trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2003-12-12:
Representanten Trine Skei Grande sier hun er godt fornøyd med budsjettet og legger mye vekt på å snakke mye om høyere utdanning og forskning osv. Det hun unnlater å snakke om, er at Venstre liksom er partiet for frivillige lag og organisasjoner osv. Jeg lurer på hvordan representanten kan være så fornøyd med budsjettet når det kuttes dramatisk i støtten til studieforbundene bl.a., som betyr så mye for lagsvirksomheten rundt omkring i landet vårt, til fjernundervisningen osv. Om representanten kunne tatt noe selvkritikk og sagt at alt i budsjettet ikke var like bra, hadde jeg for så vidt syntes det hadde vært greit, men hun kan vel ikke være så veldig godt fornøyd med en innretning som jeg antar vil ramme Venstre-velgere – hvis de er der ute.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2003-12-12:
Regjeringen skriver i sitt budsjettforslag på Kap. 243 Kompetansesenter for spesialundervisning: «Løyvinga gir høve til å føre videre aktivitetsnivået fra 2003 på dei fleste område, men dei økonomiske rammene krev at styret nøye prioriterer disponeringa av midlane». Budsjettavtalen reduserer denne posten ytterligere med 30 mill. kr. Mener statsråden fortsatt at aktiviteten kan opprettholdes på et 2003-nivå, eller ser hun for seg strukturelle endringer? Vil statsråden i fall strukturelle endringer foreslås, forelegge disse for Stortinget før videre planlegging og gjennomføring av disse strukturelle endringene skjer?
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2003-12-12:
Jeg hadde for så vidt ikke tenkt å ta ordet flere ganger, men det er kirkestatsråden som får meg til å si noe. Jeg deler hennes glede over at vi får skattefritak for gaver til Kirken. Men å basere Kirkens drift på det synes jeg er svært defensivt. Jeg har sjøl vært ansatt som prest i Sund, der halve lønnen min ble finansiert på givertjeneste fra trofaste menighetsmedlemmer rundt omkring. Men jeg trodde vi skulle ha en noe mer offensiv tanke i forhold til kirkeøkonomien enn at vi skal kreve at enda flere av de som er aktive kirkegjengere, skal gi enda mer for å kunne løse oppgavene som Kirken har. Kirken i Norge er faktisk fattig i forhold til andre nordiske kirker. Det kjenner nok statsråden til. Jeg hadde ønsket en noe mer offensiv holdning fra kirkestatsråden i forhold til kirkeøkonomien. Jeg synes det er svært beklagelig at økningen til fellesrådene som ble vedtatt i revidert budsjett, ikke blir videreført, og at tilskuddet til fellesrådene nå i budsjettavtalen faktisk er redusert med ytterligere 5 mill. kr. Dette er ikke med på å bedre lokalkirkens økonomi.
Raymond Robertsen (Høyre), 2003-12-12:
Jeg vil gjerne følge opp det siste som ble sagt fra Fremskrittspartiet, der de snakker om tiltro, og da kommer vi til tiltro til lokaldemokratiet og kommunene rundt omkring i Norge. Jeg tenkte jeg skulle ta meg det bryet å gå til kilden, hva Fremskrittspartiet egentlig mener om den saken, og da har jeg gått til Fremskrittspartiets kontrakt med velgerne, nemlig deres handlingsplan, der det bl.a. står: «Fremskrittspartiet vil styrke det kommunale selvstyret. Kommunene må ha mulighet til selv å ha kontroll over sine inntekter og utgifter, og organisere sine tilbud på den måten de mener innbyggerne har størst utbytte av.» Videre sies det: «Fremskrittspartiet vil primært avskaffe øremerkede tilskudd fra staten.» Spørsmålet blir: Hvordan rimer denne kontrakten med velgerne som jeg siterte, med partiets holdning til tilskudd til leirskoleopphold? Er Fremskrittspartiets handlingsprogram et dokument Fremskrittspartiet kun forholder seg til når det passer, og er representanten Sortevik enig i at dette er kontraktbrudd overfor velgerne?
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2003-12-12:
Kristelig Folkeparti har hele tiden vært åpen for å utvide timetallet. Derfor har vi også skrevet det i Sem-erklæringen. Men det er riktig at Kristelig Folkeparti er uenig med Arbeiderpartiet i den sterke integrasjonen mellom skoleundervisningen og SFO-tilbudet. Det er den heldagsskolemodellen som Arbeiderpartiet har skissert, vi er grunnleggende uenig i, fordi vi ikke ønsker å gjøre SFO til et obligatorisk tilbud. Hvis en integrerer SFO sterkere i undervisningen, vil konsekvensen være at SFO blir obligatorisk. Det sier vi nei til. Vi ønsker et klart skille mellom det som er pliktig, og det som skal være et frivillig tilbud. Så tror vi det er mulig å fylle SFO med gode tilbud for dem som har behov for et organisert tilsyn som foreldrene selv ikke makter å gi, f.eks. mens de er på arbeid. Der tror vi det er muligheter for å tilrettelegge gode tiltak i form av både kulturtilbud, kulturskoleaktiviteter, idrettsaktiviteter osv. Dette er det vi ønsker å stimulere til, men det må være frivillig.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2003-12-12:
Jeg sa i mitt innlegg at andre representanter fra Kristelig Folkeparti ville komme tilbake til kirkepolitikken. Hadde Kristelig Folkeparti hatt anledning til å ta replikk på Fremskrittspartiet, kan jeg berolige representanten Evje med at den ville ha handlet om Fremskrittspartiets kirkepolitikk. For er det noe som er svært oppsiktsvekkende, er det at Fremskrittspartiet framstiller seg selv som en troverdig og engasjert forsvarer av å fremme Kirkens arbeid. Og så kuttes det. Det sies nei til dåpsopplæring, det sies at Kirken må effektivisere driften sin, at menigheter skal legges ned, at gudstjenestene skal slås sammen. Det er dette budskapet til Den norske kirken som Fremskrittspartiet framfører. Jeg synes det er verdt for kirkeinteresserte å legge merke til Fremskrittspartiets profil.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2003-12-12:
Denne replikken ble litt vanskelig for meg. På den ene side sier representanten at SV ønsker å forsvare trosfriheten og foreldreretten. På den annen side ønsker hun å begrense foreldreretten. Dette ble altså en veldig vanskelig problemstilling. For Kristelig Folkeparti er foreldreretten grunnleggende. Vi tror at når det gjelder barnas valg, må foreldrene ha det avgjørende ord. Dette har vært grunnleggende også i forhold til friskoletanken. Vi ønsker å kvalitetssikre friskolen gjennom at undervisningen skal være likeverdig. Mitt problem her er at SV ikke drar opp grensene i forhold til grunnleggende rettigheter som trosfrihet og foreldrerett, men at de ber oss i Kristelig Folkeparti om å gjøre det. Jeg opplever at SV er i konflikt med egne prinsipper hvis de mener at trosfrihet og foreldrerett er grunnleggende viktig.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2003-12-12:
Debatten viser at det er et samstemt storting som følger opp Kvalitetsreformen i universitets- og høyskolesektoren. Vi er glad for at den på en måte nå kan kvitteres ut. Debatten viser også at grunnopplæringen kommer i sentrum for den utdanningspolitiske debatten. Jeg la her merke til statsrådens påpekninger av utfordringer både når det gjelder de kvalitetsforskjeller vi har i grunnopplæringen, og også det nye mangfoldet av elever som skolen får, og de utfordringene som det medfører. Derfor er jeg også enig med statsråden i at tilpasset opplæring og differensiering blir viktig for å møte disse utfordringene. Samtidig vil jeg nok også hevde at utfordringene er større på noen trinn enn på andre. Ungdomstrinnet står overfor spesielle utfordringer. Jeg gjentar derfor min utfordring til partiene i denne sal til å bli med på et felles løft for ungdomsskolen. Jeg vil samtidig utfordre statsråden til å klargjøre hvordan hun har tenkt å følge opp Sem-erklæringens påpekninger av behovene i ungdomsskolen. Jeg la også merke til representanten Robertsens innlegg omkring Skoleporten, om at «skoleporten.no» nå blir et viktig redskap. Jeg tror kanskje den blir viktig, men ikke for å telle. Tolkningen av tallene blir det viktigste. Jeg tror det blir utfordringen i «skoleporten.no». Jeg tror fortellingen bak tallene blir mangfoldig. Jeg tror tolkningen blir påvirket av ideologisk ståsted. Men den viktigste effekten vil antakeligvis komme i den lokale skoledebatten, for den vil gi grunnlag for å ta opp skolens arbeid og få til en dialog lokalt. La meg også tillate meg to replikker til slutt. Den første er i forhold til representanten Reikvam, som mente at Kristelig Folkeparti ikke kunne hylle folkehøyskolen. Jo, Kristelig Folkeparti kan gjøre det. Jeg legger ikke skjul på at Kristelig Folkeparti har ønsket å kunne rette opp kuttet. Jeg er glad for å ha fått med meg Arbeiderpartiet på 12 mill. kr. Det står ingen ting i Arbeiderpartiets alternative budsjett om å rette opp det kuttet. Så jeg er glad for at vi har fått med oss våre samarbeidspartnere på det. Til slutt: Representanten Sorteviks innlegg om kirkeøkonomien og hans begrunnelse der la jeg merke til. Det er klart vi er nødt til å se alle tall i sammenheng, men en kan ikke si nei til nye tiltak fordi om kirkeøkonomien er svak, for så å kutte kirkeøkonomien enda mer. Det svekker argumentasjonen i Fremskrittspartiet.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2003-12-12:
En kort kommentar også fra oss i Kristelig Folkeparti. Det som nysalderingen viser når det gjelder private skoler, er at anslagene som lå til grunn da vi vedtok budsjettet, ikke har slått til. Det er 10 pst. avvik. Det gjør at det underlagsmateriale som har vært i forhold til budsjettbehandlingen, er verdt en nærmere studie. Men Regjeringen kan ikke dermed kritiseres for å ha gjort noe galt nå. Regjeringen har gjort det eneste riktige, lagt dette åpent fram for Stortinget og tatt konsekvensen i nysalderingen av at anslagene ikke har holdt stikk. Det skjer justeringer i budsjettet. Det er ikke første gang det skjer. Jeg vil da også peke på at kanskje Stortinget er det som ivrigst foretar endringer ved nysalderingen, jf. vedtak om 3 milliarder kr i avsetningen til Statskraft og 360 mill. kr til sykehusene.
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2003-12-12:
Representanten Lyngstad har beskrevet godt budsjettavtalens satsing på småskolen for barna i 1.–4. klasse. Kristelig Folkeparti har tidligere beskrevet Arbeiderpartiets tanker om utvidet skoledag som et sosialistisk luftslott og som gammeldags. Regjeringspartienes skepsis til å utvide skoledagen har vært begrunnet gjennom en tro på at en lengre skoledag stjeler viktig tid fra familien. Vi i Arbeiderpartiet er glade for forliket, hvor bl.a. Kristelig Folkeparti har sikret en økning av timetallet for småskolen. Men jeg er usikker på Lilletuns utsagn, tatt i betraktning komitemedlemmenes støtte til økning av timetallet i 2005. Så mitt spørsmål til Kristelig Folkeparti blir følgende: Er det slik at Kristelig Folkeparti har snudd i synet på den utvidede skoledagen, og kan Arbeiderpartiet være sikret videre støtte fra Kristelig Folkeparti i arbeidet med en fortsatt økning av timetallet?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2003-12-12:
I innstillingen fra utdanningskomiteen står det i Senterpartiets særmerknad: «Dette medlem finner ikke å kunne legge fram et ansvarlig budsjettforslag på rammeområde 17, innenfor den vedtatte rammen.» Det er altså slik at alle andre politiske partier som er representert i komiteen, har forholdt seg til en virkelighet og en ramme, noe Senterpartiet ikke har gjort. Det er ganske mange fromme ønsker Senterpartiet har i innstillingen, men partiet forholder seg altså ikke til rammen og den politiske og økonomiske virkeligheten, slik alle vi andre gjør. Jeg har lyst til å spørre representanten Skjælaaen hvorfor det skjer. Så er det andre ting i innstillingen. Senterpartiet har lagt seg på en linje der de konsekvent og nærmest uten unntak støtter Sosialistisk Venstrepartis merknader og politikk. Er det slik at representanten Skjælaaen er komfortabel med ikke å fremme sin egen skolepolitikk, men nærmest slavisk henge seg på Sosialistisk Venstreparti og forsvare en sosialistisk skolepolitikk?
