Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2011-02-10:
La meg først få understreke at dette er en god dag for Møre og Romsdal som får en ny strekning på E39 i Gjemnes kommune. Det samme gjelder Finnmark, som nå får en videre utbygging av E6 i Alta, og Vestfold som får en fortsettelse av utbyggingen av E18 på strekningen Gulli–Langåker. Alle tre er viktige veiprosjekter som er en videreføring av den store satsingen på samferdsel som den rød-grønne regjeringen gjennomfører nå over hele landet. Dette er bra for verdiskaping, for framkommelighet og ikke minst for trafikksikkerheten. Investering i riksveinettet er et statlig ansvar. Staten bruker i dag betydelige midler til finansiering av veiene. Men det er store behov og mange ønsker, og det er helt forståelig at man vil ha en så hurtig utbygging som overhodet mulig. Men det er noen som vil ha bedre veier av hensyn til bl.a. næringslivet, og som samtidig vil ha en finanspolitikk som gagner næringslivet. Derfor vil vi ha en årlig pengebruk over statsbudsjettet som ikke sender rente- og kronekursen til værs og eksportnæringens konkurransekraft den motsatte veien. Da kan vi ikke innfri alle ønsker og krav som kommuner, fylker, pendlere og andre har, over et eller to statsbudsjett. Forventninger og ønsker til veiutbygging, rassikring, tunneler, bruer, gang- og sykkelstier, dobbeltspor, flyplasser, havner, farleder osv. er nærmest ubegrenset. Bompenger har dermed oppstått som en supplerende finansieringsform. Mange steder er det, som det er sagt tidligere i dag, et stort lokalt engasjement for å være med på dette. Dette spleiselaget mellom det offentlige og trafikantene gjør det mulig med en forsert utbygging av en rekke prosjekter, jf. de sakene vi behandler i dag, med de fordelene det fører med seg. Poenget med bompenger er altså ikke å plage bilistene, men å kunne bygge. De fleste bilistene ser fordelene ved dette, selv om man kan synes det er litt irriterende og ideelt sett ville kjørt gratis. Tillat meg så å komme inn på Fremskrittspartiets holdning til veier og bompenger. Det kan virke som om motstanden mot bompengefinansiering i det partiet er mer fundamental enn iveren for flere og bedre veier. Dette ble illustrert ved at deres siste landsmøte nektet Terje Søviknes plass i sentralstyret fordi han hadde støttet bruk av bompenger for å få fart på den lokale veibyggingen i Os. Fjerning av alle bomstasjoner er så høyt prioritert at Fremskrittspartiet foreslår det i forbindelse med nysalderingen hvert eneste år. I 2011 har dette en prislapp på 23,5 mrd. kr. Høyest på partiets prioriteringsliste i veipolitikken står altså noe som ikke gagner trafikksikkerheten, som ikke bidrar til utvikling av distrikter og lokalsamfunn, som ikke står øverst på næringslivets ønskeliste, som definitivt ikke kan sies å være ekstra oljepengebruk som investering i framtidig verdiskaping, men som utelukkende gjør at norske bilister kan bruke noen kroner mer på annet privat forbruk – og irritere seg kanskje litt mindre. Det er tydelig at det er der Fremskrittspartiet mener vår største samfunnsutfordring ligger. Dette bildet forsterkes av alle andre bidragene til bilistenes privatøkonomi som Fremskrittspartiet vil gi: I tillegg til de ca. 23,5 mrd. kr til fjerning av bomstasjoner vil partiet redusere bensin- og dieselavgiften med 14,6 mrd. kr. Så vil de fjerne nybilavgiften, også kalt engangsavgiften. Dette vil koste oss ca. 19,7 mrd. kr. Bare her snakker vi om ca. 58 mrd. kr til sammen. For at vi skal ha litt begrep om hvor mye penger det er vi snakker om, så bare nevner jeg at en person må bruke 1 000 kr hver time i ca. 114 år for å oppnå 1 mrd. kr. Og dette er altså før det har blitt bygd en eneste meter ny vei. Snakk om å «kaste penger ut av vinduet», for å sitere Hoksrud. Så vil Fremskrittspartiet ha oss til å tro at de umiddelbart vil sette i gang med utbygging av firefelts motorvei over hele landet hvis de kommer til makta. Den astronomiske summen det vil kreve, framstilles som uproblematisk å hente fra pensjonsfondet. Man kaller det bare investeringer, uten å nevne at hver krone som brukes, har den samme effekten på renter og kronekurs, uansett hva man kaller det. Problemet er bare at Høyre ikke engang vil forhandle om brudd på handlingsregelen i eventuelle regjeringssamtaler med Fremskrittspartiet etter 2013. Et spørsmål til Fremskrittspartiet må da bli: Hvordan skal partiet få mer penger til vei når man ikke kan bruke mer oljepenger, skal gi bilistene nær 60 mrd. kr til ekstra privat forbruk og i tillegg fjerne formuesskatt og arveavgift sammen med Høyre? Jeg er spent på svaret. Det må nødvendigvis bli kreativt. Før jeg avslutter innlegget, har jeg lyst til å minne om at i flere kommuner og fylker har Fremskrittspartiet lokalt vært pådrivere for bompengeprosjekter og stemt for bompengefinansiering. Det gjelder bl.a. Oslopakke 3. Fremskrittspartiordføreren i Os, den nevnte Terje Søviknes, sendte ikke mindre enn tre flagg til topps for å feire at NTP inkluderte et stort nytt bompengeprosjekt i hans kommune. Begeistringen var også stor i Austevoll, Askøy, Fredrikstad og Hole. Fremskrittspartiet har også godtatt bompengeprosjekter i Tønsberg, Fræna, Sula, Kvinnherad, Fjell og Raufoss. Hjemme i mitt eget fylke kunne jeg lese i lokalavisen 25. januar at Hedmark Fremskrittsparti vil presse regjeringen og samferdselsministeren for å få fortgang i utbyggingen av rv. 2. Dette er som kjent en bompengesak. Det er også interessant å konstatere at Fremskrittspartiets fremste samferdselspolitiske talsmann ønsket å være saksordfører for det største av de tre bompengeprosjektene vi nå behandler – en sak han kommer til å stemme imot. Til og med i en av de sakene vi behandler i dag, åpner Fremskrittspartiet for bompengefinansiering. Det er i Gjemnes kommune. Nasjonal transportplan 2010–2019 innebærer en historisk satsing på samferdsel. Investeringene vi gjør nå, er det største samferdselsløftet i moderne tid. Likevel er det, som jeg var inne på innledningsvis, et lokalt ønske og vilje til å ta i bruk bompenger for å framskynde og realisere veiprosjekter ytterligere. Det mener jeg vi må stille oss positive til, men det må være en forutsetning at det er lokalpolitisk tilslutning til det. Hvis vi skulle fullfinansiert alle prosjektene med statlige midler, ville dette føre til mindre rom for satsing på andre samferdselsområder, som vi også mener er viktige. Når det er sagt, er jeg med på å arbeide for at vi får størst mulig rammer til samferdselsinfrastruktur i Norge, men det må være innenfor en forsvarlig økonomisk politikk, som på en god måte ivaretar velferdsstatens utfordringer og behov både i dag og inn i framtiden, og som ikke setter Norges konkurranseevne og arbeidsplasser i fare. For det vil virkelig bety at vi fraskriver oss ansvaret for dem som bor i dette landet, og for framtidige generasjoner.