Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-02-07:
Jeg vil innlede med å vise til at det lenge har vært erkjent at den private sikkerhetsbransjens tjenester representerer et betydningsfullt supplement til politiets kriminalitetsforebyggende og kriminalitetsbekjempende ansvar og oppgaver. Siden interpellanten var opptatt av også historieskrivningen, kan jeg forsikre om at dette var spørsmål jeg jobbet med allerede tidlig på 1990-tallet. Det er viktige oppgaver. Vaktselskapene tilbyr bl.a. vakthold i sentre, verditransport, ledsagertjeneste, risikoanalyser, sikkerhet på flyplasser, havner og også svinnforebyggende tjenester. Opplistingen kunne vært lengre. Sikkerhetsbransjen tilbyr også en beredskap som kan være viktig i en krisesituasjon, og mange oppgaver som utføres av vektere, skiller seg i det ytre lite fra politiets. Det gir både utfordringer og muligheter. Politiet kan ikke alene demme opp mot all kriminalitet i samfunnet og verken kan eller bør i alminnelighet ha ansvar for å yte regelmessig vakthold over person eller eiendom. Politiets omverdensanalyse, som ble publisert i oktober i fjor, viser også til at det globalt er sterk vekst i tjenestetilbudet og antallet som arbeider i private sikkerhetsselskap, og til at politiet vil måtte samhandle med private sikkerhetsaktører for å møte publikums etterspørsel etter mer trygghet. Det er samtidig – og jeg er glad for at interpellanten også understreker det – politiet som er samfunnets sivile maktapparat. Det er det enighet om i Norge. Politimonopolet innebærer bl.a. at politiet har hovedansvaret for å opprettholde alminnelig ro og orden, og setter noen skranker for hvilke oppgaver som kan tillegges private vaktselskap. Disse skrankene handler særlig om bruk av makt og våpen og om tilgang til informasjon. Jeg er opptatt av at både politiet og den private sikkerhetsbransjen er seg bevisst kompleksiteten i samspillet mellom politiets ansvar og vaktselskapenes rolle. Politistyrken er med sin høyskoleutdanning godt rustet til å ivareta ansvaret for borgernes trygghet, enten alene eller sammen med andre myndigheter, men må utnytte effektiviseringsgevinstene som ligger i den anerkjente tilstedeværelsen av en kompetent og godt kontrollert sikkerhetsbransje som bidrar til å sikre eiendom og interesser. Vaktselskapene gjør en viktig jobb. Mange samarbeider godt med politiet. Mitt ønske er at dette samarbeidet skal fortsette å utvikle seg positivt. Etter min oppfatning er den beste forutsetning for det at ansvars- og rollefordelingen mellom politiet og den private sikkerhetsbransjen er tydelig og ikke utfordres. Jeg mener artiklene i bladet Aktuell Sikkerhet, som trekkes fram av representanten Oktay Dahl i interpellasjonen, er gode eksempler på nettopp dette. Det er all grunn til å applaudere utviklingen av systemer som gir politiet tilgang til kunnskap fra vaktselskapene gjennom slik rapportering som beskrives i Aktuell Sikkerhet. Det er heller ingenting til hinder for at kommuner inngår slike avtaler med private vaktselskaper – som referert vedrørende Valøya bo- og tjenestetilbud. Tvert imot er det en klar intensjon med dagens regelverk at det etableres tydelige skiller mellom reelle vaktoppgaver og andre tjenester, og at kommuner og andre enten selv oppretter godkjente vaktenheter eller leier tjenestene fra den private sikkerhetsbransjen. Økt kompetanse i vaktrollene vil bidra til å gjøre hverdagen lettere også for politiet. Det er også derfor det nedlegges mye arbeid i å få utarbeidet et nytt sentralt opplæringsprogram for vektere og ordensvakter etter revisjonen av vaktvirksomhetsloven. Interpellanten viser til at det etter 22. juli også er svært ønskelig å integrere den private sikkerhetsbransjen enda mer i samfunnets totale beredskapsplanlegging og arbeid. I HRS-samarbeidet er alt frivillig og private aktører godt integrert. Det er nedfelt i gjeldende instruks at redningstjenesten skal utføres gjennom samvirke mellom offentlige, frivillige og private institusjoner. I praksis fungerer dette svært bra. Private aktører benyttes ofte av Hovedredningssentralen – HRS, og HRS har til enhver tid oversikt over aktuelle private ressurser. For eksempel kan det gjelde bruk av sivile helikoptre, det kan gjelde fartøyer i forbindelse med sjøredning og annet. Når store ulykker, naturkatastrofer og terroranslag truer sentrale samfunnsinstitusjoner og vår felles sikkerhet, er det avgjørende at de håndteres effektivt, basert på klare strukturer, avklarte ansvarsforhold og tydelige kommandolinjer mellom beredskapsaktørene. Et godt samvirke med andre etater, kommuneledelse, lokalt næringsliv, frivillige organisasjoner og publikum er avgjørende for å lykkes. Jeg viser også i denne forbindelse til skriftvekslingen mellom representanten Oktay Dahl og min forgjenger i et skriftlig spørsmål, nr. 147 fra 2011. Etter terroraksjonen 22. juli 2011 er bevisstheten rundt objektsikring skjerpet. Sikring av viktige objekter som bygninger, anlegg, installasjoner og områder mot sikkerhetstrusler handler både om objekteiers ansvar for egenbeskyttelse med forebyggende, defensive sikkerhetstiltak og om objektsikring med styrker fra politiet og Forsvaret om situasjonen skulle tilsi det. Vaktselskapenes kompetanse, nettopp på objektsikring og klargjøring av objektsikringskravene, vil også kunne bidra til å tydeliggjøre en rolle i objekteieres ansvar for egensikring. Man kan derfor på mange måter si at den private sikkerhetsindustrien ved sin kompetanse og tilstedeværelse er en etablert del av samfunnets totale beredskapsplanlegging og innsats, også selv om dette ikke uttrykkes ved formaliserte strukturer mellom politiet og sikkerhetsbransjen. Da har jeg ikke – så langt – berørt det brede samarbeidet om utvikling av gode teknologiske løsninger, som også er av felles interesse og betydning. Her ligger det selvsagt et stort potensial, også økonomisk, for bransjen, hvor samarbeidet gir bedre trygghetsløsninger for borgerne. Dette er i tillegg meget viktig.