Trine Skei Grande (Venstre), 2003-12-12:
Det å sitte i komite sammen med Senterpartiet føles som å sitte i bystyret i Oslo sammen med RV. Det var som da de var representert på Stortinget, og alltid lagde budsjett ut fra RVs alternative statsbudsjett, hvor mye det ville gitt Oslo, og så laget de Oslo-budsjett på bakgrunn av det. Men det var ikke bare det, jeg har også et spørsmål. I innledningen til Senterpartiets merknader er det skrevet mye pent om skole og nærmiljø som Venstre kan være veldig enig i. Vi har også vært sammen om å kjempe for småskoler, men kanskje ikke alltid akkurat like hardt som det Senterpartiet har. Derfor har jeg et spørsmål til Skjælaaen for å se om vi kanskje kunne nærme oss en enighet på området når det gjelder små skoler. Spørsmålet mitt er om skoler kan bli for små. Er det snakk om at det kan være for små miljø, for få elever og for mange jenter i forhold til gutter? Hvordan føles det å bli mobbet på en skole der du er alene, eller å ha en dårlig lærer på en skole der det bare er én?
Trine Skei Grande (Venstre), 2003-12-12:
Det er hyggelig at komitelederen anser gode tilrop fra Venstre som en kvalitet i seg sjøl. Det kan jeg stille meg helt bak. Ellers har jo Regjeringa gjort mange grep som har vist seg å være suksesser, som f.eks. SkatteFUNN. Når det gjelder forskningsprioriteringa, er Venstre alltid klar til å ta de store forskningsprioriteringene. Så spørs det da hvilke rammer økonomien gir oss til å foreta prioriteringer for neste år, men vi er klare for å ta det løftet, hvis vi kan.
Trine Skei Grande (Venstre), 2003-12-12:
Jeg kan også innrømme at ikke alt er like bra, men jeg regnet med at det var mulighet for å komme tilbake til det i replikkordskiftet. Studieforbundene står Venstres hjerte ganske nær, det er klart. Men jeg tror nok også at det trengs å gjøre noe med hele måten vi organiserer studieforbundene på. Jeg tror også at det trengs å se forskjell på dem som driver med ren kulturformidling, og dem som driver med ren voksenopplæring. Så er det også noen som er midt imellom der. Men det er viktig å se på det som er ren kulturformidling. Kanskje skulle det ha blitt sett på som mer ren kulturformidling enn som en type voksenopplæring. Jeg tror det er en utfordring for oss å se på nytt på den måten studieforbundene får tilskudd på, på den måten vi prioriterer dem, på den måten vi sikrer dem. Kanskje er det viktige kulturpolitiske ting som bør vektlegges, og ikke bare de utdanningspolitiske.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-12-12:
Når det gjelder utviklingen av SFO og kvaliteten og innholdet i SFO, har jeg tidligere i et spørretimesvar til en annen representant her i salen sagt at vi har utsatt planene om å komme tilbake til Stortinget med det. Det har sammenheng med Kvalitetsutvalgets innstilling, som helt klart også har implikasjoner for SFO. Man kan ha forskjellig syn på om SFO skal integreres i skolen eller ikke. Jeg mener det er avgjørende viktig å opprettholde respekten for skolen som skole, og at SFO er et frivillig tilbud ved siden av. Det er imidlertid såpass bred enighet om at timetallet i skolen nå skal økes – det skal kanskje brukes mer tid i småskolen på lek og fritid for å kunne greie en lengre skoledag – at det åpenbart vil bli mindre behov for SFO. Dermed må den utviklingen som skal skje, ses i lys av det. Jeg tror det vil bli mindre behov på to måter: Det ene er at det blir mindre tid man trenger å gå i SFO, men jeg tror at hvis flere foreldre møter en skoledag i småskolen med fastere rammer, vil det også være lettere for foreldre å ha hel- eller deltidsjobb innenfor disse rammene, enn det er i dag, med veldig oppstykket skoleuke for de minste barna.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-12-12:
Hva er grunnen til at man setter rammer? – Det har vært reist mange slike spørsmål her i dag. Hvorfor bevilges det ikke mer der, hvorfor kuttes det der, hvorfor settes det grenser? Grunnen til det er budsjetthensyn. Prøven på om man er styringsdyktig, prøven på om man kan ta ansvar og ha ansvar, er at man evner å prioritere. Da kan man ikke si ja til alt. Jeg skal innrømme at Arbeiderpartiet har evnen til å prioritere, f.eks. når de sitter i regjering. Omfanget på de kuttene som ligger inne i Utdannings- og Forskningsdepartementets budsjett for 2004, er, så vidt jeg husker, mindre enn da Trond Giske la frem sitt siste budsjett. Poenget er at det på alle budsjett må foretas tilpasninger og kutt. Grunnen til at det er rammer, er budsjetthensyn. Når det gjelder BI, som er en privat høyskole, vil jeg vise til at Stortinget har ønsket at vi skal komme tilbake med forslag om et felles og modernisert lovverk for private og offentlige høyere utdanningsinstitusjoner. Det foreligger en offentlig utredning om det, som nå er på høring, og så vil vi komme tilbake til Stortinget med forslag vedrørende felles lov.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-12-12:
Å si at jeg kutter med stor glede, ville vel kanskje være å strekke det litt langt, akkurat som jeg ikke sa i sted at det var en felles og unison jubel her. Jeg sa at det var uttrykt tilfredshet. Jeg uttalte meg altså i noe mer nøkterne ordelag. Men jeg mener at det vi har gjort, er forsvarlig. Vi har gjort det fordi jeg evner å prioritere, og det som er viktig å prioritere i år, er Kvalitetsreformen, som må støttes opp under med gode forskningsbudsjetter, fordi Kvalitetsreformen dreier seg om institusjoner som driver forskningsbasert undervisning bl.a. De kuttene som gjennomføres i budsjettet, skiller seg ikke noe fra de kuttene som årlig gjennomføres på et budsjett i denne størrelsesordenen. Bare så det er sagt. Når det gjelder livslang læring, er det ikke bombesikkert at utfordringen nettopp dreier seg om disse organisasjonene. Det vil jeg legge til. Den kompetanseberetningen vi nå nylig har lagt frem for Norge for 2003, tyder på at vår hovedutfordring dreier seg om våre holdninger til læring i det daglige arbeid. Da snakker jeg ikke bare om våre holdninger som personer, men også om våre holdninger som nasjon, som bedrifter og som virksomheter. Her ligger kilden til forbedring. Vi har gode systemer for livslang læring, men vi har litt lunkne holdninger til det i det daglige.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-12-12:
