trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Inge Lønning (Høyre), 2002-02-21:
Jeg vil gjerne knytte noen korte bemerkninger til de to forslagene i innstillingen fra sosialkomiteen. Det ene er fra Senterpartiet og SV, det andre fra Fremskrittspartiet. Når det gjelder forslaget fra Senterpartiet og SV, har jeg ingen problemer med å skjønne hvorfor ingen andre partier i sosialkomiteen har funnet grunn til å slutte seg til det, slik representanten Gløtvold pekte på. Det skiller seg nemlig ut ved at det eksklusivt taler om det offentlige helsevesens ressursbehov, og forutsetter dermed implisitt at det ikke finnes noe annet i dette land enn et offentlig helsevesen. Det er vel ikke mange andre enn de to partiene som har en slik virkelighetsoppfatning. For det annet omtaler det en utredning som ville være umulig å gjennomføre i praksis. Det er ikke lett å forestille seg hvorledes en utredning av ressursbehovet for det offentlige helsevesenet skulle se ut, og hvilke metodiske grep man skulle ta i bruk for å komme frem til et resultat av en slik utredning. Fremskrittspartiets medlemmer av komiteen har en meget, meget lang begrunnelse – et meget langt tilløp – før de gjentar Dokument nr. 8-forslaget. De sier bl.a. at det er «mer enn uforståelig» at ikke andre med begeistring hopper på dette forslaget. Ja, hva som er forståelig, kan jo avhenge av mange ting, både den som forsøker å forstå, og det man forsøker å forstå. Men når noe til og med er «mer enn uforståelig», er det vel grunn til å tro at det er noe med viljen til å forstå det kan hende skorter på. For min del har jeg ikke noen problemer med å forstå at Dokument nr. 8-forslag i sin alminnelighet er et dårlig grunnlag for lovgivning og vedtakelse av lovtekster. Det gjelder også det forslaget som er fremsatt her. Man kan kan hende uttrykke den formodning siden representanten Nesvik var så opptatt av hvorvidt andre føler seg bekvemme eller ikke, at dette er den type forslag som er fremsatt ikke av bekvemmelighetshensyn, men av ubekvemmelighetshensyn, dvs. den type forslag som er fremsatt med én hensikt, nemlig at man skal få det nedstemt, og så skal man etterpå kunne gå ut og si at man var det eneste parti i denne salen som ønsket individuelt lovfestede pasientrettigheter. Jeg synes ikke dette er en spesielt troverdig måte å drive politikk på. Normalt ville man i en stortingsdebatt hvor et slikt forslag som dette lå på bordet, ha omformulert det til et oversendelsesforslag, i og med at Regjeringen og den ansvarlige statsråd klart har gitt uttrykk for at man akter å komme til Stortinget med et forslag om dette.
Inge Lønning (Høyre), 2002-02-21:
Jeg tillot meg å peke på at uttrykket «mer enn uforståelig» inneholder et paradoks. Nå føyde representanten Alvheim til et nytt: «mer enn beklagelig». Jeg må jo si at jeg beundrer representanten Alvheims evne til å tale i store bokstaver, som om det ikke fantes andre bokstaver tilgjengelig i alfabetet! Det som er realiteten i denne sak, er at Fremskrittspartiet har fremsatt et rent demonstrasjonsforslag, meget vel vitende om at den sittende regjering har lovet Stortinget at man skal komme med et skikkelig gjennomarbeidet forslag til en lovtekst. Det er fullt tillatt for alle partier i denne sal å gjøre det – lage den slags øvelser. Men det er liten grunn til at man skal blåse seg opp og bli forarget over at andre betrakter spillet som det det er, nemlig et spill. Så en liten merknad til representantene Ballo og Gløtvold: Jeg har faktisk lest deres forslag i sammenheng med motivasjonen for forslaget. Det var nettopp derfor jeg sa det jeg gjorde, for leser man motivasjonen, finner man helt klart at de begrunner forslaget med å vise til at de ikke ønsker at det skal eksistere mer enn én type organisering av helsevesenet i dette land, og det er den som foregår innenfor de offentlige rammer. Det er faktisk det de sier. Det er deres overordnede hensyn. Det er ikke hensynet til hvorvidt pasienter skal få behandling, men det er hensynet til helsevesenets organisasjonsform, og derfor ordlegger de seg også i forslaget slik de gjør. Det er utelukkende den offentlige del av helsevesenet de ønsker skal få en gjennomgang av ressursbehovet. Jeg kan etter de forsøkene på presisering som er gitt fra Ballo og Gløtvold, fremdeles ikke se at den utredning de ber om, lar seg gjennomføre på noen fornuftig måte. Det de ber om, er nemlig et slags totaloverslag over hvilke pengebehov det offentlige helsevesen i Norge kan tenkes å ha. Jeg tror ikke det finnes noen ekspertise i dette land som er i stand til å utrede det. Det henger ganske enkelt sammen med at selve begrepet «behov» er et særdeles glidende og særdeles uklart begrep. I svært mange sammenhenger bruker man «behov» ensbetydende med etterspørsel. Hvor stor etterspørselen etter helsetjenester til enhver tid er, lar seg selvfølgelig beregne. Men det er noe helt annet enn det forslaget ber om.
Inge Lønning (Høyre), 2002-02-21:
Det er noen fristelser det er umulig å motstå. Herrene Ballo og Gløtvold har åpenbart nokså ulike oppfatninger av innholdet i det forslaget de står sammen om, og la meg bare si til representanten Gløtvold: Jeg har ikke karakterisert forslaget som «håpløst». Derimot har jeg sagt at jeg ser svært gode grunner til å stemme imot forslaget. Og jeg tror det faktisk er slik at det ikke er andre enn de to partiene i denne salen som kunne tenke seg å utforme et slikt forslag og begrunne det på den måten som de gjør. Det henger sammen med at Senterpartiet av en eller annen for utenforstående uforståelig grunn i ideologisk henseende har nærmet seg SV med hurtigtogsfart, og i flere og flere saker plasserer seg akkurat der. Hvem av de to herrene som har havnet i slettest selskap, det skal ikke jeg avgjøre. Men selskapet er slett!
