trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Børge Brende (Høyre), 2005-12-12:
Fremskrittpartiet, Kristelig Folkeparti, Venstre og Høyre har et forslag, nr. 4, hvor vi «ber Regjeringen om å fremme en stortingsmelding omkring kjemikaliebruk og miljøgifter». Jeg ber miljøvernministeren fra Stortingets talerstol bekrefte at Regjeringen har konkrete planer om å fremme en slik melding i løpet av vårsesjonen. Hvis det medfører riktighet, vil vi frafalle det å få satt et slik forslag under votering her i salen, for da er det faktisk unødvendig. Jeg synes det er viktig at vi løfter dette med kjemikaliepolitikken, og at vi nå også har fått fastslått den norske kjemikaliepolitikken og premissene rundt den samtidig som EU driver med forberedelsene av det såkalte REACH-direktivet, som også statsråden har uttalt seg om tidligere. Samtidig synes jeg det ville vært fornuftig om miljøvernministeren hadde sagt noen ord om norsk klimapolitikk – ikke bare ute, men også hjemme. Det er riktig, som komitelederen understreket i sitt innlegg, at miljøvernministeren hadde høy flaggføring i Montreal. Jeg hadde ikke tenkt å ta opp dette spørsmålet, men har registrert at statsråden uttalte følgende til Aftenposten i et stort oppslått intervju den 30. november: «Den forrige regjeringen hadde en altfor passiv tilnærming. Men tiden for store ord er nå over.» Hun uttalte også at «og ja, vi er nødt til å våge å gjennomføre kraftige tiltak for å få resultater». Man skal altså være mye bedre enn den forrige regjering, og det skal være en kraftig handling i forhold til klimagasser. Nå er det slik at Norge har økt sine klimagassutslipp med 9 pst. med utgangspunkt i 1990, og vi har hatt anledning til å øke i forhold til Kyoto-protokollen med 1 pst. Når statsråden da sier at tiden for de store ord er over, og at den forrige regjeringen ikke var konkret nok, vil jeg spørre: På hvilken måte vil miljøvernministeren fremme en konkret politikk for at klimagassutslippene i Norge skal reduseres, og hvordan skal dette være bedre enn den forrige regjeringens politikk? Jeg må si at vi gjorde det vi kunne, men det kan godt hende at det ikke var godt nok. Derfor er jeg veldig spent på å få høre ikke bare hvordan vi skal fremme denne type politikk i Montreal, altså internasjonalt, men hva de konkrete handlingene som Regjeringen legger opp til, er. Og hvor store – det synes jeg vi har et krav på å få vite – skal disse norske klimagassre-duksjonene være? Hvor store skal de være? Vi må i alle fall få en retning i denne sammenheng.
Børge Brende (Høyre), 2005-12-12:
Med bakgrunn i miljøvernministerens svar trekker vi vårt forslag nr. 4. Vi ser frem til å få en stortingsmelding om kjemikalier til behandling og håper selvsagt det er mulig at den blir fremlagt i løpet av vårsesjonen. Jeg merker meg at vi ikke fikk noen forsikring om det, men det får vi ta til etterretning. Det viktigste er selvsagt at meldingen blir god. Desto bedre er det at den kommer så raskt som mulig, for da kan man ha større innflytelse på utviklingen av REACH-direktivet i EU-sammenheng. Så har jeg også merket meg det representanten Kvassheim nå var inne på, om at den offensive klimapolitikken nasjonalt, som åpenbart var mangelfull hos den forrige regjeringen, kokte noe bort i kålen i miljøvernministerens innlegg. Vi får se hvilke tiltak som nå kommer for å oppfylle den garantien som statsråden har utstedt i Aftenposten, om at Norge også skal foreta reduksjoner i sine klimagassutslipp. Vi får nye anledninger til å komme tilbake til det i årene fremover.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2005-12-12:
Oljeproduksjonen på norsk sokkel faller langt mer enn ventet, viser nye tall. Statsråden tok derfor i helgen til orde for økt leteaktivitet. Også i sitt innlegg her i dag sier han at man bør prøve å finne nye forekomster, og også øke utvinningsgraden. Jeg tolker da statsråden dit hen at økt leteboring – i håp om å gjøre nye og store funn – vil bli prioritert framover fra Regjeringens side, slik at det norske oljeeventyret kan fortsette, og da på bekostning av satsing på fornybar energi.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2005-12-12:
På noen områder har denne debatten vært spennende. Vi har fått noen avklaringer. For det første er jeg glad for de positive signalene, slik jeg tolker statsråd Bjørnøy, i forhold til krav til CO2-håndtering ved framtidige gasskraftverk. Dette var et steg i riktig retning, slik Kristelig Folkeparti ser det. Videre har vi hatt en debatt om den helhetlige forvaltningsplanen og eventuelt nye vinklinger/dreininger av denne. Begrepene «verneplan», «industriplan» eller «handlingsplan», som er brukt i salen i dag, er tilnærminger, slik jeg ser det, som ikke blir riktige. Begrepet «en helhetlig forvaltningsplan» beskriver noe av det vi skal få oss forelagt, nemlig en helhet. Det er en helhet med kanskje fire store delområder – det er konsekvenser for petroleumsvirksomheten, det er fiskeriene, det er skipsfarten, og det er de ytre påvirkningene. Disse fire delområdene skal inngå i det vi skal få oss forelagt. Formålet med forvaltningsplanen må jo være å etablere rammebetingelser som gjør det mulig å balansere næringsinteresser knyttet til industri, sjøtransport og petroleumsvirksomhet innenfor rammen av en bærekraftig utvikling. Derfor er jeg veldig glad for at representanten Sørensen presiserer i debatten at det denne regjeringen gjør, er bare å følge opp de politiske føringer som er lagt av den tidligere regjering. I Politisk kvarter for en uke siden ble det sagt at behandlingen av den helhetlige forvaltningsplanen og den 19. konsesjonsrunde vil gå mer eller mindre parallelt. Siden dette ble sagt av en ansvarlig statsråd, stoler jeg på dette, ellers vil det være uheldig, slik Kristelig Folkeparti ser det, å behandle forvaltningsplanen etter at den 19. konsesjonsrunde er avgjort i Regjeringen.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2005-12-12:
Statsråden sa i sitt innlegg at den nye regjeringen vil satse mer på CO2-rensing og CO2-håndtering. De kalde fakta er at når budsjettet er vedtatt, vil de nye regjeringspartiene bruke 5 mill. kr mindre på dette enn det de partiene som utgjorde Samarbeidsregjeringen, ville bruke. I Soria Moria-erklæringen vil Regjeringen at et statlig selskap skal få ansvar for å skape en verdikjede for transport og injeksjon av CO2. I statsbudsjettet er ikke det operative ansvaret for dette adressert. I et brev til statsministeren og olje- og energiministeren har ulike organisasjoner tatt til orde for at Petoro får ansvaret for å koordinere dette arbeidet. Er statsråden enig i at Petoro utmerker seg som best egnet for denne viktige oppgaven? Og når kan dette spørsmålet bli avklart? Det haster med å komme i gang, selv om utslippene på Kårstø ikke skal renses innen 2009, men i løpet av 2009.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2005-12-12:
