Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2013-06-04:
Ja, det er riktig som saksordføreren sier, at Fremskrittspartiet har fremmet dette forslaget tidligere, og vi fremmer det igjen. Vi mener også at situasjonen er av en slik karakter at det er nødvendig og fornuftig å fremme forslaget på nytt. Bakgrunnen for at særreglene for dagpengemottakere over 64 år ble fjernet, var fra regjeringen begrunnet med at det skulle stimulere flere eldre til å stå lenger i arbeid samt at man mente det var urimelig å bruke dagpenger som tidligpensjon. La meg i denne salen minne om at vi her snakker om mennesker som har vært langtidsledige, tidligere arbeidstakere – eldre som har stått uten arbeid over lang tid. Forutsetningen for å kunne stå lenger i arbeid er å ha arbeid å kunne stå i. Det tror jeg vi alle sammen må være enige om. For disse menneskene gjelder det at de ikke har arbeid å stå i. Jeg er enig med både saksordføreren og flertallet i – og det har også Fremskrittspartiet tatt inn over seg i forslaget – at man ikke ønsker at man skal ha trygdeytelser fremfor uttak av pensjon. Men vi er også prinsipielt sterke motstandere av å tvangspensjonere folk mot sin vilje. For hva har disse menneskene krav på? Hvem er de? Når disse menneskene har gått ut av dagpengeperioden sin, hvilken inntekt har de da? Jo, de kan enten få aktivitet, arbeidsavklaringspenger, uføretrygd, tvinges til å ta ut pensjon, hvis de har tjent opp så mye pensjon, eller sosialhjelp. Det er de teoretiske mulighetene man har. Jeg synes det er ganske merkelig at man har et regelverk som i dag, der en person som er 62 år, som har tjent opp stor pensjon, kan ta ut pensjonen sin, og samtidig si opp jobben sin og få dagpenger oppå pensjonen etter karantenetiden. Mens en kvinnelig arbeider som har arbeidet deltid i over 40 år, og reelt sett blir arbeidsledig når hun er 63 år, ikke har tjent opp nok pensjonspoeng til at hun kan ta ut pensjonen sin og blir tvunget over mot enten uføretrygd, arbeidsavklaringspenger eller sosialhjelp. Det synes jeg er en uverdig tilnærming for den gruppen, for det er det dette egentlig handler om, det er det denne saken handler om. Jeg registrerer at saksordføreren, Arbeiderpartiets representant og fremste representant for regjeringspartiene i denne saken, sier at folkene ikke er så viktige for ham. Han bruker heller hele sitt innlegg på nærmest å komme med en karakteristikk av Fremskrittspartiet. Jeg møter folk hver eneste dag, og jeg har fått flere henvendelser. Jeg vet også at representanten Gullvåg har fått henvendelser i denne saken på mail, som vi alle sammen har fått. Jeg har også sett svarene til Gullvåg, og jeg har sett reaksjonene på de svarene som Gullvåg har gitt, og de nærmest føler seg lurt av representantens svar. Men jeg møter ikke bare de henvendelsene, jeg får flere henvendelser fra folk som står der uten inntektssikring. Jeg og Fremskrittspartiet er opptatt av folk, og vi er opptatt av at folk skal ha en verdighet. Derfor har vi valgt å fremme forslaget på nytt, samtidig som vi har valgt å fremme et forslag som sier at når man har tjent opp nok pensjon og selv begynner å ta ut pensjonen sin – ved 62 år f.eks. – og så sier opp jobben sin for å kunne spe på med dagpenger, må vi få gjort noe med lovverket, fordi vi mener dette ikke er riktig. Blir man reelt arbeidsledig, skal man selvfølgelig kunne ta ut både pensjon og dagpenger. Men når man selv aktivt sier opp jobben sin for å øke inntekten, er det med og stimulerer til det som egentlig var grunnlaget for at man fjernet særregelen. Det er stikk motsatt, man har ikke løst den delen av problemet i det hele tatt, og derfor synes jeg det er synd at ikke flere partier enn Fremskrittspartiet ser hverdagen til de menneskene som her blir berørt. Om det ikke er mange mennesker, er ett menneske nok til at man kan se på regelverket, etter mitt skjønn, når det treffer så uheldig og får så store utilsiktede virkninger som det har fått. Med dette tar jeg opp de forslagene som Fremskrittspartiet har i innstillingen.