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-01-15:
På vegner av Kristin Halvorsen og meg sjølv vil eg leggje fram forslag om at Stortinget skal bli konsultert i forkant av forhandlingar om handels- og investeringsavtalar.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2002-06-20:
Tankane er mange, og mykje vatn har runne i havet på eit år. Sem-erklæringa har skapt samarbeidsforhold der det ikkje fyrst og fremst er Kristeleg Folkeparti som har endra syn, men faktisk Høgre, i denne saka. Men det er eit samarbeid, og derfor er det også endringar. Representanten Sandal seier at vi går inn for ei styrt avvikling. Eg ser det ikkje slik. Også fleirtalet, inkludert Arbeidarpartiet, skriv både i vedtaket og i ein merknad at dei ynskjer «ein modell som skaper reelle partnarskap mellom fylkeskommunane og ulike statlege aktørar, der partane deltek forpliktande i ulike regionale utviklingsprosjekt». Det er jo nettopp det vi skal skapa, og det trur eg faktisk at vi skal klara å skapa. Så seier representanten frå Arbeidarpartiet at nedlegging av fylkeskommunen er aktualisert. Ja, som følgje av at Arbeiderpartiet overførte sjukehusa til staten, er det aktualisert, men vi konkluderer likevel ikkje slik.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2002-06-20:
Ja, eg trur på nærleiksprinsippet. Eg trur på at dei folkevalde skal stå for styringa og retninga i samfunnet vårt, og at ein ikkje skal overlata det til embetsmenn eller direktorat eller vesen eller kva ein no vil kalla det. Eg trur på at dei folkevalde skal ha handa på rattet når vi styrer samfunnsutviklinga. Så finst det saker som er for store for lokalt nivå. Eg vil seia at vidaregåande skule faktisk er ei slik sak. Det går ikkje an at kvar kommune har sin vidaregåande skule, og det går slett ikkje an at kvar kommune har eit fullt tilbod innanfor vidaregåande skule til alle sine elevar. Då trengst det større regionar. Sjølvsagt går det an med interkommunalt samarbeid, og sjølvsagt vil det oppstå, for det er naturleg. Men det vil vera mykje meir naturleg og ryddig å ta eit litt større område og seia at dette er den naturlege regionen der det føregår interkommunalt samarbeid mellom mange kommunar, nemleg fylkeskommunen.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2002-06-20:
Eg fekk lyst til å sitera Piet Hein, for han seier: «Pessimisterneer dogde reneste tåber –de trorpå det modsatte af,hvad de håber.Nej, de optimister,som livetberor på,er dem,som tør håbepå noget, de tror på.» Eg trur faktisk på at ein skal klara å skapa eit fylke som fungerer som ein regional utviklingsaktør, fordi vi har bruk for fylket som ein regional utviklingsaktør. Eg trur på alle dei fridomsmomenta som er lagde inn i denne saka, i tillegg til dei oppgåvene som fylkeskommunen har, har hatt og framleis kjem til å ha. Eg trur at ein kan klara å skapa ei ynskt samfunnsutvikling ved å satsa på dette. Fylkeskommunen har vi bruk for, fordi vi treng nokon som aukar verdiskapinga, nokon som sørgjer for stabil arbeidskraft, nokon som sørgjer for ein variert arbeidsmarknad, gode tenestetilbod og vekstkraftige regionar osv.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2002-06-20:
Kristeleg Folkeparti meiner at bustøtta er eit treffsikkert verkemiddel for å utjamna forskjellar og nedkjempa fattigdom. Derfor vert bustøtteordninga sjølvsagt ein viktig del av ei stortingsmelding om fattigdomsnedkjemping som kjem til hausten allereie. Det er ikkje lenge til. Det er rett rundt hjørnet. Og då vert det også rikeleg høve til å meina noko om korleis bustøtta bør endrast og innrettast. Det er ingen grunn for opposisjonen til å vera uroleg for Regjeringas vilje og evne til å fokusera både på bustadpolitikk og nedkjemping av fattigdom. Samarbeidsregjeringa klarte alt i sitt første budsjettforslag å prioritera nedkjemping av fattigdom, noko som Stoltenberg-regjeringa i sitt budsjettforslag slett ikkje hadde den same fokuseringa på. Kristeleg Folkeparti meiner også at det er behov for ei omfattande behandling av bustadpolitikken, og Regjeringa vil i den samanhengen koma med ei bustadmelding neste haust. Det er ikkje lenge til det heller. Om vi skal gjera det skikkeleg, treng vi faktisk litt tid. Dette er eit omfattande politikkområde. Det er lite føremålstenleg å la det verta ein del av budsjettbehandlinga til hausten. Eg anbefaler mindretalsforslaget, som etter alt å døma får fleirtal her i salen.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2002-06-20:
Regjeringspartia er for forslaget.
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2002-06-20:
I fjor vår sat representanten Anita Apelthun Sæle i kommunalkomiteen og motarbeidde Høgre og Framstegspartiet sitt syn på det regionale folkevalde nivået. Kristeleg Folkeparti stemde i juni 2001 for å gi fylkeskommunane nye oppgåver. I dag står Kristeleg Folkeparti-representanten og argumenterer for ei styrt avvikling av den same fylkeskommunen. Det gjer ho i lag med Høgre og Framstegspartiet. Avvikling av fylkeskommunen er aktualisert, skriv Kristeleg Folkeparti og Apelthun Sæle i ein merknad i innstillinga. Då stiller eg spørsmålet: Kva slags tankar gjer representanten Apelthun Sæle seg etter å ha gjennomgått eit slikt hamskifte?
