Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-05:
Voldtekt er en av de verste handlingene et menneske kan bli utsatt for. Forskning viser at mange velger å begå selvmord etter voldtekt. Andre blir deprimerte, mister konsentrasjon, søvn, appetitt, studier og arbeidslyst. Mister man arbeidslyst og arbeid, mister man den finansielle tryggheten som er grunnlag for velferd og personlig utvikling. Det ble anmeldt 904 voldtekter og voldtektsforsøk i Norge i 2005. Det er 904 tilfeller for mye. De aller fleste overgrep begås i den private sfæren, men også i det offentlige rom skjer det overgrep. I løpet av denne debatten vil vi sette fokus på den voldtektsbølgen som Oslo har opplevd, men vi må hele tiden ha klart for oss at de aller fleste voldtektene i Norge begås i hjemmet. Nesten to tredjedeler av overgrepene skjedde i privat bolig, viser tall fra Oslo politidistrikts voldtektsundersøkelser fra 2004. Også menn blir voldtatt. La meg først si noen ord om situasjonen i Oslo. Veldig mange kvinner i Oslo har i løpet av meget kort tid blitt utsatt for voldtekt eller voldtektsforsøk – det siste i dag morges. Ofrene gjennomgår sitt livs verste periode, og mange Oslo-kvinner er nå redde for å gå på gata alene etter mørkets frambrudd. I vårt demokrati kan vi ikke ha det slik at halvparten av befolkningen er redd for å være i det offentlige rom. Trygghet og sikkerhet er et grunnleggende element i et demokrati og i en velferdsstat. Jeg inviterer justisministeren til å dele sine tanker med Stortinget om hvilke tiltak som kan gjøres for at Oslos kvinner og menn får sin trygghet tilbake raskest mulig. Det er viktig for et sivilisert samfunn og et demokrati som setter menneskerettigheter høyt, at styresmaktene gjør alt for å forebygge seksualisert vold. Det gjelder først og fremst å skape holdninger blant menn, og vi må gjerne begynne i tidlig alder. Det er nå slik at vi lærer våre barn og unge å sortere søpla i ungdomsskolen. Det kan derfor være helt naturlig og et overkommelig krav når det gjelder sexrelatert vold, at det å sette grenser og vise respekt for disse grensene inngår som en fast del av pensum i grunnskolen. I tillegg bør det innføres et feministisk selvforsvarskurs i skolene, hvor jenter får innføring i enkle selvforsvarsteknikker som kan være avgjørende i et overfallstilfelle. Kvinnen som ble overfalt i dag morges, klarte å komme seg unna ved å sette seg til motverge. Det er viktig at samfunnet retter et kritisk blikk på forholdene i det offentlige rom. Vi må bruke arealplanlegging for å minske faren for overgrep i det offentlige rom. Godt belyste gater kan være et godt bidrag for å fremme trygghetsfølelsen og den faktiske tryggheten. Vi bør se på om våre parker skal ha skarpere lys enn i dag, og busker skal være av en slik høyde at omgivelsene er oversiktlige. Næringslivet er en viktig aktør og bør være en samarbeidspartner når det gjelder å forebygge overgrep. De ansatte kan ta et større ansvar for sikkerheten til sine gjester. De ansatte bør få økt kompetanse til å fange opp om noe uønsket er i ferd med å skje. Det bør være et mål at drosjebransjen blir en forpliktende samarbeidspartner til det offentlige når det gjelder å forebygge, for å gjøre byene tryggere. Drosjenæringen er overalt i bybildet. De kan være gode medspillere når det gjelder å fange opp mistenkelig atferd, både for å forebygge og for å oppklare seksuelle overgrep. En drosjesjåfør kan bidra til å øke sikkerheten ved f.eks. å stå og vente til passasjeren har låst seg inn i oppgangen og vinket farvel. Vi må se om nattbusstilbudet skal utvides, slik at folk kommer trygt hjem med kollektivtrafikk og relativt lite penger i lomma. Enkelte fylker har gitt jenter anledning til å ta drosje hjem for en femtilapp, dette for å hindre at de haiker usikkert, tar en piratdrosje eller går alene. Dette er et tiltak som bør vurderes generelt. På forebyggende side kan vi trygt nevne høyere straff for overgrep. Høyere straff vil forhåpentligvis virke preventivt, samtidig som det vil øke motivasjonen for å anmelde overgrep. Ofrene opplever det å anmelde en voldtekt som en belastning. Dersom resultatet blir henleggelse, frifinnelse eller en uforsvarlig lav straff, føler de seg ytterligere tråkket på. Smerten blir