Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2019-11-14:
Barn i barnevernet trenger en regjering som ikke undervurderer alvorlighetsgraden i bekymringene. 34 norske barnevernssaker til behandling i EMD, oktober 2019 i Dagbladet. «Denne gutten har opplevd mishandling og omsorgssvikt av det offentlige barnevernet, og det må straffeforfølges. Nå er jeg lei av at ingen tar ansvar.» Advokat Saar Pedersen i VG november 2019. «Avsløringer i media av brutal uforstand i enkeltsaker blir unnskyldt som uheldige unntak.» Gro Hillestad Thune, menneskerettsjurist, i Ytring september 2019. «For mange barn tas fra foreldrene sine.» Psykolog Willy-Tore Mørch og Magne Raundalen, mars 2019 i Dagbladet. «Mangel på faglig forståelse i barnevernet svekker rettssikkerheten.» Kari Killén i Aftenposten august 2018. «En lang rekke barn blir utsatt for grov uforstand og overgrep i dagens barnevern.» Over 100 fagfolk sendte bekymringsmelding til regjeringa. Aftenposten 10. juni 2015. Advokat Thea Totland peker på vilkårlighet i bruk av sakkyndige, manglende kontroll av dem, og skjevhet i tilgangen til kompetanse og ressurser. Heierna-kampanjen illustrerer godt fortvilte ansattes hverdag. Dette handler ikke om kommuner eller ansatte som ikke gjør jobben sin. De har gitt beskjed – mangel på folk, høy turnover, dramatisk for barn som trenger kontinuitet, tillit og forutsigbarhet. Det handler om politisk abdisering av ansvar for myndighetsoppgaver som er delegert. Det handler om det barneombudet sa på høringen. Ja, det er krise, en styringskrise. Norge som stat har ikke tatt inn over seg hvor komplekst barnevernet er på kommunalt og statlig nivå, og det styres ikke godt nok. Barn rammes hardt når forskjellene øker, barn rammes hardt når de nærmeste svikter, og barn rammes hardest når vi som fellesskap svikter. Statsministeren ønsker seg flere suksesshistorier i barnevernet, men regjeringa signaliserer på sjette året: Vent og se. Og hva ser vi? Regjeringa har stoppet nye øremerkede stillinger til det kommunale barnevernet, antall bekymringsmeldinger har økt, ansatte pålegges krevende arbeidsoppgaver og flere kommer i ny lov, gode og kvalifiserte voksne kaster kortene fordi de opplever ikke å ha tid til barna, er i skvis, blir trakassert og truet, barnevernet kritiseres stadig mer internasjonalt, og penger sløses bort på kommersielle selskaper, mens ideelle aktører forsvinner. Barn, foreldre og fagfolk trenger løsninger raskt. Barna er de som har virkelig dårlig tid. Regjeringa har mottatt mange bestilte og svært kritiske rapporter, som NOU 2016: 16, NOU 2017: 12 Svikt og svik, datert 22. juni 2017, og Riksrevisjonens rapport Dokument 3:8 for 2017–2018. Alle er alvorlige nok hver for seg, men sett i sammenheng er det kritisk. Helsetilsynets rapporter og regjeringsbestilte rapporter kan også legges i den bunken. Og som om dette ikke skulle være nok – barneombudet hadde én sak på dagsordenen under høringen til neste års statsbudsjett: Det må settes av mer penger til øremerkede stillinger i det kommunale barnevernet. Ministeren kan ikke skyve denne store og inngripende myndighetsøvelsen ned til kommunene og ansatte i barnevernet uten selv å ta ansvar for å sette dem i stand til å utføre oppgaven. Det er her regjeringa svikter. Det er intet annet enn en stor ansvarsfraskrivelse fra politiske ledelse. I denne debatten har vi hørt representant etter representant gå på talerstolen og fortelle om svikt – grov og alvorlig svikt, og grove og alvorlige bekymringer. Det tror jeg på at alle her i salen opplever. Men når det kommer til løsninger, er det «same procedure as last year», bortsett fra at jeg lyttet nøye da Tage Pettersen fra Høyre sa at han ønsker at enda flere steiner skal snus. Der er vi helt på linje, og vi burde hatt en redegjørelse som kunne både pekt på steinene og fått løftet enda flere steiner.