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2002-06-20:
Regjeringa meiner at det må drivast ei rekkje forsøk. På den måten kan ein vinne erfaring og skaffe seg ny innsikt. Statsråden har også ønske om at det skal drivast eit omfattande interkommunalt samarbeid, og òg eit ønske om å endre strukturar i kommunane våre. Regjeringspartia går imot forsøk med større fylke som får delegert styresmakt innanfor regional og strategisk utvikling. Kommunal- og regionalministeren har heller ikkje vist engasjement for denne typen forsøk på regionalt nivå. Derfor vil eg gjerne stille følgjande spørsmål: Er statsråden uroleg for at dette kan resultere i samanslåing, noko som kan vitalisere det regionale folkevalde nivået?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-06-20:
Representanten Apelthun Sæle argumenterer veldig sterkt for nærhetsprinsippet, at vedtak skal gjøres så nærme brukeren som overhodet mulig. Da blir min utfordring til representanten: Hvilken tillit og tiltro har hun da til de folkevalgte på kommunalt nivå eller primærnivå i forhold til det? Ser ikke Apelthun Sæle noen mulighet for at kommunene kan bli styrket eventuelt gjennom interkommunalt samarbeid, sammenslåing, og at de sammen kan drive det regionale utviklingsarbeidet som Apelthun Sæle nå ønsker at fylkeskommunen skal drive? Er ikke de grepene vi nå gjør i forhold til fylkeskommunen, bare en videre seigpining av fylkeskommunen og de ansatte som skal drive dette videre? Eller er det rett og slett for å opprettholde de folkevalgte organer med fylkespolitikere, uavhengig av hva som er det beste for innbyggerne i den enkelte region?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-06-20:
At fylkeskommunen driver med regional utvikling, er ikke noe nytt. Ut fra debatten i dag og innstillingen i denne saken virker det som om fylkeskommunen nå skal bli en ny utviklingsaktør. Professor Tor Selstad skriver i Dagbladet 11. juni: «Optimistene hevder at når fylkeskommunen får ansvaret for de regionalpolitiske virkemidlene, da er ikke fylkesplanlegging lenger «å ro uten årer».» Mitt første spørsmål til statsråden er: Deler statsråden det inntrykket? Og hvis det nå er slik at det er årene som har kommet på plass i fylkeskommunen, fører ikke det da rett og slett til at fylkeskommunen utvikler seg til en overkommune? Og når fylkeskommunen nå får årer, har statsråden intensjoner om at disse årene skal bli større og større og flere og flere etter hvert, slik at fylkeskommunen tar over hele rollen til primærkommunene?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-06-20:
President! Kan jeg få be om at vi tar denne voteringen på nytt? Jeg tror det er noen som har stemt feil.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-06-20:
President! Til en tidligere votering!
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-06-20:
Beklager, jeg ønsker ikke å trekke ut møtet lenger enn nødvendig. Men Fremskrittspartiet skulle ha stemt for V under voteringen i sak nr. 2. Jeg tror ikke det ble gjort, så hvis det er mulig å få tatt den voteringen om igjen, vil Fremskrittspartiet sette pris på det.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-20:
Jeg mener ikke at dette er en styrt avvikling. Jeg mener at dette er en stø kurs mot den sikre død for fylkeskommunen, som Kristelig Folkeparti har kastet seg på. Jeg vil stille et veldig, veldig enkelt spørsmål til Anita Apelthun Sæle. Hun sier at det er kjempeflott med regional utvikling osv. Men hvis man ser på fylkeskommunen i denne St.meld. nr. 19 som regional utvikler, så kuttes det altså i budsjettene til den regionale utviklingsmuligheten til fylkene. Man flytter miljø- og landbruksavdelingen, enten til staten eller til kommunen. Det åpnes ikke for styrking av fylkeskommunen som planorgan på fylkesplan. Det åpnes for at barnevernet skal kunne desentraliseres, og det er prosjekter med desentralisering til kommunene, tilsvarende for rusomsorg og også for videregående skole. Da er det familievern og tannleger som stort sett er igjen. Da vil jeg spørre: Kan Anita Apelthun Sæle peke på én eneste ting i dette dokumentet som styrker fylkeskommunen som en regional utvikler?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-20:
I forbindelse med Oppgavefordelingsutvalgets innstilling ble det foreslått færre fylker i landet vårt. Det ble foreslått mellom 10 og 15 fylker. Dette var noe som Senterpartiet på det tidspunktet sluttet seg til. Når SV og Arbeiderpartiet i fellesskap har fremmet et forslag om å sørge for å gi de fylker som ønsker det, muligheten til å prøve ut prosjekter der de slår fylkene sammen, med det utgangspunkt at de skal overta flere statlige oppgaver, støtter ikke Senterpartiet dette. Jeg er trygg på at Senterpartiet er tilhenger av et tredje regionalt nivå som en drivkraft, fordi det er viktig for demokratiet. Mitt spørsmål er: Hva slags visjoner har Senterpartiet for hvordan man kan styrke det tredje nivået, hvis man ikke ønsker å gjøre det på den måten som Arbeiderpartiet og SV foreslår her?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-20:
Hvis vi spoler litt tilbake igjen til tiden før Sem-erklæringen, så var Høyre et parti som klart og sterkt ville legge ned fylkeskommunen og la kommunene overta bl.a. oppgaven med videregående skole. Så kommer Sem-erklæringen, og Høyre får ikke lov til å legge ned fylkeskommunen i denne perioden, men må vente til neste stortingsvalgperiode før det skjer. Men hva gjør da statsråden? Jo, for det første så sørger hun for at fylkeskommuneøkonomien er så elendig at videregående skole rammes hardt, og dette går klart ut over skoletilbudet som gis. Og gjelden blir værende igjen i fylkeskommunene etter sykehusene. I tillegg signaliseres det at kommunene skal få overta videregående skole, selv om et samlet Utdannings-Norge er imot og brukerne, som det snakkes så pent om, også er imot. Da er spørsmålet mitt: Kan statsråden avklare om hun ønsker å utsette videregående skole til kommunene, og i så fall komme med noen gode argumenter for?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-20:
Jeg tenkte jeg skulle snakke litt om urettferdighet. Når et barn i en barnefamilie tjener penger, legges de til husholdningens samlede inntekt og fører til at en fattig familie får mindre bostøtte. Aleneforsørgere får trekk i bostøtten sin dersom de er under utdanning, fordi studielånet regnes som inntekt. Enslige menn som betaler høye barnebidrag, får ikke bostøtte fordi enslige er ekskludert fra bostøtteordningen. Hvis barnefamilier prøver å gjøre seg selvforsørgende og kjøper seg en borettslagsleilighet, men det viser seg at det ikke er Husbanken som har finansiert leiligheten, har de ikke rett til bostøtte. Færre omfattes av bostøtteordningen etter de innstrammingene som Regjeringen foretok til jul, og over hele landet er det færre folk som nå får bostøtte. Den bostøtten er for dårlig og må suppleres med mer kommunal bostøtte, og kommunene får også strammet inn sin økonomi. Når vi konfronterer Regjeringen med dette, sier de at de skal komme tilbake til Stortinget i forbindelse med boligmeldingen høsten 2003 eller i forbindelse med fattigdomsmeldingen til høsten. Men helt enkelt betyr dette at urettferdighetene i bostøttesystemet kommer til å forbli urettferdige i tiden som kommer. Vi gidder ikke å vente. Derfor har SV fremmet forslag sammen med Arbeiderpartiet og Senterpartiet om at bostøtteordningen må gjennomgås nå fram til budsjettet for 2003. SV viste i forbindelse med forskjellsmeldingen at bostøtten er noe som fungerer veldig bra for å utjevne forskjeller. Regjeringens egen boligmelding anbefalte en økning i bostøtten på 500 mill. kr. At Regjeringen ikke er opptatt av å gjøre noe med bostøtten, er ikke noe rart. De har ikke råd til å gjøre noe med urettferdighet i budsjettene sine, fordi de er jo mer opptatt av å bruke pengene på skattelette og sabotere barnehagevedtak fra Stortinget! Men at Fremskrittspartiet, som utgir seg for å være de svakes forsvarer i samfunnet, ikke vil ta et løft, da tenker jeg: pinadø, altså! Så til Torbjørn Andersen som nettopp holdt innlegg her. Jeg ville gjerne bedt ham komme opp på Stortingets talerstol og forklare hvorfor han synes det er helt greit å vente med å gjøre noe med disse urettferdighetene. Kan han komme opp og fortelle hvorfor han mener at dersom han bygger et hus uten husbankfinansiering, så skal folk som bor i det huset, ikke ha rett til bostøtte? Kan han forklare hvorfor han mener at enslige menn, fordi de ikke har omsorg for sine barn, ikke skal kvalifisere for bostøtte? Kan Fremskrittspartiet se den 14 år gamle gutten som går med avisene for å få lommepenger, inn i øynene å si: Når du går med avisene, må du også være med på å betale husleien til familien din? Det er mulig Fremskrittspartiet synes det er rettferdig. Det synes ikke jeg. Jeg er utålmodig , og jeg har lyst til å gjøre noe med dette allerede i budsjettet for året som kommer.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-06-20:
I Senterpartiet har vi følgt desse innspela som Signe Øye no omtalar, med stor interesse. Det er heilt rett, som ho seier, at vi har fylkesordførarar og andre folkevalde på fylkesnivå som har stått sentralt i desse prosessane. Vi er likevel litt overraska over at Arbeidarpartiet stressar dette så kraftig akkurat no, for det er jo faktisk slik, ifølgje Kommunal Rapport så seint som 6. juni i år, at desse prosessane er lagde på vent rundt om i dei ulike fylka. Då ynskjer ikkje vi å overprøva det som desse samarbeidande fylka rundt omkring – anten vi snakkar om innlandsfylke eller fylke på Vestlandet – no har funne ut sjølve. Dei vil heller satsa meir på samarbeid på tvers av fylka, framfor å gå til oppløysing av fylkesgrensene. Difor er ikkje vi med på dette forslaget.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-06-20:
I samband med kommuneproposisjonen kan Hogsnes lesa seg til at Senterpartiet har eit sterkt engasjement for at det skal vera oppegåande landbrukskompetanse i den enkelte kommunen. Han kan òg i denne innstillinga lesa seg til at det er oppgåver innan både landbruk og miljø som Senterpartiet ynskjer å desentralisera ut til kommunane. Samtidig meiner vi at det her er visse oppgåver som heilt tydeleg gjeld interkommunale tema, der det er viktig at fylkeskommunen har det overordna ansvaret. Det gjeld både landbruk og miljø. Så går det ein spesiell diskusjon om bygdeutviklingsmidlane. For oss er det avgjerande viktig at dei kan bli brukte frå region til region, og at SND der har det overordna ansvaret.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-06-20:
Eg er veldig glad for at Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet i hovudsak står saman i denne innstillinga. Eg er desto meir overraska over at Kristeleg Folkeparti har gått frå sine tidlegare standpunkt. Vi får derfor ikkje fleirtal i denne salen for nettopp å styrkja det regionale nivået med fleire oppgåver. I den førre runden, for eit år tilbake, peikte vi på denne moglegheita når det gjaldt delar av Aetat si verksemd, kompetansereforma og viktige oppgåver innan samferdsel. Vi må koma tilbake til dette når vi ser Regjeringa si vurdering når det gjeld både rusfeltet, barnevernet og mange andre område. Eg skjønar ikkje at det å styrkja det regionale nivået med fleire oppgåver skal vera avhengig av å endra fylkesgrensene. Når fylkeskommunane sjølve har lagt slike endringar på vent, har ikkje vi noka særleg interesse av å pusha på det. Men styrkja fylkeskommunen vil vi.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-06-20:
La det ikkje herska nokon tvil om intensjonane til fleirtalet og mindretalet her. Vi er nok alle på våre eigne premissar opptekne av at det er brukarane sine omsyn som skal vera overordna. Eg meiner då det er grunn til å stilla spørsmål i forhold til statsråden si understreking av nettopp dette når ho føreslår endringar på to område som i dag fungerer svært godt. Det eine gjeld denne ordninga med bygdeutviklingsmidlar som SND har hatt hand om i to år, og som brukarar faktisk er svært interesserte i skal verta verande der dei er. Det andre som eg gjerne vil ho skal utdjupa meir enn i førre replikk, er synet på dei vidaregåande skulane. Kvifor skapa denne utryggleiken? Det gjeld òg alle desse forventingane som ho har skapt med dei signala ho har gitt så langt, til store bykommunar om å overta ei overordna rolle i forhold til andre kommunar.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-06-20:
Dette er ikkje tidspunktet for å dra opp den store bustadpolitiske debatten, men nokre korte merknader frå Senterpartiet, sidan det er eg som har fremma dette forslaget som er til behandling no. Hovudspørsmålet i dag er om Stortinget skal bestilla ein gjennomgang av bustøtta i budsjettet for 2003. Framstegspartiet og Kristeleg Folkeparti må ta eit stort ansvar for at så ikkje skjer. På spørsmål til leiaren i Boligutvalget, Kristian Wibe, om kva som det no hastar mest med å følgja opp, var svaret klart: Sørg for ei utviding av moglegheitene for bustøtte. Ei melding i 2003 står i sterk kontrast til påstått engasjement for å gjera noko for dei som har det vanskeleg no. NOU 2002:2 er svært tydeleg i forhold til kva det betyr å få dekt sine bukostnader. 60 pst. svarar i ei undersøking frå 2002 at bustøtta var heilt avgjerande for om dei hadde moglegheit til å behalda bustaden. 33 pst. svarte at den betyr mykje. Det går fram av forslaget, og det går fram av innstillinga, at ein no ber om ei avklaring på om fleire kan verta omfatta av ordninga, om ein skal gå for ei heving av inntekta – ikkje så bratt inntektskurve – og noko som er avgjerande viktig å sjå nærmare på, er om ein skal inkludera éin-personshushalda. I dag er det slik at det er somme som har så dårleg standard på bustaden sin at dei ikkje får stønad til å dekkja sine utgifter av den grunn. Det ville jo ha vore svært viktig å få dei med i ei slik vurdering. Anita Apelthun Sæle hadde nokre roande ord her. Eg synest ikkje dei var overtydande – slett ikkje sett i forhold til det som statsråden skriv i eit brev der ho vurderer dette forslaget, at ho finn det nødvendig å peika på at bustøtteordninga har både positive og negative sider i forhold til incentiv for å skaffa seg arbeid. Eg synest faktisk begge delar er viktig, både å engasjera seg for at fleire skal få arbeid, og at fleire skal få dekt sine utgifter til bustad – noko som er eit avgjerande og viktig grunnlag for livet i kvardagen. Og eg synest rett og slett at det er trist at Kristeleg Folkeparti og Framstegspartiet ikkje kan vera så framsynte at dei ber om ei slik vurdering i budsjettet for 2003.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-06-20:
Ein kort merknad frå Senterpartiet si side, sidan Framstegspartiet no har teke opp ei sak som eigentleg var ferdigdrøfta i Odelstinget og oversend til Stortinget derfrå. Aller fyrst til Flyktningkonvensjonen. Vi stiller oss bak den vurderinga som statsråden her har gitt i høve til om Flyktningkonvensjonen er ein tenleg reiskap i dag, som han var det den gongen han vart grunnlagd. Vi ser ingen grunn til å overprøva FN sine eigne vurderingar av dette, og vi har forstått så langt av Framstegpartiet sitt engasjement at det som har vore deira ynske, er her å ta opp ein stor debatt om innsnevring av omgrepet «flyktning». Så til den vanskelege saka, som eg skjønar er grunnlag for det spørsmålet som er stilt i dag. Frå Senterpartiet si side skal det vera klart at det er ingen som skal kapra seg til opphald i Noreg. Samtidig skal prinsippet om at ingen skal sendast tilbake til tortur og død, stå fast. Denne saka har vist at det er nødvendig med ein gjennomgang i høve til det politiske ansvaret som statsråden har for korleis lovverket blir utøvt. Ho har det politiske ansvaret. I denne saka synest det å ha vore høgst nødvendig med politiske konsultasjonar, og det er viktig at ho følgjer opp dei initiativa som har vore varsla i høve til å ha rutinar som gjer at slikt kan føregå i prinsipielt viktige saker. For vår del vil vi leggja til at det gjeld òg, slik vi ser det, i høve til ankesaker. Fleire av oss blir kontakta om saker som det blir stilt spørsmål ved avgjersler på ute i ulike lokalsamfunn, særleg når barnefamiliar i vanskelege situasjonar blir sende ut av landet. I prinsipielt viktige saker som gjeld korleis ankar skal handterast, synest vi det er viktig å drøfta gjennom på kva måte ein kan styrkja rutinane, slik at òg det politiske ansvaret på det området har kanalar som gjer at det ansvaret kan utøvast. Eg vil i tråd med det eg har sagt, be Senterpartiet si gruppe avvisa forslaget frå Framstegspartiet.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2002-06-20:
Arbeiderpartiet og SV ber Regjeringen iverksette forsøk med større fylker, fylker som kan få delegert myndighet over næringspolitikk, distriktspolitikk, samferdselspolitikk, kompetanseutvikling, overordnet arealpolitikk og kultur- og arbeidsmarkedspolitikk. Her er det mange spennende løsninger som kunne ha kommet fram. Og meg bekjent er det faktisk flere senterpartifylkesordførere som ønsker slike forsøk. Dette kan gi mer demokrati, og beslutningene kommer nærmere brukeren. Da er mitt spørsmål: Hvorfor er ikke Senterpartiet med på dette forslaget?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2002-06-20:
Først vil jeg gi ros til statsråden for innstillingen om en forsert utbygging av E6 gjennom Østfold og ny Svinesundsbro. Det er gode nyheter, ikke bare for oss som kommer fra Østfold, men for alle dem som kjører på denne veien, som er den viktigste hovedfartsveien til kontinentet. Derfor er ikke dette bare en Østfold-sak, men i høyeste grad en nasjonal sak. Den dårlige veistandarden har ført til mange dødsulykker. 716 mennesker ble skadet eller drept på E6 i løpet av den siste tiårsperioden. I går skjedde det nok en tragisk dødsulykke, der to mennesker ble drept. Derfor er det så viktig med en forsering av utbyggingen. Det har også Stortinget etter hvert forstått. Derfor er det mange som skal ha æren for at vi nå får fattet et slikt vedtak i dag. E18 har i løpet av den siste tiårsperioden hatt en nesten like høy ulykkesfrekvens. 655 er skadd eller drept i løpet av siste tiårsperiode. Dette er uhyggelige tall. Derfor er det svært gledelig at komiteen under behandlingen i Stortinget også går inn for å få til en raskere oppstart på strekningen Sekkelsten–Krosby på E18 enn forutsatt i Nasjonal transportplan. Flertallet vil åpne for at Østfold Bompengeselskap skal få mulighet til å ta opp lån for å framskynde prosjektet. Bompengeselskapet får nå i oppdrag å legge fram planer som sikrer en rasjonell framdrift av parsellen, slik at en unngår stopp og ekstrakostnader ved arbeidet. Veisjefen i Østfold sier at dette gir nye muligheter. Vegvesenet har planene klare og kan starte opp allerede fra nyttår, ett og et halvt år tidligere enn forutsatt. Dette er bra. De vedtak som blir fattet her i kveld, gjør at E6 blir bygd ut seks år tidligere enn det Stortinget tidligere har vedtatt. Etter hvert er det bevist at firefelts veier med fysiske skiller, slik E6 skal bli, vil gi få eller ingen dødsulykker eller alvorlige ulykker. De dystre tall fra de siste ti årene viser at det Stortinget gjør i kveld, vil spare over 400 liv eller alvorlige skadde mennesker. Det er det grunn til å glede seg over. Jeg har merket meg at SV ikke er med i merknadene. De vil ikke gå inn for de forslagene som ligger her, og skal stemme imot dette. Og Fremskrittspartiet har fortsatt den tro at veiene i Østfold kan bygges uten bompenger, og stiller seg dermed utenfor enhver innflytelse. Det er et tankekors når man vet hvor mange liv vi her kan regne med å spare.
