trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-05-05:
Statsråden har rett i at endringen ikke har skjedd det siste året. Endringen skjedde faktisk tilbake i 2001, under Trond Giske da han var utdanningsminister. Så viste det seg at problemene for disse minste fagene har bygd seg opp, og noen av fagene er i dag så små at det er klart at det å finansiere de minste fagene på samme måte som man finansierer de aller største fagene som har mange elever, er – for å bruke et uttrykk – nesten litt rått parti i forhold til de utfordringene de minste fagene har. Finansieringen i dag skaper stor usikkerhet. Det kan også gjøre at elever ikke søker. Man er inne i en veldig dårlig sirkel. Samtidig ser vi at denne skomakerutdanningen leverer fagfolk til Sophies Minde, den leverer fagfolk til ortopediske verksteder, som bygger spesialfottøy til mange mennesker som trenger det. Ser statsråden at det haster med å gjøre noe med tanke på finansieringen av disse fagene, slik at de ikke dør ut mens man venter på andre rapporter?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-05-05:
Det er jo et problem at skomakerutdanningen spesielt nå står i fare for å bli nedlagt. Det sier seg selv at med et finansieringssystem med en stykkpris har man i en klasse på 30 en betydelig inntekt og midler å drive for, mens man i et lite fag, hvor man kanskje tar opp under ti elever – som er det søkningsgrunnlaget man har – vil ha store utfordringer knyttet til å få den driften til å gå rundt. Jeg skulle ønske at statsråden kunne være mer imøtekommende med hensyn til å gå inn i denne problemstillingen. Jeg tror vel ikke det helt stemmer, som statsråden her sier, at dette ikke har vært tatt opp. Det har jo vært et tilbakevendende tema at de minste fagene sliter – kua sulter mens gresset gror. Det lages utredninger, men jeg – og Høyre – er veldig bekymret for at barnet her skal bli kastet ut med badevannet, fordi det tar så lang tid før man får på plass det Regjeringen mener skal være et finansieringssystem til å leve med.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2010-05-05:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til fornyings-, administrasjons- og kirkeministeren: «Er statsråden villig til å endre regelverket for føring av kirkebøker, slik at Kirken også kan ta i bruk dagens teknologi og nyte godt av den effektivisering som dette gir?»
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2010-05-05:
Jeg er delvis fornøyd med svaret. Men det er vel muligens jeg som har stilt et litt for kort spørsmål, for nå blander faktisk ministeren et sentralt kirkeregister og et lokalt kirkeregister. Dette dreier seg utelukkende om et lokalt kirkeregister, som ikke på noen som helst måte er avhengig av et sentralt register. I dag er det faktisk slik at på mange av kirkekontorene er de fullt ut i stand til å trykke på knappen og få ut personlige opplysninger. Det er samme papirkvalitet som kirkebøkene og samme utskriftsform. Da er mitt spørsmål til statsråden: Jeg antar at ministeren etter denne oppklaringen umiddelbart setter i gang den endringen, slik at de forskjellige kirkekontorene får ta i bruk den elektronikken.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2010-05-05:
Jeg må si at jeg er forundret over at ministeren gir ordet «evighet» et helt annet innhold enn det som blir brukt i den kirkelige terminologien. Det at man trenger en utredning av dette, er helt ufattelig. Det ligger altså på plass allerede i dag på kirkekontorene. Det er kun å trykke på knappen, binde dette papiret inn i skinninnbundet perm – og legge papiret inni. Jeg kan ikke forstå at det skal være nødvendig at det tar noe tid. Tidligere har kirkeministeren og jeg hatt dialog, og da har jeg fått klar beskjed om at man forventer at Kirken blir driftet på en mest mulig effektiv måte. Så er man her med på å sette propper i det systemet, som medfører at Kirken får økte utgifter – midler man ellers kunne ha brukt til personlige aktiviteter. Så det må jeg si at jeg er forundret over. Men i påvente av denne utredningen, er det da slik å forstå at kirkeministeren er villig til å bevilge ekstra midler til Kirken?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-05-05:
Som jeg sa i mitt svar, jobber jeg nå med et høringsnotat om saken. Det vil være klart i løpet av svært kort tid. Om man da skal tillate at man bruker lokale løsninger helt uavhengig av det som Kirken sentralt har behov for, er jeg usikker på. Det er viktig at man hensyntar de nødvendige personopplysninger og de regler som gjelder for det, og vi må forsikre oss om at man ikke har registre som ikke er i samsvar med kravene til personvern. Når det gjelder det sentrale medlemsregisteret i Kirken, er det også slik at det vil være tungvint dersom man skal føre to registre. Så jeg støtter altså Kirkerådet i arbeidet med å ha et felles register, der man registrerer opplysninger på ett sted – ikke både i et sentralt medlemsregister og i en lokalt ført kirkebok. Jeg tror det er viktig at vi på sikt har begge deler inne i ett register.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-05-05:
Som jeg sa, vil vi legge til rette for at man kan ha elektronisk føring av kirkebøker. Så vil jeg respektere Kirkerådets ønske når man skal vurdere om man skal ha lokale løsninger eller fellesløsninger for de enkelte kirkene. Det er jo Kirkerådet som har ansvaret for dette, og som også må være ansvarlig for å ha en god nok datasikkerhet, slik at ikke opplysninger kommer på avveier. For å få på plass et sentralt medlemsregister ble det bevilget 20 mill. kr. 13 mill. kr gikk over statsbudsjettet, og vi har økt driftsutgiftene fra 3,5 mill. kr til 9,4 mill. kr for å ha en god drift av registeret. I tillegg har jeg i år bevilget 1 mill. kr for å få på plass en sentral strategi og for å få klarert de spørsmålene som representanten her tar opp, slik at vi kan ha god sikkerhet og en god lokal tilpasning for disse registrene. Men jeg vil altså avvente det svaret Kirkerådet gir, før jeg gir eventuelt andre føringer.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2010-05-05:
«I forbindelse med petroleumsaktiviteten langs kysten er det meir aktualisert dei forskjellige ilandføringsalternativa i nord. Vil statsråden sjå det som naturleg at Kystverket får ei framtredande rolle i ei fagleg vurdering av dei alternativa som er aktuelle?»
