Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-07:
De utmerkede innleggene til saksordfører Eirin Kristin Sund og komiteens leder, Erling Sande, dekker mitt syn til fulle. Jeg er veldig overrasket over det som framlegges her – igjen fra Høyre, ikke fra Fremskrittspartiet. Jeg er overrasket over at Høyre slenger seg på dette. Det er et parti som ønsker å framstå med en verdikonservativ profil. Jeg er helt sikker på at veldig mange av partiets kjernevelgere ville reagere sterkt hvis de fikk vite at Høyre slenger seg på et lettvint populistisk innspill fra Fremskrittspartiet, som i tillegg inneholder en rekke feil. Det er altså ikke slik at riksantikvaren skal ha noen vetorett. Det er heller ikke slik at riksantikvaren kan overprøve kommunale planvedtak. Det riksantikvaren kan gjøre, er å komme med innsigelser til kommunale planer. Og hvis man så ikke blir enige, som er den ideelle prosess, går det til Miljøverndepartementet til avgjørelse. På årlig basis er det 50 av 2 000 arealplaner i Norge som kommer til Miljøverndepartementet. I en del av dem gir vi den som kommer med innsigelse – enten det er fylkesmannen, riksantikvaren eller andre – rett. I andre tilfeller gir vi kommunene rett. Men det er altså en prosess som avveier de ulike hensynene gjennom dialog, som det ble sagt av Erling Sande, og Miljøverndepartementet er – man kan si det slik – noen ganger strengere og noen ganger mildere enn de som kommer med innsigelse. Det som gjør saken veldig spesiell, er at det er så åpenbart at dette er litt slik «surpomperi» fordi riksantikvaren har gått inn i Bjørvika. Det er noe som jeg tror et veldig bredt flertall av byens befolkning, inkludert velgere til Høyre og Fremskrittspartiet, har satt stor pris på. Det er utlyst en stor debatt, det er utlyst muligheten til å se på disse tingene på nytt, tenke seg om og unngå å gjøre feil, i det som er et av de tre historiske sentrene i Norge. Ved siden av Bryggen i Bergen, Nidarosdomen og Erkebispegården i Trondheim er Gamlebyen/Bjørvika et historisk sentrum, bygd opp av Håkon 5. Magnusson og andre. Så det er veldig, veldig dumt å gjøre feil i et slikt område, og riksantikvaren har gitt Oslo kommune en ny mulighet til å unngå å gjøre feil. Jeg håper de klarer å løse det i dialog, hvis ikke vil saken til sjuende og sist komme til Miljøverndepartementet. Når man innbys til en bred debatt om noe i det norske samfunnet og det blir en sjanse til å delta i den debatten – heldigvis har jo byrådslederen etter hvert også gått inn i debatten på en konstruktiv måte – burde man jo være glad, istedenfor å reagere med: Er det mulig nå å finne tiltak som kan sørge for at riksantikvaren holder kjeft? La meg også minne om, for ordens skyld, at her har den rød-grønne regjeringen utnevnt en statssekretær i Bondevik-regjeringen til riksantikvar, nettopp for å få den bredden i holdninger som en skulle tro alle skulle være tjent med. Som flere har vært inne på: Hvis vi går tilbake i historien, er det lettere å peke på områder hvor vi er veldig lei oss fordi viktige ting er gått tapt, fordi vi ikke gjorde nok for å ta vare på det, enn det motsatte. Mange norske byer og tettsteder er mindre av kultursentre, mindre av historiske sentre, enn de kunne ha vært hvis vi hadde vært flinkere til å ta vare på fortiden. Her i Oslo – for dem som hyller lokaldemokratiet – vedtok altså bystyret å rive Gamle Aker kirke. Jeg tviler på at noen i dag mener at det er en riktig idé, men det var altså sett på som en riktig idé i samtiden. Hvis man hyller det kommunale selvstyret og mener det skal få lov til å bestemme, vel, så var det altså en idé på 1800-tallet. Det forelå planer om seks felts motorvei rundt Slottet i sin tid – det kom selvfølgelig mange innsigelser mot en slik idé. Vi ødela Enerhaugen, og vi kunne ha ødelagt Karl Johan. Det har vært formidabelt viktig å ha myndigheter som griper inn og ber oss om å tenke oss om en gang til av hensyn til historien og kulturarven – Bryggen i Bergen, jugendbyen i Ålesund. Jeg var i Odda for en måneds tid siden. Der fortalte de at en stavkirke der var i sin tid vedtatt revet, for man hadde jo ikke noe bruk for dette gamle ruklet. Men så endrer holdningene seg. I dag er det vel ikke et menneske i Norge som vil rive stavkirkene, men det var altså en gang tidligere slik. For å gjøre en lang historie kort: Jeg er forbauset over den kulturløshet og den historieløshet som Willochs parti – og for den del en rekke andre formidable skikkelser i norsk historie – nå hiver seg på ved å støtte dette forslaget fra Fremskrittspartiet om det som må være, selv om det ikke er klart og tydelig sagt, en form for vingeklipping av riksantikvaren, en institusjon som vi virkelig trenger for å møte det nye, moderne Norge, men med basis og røtter i norsk historie og tradisjon.