Jeg registrerte av miljøvernministerens svar på mitt spørsmål i replikkrunden at Regjeringen ikke vil binde seg til SVs målsetting om at mer enn 50 pst. av Kyoto-forpliktelsen skal tas på hjemmebane. Det betyr at vi i nok en miljøsak ser at Regjeringens politikk faller ned på en annen side av gjerdet enn det som er SVs politikk. Det er tilfellet når det gjelder petroleumsfrie soner, hva tolkningen av «innen 2009» og rensing av utslippene fra gasskraftverk skal være, og altså på dette området når det gjelder Kyoto-forpliktelsene. Jeg synes miljøvernministeren framstår som ambisiøs på bortebane når det gjelder klimautfordringene, men svært uklar på hjemmebane. I den debatten som vi har hatt i dag, har begrepene «verneplan» og «industriplan» blitt brukt om forvaltningsplanen for nordområdene. Statsråden har brukt begrepet «verneplan». Jeg registrerer at Tore Nordtun sier at å bruke begrepet «verneplan» om forvaltningsplanen er en misforståelse. Det kunne være interessant å høre om miljøvernministeren er enig i det, og hvordan hun vurderer «industriplan» som dekkende betegnelse på den planen som skal sortere mellom næring og fisk i nord. Statsråden var også inne på at skatte- og avgiftspolitikk kan brukes for å få en bedre miljøpolitikk. Det kunne være interessant for Stortinget å høre statsråden kort si litt om hvilke endringer hun ser for seg i skatte- og avgiftspolitikken for å nå den ønskede endringen når det gjelder miljøatferd. I sitt innlegg sa Ola Borten Moe at uansett kommer ikke den nye regjeringen til å gjøre noe som er verre enn det den gamle gjorde når det gjelder småkraftverk, så det kan ikke oppstå noen skade. Det er en fundamental misforståelse. Den forrige regjeringen gjorde det klart at småkraftverk skulle inn under ordningen med grønne sertifikater. En rekke aktører la det til grunn, og har satt i gang arbeid med konkrete prosjekter. Det som nå har oppstått, er en uklarhet som har ført til sterke reaksjoner fra store deler av Distrikts-Norge, og det bygger selvfølgelig på realiteter som disse folkene det her er tale om, er svært bevisste på. Avslutningsvis vil jeg si at vi trekker forslaget fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre vedrørende Vestre Vollane, da det er tilnærmet identisk med det som utgjør flertallsinnstillingen.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2005-12-12:
Jeg registrerer at miljøvernministeren på spørsmål fra Børge Brende om hva som er den mye mer offensive politikken, kun lister opp punkter som er etablert politikk med bred enighet, og som er en videreføring av den forrige regjeringens politikk. Jeg vil utfordre statsråden til å komme opp med hva som er nytt fra den nye regjeringen, og hva som representerer en mer offensiv politikk. Eksempelet med innblanding av biodrivstoff er jo nettopp en videreføring av det den forrige regjeringen la til grunn med økt innblanding på angitte årstall. Det hadde vært nyttig for Stortinget å høre på hvilke områder en vil gå lenger og har større ambisjoner enn den forrige regjeringen.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2005-12-12:
Senterpartiet har tapt mange viktig hjertesaker i forhandlinger på Soria Moria – og i debatten for øvrig. Når en ser på rovdyrproblematikken rundt Elverum, er jo det i seg selv et bevis på at Senterpartiet ikke har blitt lyttet til. I tillegg ser vi også at kravet om vernepause er blitt lagt i en skuff. Jeg registrerer at representanten Borten Moe omtaler kalkingspolitikken til Regjeringen som offensiv, til tross for at de kutter med 30 pst. Og representanten Borten Moe har allerede nå vist at han trives så dårlig i det sosialistiske selskap at han begynner å trygle Kristelig Folkeparti og Venstre om å komme inn i et samarbeid – ikke fordi man trenger stemmene, men sannsynligvis fordi man trenger noen likesinnede. Representanten prøvde å framstille småkraftpolitikken som veldig offensiv. Da blir jeg veldig nysgjerrig. Jeg håper at statsråden kan forklare hvilke tiltak Regjeringen planlegger for å sikre at småkraftpolitikken blir så offensiv som representanten Borten Moe ønsker, i forhold til den restriktive politikken de har lagt fram i Soria Moria-erklæringen.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2005-12-12:
Jeg har bare et svar til representanten Nordtun. Jeg har ingen problemer med at Nordtun har masse ambisiøse målsettinger, men det jeg har etterlyst flere ganger i debatten, er de konkrete virkemidlene. For eksempel: Hvor stort er bidraget staten skal ha fra dem som skal bygge CO2-håndteringsanlegg? Det er ganske vesentlig hvis noen i det hele tatt skal våge å investere milliarder kroner. Til og med LO har sagt at hvis ikke staten tar 100 pst., blir det ikke bygd gasskraftverk i Norge. Der savner jeg fortsatt en avklaring og merker meg at representanten Nordtun nok en gang unngikk å gå inn i realiteter. Jeg er også villig til å være med i en klimadebatt en gang til. Jeg kan godt diskutere klima, men da må vi ta det i en annen debatt. Fremskrittspartiets standpunkt er ganske enkelt: Skal vi ha klimatiltak i Norge, skal de være 100 pst. integrert med EU, slik at norsk næringsliv ikke får dårligere rammebetingelser og dårligere konkurransemuligheter enn våre europeiske konkurrenter. Det ser vi at dagens regjering og den forrige regjeringen ikke er villige til å inngå i, selv om jeg trodde at Arbeiderpartiet i utgangspunktet var et EU-vennlig parti.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2005-12-12:
Jeg har lyst til å ta utgangspunkt i at det i år er Friluftslivets år. Det er rørende enighet mellom – jeg tror – alle partier om at den rettigheten vi som innbyggere her i landet, og for så vidt tilreisende, har til å bruke utmarka i Norge, den skal ligge fast. På det punktet er enigheten veldig bred. Men når en kommer til praktisk tilrettelegging for at vi skal utøve friluftslivet vårt, da kommer tvert imot noen av de tydeligste skillelinjene i norsk politikk fram. Jeg har hørt flere her i dag som har brukt Bolærne-saken i Vestfold som eksempel i miljøpolitikken. Den var veldig tydeliggjørende. Det vakte sterkt engasjement blant politikere i Vestfold, med fylkesordføreren i spissen, og blant mange innbyggere i Vestfold da vi ble klar over at Høyres filosofi var å selge en offentlig eiendom som er en perle på kysten i Vestfold, til markedspris – altså til den som har mest å by – ja, da var reaksjonen sterk. Derfor er vi veldig glade for at vi klarte å snu den saken slik at øya i stedet kom allmennheten til gode. Men det gikk altså et veldig tydelig skille her, ved å la dem som har størst evne til å betale, gå foran allmennhetens interesser i området. Den øya er berget for framtiden, for fellesskapet. Men det er en tydelig forskjell: Vi vet at Vestfold Arbeiderparti har vært blant dem som har stått på for at vi skal få mer penger til å kjøpe opp eiendommer langs kysten, og for at vi skal bruke juridisk bistand til kommunene for å bevare allmennhetens rettigheter, mens vi vet at Høyres tilsvarende organisasjonsledd går inn for at Fylkesmannen skal få mindre myndighet til å stoppe dispensasjoner for nedbygging av strandsonen. Der er forskjellene tydelige. Jeg skulle ønske at Høyre, på samme måte som representanten Børge Brende har gitt uttrykk for det i andre sammenhenger, også her kunne tenke på å bruke føre var-prinsippet. For hvis kystsonen blir bygd ned, blir den bygd ned én gang for alle, og muligheten for allmennheten til å bruke den er borte. I de sakene er det noen som får nei til sitt ønske. Enten er det slik at enkeltpersoner får ja til å bygge, da får allmennheten nei til å bruke, eller så får enkeltpersoner nei til å bygge, og da får allmennheten også for framtiden adgang til å benytte de områdene. Spørsmålet er: Hvem skal vi stå ved siden av? For vår del er valget klart: Vi støtter allmennhetens adgang til kysten. Jeg er glad for at Regjeringen tydelig signaliserer det og alt har bevilget de første kronene for å komme lenger på den veien.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2005-12-12:
Rovdyr engasjerer. Det engasjerer om man vil ha flere, det engasjerer om man vil ha færre. Noen vil ikke ha rovdyr i det hele tatt, mens andre vil ha ubegrenset med rovdyr. Slik sett vil vi aldri bli enige om hvilket antall som vil være det riktige. Som distriktsrepresentant fra Hedmark med både jegere, bufeholdere, småbarnsfamilier – eller hvem som helst – rundt meg, ser jeg at rovdyrene reduserer vår livskvalitet. De skaper rett og slett uhygge og redsel. Jegere tør ikke slippe eller bruke sine hunder. Bufeholdere må ha dyra mest mulig hjemme. Småbarnsforeldre tør ikke la barna sine leke hvor de vil, etc. Dette betyr at vi lever på rovdyrenes premisser. Det rovdyret jeg spesielt tenker på, er ulv. Selv om det finnes både jerv, bjørn og gaupe, er det ulven som skaper redsel av betydning. De andre dyra er til å leve med – og er i et mindre antall. I en avisartikkel i Nationen fredag 28. oktober kunne vi lese: «Elverum likner et ulvereservat» Hele 14 ulver var observert. Det er ikke rart at slikt skaper noe – eller kanskje mye – redsel. Ved en ulvetelling i et noe større område noen dager etterpå kunne man registrere nærmere 30 ulver. Det sier seg selv at å drive med f.eks. sau på utmarksbeite ikke blir enkelt. Uansett hva man gjør eller får støtte til, vil rovdyrskadene være store. Mat må ulven ha, og den går dit matfatet er. Derfor må det gis fellingstillatelser i henhold til det man ønsker i dette området – noe annet ville være å si at her skal kun ulven være. Det handler om distriktspolitikk, rett og slett. Når næringsgrunnlaget er marginalt fra før, er naturens gaver for viktige til at rovdyra skal kunne ødelegge det. Som grensefylker er Hedmark og flere andre fylker spesielt ille plassert – fordi Sverige har en enda mer liberal rovdyrpolitikk enn Norge. Her er tallet på ulv atskillig høyere. Noen av disse ulvene er grensedyr, dvs. at de den ene dagen befinner seg på svensk side og den neste dagen på norsk side. Dette skaper selvfølgelig stor frustrasjon på norsk side. Jeg håper at statsråden vil se på denne problematikken, og at hun kan få Sverige til å innse at en stor svensk rovdyrstamme er et stort problem på norsk side. Dette handler om livskvalitet og om at man i framtiden skal kunne leve av bufe og av det som naturen kan gi av jaktmuligheter og andre opplevelser, slik at folk også i framtiden skal kunne bo ute i distriktene. For øvrig kan jeg være fristet til å stille følgende spørsmål: Hvor er Senterpartiet som regjeringsparti i denne saken?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2005-12-12:
Det kommer til å bli mye ulv her – forhåpentligvis ikke i denne salen, men iallfall omtalt fra talerstolen. Jeg skal begynne med noe annet. Når man i denne debatten hører hvor lite som er igjen av Senterpartiets miljøstandpunkter, har jeg stor forståelse for at senterpartirepresentanten Ola Borten Moe i sin replikk til Kristelig Folkeparti valgte å angripe Fremskrittspartiet. Men når jeg hører påstander som at Fremskrittspartiet er et parti – jeg siterer fra replikken fra Ola Borten Moe – «som mener at rømt oppdrettslaks bare er en berikelse for det biologiske mangfoldet i elvene våre», må jeg si at et slikt utspill skulle jeg ønske vi hadde sluppet å høre fra denne talerstolen. Når Ola Borten Moe sammen med komitelederen, Kvassheim, representanten Torny Pedersen fra Arbeiderpartiet og statsråd Bjørnøy viser slik omsorg for villaksen, finner jeg grunn til å minne om at Direktoratet for naturforvaltning i sine årlige bestandsrapporter peker på ni trusler mot villaksen. Forsuring er den klart alvorligste trusselen. Gyrodactylus salaris truer villaksen i 24 elver, og forsuring truer i 39 elver. På dette grunnlaget oppfordrer jeg regjeringspartiene til å gi sin tilslutning til forslag nr. 6, fra Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, om bekjempelse av Gyrodactylus salaris, og forslag nr. 14, fra Fremskrittspartiet, om å sikre at igangsatte kalkingsprosjekter blir videreført. Om rovdyr vil jeg si at det ikke kan være fnugg av tvil om at tilstedeværelsen av 24 ulver i distriktet rundt Elverum må oppfattes som en trussel mot – og jeg siterer fra Soria Moria-erklæringen – «livskvaliteten for folk i rovdyrutsatte områder». Så vil jeg sitere fra Nationen 13. januar 2005. Det gjelder omkamp om rovdyrforliket. Inger S. Enger fra Senterpartiet sier: «I første omgang er vi nødt til å videreføre kompromisset som ble inngått. Men her vil det sikkert komme omkamper fra vår side.»«Når konfliktene blir store», skal disse omkampene komme, sier hun. Og hun sier videre:«Jeg kan ikke si en bestemt dato, men omkampene kommer når konfliktene blir store, og om man ikke håndterer dette(på) skikkelig måte.» (på) Jeg hadde gjerne sett at en representant fra Senterpartiet bad om ordet til et innlegg og svarte meg på følgende: Hvis Miljøverndepartementet ikke imøtekommer anken om jakt på ulv i Elverum, er da tiden for omkamp om rovdyrpolitikken kommet?
