisk. Vi har et økt byråkrati i forhold til helseforetakene og sykehusene, og vi bruker også midlene feil, bl.a. psykiatrimidlene, noe jeg tidligere har etterlyst fra denne talerstolen. Vil helseministeren gjøre noe mer enn bare å følge med? Vil han ta styringen, og føler han at han har styringen på dette framover?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-05-26:
Helseministeren viste bl.a. til det med individuelle planer og problematikken rundt at de faktisk ikke blir utarbeidet selv om man viser til en rekke lover der det framkommer at det er krav om at det skal gjøres. Faktisk har også Helsetilsynet bekreftet at dette ikke følges opp i den første instansen der pasienten møter det offentlige. Dette forventer man blir fulgt opp, og det håper jeg helseministeren kan bekrefte. Problemet ifølge denne rapporten som Rådet for psykisk helse har lagt fram, der man viste til Puls og den ringerunden som de har foretatt til 28 foretak, er at det i 22 foretak ikke er planer om å øke aktiviteten, på tross av opptrappingsplanen. Dersom dette viser seg å være riktig, er dette i seg selv veldig alvorlig. Nå har jo helseministeren hevdet at en del av det som framkom i Puls, ikke var korrekt, og har tilskrevet NRK. Spørsmålet er om dette også gjelder den aktivitetsøkningen – eller mangelen på aktivitetsøkning – som 22 av foretakene har gitt uttrykk for.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-05-26:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Geologiske undersøkelser av Åkerneset i Stranda kommune viser at det nå er behov for kontinuerlig overvåkning, slik at en kan forhindre en større katastrofe dersom det skulle gå et ras. Dette er et ansvar som er delegert til kommunene etter plan- og bygningsloven. Dette ansvaret kan ikke mindre kommuner ta, verken av økonomiske eller kompetansemessige grunner. Dersom en skal kunne forhindre en fremtidig katastrofe, må en få klare ansvarsforhold, som samtidig er realistiske. Hva vil statsråden foreta seg i denne saken?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-05-26:
Jeg takker for justisministerens svar, som helt åpenbart viser at justisministeren har satt seg godt inn i problemstillingene. Problemet er bare det at i mitt spørsmål nevnte jeg ikke bare det med klare ansvarsforhold. Jeg sa også at de samtidig måtte være realistiske. For en liten kommune som skal ha ansvar i henhold til plan- og bygningsloven, altså ansvar for sikring mot skred på bygninger og utbyggingsområder, sier det seg selv at dette blir veldig vanskelig, særlig når vi ser en slik situasjon som Åkerneset er et eksempel på. Dersom denne fjellsiden detter ut, slik som det er grunn til å tro, og slik også geologiske eksperter forventer vil skje en eller annen gang i framtiden, vil størrelsen på det skredet være åtte–ti ganger større enn det skredet som gikk foran Tafjord-ulykken. Spørsmålet mitt til justisministeren er: Når kan vi forvente at det kommer noe ut av samarbeidet? Når kan vi få se et resultat, slik at innbyggerne bl.a. i bygden Hellesylt i Stranda kommune kan se – jeg holdt på å si – lysere på hverdagen?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-05-26:
Jeg takker nok en gang statsråden for svaret. Jeg ser fram til at både denne kommunen og andre skredutsatte kommuner langs kysten nå får tilgang på midler slik at de kan få en kontinuerlig overvåking av disse farlige fjellsidene som vi faktisk har en del av langs kysten. Jeg ser fram til at justisministeren vil ta det initiativet som han nå har varslet overfor Landbruksdepartementet, slik at Naturskadefondet vil bevilge tilstrekkelig med midler, slik at disse kommunene ikke – jeg holdt på å si – blir påført den enorme økonomiske belastningen det er å sikre sine innbyggere mot fjellskred. Jeg håper justisministeren raskt vil sørge for at de midlene kommer på plass, slik at befolkningen langs kysten og i nærheten av disse fjellskredene nå faktisk kan sove tryggere om natten, vite at de blir overvåket, og at det blir igangsatt beredskapsplaner for evakuering dersom skaden skulle skje.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-05-26:
Òg mitt spørsmål går til helseministeren. Etter dei rundane som har vore her i dag, meiner Senterpartiet at det er nødvendig å be helseministeren ytterlegare avklara kva kontrollrutinar han har sett i gang for å følgja utviklinga i Sjukehus-Noreg. Vi gjer det ikkje på bakgrunn av påstandar, men på bakgrunn av fakta. Det er altså slik at statleg overtaking av sjukehusa har medført f.eks. milliard kr meir til administrative stillingar, at 470 mill. kr har gått til auka administrasjon og nær det same beløpet til auka legelønner. Legane har altså fått eit tillegg på 15,8 pst. i sine lønner, og ein føretek no nye kuttrundar i tilbod. Det siste gjeld Sogn og Fjordane. Kva rutinar har helseministeren for å følgja med når det gjeld både tilbod, årsverk, lønnsutvikling og pasientretta stillingar?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-05-26:
Den siste tilrådinga i Helse Førde viser at føretaka går sine eigne vegar. Mange rapportar frå mange føretak viser at det trengst auka midlar. Regjeringa har lagt fram sitt budsjett. No vert det avklara at det er eit fleirtal i Stortinget for nettopp auka midlar til sjukehusa for å sikra ei forsvarleg drift. Regjeringa har samtidig lagt fram ei skattereform der 8 milliardar kr går til lettar i toppskatten til dei som tener meir enn 350 000 kr. Ytterlegare 2,5 milliardar kr av minstefrådraget går til den same gruppa. Mitt spørsmål er: Kan helseministeren sjå dei pasientane som ventar på sine tilbod, i auga og seia: Ja, eg representerer ei regjering som prioriterer skattelette framfor eit styrkt helsetilbod – difor må det no kuttast over heile landet?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-05-26:
Det må kjennast merkeleg for dei foreldra som i dag strevar med eigenandelar i SFO og leirskule, som går ein kanossagang for å få betre tilpassa undervisning for barna sine, fordi det blir kutta i kommunane som følgje av dårleg økonomi. Det må kjennast merkeleg når Erna Solberg svarar at ho er oppteken av neste generasjon. Ho er oppteken av å vekkforklara at det er 26 000 fattige barn, for det var det i 2001. Men faktum er jo at Noreg og USA bruker ein spesiell statistikk. Dersom vi brukte den statistikken som andre land i Europa bruker, ville talet ha vore langt høgare – kanskje opp mot 60 000. Men eg skal utfordra henne på eitt punkt, der ho kan hjelpa fattige familiar. Det er på bustøtta, dersom ho går direkte inn og hevar inntektsgrensa for bustøtte, til lys og varme til fattige familiar. Det er ei ordning som blir prøvd i forhold til både inntekter og utgifter, så der skulle ho ha alle moglegheiter til å treffa rett.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-05-26:
Eg skal få stilla følgjande spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Statssekretær Jenssen sa på eit møte for hovudstadsregionen i byrjinga av mai at Regjeringa vil kome med eit notat i september om fylkeskommunane si framtid. Tidlegare har departementet avvist ei slik drøfting, fordi det skal skje ei evaluering av fylkeskommunane seinare. Departementet avviste også at kommunestrukturprosjektet, som dei samarbeider med KS om, skulle drøfte kva framtid og oppgåver fylkeskommunane bør ha. Er statssekretæren sin bodskap eit signal om ei nyorientering frå Regjeringa si side?»