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2002-06-20:
Senterpartiet mener de regionale miljø- og landbruksoppgavene skal ligge hos fylkeskommunen, mens klagebehandling og legalitetskontroll fortsatt skal være hos fylkesmannen. I merknaden er partiet bekymret for det dobbeltarbeid og det unødvendig store byråkrati en desentralisering til kommunen vil bety. Mitt spørsmål til Senterpartiet er: Er partiet her mest bekymret for hvordan landbruket vil bli behandlet om kommunene får for mye å si, eller er partiet mest bekymret for at fylkeskommunen ellers får litt lite å rusle med? Eller er det egentlig slik at Senterpartiet ikke tar sjansen på at kommunene, som de hyller i de fleste andre sammenhenger, har nødvendig kompetanse og evne til å ta ansvaret for en effektiv og rasjonell behandling av landbrukssakene?
May Britt Vihovde (Venstre), 2002-06-20:
Først til det siste: Der trur eg representanten Karin Andersen har misforstått meg. Venstre var imot at staten skulle overta sjukehusa, men Venstre meinte at sjukehusa skulle vera ei oppgåve for fylkeskommunane. Men slik blei det ikkje, og då ser vi også at det er ein del oppgåver som naturleg har samanheng med sjukehus og helsetenester, som på sikt må flyttast. Men eg meiner faktisk at i den situasjonen som fylkeskommunane er komne i, ved at dei har mista ein del oppgåver, må fylkespolitikarane våre sjå på kva for oppgåver dei kan løysa betre enn staten. Vi ønskjer å flytta oppgåver nedover, kanskje frå det statlege nivået. Først må vi sjå om kommunane er i stand til å løysa oppgåvene, for vi ønskjer at dei skal løysast nærast mogleg brukarane. Vi ser positivt på dei moglegheitene fylka har, men vi etterlyser litt kreativitet frå fylkespolitikarane til å sjå moglegheitene for fylkeskommunen til å vera ein regional utviklingsaktør og til å sjå dei moglegheitene som måtte liggja både i infrastrukturen og i planleggingsoppgåvene.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-20:
Jeg blir til stadighet forbauset over den litt arrogante tonen jeg synes Venstre tar i forhold til lokalpolitikere. Før i dag gjaldt det kommunepolitikere og kommuneøkonomien, nå gjelder det fylkespolitikere og hva de måtte mene. Representanten Vihovde sier for det første at hun er lei av sutringa fra fylkespolitikerne som gjerne vil gjøre den jobben Stortinget faktisk har pålagt dem å gjøre. Når de påpeker hvilke oppgaver de mener er meningsfylte, og som de mener de kan løse på en bedre måte enn oss, så får de beskjed om at det har de ikke greie på. Men nå når Venstre har bestemt hva de skal gjøre, skal de få beskjed om at da må de finne på noe nytt. Jeg lurer litt på hva Venstre egentlig mener disse fylkespolitikerne skal få lov til å finne på. Jeg har også lyst til å spørre: Hvis det var slik at Venstre også var imot sykehusreformen, men ikke mente at sykehusene skulle drives av fylkeskommunene, hvem skulle i så fall drive dem?
Erna Solberg (Høyre), 2002-06-20:
Jeg har altså bare én agenda i disse spørsmålene om organiseringen av offentlig sektor, og det er å skape en bedre offentlig sektor for brukerne. Jeg synes på mange måter at alle diskusjoner med innfallsvinkler som dreier seg om struktur og organisering og ikke har brukerne i fokus, blir litt rare diskusjoner. Jeg mener også at dette har et viktig demokratielement. Hvis offentlig sektor ikke fungerer i forhold til gjennomsiktighet når det gjelder demokrati, så vil det heller ikke bli et bedre demokrati. Det vi gjør her, er etter min mening å gi fylkeskommunen helt klare rolleoppgaver som ikke andre har, og som først og fremst skal være fylkeskommunens oppgaver, ved å desentralisere en del av beslutningene når det gjelder rollen som regional utviklingsaktør. Når det gjelder spørsmålet om færre kommuner, er det i og for seg interessant at Arbeiderpartiet tar det opp. Arbeiderpartiet er det eneste partiet her på Stortinget som ikke er for frivillighet, og som gjerne vil tegne kartet på nytt igjen og alt slikt. Utgangspunktet mitt er at også kommunestrukturen bør følge av det at vi kan gi gode oppgaveløsninger for brukertjenestene. Det kan man gjøre i samarbeid, eller man kan gjøre det gjennom sammenslutning.
Erna Solberg (Høyre), 2002-06-20:
Nei, jeg har ikke tenkt at årene skal bli større og større, og at fylkeskommunene derfor skal overta primærkommunenes rolle. Det er nettopp det motsatte vi har forsøkt å sikre oss, ved å måle alle disse endringene som skulle skje i forhold til oppgavefordelingen, ut fra ønsket om at vi ikke skulle ha noen overkommune. Jeg synes at de vurderingene som gjøres når det gjelder hvilken rolle dette har i forhold til fylkesplanleggingen, bærer preg av den samme tankegangen, at den eneste måten man i dette samfunnet kan utføre en oppgave på, er gjennom myndighetsutøvelse definert i lov og roller. Det vi forsøker å si, er at nei, det er ikke den rollen fylkeskommunen skal ha i fremtiden. Det er en partnerskapsrolle. Det er en rolle hvor man ved fordeling av virkemidler i form av penger kan gå inn i konstruktivt samarbeid med andre aktører som er villige til å samarbeide, ikke fordi man står med loven i hånd – med plan- og bygningsloven eller andre lover – og sier at dette skal dere gjøre. Det er for at fylkeskommunen skal kunne si: Vi kan bidra i et konstruktivt samarbeid, og vi vil gjerne bidra på et planleggingsområde for å løse de og de oppgavene i samfunnet. Det er nettopp derfor vi synes at dette blir noe annet enn å knytte det bare til arealplanlegging.
