trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-02-16:
Hovedbildet i det norske arbeidsmarkedet nå er positivt. Vi ser en markert vekst i sysselsettingen, og vi nærmer oss nå et nivå på sysselsettingen i Norge som er rekordhøyt. Vi har altså sett en gradvis nedgang i ledigheten, og et markert fall i ledigheten på slutten av fjoråret. Det er riktig som representanten Oppebøen Hansen sier, at det fortsatt er et ledighetstall som er altfor høyt, og det er fortsatt behov for å ha en målrettet innsats for å få ned ledigheten. Det må skje langs to hovedspor. Det ene er å fortsette den økonomiske politikken som underbygger en utvikling som vi nå har hatt den siste tiden, med rekordlav rente, med en prisstigning som også er historisk lav, med en kronekurs som er håndterbar for konkurranseutsatt næringsliv, og samtidig målrette tiltakene inn mot de gruppene som er særlig utsatt i arbeidsmarkedet. Det vil Regjeringen gjøre. Det er viktig at også offentlig sektor er med i dette totalbildet. Det er en stram kommuneøkonomi mange steder, men noen stor trussel mot det totale sysselsettingsbildet utgjør ikke stramheten i kommuneøkonomien. Vi vil imidlertid følge utviklingen nøye og gjøre våre vurderinger fram mot revidert nasjonalbudsjett, bl.a. av tiltaksnivået, slik vi har varslet Stortinget om.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-02-16:
Det er riktig at vi i årene som kommer, vil trenge ledige hender i enda større grad inn mot omsorgsoppgaver i samfunnet, og denne regjeringen har satset mye på å utvikle og videreutdanne helse- og omsorgspersonell gjennom en egen handlingsplan på dette feltet. Vi legger stor vekt på å videreføre det arbeidet på en sånn måte at vi sikrer god tilgang på personell til de oppgavene som vi på kort og ikke minst på lang sikt har i offentlig og privat sektor når det gjelder omsorg.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-02-16:
For det første synes jeg det er betenkelig hvis en i en situasjon hvor vi har en markert vekst i sysselsettingen og en klar nedgang i ledigheten, gir befolkningen det inntrykk at det er det motsatte som er tilfellet. Vi er inne i en positiv trend, og en del av grunnlaget for det er at denne regjeringen har bidratt til å få orden i norsk økonomi. Så spør representanten Bjarne Håkon Hanssen om statsråden og partilederen fortsatt mener at skattelette skal ha prioritet foran velferd. Jeg vet ikke hvor han har det fra at denne partileder og statsråd har ment at det er en riktig prioritering, men Regjeringen har i hvert fall prioritert annerledes – den regjeringen jeg er medlem av. Vi har satset to–tre ganger mer på å bygge ut velferden i den perioden vi har bak oss, enn vi har satset på å gi skattelettelser. Det vi har satset på når det gjelder å gi skattelettelser, har vært redusert skatt til bedriftene, som Arbeiderpartiet har stemt for. Det har vært redusert skatt på arbeid, men økt skatt på forbruk, og det har vært redusert skatt på hus og hjem. Det er en profil og en prioritering som jeg i høyeste grad står inne for.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-02-16:
Det er ikke skadelig å satse på omsorg for barn, og det gjør denne regjeringen. Det er ikke skadelig å satse på skolen – det gjør denne regjeringen. Det er ikke skadelig å satse på sykehusene – det gjør denne regjeringen. Hvis vi går igjennom og ser satsingen på disse sektorene jeg nå har nevnt, inklusiv barnehagene, i den perioden vi har bak oss, er det til sammen bare på disse velferdsområdene to–tre ganger større innsats enn det man ynder å trekke fram er gitt i skattelettelser. Så er vi enig i at det er viktig å ha en sterk kommuneøkonomi. Vi har i 2004 i et budsjettforlik med Arbeiderpartiet styrket kommuneøkonomien, og vi har for 2005 gjennom et budsjettforlik her i Stortinget med Fremskrittspartiet bidratt til å styrke kommuneøkonomien. Det fokuset kommer vi fortsatt til å ha, fordi en sterk offentlig sektor er viktig først og fremst for tjenestene til publikum. At det også har en sysselsettingsbetydning, er heller ikke uvesentlig.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-02-16:
Svaret på representanten Meltveit Kleppas spørsmål er ja. Det er en utfordring at det er for dårlig samsvar mellom oppgaver og ressurser i kommunesektoren, og det har vært utgangspunktet for at vi fra denne regjeringens side har satset sterkt på en opptrapping av overføringene til kommunene i 2004 og har videreført det inn i 2005. Det vil alltid være udekkede behov. Det som er viktig, er at en fokuserer på hvordan en kan sette ressursene inn der hvor de trengs mest, og å utnytte dem best mulig. Når det gjelder ufrivillig deltid, som representanten Meltveit Kleppa peker på, akter Regjeringen å foreslå for Stortinget i forslaget til ny arbeidsmiljølov en lovfestet rett for deltidsansatte til heltidsstillinger når de blir ledige, nettopp for å motvirke det meget uheldige at svært mange, hovedsakelig kvinner, på ufrivillig basis har deltidsstillinger og kunne ønske seg en heltidsstilling.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-02-16:
IA-avtalen gir nå meget gode resultater når det gjelder nedgangen i sykefraværet. Det er svært gledelig, og det ser ut til at den nedadgående trenden som vi så i fjor, også kan komme til å fortsette. Det som også er særlig gledelig, er at det synes som om de bedriftene som har inngått en IA-avtale, får bedre resultater enn de andre bedriftene. Det viser at det har vært et riktig grep. Når det gjelder de to andre målsettingene innenfor IA-avtalen, det å inkludere flere funksjonshemmede i arbeidslivet og det å inkludere flere seniorer i arbeidslivet, står resultatene noe tilbake å ønske. Det er ting som tyder på at vi nå har et større antall funksjonshemmede i arbeid enn en tid tilbake. Men jeg har tatt opp med partene, senest i møte i kontaktutvalget på fredag, at vi må forsterke innsatsen når det gjelder det å få funksjonshemmede og eldre i arbeid.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-02-16:
