Odd Einar Dørum (Venstre), 2008-11-27:
I sitt alternative statsbudsjett har Venstre sagt at noe av det viktigste vi gjør, uansett, i et samfunn, er å sørge for at samfunnet bygger kunnskap, at samfunnet styrker forskningsinnsatsen – både den grunnleggende og den næringsrettede forskningsinnsatsen. Vi har sagt at dette er grunnlaget for verdiskaping for å gi rom for velferd, for å bygge demokrati og for å styrke menneskelig allmenndannelse. Og jeg vil gjerne tilføye at nettopp forskningen og innsatsen på høyere utdanning er noe som går på tvers av alle samfunnsmessige trender, alle store trender som en vil se rundt seg. Når vi nå er i en situasjon hvor det synes å være bred aksept for at det er behov for å fremme tiltak som går på tvers av negative konjunkturer, er forskningsinnsats motkonjunkturpolitikk. Det er det på forskjellige måter. Det holder oppe den langsiktige tenkningen som har med samfunnets utvikling å gjøre, fordi ingenting er mer samfunnsøkonomisk lønnsomt enn forskning i alle dens utgaver, og fordi det også er slik at får vi først negative økonomiske tider, er det en betydelig risiko for at bedrifter – som har vært gjennomgangstemaet her i dag – vil satse mindre på forskning og utvikling. Desto viktigere er det at samfunnets bidrag for å styrke forskning og utvikling og samfunnets eget bidrag for å legge grunnen gjennom grunnforskning styrkes og sikres. Med dette som utgangspunkt har Venstre innenfor de rammene som gjelder for dagens budsjettbehandling, de samme rammene som regjeringspartiene har, valgt å omprioritere 2,1 milliarder kr til fordel for kunnskap og forskning, hvorav nesten 1,6 milliarder kr går til forskning – både grunnforskning og næringsrettet forskning. Jeg vil understreke hvor viktig det er å ha et slikt perspektiv, og for Venstre er dette – for å si det på den måten – framtidens såkorn. Det er det som holder dette samfunnet i gang, det er det som gjør at samfunnet vårt fornyer seg, det er det som sikrer det ufødte næringsliv. Som et av våre meget sentrale tiltak har vi lagt inn penger for å styrke forskningsfondet, fordi et forskningsfond brukt slik som det opprinnelig har vært ment, og slik Venstre har lagt opp til i alle sine alternative budsjetter, skal sikre langsiktighet både i forskningsinnsatsen, i rekrutteringen av stipendiater og i det å anskaffe nødvendig vitenskapelig utstyr. Fondet er en måte å ha langsiktighet på. Det er ganske forunderlig at vi ikke kommer lenger med langsiktigheten i vårt land. Vi har et naboland, Sverige, hvor man f.eks. med regelmessige mellomrom vedtar det man kaller for forskningsproposisjoner, hvor man binder opp noen forpliktelser, ikke formelt for flere år, men reelt, fordi det går på kjerneaktiviteter i forskningen. Venstre har gjennom sitt alternative budsjett, hvor vi gjennom omprioriteringer bruker mer enn 2 milliarder kr mer på forskning og kunnskap enn det regjeringspartiene gjør, valgt å legge grunnlag for en slik langsiktighet. Denne høsten har vi også hatt ulike debatter om de berømte hvileskjærene. Først påførte regjeringspartiene høyere utdanning og universiteter et hvileskjær, så gav man det tilbake, og så hadde vi et statsbudsjett hvor det kom. Så begynte alle å regne, og så fant man ut at man nesten var påført ett til ett og et halvt nytt hvileskjær. I dag har statsråden lykkeligvis funnet 160 mill. kr før vi nærmer oss jul, for å sørge for at høyskoler og universiteter skal bli mindre rammet. Til dette er å si følgende: Det er hyggelig at det kommer, det kommer sent, men det er ikke godt nok, fordi det fortsatt mangler mellom 250 og 300 mill. kr – altså det hvileskjæret man hadde før. Med mindre dette blir rettet opp fullt ut, vil man innenfor universiteter og høyskoler stå overfor en situasjon hvor man kan risikere at stillinger blir holdt ledige, og hvor undervisningstilbud rammes. Regjeringens positive melding i dag på NRK-nyhetene, som statsråden sikkert vil ta senere her i dag, er helt ok, men den er ok i den forstand at den må ses som et første skritt. Venstre vil for sin del jobbe sammen med alle andre som har vært imot disse nye hvileskjærene. Vi vil holde på helt til vi får forpliktende tilsagn om at pengene vil komme på plass. Hvileskjærene nulles ut, og da er det slik: Noe er gjort, mye gjenstår. Det er i denne sammenheng, og i forbindelse med budsjettet, nødvendig å se på den næringsrettede delen av forskningen. Her legger Venstre inn til sammen 400 mill. kr, fordi vi oppfatter det som nødvendig for å styrke brukerstyrt innovasjonsarena, forsknings- og utviklingskontrakter, hele den næringsrettede forskningen. Vi tar også et krafttak ved gjennom det påløpte beløp å gjeninnføre gamle beløpsgrenser på SkatteFUNN, og å innføre en ordning som vi tidligere hadde på ulønnet innsats i forbindelse med SkatteFUNN – en satsing på nesten en halv milliard kroner. Summen av dette gir et kraftig bilde av Venstres prioriteringer. Kunnskap er forutsetningen for å bygge et samfunn, kunnskap er forutsetningen for å bygge næringsliv. Forskning er de linjene som