Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2003-02-07:
7. oktober i fjor falt to klasebomber over øvelsesfeltet på Hjerkinn, droppet fra et norsk og et nederlandsk jagerfly. Det var åpenbart for alle som fulgte debatten i kjølvannet av hendelsen, at dette ble oppfattet som kontroversielt. Det var kontroversielt fordi Stortinget 16 måneder tidligere hadde vedtatt å be Regjeringen arbeide for et internasjonalt forbud mot klasebomber, på linje med landminer, som det står i vedtaket. Det var kontroversielt fordi daværende forsvarsminister Bjørn Tore Godal i februar 2001 hadde gitt instruks om at kontroversiell ammunisjon skulle forelegges politisk ledelse. Og det var kontroversielt fordi enkelte klasebomber får samme effekt som nettopp landminer. Her er vi ved sakens kjerne. Det er blindgjengerprosenten som gjør denne typen klasebomber til kontroversiell ammunisjon. Derfor må det også fokuseres på antall blindgjengere. De blir nemlig liggende igjen i naturen etter at en konflikt eller et angrep er over. På samme måten som landminer ligger disse blindgjengerne udetonert og fører til lemlestelse av sivilbefolkningen. Her er det altså kvinner og barn som rammes – ikke nødvendigvis mens en krig pågår, men i måneder og år etterpå. Det er vel av enkelte blitt sagt at slipp av klasebomber med høy blindgjengereffekt er en kostnadseffektiv måte å legge ut landminer på. Generelt bør det jobbes for at det ikke skal brukes ammunisjon med høy blindgjengerandel. Det oppfatter jeg vil være en viktig del av arbeidet for å redusere sivilbefolkningens lidelser under og etter væpnede konflikter. Og siden antallet ukontrollerte, regionale konflikter øker rundt om i verden, ikke minst etniske konflikter og borgerkriger, er dette et viktig internasjonalt arbeid. Tenk bare på det antallet landminer og blindgjengere som finnes i et land som Angola – et land som kunne ha vært fullt av naturressurser og rikdommer, men hvor det i dag er omtrent livsfarlig å bevege seg utenfor tettsteder. Vedtaket fra 14. juni 2001 ligger til grunn for at Forsvaret ikke kan bruke klasebomber ved øvelser i Norge. Etter hendelsen på Hjerkinn mottok forsvarskomiteen et brev fra statsråden, vedlagt hennes og forsvarssjefens rapporter. Der går det fram at departementet i instruks av 25. oktober nettopp understreker at det ikke skal brukes klasebomber fra fly i trening og øvelser i Norge. Det er videre gitt en instruks av 4. november der treningsvirksomhet i utlandet som involverer bruk av klasebomber, skal forelegges statsråden, slik også saksordføreren understreket. For de klasebombene som finnes i norske lagre, er det nå planer for destruksjon, og de er så vidt jeg vet, i ferd med å bli iverksatt. Jeg gjør oppmerksom på at forsvarskomiteens flertall tok brevet fra statsråden, vedlagt de to rapportene, til etterretning. Dette viser flertallet i dagens innstilling til. Flertallet tar også til etterretning de tiltak som statsråden har iverksatt og vil iverksette for bedre sivil-militær koordinering og klarere kommandoforhold i en ny integrert ledelse som skal iverksettes fra 1. august i år. Dette er i tråd med Stortingets vedtak av 19. juni 2002. Jeg mener det vil styrke den politiske og demokratiske styringen av Forsvaret som organisasjon og forebygge og forhåpentligvis hindre nye Hjerkinn-saker. Med utgangspunkt i en del retningslinjer knyttet til blindgjengere og til definisjoner av klasebomber i det internasjonale arbeidet for å begrense bruken, har Regjeringen valgt å ikke bruke klasebomber ved militære aksjoner i Afghanistan. Komiteflertallet viser til at dette gir uttrykk for en holdning til bruk av slike våpen også ved norsk deltakelse i framtidige internasjonale operasjoner. Til slutt: Jeg er, i likhet med saksordføreren, tilfreds med at vi fikk til et så bredt flertall i denne innstillingen, der vi stort sett har sluttet oss til de vedtak og de instrukser som allerede foreligger, i tillegg til å trekke noen linjer framover. For øvrig vil jeg vise til saksordførerens innlegg.