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-05-26:
Eg takkar for svaret. Faglege bidrag kunne departementet ha kome med i kommunestrukturprosjektet. Det var dei ikkje interesserte i. Senterpartiet synest det er bra at departementet no engasjerer seg, og vi synest det er godt med den avklåringa som statsråden kjem med her i dag, altså eit fagleg engasjement i forhold til eit regionalt nivå. Eg finn grunn til å minna om at Maktutgreiinga viser at folkestyret er i tilbakegang. Effektutvalet meiner at sterke folkevalde regionar er nødvendig for å få til ein brei, samordna og utviklingsorientert regionalpolitikk. Det er òg slik at Høgre sine eigne folk i mange fylkeskommunar, t.d. i Rogaland, no går inn og gir eit klårt signal til Distriktskommisjonen om å ta i vare, styrkja og utvikla eit regionalt folkevalt nivå. Eg går ut frå at det er i den retninga statsråd Erna Solberg engasjerer seg.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-05-26:
Senterpartiet meiner at det som skal liggja i botnen i kommunestrukturprosjektet, er å avklåra oppgåvene, kva for oppgåver kommunane skal ha. Så vil det, som statsråden seier, tvinga seg fram ein debatt om kva for oppgåver som kan overførast til eit regionalt folkevalt nivå, ikkje minst fordi den regionale staten breier om seg på litt ulike måtar. Når statsråden no tek omsyn til at denne debatten pressar seg fram rundt omkring i fylka, er det naturleg for meg å utfordra henne på at enkelte kommunar har trekt seg, t.d. i forhold til å overta ansvaret for vidaregåande skule. Vil ho no leggja vekt på at det er eit behov for eit regionalt folkevalt nivå til å vareta vidaregåande skule, samferdsel, kultur, næringsutvikling og arbeidsmarknadstiltak og å ha større ansvar for ressursar, utdanning og forsking? Vi kan halda helseføretaka for seg. Elles er det vel ein viktig del av denne debatten at det tvingar seg fram eit styrkt regionalt folkevalt nivå?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-05-26:
Sykehusreformen har ført til at det brukes milliard kr mer på byråkrati, at det brukes milliard kr mer på lønninger. Konsekvensene blir bl.a. en betydelig nedlegging av stillinger rundt omkring, og lokalsykehus blir truet. Det skal kuttes 775 årsverk i Helse Vest. På Hålogalandssykehuset skal antall årsverk reduseres med 117 – 35 av 60 hjelpepleiere sies opp. Det kan umulig bli bedre sykehustilbud av dette. Det er behov for en evaluering av sykehusreformen umiddelbart. Jeg sier ikke at alt er galt med sykehusreformen – langt ifra – men vi vet allerede masse om de negative konsekvensene, negative konsekvenser som må rettes opp, hvis vi ikke skal få et betydelig forringet sykehustilbud, spesielt i distriktene. Vil helseministeren sette i gang denne evalueringen?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-05-26:
Jeg tillater meg å stille spørsmål til kommunalministeren. Underskuddet i kommunesektoren er nå på over 13 milliarder kr. Samtidig har kommunalministeren nylig lagt fram et kommunaløkonomisk opplegg for neste år som er det trangeste i hele Bondevik II-regjeringens periode. Kommunene gjennomfører smertefulle kutt: nedbemanning i skolen, i eldreomsorgen og i andre viktige velferdsordninger. Den sterkeste økningen i ledigheten er i pleie- og omsorgsyrkene. Det er økende ledighet i undervisningssektoren. Mener statsråden at dette er i tråd med Høyres løfte om å satse på skolen?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-05-26:
Jeg er ikke i tvil om at svært mange ordførere, også fra Høyre og Kristelig Folkeparti, er svært takknemlige for at Arbeiderpartiet fikk økt de frie inntektene med over 2 milliarder kr ved budsjettbehandlingen i høst. Jeg konstaterer at statsråden ikke finner rom for å sikre velferdstilbudene til våre eldre og til våre skolebarn i de prioriteringene som gjøres i forhold til kommunesektoren, men hun finner altså rom for å love ytterligere 12 milliarder kr i skattelette, i første rekke til dem som har høyest inntekt. Dette er en entydig bekreftelse på at Regjeringen velger skattelette til dem som har mest, framfor å styrke tilbudet til dem som har behov for det, både når det gjelder eldre, og når det gjelder barn. Man betaler skattelettelsen ved å stramme inn tilbudet til eldre og til skoleelever. Høyres løfte var skatt og skole. Høyres resultat er skatt istedenfor skole. Hvordan kan Høyre forsvare de kutt som nå må gjennomføres – bl.a. i kommunesektoren, i helsevesenet – for å finansiere de skatteletteløftene som Høyre absolutt setter høyest?