Rikstrygdeverket har høsten 2004 innført et nytt datasystem i åtte av landets hjelpemiddelsentraler. Målet med det nye systemet er at hjelpemiddelsentralene skal få bedre tilgang til informasjon om utlån, gjenbruk og anskaffelse av hjelpemidler. Dette vil på sikt bl.a. bidra til raskere levering av hjelpemidler ut til brukerne. Ved innføring av nye datasystemer viser erfaringene at produksjonen ofte kan bli noe lavere i en oppstartperiode. Et nytt system vil generere nye arbeidsmåter, og det vil ofte være behov for å endre interne rutiner og organisering. I tillegg til dette kan det oppstå andre innkjøringsproblemer. Det har dessverre vært tilfellet ved enkelte av hjelpemiddelsentralene. Det nye systemet er et moderne standard lager- og logistikksystem. Det er samtidig mer krevende fordi det krever registrering av langt flere forhold enn tidligere. For å avhjelpe innkjøringsproblemene har Rikstrygdeverket nå lagt opp til å redusere omfanget av registreringene noe. Likeledes har Rikstrygdeverket en nær dialog med de sentralene som har tatt løsningen i bruk, for å avdekke og løse eventuelle problemer så raskt som mulig. På grunn av de nevnte problemene har innføringen av det nye datasystemet i de gjenstående hjelpemiddelsentralene blitt utsatt. Fra de sentralene som har tatt systemet i bruk, meldes det nå om en gradvis bedring i leveringstidene. De vedtatte normene for leveringstid står fremdeles ved lag, og spesielt utsatte grupper skal fortsatt ha prioritet. Rikstrygdeverket evaluerer systemet forløpende, og vil ikke innføre det i flere av hjelpemiddelsentralene før det viser seg å fungere tilfredsstillende. Jeg legger til grunn at det skal skje relativt raskt, slik at vi får på plass et moderne system som på sikt også kan bidra til å gi brukerne et langt bedre tilbud.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-02-16:
Jeg er helt enig med representanten Britt Hildeng i at det ikke er bra når en systemforbedring som denne i en overgangsperiode går ut over brukerne i den forstand at det blir lengre behandlingstider og leveringstider. Det har Rikstrygdeverket grepet skikkelig tak i, og jeg har tillit til at de setter inn de ressurser og de tiltak som er nødvendige, for å sikre at utsatte grupper ikke blir berørt på en negativ måte av dette. Det jeg har fått rapportert fra Rikstrygdeverket, er så langt tilfredsstillende, men jeg vil følge med og se til at de fortsatt har dette under oppfølging.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-02-16:
Jeg tror en skal være forsiktig med å bruke slike sterke ord, selv om en møter kritikkverdige utslag av endringer i et offentlig tjenestetilbud. Som sagt mener jeg at det ikke er bra når man ser denne type utslag. Det nye systemet er et moderne standard system for lager og logistikk. Jeg mener at Rikstrygdeverket med utgangspunkt i de problemene som man har avdekket, har grepet tak i dette på en tilfredsstillende måte. De har altså utsatt innføringen av dette nye systemet i de gjenstående hjelpemiddelsentralene til man er sikker på at det fungerer tilfredsstillende. Det fokus man også har på gradvis å bedre leveringstidene, gjør at jeg tror man har kontroll på denne situasjonen. Men, som sagt, jeg vil følge med på at det også er et riktig svar i tiden framover.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2005-02-16:
I Arbeiderpartiets alternative statsbudsjett foreslo vi å øke kommunenes frie inntekter med 3 1/2 milliard kr. Ifølge Statistisk sentralbyrå ville det ha gitt grunnlag for 7 000–8 000 flere årsverk, flere ansatte, i kommunesektoren. En skulle tro at arbeidsministeren ville ha prioritert en sånn vekst i sysselsettingen, og en skulle tro at Kristelig Folkepartis leder var opptatt av en slik styrking av f.eks. kommunenes pleie- og omsorgssektor. Mener statsråden fortsatt at landets største utfordring er manglende skattelette til dem som har mest fra før, eller vil han i tiden som kommer, heller jobbe for å styrke fellesskapets evne til å løse sine oppgaver?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-16:
For SV er det ganske åpenbart at den økningen i ledighet som vi nå ser blant hjelpepleiere, blant sjukepleiere, blant omsorgsarbeidere og også blant lærere, kunne ha vært unngått. Vi hadde fått to gode resultater av det. Vi hadde fått færre som hadde vært arbeidsledige, og vi hadde kunnet sikre f.eks. at barn i skolen hadde fått tilpasset opplæring, vi kunne ha sikret at gamle som nå ikke får den hjemmehjelpen de trenger, kunne ha fått det. Vi kunne også ha fått ned sjukefraværet i disse sektorene, for det er nemlig også mye høyere enn i andre deler av samfunnet, nettopp fordi det er for få som jobber der, og folk blir slitne, utslitte og sjuke av å jobbe der. Men når jeg hører på statsråden, så høres det ut som det var skadelig om vi fikk færre arbeidsledige og bedre omsorg og pleie. Kan statsråden beskrive hvilke skader det vil gjøre om barna våre får nok tilpasset opplæring, om eldre og pleietrengende får bedre omsorg og mer hjelp enn de får i dag?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-02-16:
Det er noko uverkeleg over statsråden si tilfredsheit når vi veit at så mange eldre – fleire – hadde trunge ei hand å halda i, at så mange elevar hadde hatt behov for større lærartettleik, og at det er kommuneøkonomien som her set grenser, ein kommuneøkonomi som Regjeringa fekk støtte for av Framstegspartiet. Regjeringa må satsa på rekrutteringsplanar innan helse og omsorg. No er det faktisk slik at 48 pst. av yrkesaktive sjukepleiarar arbeider deltid – 32 pst. av desse ville ha hatt ei større stilling. 68 pst. av hjelpepleiarane arbeider deltid innan omsorg – 28 pst. ville ha hatt ei større stilling. Er det slik at statsråden innser at oppgåvene har auka, og at det pr. dato slett ikkje er samsvar mellom oppgåvene og dei midlane Regjeringa har til dette?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-02-16:
Mitt spørsmål lyder som følgjer: «Fem barn i alderen 3 til 19 år har fått opphald i Noreg, medan mora har fått avslag på sin søknad. Statsministeren kan ikkje gripa inn i ei einskildsak. Han leiar ei regjering som meiner å profilera seg på ein god familiepolitikk. Regjeringa er også ansvarleg for dagens flyktningpolitikk. Meiner statsministeren at det er god familiepolitikk å skilja mor og barn mot deira vilje og såleis også bryta FNs barnekonvensjon, eller vil han gjera noko for å sikra ein annan og meir barnevennleg praksis?»
