Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2014-11-25:
Den internasjonale finanskrisen i 2008 førte til det alvorligste tilbakeslaget i europeisk økonomi siden 1930-årene. Krisen viste flere huller i reguleringen av finansmarkedene og svikt i flere lands nasjonale tilsynsmyndigheter. Norsk finansnæring, finansregulering og finanstilsyn besto prøven. En kombinasjon av transparens, regelverk, solide banker og statsfinanser samt kriseerfaring fra 1990-tallet gjorde at Norge kom godt ut av det. Men samtidig synliggjorde krisen behovet for internasjonalt samarbeid om regulering også for norsk finansnæring. Norske verdipapirer omsettes i dag på markedsplasser over hele Europa. Mens vi i en krisetid før kunne gripe inn i handel med norske verdipapirer ved å regulere Oslo Børs, kan omsetningen nå skje andre steder, utenfor norske tilsynsmyndigheters kontroll. Norske finansforetak er store kunder av og leverandører til internasjonale kapitalmarkeder. Utlån gjennom norske lokalsparebanker kan gjennom andre banker være hentet i det internasjonale innlånsmarkedet. Norske forvaltere selger spareprodukter til investorer i hele Europa. Et norsk finansmarked kan altså ikke lenger fungere godt uten god og kontinuerlig tilgang til det internasjonale kapitalmarkedet. Finansnæringen er blitt for internasjonal til at vi kan isolere finanstilsyn til Norge alene. Etter finanskrisen opprettet EU nye finanstilsyn. Disse har fått kompetanse til i helt spesifikke tilfeller å fatte vedtak rettet enten mot medlemslandenes nasjonale tilsynsmyndigheter eller mot markedsaktører. Norske myndigheter har i flere år arbeidet for å finne en EØS-tilpasning til EUs nye tilsynsstruktur, og det har vært en stor fordel for Norge i dette arbeidet at det allerede ligger en struktur for tett internasjonalt samarbeid i EØS-avtalen. Det er innenfor denne rammen det nå er blitt enighet mellom EU og EFTA om en modell for samarbeid om finanstilsyn. Vedtak som fattes av EFTAs overvåkingsorgan, vil baseres på et utkast fra EUs finanstilsyn, og det har vært viktig å finne en god løsning av hensyn til norsk finansnæring og norsk næringsliv. Per dag er det omtrent 90 rettsakter som har stått på vent i Norge, i påvente av å finne en løsning for organiseringen av det internasjonale tilsynssamarbeidet. Dette er regelverk som gjelder for EU-landene, men som ikke er innlemmet i EØS-avtalen ennå. Dermed har det blitt et stadig større sprik mellom forpliktelsene og rettighetene EU-landene imellom og de forpliktelsene og rettighetene som Norge, Island og Liechtenstein har overfor EUs medlemsland og hverandre. Med mindre dette kommer på plass, mister vi et homogent indre marked i EØS-området for finansielle tjenester, og dette er spesielt viktig for små land og for å sikre norske bedrifter sikker tilgang til EU-markedet. Da har jeg nevnt Norge og norsk 18 ganger, og jeg håper det tilfredsstiller eventuelle behov for at norske interesser blir nevnt i forbindelse med finansmarkeder og reguleringer. Dette er internasjonale reguleringer vi ønsker, og internasjonale reguleringer som markedene trenger. Jeg er glad for at regjeringen legger opp til at saken skal behandles grundig i Stortinget, og ser fram til en bredere diskusjon når denne kommer.