Erna Solberg (Høyre), 2004-05-26:
Høyre sa i valgkampen at vi skulle satse på en bedre skole, og det har vi kvittert betydelig ut i form av flere skoletimer allerede fra høsten 2001, og videre med flere skoletimer fra neste høst. Vi samarbeidet med Arbeiderpartiet i budsjettforliket, og vi har lagt frem en melding om det. Vi har gjennomført en rekke kvalitetsmessige tiltak for å gjøre noe med det som vi oppfatter som et hovedproblem i norsk utdanningspolitikk, nemlig innholdet i norsk skole. Når det gjelder kommuneøkonomien, er det ikke slik at vi har lagt frem det verste kommuneopplegget på lang tid. Vi har lagt frem et kommuneopplegg for 2005 som stort sett holder status quo-nivå, litt avhengig av hvor mye man velger å bruke på øremerkede ordninger neste år. Det er av avgjørende betydning hva Stortinget gjør i løpet av våren, og så vil vi altså dekke opp for den demografiske utviklingen i 2005. Det er vi nødt til å se på på basis av at 2004 er et meget godt år for kommunesektoren. Det er den største veksten i frie inntekter som har vært siden så langt tilbake som i deler av 1990-tallet, både ut fra grunnlaget i budsjettforslaget fra Regjeringen og ut fra de påplusningene som kom i Stortinget. Vi har et underskudd i kommunesektoren. Det relevante spørsmålet er ikke å diskutere det underskuddet på 13 milliarder kr, for en av grunnene til at vi har et stort underskudd på det nivået, er en rekke investeringsplaner, som alle her har vært enige om. Det som er det relevante ubalansetallet ved inngangen til 2004, er det vi har vært enige om i konsultasjonene mellom KS og Regjeringen, og som altså er på 5,5 milliarder kr. Når man da vet at økningen i de frie inntektene i 2004 anslås til å være i underkant av 5 milliarder kr, er det et rom for forbedringer i 2004 i balansen i kommunesektoren på et sted mellom 3,5 og 4 milliarder kr. Det bakteppet må man ha med når man eventuelt vurderer hvordan kommuneøkonomien ser ut fremover.
Erna Solberg (Høyre), 2004-05-26:
Norsk skole forbedres faktisk hver dag gjennom de kvalitetstiltakene som har vært gjennomført. Man kan alltid ønske at det hadde vært mer penger, men fortsatt har norske skoler et bedre økonomisk grunnlag enn skoler i de fleste andre land for å gi undervisning. Nå får de også – hvis Stortinget slutter seg til Regjeringens kvalitetsreform – et kvali-tativt bedre utgangspunkt fremover, også for innretningen av skolehverdagen og skolens innhold. Når vi legger opp til skattelettelser i forbindelse med en skattereform, er det fordi vi er opptatt av å sikre velferden, ikke bare i dag, men også i fremtiden. En del distriktskommuner opplever nå at arbeidsplasser er forsvunnet fordi det konkurranseutsatte næringslivet ikke har klart den internasjonale konkurransen. Jeg tror at hvis vi besøker disse kommunene, vil vi veldig raskt se at å ha politikere som tar ansvar for helhetsøkonomien, som sørger for et sunt næringslivsklima og for at det blir interessant å investere – gjennom et rettferdig skattsystem – faktisk er viktigst, både for skole, for helse og for eldreomsorg i fremtiden. Det er nemlig noen av oss politikere som ikke bare har blikket festet på 2005, men på hvilket samfunn neste generasjon skal leve i.