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-02-16:
Er det god familiepolitikk å skilja mor og barn? Senterpartiet sitt svar er nei. Vi meiner at denne saka er eksempel på ein praksis som tek for lite omsyn til barnet sitt beste. Lat meg understreka: Vi er einige i ein praksis som set bom for at foreldre kan overlata ansvaret for barna til andre for ein periode, for så seinare å søkja familiegjensameining, men vi synest at den enkelte saka må vurderast for seg. Eg registrerer med undring at statsråden ikkje i det heile tek omsyn til at det her var sjukdom inne i biletet. Alle dokument gir klårt uttrykk for at mora var sjuk og hadde behov for hjelp til å ta seg av barna i ein periode. Synest statsråden at det ikkje i det heile skal tilleggjast vekt?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-02-16:
Forskrifta om lengeverande barn kom etter eit samrøystes vedtak i Stortinget etter initiativ ifrå SV og Senterpartiet, og med – det er vel rett å seia – motstand ifrå statsråden. Men ho følgde dette opp, og ho utforma ei forskrift. Eg er overraska over at ho ikkje ser at ho i denne spesielle situasjonen, når det gjeld ei forskrift som ho har utarbeidd, og som skal brukast mellombels, ikkje følgjer med på at forskrifta blir praktisert etter intensjonen. Det er faktisk òg slik at det er høve til å ta omsyn til sjukdom slik som forskrifta er utforma. Det er lagt uttrykkjeleg vekt på barnet sitt beste og på sjenerøs vurdering. Eg vil be så innstendig eg kan, om at statsråden sjekkar denne saka på nytt og ser om ho sjølv meiner at UNE har følgt opp den forskrifta ho har utforma.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2005-02-16:
Det er tydelig at den politiske hukommelsen er veldig kort når man skal begynne å fronte et rød-grønt alternativ. Her vises det bl.a. til at man ønsker å styrke bemanningen innenfor helse- og omsorgssektoren ute i kommunene. De samme partiene har faktisk for kort tid siden i denne salen stemt ned innføring av bl.a. bemanningsnormer. Mitt spørsmål til statsråden vil gå i en litt annen retning, men innenfor det samme temaet. Det går på hvordan vi bl.a. skal få de funksjonshemmede ut i arbeid, slik at de også har et tilbud og ikke blir gående på passive tiltak, men får en meningsfylt hverdag. I den forbindelse stiller jeg følgende spørsmål til statsråden: Hvordan er tilstanden nå i forhold til bl.a. IA-avtalen når det gjelder å få personer med nedsatt funksjonsevne ut i yrkeslivet, og hvilke ytterligere tiltak vil settes i verk, slik at vi får enda flere ut i aktive tiltak i bedriftene?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2005-02-16:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til finansministeren: «Under behandlingen av Ot.prp. nr. 102(2002-2003) om midlertidig uførestønad ble forholdet til finansnæringen bare så vidt berørt. I sitt svar, datert den 19. mai 2004, på brev fra meg sier statsråden at Finansdepartementet vil vurdere endringer i lov om foretakspensjon i denne sammenheng. Forsikringsselskapene betaler nå ikke ut uførepensjoner eller tilsvarende forsikringer til personer med midlertidige ytelser. Ytelsene kan gis i inntil 3 x 4 år. (2002-2003) Har statsråden vurdert disse forhold, og hva er eventuelt gjort?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2005-02-16:
Da har helt åpenbart Kredittilsynet ikke fått de brev og henvendelser som bl.a. jeg har fått, fordi det der nettopp er vist til at på grunn av begrepsendringer og endringer som er gjort, utbetales faktisk ikke ytelsene. Vi snakker da om personer som har inngått en forsikringsavtale på et tidligere tidspunkt, flere år før denne endringen om tidsbegrenset uførestønad ble innført. De kommer nå i en uheldig situasjon. Men spørsmålet mitt til statsråden er følgende: Vil statsråden nå i hvert fall foreta en gjennomgang og en vurdering opp mot dette ut fra de tilbakemeldinger som i hvert fall jeg har fått, som går på at det er et problem, og ikke slik som Kredittilsynet hevder, at det ikke er et problem.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2005-02-16:
Det er ikke behov for ytterligere oppfølging. Jeg skal sørge for at brevene kommer statsråden i hende.
Erna Solberg (Høyre), 2005-02-16:
Etter ønske fra Stortinget utarbeidet Regjeringen i fjor sommer den såkalte «lengeværende barn-forskriften» for barn som da hadde vært mer enn tre år i Norge som asylsøkere. I 93 pst. av sakene som ble behandlet etter denne forskriften, innvilget UNEs nemndledere sakene. Noen få saker måtte imidlertid behandles i nemndmøte, fordi det var vesentlig tvil om tillatelse skulle gis eller ikke. Den saken representanten Magnhild Meltveit Kleppa spør om, er en av disse tvilssakene. I denne saken ble barna gitt opphold, mens foreldrene fikk avslag. Det betyr at foreldrene må returnere til hjemlandet. Jeg vil sterkt understreke at barnas oppholdstillatelse i Norge selvfølgelig ikke er til hinder for at foreldrene kan velge å ta dem med til hjemlandet, da begge foreldrene har foreldrerett og omsorgsansvar for de fire yngste barna. Det eldste barnet er imidlertid 20 år og myndig etter norsk lov. Jeg er ikke enig i at denne saken bryter med prinsippene i Barnekonvensjonen. Både UDI og UNE har konstatert at denne familien ikke hadde behov for beskyttelse i Norge. Det er på det rene at familielivet kan gjenopprettes i hjemlandet. Den sjenerøsiteten Stortinget har lagt til grunn for behandlingen av saker som gjelder barn, var ikke ment å innebære en plikt til opphold i Norge. Retten til familieliv i henhold til Den europeiske menneskerettskonvensjonens artikkel 8 ivaretas ved at familien kan leve sammen i hjemlandet. Utfallet av denne saken følger direkte av forskriften om lengeværende barn. I forskriftens § 1 første ledd står det: «Barn som er under 18 år og søkte asyl senest 1.7.2001, anses for å ha en særlig tilknytning til riket dersom de befinner seg i Norge… Det samme gjelder foreldre uten arbeids- eller oppholdstillatelse med daglig omsorg for slikt barn.» Av rundskrivet til forskriften fremgår det at med «daglig omsorg» menes det at foreldre og barn bor sammen. I den aktuelle saken bodde verken far eller mor sammen med barna. Foreldrene var derfor ikke omfattet av den personkretsen som skulle anses å ha en særlig tilknytning til riket. Videre heter det i forskriftens § 2 tredje ledd: «Oppholdstillatelse til barn i medhold av første ledd kan ikke danne grunnlag for familiegjenforening med foreldre som i løpet av tre års perioden frivillig har overlatt den daglige omsorgen til andre.» Bakgrunnen for bestemmelsen var at jeg ikke ønsket å belønne foreldre som etterlater barna sine uten omsorgspersoner. Jeg har registrert at etter at alle dokumenter i saken var gjennomgått og moren selv var hørt, fant altså en enstemmig nemnd at både mors og fars avgjørelse om å gå i skjul for norske myndigheter og derved overlate barna uten omsorgspersoner, skjedde frivillig. Det er et problem at barn blir forlatt i Norge fordi foreldre og støttespillere tror at familien som helhet vil få opphold i Norge hvis barna blir etterlatt alene. Barn brukes dermed for å utsette og forhindre gjennomføring av negative vedtak. Jeg vil ikke bidra til et system der barn brukes av foreldrene for at de skal få opphold i Norge.
