Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2008-11-13:
Jeg vil også få takke interpellanten for at han tar opp et viktig spørsmål. Jeg føler at vi for så vidt har disse spørsmålene i fokus i Norge. Jeg er veldig glad for det. Det er et godt samspill mellom regjering og storting om det. Hvor store ambisjoner vi skal ha i denne type internasjonale prosesser, er jeg noen ganger litt usikker på, men det er dog viktig at det skjer. Likevel tror jeg det er viktig at vi i Norge uansett er i forkant, noe jeg tror vi er. Vi må aldri gjøre oss avhengig av at det er en internasjonal paraply for å ha de kontrollsystemer vi må ha, på plass. Interpellanten startet med å referere til Accra-møtet, hvor forhåpningene var ganske store, ikke minst i forhold til korrupsjonsbekjempelse. Jeg registrerte uttalelsene fra Transparency International, som var relativt nedslått etter møtet. De var skuffet over resultatet og mente det absolutt ikke var forpliktende nok. De illustrerte det ved å si at i Afrika alene går 148 milliarder dollar tapt hvert år som følge av korrupsjon. Om det tallet stemmer, har ikke jeg forutsetninger for å bedømme, men likevel er jeg sikker på at det er enorme beløp som forsvinner som følge av korrupsjon. Kampen mot korrupsjon alle steder er viktig og fundamentalt for å bekjempe fattigdom. Får vi ikke kontroll med korrupsjonen, sier Transparency International, truer det med å undergrave bistand som effektivt virkemiddel. Vi har lenge pekt på, og andre har også vært inne på det, at vi har en utfordring knyttet til bistand, også norsk bistand. Representanten Trettebergstuen trakk frem budsjettstøtten, som skal være det som virkelig viser veien fremover. Det er utfordringer med det. En av utfordringene er jo det som statsråden var inne på, at Norge velger å gi bistand – noe som vi også er med på mange ganger – til stater som har et betydelig demokratisk underskudd, for å si det veldig forsiktig. Det gjør vi med åpne øyne. Både statsråden og undertegnede var innom et møte som Kirkens Nødhjelp arrangerte på mandag, der det ble levert en rapport om hvordan mange land scorer på utviklingspolitikk. Et av punktene Norge scorer dårlig på når det gjelder bistand, er at vi velger å gi støtte til land som har mangelfulle demokratier, og dermed svekkes kontrollen med disse pengene. Når det gjelder Afghanistan, er alle med på det. Dette er noe vi går inn i med åpne øyne, så det er en utfordring. Det er noe vi må ta med oss og forsøke å håndtere. Så til FN. Jeg kan ikke unnlate å ta det opp i denne sammenhengen. Riksrevisjonen gikk gjennom og reviderte Utenriksdepartementets regnskap for 2007 når det gjelder den bilaterale bistanden til Bangladesh, Nepal og Sri Lanka. Det som slo meg, er at Norge har støttet Verdens Matvareprograms landprogram i Nepal med 100 mill. kr i perioden 2002–2007, og man har i den perioden ikke mottatt revisjonsrapporter. Nå har ikke jeg noe grunnlag for å si – og det tror jeg heller ikke Riksrevisjonen har – at Verdens Matvareprogram ikke benytter de pengene de får fra Norge, på en riktig måte. Men det er klart at når vi etterspør kontroll og antikorrupsjonsarbeid i afrikanske mottakerland, må vi ikke minst stille krav til en organisasjon som FN og deres underorganisasjoner om at de leverer god nok dokumentasjon på de overføringer de får fra bl.a. oss. Med den størrelse vi har i form av bidrag i FN-systemet, mener vi det bør være en prioritert oppgave fra Norge å påpeke dette. Det er kanskje allerede gjort, men det kan kanskje gjøres enda sterkere ved å si at den type mangelfull rapportering aksepterer vi ikke for fortsatte bidrag.