Erna Solberg (Høyre), 2002-06-20:
Statsråden kan understreke at Regjeringen ikke har tenkt å overføre videregående skoler til primærkommunene. Det hadde vært fint om man hadde lest det som står i selve meldingen her. Her står det veldig klart at fylkeskommunens kjerneområder ønsker vi ikke å utsette for noen særlige forsøk, og videregående skole er etter min mening, slik fylkeskommunen er i dag, et kjerneområde. Men vi er svært åpne for at det noen få steder ut fra en pedagogisk tankegang kan være tanker om å se hele grunnskoleløpet i sammenheng med det videregående skoleløpet, og jeg synes egentlig at det ville være dumt for norsk skole hvis vi bombastisk og ut fra denne diskusjonen ikke kunne tillate et og annet lite forsøk med dette, f.eks. i forhold til én kommune, et par videregående skoler eller annet. Jeg tror faktisk at når vi kommer så langt, vil mange fylkeskommuner også se at det er et poeng, og at det vil være noe vi kan være med og stimulere til, fordi det kan bli en ny utvikling i den fremtidige måten å organisere skoler på ut fra pedagogiske tankeganger(presidenten klubber) (presidenten klubber) Alle våre forsøk skal være basert på at de kan gi oss bedre tjenester, ikke bare på at andre kan løse oppgavene.
Erna Solberg (Høyre), 2002-06-20:
La meg få si et par ord først om bygdeutviklingsmidlene. Argumentene for at vi ønsket å overføre ansvaret for bygdeutviklingsmidlene fra SND til kommunene, var at vi ønsket at ansvaret skulle legges nærmere søker. BU-midlene er lokale. Det skal ikke finnes frem til noen regionale løsninger ved hjelp av BU-midlene, og derfor syntes vi det var naturlig at de legges til et lokalt nivå, siden de skal bidra til lokal landbruks- og næringsutvikling. Vi mente at det ville gi mindre byråkrati, fordi kommunene i dag allerede gjør en stor del av jobben med å behandle søknadene. Så ut fra et byråkratis synsvinkel syntes vi det var riktig. Vi har også gode erfaringer med forsøk på interkommunal forvaltning av BU-midlene i to regioner, i Oppland–Valdres og i Nord-Gudbrandsdalen. De har overbevist oss om at det faktisk var en god idé med nærhet til brukerne, men samtidig på et nivå som gjorde at det ikke bare var én søker til potten, men at det var et stort nok oppland. Vi mente derfor at det var mulig å få til en god bruk av de pengene med mer nærhet innenfor lokaldemokratiets rammer, og at dette var en god måte å organisere denne ordningen på.
Erna Solberg (Høyre), 2002-06-20:
Det er ikke slik at vi er redd for et regionalt samarbeid eller en regional sammenslåing. Vi har derimot utvidet litt begrepene i oppgavemeldingen. Vi har sagt at det kan være mange mellomveier i forhold til full sammenslåing, og at vi bør stimulere til og se på interfylkesamarbeid på samme måte som vi har interkommunalt samarbeid, bl.a. fordi vi får inntrykk av at når vi følger debatten rundt omkring i landet, er det mange som synes at en full sammenslåing er et veldig langt skritt å ta, og som derfor ønsker andre varianter på veien. Vi har også sagt at det er mulig for fylkeskommunene å ha forsøk på noen av områdene, men vi har ikke signalisert ut noen enkeltområder for denne typen forsøk. Vi har sagt at innspillene må komme fra fylkeskommunene og fra kommunene i forhold til oppgavedifferensiering. Jeg ser noen områder som kan være mulige. Oppland og Hedmark fylkeskommuner har allerede sendt inn en søknad knyttet til noen områder som staten har ansvaret for, og som jeg også i spørretimen i Stortinget har svart positivt på. Men vi må finne frem til en ramme rundt disse forsøkene som gjør at man ikke forutsetter mye mer penger enn det som brukes på disse områdene i dag, og ikke gir helt andre rettigheter enn det folk har innenfor områdene.
Erna Solberg (Høyre), 2002-06-20:
Det er ikke for å starte en debatt utenom dagsordenen, men jeg tror det er litt forskjellige norsk-etniske varianter av hva vi synes er støtende. På bergensk er «pinadø» et helt vanlig uttrykk. Jeg vet ikke om jeg ville anse det som særlig uparlamentarisk. Så til saken om bostøtte. Ja, det er urettferdigheter i bostøtteordningen. De urettferdighetene har vi diskutert lenge. Boligfinansieringsavgrensningen har f.eks. vært en urettferdighet som alle partier på Stortinget har vært opptatt av, men som ingen så langt har klart å finansiere i sine alternative budsjetter. Jeg skjønner at det haster å få gjort noe med dette, men jeg vil faktisk si at ikke alle disse temaene er nye. Regjeringen kommer tilbake til bostøtteordningen i flere omganger. Vi kommer tilbake til spørsmålet knyttet til fattigdomspolitikken i forbindelse med handlingsplanen mot fattigdom. Der er det viktig å ha bostøtte som et element, for bostøtten er treffsikker for dem som har det vanskeligst. Og det er helt klart at alle de temaene som har vært tatt opp her, vil etter hvert også bli berørt både i denne sammenhengen og i forbindelse med boligmeldingen Jeg synes på mange måter at det har blitt slik at med en gang det kommer en ny NOU, tar vi ut biter av den og fremmer det som forslag i Stortinget. Nå følger vi det opplegget som et enstemmig storting faktisk mente da vi behandlet forslaget fra Bondevik I-regjeringen, nemlig at vi skulle ha en helhetlig gjennomgang av boligpolitikken, også på disse virkemiddelområdene. Og det er behov for en helhetlig gjennomgang – det er klart at bostøtten fungerer best sammen med en del andre boligpolitiske virkemidler – hvor vi kanskje ikke bare ser på bostøtten, men også på boligtilskuddsordningen. For innenfor de sosiale bolighandlingsplanene i kommunene kan noen flyttes, slik at de fra å være i en leiesituasjon kan gå over i eiermarkedet og dermed få en tryggere situasjon – en kombinasjon av disse tingene. Det er klart at vi også må se dette i forhold til en fattigdomsstrategi. Vi skal ikke lage sosiale ordninger som gjør at noen mennesker blir sittende igjen i en fattigdomsfelle. Det kan man fort gjøre hvis man har en bostøtteordning som ikke tar hensyn til hvilke incentiver man har for å være i arbeid, og hvordan det slår ut hvis man er i jobb. Det har også noe å gjøre med hvilken respekt en slik ordning får hvis noen mennesker i dette landet får mer ved å motta ulike typer sosiale ytelser og bostøtte samtidig, enn de som er i full jobb. Derfor tror jeg det vil være feil ikke å se på den arbeidslinjen som storparten av Stortinget er enig om. Vi må også se hvordan bostøtten virker i den sammenhengen. Derfor kan deling av bostøtten, med litt ulike regler, være riktig. Men jeg må minne om at før 1997 var faktisk bostøtten to forskjellige ordninger. Og noen partier i Stortinget stemte faktisk imot å slå den sammen, fordi det kunne medføre problemer. Men Regjeringen kommer tilbake. Vi kommer til å belyse alt dette, men i sammenheng med andre ting, og ikke bare bostøtten alene.
