Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2014-05-27:
La meg innleie med å takke europaministeren for ei brei og veldig god utgreiing. Frå vår side deler me hovudstrategien som statsråden trekte opp. Statsråd Helgesen har lagt veldig stor vekt på at me skal påverke vedtaksprosessane tidleg, særleg i saker som har stor betydning for Noreg. Det er noko som bør få brei oppslutning i Stortinget. Alle talarane har så langt vore inne på valet til EU-parlamentet dei siste dagane. Det viser at interessa blant EU-borgarane er særs avgrensa. Valdeltakinga var rekordlåg, og resultata viser at det blei valt inn ulike grupper med svært forskjellige syn på den vidare utviklinga av EU. Sjølv om det òg denne gongen er slik at det er dei partia som dominerer den nasjonale politikken i EU-landa, som maktar å mønstre dei fleste av stemmene i EU-valet, har EU-kritiske, ekstreme ytterparti i fleire land fått oppsiktsvekkjande stor oppslutning. Frankrike er eit eksempel på det. Summert opp er hovudinntrykket at tilliten til EU er låg, og at det i staden for ei brei einigheit om korleis EU bør utvikle seg vidare, no er forskjellar i synet på unionsprosjektet og kor gjennomgripande det skal vere. Så står det att å sjå kva konsekvensar dette får for arbeidet og funksjonen til EU-parlamentet. Men det er ikkje overraskande at det skjer. Meiningsmålingar har i lang tid vist stor frustrasjon over dei sosiale følgene av eurokrisa og av innstrammingspolitikken. Resultatet er ei tragisk arbeidsløyse. Sjølv om representanten Hansen har heilt rett i at det er forbetringar i økonomien i ein del land, er altså arbeidsløysa i Hellas i dag nær 27 pst. og i Spania 25 pst. Det offentlege budsjettunderskottet i EU ligg no på 3,5 pst. samla sett. Gjeldsraten i eurosona har no stige til heile 92,6 pst. Me får håpe at dei kriseramma eurolanda etter kvart kan få ein økonomisk vekst som gir folk håp om at dei kjem ut av krisa. I eit Europa som er delt i land med sosial krise og andre land der økonomien går bra, er det viktig å vise solidaritet. Det gjer me m.a. gjennom EØS-midlane til vanskelegstilte land i EU. Samtidig må vår europapolitikk òg fremje dei verdiane som er grunnleggjande for utanrikspolitikken vår, og vareta norske interesser. Forhandlingane om Noregs EØS-bidrag for den kommande avtaleperioden viser, som venta, betydelege motsetningar. I utgreiinga si kommenterte statsråd Helgesen dette og viste til at EU no har foreslått ein betydeleg auke av norske bidrag, og at støtta òg skulle kunne gå til land som ikkje kvalifiserer til bruk av EØS-midlar. Eg er heilt einig med statsråden når han slår fast at det ikkje kan aksepterast frå norsk side. Det er òg urimeleg når EU forsøkjer å bruke avvikling av avtalte tollfrie kvotar for fisk som pressmiddel for å få Noreg til å auke EØS-bidraga sine. Situasjonen speglar nok av at EU-kommisjonen ikkje har fått sine eigne medlemsland til å betale så mykje som ein ønskjer til EUs felles budsjett. EU har vedtatt at utgiftsramma for EU-budsjettet i 2014 skal setjast lågare enn budsjettramma for fjoråret. I lys av at EU reduserer eigne budsjettrammer, er det urimeleg at EU-kommisjonen no foreslår sterkt auka bidrag frå Noreg og EFTA-landa. I vårt forhold til EU er det mykje som fungerer godt på grunnlag av den samarbeidsavtalen me har. Noregs innpass i EUs indre marknad er regulert gjennom EØS-avtalen. Den har gjennom to tiår vist seg robust og har fungert godt og varetatt norske interesser. I nokre saker ser me derimot at det er utfordringar. Det er direktivet om garantiar for bankinnskot, der eg gjerne hadde sett at EU ikkje hadde valt å krevje full harmonisering, men i staden hadde sett nokre minstekrav. Eit anna eksempel er striden om differensiert arbeidsgivaravgift som verkemiddel i distriktspolitikken, der eg gjerne hadde sett ein større handlefridom.