Erna Solberg (Høyre), 2004-05-26:
Tallet 26 000 baserer seg på en statistikk som ikke innehar dagens tall, men tall fra 2001. Det dreier seg altså om situasjonen som var før denne regjering tiltrådte. Før man kommer med en sterk kritikk basert på tall fra 2001, altså 26 000 barn, er man nødt til å gå inn og se på hva slags tallgrunnlag man har. Vi kjenner til det som er konklusjonen på Redd Barnas rapport, nemlig at det er behov for individuelle, målrettede tiltak, og at de generelle tiltakene ikke nødvendigvis når ut til dem som er absolutt fattigst. Vi har derfor lagt opp til en egen handlingsplan mot fattigdom med målrettede tiltak – som vi for øvrig vanligvis opplever å få kritikk for – nettopp fordi en målretting mot de fattigste også hjelper de reelt fattigste barna. Det er ikke nødvendigvis de generelle tiltakene som kommer til å trekke de 26 000 barna som i 2001 levde i fattigdom, ut av den, men det å møte dem med individuelle og tilpassede tiltak. Det er derfor vi har satset på en sammensetning i fattigdomspakken som handler om de fattigste i vårt samfunn, og i tillegg til det jobber med å samordne arbeid, trygd og sosiale tjenester, slik at vi får en målretting nettopp mot dem som har kombinerte problemer.
Erna Solberg (Høyre), 2004-05-26:
Regjeringen har lagt frem en boligmelding der det faktisk sies at det viktigste virkemiddelet fremover for denne regjeringen i boligpolitikken når det gjelder den sosiale fordelingen, er bostøtten. Det betyr at vi kommer til å styrke bostøtten i årene som kommer, på samme måte som denne regjeringen har stått bak den sterkeste styrkingen av bostøtten som har vært gjort av noen regjering. Det er faktisk slik at bostøtten har økt markant under Bondevik-regjeringen – som en del av fattigdomspakken, og som en del av vår målretting mot dem som har det absolutt vanskeligst. I boligmeldingen ligger det konkret forslag om å omfordele et tilskudd som vi mener ikke gir samme målrettethet mot dem som er fattigst, fra boligtilskudd til utleieboliger over til bl.a. å øke kompensasjonsgraden i bostøtten som et viktig og målrettet tiltak. Hvorvidt vi kan øke inntektsgrensene, og da gå vekk fra de absolutt fattigste og over til dem som ligger i sjiktet over, som altså ikke er målretting mot dem som har dårligst økonomi, må vi vurdere i forbindelse med hvert enkelt budsjett, og det gjør vi. Denne regjeringen har satset mer på bostøtte enn det noen tidligere regjering har gjort.
Erna Solberg (Høyre), 2004-05-26:
Det er slik at vi har antydet en ramme som de frie inntektene må holde seg innenfor, en ramme som er veldig vid i årets forslag til kommuneproposisjon. Én av grunnene til det er at det fortsatt er usikkert hva kostnadene for barnehagene kommer til å bli neste år. Det er flere faktorer som er uklare. Det ene er selvfølgelig hvor mange barnehager vi klarer å bygge i år. Det andre som er viktig, er at det for øyeblikket pågår et lønnsoppgjør. Hvis man ser tilbake på kostnadsveksten i barnehagesektoren, knyttet til de to siste større lønnsoppgjørene som vi har hatt, har det vært en prosentvis høyere utgiftsøkning for barnehagene enn det har vært på kommunesektoren generelt. Det betyr også noe i forhold til hva kostnadene knyttet til gjennomføringen av neste trinn kommer til å bli. Det er lagt inn penger både i forhold til rammene, i forhold til barnehagene og i forhold til psykiatriopptrappingen. Men den endelige fordelingen mellom frie inntekter og øremerkede inntekter kan ikke vi foreta før vi er ferdige med budsjettbehandlingen. Vi må ha alle disse uklare faktorene klare for oss.