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2005-12-12:
Jeg skal begynne med å rette opp den misforståelsen som er mellom meg og Tord Lien. Han har rett når han presiserer at han nok ikke har sagt at dette representerer en berikelse. Det som faktisk var sagt, var at i den grad rømt oppdrettslaks representerer et problem, ville naturen selv sørge for at dårlig arvemateriale kom til å utgå – uansett er det en original tilnærming til problematikken, og jeg skal sørge for å uttrykke meg mer presist i framtiden. Det som har vært en av høstens store debatter, har dreid seg om allmennhetens tilgang til utmark og statens rolle for å sikre denne. Det har vært en forunderlig debatt, for det som jeg hadde tenkt ville være en tradisjonell tilnærming til denne problematikken fra ulike partier, har blitt snudd helt på hodet. Man har i denne debatten prøvd å argumentere med at sikring av strandsonen i Oslo gjennom oppkjøpet av eiendommen på Huk er håpløst, mens det å bruke 112 mill. kr på å kjøpe jakt- og fiskerettigheter på Hardangervidda derimot er tvingende nødvendig. Det som er mest oppsiktsvekkende, er den tvilen som de tidligere regjeringspartiene sår om hvorvidt privat eiendomsrett kan være et godt utgangspunkt for allmennhetens tilgang til ressursene i utmarka. Og det at Høyre velger å gå i front for en slik argumentasjon og sår mer tvil og skaper det jeg vil kalle en slags frykt, der man konkluderer med at statlig eiendomsrett er det eneste saliggjørende, er oppsiktsvekkende, ikke noe annet. Vi varsler i dette budsjettet at man skal gjennomgå lovverket med sikte på å gjennomgå konsesjonslovgivningen. Man kan vurdere prisreguleringer, og her er det på samme vis som på landbrukssiden: Man kan vurdere kommunenes rett til å stille konsesjonsvilkår ved overdragelse. Dette er virkemidler som den forrige regjeringen har fratatt forvaltningen, og den har følgelig oppfordret til den utviklingen som man nå har sett, der noen få private, store selskaper kan slå under seg store utmarksressurser. Så til rovdyr. Der har vi blitt utfordret av Fremskrittspartiet: Hvor er Senterpartiet i rovdyrdebatten? Vi har – for den som leser Soria Moria-erklæringen – fått på plass ganske store justeringer av rovdyrpolitikken. Det går på bedre bestandstellinger, det går på et mer effektivt uttak av skadedyr, det går på å beholde dagens erstatningsregler for rovdyrtap. Og jeg har stor tro på at hvis man ser de tilpasningene som ligger i rovdyrpolitikken, i forhold til det rovdyrforliket som Senterpartiet ikke var en del av i denne salen, ville man komme et langt skritt videre, og uansett mye lenger enn dit Fremskrittspartiet har klart å bringe denne debatten.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-12:
Jeg vil bare kommentere det representanten Børge Brende nevnte angående stortingsmelding. Jeg sa i mitt innlegg i dag at jeg vil legge fram en egen stortingsmelding om kjemikaliebruk og miljøgifter. Det er et tema som Regjeringen er veldig opptatt av, og som det er viktig for oss å få tatt ordentlig tak i. Et annet område jeg har lyst til å kommentere, er spørsmål knyttet til klima. Det er riktig at det er viktig for oss å være aktive både internasjonalt og nasjonalt. Derfor har Regjeringen startet opp arbeidet med sektorvise klimahandlingsplaner og også sektorvise mål. Så skal det satses på arbeidet med fornybare energikilder og energisparing. I tillegg har vi vært opptatt av at i transportsektoren vil vi satse mer på biodrivstoff. CO2-håndteringen på Kårstø og eventuelle andre framtidige gasskraftverk er viktige. Vi er også opptatt av å se på hva kommunene kan bidra med av utslippsreduksjoner. Så vi er allerede i gang på en rekke områder for å sørge for at vi får en mer offensiv reduksjon av utslippene av klimagassene også nasjonalt. Det siste jeg har lyst til å nevne, er knyttet til handlingsplanen for bekjempelse av lakseparasitten Gyro. Jeg vil forsikre Stortinget om at dette området er Regjeringen veldig opptatt av, og vi vil komme tilbake til Stortinget så snart som mulig med en nærmere redegjørelse om handlingsplanen for bekjempelse av Gyro.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2005-12-12:
Det var representanten Ketil Solvik-Olsen som fikk meg til å ta ordet, i og med den tiraden han nå framførte mot den sittende regjering og flertallet i stortingssalen. Jeg er jo for så vidt ikke overrasket, men jeg er overrasket over freidigheten ved å ta ordet i en slik sak. Fremskrittspartiet, som det eneste partiet i stortingssalen og snart som det eneste partiet i den vestlige verden ser ikke at vi har klimautfordringer, ser ikke at vi har utfordringer på dette området som vi må ta fatt i, og som vi må løse både nasjonalt og internasjonalt. De skyver det til side. Ja, da er det meget lettvint å være politiker. I tillegg skal vi nesten ikke ta nasjonale åtgjerder for å få dette på plass. Men så er ikke det heller godt nok. Det skal vi heller ikke gjøre. Ja, jeg må si at en lever i en virkelighetsverden som det store flertallet ikke befinner seg i. Da er det enkelt. Videre – når det gjelder petroleumsvirksomheten, og det som gjelder på det området, og som blir kritisert veldig, har vi sagt at vi skal opprettholde sysselsettingen, leteaktiviteten osv. både i Nordsjøen, Norskehavet og Barentshavet. Denne