Sandra Borch (Senterpartiet), 2019-12-04:
Representanten Storehaug sa at det var en kald bris i salen. Jeg er enig i det, for det er litt kaldt i salen i dag, men det skyldes nok ikke Senterpartiet, jeg tror det skyldes de høye strømprisene, som denne regjeringen har økt. Men jeg skal ikke snakke om strømpriser, jeg skal – kanskje ikke overraskende – snakke om rovdyrpolitikk. Jeg er kanskje den eneste som kommer til å snakke om rovdyrpolitikk i denne debatten, men om ikke blir jeg gledelig overrasket. Rovdyr er et politisk område der man har sett store utfordringer de siste årene, og de ser dessverre bare ut til å fortsette. I statsbudsjettet ser vi at regjeringen går inn for å øke bestanden av brunbjørn. Regjeringen vil legge føringer om at områder med kjent forekomst av bjørnebinner må prioriteres til bjørn inntil det nasjonale bestandsmålet er nådd. Dette er et klart brudd på rovdyrforliket, som har klare føringer for at det skal iverksettes uttak i beiteprioriterte områder selv om bestandsmålet ikke er nådd. Det samme har vi sett i debatten om rovviltnemnder, der regjeringen foreslår store endringer. De regionale rovviltnemndene har flere ganger skapt hodebry for regjeringen fordi de på en profesjonell og systematisk måte har fulgt opp Stortingets vedtak om hvordan rovdyrartene skal forvaltes. De bringer også lokal og viktig kunnskap inn i norsk rovdyrforvaltning. Det samme kan ikke akkurat sies om dagens regjering. Det må bare konstateres at når rovdyrpolitikken har fjernet seg fra det Stortinget har vedtatt, skyldes det at regjeringen ikke respekterer Stortingets klare bestillinger. Nå ser det imidlertid ut som om klimaministeren har funnet svaret på dette problemet, nemlig færre nemnder, nærmere bestemt en halvering av antallet rovviltnemnder. Kanskje man tenker at dette vil føre til mindre bråk og mindre oppmerksomhet om regjeringens overprøving av demokratisk fattede vedtak. Det blir i alle fall langt færre medlemmer for regjeringen å være uenig med. Rovviltnemndene var en del av rovdyrforliket i 2011, og hele systemet skal sikre lokal og regional forvaltning av rovdyrpolitikken. At regjeringen nå åpenbart arbeider med så omfattende endringer og må halvere antallet rovviltnemnder, er helt i strid med rovviltforliket. Med forslaget som nå er presentert, blir det færre nemnder, færre medlemmer og større geografiske områder å forvalte. At dette skal representere en forbedring, er for meg veldig vanskelig å se. Spørsmålet er om statsråden egentlig ønsker de lokale rovviltnemndene til livs. Da hadde det nok vært enda enklere for statsråden å føre en politikk i tråd med Venstres program og med Høyre og Fremskrittspartiet som baksetepassasjerer. Spørsmålet om rovviltnemndene og den lokale og regionale forvaltningen av norsk rovdyrpolitikk er et viktig og sentralt spørsmål i rovdyrforvaltningen. Denne regjeringen har foreslått store endringer som Senterpartiet mener er brudd på Stortingets vedtatte politikk. Vi er vant til regjeringens generelle argumentasjon når det gjelder sentralisering, også når det gjelder regionreformen, men i dette tilfellet stemmer ikke engang grensene i forslaget til nye nemnder med regionreformens nye grenser. Jeg skjønner godt at de som bor i rovdyrutsatte områder, ikke opplever at deres grunnleggende rettigheter, som trygghet, er ivaretatt, heller ikke at demokratiet er for dem, for de er pålagt å leve med beslutninger som et stort, uberørt flertall har fattet uten at noen av deres innspill er tatt til etterretning. På denne måten blir noen stemmer og noen grupper i landet vårt mindre verdt enn andre. Det skaper ulikhet og er et alvorlig demokratisk problem dersom denne utviklingen får fortsette. Det er opp til regjeringen å avgjøre om de vil ta dette på alvor eller ikke. At regjeringen ikke følger opp rovdyrforliket, ikke følger opp den todelte målsettingen og i det store og hele ikke følger opp Stortingets demokratisk fattede vedtak, handler faktisk om mer enn rovdyr – det handler grunnleggende om folks tillit til myndighetene. Når staten endrer spilleregler underveis, når staten driver maktutøvelse uten en demokratisk forankret begrunnelse, svekkes tilliten til dem som styrer landet. Kan regjeringen leve med at deler av befolkningen opplever at deres erfaringer ikke respekteres, at deres argumenter er mindre viktige, og at deres rettigheter er mindre verdt? Senterpartiet kan i hvert fall ikke det.