Erna Solberg (Høyre), 2004-05-26:
I tråd med det som tidligere er sagt, vil Regjeringen vurdere å evaluere fylkeskommunen i to faser. Våren 2005 legges regionalmeldingen frem for Stortinget, med en vurdering av fylkeskommunen. Denne vil i hovedsak være begrenset til en vurdering av fylkeskommunens rolle som regional utviklingsaktør, og en vurdering av partnerskapets funksjon i den sammenheng. I kommuneproposisjonen samme vår vil det bli gitt en generell omtale av status for fylkeskommunens roller og oppgaver. I neste stortingsperiode vil Regjeringen gjennomføre en bred og forskningsbasert evaluering av fylkeskommunen og organiseringen av det regionale nivået generelt. I tillegg til dette arbeider departementet med et dokument med omtale av ulike modeller for organisering av det regionale nivået og mulige konsekvenser de ulike modellene kan få for oppgavefordeling, finansieringssystem og lovgiving. Hensikten med å fremme et slikt dokument er å beskrive mulighetsrommet for det regionale nivået i den debatten om fylkeskommunen som jeg forventer kommer frem mot neste stortingsvalg. Det vil i dette dokumentet ikke foreligge noen vurderinger eller forslag fra Regjeringen om en anbefalt modell for fremtidig organisering, men det vil være et bidrag til at man får en realistisk debatt bl.a. knyttet til hva som må gjøres av endringer på ulike områder, avhengig av hvilke modeller som måtte være for endringer i forhold til fylkeskommunen. Det er viktig for meg at vi også har en realisme i forhold til om det skal gjøres endringer, og i hvilket tempo endringer kan gjøres, når det gjelder den partipolitiske debatten og debatten som foregår i samfunnet. I tråd med det Regjeringen tidligere har lagt opp til, kommer vi til å avvente forsøkene som nå pågår, før vi overfor Stortinget legger opp til en bredere debatt om modeller og endringer i regionnivået i Norge. Dokumentet med omtale av de ulike modellene, endrer derfor ikke på de prosesser som jeg allerede har beskrevet vedrørende vurdering og evaluering av dagens fylkeskommune. Det er et faglig bidrag til å se på hvilke problemstillinger som må løses hvis man skal gjøre endringer, og gir derfor på en måte et mer realistisk grunnlag for den debatten som mange partier har i forhold til sin egen programbehandling.
Erna Solberg (Høyre), 2004-05-26:
Jeg har lyst til å si at jeg engasjerer meg i forhold til at vi skal ha en debatt som har alle fasetter av muligheter og utfordringer på bordet, når man først har en debatt, som altså pågår landet rundt, knyttet til spørsmålet om fylkesstruktur. Det er ikke slik at de som jobber i kommunestrukturprosjektet, ikke har vært klar over at dette vil komme. Det vi har avvist å være med på, er at man i kommunestrukturprosjektet også skal ha et prosjekt som går på reelle runder om å endre fylkessammensetningen og fylkesstrukturen. Vi har ment at dette ville være lite saklig gjort av en regjering som faktisk har innført en rekke forsøk, med Stortingets godkjennelse, fordi man hadde lyst til å utprøve nye metoder å jobbe på i forhold til fylkeskommunene, og andre oppgaveløsninger, også regionale samarbeidsløsninger. At vi da midt oppe i det skulle sette i gang en prosess hvor vi bare glemte at vi har satt i gang en ganske stor utviklings- og forsøksprosess i fylkeskommunene, og så trakk konklusjoner eller fremskyndet prosessen, ville jeg synes var litt å holde for narr den rekken av fylkeskommuner som nå faktisk jobber med andre måter å løse oppgaver på.