De endringene på budsjettet som gjelder Statped, kan ikke gjennomføres uten at det skjer noe, men jeg mener at de kan gjennomføres uten at dette rammer brukerne. Jeg mener at de kan gjennomføres gjennom organisatoriske endringer, endringer i den regionale inndelingen, osv. Jeg vil gi honnør til Statped, fordi jeg mener at de håndterer denne type utfordring på en veldig god måte. Jeg mener også – og det er det viktigste – at det ligger et stort potensial i den organisatoriske integreringen vi har foreslått gjennom endringene i den statlige utdanningsadministrasjonen. Det er etter min oppfatning et veldig viktig signal. For det første er det et signal om at tilpasset opplæring skal tas på alvor, at det ofte er hårfine skiller mellom spesialundervisning på den ene siden og tilpasset opplæring på den andre, og at dette er en utfordring for norsk skole. For det andre er det et veldig sterkt signal, i alle fall er det ment som det, om at inkluderingsprinsippet skal tas på alvor. Jeg har faktisk store forventninger til denne integreringen. Jeg skal også gi honnør til Statped fordi de på en så positiv måte har gått inn i dette arbeidet. Når det gjelder dette med spesialundervisning, er det et tema vi til de grader vil komme tilbake til i forbindelse med kvalitetsmeldingen til våren.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-12-12:
Ja, jeg har faktisk veldig store ambisjoner når det gjelder livslang læring og hele den tenkningen. Jeg merker veldig godt internasjonalt at Norge ligger veldig langt fremme når det gjelder å etablere systemer og rettigheter knyttet til livslang læring. Det er veldig mange internasjonalt som viser til Norge her. Det er samtidig avslørt at vi har problemer med holdningene våre og å følge opp dette i praksis. Det går ikke så mye på systemene, men det går på at det i Norge er liten læring i den daglige virksomheten, når man er i arbeid. Vi har et litt gammeldags syn på kompetanseutvikling som et slags etter- og videreutdanningstilbud – at det er noe som arbeidstakerne får av arbeidsgiveren, nærmest som en belønning eller et alternativ til lønn, fremfor å se på det som noe virksomheten trenger for å kunne levere gode tjenester og produkter. Jeg tror vi har en utfordring i å implementere denne tenkningen i arbeidslivet. Jeg skal ærlig innrømme at jeg ikke vet akkurat hvordan vi skal få det til. Men vi har etablert et forum for kompetanse og arbeidsliv hvor vi har en meget god dialog om spørsmålene, og hvor neste skritt vil være å forsøke å bringe denne tenkningen skikkelig inn i arbeidslivet. Det gjelder også skolen som arbeidsliv.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-12-12:
Jeg griper ordet fordi representanten Lyngstad med rette etterlyste hvorledes jeg ville følge opp Sem-erklæringen spesielt i forhold til ungdomstrinnet, som jeg glemte å ta opp i mitt hovedinnlegg. Jeg forsøker å følge opp Sem-erklæringen på alle vesentlige punkter, og ett av dem er økt timetall. Jeg unner Arbeiderpartiet å glede seg slik over at de nå er med på å øke timetallet. Det har ikke Arbeiderpartiet gjort siden tidlig på 1990-tallet, men det står i regjeringspartienes programmer. Det har stått i Høyres program i alle år. Det står i Sem-erklæringen. Det første vi gjorde da vi kom inn i regjeringskontorene i 2002, var å øke timetallet med 3 timer. Nå skal det økes i 2004 og 2005, kanskje deretter også. Det avhenger av hva slags opptrapping Stortinget legger opp til. Når det gjelder ungdomstrinnet, står det også omtalt i Sem-erklæringen at dette trinnet skal styrkes spesielt. Her tror jeg det er flere ting. For det første er det veldig vesentlig, det Kvalitetsutvalget så å si har hatt som mandat og oppdrag – som vi kommer tilbake til – å skape helhet og sammenheng fra barnetrinn til ungdomstrinn og videre til videregående opplæring. Det er i seg selv en utfordring for å gjøre det mer meningsfylt på ungdomstrinnet. For det andre tror jeg vi har en dobbel utfordring når det gjelder innholdet i ungdomstrinnet. Der møter vi ungdom som trenger noe mer å strekke seg etter, kanskje teoretisk. Men man treffer også den teoritrette ungdommen, som trenger flere praktiske utfordringer – enten flere praktiske fag eller mer praksis inn i de teoretiske fagene, slik at de holder motivasjonen oppe, også for videre utdanning. Det er en utfordring med kompetanseutvikling for lærere. Det er flere lærere som ønsker seg og trenger fordypning for å komme opp i et tilstrekkelig antall studiepoeng, noe som er ønskverdig når man underviser på et såpass høyt trinn. Jeg tror det er en utfordring med mer differensierte arbeidsformer, selvfølgelig tilpasset opplæringen, men differensierte arbeidsformer uansett – for å nevne noe. En tredje ting som står i Sem-erklæringen – til representanten Sortevik – er at vi gjerne vil styre slik at økonomien er stabil, trygg og forutsigbar for husholdninger, for arbeidsplasser og for offentlig sektor. Da kan man alltid trekke frem én budsjettpost og si at den ikke gjør den store forskjellen. Men det er nettopp det som er poenget med å sitte i regjering, at man må ta et helhetsansvar og se på hele budsjettet. Det som er godt i år, er at det budsjettet vi har lagt frem, virker bra på økonomien, og endringene er såpass moderate at de ikke forstyrrer det bildet. Så har det jo vært spørsmål her om man har dreid budsjettet til høyre eller venstre. La meg si det slik: Min vurdering er at svakheten ved budsjettforliket – for å bruke et slikt uttrykk – er at man i noe større utstrekning skyver problemene foran seg ved å trekke på de reservene som ligger i budsjettet til uforutsette begivenheter og hendelser. Hvis det er Høyre-dreining å være litt forsiktig av hensyn til det uforutsette som dukker opp, synes jeg de som tilhører Høyre og Regjeringen, godt kan vedstå seg det.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-12-12:
Jeg er tilfreds med at Fiskeridepartementets satsing på forskning har fått bred tilslutning fra komiteen, og jeg har merket meg komiteens synspunkter på enkelte konkrete saker. For et lite land som Norge er det viktig å utnytte de naturgitte fortrinn, og et av de største er nettopp fiskeriene. Utnytting og foredling av naturressursene har lagt grunnlag og vil være i betydelig grad grunnlag for det framtidige norske næringslivet. Potensialet innenfor marin sektor er stort. Derfor er også visjonen i Fiskeridepartementet: Verdier fra havet – Norges fremtid. Det nedfelles da også i de årlige budsjettene. Derfor har Regjeringen satset tungt på forskning, også i budsjettforslaget for 2004, og marin forskning er ett av de tematiske områdene det satses på, både over Fiskeridepartementets og andre departementers budsjetter og innenfor bruken av midler knyttet til Forskningsfondet. Fiskerdepartementet er et tungt forskningsdepartement, noe representanten Voie helt riktig påpekte i sitt innlegg. Mer enn 35 pst. av departementets samlede budsjettramme går til forskning. En stor del av disse midlene går til den forvaltningsrettede forskningen i regi av Havforskningsinstituttet, som bl.a. i samarbeid med Universitetet i Bergen drifter åtte forskningsfartøy, pluss innleide mindre fiskefartøy, de går til NIFES, Nasjonalt institutt for ernærings- og sjømatforskning, i Bergen, og til Fiskeriforskning i Tromsø. De næringsrettede forskningsbevilgningene blir i hovedsak konkurranseutsatt i regi av Forskningsrådet, slik at de i størst mulig grad skal spille opp mot og spille sammen med midler fra andre finansieringskilder. Både marin bioteknologi og torsk i oppdrett er prioriterte områder innenfor departementets budsjett. Tromsø-miljøet styrkes ytterligere som tyngdepunkt for nasjonal forskning knyttet til utviklingen av torsk som oppdrettsart. Forskningsprogrammet for marin bioteknologi, MABIT, er også foreslått videreført, og Fiskeridepartementet har funnet rom for å prioritere videreføring av RUBIN utenom fiskeriavtalen. Aksen Bergen–Tromsø er en bærebjelke i marin forskning for framtidig økt verdiskaping innenfor matproduksjon, teknologi, marked og forvaltning. Nye produkter knyttet til nye arter i oppdrett, bioteknologi og bioprospektering, utnyttelse av biprodukter og teknologi er satsingsområder. Regjeringen har satt av midler til å styrke norsk deltakelse i EUs sjette rammeprogram for forskning. Jeg registrerer med tilfredshet at marine forskningsmiljøer har fått god uttelling på sine søknader i det sjette rammeprogrammet. Det er viktig, og det viser at de marine miljøene er konkurransedyktige også internasjonalt. Slik bør det også være i en nasjon som rår over så store ressurser og så store sjøområder. Det er også viktig å sikre en best mulig utnyttelse av forskningsbevilgningene knyttet til bl.a. Landbruksdepartementet og Fiskeridepartementet, og vi har inngått en strategisk samarbeidsallianse, den såkalte blågrønne alliansen, slik at vi kan utnytte synergieffektene fra de to feltene. Der ligger det store muligheter.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2003-12-12:
President, det er fortsatt mulig å tegne seg til en treminutter – uten at det er en oppfordring til salen.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2003-12-12:
Jeg regnet med at presidenten ville si det. Jeg har lyst til å nevne kompetansesentre for spesialundervisning. I den forbindelse er Briskeby videregående skole et tilbud til hørselshemmede i både trening og opplæring for at de skal kunne fungere optimalt i samfunnet. Elevene der kommer fra hele landet, og skolen har medarbeidere med høy faglig kompetanse. De tunghørte barna faller ofte mellom to stoler. De er ikke døve, men de er heller ikke hørende. De er ikke tegnspråkbrukere og har derfor ikke behov for opplæringstilbud etter opplæringsloven § 2-6, men de er avhengige av tilrettelagt undervisning. Det er et gjennomgående problem at det er liten kunnskap om hørselshemming i samfunnet. Manglende kunnskap gir seg ofte også utslag i manglende forståelse for denne gruppens behov. Foreldre til tunghørte barn sier de fører en evig kamp for å sikre sine barn mulighet til å lære og bli selvstendige mennesker. Briskeby skole er den eneste skolen i landet på videregående nivå som er spesielt tilrettelagt for tunghørte. Det skoletilbudet de kan gi, er et sikkerhetsnett for tunghørte elever i den videregående skole som faller igjennom i forhold til det tilbudet fylkeskommunene kan gi. Briskeby skole må derfor etter min mening sikres og utvikles til et landsdekkende kompetansesenter for tunghørte. Velferdssamfunnet burde egentlig ha råd til det, synes jeg. Ellers: Det komiteen har skrevet om radiografiutdanningen ved Høgskolen i Gjøvik, er positivt. En enstemmig komite mener at departementet må vurdere dette tilbudet som fast studietilbud fra høsten 2004. Det håper jeg virkelig at statsråden har merket seg. Det vil etter min mening være helt uakseptabelt at man ikke kan bygge videre på at det nå allerede er et godt etablert miljø med et svært godt samarbeid med sykehussektoren, og at man også kan gi tilbud om videreutdanning i stråleterapi som bygger på radiografiutdanningen. Jeg ber statsråden merke seg det en enstemmig komite faktisk har sagt om dette, og håper at studietilbudet kan være fast, permanent og endelig fra høsten 2004.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-12-12:
Eg hadde eigentleg ikkje tenkt å ta ordet i denne debatten, fordi eg jo har fått eit budsjett der komiteen ikkje har flytta på ein tøddel. Dermed er eg veldig godt fornøgd. Men representanten Olsen utfordra meg på det som gjeld trusopplæringa. Eg trur at det året vi no er inne i, vil bli hugsa som eit merkeår for Den norske kyrkja. Stortinget har dette året vedteke ei historisk trusopplæringsreform. Denne saka handlar om korleis vi som lever i dag, skal bringa vidare til nye generasjonar den rike kultur- og trusarven vi har fått å forvalta. Å gi born og unge ein trygg ståstad er viktig i møte med nye og framande kulturar. Og dersom vi er trygge i vårt eige, kan vi òg trygt møta andre kulturar og religionar. Men kjenner vi ikkje til vår eiga tru, vår eigen tradisjon og vår eigen ståstad, blir vi usikre i møte med det som er annleis og framandt. Eg skal ikkje på ny trekkja opp desse perspektiva eller på ny argumentera for verdien av trusopplæringa, men konstatera at Kyrkja er høyrd av regjering og storting, og at det no er lagt gode føringar for innsatsen på dette området i mange år framover. Gjennom budsjettforslaget for 2004 har Regjeringa lagt opp til at 2004 skal vera oppstartåret for den fleirårige reformperioden innanfor trusopplæringa. Eg er veldig glad for at fleirtalet i komiteen sluttar seg til denne viktige satsinga i budsjettforslaget. Kyrkjelydane, dei frivillige medarbeidarane i Kyrkja, dei valde kyrkjelege organa og kyrkjelege råda på alle plan i Kyrkja, prestane, kateketane, diakonane og alle andre tilsette i Kyrkja står no framfor ei felles og stor oppgåve med å utvikla og leggja til rette trusopplæringa, slik at målet med reforma kan bli realisert. Kyrkjerådet har lagt til rette for ei vidareutvikling av opplæringa, i tråd med dei signala som både Regjeringa og Stortinget har gitt i debatten. Dei siste åra har det òg vore mykje diskusjon om økonomien i Kyrkja. Ein ting som eg har lyst til å trekkja fram, og som er med på å gi Kyrkja noko betre økonomi, er at vi har lagt til rette for at ein kan gi skattefrie gåver til Kyrkja. Det vil dermed bli eit betre økonomisk grunnlag for det daglege virket rundt omkring i kyrkjelydane våre. Det ligg ikkje i vårt budsjett, men det er likevel ei økonomisk satsing på det kyrkjelege området. Det er grunnen til at vi i forliket med Arbeidarpartiet var med på å godta at ein kutta noko til fellesråda, for vi veit at det ligg fleire midlar inne i forhold til dei skattefrie gåvene, som kan gi ein god aktivitet rundt omkring i kyrkjelydane våre.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-12-12:
Eg håper ikkje representanten Skjælaaen forstår meg slik at eg har sagt at vi skal basera drifta av Kyrkja berre på gåver frå dei som er medlemmer og aktive kyrkjegjengarar. For å forklara systemet når det gjeld skattefrie gåver, så er det slik at dei som gir no, kan gi meir, fordi dei får fordel av det, og då er det staten som på den måten er med og subsidierer Kyrkja. Eg synest det er bra at vi kan stimulera givartenesta. Eg trur mange av oss kunne gitt endå meir enn det vi gjer, for vi har jo så det rekk, kvar og ein. Det som eg synest er veldig bra, er at Skjælaaen står her på talarstolen og seier at vi må ha ei meir offensiv haldning. Eg hadde jo nesten håpt at SV òg skulle ta meg for dette kuttet på 5 mill. kr til Kyrkja, for då kunne vi fått med i referatet at dei går imot det, sjølvsagt – så risikerer vi ikkje at dei tek det til neste år eller året etter der, slik som de gjorde for to år sidan. Då kutta de på kyrkjebudsjettet mykje meir enn det vi har gjort no, fordi de var inne i forhandlingar og skulle få til noko. Det er det som er clouet. Når vi sit i posisjonar og skal forhandla med eit parti for å få eit budsjett i hamn, og vi må ha 5 milliardar kr på bordet for å få det til, må alle bidra med noko. Eit av dei forslaga til kutt som eg la fram, var dette kuttet på 5 mill. kr til Kyrkja, som Arbeidarpartiet godtok. Då må eg stå for det òg, og slik måtte alle statsrådane bidra då vi skulle ha 5 milliardar kr på bordet. Det er no ein gong verkelegheita for oss som sit med ansvaret. Arbeidarpartiet har vore med og teke ansvar denne gongen, og regjeringspartia har vore med. Når Senterpartiet og SV var med og tok ansvaret i komiteen for to år sidan, var kuttet til Kyrkja mykje større enn det vi har i dag. Men no har vi fått det bevist at det ikkje vil skje igjen.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2003-11-19:
Jeg forslår Elisabeth Røbekk Nørve og Anne Berit Andersen.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2003-11-19:
Jeg vil på vegne av Ulf Erik Knudsen og meg selv fremme forslag om at det skal innføres en ordning med møteforbud en dag pr. uke ved alle offentlige kontorer, for å bedre allmennhetens tilgang til offentlige saksbehandlere.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-11-19:
Jeg har et spørsmål til statsministeren. I helgen inngikk Arbeiderpartiet og regjeringspartiene et budsjettforlik. Vi i Arbeiderpartiet har derfor bestemt oss for å innta en mer positiv, forsonende og samarbeidsvillig tone overfor Regjeringen, akkurat slik Fremskrittspartiet og Carl I. Hagen har gjort de to siste årene etter at de inngikk budsjettforlik(munterhet i salen) (munterhet i salen) Budsjettforliket var bare mulig fordi regjeringspartiene forlot viktige deler av sitt politiske grunnlag, gav opp lovforslag som ville skapt større utrygghet for norske lønnstakere, og valgte mer til skole, mer til helse og mer til eldreomsorg framfor skattelette til dem som har mest fra før. Mitt spørsmål til statsministeren er om han forstår at det å være så opptatt av å gi så store skattelettelser som denne regjeringen har vært fram til budsjettet for neste år, er uforenlig med de løftene man har gitt om opprustning av skolen, helse og pensjon. Spørsmålet er: Har han lært?