Erna Solberg (Høyre), 2005-02-16:
Det er en inkonsekvens når spørreren på den ene siden sier at det ikke er god familiepolitikk å skille foreldre og barn, og i neste setning sier at man selvfølgelig ikke skal belønne foreldre som velger å etterlate sine barn til andre. Det siste prinsippet er jeg enig i, men det betyr i praksis for en del barn at de kan risikere at de får opphold uten at foreldrene får opphold. Det er en generell del av hele utlendingsforvaltningen. Når spørsmålet da dreier seg om en enkeltsak og om hvordan UNE har forvaltet forskriften ved vurderingen av sykdommen og annet, mener jeg det hører til innenfor det regelverket som politikerne har fraskrevet seg å ha særskilte meninger om fordi vi har overlatt til UNE å gjøre vurderinger av de faktiske forhold i den enkelte sak ut fra en forskrift. Jeg vil derfor ikke ha noen mening om hvorvidt det vedtaket som er fattet, er riktig eller galt, eller om sykdomsforholdet til mor er riktig eller galt. Jeg vet at dette har vært grundig vurdert i forbindelse med behandlingen, av en enstemmig nemnd i UNE, som dette stortinget har satt til nettopp å foreta slike vurderinger ut fra forskriften.
Erna Solberg (Høyre), 2005-02-16:
Det er noen konsekvenser som enkelte stortingsrepresentanter ikke ønsker å ta av det lov- og regelverket som de har vedtatt her. Når vi har laget en forskrift, er det ikke opp til meg å vurdere om UNE har gjort vedtakene i samsvar med den forskriften. Da er det i så fall opp til norsk rettsvesen å foreta vurderingen av om forskriften er fulgt. Jeg registrerer at i det forrige tilleggsspørsmålet gav representanten Magnhild Meltveit Kleppa uttrykk for det samme prinsippet som ligger i forskriften: «Oppholdstillatelse til barn i medhold av første ledd kan ikke danne grunnlag for familiegjenforening med foreldre som i løpet av tre års perioden frivillig har overlatt den daglige omsorgen til andre.» Det er ikke i strid med Barnekonvensjonen å ha en slik regel. Jeg må si at jeg er litt forbauset over nettopp det tilleggsspørsmålet, for det forutsetter at jeg skal gå inn i en enkeltsaksbehandling og finne ut om det har vært gjort riktige vurderinger av en nemnd som etter lov vedtatt av dette storting har fått i oppgave å følge opp forskriftene og gjøre de individuelle vurderingene. Jeg er faktisk forhindret fra å ha meninger om enkeltsaken og enkeltsakens innhold. Prinsippene kan vi diskutere. Jeg konkluderer med at representanten Magnhild Meltveit Kleppa har vært enig i hovedprinsippet i et tidligere spørsmål.
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-16:
«Spania er i ferd med å lovfeste homofile og lesbiskes rett til å gifte seg, med virkning fra årsskiftet 2005/2006. Ved den norske ambassaden i Madrid er det i dag mulig å inngå ekteskap, men ikke partnerskap. Vil utenriksministeren ta initiativ til at også partnerskapsinngåelser blir mulig ved vår ambassade i Spania?»
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-16:
Jeg takker statsråden for svaret. Har statsråden mulighet til å være litt mer konkret når det gjelder Belgia, og også når det gjelder Spania, om hvor lang tid en prosess eventuelt vil ta? Dersom den spanske kongressen før sommeren vedtar den lovendringen som det nå kan se ut til at den vedtar, vil det da f.eks. være mulig å få en rett til partnerskapsinngåelse på plass i Madrid fra samme tidspunkt som den spanske loven eventuelt trer i kraft, altså fra nyttår 2006?
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-16:
Nei. Det var et tilfredsstillende svar, så jeg tror jeg kan avslutte der.
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-16:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Klimastatistikken fra Statistisk sentralbyrå viser at klimautslippene i Norge har økt med 9 pst. siden 1990. Spesielt kraftig øker utslippene i samferdselssektoren, fordi bil og fly øker sin konkurransekraft til fordel for de mer miljøvennlige transportformene som jernbane, kollektivtransport og sykkel. Hva har statsråden tenkt å gjøre for effektivt å redusere klimautslippene fra samferdselssektoren?»
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-16:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er enig med statsråden i at mange av disse tiltakene i det minste vil føre til at klimasituasjonen og utslippssituasjonen på samferdselsområdet vil være bedre enn om man ikke hadde gjort noe. Like fullt registrerer jeg at statsråden snakker om «å dempe veksten i utslippene». Har statsråden noen målsetting for når utslippene fra samferdselssektoren skal stabiliseres? Eventuelt: Tør statsråden sette et mål for hva utslippene skal være i f.eks. 2010 i forhold til de utslippene vi har i dag fra samferdselssektoren?