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2010-05-05:
Takk for svaret. Som statsråden beskriv det, har jo Kystverket ansvaret for beredskap mot akutt forureining. I samband med diskusjonen rundt boring for i større grad å fastleggje dei ressursane som ein har under havbotnen utanfor Lofoten og Vesterålen, vil jo ein konsekvens av dette bli at dette området vil bli framstilt som ekstra sårbart, og då bør også ekstra ressursar setjast inn for å førebyggje. I statsbudsjettet for 2010 er ikkje Nord-Noreg tilgodesett med ekstraordinær satsing, trass i at ein ser at betydelege mengder med olje allereie passerer rimeleg nær desse områda i form av skip som fraktar olje. Desse skipa blir beskrivne som å ha ein potensiell veldig stor fare for å kunne gå på land eller på andre måtar å kunne kome i havsnød som gjer at ein risikerer å få store utslepp.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2010-05-05:
Ja takk, det ønskjer eg. Det går på beredskapsrolla som Kystverket har. Vi såg no at under «Full City»-ulukka blei Kystverket sterkt kritisert for ikkje å vere i inngrep med lokale beredskapsplanar, og ved å bruke lokal kunnskap og kjennskap vil ein kunne ha ei meir proaktiv rolle når det gjeld å kunne setje i verk nødvendige tiltak for å få skadeomfanget minst mogleg. Så i oppfølginga av dette er spørsmålet då om Kystverket etter statsråden si oppfatning i større grad bør gå inn i lokale planar og planverk for å utnytte dei ressursane som ligg i lokal samanheng.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-05:
Kystverket er fagleg rådgjevar til Fiskeri- og kystdepartementet i lag med bl.a. Fiskeridirektoratet og Havforskingsinstituttet. Dei faglege råda departementet får frå etatane, vil danne grunnlaget for den faglege vurderinga departementet gjer med omsyn til val av ein eventuell ilandføringsplass. Det er naturleg at Kystverkets faglege kompetanse vil vege tungt, og svaret på spørsmålet om Kystverket vil få ei framtredande rolle, blir derfor ja.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-05:
Nå har jeg en følelse av at vi kanskje snakker om to forskjellige ting. Spørsmålet var jo knyttet til et eventuelt ilandføringssted og Kystverkets rolle i det. Svaret på det spørsmålet er ja. Når det gjelder Kystverkets økonomi knyttet til generell oljevernberedskap – det er for så vidt et helt annet spørsmål, men som jeg kan likevel kan kommentere – er jo hele tiden Kystverkets aktivitet risikobasert. Der er det iverksatt en hel del tiltak for å redusere risikoen. Det aller viktigste i nord – og det antar jeg at representanten er kjent med – er seilingsledene vi har fått godkjent langt til havs, som ett eksempel som forhåpentligvis reduserer både risikoen og dermed behovet for aktivitet og da igjen kostnadene i siste instans.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-05-05:
Igjen vil jeg minne om at spørsmålet var knyttet til et eventuelt ilandføringssted av olje. Rett nok var det ilandføring av olje i fullt monn med «Full City», men ilandføringsstedet var ikke akkurat planlagt. Til spørsmålet kan jeg si at den lokalkunnskapen og det samarbeidet som er mellom lokale aktører, Kystverket og sentrale myndigheter, selvfølgelig er helt avgjørende for å få til gode prosesser og gode løsninger. Det ser vi ikke minst i forbindelse med nettopp «Full City» – det å få til en samhandling der er viktig, og det å ha gode kunnskaper i forkant av om det er spørsmål knyttet til ilandføringssted eller den generelle oljevernberedskapen, er selvsagt fornuftig. Det er noe jeg legger vekt på at vi skal ha – lokal kunnskap.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-05-05:
«Ifølge statsbudsjettet for 2010 hadde 115 barn og unge vedtak om plassering i fosterhjem og ventet på fosterhjem pr. 31. januar 2009. Ytterligere 619 var meldt inn som aktuelle for plassering i fosterhjem. I tillegg fryktes det at det er store mørketall på området. Ideelle organisasjoner, deriblant Kirkens Sosialtjeneste og Frelsesarmeen, ønsker å drive rekruttering av fosterhjem, men får signaler fra direktoratet om at dette ikke er ønskelig. Ønsker statsråden ideelle aktørers innsats til fosterhjemsrekruttering?»
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-05-05:
Først vil jeg gjerne kommentere det momentet statsråden anfører om at Regjeringen først og fremst ønsker å bruke offentlige tjenester. Da vil jeg også minne om at barnevernet ble etablert i Norge også før det ble en statlig oppfinnelse, nettopp gjennom organisasjonenes engasjement. Så er jeg glad for at statsråden nå åpner for at disse organisasjonenes kapasiteter og ressurser på området skal brukes. Det er uholdbart at unger står i kø for å få fosterhjem hvis vi kan gi dem mulighet for å få det. Mitt neste spørsmål til statsråden blir da: Ser statsråden at de frivillige organisasjonenes nettverk, som Frelsesarmeen, Kirkens Sosialtjeneste og andre av deres støttespillere rundt om i landet, kan gi et større rekrutteringsgrunnlag som kan gjøre at vi får flere fosterhjem?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-05-05:
Mitt poeng var bare å understreke at de frivillige organisasjonene alltid har hatt en plass i barnevernet, og dermed også bør ha det. Det var for så vidt ikke noe annet enn det. Jeg er glad for at statsråden gir et tydelig signal om at han er åpen for at de frivillige organisasjonene skal få rekruttere fosterhjem, fordi mange organisasjoner i ulike regioner har opplevd, ikke minst det siste året, å få negative tilbakemeldinger fra Bufetat på nettopp det, og det er paradoksalt når barn står i kø for å få fosterhjem. Jeg vil derfor utfordre statsråden til å gå i dialog med de frivillige organisasjonene og spørre om han er åpen for en dialog om hvordan de over tid kan få utnyttet sitt potensial i størst mulig grad for å rekruttere flere fosterhjem. Jeg vil også utfordre statsråden på fra hvilket tidspunkt de nye signalene her vil bli gjeldende overfor Bufetats praksis.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-05:
Jeg er litt forundret over at representanten er forundret over mitt signal når det gjelder prioriteringer, for meg bekjent har alle partier, også Kristelig Folkeparti, lagt vekt på at vi må utnytte den offentlige kapasitet vi har i barnevernet, noe vi ikke alltid er flinke nok til. Jeg tror heller ikke det er uenighet på Stortinget om at det er viktig at en solid andel av barnevernstjenestene våre utføres av det offentlige. Så vil det alltid være slik, tror jeg, i barnevernet at det også er behov for private og da fortrinnsvis ideelle aktører. Dette med rekrutteringsarbeidet til fosterhjem er et godt eksempel på et område der vi vil ha god bruk for den hjelp, den kompetanse og de nettverk som ideelle organisasjoner har. Den innsatsen ønsker jeg velkommen i den veldig viktige jobben vi har med å rekruttere flere fosterforeldre. Jeg ser fram til de bidrag som Frelsesarmeen og andre kan gi til det.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-05:
Som sagt vil jeg raskt ta kontakt med direktoratet for å tydeliggjøre det signalet. Jeg vil nok tro at en del av de sakene der frivillige organisasjoner opplever at det ikke har vært et ønske om at de skulle bidra med fosterhjem, er knyttet til fosterhjemsplasseringer, som igjen er knyttet til institusjoner som vi i noen tilfeller skal ha mindre av. Men når det gjelder ordinære fosterhjemsplasseringer, mener jeg at vi har god bruk for de frivilliges innsats, på samme måte som vi har og vil fortsette å ha det når det gjelder institusjonsbarnevernet, selv om det i størrelse og omfang vil være noe mindre i framtiden enn det tradisjonelt har vært. Jeg er åpen for en dialog med de frivillige organisasjonene om hvordan de kan bidra, og kommer også til å legge vekt på overfor direktoratet at jeg forventer det samme fra etaten.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-06-02:
På vegne av representanten Borghild Tenden og meg sjøl vil jeg gjerne fremme et forslag om å øke den statlige finansieringen knyttet til videreutdanning av lærere.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-06-02:
Tusen takk, jeg kan ta på meg jobben å oppsummere dagens spørretime. Det er til finansministeren jeg gjerne vil stille spørsmål: Når vi nå ser at mange land blir tvunget til å gjøre store grep, har vi samtidig blitt konfrontert med en OECD-rapport som sier at staten har vært ganske ineffektiv, at vi ikke får nok ut av pengene våre, at det offentlige forbruket er stort, uten at man får så mye igjen for det, og at sysselsettingen er høy. Norge har nytt godt av at vi ikke trenger å gjøre de store strukturelle omformingene, men viseøkonomisjefen i OECD sier at mange land ville kunne nyte godt av faktisk å gjøre noen strukturelle omforminger, for da hadde en fått mer igjen for de pengene en bruker. Nå har denne regjeringen sittet i fem år. Man har hatt en såkalt fornyingsminister uten at det har skjedd en fornying. Vi har kanskje den mest konservative regjeringa vi noensinne har hatt. Nå har vi en fornyingsminister som i tillegg heter fornyings-, administrasjons- og kirkeminister. Det sier vel ganske mye. Vi ser at indre uenighet i regjeringa lammer de store reformene. Vi ser en samhandlingsreform som ikke kan gjennomføres fordi man ikke vil ha kommunesammenslåing. Vi så en forvaltningsreform som bare endte i en nydusjet fylkeskommune, mens egentlig skriker hele sektoren etter å finne gode løsninger for å få mer igjen for pengene – mer velferd og mer service til den enkelte borgeren. Da er spørsmålet mitt til finansministeren: Hvilke tiltak ser finansministeren for seg for å imøtekomme den kritikken han i Dagens Næringsliv sier at han er helt enig i, nemlig at vi trenger noen store omforminger i offentlig sektor for å drive den på en effektiv måte?
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-06-02:
Jeg er helt enig med finansministeren. Hvis Venstre får bidra i spørretimen, vil det føre til at vi tar opp de store spørsmålene. Det er det jeg mener vi bør gjøre her, og vi bidrar gjerne når vi får lov. Statsråden vil ikke være konkret på hvilke ting han skal gjøre, men fellesskap har vært et slags mantra for denne regjeringa. Mitt spørsmål er da: Hva ligger i begrepet «fellesskap»? Fellesskap, betyr det at det bare er det offentlige som skal gjøre alle oppgavene? Bygger vi ikke fellesskap på andre måter? Vi ser at denne regjeringa har drevet et stormløp mot ideelle organisasjoner innenfor rus, innenfor barnevern, noe som gjør at vi får dårligere resultat, og det blir i mange tilfeller dyrere. Det vi diskuterte tidligere i dag – kommunale omsorgsboliger – veksler mellom å være komisk og tragisk. Finansministeren sa nylig at OPS hadde han fått ny kunnskap om, og det hørtes spennende ut. Spørsmålet mitt er: Er fellesskapet bare å være på offentlige lønningslister, eller bygger man faktisk fellesskap og gode løsninger for borgerne på andre måter?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-06-02:
Jeg vil gjerne få lov til å fremme et representantforslag fra stortingsrepresentantene Bent Høie, Sonja Irene Sjøli og meg selv om å opprette en «havarikommisjon» for helsesektoren.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-06-02:
Jeg vil stille mitt spørsmål til landbruks- og matministeren. Sist fredag kom regjeringen med proposisjonen knyttet til jordbruksoppgjøret. Samme dag la Statistisk sentralbyrå fram sin førstekvartalsrapport knyttet til grensehandel. I den forbindelse kunne vi lese at i første kvartal 2010 var nordmenn på 1,5 millioner dagsturer til utlandet for å handle. Det var en økning på ca. 18 pst. Videre har vi sett at også handelen øker som følge av dette. Det kan se ut som om svenskehandelen ingen ende vil ta. Denne uken har vi også fått med oss at i forbindelse med at fylkesmannen i Østfold arrangerte den såkalte fornyingskonferansen, ja, så er fornyingen nå kommet så langt at man valgte å legge den til Strømstad, for virkelig å få opp svenskehandelen. Jeg så også at finansministeren var en av foredragsholderne på den konferansen. I forbindelse med jordbruksoppgjøret har man lagt inn som en del av den avtalen at pris til forbruker på en del produkter skal ytterligere opp – ca. 2–2,5 pst. Spørsmålet mitt til landsbruks- og matministeren er da følgende: Tror landsbruks- og matministeren at det ytterligere kan forsterke den handelslekkasjen som vi allerede i dag har til Sverige, og hva vil eventuelt statsråden og regjeringen foreta seg for å sørge for at norske forbrukere ikke nok en gang må betale enda mer for varene sine i Norge? Og hva vil de gjøre for å prøve å få ned den handelslekkasjen vi har til Sverige?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-06-02:
Jeg er svært overrasket over at statsråden ikke tar denne problemstillingen mer alvorlige enn han faktisk gjør, for jordbruksavtalen og de prismekanismer som ligger inne der, gjør at disse problemene forsterker seg ytterligere. Jeg vil gjenta: Bare første kvartal var det en økning på 18 pst. knyttet til antallet turer over til Sverige, 13 pst. i handelsøkning. Siden denne regjeringen tiltrådte, fjerde kvartal 2005, har vi hatt en handelslekkasje på 42 milliarder kr. Dette går selvfølgelig ut over norske arbeidsplasser, det går ut over norsk næringsmiddelindustri, som faktisk ikke får solgt varene sine. Det er svært oppsiktsvekkende at statsråden ikke har noe som helst verken av ønsker eller vilje til å foreta seg noe i denne situasjonen. Da vil jeg stille følgende spørsmål til statsråden: Har statsråden og regjeringen overhodet noen grense for hvor mye handelslekkasje de kan tillate, før man iverksetter tiltak?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-06-02:
Statsråden påpeker i sitt første svar viktigheten av den innsatsen man har gjort for å få enda flere offentlige ansatte ute i kommunene. Det var vel snakk om 35 000 nye årsverk. Hvis en kommune skal kunne fungere på en skikkelig måte, er det også viktig å ha det private næringslivet på plass. Det vil si at man må føre en politikk også ute i kommunene som gjør det lønnsomt og interessant å etablere bedrifter i privat sektor, for privat sektor er viktig for å få inntekter til staten til de andre velferdsoppgavene. Problemet er at i den nevnte kommuneproposisjonen, som vi nå har til behandling, er det ingen incitament til at kommunene skal legge til rette for økt næringsutvikling. Inntektene, hvis vi bl.a. ser på selskapsskatten, tilfaller i sin helhet staten. Vi så for et års tid siden at når det gjaldt inntekter fra oppdrettskonsesjoner, skulle de gå til staten, ikke til kommunene. Hva er det statsråden vil foreta seg for å få økt tilrettelegging for næringsutvikling i kommunene?
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-06-02:
Grensehandel er et fenomen som finnes på alle grenser mellom land der det er forskjellig lønns- og prisnivå, og hvor denne forskjellen gjør det lønnsomt å handle de varene som er billigere på andre siden av grensen. Nordmenn grensehandler i Sverige, svensker i Danmark, dansker i Tyskland, tyskere i Polen, finner i Estland osv. Et utgangspunkt her er at vi ikke kan ha et norsk lønnsnivå og et bulgarsk prisnivå. Det er riktig som Eurostat understreker, at vi har et vesentlig høyere prisnivå på de fleste varer og tjenester Norge enn i EU. Det henger jo selvsagt sammen med lønns- og kostnadsnivået i Norge. Ifølge Det tekniske beregningsutvalg er f.eks. lønnsnivået i Norge over 30 pst. høyere enn i Sverige, inklusive indirekte personalkostnader. Men for de typiske grensehandelsvarene skyldes grensehandelen delvis politiske vedtak, avgifter og også landbrukspolitiske vedtak. Politikken må hele tiden avveie kryssende hensyn. De siste tolv månedene har matprisene i nasjonal valuta økt med 1 pst. i Norge og 1,3 pst. i Sverige, og i Danmark er de redusert med 0,2 pst. Utgangspunktet er altså at vi må se i øynene at det vil være varer som har et annet prisnivå i Norge på grunn av kostnadsnivå og lønnsnivå, men også på grunn av politiske vedtak, sånn som f.eks. alkoholavgiften og tobakksavgiften. Når det gjelder spørsmålet om prisøkningen i jordbruksavtalen, er den vedtatt gjennom disse forhandlingene, og det gir en samlet total prisøkning på 0,5 pst. isolert sett, som følge av de prisendringene som der er vedtatt på målprisene.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-06-02:
Det er riktig at vi har høyere markedsprisuttak gjennom jordbruksavtalen. Det er også viktig og riktig å gjøre det, fordi det er viktig at en i landbruket kan øke inntektene også som et resultat av et uttak i markedet. Det er også slik at grensehandel har en del andre årsaker, bl.a. særavgifter på alkohol, tobakk og på matvarer osv. Det tredje elementet som jeg synes en må ha med seg, er understreket av SIFO, som har dokumentert at prisene i Sverige er lavere på grensen for de typiske grensehandelsvarene enn ellers i Sverige – altså at det finnes lokkevarer. Så denne beskrivelsen som representanten Nesvik her gir av utfordringene når det gjelder grensehandel, er utrolig forenklet og nesten naiv. Det vil være grensehandel på ulike grenser der det er ulikt prisnivå og ulikt kostnadsnivå. Kostnadsnivået i Norge er høyere. Det er en konsekvens av den politikken som drives, og av at vi har et høyt velferdsnivå.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-06-02:
De som har kunnskap om jordbruksavtalesystemet, vet at jordbruksavtalen som vi forhandlet nå nettopp, har virkning fra juli inneværende år og ett år framover, altså i 2011. Så å bruke årets jordbruksavtale som et argument for at det har endret grensehandelen, er i alle fall litt påtakelig, synes jeg. Grensehandelen har økt fra 2008 til 2009 og fra 2009 til 2010. Det er riktig at den har økt med 13 pst. i første kvartal i 2010, sammenliknet med 2009. Men det er ingen direkte konsekvens av inneværende jordbruksavtale. Så kan vi da diskutere: Er det riktig at man i jordbruksavtalen tar ut høyere målpris, eller skal vi bruke budsjettpenger for å skape den inntektsøkningen som er ønskelig? Da sier jeg: Ja, det er riktig å ta ut høyere målpris. I Norge har vi relativt sett noen av de laveste matprisene i Europa. Det er kanskje to land som har lavere relative matpriser enn oss.