Erna Solberg (Høyre), 2004-05-26:
Jeg er ikke sikker på at det tvinger seg frem et sterkt regionalt forvaltningsnivå. Vi skal evaluere hvordan de nye arbeidsformene er, og hvordan de kommer til å bli. Jeg mener det er behov for å ha et samarbeid mellom kommunene, men jeg tror mange kommuner kan løse mange flere oppgaver enn hva de gjør i dag. Dette er interessante ting. Det er riktig at Asker og Bærum har trukket seg fra prosjektet om videregående skole. Det skyldes den særskilt vanskelige situasjonen som Akershus fylke kommer i med det voldsomt økende elevtallet i årene fremover. Det å være garantert de samme rammebetingelsene som fylkeskommunen har, var ikke godt nok for kommunepolitikerne, fordi de følte at dette ville gå på bekostning av andre oppgaver. Det var også en del uavklarte eiendomsforhold knyttet til å ha et forsøk i Asker og Bærum. Men på den annen side har vi et forsøk i Båtsfjord som faktisk er distriktspolitikk av ypperste klasse, hvor ungdom får lov til å ta videregående utdanning uten å flytte fra hjemstedet sitt. De får muligheten til å bo i nærmiljøet sitt til de fyller 18–19 år. De får full utdanning der, og man jobber med nye metoder for dette. Kanskje kan det være at det man i utgangspunktet trodde ville være greit for de sentrale kommunene, faktisk viser seg å være et mye bedre distriktspolitisk og lokalpolitisk tiltak enn det vi hadde trodd.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-26:
Statsråden er flink til å sjonglere med tall, men jeg savner et engasjement for dem som rammes av Høyre-politikken. De som rammes hardest av den, og som påvirkes sterkt av kommuneøkonomien, er de 26 000 norske barn som lever i fattigdom. De er avhengige av at kommuneøkonomien kan sikre dem en god skole – som Høyre sier de er opptatt av – med tilpasset opplæring og med et tilbud som gjør at de der kan få det som foreldrene ikke kan tilby dem. Nå blir det mindre tilpasset opplæring i norske skoler, det viser statistikken. Det blir mindre midler til å sørge for datautstyr, f.eks. , som disse barna ikke har råd til hjemme. Det blir mindre penger til å gi foreldrene sosialhjelp, som de trenger for å kunne ha et levelig liv. Jeg savner det engasjementet hos statsråden. Hun har lagt fram en kommuneproposisjon der disse fattige barna ikke er nevnt med en eneste setning. Mener statsråden virkelig at disse fattige barna er mye mindre viktige enn kampen for skattelette til de aller rikeste?
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2004-05-26:
Spørsmålet mitt går til helseministeren. Svara som statsråd Solberg gir, er sanneleg til ettertanke. Ho brenn tydelegvis ikkje for å skaffe meir pengar til velferd i kommunane, tiltak som barn, unge og eldre – ikkje minst – ville hatt stor nytte av. Derimot blir det lagt for dagen eit stort engasjement og stor iver i argumentasjonen for skattelette. Statsråden er både i dag og elles utrøytteleg på det området. Ordføraren i Skjervøy ber ikkje om skattelette. Han åtvarar sterkt mot dårlegare velferd. Det gjorde han seinast for nokre få dagar sidan. Helseministeren kjenner òg behovet for sterk velferd i landet vårt, og derfor spør eg: Deler statsråd Høybråten synspunkta som partifellen i Skjervøy har gitt uttrykk for, eller er det kollega Solbergs iver for skattelette som ligg han mest på hjartet?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2004-05-26:
Mitt spørsmål går til kommunalministeren. La meg først få lov til å si at det er litt morsomt med slike spontanspørretimer. Nå har det vært oppe tre representanter fra Arbeiderpartiet, Hanssen, Schjøtt-Pedersen og Sandal, som alle har kritisert skattelettelser som de selv har stått bak. Og så har samtlige tre representanter fra Arbeiderpartiet kritisert kommuneopplegget, som de selv har stemt for og stått bak. Det er jo litt interessant med Arbeiderpartiet i den sammenheng. Men mitt spørsmål til statsråden er i forhold til kommuneopplegget for 2005. Vi har registrert hva statsråden og Regjeringen legger inn som økning i 2005. Stortinget har vedtatt et par reformer som er ganske store, og som er en utfordring for kommunesektoren. Vil den økningen som Regjeringen legger opp til her, også dekke inn de utgiftene som følger av de utfordringene som kommunesektoren får bl.a. i forbindelse med barnehagereformen og psykiatrireformen?