regjeringen har lagt opp til konkrete tiltak på en rekke områder når det gjelder CO2, innenlands bruk av gass, verdikjeder osv. Det gjorde ikke den forrige regjeringen i det hele tatt. Dette har vi sagt er en fireårsplan. Så kritiserer Fremskrittspartiet i tillegg at markedet ikke fungerer godt nok nå. Det er jo ingen som er mer liberale når det gjelder energiloven, enn Fremskrittspartiet. Vi har tatt fatt i dette og sier at vi vil gjøre noe med kraftkontraktene for industrien. Vi tar fatt i spørsmålet når det gjelder hjemfallsretten. Det er ganske utrolig å høre slike utsagn fra Fremskrittspartiet. Fremskrittspartiet bør sette seg ned og lese ytterligere og sterkere og mer grundig plattformen som er grunnlaget for Regjeringen, og som flertallet i denne forsamlingen støtter. Det skal gjennomføres i denne fireårsperioden, men nå har vi kun vært fire uker i gang.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-12-12:
La meg få takke for en god debatt, og la meg få takke for en debatt som har handlet om miljø, med mange gode og engasjerte innlegg. Jeg er glad for at vi har en levende klimadebatt i Stortinget. Det trenger vi, for de utfordringene vi står overfor, er kjempestore. Jeg er også glad for det engasjementet som mange av talerne i dag har vist, knyttet til å ta vare på det biologiske mangfoldet i Norge. Det gjelder villrein, fjellrev og å ta vare på de verdiene vi har i skogene våre. Det lover godt for det samarbeidet vi skal ha i Stortinget når det gjelder miljø- og energispørsmål framover. Jeg er kjempeglad for at det er et så bredt flertall som står bak at vi skal få til en verdikjede for CO2. Det er et arbeid denne regjeringen skal klare. Vi skal ikke klare det fordi det er lett, for vi har også respekt for at det var mange krefter i den forrige regjeringen som jobbet hardt for å få til det, men det er litt fristende å si at vi skal klare det fordi det er vanskelig. Vi er fast bestemt på at dette er en oppgave vi skal løse. Da vet vi at vi vil sette spor etter oss i miljøhistorien, ikke bare nasjonalt, men internasjonalt, hvis vi klarer å få den teknologien opp å stå. La meg avslutte med en setning fra Soria Moria-erklæringen som jeg er spesielt glad i, og som jeg håper at vi skal kunne vise at vi klarer å leve opp til. Der slår vi fast: «Naturen skal tas vare på for framtida fordi vi som mennesker er avhengig av den, men også fordi den har verdi i seg selv.»
Trond Helleland (Høyre), 2005-05-24:
Jeg sa i mitt innlegg at jeg mente at dette har vært den mest åpne og demokratiske behandlingen av en lovsak som Stortinget noen gang har hatt. Det begrunner jeg med at det først var ordinær høring, i juni 2003, så hadde vi fire konsultasjoner, hvorav den siste ble åpnet, fordi det ble skapt mistenkeliggjøring rundt hva som foregikk på disse konsultasjonene. Referatene fra alle konsultasjonene er nå frigitt. Det fins altså ingen grunn til å hevde dette, og det er skremmende at en avis som Aftenposten kan skrive noe slikt, når det har vært en åpen prosess. Dokumenter har gått til Sametinget og til fylkestinget, som er de to folkevalgte organene i Finnmark som vi har forholdt oss til. Derfor mener jeg at denne prosessen har dannet et godt grunnlag, og jeg ser til min tilfredshet at Regjeringen nå også har bestemt seg for å konsultere urfolket, Sametinget, i spesielle spørsmål. Så dette har dannet presedens, tror jeg, for videre behandling av denne typen saker, og er et eksempel til etterfølgelse.
Trond Helleland (Høyre), 2005-05-24:
Det har vært en lang prosess knyttet til finnmarksloven. Det har vært betydelige holdningsendringer og endringer av standpunkt i alle leirer i denne saken. I Finnmark Høyre og også i Finnmark Høyres fylkestingsgruppe har det vært betydelige endringer. Fra å starte med et styre i Finnmarkseiendommen som skulle være sammensatt 7–0 i Finnmark fylkestings favør, er det nå altså andre holdninger. Når ikke flertallet i fylkestingsgruppen til Finnmark Høyre valgte å stemme for loven da de skulle uttale seg, må vi akseptere det. Vi er et åpent og demokratisk parti. Men jeg vil bare slå fast at Høyres stortingsgruppe i dag samlet vil stemme for loven. Vi vil følge opp dette arbeidet videre. Vi vil informere om hva finnmarksloven innebærer. Og Høyres offisielle politikk vil være å bygge videre på det grunnlaget finnmarksloven gir.
Trond Helleland (Høyre), 2005-05-24:
Jeg merket meg at SVs landsmøte vedtok en uttalelse om saharwi-folkets kamp i Vest-Sahara, men når det kommer til stykket i denne salen, sier altså SV nei til å være med på det historiske arbeidet finnmarksloven faktisk er. Jeg synes SV burde gå i seg selv og vurdere hva som faktisk har skjedd i denne saken. Det står veldig tydelig i ILO-konvensjonen at dersom urfolket, dvs. samene i denne sammenheng, gir sin tilslutning til et forelagt lovutkast, vil det betraktes å være i tråd med folkeretten. Jeg har tillit til at Finnmarkseiendommens styre, bestående av fylkestingsrepresentanter og sametingsrepresentanter, faktisk vil jobbe sammen for å oppnå det vi alle ønsker, nemlig en enda bedre næringsutvikling i Finnmark, en bedre ivaretakelse av samiske rettigheter og andres rettigheter i Finnmark. Derfor bekymrer jeg meg overhodet ikke over denne styremodellen, for jeg tror den i svært sjelden grad vil bli benyttet.