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-16:
Jeg er enig i at vi er nødt til å se på om de tiltakene vi foreslår framover, bidrar. Men jeg kunne tenke meg å gjenta utfordringen til statsråden om en konkret målsetting, for statsråden sier at det er nødvendig å dempe veksten i utslipp fra samferdselssektoren. Det er selvfølgelig sant at det er helheten som er viktig, altså at totaliteten i forhold til utslipp er avgjørende. Like fullt er det få sektorer som melder seg, som er klare for å redusere mye mer enn sin andel. De fleste vil fort vise til at det er lettere å redusere i andre sektorer. Jeg går ut fra at statsråden deler vurderingen at vi er nødt til å få stabilisert og få ned utslippene av klimagasser. Mener statsråden at det er tilstrekkelig å dempe veksten i utslipp av klimagasser fra samferdselssektoren, eller skal denne veksten på sikt stoppes? Kan vi sette oss et konkret mål?
Jan Petersen (Høyre), 2005-02-16:
Norske utenriksstasjoner som har vigselsrett, vil også kunne bli bemyndiget til å registrere partnerskap dersom to forutsetninger er til stede: Vertslandets myndigheter må kunne godkjenne slik registrering, og registreringen må få rettslig gyldighet i vertslandet. Registrering av partnerskap ved norsk utenriksstasjon vil i praksis bare få rettslig gyldighet i vertslandet dersom landet også har partnerskapslovgivning eller ekteskapslovgivning som omfatter to av samme kjønn. Når slik lov blir vedtatt i Spania, vil vi ta kontakt med spanske myndigheter med sikte på å bemyndige vår ambassade i Madrid til å foreta partnerskapsregistrering. Jeg er kjent med at et lovforslag for tiden er til behandling i den spanske kongressen, men det er foreløpig ikke klart når det kan bli vedtatt. Jeg kan også for fullstendighetens skyld legge til at i lys av at Belgia nå har lovgivning som åpner for dette, tar Utenriksdepartementet sikte på å bemyndige ambassaden i Brussel til å registrere partnerskap. I samsvar med forutsetningene som er satt av belgiske myndigheter, vil imidlertid ambassaden kun registrere partnerskap mellom nordmenn.
Jan Petersen (Høyre), 2005-02-16:
Det avgjørende når det gjelder tiden, er når den spanske lovgivningen vil være på plass. Om det da er mulig å gjøre det umiddelbart på det samme tidspunktet eller straks etterpå, tør jeg ikke si på stående fot, men jeg vil ikke tro det vil være noen stor forskjell i tid.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2005-02-16:
«Syke, eldre og uføre rammes hardt etter at hjelpemiddelsentralene i flere prøvefylker har tatt i bruk nytt datasystem. Flere funksjonshemmede må f.eks. nå vente flere måneder på rullestolreparasjon. Det brukes lengre tid på søknadsbehandling, og selv etter positiv avgjørelse er det lang og uviss ventetid på levering. Hva vil statsråden gjøre, både på kort og lang sikt, for å sikre rask og god service for funksjonshemmede som trenger utstyr fra hjelpemiddelsentralene?»
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2005-02-16:
Jeg takker for svaret. Jeg forstår at innføringen av dette datasystemet følges nøye. Jeg innser også at når en prøver ut et nytt system, tar det en del tid før det kan være på plass. Men en kan ikke la det forholdet gå ut over funksjonshemmede som for sitt daglige virke er helt avhengige av hjelpemidler. Det er da et spørsmål om en kanskje ikke bør sette inn ekstra ressurser i perioden, slik at en kan ha parallelle systemer inntil datasystemet fungerer. Spørsmålet er om statsråden er innstilt på å sette inn ekstra ressurser, eventuelt parallelle systemer, slik at det kan fungere.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2005-02-16:
Det er flere som nå påstår at det valgte dataprogrammet er uegnet for det formålet som det skal tjene. Det antydes at en kanskje nok en gang egentlig står overfor en skandale når det gjelder innføring av nye dataprogrammer. Det hevdes at programmet mer er egnet til lagerhåndtering av varer enn til å fungere så fleksibelt som et dataprogram må gjøre når det gjelder å håndtere kriser som er knyttet opp til hjelpemiddelsentralenes oppgaver. Jeg vil gjerne ha statsrådens vurdering av slike påstander.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-02-16:
Som landbruks- og matminister vil jeg understreke behovet for et større mangfold av matvarer i norske dagligvarebutikker. I Landbruks- og matdepartementet støtter vi en lang rekke initiativer og prosjekter for å legge forholdene til rette for at flere små matprodusenter lykkes i markedet generelt og innenfor dagligvarehandelen spesielt. For å forsterke arbeidet ytterligere har vi i vår nye strategi for næringsutvikling økt satsingen på markedskompetanse og salgstilgang for små og mellomstore matprodusenter. Lokal mat og norske matspesialiteter må være tilgjengelige for forbrukerne for at forbruket og dermed den lokale verdiskapingen skal øke. Dette krever at matvarene må være å finne i butikkene. I vår satsing på Verdiskapingsprogrammet for matproduksjon har vi en god dialog med kjedene. Dialog og samarbeid er viktig for å lykkes. Både Coop, NorgesGruppen og Ica har signalisert at de ønsker å satse på lokal mat. Dette følger vi aktivt opp. I Verdiskapingsprogrammet for matproduksjon er det også etablert nettverk som tilbyr kurs til produsenter om hvordan dagligvaremarkedet fungerer, og om arbeidsmetoder som kan gi en posisjon i markedet. I matprogrammet er det videre etablert ulike prosjekter som har som mål å få flere norske matspesialiteter og lokal mat inn i dagligvaremarkedet. Som eksempel kan jeg nevne samarbeidsprosjekt mellom NorgesGruppens SPAR-butikker og Matforsk. Prosjektet fokuserer på markedsadgang for matspesialiteter i SPAR, økt kunnskap om trygg produksjon, markedsføring, design, distribusjon m.m. Det er likevel også nødvendig å ta innover seg at butikkene ikke kan ta inn alle varer og til enhver pris. Varene må være interessante for forbrukeren å kjøpe, kvaliteten må være god, produsentene må levere riktig volum til avtalt tid og gi en rimelig inntjening for butikkene. Det er ikke alle små matprodusenter som klarer å tilfredsstille butikkenes krav og forventninger. Disse bør se seg om etter andre markeder for sine produkter, f.eks. spesialbutikker, Bondens marked eller internettsalg. De to sistnevnte markedskanalene har fått støtte fra matprogrammet, og de har blitt positivt mottatt av forbrukerne. Det er neppe mulig eller hensiktsmessig å lage et eget regelverk som bestemmer hvilke varer og merkevarer butikkene og hotell- og restaurantbransjen skal ta inn til enhver tid. Jeg har derimot stor tro på, og erfaring for, at myndighetene gjennom dialog og et samarbeid med dagligvarehandelen og hotell- og restaurantbransjen kan sikre at lokal mat og norske matspesialiteter blir lettere tilgjengelig for forbrukerne og i et langt større omfang enn i dag.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-02-16:
Jeg tror det er viktig å holde tunga rett i munnen i turbulente tider, som dette er. Vi skal ikke mer enn noen få uker tilbake, så var fokuseringen på de fire store kjedene og på måten kjedemakten ble brukt på, og hvordan en forhandlet. Så har vi nå hatt et par hektiske uker hvor vi har gått ned i verdikjeden, på dagligvareleverandører, hvor det er mange hundre aktører, tross alt. Vi har en konstant debatt om bondens rolle, hvor det er over 50 000, og hvor hver og en definitivt ikke har mye markedsmakt. Jeg tror det er viktig fortsatt å opprettholde fokuseringen på kjedenes rolle og kjedenes vilje til å gjøre en jobb på ulike måter for småprodusentene, men også å ha en oversiktlighet i systemet som gjør det mulig å få innpass. Jeg er helt sikker på at det gode oppe i all den turbulensen og vanskelige debatten som er for tiden om dette, er at det bidrar til en viss opprydding. Konkurransetilsynet ser på saken, og kjedene tar selv initiativ, fordi de lever av sitt daglige omdømme, de lever av forbrukernes godvilje og daglige besøk i butikkene deres. Alt dette tror jeg bidrar til at vi skal få ryddigere forhold. Det forholdet at vi også har fått en konkurrent fra en rendyrket produsent, en volumleverandør med billige produkter, tror jeg også bidrar til at de andre kjedene tenker igjennom hva de kan bli gode på. Jeg tror ikke de klarer å konkurrere om de laveste prisene på alt, men de klarer å bli gode på andre forhold. Jeg tror summen av det som skjer, kommer det noe godt ut av. Det er mitt håp. Når det gjelder tilgangen til småprodusentene, jobber jeg kontinuerlig i kontakt med kjedene. Jeg skal allerede i dag ha et møte med NorgesGruppen, som de har bedt om, og jeg tror det kommer noen gode nyheter om hvordan de tenker og åpner sine butikker for småprodusentene.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-02-16:
Jeg er enig i at det kaller på sterkere styring i den forstand at det handler om tydeligere ledelse, og at man må være villig til å løfte disse problemstillingene fram for folk. Det er ikke slik at vi kan lage lovregler som bestemmer hva private næringsaktører skal handle med, og hva de skal ha i hyllene sine. Men vi kan bidra til at det blir oppmerksomhet rundt dette, at forbrukeren krever annerledes. Det flotte som har skjedd de siste dagene, er at vi har fått oppmerksomhet på forbrukermakt. Jeg har selv sagt ved noen anledninger at det er for lite latinsk blod i norske forbrukere. De må bli flinkere til å slå agurkene i kassaapparatet når de forventer bedre produkter i butikken. Jeg tror at det viktige som har skjedd, bl.a., nettopp er at forbrukerne er opptatt av at de har makt. De må ha anledning til å gå i kassa eller til butikksjefen og si at de nå vil ha de og de leverandørene, ellers slutter de å handle der. Det eneste språket disse butikkjedene virkelig forstår, er kampen om kundene. Så jeg håper og tror at når alt dette nå legger seg, får vi en situasjon hvor det er større åpenhet, større muligheter for småskalaprodusenter og vanskeligere for dem som har makt i alle ledd i verdikjedene, å misbruke den makten.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-02-16:
Et av vilkårene for å få beregnet kvote for samdrift i melkeproduksjonen er at avstanden mellom landbrukseiendommene som inngår i samdriften, og samdriftens driftssenter ikke skal overstige 12 km målt langs veien. Dette innbærer i praksis at det kan være inntil 24 km mellom medlemmer i samme samdrift, gitt at driftssenteret ligger midt imellom dem. Denne bestemmelsen er fastsatt i jordbruksavtalen for 2004–2005 etter forhandlinger med Norges Bondelag og Norsk Bonde- og Småbrukarlag. Jeg mener at alle melkeprodusenter bør ha de samme mulighetene til å etablere samdrift, enten de er lokalisert i et område med stor tetthet av melkeprodusenter eller ikke. Det er imidlertid åpenbart at det er utfordringer knyttet til å få dette til i praksis med gjeldende avstandsgrense for samdrifter. Hele poenget med å ha en avstandsgrense er at den må praktiseres som en hovedregel. Dette innebærer at forvaltningen vurderer rimeligheten i det enkelte tilfellet. I tråd med føringene fra næringskomiteen i behandlingen av jordbruksoppgjøret 2003 blir det bl.a. vurdert hvorvidt området har lav tetthet av melkeprodusenter. I en helhetsvurdering av den enkelte søknad blir det også lagt vekt på omfanget av tidligere samarbeid mellom partene. Avstandskravet kan bl.a. ses i sammenheng med tidligere krav om at samdriftsmedlemmene skal være aktive i driften. Avstanden bør således ikke bli for lang ut fra hensyn til rasjonell drift, dyrevelferd, transport m.m. I fjorårets jordbruksoppgjør ble det enighet om å fjerne kravet til aktivitet for medlemmer av samdrifter i melkeproduksjon. En arbeidsgruppe mellom avtalepartene i jordbruksoppgjøret har nylig konkludert med at kravet ikke reetableres. Utover dette vil bestemmelsene for samdrifter bli underlagt en løpende vurdering.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-02-16:
Regjeringens primære syn – som også har kommet fram ved de jordbruksforhandlingene som har vært ført mellom denne regjering og partene i jordbruksavtalen – er at vi kan klare oss uten disse grensene. Det har vi også foreslått, og så har de blitt forhandlet på plass igjen. Det nye nå er spørsmålet om det skal være en aktivitetsplikt, eller om man kan gå inn i en samdrift og ikke ha en aktivitet, eventuelt ha en sjelden aktivitet. Nå er partene også enige om at det ikke bør være slik aktivitetsplikt. Hvordan Regjeringen møter dette når statens tilbud og forhandlingene trer fram i vårens jordbruksoppgjør, vil vi avvente til vi kommer dit. Men jeg vil nok ha den klare oppfatning at vi fortsatt bør ha et sterkt trykk i retning av at vi bør fjerne avstandsgrensen, eventuelt utvide denne. Når norske bønder kan leve med å sitte i bilen noen minutter lenger, burde det ikke være noe problem for Regjeringen og Stortingets medlemmer å leve med at norske bønder velger å sitte lenger i bilen på vei til fjøset sitt. Det er min grunnleggende holdning – eventuelt at det gjerdes inn innenfor kommunene, eller gjøres på andre måter. Men det vil være ganske avgjørende for slike forhandlinger at det også gis uttrykk for et klart syn fra Stortingets side, ikke minst fra Stortingets største opposisjonsparti, om hva man måtte ønske, for det legger åpenbart et press på partene hvis det er et flertall for en annen løsning enn det som er dagens løsning.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-02-16:
Jeg er grunnleggende enig i godviljen de har når det gjelder samdrifter, men hvis det er slik at vi ønsker at 12-kilometergrensen skal praktiseres enda mer åpent enn det vi gjør i dag, vil jeg vel kanskje tro at vi raskt burde få en debatt om hvorvidt vi ikke burde flytte i hvert fall noe på 12-kilometergrensen. Jeg ønsker å bidra til at det kan skje før vi går i gang med årets jordbruksforhandlinger, slik at Stortingets vilje kan bli gjennomført gjennom forhandlinger. Så må jeg si at jeg møter mange som er i den situasjonen at de stenges av 12-kilometergrensen, selv om det er melkeprodusenter som er mye nærmere, som man i og for seg kunne gå i samdrift med. Men dette er et så tett og personlig samarbeid at det er all right å samarbeide med folk som man synes det er all right å samarbeide med. Der kommer ofte 12-kilometergrensen, som er plagsom for mange, inn. Det har jeg stor forståelse for. Det er all right å være god venn med den man skal være sammen med hver dag, og drive stor butikk sammen med. Jeg håper og tror at vi skal kunne få til større avstander, og inviterer gjerne Arbeiderpartiets talsmann for dette til å legge et visst trykk på partene før vi går til jordbruksforhandlingene.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2005-02-16:
Jeg har et spørsmål til landbruks- og matministeren: «I den senere tid har vi sett flere tilfeller der Statens landbruksforvaltning avviser løsninger til samdrift hvor det kreves dispensasjon fra framforhandlet avtale mellom Landbruks- og matdepartementet og landbruksorganisasjonene. En samlet næringskomite sa ved jordbruksoppgjøret for 2003 at disse grensene måtte praktiseres litt fleksibelt med bakgrunn i lokale forhold. Lokale instanser har i mange tilfeller tilrådd dispensasjoner. Hvorfor blir ikke dette i større grad praktisert?»
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2005-02-16:
Jeg takker for svaret. Vi ser at antall samdrifter har økt voldsomt. Mange er svært fornøyd, og særlig de brukerne som er for små til å kunne forsvare store investeringer. I tillegg ser vi at det er mange bruk som går ut av matproduksjon, og derfor kan man ikke se bort fra at mange finner et faglig fellesskap med å gå i samdrift. Når de økonomiske gulrøttene for å lage samdrifter nå fases ut, er det likevel viktig for meg at vi må håndtere grensene slik at folk har forståelse for dem. Jeg ser helt klart at det som statsråden sier i forhold til rasjonell drift, dyrevelferd og transport, er en utfordring, men det blir et problem for oss hvis de grensene oppfattes så urimelig at folk fra både næringa og forvaltninga ikke skjønner hvorfor vi har grensene. Jeg må tilføye at jeg synes at det er bra at vi har grensene, så jeg ønsker ikke at de skal avvikles, men de må praktiseres med litt mer fleksibilitet enn det jeg føler at en del avisoppslag har gitt inntrykk av.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2005-02-16:
Jeg takker igjen for svaret. Bakgrunnen for at vi går inn for at det skal være grenser, er at det skal være rasjonell drift, selv om man ikke må bidra med arbeidskraft. Det foregår mye transport mellom de forskjellige brukene som er med i en samdrift, og derfor bør ikke avstanden være for lang, for det har igjen noe med dyrevelferd å gjøre. Jeg setter jo min lit til at det siste som statsråden sa, blir gjort gjeldende, nemlig at man har en løpende vurdering av de søknadene som kommer inn. Jeg er klar over at når 83 pst. består av to gårdbrukere, og når 12 pst. består av tre gårdbrukere, er det ikke så veldig mange som består av flere enn tre eller fire. Så jeg hadde håpet at man kunne finne en litt fleksibel løsning når det kommer søknader, for, som sagt, det er utfordringer nok i norsk landbruk, om vi ikke skal bruke mye tid og spalteplass på noen som føler seg urettferdig behandlet når de ønsker å samarbeide med andre gårdbrukere.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2005-02-16:
La meg aller først opplyse at Finansdepartementet har hatt kontakt med Toll- og avgiftsdirektoratet om denne saken forut for dagens spørretime. Degernes Torvstrøfabrikk ønsker å passere tollen i Högen utenom ordinær åpningstid. Högen er en svensk tollstasjon som også utfører tjeneste for norsk regning, i henhold til grensetollsamarbeidsavtalen med Sverige. Degernes Torvstrøfabrikk har siden 1986 hatt en muntlig avtale med Högen om tillatelse til passering utenom åpningstiden. Etter at svensk og norsk tollvesen lokalt hadde en gjennomgang av oppgavene ved Högen tollstasjon, ble Degernes Torvstrøfabrikk bedt om å søke om skriftlig transporttillatelse. Tollregion Øst-Norge fant imidlertid ikke å kunne innvilge søknaden. Saken er påklaget og er under forberedelse for oversendelse til Toll- og avgiftsdirektoratet. Så lenge saken er under forvaltningsmessig klagebehandling, kan jeg vanskelig ta stilling til de vurderinger som er gjort. Degernes Torvstrøfabrikk må derfor avvente utfallet av Toll- og avgiftsdirektoratets klagebehandling. Jeg kan imidlertid på generelt grunnlag opplyse om at Toll- og avgiftsdirektoratet arbeider for at alle aktører som importerer og eksporterer varer til landet, skal behandles likt så sant de tilfredsstiller de krav som er fastsatt i gjeldende regelverk og prosedyrer. Dette gjelder uavhengig av varetype. Toll- og avgiftsdirektoratet har videre opplyst at det vil bli foretatt en gjennomgang av regelverk og prosedyrer for utferdigelse av trafikktillatelser. Nye retningslinjer vil bli utarbeidet og distribuert fra direktoratet i løpet av første halvår 2005.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2005-02-16:
Da tror jeg heller ikke jeg har behov for noe tilleggssvar.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2005-02-16:
Jeg viser til at en arbeidsgruppe den 2. februar i år overleverte en rapport hvor en del problemstillinger knyttet til lov om foretakspensjon og innskuddspensjon ble drøftet. Arbeidsgruppen var opprettet av Finansdepartementet, og arbeidsgruppens rapport ble sendt på høring 3. februar, med tre måneders høringsfrist. Rapporten og høringsmerknadene vil deretter bli vurdert i departementet på vanlig måte. Eventuelle forslag til lovendringer vil bli fremmet i odelstingsproposisjonen. Én av problemstillingene som omtales i rapporten, er innføringen av tidsbegrenset uførestønad og virkninger for uførepensjon etter lov om foretakspensjon. Arbeidsgruppen viser til at Kredittilsynet i brev av 16. november i fjor til departementet har vurdert denne problemstillingen. Kredittilsynet uttaler i brevet at innføringen av tidsbegrenset uførestønad i folketrygden ikke skal ha noe å si for retten til å få innvilget uførepensjon fra en slik kollektiv pensjonsordning. Blant annet på bakgrunn av Kredittilsynets vurderinger har arbeidsgruppen lagt til grunn at det ikke er nødvendig med endringer i lov om foretakspensjon i denne sammenheng. For ordens skyld vil jeg nevne at Kredittilsynet i ovennevnte brev også omtaler innføringen av tidsbegrenset uførestønad og virkninger for en del andre forsikringskontrakter. Dette gjelder kommunale kollektive pensjonsordninger, individuelle renteforsikringer, individuelle kapitalforsikringer og forsikringer inngått med skadeforsikringsselskap. Kredittilsynet uttaler at innføringen av tidsbegrenset uførestønad ikke ser ut til å reise særlige problemstillinger i forhold til utbetaling av uføreytelser fra slike kontrakter.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2005-02-16:
Ja, det hadde vært en fordel om de henvendelsene hadde blitt oversendt Kredittilsynet og departementet eller som en del av høringen, for verken Kredittilsynet eller departementet har fått noen henvendelser om saken. Vi har altså ikke registrert noe problem, og da er det veldig vanskelig å gjøre noe med problemet.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2005-02-16:
Spørsmålet er slik: «Stortingsflertallet fjernet i forbindelse med budsjettet for 2005 de særskilte statlige midlene til desentralisert høyskoleutdanning ved bl.a. høyskolene i Møre og Romsdal. Det går snart mot opptak av studenter for neste studieår, og det desentraliserte høyskoletilbudet i Kristiansund står i den ytterste fare. Hva vil statsråden gjøre for å sikre høyskoletilbudet i Kristiansund?»
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2005-02-16:
Det var et litt overraskende svar. Det er faktisk slik at å gjennomføre et desentralisert opplegg i dag med den finansieringsordningen som statsråden selv refererte til, vil en ikke kunne gjøre uten å ha de særskilte statlige midlene som har vært bevilget til desentralisert høyskoleutdanning, fordi det er dyrere å drive et desentralisert tilbud enn å ha det sentralisert til høyskolene. Det viser de regnskapstallene som vi har sett for høyskolene i Møre og Romsdal. Det antar jeg også er et faktum for de desentraliserte tilbud i landet for øvrig. Da er det jo merkelig at flertallsinnstillingen og det vedtaket som Stortinget gjorde i desember, innebærer at for noen skoler i de tre nordligste fylkene skal en ha en fortsatt videreføring av øremerkede tilskudd, mens dette ikke skal være nødvendig for Kristiansund. Jeg må spørre litt mer presist da: Hvordan ser statsråden for seg at høyskolene i Møre og Romsdal skal kunne finansiere et studietilbud i Kristiansund som det ikke er bevilget penger til?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2005-02-16:
Dette synes jeg overhodet ikke holder. Jeg har poengtert i min kommentar til svaret at å drive desentralisert utdanning vanligvis koster noe mer enn om man har et tilbud samlet ett sted. Når det gjelder det tilbudet jeg tar opp spesielt, tilbudet i Kristiansund, er forhistorien der at det har tatt lang tid og vært et samspill mellom lokale politiske aktører og nasjonale politiske aktører og næringsliv for å få etablert dette tilbudet, bl.a. knyttet til oljemiljøet i Kristiansund, som nå er et av landets tyngste. Det er viktig å ta vare på den utdanningen som vi nå har innenfor oljerelatert virksomhet, som er lagt til Kristiansund, og som er unikt, ved siden av de tilbudene som vi har innenfor helse og utdanning. Jeg er meget bekymret hvis det faktisk er slik at vi ikke i Kristiansund skal kunne videreføre den samme ordningen som en har begrunnet er god for de nordligste fylkene, der en har valgt å beholde tilbudet for at høyskolene skal være en regional utvikler i et samspill med næringslivet. Dette synes jeg at statsråden må gå inn i og se på, for det kan ikke være slik at det skal være forskjell fra det ene fylket til det andre.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-02-16:
Siden 1999 har det vært tildelt særskilte midler til høyskolene til dekning av merkostnader ved å tilby desentralisert utdanning og fjernundervisning. Disse midlene ble ved behandlingen av statsbudsjettet i Stortinget redusert med 20 mill. kr i 2005, bl.a. fordi resultatkomponenten i det nye finansieringssystemet gir incentiver for høyskolene til å legge utdanninger desentralisert. Høyskoler som f.eks. har svikt i rekrutteringsgrunnlaget på ordinært studiested, vil altså kunne øke antall studiepoeng og dermed finansieringen ved å gi desentraliserte tilbud. Høyskolene i Volda, Ålesund og Molde har i tillegg siden 1991 blitt tildelt midler til 90 studieplasser til desentraliserte studier i Kristiansund, i tillegg til særskilte midler til husleie. Videre ble det i 2001 gitt en engangsbevilgning til flytting, utstyr og inventar. Disse midlene er ikke lenger øremerket, men videreføres som en del av basisfinansieringen i det nye finansieringssystemet, og høyskolene har derfor økonomiske forutsetninger for å opprettholde et desentralisert studietilbud i Kristiansund, dersom de ønsker det.