mangedoblet. Vi må kunne vurdere om visse gater periodisk eller permanent skal stenges. Et krav som ofte fremmes, og som utvilsomt vil være med på å trygge våre gater, er synlig politi. Jeg vil her nevne kommunenes mulighet til å opprette et mer funksjonelt og reelt politiråd lokalt. Et slikt råd kan bidra til at informasjonsflyten blir bedre. I de aller fleste tilfeller er alkohol involvert. Samfunnet må se på hvordan vi kan begrense tilgangen til alkohol. Når overgrep først er en realitet, er det viktig at ofrene har et rettsvern og ettervern. Det er nå vedtatt opprettet voldtektsmottak i samtlige fylker. Disse mottakene må komme på plass raskest mulig. I tillegg må de gjøres reelt tilgjengelige. I grisgrendte fylker kan det være lange avstander som virker demotiverende med tanke på å søke hjelp, ikke minst med tanke på å sikre spor etter overgrepet. I Oslo krangler voldtektsmottaket og staten om hvem som skal betale for å følge opp ofrene. Denne type debatt i det offentlige rom er uverdig og sender gale signaler til ofrene. Det må sørges for at ofrene har forsvarlige tilbud ved Oslos voldtektsmottak. Debatten om hvem som skal betale, må tas etterpå og på kammerset. I fasen hvor overgrepet dessverre er et faktum, må helsevesenet, politiet og rettsvesenet ha god kompetanse. Vi må sørge for at helsesøstrene både på skolen og på helsestasjonene har kompetanse både til å fange opp jenter som kanskje sliter med et overgrep, og til å gi dem god hjelp både psykisk og fysisk. De må vite hvor de skal henvise jentene. Hos helsesøster må jentene kunne få hjelp og støtte til å vurdere om de skal anmelde overgrepet. Terskelen for å oppsøke hjelp må være lav. Det finnes utallige eksempler på at jenter som sliter med et overgrep, står i kø over lengre tid for å få psykiatrisk hjelp. Det er i snitt nesten tre måneders ventetid for barn og unge og knapt to måneder for voksne for psykiatrisk behandling. Det sier seg selv at en jente som sliter med et overgrep, ikke blir særlig bedre ved å vente på hjelp – snarere tvert imot. Gjennom opptrappingsplan for psykisk helse bør kompetansen på dette området styrkes, og voldtektsofrene må løftes i status. Jeg hører at både justisministeren og flere andre mener at et av de største problemene med seksuelle overgrep er at det ikke ligger status i å jobbe med verken forebyggende, etterforskende eller rehabiliterende arbeid når det gjelder voldtekt. Det er synd. Når landets nasjonalforsamling nå diskuterer temaet i plenum, håper jeg at vi sender et sterkt signal om at vi mener noe annet. Jeg er sikker på at samtlige partier på Stortinget mener at voldtekt er et alvorlig overgrep som skal tas på alvor, forebygges, etterforskes, og at ofrene skal behandles med respekt. Noen har vært opptatt av etnisk bakgrunn til overgriperne. Det er revnende likegyldig for meg – og jeg antar for ofrene også – hvilken bakgrunn overgriperen har. Det er likevel maktpåliggende for meg å markere kraftig at jeg misliker sterkt tallene som presenteres i mediene, som sier at menn med minoritetsbakgrunn dessverre er overrepresentert i statistikken. Det er viktig at menn med minoritetsbakgrunn engasjerer seg i debatten – viktig fordi vi har ett felles samfunn hvor vi har et felles ansvar for tryggheten til alle, også jenter. Vi må gå inn i tallene som sier at menn med minoritetsbakgrunn er overrepresentert i statistikken, med åpenhet. Overgriperne finnes i alle kulturer. Vi må tørre å diskutere det, for så å finne årsaker og sette de riktige tiltakene i gang. Vi vet at det å anmelde en voldtekt er en stor belastning for ofrene. Belastningen antas ikke å være mindre – tvert imot – dersom kvinnen har minoritetsbakgrunn. Det er viktig at det settes i gang et arbeid blant kvinner med minoritetsbakgrunn, hvor det oppmuntres til å anmelde voldtektene. Forholdene må legges til rette for det. Jeg inviterer de viktige, positive og innflytelsesrike kreftene i minoritetsmiljøet til å være med i debatten. Det gjelder vårt felles ansvar. Et konkret forslag kan være at vi har grensesetting som et fast tema i introduksjonsprogrammet. Oslo skal være en sikker og trygg by, og jeg er åpen for å høre hva justisministeren har å si til å gjøre Oslo, og landet for øvrig, til et sikkert sted.