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2010-06-02:
Jeg ønsker å rette mitt oppfølgingsspørsmål til finansministeren. Veldig mye av det vi kan gjøre i Norge for å begrense grensehandel, går selvfølgelig på norske særavgifter. Så registrerer vi hva dagens regjering har gjort de siste årene. Blant annet har man lagt på avgiftene på f.eks. tobakk, som er en typisk lokkevare, for å få folk til å handle bl.a. i Sverige. Dagens regjering har også lagt på matmomsen fra 11 til 14 pst. de siste årene. Dette medfører selvfølgelig at enda flere ser det som gunstig å handle over grensen. Man anslår at ca. 10 000 arbeidsplasser er flyttet fra Norge og over til våre naboland i forhold til grensehandel. Hvis en annen industri eller næring hadde mistet 10 000 arbeidsplasser, vil jeg anta at regjeringen hadde kommet ganske fort på banen med krisepakker eller annet. Da er mitt spørsmål til finansministeren: Hvilke krisepakker kunne han tenke seg å komme med for å bidra til å redde eller få disse arbeidsplassene tilbake til Norge, i hvert fall en stor del av dem?
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2010-06-02:
Vi skal absolutt ta advarslene fra sentralbanksjefen på alvor. Det var ganske sterke ord til å være han på høringen i finanskomiteen. En veldig stor del av privat næringsliv er eksportrettet og helt avhengig av at ikke minst europeiske og amerikanske markeder kjøper våre produkter. Vi kan selvfølgelig ikke bidra til at Europa og USA kjøper våre produkter, men det vi kan gjøre i Norge, framfor å ha en vente-og-se-holdning, er å bidra til at det næringslivet som nå ser at ordrebøkene tømmes, kan få det litt bedre økonomisk, f.eks. ved å bruke skattelettelser, i hvert fall i en overgangsfase, slik at man kan gjøre det lettere, framfor at man i verste fall må ty til permitteringer eller oppsigelser. Jeg er klar over og kjent med at den rød-grønne regjeringen ikke er veldig glad i skattelettelser. Men ser man i det hele tatt noen fordeler med faktisk å kunne hjelpe bedriftene f.eks. med å lette noe på enkelte deler av skattesystemet vårt, slik at man kan hjelpe en del norske bedrifter over kneika, når det nå er urolige tider, spesielt i Europa?
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-02:
Først må jeg da opplyse om at jeg kjørte over grensen og tilbake til Norge da jeg var i Strømstad og holdt foredrag for Østfold, uten å stoppe og uten å handle. Så da skulle den delen av det være avklart! Ellers er det klart at representanten Leirstein har et poeng i at ulikt kostnadsnivå – som landbruksministeren var inne på – og ulikt avgiftsnivå bidrar til at en kan ha handel på tvers av grenser i begge retninger. Det har også vært tilfellet på grensen mellom Norge og Sverige. Det viktigste bidraget vi kan gi, er å sørge for å føre en økonomisk politikk som holder norske renter lave, som sørger for at konkurranseevnen til den type industri og virksomhet nå blir god. Så er det klart at når vi nå skal bestemme oss for det årlige avgiftsnivået, er det en del av vurderingen. Men avgifter har også andre hensikter, tobakksavgiften er f.eks. et ledd i å få ned røyking. Så det er ikke bare grensehandelshensyn som ligger til grunn for avgiftspolitikken.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-02:
Jeg deler fullt ut den inngangen til spørsmålet som representanten Sanner har, for det er en vanskelig situasjon ute, ikke bare, som representanten sier, i Europa, men også ellers i verden. Det er to forhold som gir grunn til både bekymring og uro. Det ene er at mange land har store statsfinansielle problemer, de må gjennom store kutt i statsbudsjettet for å få underskuddet ned, de har stor statsgjeld. Det andre forholdet er eksempelvis Japan, en av de eldste nasjoner i verden i den forstand at de der vil få store demografiske endringer i befolkningen som gjør at uttellingene til pensjon og omsorg øker kraftig i årene framover. Så det er en vanskelig situasjon, som gjør at mange land i mange år framover må føre en økonomisk politikk som tar høyde for de store demografiske utgiftene som kommer. Det er viktig at vi ikke svartmaler situasjonen, men samtidig er det viktig at vi tar inn over oss at det også er en utfordrende og krevende situasjon for Norge. Og som representanten Sanner riktig sier, Norge vil bli berørt av det som skjer ute, og derfor må vi sørge for å føre en politikk i Norge som forbereder Norge på best mulig måte. Da er det i grunnen to hovedgrep som er viktig. Det ene er å føre en ansvarlig inntektspolitikk, ha ansvarlige inntektsoppgjør som tar hensyn til kostnadsutviklingen hjemme, men ikke minst også den kostnadsutviklingen som en vil se for seg ute, som kommer til å bli lav i årene som kommer. Det andre er å føre en stram økonomisk politikk. Det betyr at det er viktig at vi, så raskt råd er, vender tilbake til 4 pst.-banen når det gjelder bruken av oljeinntekter i statsbudsjettet. Det er hovedoppgaven framover, og det vil bli rik anledning til å komme tilbake til dette. Vi har slett ingen vente-og-se-holdning, vi vil være aktive for å motvirke at dette utvikler seg til en økonomisk krise i Norge.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-02:
For å ta et eksempel: Når vi ser inn i framtiden, er det slik at kunnskap er motoren og kilden til omstilling og å bygge framtidig innovasjonskraft og styrke inn i næringslivet. Det er et av de områder der denne regjeringen satser tungt, på kunnskap, på utdanning – å sørge for å ha en godt oppdatert arbeidsstyrke. Kanskje det viktigste bidraget som vi kan gi til framtidig verdiskaping, er å investere i arbeidsstyrken – å investere i å ha en stor og oppegående arbeidsstyrke, å investere i barns muligheter. Slik kan de bli det verktøyet som vi skal bruke for å skape trygghet for Fastlands-Norges produksjon i tiden framover. Så skjer det noe viktig fra 1. januar neste år, hvor Høyre også har bidratt. Vi gjennomfører en pensjonsreform, som betyr at Norge ligger i forkant i forhold til mange andre land i Europa. Det er en rekke tiltak som vil bedre vekstevnen i økonomien framover.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-02:
Først tror jeg det er viktig å understreke noe som jeg tror det er bred enighet om, at vi har kommet godt ut i Norge, og at vi har større muligheter enn de fleste andre til å lykkes. Men vi har også – jeg holdt på å si – en mulighet til å mislykkes hvis vi ikke gjør de riktige tingene. Så er det ikke slik at denne regjeringen ikke har satset på samferdsel, f.eks. 100 mrd. kr ekstra i NTP-perioden er et ganske stort løft for samferdsel i Norge. Vi hadde en interessant diskusjon for en uke siden i forbindelse med innovasjon, i forbindelse med vilkår for små og mellomstore bedrifter. Jeg tror det er nødvendig å gå igjennom, som jeg sa da, virkemiddelbruken – for å spisse den, for å se hva som fungerer best. Vi må også være villige til å diskutere hvilke grep vi skal gjøre. Det er ikke sikkert at de grepene vi gjorde i går, er like gode i morgen. Men jeg vil holde fast ved at det å føre en ansvarlig og god økonomisk politikk er det viktigste redskapet for å trygge norsk velferd i framtiden, ved siden av å sørge for å holde ledigheten nede og arbeidsstyrken oppe.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-02:
Litt tilbake til revidert nasjonalbudsjett. Et av de tiltakene som kom i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett, var en såkalt verftspakke, som var rettet inn mot deler av den industrien som nå opplever at ordrebøkene blir litt slankere enn de har vært tidligere. En viktig del av denne verftspakken var større vekt på innovasjon og utvikling i den næringen – en næring som for øvrig gjennom år har vist en enestående omstillingsevne. Når det gjelder skatt, har denne regjeringen gjort noen grep. Det er gitt betydelige lettelser i formuesskatten som er finansiert gjennom andre økninger i skatt. Jeg skal ikke foregripe budsjettet og budsjettbehandlingen, men det kan jo tenkes at det innenfor et skatteløfte på null totalt sett kan være mulig å flytte på noen skatter og avgifter som har en mer målrettet virkning inn mot næringslivet. Men det får vi komme tilbake til.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-02:
Det viktigste med regjeringens politikk er, som jeg sa på slutten av forrige svar, å holde lav arbeidsledighet og ha en stor og kunnskapsrik arbeidsstyrke. Det er vårt beste vern for det som skal skje i framtiden. Det er punkt 1. Punkt 2, som blir viktigere og viktigere, er generelt sett å satse på kunnskap. Vi klarer aldri å ta tilbake det tapte når det gjelder forskjellen i kostnadsnivå som baserer seg på produksjonskostnader, mellom Norge og såkalte lavkostnadsland. Det betyr at vi må ta igjen noe av det forspranget gjennom produktivitet og gjennom å bygge økt kunnskap og kvalitet inn i det vi skal eksportere til utlandet. Men i tillegg til det er det også viktig, som jeg sa i stad, at vi i tiden framover får ansvarlige inntektsoppgjør, som også selvsagt tar hensyn til den inntektsveksten en nå vil se, ikke minst hos våre europeiske handelspartnere. 70 pst. av eksporten fra Fastlands-Norge går til Europa, så dette er en stor utfordring, og den viktigste oppgaven for regjeringen framover blir å få dette til sammen med Stortinget.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-02:
Jeg deler presidentens oppfatning av det formelle her. Altså: I Stortingets sal uttaler finansministeren seg som finansministeren på det området som finansministeren er konstitusjonelt ansvarlig for. Men når det er sagt, vil jeg understreke det som kommunalministeren var inne på, at det er viktig å investere i et godt barnevern. For barns oppvekst, barns trygghet, er grunnleggende for den framtidige tryggheten i samfunnet. Det er viktig at helst alle barn skal ha rett til en god oppvekst og en god framtid. Barnevern er viktig, barnehager er viktig, og grunnskolen er viktig. Dette er områder som regjeringen har høyt oppe på sin dagsorden og vil ha høyt oppe på sin dagsorden framover.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-02:
Dette er et viktig spørsmål, og jeg tror vi skal være ærlige mot oss selv. Noen har vært medlemmer av denne forsamlingen i mange år. Før, i tidligere tider, var vi nok ofte i for stor grad opptatt av bevilgningens størrelse, og i mindre grad opptatt av å diskutere sammensetningen, hvordan bevilgningen virker, og det vi vil at bevilgningen skal virke på. Jeg er helt enig i at det er viktig at vi både har en diskusjon, og får en diskusjon, om hvordan vi bruker pengene våre, slik at vi får mest mulig tjenester ut av de kroner som vi bevilger. Så er det et søkelys mot offentlig sektor. Mesteparten av de pengene som vi bruker i statsbudsjettet, er overføringer til private og går på en måte inn i privat sektor. Men det er viktig at vi også har et våkent øye på hvordan vi bruker pengene i offentlig sektor. Regjeringen jobber med et opplegg der vi skal gå igjennom dette på utvalgte områder, som jeg ikke kan gå inn på nå. Vi vil komme tilbake til det i forbindelse med budsjettet for 2011, der vi definerer noen områder vi skal jobbe med, det en kan kalle pengebruken i offentlig virksomhet. Så vil jeg også få lov til å si at ofte går debatten på mer generelle ting. Man har lett for å skjære mye over den samme kammen. Gjennomgående har vi en god og aktiv offentlig sektor i Norge, som gjør en fremragende jobb på mange områder. Det er en offentlig sektor som er viktig for å bygge opp under konkurranseevnen i privat virksomhet. Skolen er viktig, og andre ting er viktige. Det blir feil hvis man prøver å stigmatisere og si at offentlig sektor er gjennomgående ineffektiv. Det er ikke riktig. Men det er områder vi kan forbedre oss på.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-02:
Fellesskapet er hele samfunnet. Når en bruker begrepet det sterke fellesskapet, er det også et uttrykk for den sosiale tryggheten som er i de tunge ordningene som skal sikre folk trygghet: trygghet for inntekt, trygghet for alderdom, trygghet for pensjon. Men hvis du ser på historien om Norge, så er det én del av historien. Den andre delen av historien er organisasjonenes rolle – de frivillige organisasjonene, fagbevegelsen og det frivillige Norges innsats for å få dette velferdssamfunnet som vi har i dag, fram. Denne regjeringen har satset tungt på vilkårene for frivillig sektor, noe som er en viktig del av den fellesdugnaden vi skal ha for å bære velferden inn i framtiden. Fellesskapet er ikke bare offentlig ansatte. Det er alle de titusener som også jobber i frivillige organisasjoner, og som tar i et tak for at Norge skal bli et godt samfunn å bo i.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-02:
Organisasjonene har makt i Norge, og det er mange organisasjoner utenom den tradisjonelle fagbevegelsen som har makt. Jeg har sett mange lobbyister i dette huset som også representerer organisasjoner og interesser som har stor makt, og som har til dels stor gjennomslagskraft i det norske samfunnet. Det som blir hovedoppgaven, er jo å innrette dette på en slik måte at det blir til fellesskapets beste. Hvis en ser på norsk fagbevegelse og den rollen den har spilt i byggingen av den norske velferdsstaten gjennom mange tiår, er jeg ganske sikker på at det blir en positiv historie. Ikke minst erfarte jeg det tidlig på 1990-tallet, da Norge var inne i en veldig vanskelig økonomisk situasjon. Da bidro både arbeidsgivere og fagbevegelse gjennom solidaritetsalternativet til at Norge kom på fote igjen økonomisk. Men vi må selvsagt være oppmerksom på den maktfaktoren som disse organisasjonene er i samfunnet. Det er det ingen tvil om.