Erna Solberg (Høyre), 2002-06-20:
La meg bare få lov til å si to ting til representanten Hagens innlegg nå. Det er altså ikke slik at UDI-direktøren sier at han ville gjøre akkurat det samme på nytt igjen. UDI-direktøren har i samtale med meg og til media sagt at han ser at det burde vært gitt informasjon til politisk ledelse om dette, og at vi har et behov for å skape et handlingsmønster i forhold til prinsipielle saker som man ser skaper store politiske, eventuelt store økonomiske konsekvenser, og at det er en dialog som må opp. Vi må også se hvor sterkt dette skal gjøres, som jeg sa tidligere, om det også betyr at vi må gjøre noe i forhold til det lov- og regelverksystem vi har knyttet til dette. Det at man ikke gir opphold med status som flyktning etter Flyktningkonvensjonen, er jo nettopp det UDI har gjort. De har altså avslått deres søknader om asyl. Disse personene har altså ikke blitt flyktninger, nettopp fordi de har begått en kriminell handling, som gjør at de ikke faller inn under kategorien, og man har nettopp brukt denne artikkel 1 F. Men så er det da det andre spørsmålet, som selvfølgelig kan diskuteres, men hvor det er en vurdering i UDI som ikke går på at man nødvendigvis vil bli straffet på nytt igjen for flykapringen, men som går på at disse personene ved en retur til Iran ville bli oppfattet som fiender av staten Iran – og for det området er det altså mulig å bli utsatt for dødsstraff i Iran. Iran er ikke et land Norge synes skårer høyt på menneskerettighetsstatistikken generelt sett. Det har jeg lyst til å si. Men det som altså var handlingsrommet, og som har vært min kritikk, er at vi gjennom politiske samtaler kunne ha løst dette. Disse personene har altså vært i Danmark. De har fått tålt opphold i Danmark. Til tross for den strenge innvandringspolitikken som Danmark har, har man valgt ikke å sende disse tilbake til Iran, men gitt dem tålt opphold. Det betyr at de fikk lov til å bli i Danmark uten status. Men det hadde altså vært mulig for oss å ha en politisk kommunikasjon med danske myndigheter, med Russlands myndigheter, også eventuelt med aserbajdsjanske myndigheter. Det er det rommet vi burde ha utnyttet, og som vi i fremtiden må sørge for at vi utnytter i denne typen vanskelige saker. For jeg er helt enig med representanten Hagen i én ting: Vi skal ikke akseptere flykapring. Vi skal heller ikke akseptere at vi får et rykte på oss som å være et fristed for folk som har begått flykapringer, ved at vi ikke bruker det handlingsrommet vi har til nettopp å sørge for avtaler med andre land og returnere folk, men innenfor våre menneskerettighetsforpliktelser.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-06-20:
Det er liten tvil om at det opplegget som statsråden i dag presenterer, innebærer at fylkeskommunene svekkes i forhold til de arbeidsoppgaver som de ville hatt med det opplegg Stortinget sluttet seg til i fjor vår. Regjeringen er for å beholde fylkeskommunen, Regjeringens politikk svekker grunnlaget for fylkeskommunen. For det andre har statsråden tidligere gitt uttrykk for sympati for et færre antall kommuner. Det er ikke Regjeringens politikk. Men er ikke resultatet av en politikk hvor man vurderer å overføre flere oppgaver fra fylkeskommunesektoren til kommunesektoren, at man har en drivkraft i retning av færre og større kommuner på grunn av at de større kommunene vil kunne ivareta en større bredde av oppgaver enn de mindre kommunene – altså nærmest som det man diskuterer i EU, to ulike faser, men hvor det da reelt sett vil være de som er i stand til å ta de nye oppgavene, som vil ha størst utviklingsmuligheter? Kort sagt, er ikke realiteten at statsråden her formelt sett står bak en politikk i Regjeringen hvor man skal beholde fylkeskommunen, og hvor man ikke endrer kommunestrukturen, mens man reelt sett fører en politikk som svekker fylkeskommunen, og som gradvis vil være et press i retning av endringer i kommunestrukturen?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-06-20:
Jeg viser til Arbeiderpartiets merknader i innstillingen, og tar opp forslaget fra Arbeiderpartiet og SV.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-06-20:
Norge må selvsagt opptre i samsvar med våre internasjonale forpliktelser, herunder våre forpliktelser i spørsmål om tilbakesending med fare for dødsstraff. Den aktuelle saken om opphold for personer som har utført flykapring, reiser spørsmål av prinsipiell karakter som åpenbart bør underlegges en prinsipiell politisk vurdering. Saksbehandlingssystemet må innrettes slik at slike prinsipielle politiske vurderinger blir foretatt i denne type saker. Jeg har ikke noe å bemerke til statsrådens uttalelser om manglende saksbehandling i den aktuelle saken, om ønskene om en bredere prinsipiell politisk vurdering og behovene for å vurdere saken i et bredere lys. Arbeiderpartiet forutsetter også at statsråden vurderer grunnlaget for også i den foreliggende saken å foreta en slik prinsipiell politisk vurdering, slik hun også har uttrykt ønskeligheten av. For øvrig vil jeg i forhold til det forslag som foreligger i den sak som nå er til behandling, rå Arbeiderpartiets gruppe til å stemme imot, og viser til statsrådens redegjørelse om saken.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-06-20:
Jeg stemte for, jeg skulle ha stemt mot.