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-11-19:
Regjeringen forsøker også i dette svaret hele tiden å gi inntrykk av at det går an å kombinere, men Regjeringens opprinnelige budsjettforslag var jo et tydelig bevis på at det ikke går an å kombinere omfattende skattelettelser med en nødvendig satsing på å utbygge velferdsordninger som skole, helse og eldreomsorg. Man hadde f.eks. forslag om 2 500 kr i egenandelstak. Det fikk vi heldigvis ned til 1 500 kr, en reduksjon på 1 000 kr i egenandelene innenfor helsevesenet og for medisiner. Man hadde 0 kr til mer innsats i skolen, til å utvide skoledagen og innføre flere skoletimer til de minste barna, selv om alle partier har lovet det. På mange andre områder var også innsatsen altfor dårlig i forhold til kommunene. Kommunene har nå fått mer enn fordoblet sine frie inntekter, og det gjør det mulig for dem å unngå nedleggelse av skoler og å unngå de verste kuttene innenfor bl.a. eldreomsorgen. Det opprinnelige budsjettforslaget viser således at den kombinasjonen ikke lar seg gjennomføre. Det var en lang rekke usosiale kutt, og det er bra at disse har blitt reversert.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-11-19:
Dette er en svært viktig sak. Den handler om store beløp og tusenvis av arbeidsplasser i distriktene. Problemet er at Regjeringen har gjort for lite. Det er riktig at Regjeringen la fram et alternativt opplegg, en kompensasjonsordning, men den var for dårlig. Derfor har vi heldigvis fått noen forbedringer gjennom budsjettforliket, slik at det nå plusses på mer til distriktene for å kompensere for bortfallet av arbeidsgiveravgift. Det som er mer alvorlig, er at Regjeringen på nytt viser manglende vilje til å ta forhandlingene med ESA på en alvorlig måte. Man undergraver norske forhandlingsposisjoner ved at statsministeren her i stortingssalen sier at han har liten tro på, ikke på det flertallet i Stortinget har vedtatt, men på det et enstemmig storting nå går inn for, at vi skal gå nye runder med ESA. Så står statsministeren og sier at han ikke tror det går. Det undergraver veldig våre forhandlingsposisjoner. Det er helt i tråd med det Oddvard Nilsen fra Høyre sa i går, nemlig at han ikke hadde noen tro på dette, at det var helt urealistisk. Regjeringspartiene burde latt være å være med på å underskrive på det opplegget når de etterpå undergraver troverdigheten av kravene overfor ESA.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-11-19:
Jeg håper vi alle lærer så lenge vi lever, også representanten Stoltenberg. Spørsmålet tilbake kunne jo være om han har lært at det er fornuftig ikke å sette seg utenfor innflytelse ved en budsjettbehandling, men å få innflytelse, slik som Arbeiderpartiet denne gangen har fått. Vi synes for øvrig det var fornuftig, og jeg synes at Arbeiderpartiet fortjener honnør for å ha strukket seg. Det har selvsagt også regjeringspartiene gjort. Vi har fått en ryddig budsjettbehandling og en mer verdig budsjettbehandling. Vi har fått ro og stabilitet både rundt budsjettbehandlingen og for norsk økonomi generelt. Det tror jeg kommer til å tjene folk flest, ikke minst de arbeidsledige. Når det gjelder skattelettelser, har Samarbeidsregjeringen oppfylt en stor del av det vi har satt oss fore i Sem-erklæringen. Denne gangen ble det ikke noen nye store steg. Det ble et svært lite, beskjedent steg. Men vi unngikk skatte- og avgiftsskjerpelser, slik Arbeiderpartiet la opp til i sitt alternative budsjett. Jeg er glad for at Arbeiderpartiet ikke insisterte på å innføre skatte- og avgiftsskjerpelser. Det frafalt Arbeiderpartiet, og det er positivt. Det ville virket uheldig på bedriftenes arbeid for å skape og sikre arbeidsplasser. Det vil bli krevende å gjennomføre resten av alle de tallfestede Sem-målsettingene også på skatte- og avgiftssiden, fordi vi har bak oss to år med en betydelig lavkonjunktur og med børsfall som har redusert statens inntekter. Det har redusert handlingsrommet noe, men vi har selvsagt ikke forlatt Sem-erklæringen verken på dette eller på andre områder. Den står fast. Hvis en også leser Regjeringens politiske regnskap fra forsommeren, vil en se at vi har gjennomført veldig mye av Sem-erklæringen, både der hvor det er tallfestet, og på viktige politiske områder som ikke er tallfestet.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-11-19:
Dette er jo ikke riktig. De to første budsjettene vi la fram fra Samarbeidsregjeringens side, viste at vi kunne kombinere betydelige skatte- og avgiftslettelser med satsing på velferdsgoder. Jeg tror at Arbeiderpartiet skal være litt forsiktig her med å argumentere mot enhver skatte- og avgiftsendring. Hadde ikke Samarbeidsregjeringen gjort det den gjorde, kunne situasjonen for norske bedrifter ha vært mye vanskeligere og arbeidsledigheten ha vært større, for det vesentlige av disse skatte- og avgiftslettelsene har gått til næringslivet. Jeg vil advare mot å begynne å øke skattetrykket for dem igjen. Ellers må jeg korrigere representanten Stoltenberg litt, slik at det blir helt presist: Egenandelstaket er ikke 1 500 kr, men 1 550 kr. Når det gjelder skoletimer, har Samarbeidsregjeringen faktisk økt antall skoletimer i tidligere budsjettforslag. Vi hadde tenkt å ta de neste steg etter Kvalitetsutvalgets innstilling, men at vi foregriper noe av det, er helt greit, for det er i tråd med Regjeringens politikk å satse mer på skole. Når det gjelder frie inntekter til kommunene, har ingen regjering på mange år foreslått en så stor økning som den Samarbeidsregjeringen foreslo.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-11-19:
Det framgår ikke av avtalen at Arbeiderpartiet er bundet til konsultasjoner eller til å avstå fra endringer. Men det er nemlig den store forskjellen mellom Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet at Arbeiderpartiet har sagt at de vil holde seg til de samme budsjettrammene og den samme bruk av penger fra Petroleumsfondet som regjeringspartiene. Den begrensningen ser jo ikke Fremskrittspartiet. De ser vel knapt noen begrensning i det hele tatt. De vil bruke stadig mer oljepenger, med den virkning at en driver priser og renta opp og undergraver alle påplusningene i budsjettet en ellers foreslår til gode formål. Så om ikke vi har noen avtalefestet forpliktelse fra Arbeiderpartiets side på dette punkt, så kjenner vi Arbeiderpartiet slik at de viser en økonomisk ansvarlighet, som Fremskrittspartiet dessverre ikke har vist på samme måten. Jeg er klar over at Fremskrittspartiet heller ikke avtalemessig var forpliktet til å avstå fra endringer i løpet av 2003 ifølge vår budsjettavtale i fjor høst. Men jeg må jo si at en kunne kanskje vise en viss politisk forpliktelse og tilbakeholdenhet med å sprenge budsjettrammer.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-11-19:
Nei, det synes jeg faktisk blir en for generell konklusjon, om jeg skulle svare ja på det. For Arbeiderpartiet har jo selv også i tidligere budsjetter gått inn for betydelige skatte- og avgiftslettelser. Arbeiderpartiet lovte selv foran valget i 2001 å gjennomføre en del skattelettelser. Så jeg tror at å gi et så generelt svar ikke er riktig. I de to første budsjettforslagene som Samarbeidsregjeringen la fram, gjennomførte vi betydelige skatte- og avgiftslettelser, men vi styrket jo innsatsen på en rekke velferdsområder. Vi styrket ikke minst helsesektoren kraftig, og det gjorde vi samtidig som vi gjennomførte skatte- og avgiftslettelser. Vi økte timetallet i skolen samtidig som vi gjennomførte skatte- og avgiftslettelser. Nå er det blitt mer krevende på grunn av konjunkturfall. Når det gjelder egenandeler, har også Arbeiderpartiet vært med på å øke egenandelene med 13 pst., men taket er senket til 1 550 kr. Det var Samarbeidsregjeringen som innførte egenandelstak 2, som beskyttet de virkelige storforbrukerne.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-11-19:
Når det gjelder å være glad, synes jeg Senterpartiet har noe å lære av Jon Lilletun(munterhet i salen) (munterhet i salen) Selv vil jeg vel si at jeg synes det var et meget godt budsjettforslag Regjeringen la fram, og det var et godt forlik vi fikk til med Arbeiderpartiet. Og når jeg ordlegger meg slik, er det fordi at på utgiftssiden, der vi styrker innsatsen, er det helt i tråd med samarbeidspartienes prioriteringer. Arbeidsplasser, helse, kommune og skole ønsker også vi å styrke. Men så har vi måttet dekke inn dette på måter med kutt og inntektsøkninger, og vi synes Samarbeidsregjeringens forslag var bedre på inndekningssiden. Men alt i alt er det viktig at vi nå får ro og stabilitet. Noen har tatt ansvar, og det er håp om å holde rente og kronekurs nede.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-11-19:
Jeg står ved det vi har sagt om dette. Sannheten er at Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet fikk om lag samme åpningstilbud i forhandlingene når det gjelder økonomisk ramme. Det kan bevises. Sannheten er også at våre forhandlere sa både til Fremskrittspartiet og til Arbeiderpartiet at det er rom for å forhandle videre, men at det er et begrenset rom. Og det var det nødvendig å si ut fra de krav som forelå, de alternative budsjetter som forelå. Sannheten er også at sluttresultatet for forhandlingene med Arbeiderpartiet er om lag på samme nivå som sluttresultatet var med Fremskrittspartiet i fjor. Det viste jo også Siv Jensen til i det hun nå sa. Så dette viser klart at når det gjelder økonomi, var vi innstilt på en likebehandling. Forskjellen var at Fremskrittspartiet brøt etter åpningstilbudet og var altså ikke interessert i å forhandle videre. Arbeiderpartiet valgte å fortsette. Det skulle da bare mangle at ikke regjeringspartiene var innstilt på det og gav Arbeiderpartiet kredit for dette. Det var Fremskrittspartiet som brøt forhandlingene. De var åpenbart ikke interessert. Det kunne vi også forstå da vi leste representanten John I. Alvheims intervju med Vårt Land den 5. mai, hvor han åpenlyst spekulerte i at det kanskje var best å bli kvitt denne regjeringen fortest mulig, for at Arbeiderpartiet skulle komme tilbake og få lang nok tid i regjeringskontorene til å gjøre et dårlig valg i 2005. Hvis det var strategien, kan jeg forstå Fremskrittspartiets brudd. Men de har heldigvis feilberegnet, tydeligvis, fordi Arbeiderpartiet altså viste et annet ansvar. Så vidt jeg vet, foreligger det en protokoll fra forhandlingene med Fremskrittspartiet, og hvis en er så veldig opptatt av hva som har skjedd under forhandlingene, kan en jo finne mer ut av det der, også vi som ikke satt i forhandlingsrommet.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-11-19:
Jeg så ikke den debatten representanten Jensen viser til nå, så jeg kan ikke gå noe mer inn på den. Vi har et problem med grensehandel på grunn av ulikt avgiftsnivå, men jeg vil ikke forespeile at vi skal redusere det ned til svensk nivå umiddelbart, som det ble sagt. Det tror jeg heller ikke andre har ment. Sannheten er at Fremskrittspartiet vet – jeg skjønner at Fremskrittspartiet har kommet litt i tvisyn om det etterpå – at dette var Fremskrittspartiets valg. Vi var villige til å forhandle, og beløpet 1,5–2 milliarder kr var det, så vidt jeg vet, ikke våre forhandlere som førte inn som en slags grense. Det var det representanten Siv Jensen som benyttet seg av i forhandlingene. Når det gjelder spørsmålet om å komme i mål, handler det også om hvilken vilje motparten viser til en ansvarlig inndekning, ikke bare til å bruke mer oljepenger, noe vi mener ikke er ansvarlig. Sammen med Arbeiderpartiet greide vi å finne fram til en ansvarlig inndekning. Det var selvsagt grunnen til at vi kunne godta en slik ramme.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-11-19:
Svaret er nei. Det er ikke gitt noen feilaktig informasjon i det hele tatt. Det representanten Hagen leste opp nå, gav heller ikke noe bevis for det. Hagen satt heller ikke i forhandlingsrommet. Jeg gjorde det ikke, men protokollen er jeg kjent med, og den gir oss full dekning for det vi har sagt. Jeg må minne representanten Hagen, som har vært med i andre forhandlinger før, om at det vanligvis er mer enn to møter og to tilbud i forhandlingene. Representanten Hagen må ikke tro at vi i neste møte med Arbeiderpartiet kom med et tilbud på 5 milliarder kr. Det kan flere bevitne. Hadde Fremskrittspartiet vist vilje til å fortsette, hadde vi selvsagt kunnet komme med ytterligere tilbud senere hvis det også hadde blitt vist en vilje til en ansvarlig inndekning. Men Fremskrittspartiet har sjelden vist det. De skal øke utgifter og redusere inntekter. Det henger ikke godt i hop. Jeg holder fast ved at vi har gått skrittvis fram med Arbeiderpartiet, og vi kom fram til en ansvarlig inndekning som gjorde det mulig for oss å imøtekomme kravet om 5 milliarder kr.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-11-19:
Nei, selvsagt er det ikke det, og min informasjon på første punkt var altså helt korrekt. Fremskrittspartiet har krav om store skatte- og avgiftslettelser, og dem skjønte vi at de også ville forfølge inn i forhandlingene. Det hadde det etter vårt skjønn ikke denne gangen vært mulig å forene med å styrke innsatsen på utgiftssiden, hvor også Fremskrittspartiet hadde skyhøye krav. Men der greide vi sammen med Arbeiderpartiet å komme fram til en mer ansvarlig løsning. Når det gjelder å velge side, må jeg si at jeg er litt overrasket over at Fremskrittspartiet nå plutselig har blitt så opptatt av det. Fremskrittspartiet har jo valgt ulike sider kontinuerlig i Stortinget og samarbeidet med høyst ulike partier fra sak til sak. Det gikk ikke mange ukene etter budsjettforliket i fjor høst før de valgte å samarbeide med det som Sandberg kaller den sosialistiske side, i andre saker. Før var Fremskrittspartiet sterkt imot statlig eierskap, men nå er de sterkt for mer statlig eierskap, for å nevne ett eksempel. Alvheim har vel vist at Fremskrittspartiet var inne på tanken om å kaste denne regjering, men nå skal de isteden etterpå tilby oss en samarbeidsavtale over to år som skal avskjære oss fra mulighetene for å gjennomføre Sem-erklæringen på områder hvor vi ikke har flertall sammen med dem. Dette henger overhodet ikke sammen!