Svein Flåtten (Høyre), 2010-06-02:
Jeg tror jeg må be landbruksministeren om å komme tilbake, for jeg forstår at finansministeren har liten erfaring fra grensehandelen. Jeg er overrasket over den passive holdningen landbruksministeren har til spørsmålet fra Fremskrittspartiet, at han nærmest bare aksepterer å la seg føre til slaktebenken med at sånn er dette. Det er ingen tvil om at noe av årsaken er prisuttaket, som rammer norsk matforedlingsindustri og norske forbrukere, og forbrukerne stemmer med føttene og flytter seg over til Sverige. Vi kan ikke stoppe dette, det vil alltid være noe grensehandel. Men mitt spørsmål er: Har statsråden noen plan for å snu denne utviklingen? Og hvis han har det, når vil Stortinget få høre noe om dette?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2010-06-02:
Mitt spørsmål går til finansministeren. Vi skal bevege oss fra grensehandel til en annen grenseoverskridende utfordring, nemlig den økonomiske krisen. Vi ser at mange europeiske land sliter med en alvorlig gjeldskrise. Altfor mange europeiske land sliter med en altfor høy arbeidsledighet. Men det er ikke bare i Europa disse utfordringene eksisterer. Vi ser at veksten er lav i Japan og i USA, og også i Kina er det mange som nå snakker om bobler i økonomien, med de konsekvensene det kan få for Norge som en råvareeksportør. Så langt har Norge klart seg bra gjennom finanskrisen, takket være et stort oljefond, men også at det har vært iverksatt nødvendige tiltak. Men Norge vil ikke være uberørt av de internasjonale utfordringene vi nå ser. Dagens Næringsliv skriver i dag om «hvileskjær i industrien» i Norge, Aftenposten at veksten i økonomien i Norge er blitt lavere. Jeg ønsker ikke å svartmale situasjonen, for vi har et godt utgangspunkt, og vi har sett at Norge mange ganger har klart seg gjennom den typen kriser. Samtidig er det alvorlig når sentralbanksjefen i en høring med Stortinget sier at «hele industrigrener» i Norge «kan gå tapt». Rådene fra sentralbanksjefen har vært tydelige i forhold til at man må stramme inn på de offentlige budsjettene. OECD sier at man må stramme inn raskt. Med andre ord: Vi må få kostnadene ned, og vi må få omstillingsevnen opp. Jeg legger til grunn at finansministeren i hovedsak er enig i den analysen. Det vi imidlertid har sett så langt, er at regjeringen i beste fall har hatt en vente-og-se-holdning, i verste fall at man skyver problemene foran seg. Men la oss legge til grunn at man har hatt en vente-og-se-holdning. Da er mitt spørsmål: Hvilke konsekvenser vil det få for den økonomiske politikken utover høsten?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2010-06-02:
Dette handler i bunn og grunn om hvordan vi skal skape trygghet i Norge, og hvordan vi skal skape trygghet for både jobb og velferd. Men jeg kan jo ikke være enig når finansministeren sier at man har en aktiv politikk i Norge. Spørsmålet er: Hva er det regjeringen har gjort for å få opp omstillingsevnen i næringslivet, for å skape mer innovasjon, skape flere jobber, få til mer entreprenørskap? Svært lite, for vi ser at Norge faller når det gjelder konkurransekraft, vi ser på den europeiske innovasjonsrapporten at Norge også mister innovasjonsevne. Da er det ikke tilstrekkelig bare å ha en ansvarlig inntektspolitikk og stramme budsjetter, men vi må også ha en politikk for å øke innovasjonskraften i næringslivet. For det er der jobbene skal skapes, slik at vi kan trygge velferden fremover.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2010-06-02:
Det er en fin balansegang mellom det å svartmale og det å ta Gjedrems noe dystre budskap på alvor, for vi har en utfordring i hvordan vi skal skape det næringslivet som skal bære det norske velferdssamfunnet framover. Den utfordringen er betydelig. Det er vel kanskje grunnen til at fokuset på bl.a. gode veier, tidsmessig infrastruktur og bedrifter som har evnen til å skape nye arbeidsplasser og høyt kunnskapsnivå i samfunnet, er veldig høyt ute. Der har ikke den rød-grønne regjeringen noen god historie: Bare én av ti kroner av oljepenger som er tatt inn i økonomien, er prioritert til den typen tiltak siden regjeringen kom inn i 2005. Revidert var uten noen grep, og man forventer at statsråden har andre ambisjoner enn bare å komme tilbake på 4 pst.-banen. Det dreier seg om hvordan pengene skal brukes for å skape vekstkraft i Norge. Hvilke grep vil statsråden ta?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2010-06-02:
Det vi har sett i Europa de siste månedene, er et arbeidsmarked og et marked for bedrifter som er i stor endring. I Latvia, der mange representanter herfra var for bare noen dager siden, har lønnsnivået gått ned med 20–30 pst. på et par–tre år. Samtidig vet vi at det som tidligere var et fortrinn for Norge, nemlig økt produktivitet på tross av høyt kostnadsnivå, er snudd. Produktiviteten i Norge går ned. Med så pass store endringer som man nå ser, og som vil få betydning for norsk industri, norske arbeidsplasser og i bunn og grunn mange norske lokalsamfunn – er regjeringen beredt til å snu seg litt rundt og se på egen politikk, forlate dogmer og møte dette på en offensiv måte, f.eks. i kommende statsbudsjett?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-06-02:
Spørsmålet går til kommunalministeren. Som vi alle erfarer hver eneste dag, er det stor kamp om de store pengene i velferdsstaten vår. Noen av grupperingene har sterke samfunnsinteresser og organisasjoner i ryggen, andre har ikke det. Det forplikter oss politikere til å se bak støynivået og prioritere etter klare verdier og etter hvem som trenger det mest. Et eksempel på en sak med stor oppmerksomhet er når kommunalministeren prisverdig nok i vinter har stått side om side med Kristelig Folkeparti i kampen for lokalsykehusene, som har skapt demonstrasjoner og fakkeltog rundt omkring i landet. Det går ingen fakkeltog for barnevernet. Mye kan sies om situasjonen i barnevernet, og i særdeleshet det kommunale barnevernet. Det kommer svært urovekkende meldinger fra hele landet om uakseptable forhold. Alvoret understrekes ytterligere når TV 2 nå melder at streiken nå også rammer de mest sårbare ungene. ⅔ av de ansatte i barnevernet i Tromsø er nå tatt ut i streik, og ledelsen er bekymret for at noe alvorlig kan skje. Når det gjelder spørsmålet til kommunalministeren, som er ansvarlig for kommunenes rammevilkår, vil jeg først sitere barneministeren vår, Lysbakken, som har uttalt: «Maktpåliggende nå for meg» – det er til Stavanger Aftenblad 3. mai – «er å klare å sørge for at de store pengene går til det kommunale barnevernet. Det er i det kommunale barnevernet vi har en kritisk situasjon.» Spørsmålet til kommunalministeren er derfor: Er kommunalministeren enig med barne-, likestillings- og inkluderingsministeren i at det er en kritisk situasjon i det kommunale barnevernet? Hvilke grep vil kommunalministeren ta for å sikre det løftet som barneministeren sier det er behov for?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-06-02:
Jeg takker for svaret, men det er ikke riktig at spørsmålet hører innunder barne-, likestillings- og inkluderingsministerens ansvarsområde. Det er kommunalministeren som gjennom kommuneøkonomien, kommuneopplegget og kommuneproposisjonen legger til rette for kommunenes muligheter til å løfte det kommunale barnevernet, som barneministeren har pekt på at det er et stort behov for. Barneministeren henviser til kommuneøkonomien, kommuneproposisjonen og kommunalministerens budsjett hver gang han får spørsmål om det kommunale barnevernet. Derfor ønsker vi nå svar på hva kommunalministeren vil foreta seg for å gi det løftet som barneministeren har pekt på at det er behov for. Regjeringen har sagt at man har lagt til rette for 400 nye stillinger i barnevernet. Barneministeren innrømmer at mye tyder på at kommunene ikke følger det opp. I kommuneproposisjonen sier man at øremerkede tilskudd er forbeholdt «nasjonale prioriteringsområder i en oppstartsfase». Er kriteriet oppfylt når det gjelder øremerkede midler til barnevernet i kommunene?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2010-06-02:
Fyrst må eg få vise til at det spørsmålet som vart stilt til meg, er eit spørsmål som høyrer innunder barne-, likestillings- og inkluderingsminister Audun Lysbakkens område. Det er heilt rett at eg er det me kan kalle ein samordningsminister, i og med at eg skal samordne regjeringas politikk overfor kommunane. Men sektoransvarsprinsippet er der, og det tilseier at Audun Lysbakken burde svart på dette spørsmålet. Men eg vil svare litt omkring det, for eg oppfatta spørsmålet slik at det går ikkje berre direkte på barnevernet, men òg på rammene kommunane får til å løyse sine oppgåver i stort. Og til det spørsmålet kan eg seie at denne regjeringa har hatt ei sterk satsing på kommunane. Me har òg hatt ei sterk satsing på dei frie midlane, som skal setje kommunane i stand til å kunne prioritere t.d. barnevernet lokalt. Det er ein alvorleg situasjon i barnevernet, det har ministeren som har ansvaret for området, uttalt. Eg vil òg seie at det er viktig at me fokuserer både på det kommunale og på det statlege barnevernet. Og då er det viktig å ha ei regjering som i løpet av dei siste åra har auka rammene til kommunane med 41 mrd. kr, som har sytt for at det i dag er 65 000 fleire tilsette – ein stor vekst i aktivitetsnivået i kommunane. Me vil òg innanfor strammare rammer halde fram med å prioritere kommunesektoren og setje kommunane i stand til å løyse dei viktige oppgåvene dei har, og som kanskje akkurat i dag vert synleggjorde for veldig mange, når kommunalt tilsette går ut i streik. Det betyr mykje for folks kvardag at det er så mange dyktige folk som kvar dag gjer ein fantastisk jobb for at foreldre skal kunne gå på jobb ved å kunne sende ungane i skule og barnehage, og for at våre eldre får omsorg – berre for å nemne nokre av dei viktige områda.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2010-06-02:
Sektoransvarsprinsippet står sterkt. Det er slik at den enkelte fagstatsråden som fremmar sine saker, òg har ansvaret for økonomien, for at det følgjer pengar med til dei områda den fagstatsråden har ansvar for. Derfor er det helse- og omsorgsministeren som har det finansielle ansvaret for helsetilbod og omsorgstilbod. Derfor er det kunnskapsministeren som òg har det finansielle ansvaret for skule- og barnehagesektoren, for å syte for – i det store puslespelet som eit budsjett er – at den sektoren er fullfinansiert, at det er samsvar mellom oppgåver og økonomi. Derfor er òg spørsmålet om korleis ein skal få eit lyft innanfor barnevernet, eit spørsmål som må rettast til fagstatsråden på det området. Eg skal gjerne kome til Stortinget og ta ein diskusjon om sektoransvarsprinsippet, som er veldig viktig. Og så skal me i Kommunal- og regionaldepartementet saman med departementet til Audun Lysbakken diskutere korleis ein skal styrkje sektoren, om det skal vere øyremerking eller frie rammer.