Trond Helleland (Høyre), 2005-05-24:
Enkelte har forsøkt å skape et bilde av at Finnmark blir privatisert dersom samer og andre får anerkjent sine rettigheter. De fleste samfunns- og aviskommentatorer har heldigvis tatt avstand fra en slik holdning. Det overrasker derfor når den politiske kommentatoren Hallvard Bakke i Arbeiderpartiets hovedorgan, Dagsavisen, i går skrev en artikkel og konkluderte med at finnmarksloven «bare vil komme en liten del av den samiske befolkning til gode, mens det for mange andre vil kunne bety en innskrenking i deres rettigheter som følge av at områder vil gå over i privat eie og ikke lenger være et felleseie for innbyggerne i fylket». Deler representanten Storberget Bakkes bekymring? Og hva mener representanten dette sier om behovet for informasjon om hva loven egentlig innebærer?
Trond Helleland (Høyre), 2005-05-24:
Jeg konstaterer at SV valgte å stille seg utenfor det brede flertallet som sluttet seg til dagens lov, inntil dagens debatt. Nå vil SV subsidiært støtte loven. Men det er en del ting som må oppklares. Inga Marte Thorkildsen var nettopp inne på at en finnmarkslov som oppleves som sterkt ubalansert, og hvor store deler av befolkningen ikke føler seg godt nok ivaretatt, som det er skrevet i merknadene, ikke vil styrke ILO-konvensjonen. Hva er det ved lovutkastet som dere nå vil stemme for, som er ubalansert? Hva er det som er ubalansert? I Finnmark Dagblad 19. mai sier Olav Gunnar Ballo: «Underskriverne i underskriftsaksjonen mot finnmarksloven er glad i hjemfylket sitt. De har skjønt at dette vil innebære en privatisering av grunnen …» Et par dager etterpå går sentrale SV-representanter i Finnmark ut mot Ballo og sier at deres egen stortingsmann driver ren feilinformasjon ved å si at loven vil føre til privatisering av grunnen i Finnmark. Hvem støtter Inga Marte Thorkildsen? Støtter hun det synet at Finnmark vil bli privatisert, eller støtter hun lokale SV-ere som sier at dette er feilinformasjon?
Trond Helleland (Høyre), 2005-05-24:
Jeg håper jeg forblir ordfører ut saksbehandlingen! Nå er vi like før målstreken. Jeg bet meg merke i et utsagn fra representanten Thorkildsen i SV, at SV kom inn i prosessen kvelden før avgivelse, og at da var det for sent. SV har vært med i prosessen i to år – i likhet med alle andre! SV har hatt alle muligheter, men har konsekvent vært på etterskudd med merknader og avklaringer – mens Arbeiderpartiet har levert merknader og hatt innspill til konsultasjonene som har vært basert på de merknadene regjeringspartiene hadde skrevet. Vi la et løp der avklaringene skulle komme etter hvert. De kom fra regjeringspartiene, de kom fra Arbeiderpartiet, men de kom altfor sent fra SV. Dette har vært en vanskelig prosess for alle partier, også for Høyre. Viljen til å sikre et bredt flertall, viljen til å ta ansvar og viljen til å løse opp i flokene har vært vårt utgangspunkt. Vi lyktes, men det må sies at det har vært tungt. Det partiet som ville endre spillereglene ved å åpne den siste konsultasjonen fordi det hadde vært så mye hemmelighetsskremmerier, SV, har brutt spillereglene gjennom ikke å presentere sitt helhetlige syn i konsultasjonene og gjennom å lekke regjeringspartienes merknader til folkeaksjonen mot privatisering av land og vann i Finnmark. Jeg har fått en beklagelse på telefon fra Inga Marte Thorkildsen når det gjelder dette. Men det stod også på Sámi Radios nettside at SV hadde nedsatt en intern granskingskommisjon som skulle finne ut hvor lekkasjene kom fra. Jeg regner med at SV selv vil si hvem som stod bak lekkasjene, slik at uskyldige ikke blir mistenkeliggjort, og slik at SV rydder opp i det rotet de har skapt. SV hadde muligheten i to år, men i stedet for å komme fram til løsninger ville de lage interne splittelser. Det var viktigere enn et resultat. Kristin Halvorsen påpeker at saksordføreren, dvs. jeg, har sidestilt Finnmarksvidda med Hardangervidda. Til Kristin Halvorsen vil jeg si: Det representanten Helleland har gjort i denne sammenheng, er å vise til Høifjellskommisjonen i Sør-Norge, som jobbet fra 1908 til 1953 for å dra opp grenselinjene mellom privat grunn og statsgrunn på og rundt Hardangervidda, og til Utmarkskommisjonen for Nordland og Troms, som avsluttet sitt arbeid i fjor. Det er ikke mer mystisk enn det! Det er denne frykten representanten Ballo har nørt opp under i Finnmark, han har snakket om privatisering – en privatisering som kun eksisterer i folkeaksjonens vokabular. Vi har aldri snakket om privatisering av Finnmark, vi har snakket om anerkjennelse av rettigheter. Samers, nordmenns, kveners, andres rettigheter i Finnmark skal anerkjennes. Jeg er glad for at SV nå sier at de vil stemme for. Da håper jeg også det blir slutt på demagogien rundt dette i Finnmark.
Trond Helleland (Høyre), 2005-05-24:
Det går vel mot slutten av debatten. I forlengelse av det innlegget representanten Ballo nå holdt, har jeg lyst til å rette en stor takk til Sametinget og til Finnmark fylkesting – de to folkevalgte organene som har deltatt helhjertet i denne prosessen, og som har kommet med nyttige, gode og viktige innspill som har ført til at vi har kommet i land i dag. Det er nemlig ikke slik at vi på noen måte ignorerer det som rører seg i Finnmark. Det som rører seg i Finnmark, rører seg naturligvis i det folkevalgte organet Finnmark fylkesting, som vi har hatt en tett dialog med. Og det som rører seg i den samiske befolkningen, rører seg i Sametinget. Vi kan naturligvis si at det hadde vært bedre å ha høring etter høring, men jeg tror ikke det hadde kommet så mye konstruktivt ut av det. Det jeg er glad for, er at Regjeringen nå også har lagt opp til at den vil kjøre en konsultasjonsprosess i saker som bl.a. angår urfolks rettigheter. Jeg tror det er nyttig, jeg tror det er viktig, og det er i tråd med ILO-konvensjonen. Det blir fortsatt vist til at friluftsorganisasjonene har påpekt slik og slik. Det blir ikke noe mer riktig av det, det blir ikke noe mer riktig av at de har 500 000 medlemmer. Norges Jeger- og Fiskerforbund skrev i går i sin siste uttalelse at de ikke vil ha en kommisjon. De vil altså ikke anerkjenne de opparbeidede rettighetene befolkningen i Finnmark har, de forpliktelsene Norge har påtatt seg gjennom folkeretten, og de menneskerettighetskonvensjonene Norge har underskrevet. Da må jeg melde pass og beklage at det ikke hjelper om man har så mange medlemmer, for når de ikke ønsker å lese teksten i loven, når de ikke ønsker å høre på hva flertallet i denne sal sier, kan ikke jeg gå noe lenger. Jeg har lyst til å avslutte med et sitat fra dagens leder i Nordlys: «Dernest bør forbundet» – altså Jeger- og Fiskerforbundet – «lære seg at det finnes interesser som veier tyngre enn ørretfiske og rypejakt. For eksempel at staten gjør opp gammel urett gjennom et historisk lovvedtak.»
