Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2004-06-18:
I mai og juni er det tid for revidertbehandling i Stortinget. Jeg, og sikkert også de øvrige medlemmene i finanskomiteen, har fått en rekke henvendelser der det argumenteres veldig bra for økte bevilgninger. Gode formål trenger mer penger. Tillitsvalgte i partier, lokalpolitikere og talsmenn og -kvinner fra næringslivet og fra frivillige organisasjoner har positive forventninger. For i mange år har det vært slik at det å revidere budsjettet har vært å fordele mer penger. Slik er det ikke i år. I flere år på rad har utgiftene økt mer og inntektene blitt mindre enn en hadde beregnet. Da blir revideringen å kutte i og omfordele budsjettet. Like fullt fant Regjeringen dette året å kunne foreslå å bruke mer penger på noen viktige områder, som bl.a. til politiet og til rusbehandling. Jeg vil i mitt innlegg rette oppmerksomheten på de økte utgiftene. Regjeringspartiene har sammen med Arbeiderpartiet funnet gode løsninger på den utfordringen. Noe er dekt inn, og noe er dekt ved økt bruk av oljepenger. Det er gode løsninger, mye ansvarlighet og lite konflikt i akkurat det. Men det som er alvorlig, er ikke bare de økte utgiftene. Det er en stor utfordring å ta innover seg at det er et problem i seg selv at utgiftene øker slik. Det handler om mer enn å dekke utgiftene her og nå. Det er et problem fordi disse pengene kunne ha vært brukt i kommunene til å styrke skole og omsorg ytterligere. De kunne ha vært brukt til å bedre rammevilkårene for næringslivet ytterligere. De kunne ha gått til enda mer satsing på framtidige arbeidsplasser gjennom å styrke skole og forskning ytterligere. Vi burde se økninger i milliardklassen når det gjelder de offensive grepene for å skape og sikre en god framtid for kommende generasjoner. Dette hindres vi i fordi vi først må betale regningen for de økte utgiftene. Det viktigste er likevel ikke å fokusere på de pengene vi må ut med, men på hvert enkelt menneske som står bak disse tallene. Vi må ta innover oss at det blir stadig flere som ikke passer i yrkeslivet. Om vi begynner å se at arbeidsledigheten stabiliseres og reduseres, så må vi ikke lukke øynene for at det ved årets revisjon av nasjonalbudsjettet vises tydelig at det er stadig flere mennesker som opplever at samfunnet vårt ikke har bruk for dem, eller at de ikke er effektive eller friske nok til at det er lønnsomt å ha dem i arbeid. Dette handler om menneskeverd. Alle må ha rett til å bli stilt krav til, og til å være med og bidra i samfunnet - til å telle med. Vi må ha bruk for alle! Denne siden av tallene i revidert budsjett forplikter. Det forplikter oss i Kristelig Folkeparti. Denne utfordringen forplikter alle partier. For her kreves det en kursendring. Vi må samarbeide på tvers av partigrensene for å skape et samfunn der denne trenden snus. Skal vi beholde et velferdssamfunn for våre barn, skal det fortsatt være godt å bo i Norge, så må vi øke yrkesdeltakelsen. Vi er i ferd med å gjøre endringer i pensjonssystemet, og vi ser på skattesystemet. Men vi må gjøre mer. Vi må også se på folketrygdens ordninger på ny. Vi må ha fokus på gode ordninger for dem som trenger det. Da må vi også være flinkere til å sile ut dem som ikke trenger det. Vi må videreføre en god sykelønnsordning med full utbetaling ved sykdom. Skal vi klare det, må ordningene gjøres mer forpliktende for alle parter, også for arbeidsgiver og lege. Målet må være en bredere deltaking i yrkeslivet for alle grupper. Omlegging av velferdsordninger krever politisk mot og vilje, vilje til tverrpolitisk samarbeid om gode løsninger. Det kreves noe mer enn en avtale om tallene i et budsjett. Å revidere statsbudsjettet handler om tall, om å trekke fra og legge til. Men det handler også om å revidere politikken. For Kristelig Folkeparti er det viktig å bidra til en kursendring og til en politikk for et samfunn der vi har bruk for alle hender og alles innsats.