Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1999-06-07:
Med litt velvilje kunne en kanskje si at representanten Langeland hadde hatt et poeng i resonnementet i sitt innlegg om han ikke hadde hatt med den siste biten – om at vi skal ha én MTB iallfall, og så skal vi avklare konseptet siden. Det mener jeg iallfall ikke henger på greip under noen omstendigheter. Men når det i dag altså blir flertall – enstemmig – for de tunge investeringene som ligger i dagens innstilling, både på fregattsiden og på flysiden, har det selvsagt sammenheng med en overbevisning om og analyse av at disse tunge investeringene er strukturuavhengige, og at vi gjennom mange behandlinger i Stortinget mener de fortjener sin plass i et framtidsrettet forsvar. Det er nemlig veldig vanskelig, slik det store flertall ser det i Stortinget, å forestille seg at vi skal kunne drive effektiv suverenitetsovervåking av norsk territorium og delta i internasjonale operasjoner uten å ha en oppdatert kapasitet på disse viktige områdene. Og med den parken av fartøyer og fly vi nå har, sier det seg selv at disse investeringene tvinger seg fram – noen vil si at de sånn sett kommer i seneste laget. Ser en på kartet over Europa, vil en se at norsk økonomisk sone og sokkel antakelig utgjør oppunder 30 pst. av Vest-Europas areal, og hvis Norge, av alle, da ikke har en kapasitet både på fartøysiden og for den saks skyld på flysiden til å drive en overvåking av hva som foregår i dette enorme området, så er det det samme som å frata oss selv enhver forsvarspolitisk troverdighet, etter min oppfatning. Det betyr selvsagt ikke at vi ikke har et stort behov for å gå igjennom alle de enkeltelementene som delvis forskotteres gjennom lekkasjer til pressen i forbindelse med Forsvarsstudien 2000, og hvor vi uten tvil står overfor store utfordringer også på strukturpolitikkens område i Forsvaret. Men jeg tror det i det alt vesentlige vil gå på organiseringen av landforsvaret og i mindre grad på flyvåpen og sjøforsvar. Så noen konkrete punkter til dagens innstilling, som delvis er berørt av mange allerede. Arbeiderpartiet vedkjenner seg fullt ut at vi så oss tjent med å gå ut på det internasjonale markedet i en bred anbudsrunde når det gjaldt de nye fregattene. Det i seg selv er et særsyn i Europa, og for den saks skyld globalt. De fleste land gjør det ikke slik, de er atskillig mer proteksjonistiske enn vi stort sett er. Men når Arbeiderpartiets regjeringer valgte å gjøre det, har det selvsagt sammenheng med at det er 30-40 år siden sist vi bygde fregatter, og det hadde derfor sin egenverdi å finne ut hvor gode norske miljøer var i forhold til utenlandske, og hvordan dette kunne brukes til å presse aktørene, både ute og hjemme. Det er jo noe av hensikten, slik at en får mest mulig forsvar ut av hver krone, men også selvfølgelig å bidra til at norsk arbeids- og produksjonsliv får sin rettmessige andel av utviklingen på disse områdene, for det er det vi snakker om. Det er et politisk ansvar å sørge for at norsk arbeids- og produksjonsliv får sin rettmessige andel av en utvikling på disse områdene, og den lar seg ikke beskrive så enkelt som å si at dere er billigst, eller dere er best. Her må vi ha en kombinasjon av en aktiv industri- og sysselsettingspolitikk og en forsvarspolitisk linje. Det har aldri vært slik at det ene skal føre til at vi avlyser det andre. Og når komiteen enstemmig sier at «siktemålet må være å sikre norsk verftsindustri og norsk forsvarsindustri en betydelig direkte andel av prosjektet gjennom de kontraktsforhandlinger og de gjenkjøpsavtaler som skal gjennomføres i tilknytning til dette prosjektet», er det selvsagt et signal om at her skal det være en politisk styring i tillegg til de andre viktige momentene som både innstilling og proposisjon er opptatt av. Når vi gav uttrykk for skuffelse og gjentar noe av det her i forbindelse med framdriften i denne saken, var det fordi vi hadde den tro, ikke minst etter signalene fra Senterpartiets leder Odd Roger Enoksen, at Nor-Eskort-gruppen var sterkt inne i bildet gjennom den kompetanse aktørene hadde hver for seg, og samlet. Og vi håper og tror at disse aktørene, selv om Nor-Eskort har gått i oppløsning, fortsatt er sterkt inne. Men det må selvsagt styres gjennom den aktive påvirkningspolitikk som departementet og Forsvaret har ansvaret for i den videre oppfølging på dette området, slik at en får det best mulige resultat ut av det, også i dette perspektivet. Så noen ord om MTB-ene, som har fått oppmerksomhet, naturlig nok. Nå ble det aldri helt klart hva representanten Hovind hadde tenkt å spørre om, men jeg tipper det var: Hva skal fortrenges? Ser en på den stortingsmelding om investeringsprofilen framover som kom til Stortinget rett før jul, er det der et ganske utmerket tabellverk som viser hva sammensetningen grafisk fram mot 2006 er i forholdet mellom fregatter, fly, kystvaktskipet «Svalbard», MTB-ene og investeringer i landforsvaret. Det er en liten tynn stripe som går over flere år, som er MTB-prosjektet, noe over 3 milliarder kr på sju fartøyer over noen år. Vi argumenterer selvsagt ikke for at framdriften av dette forholdsvis tynne prosjektet i grafisk forstand skal føre til at andre ting avblåses eller skyves til side. Det sentrale for oss har vært å sørge for, som min ærede medrepresentant Ingvald Godal var inne på på en fortreffelig måte, at vi har kapasiteten i Kværner Mandal – den kompetanse som ligger der – den dagen vi virkelig har bruk for den. Og den kan altså gå fløyten hvis vi ikke gjør opp vårt bestikk i løpet av første halvår neste år. Et vellykket prøveprosjekt som fører til at en ikke straks har en oppfølging, kan føre til at det sjøforsvaret vi alle er opptatt av, ikke er noe alternativ i 2002 eller 2003, og det ville selvsagt være komplett irrasjonelt fra ethvert synspunkt, også fra Forsvarets synspunkt, ikke minst med de mange millionene som allerede er investert, som Ingvald Godal også var inne på. Men vi har aldri sagt at dette prosjektet så skal speedes opp på full fart med sikte på maksimal gjennomføring. Det viktige er selvsagt å holde hjulene i gang. Og husker jeg investeringsprofilen riktig, er det 50 mill. kr det første året, 50 mill. kr det andre året, og så får en intern overveiing vise hva som så er nødvendig det tredje året for å holde bluss på lampa ved Kværner Mandal, eller det selskapet som på det tidspunkt må ta ansvaret for dette verftet. Det er det som ligger i vår tenkning på det området. Jeg tror, i lys av den samme grafiske framstilling, at tyngden i de store investeringer i luftforsvar og hær – kanskje primært på de to områdene – er det mulig å få til også ved å strekke andre prosjekter noe lenger ut i tid om det skulle bli nødvendig. Det er for så vidt det samme som sies i proposisjonen, men det er ikke det samme som å si at da må en avlyse andre ting. Det tror jeg det er viktig for Arbeiderpartiets vedkommende å få understreket.