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2005-05-24:
Aldri før har vel Stortinget behandlet en sak så grundig og med så rike muligheter for de berørte parter til å komme med innspill. Jeg er enig med saksordføreren i at her står vi på mange måter overfor konstitusjonell nyvinning. Når Arbeiderpartiet i sin tid ønsket at det skulle drives konsultasjoner i Stortinget, var ikke det bare på bakgrunn av ILO-konvensjonen, men det var også fordi vi mente at det ville bringe saken framover. Jeg vil likevel spørre saksordføreren, i forhold til den prosessen som nå har vært, om det er riktig det som Aftenposten i dag skriver: «Forslag til lov har skapt bølger i vårt nordligste fylke, kanskje mest fordi lovarbeidet ble holdt hemmelig og man måtte forholde seg til lekkasjer.» Er det riktig at deler av dette lovarbeidet er blitt holdt hemmelig utover vanlig prosess i Stortinget? Og vil saksordføreren si seg fornøyd med de innspill og den åpenhet som faktisk har vært i denne saken?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2005-05-24:
Nå har ikke jeg identifisert Arbeiderpartiets rettigheter over Dagsavisen i samme grad som det representanten Helleland gjør, men det er helt åpenbart at jeg ikke er enig i den beskrivelsen som kommentatoren har i Dagsavisen – snarere tvert imot. Det som har vært slitsomt å få fram i denne debatten, og som i høyeste grad fortjener oppmerksomhet, er jo: Det er dagens regime, for dem som måtte ønske det, enten det er Sosialistisk Venstreparti eller Fremskrittspartiet, som vil kunne utløse de virkelig store rettighetskampene – da med en langt mer kostbar og slitsom prosess ved at man må henvende seg til de ordinære domstolene. Det er jo dagens regime som virkelig vil kunne bidra til at folk føler at rettighetene ikke blir holdt i hevd, og at man må gå til domstolene for å få trukket dem ut. Etter Arbeiderpartiets oppfatning er det nettopp slik at når man snakker om de eksisterende rettigheter i Finnmark – og det er det vi snakker om – vil den styremodell som er valgt, bidra til at denne eiendommen i størst mulig grad vil være samlet, og at rettighetshaverne føler at det blir ivaretatt, fordi man nettopp har den makta man har i styret.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2005-05-24:
For Arbeiderpartiet har det vært maktpåliggende i arbeidet med loven å sikre at allmennheten får den samme adgangen som man har i dag. Det er helt på det rene at de bestemmelsene som er gitt, som jeg også sa i mitt hovedinnlegg, sikrer denne adgangen. De utvider den endog, bl.a. i forhold til multer. Det er helt åpenbart at når det gjelder spørsmålet om formålet med finnmarksloven, er den formuleringen som er valgt, mye mer konsis i forhold til hva som faktisk er formålet med finnmarksloven. Men det forandrer ikke allmennhetens adgang overhodet. Jeg må samtidig si at det jo er trist at Fremskrittspartiet har forlatt sin opprinnelige linje i forhold til statlig eiendom og nå stiller seg på en linje i Stortinget hvor man går for fortsatt statlig styre. Man forlater den linja som jeg oppfatter har vært Fremskrittspartiets credo i mange år, nemlig at man skal beskytte folks rettigheter.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2005-05-24:
Jeg må si jeg mange ganger har stusset over SVs holdning i denne saken, og ikke minst når det gjelder det faktum som legges til grunn i debatten både av lokale og sentrale representanter. Jeg får bare gjenta: Jeg mener at loven helt klart viderefører allmennhetens adgang til å høste av utmarksressursene i Finnmark. Det er vel snart på tide at SV påpeker hvor i lovverket allmennheten mister denne adgangen, siden man gjentar og gjentar denne problemstillinga hele tida. Jeg vil oppfordre SV til å gå inn i lovverket, se på hva realiteten er, konsentrere seg om det og kanskje også videreføre noen av de tanker man har i forhold til å det å gjøre menneskerettigheter til gjeldende lov, og ta det på alvor, istedenfor stadig å bruke denne saken til å fiske i rørt vann og prøve å få nye velgere på områder hvor man antakelig ikke får det.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2005-05-24:
Hvorfor stemte Fremskrittspartiet for ratifisering av ILO-konvensjonen? Hva var bakgrunnen for det? Hvorfor følger man ikke opp holdningene fra den gang og det man da tilkjennegav? Partileder Carl I. Hagen har også i den offentlige debatten om denne saken meget sterkt og med meget harde karakteristikker, bl.a. i forhold til bruk av rasisme- og apartheid-begrepet, prøvd å fiske i dette rørte vannet. Jeg hører også Ellingsen er inne på at man er imot at det skal skapes særrettigheter. Vær så snill å svare overfor Odelstinget nå: Hva slags særrettigheter er det man kan lese ut av denne loven som eventuelt den samiske eller den norske befolkningen i Finnmark får tildelt? Hva slags særrettigheter er det man mener?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2005-05-24:
Det som får meg til å ta replikk, er faktisk representanten Olav Gunnar Ballos innlegg. Jeg mener det aktualiserer spørsmålet om informasjon, at man trenger informasjon om hva som egentlig står i denne lovteksten. Vil justisministeren og Regjeringa sikre at innbyggerne i Finnmark blir tilstrekkelig informert om hva som står der? Jeg tror Olav Gunnar Ballo kanskje har et poeng i at man i hvert fall skal ha god kommunikasjon og høre folket. Da er det også litt rart – da det ble foreslått at man skulle velge den tyngste form for det å høre grupper, nemlig konsultasjoner i Stortinget – at Ballo sa til avisen Ny Tid 18. oktober 2003: «Dette er anstaltmakeri.»«Det er lite tjenlig og helt unødvendig. Det viktige nå er å se på innholdet i Finnmarksloven og få saken ferdigbehandlet.» Jeg tar fram dette fordi jeg mener at det egentlig representerer et syn som helt klart viser at vi trenger informasjon både om prosess og om innholdet i denne loven. Vil Regjeringa sørge for at tilstrekkelig informasjon kommer ut ikke bare til representanter fra Finnmark, men også til innbyggerne der?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2005-05-24:
Jeg syns at representanten Kristin Halvorsen holdt et godt innlegg. Budskapet i forhold til ikke å skape unødige konflikter, særlig nå i etterkant av lovbehandlingen, tror jeg vi alle skal legge oss på minne. Det tror jeg denne loven fortjener mer enn noen. Jeg er veldig glad for at SV varsler at man subsidiært vil støtte loven. Jeg tror det er veldig viktig. Jeg tror det er veldig viktig for at vi skal komme oss videre og få maks uttelling for dette. Derfor er jeg enda mer overrasket over at representanten Ballo ikke velger å høre på sin egen partileder, når han i sitt hovedinnlegg i dag prøver å trekke opp nye og helt unødvendige konflikter ved å gå inn i debatten mellom professorene Fleischer og Graver og Ulfstein, hvor han benevner Graver og Ulfstein-rapporten nærmest som slaktevare. Hvorfor skal man gjøre det i Odelstinget i dag, all den tid selv Ballos eget parti, SV, tar ad notam det som Graver og Ulfstein har kommet med, og går inn for en kommisjon og for å identifisere rettigheter? Hva er da nødvendigheten av å trekke opp til en slik debatt som Olav Gunnar Ballo gjorde i stad, utover det å skape nye konflikter og fiske i rørt vann? Jeg må be alle representanter om å følge stortingsrepresentant Halvorsens gode anmodning om nettopp å prøve ikke å skape unødige konflikter nå. Jeg har heller ikke i debatten – som jeg oppfatter som en god debatt – hørt et eneste argument som bygger opp under Fremskrittspartiets argumentasjon om at man her skaper særrettigheter. Snarere tvert imot, man prøvde seg på et eksempel, nemlig at muligheten til å begrense høsting av egen utmark når det gjelder jakt og fiske, skulle være en særrett. Det er jo ingen særrett. Det som er spesielt i forhold til Finnmark, er jo nettopp at man åpner opp mye mer enn det man gjør ellers i landet. Det er jo ellers i landet man har særretter. Der har jo de private grunneierne mulighet til nettopp å stenge andre ute. Og når representanten Sandberg i sitt innlegg snakker om rettigheter til et mindretall, så er jo ikke det riktig. Dette gjelder alle mennesker i Finnmark – alle har muligheten til å reise krav om rettigheter, kollektive rettigheter. Dette er ikke avhengig av om man har samisk bakgrunn eller norsk bakgrunn eller hva det måtte være – men når rettigheten skal konstateres, kan den knyttes til et mindretall. Sånn er det også på Nøtterøy. Hvis man har bolig der og blir plaget av at allmennheten går forbi huset, kan man påberope seg en rettighet i forhold til egen eiendomsrett – som ikke er en allemannsrett – og som man selvfølgelig må ta til følge. Arbeiderpartiet ønsker å sikre urfolkets rettigheter, men det betyr ikke at de skal ha fortrinn framfor de andre. Mitt hovedinnlegg i debatten i dag var et forsøk på å vise at det å sikre urfolks rettigheter nettopp er å sikre at de får de samme rettighetene som andre i samfunnet, noe som bare skulle være rett og rimelig.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2005-05-24:
La meg starte med å takke saksordføreren for en grei gjennomgang av saken. Jeg deler også hans synspunkter på prosessen underveis. Samtidig er det slik at denne saken utvilsomt er kontroversiell i en del sammenhenger. Den utfordrer folk både i Finnmark og i resten av landet. Jeg registrerer også at den gjør det i Høyre. Jeg registrerer at flertallet i Finnmark Høyres fylkestingsgruppe faktisk har stemt imot det forslaget som foreligger her. Da er det i forlengelsen av det fristende å spørre saksordføreren og representanten fra Høyre om det er slik at fylkestingsgruppen ikke har forstått det budskapet som Høyre på Stortinget har stått for, eller ser de en annen konsekvens av dette som saksordføreren og Høyre her nede ikke har fått med seg?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2005-05-24:
Jeg takker representanten fra Arbeiderpartiet for innlegget og tydelighet i forhold til hva Arbeiderpartiet står for i denne saken. Representanten var selv inne på at allmennhetens tilgang til Finnmark er viktig for Arbeiderpartiet. Da hadde jeg også trodd i utgangspunktet og forventet at man kanskje ville opprettholde allmennhetens adgang i formålsparagrafen, slik det stod i utkast til formålsparagraf. Nå har altså Arbeiderpartiet vært med og tatt initiativ til å ta ut allmennheten derfra og plassere det inne i § 25. Da blir mitt spørsmål til representanten Storberget: Mener han at det ikke ligger et signal i det hele tatt i det å ta ut allmennhetens adgang i formålsparagrafen for deretter å tilpasse det i en helt annen paragraf? Er ikke formålsparagrafen den som gir det tydeligste signalet?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2005-05-24:
Da tar jeg opp forslagene.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2005-05-24:
Jeg takker replikanten for spørsmålet. Siden han ellers er ganske rimelig når det gjelder å følge med, tror jeg han har fått svaret fra partiformann Carl I. Hagen allerede om hvorfor vi sa ja den gangen, og hvorfor vi sier nei i dag. Vi forutsatte den gangen ILO-konvensjonen ble vedtatt, i 1990, at man kunne gjøre det innenfor gjeldende lovverk. Det vi ser i dag, er et helt annet regime, etter vårt skjønn, som gjør at vi kommer til å gå imot loven. Når det gjelder særrettigheter, mener jeg det bl.a. ligger i at i år med liten ressurstilgang skal ressursene forbeholdes de innbyggerne som bor i Finnmark.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2005-05-24:
Partiformann Carl I. Hagen snakket selvfølgelig på vegne av hele partiet da han sa det han gjorde. Det kommer partiet til å stå bak, og det vil partiet vise ved konsekvens i dag, bl.a. ved å stemme imot loven. Vi mener fremdeles at i den grad det er uenighet om rettigheter til land og vann i Finnmark, kan det behandles av ordinære domstoler. Vi trenger ikke en egen særdomstol, en egen særordning for å få det til.