trekker den veien vi skal gå fra der vi er, fra der vi kom fra, og dit vi skal gå framover. Ved denne kraftige prioriteringen innenfor de samme realistiske økonomiske rammene som regjeringspartiene har lagt fram i salen i dag, har vi vist at dette er helt avgjørende. Like lite som en bonde i det gamle bondesamfunnet kunne droppe å ha såkorn for å sikre framtidens avling, like lite kan man nå satse svakt på forskning. Prioriteringen på forskningen er helt nødvendig for å vise at man vil noe. Å prioritere i politikk betyr at man setter noe først, og Venstres budsjett har markert dette svært kraftig. En del av innsatsen fra Venstre er at vi erkjenner at vi er nødt til å rekruttere folk både i universiteter og høyskoler så vel som i skoler. Men innenfor universiteter og høyskoler følger vi de tilrådninger som fagorganene har gitt, om at vi bør ha 520 stipendiatstillinger hvert år. Vi mener at vi bør ha 100 post doc.-stillinger, og vi mener at vi bør ha flere nærings-ph.D.-er. På disse områdene øker vi stipendiatinnsatsen med 369 utover Regjeringens forslag, post doc.-stillinger med 65 og nærings-ph.D.-ene med 50. Det er en formidabel satsing for å si ifra til dem som jobber, at her er det et framtidsperspektiv for dere. Budskapet fra Venstre til dem som vil gå inn i forskerkarrierer, er at vi skjønner at karrieren henger sammen fra stipendiat til post doc., og vi skjønner at institusjonene må ha en grunnleggende basisfinansiering som sikrer dem. Samtidig sier vi til næringslivet at selv om det er vanskelige tider, skal i hvert fall staten og det offentlige gjøre sitt gjennom å satse på grunnforskningen innenfor universiteter, høyskoler og instituttsektoren, og samtidig sørge for at det næringslivet vi har – når det er hardt presset – ser at her er det stilt midler til rådighet. Det er den motkonjunkturpolitikken som ikke bare er kortsiktig på ukebasis, men den er helt nødvendig for å opprettholde en grunnleggende optimisme om at vi ikke er i blinde krefters vold, men at vi selv kan velge å forme vår egen samfunnsutvikling. I denne sammenheng har vi når det gjelder skolen, valgt å prioritere, innenfor de rammer som er, å styrke rekruttering av lærere og å bygge kompetansen videre gjennom systematisk videreutdanning for lærere. Regjeringen har begynt med noen skritt. Vi synes at skrittene er for svake, vi synes de må forsterkes. Derfor har vi omdisponert 550 mill. kr, slik at vi til sammen har en milliard kroner sammen med det Regjeringen har lagt inn, for å rekruttere lærere og bygge systematisk kompetanse for de lærerne som skal stå løpet ut i skolen. Vi holder til i Oslo. Oslo er meg bekjent den første kommunen i Norge som har vedtatt å gjennomføre et lærerløft, en systematisk videreutdanning for alle lærere. Det ble innført etter et forlik mellom Venstre, Kristelig Folkeparti og byrådspartiene i budsjettet for inneværende år, og det er bekreftet for neste år. Det kom før Regjeringen kom med sitt tillegg. Her har man skjønt at i et skolesystem hvor man har fått gode resultater ved å satse på skoleledelse, gode lærere og godt læringsmål, er det nødvendig å bygge dette videre ut. Når det så gjelder dagens situasjon og budsjettsituasjonen, må jeg si at det er noe som aldri slutter å forundre meg ved en regjering som styrer Norge på et tidspunkt da det er 10–15 år siden tallet på akademikere var større enn tallet på industriarbeidere. Jeg har skjønt hvorfor man forstår hvor viktige de er som arbeider med hendene og på andre måter. Men jeg har aldri skjønt hvorfor Regjeringen ikke i samme grad har forstått hvorfor det er nødvendig å satse på den intellektuelle kapitalen, den intellektuelle arbeidskraften – altså alle dem som har vokst fram i et samfunn hvor mer enn halvparten av ungdomskullene tar høyere utdanning og grunnutdanning. Jeg har aldri forstått dette, og aldri forstått hvorfor det kommer så svakt ut i budsjettprioriteringene. Når jeg sier dette, får jeg alltid det svaret at det kommer mer penger enn før. Ja, det skulle nå bare mangle at det ikke kom mer penger enn før, når det generelt er mer penger enn før. Men i politikk er det prioriteringer som teller. Det betyr at man setter noe først. Hvis Venstre bestemmer seg for at vi vil rekruttere lærere og slåss for det, bygge kompetanse for lærere, setter vi det først. Da setter vi ikke en timeutvidelse i skolen først. Når vi velger å sette forskning først, betyr det at vi innenfor hele budsjettrammen vår prioriterer disse pengene, for det er vi nødt til å gjøre. Da gir vi også et kraftig signal om hva vi vil for å bygge styrken i det vi står for. Uten denne formidable forskningsinnsatsen klarer vi heller ikke å skape det nødvendige utgangspunktet vi skal ha for å møte den klimakrisen som ligger i bakgrunnen av den finanskrisen som preger denne finansdebatten. Representanten Sponheim har tidligere i dag kort vist til våre forslag. Han har først og fremst snakket om hvordan vi skal opptre nå, men mitt bidrag akkurat nå blir å si følgende: Det å satse på forskning er offensiv motkonjunkturpolitikk.