Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2009-03-23:
Saksordføreren har gått gjennom komiteens innstilling, som i all hovedsak er enstemmig hva gjelder det som Riksrevisjonens rapport konsentrerer seg om. Jeg vil bare peke på noen ting i tillegg. Det Riksrevisjonens undersøkelse og uttalelse konsentrerer seg om, er den delen av norsk humanitær bistand som knytter seg til konkrete bevilgninger til bestemte prosjekter eller nødssituasjoner. Dette er viktig nok, og vi må hele tiden bestrebe oss på at penger brukes slik at vi oppnår best mulige resultater. Det gir undersøkelsen hjelp til. Regjeringen la 15. september i fjor, altså lenge etter at undersøkelsen var avsluttet, fram sin strategi for norsk humanitær politikk. Her svares det på viktige deler av de svakheter Riksrevisjonen påpeker. Det gjelder bl.a. behovet for profesjonalisering og kompetanseoppbygging blant samarbeidsorganisasjonene og bedre resultatoppfølging. Det gjelder behovet for mer strategisk samarbeid, mer forutsigbarhet og mindre prosjektorientering. Men vår humanitære bistand er langt mer omfattende, noe Regjeringens strategi for norsk humanitær politikk også viser. En virksom humanitær bistand må også favne forebygging. Det å forhindre at den globale oppvarmingen går så langt at isen på Grønland smelter og havene stiger, innebærer en avverging av en humanitær krise av et omfang vi knapt kan forestille oss, langt mindre reparere om den skulle inntreffe. Vår aktive rolle i forbudet mot klaseammunisjon er et annet eksempel på humanitær bistand som er langt mer effektiv og bedre enn å reparere i ettertid – langt bedre for de tusener av barn og voksne som slipper å bli rammet av disse djevelske våpnene. Disse eksemplene understreker også at selv om Norge i mange sammenhenger kan bidra betydelig økonomisk, er kanskje de viktigste elementene i humanitær bistand helt avhengig av et internasjonalt samarbeid og en stadig styrking av internasjonal lov og rett gjennom institusjoner som FN og internasjonale avtaler og konvensjoner. Som Regjeringen understreker i St.meld. nr. 15 for 2008–2009, Interesser, ansvar og muligheter: Det viktigste for at vi skal være i stand til å ivareta våre interesser, i bred forstand, er en best mulig organisert verden bygget på internasjonal lov og rett. Fremskrittspartiet og Høyre har en lengre særmerknad som dels utdyper noe komiteens felles merknader peker på når det gjelder Riksrevisjonens undersøkelse, men som også utvider perspektivet til å gjelde norsk bistand generelt. Det politisk interessante er at Høyre ser behov for å stå sammen med Fremskrittspartiet i å benytte også denne muligheten til en påpekning av at innsatsen på bistandsområdet ikke er uten svakheter, og til å kreve en uavhengig, ekstern evaluering av det samlede norske bistandsengasjementet samt å uttrykke skepsis til FN-systemet. Regjeringen legger i sin strategi for norsk humanitær politikk opp til at FN-organisasjonene fortsatt skal spille en viktig rolle. Det varsles at Norge vil gi betydelige og forutsigbare bidrag til FNs nødhjelpsfond, humanitære landfond og FNs humanitære appeller, og bidra til å videreutvikle finansieringsordningene. Men vi skal også være en aktiv og kritisk partner for FN-organisasjonene for å styrke effektiviteten og kapasiteten til FNs humanitære respons. Det er en langt mer konstruktiv politikk enn den ensidige skepsis Fremskrittspartiet også i denne saken uttrykker til FN-systemet. Og det er skuffende at Høyre velger å bruke denne saken til å stå sammen med Fremskrittspartiet.