trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Svein Harberg (Høyre), 2011-04-27:
Jeg må vel kunne si at ut fra svarene jeg har hørt, tror jeg ikke det er noe som utløser den store forskjellen i antall lærlinger som ikke får plass til høsten, når de skal ut i lære. Da er alternativet Vg3 påbygging. Vg3 påbygging viser seg å være en frafallsfabrikk. Av dem som får Vg3 påbygging som et alternativ til læretid, er det helt opp mot 50 pst. som faller fra. Dette kan ikke være en løsning vi kan gå videre med. Høyre løfter derfor opp til sitt landsmøte et forslag om å avvikle ordningen med Vg3 i skolen som et alternativ til læretid, og erstatte den med andre modeller, f.eks. et toårig løp med en kombinasjon av skole og utplassering, eller kanskje det kan være lokale alternativer. Vil statsråden gripe fatt i denne muligheten til å se om regjeringen kan støtte opp om det for å få til en bedre løsning for dem som ikke får lærlingplass, og kanskje ha noen forsøksprosjekter på det?
Svein Harberg (Høyre), 2011-04-27:
Inge Lønning pleier å si at det finnes ikke den pedagog som er så god at han kan lære bort noe han ikke kan. Det har nok vært hans påstand, men nå får han god støtte av forskningen. Forskning på lærerprofesjonalitet slår klart fast at en av kompetansene en lærer må ha for å lykkes, er å kunne faget sitt. I går hørte jeg statsråden holde et flammende og godt innlegg om hvor viktig det var å få på plass de grunnleggende ferdighetene tidlig i skolen, slik at elevene kunne lykkes videre. Samtidig har vi nå i den nye todelte lærerutdanningen faktisk en opplæring av lærerne til det laveste trinnet der de ikke nødvendigvis trenger å ha så stor fordypning. I ly av det som nå har kommet fram om lærerprofesjonalitet og behov for å kunne faget, vil statsråden gå gjennom den utdanningen og se om det bør stilles større krav til fordyping også i lærerutdanningen for de yngste årskull?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2011-04-27:
Når ein høyrer statsråden svare dei føregåande talarane, minner det meg om det gamle ordtaket om at sjølvskryt skal ein høyre på, for det kjem frå hjartet. Men problemet er at for alle lærlingane som ikkje får lærlingplass – alle elevane i norsk skule som ikkje får lærlingplass – hjelper det lite at regjeringa er fornøgd med eigen innsats. Problemet er jo at det er offentleg sektor som er verstingen når det gjeld ikkje å ta imot nye lærlingar. Det er jo ei enkel problemstilling som statsråden lett kunne ta tak i, dersom ho ønskjer. Innanfor f.eks. helsefagarbeidarar er ein tredjedel av elevane no utan lærlingplass. Det er alvorleg for dei som skal drive eldreomsorg i åra framover. Så spørsmålet er om statsråden, i likskap med Framstegspartiet, no vil gå inn for å auke lærlingtilskotet, all den tid det faktisk er slik at for veldig mange kommunar er det pressa kommuneøkonomi som gjer at dei ikkje tek inn nye lærlingar.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-04-27:
Jeg synes det er trist å høre at samfunnskontrakten er avlyst. Det burde kanskje Stortinget ha fått beskjed om, i og med at vi har trodd at det er et arbeid som er på gang. Men jeg forstår den frykten som nå er i næringslivet om at man bare skal ende opp med at dette blir et pålegg, eller en rett til en lærlingplass, uten at det følger noe struktur, midler eller andre ting med for å få dette på plass. I dag har statsråden vært utrolig flink til å få et engasjement, skylde på kommunene, på næringslivet og på andre. Men det er jo slik at tre av fire lærlingplasser faktisk er i det private, og det er det offentlige som har en stor jobb å gjøre for å få på plass dette. Er det ikke på tide å stille noen nye krav til seg selv, til staten, til statsråden, til å se på arbeidsavgiften, se på lærlingtilskuddet som Fremskrittspartiet snakker om, og se på lærlinger med spesielle behov – og komme med noen strukturer? Det nytter ikke bare å komme med engasjerte innlegg om at folk burde gjøre ting bedre.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-04-27:
Det stemmer. Jeg vil gjerne stille et spørsmål til kunnskapsministeren. Fra høsten av har de statlige døveskolene fått inntaksstopp. Dagens elever skal få lov til å fortsette et par år til, og så skal skolene legges helt ned. Denne avgjørelsen har regjeringen gjort før Stortinget har fått mulighet til å behandle stortingsmeldingen som skal inneholde bakgrunnsmaterialet for dette. Derfor kunne en godt ha stilt noen spørsmål om prosessen i denne saken. Men det som bekymrer meg mest, er ikke hvordan Stortinget blir behandlet, men det er at departementet ikke ser ut til å ha forstått hvor viktig dette tilbudet er for alle disse døve elevene, og at de heller ikke har klart for seg hvilke tilbud de skal ha til disse elevene i framtiden. Disse elevene trenger – og de har rett til – undervisning på tegnspråk, og de trenger et miljø hvor de møter forståelse og kan kommunisere godt både med jevnaldrende og med lærere. Nå skal altså disse skolene legges ned. De tospråklige læringsmiljøene er for mange elever blitt et krisesenter. De har prøvd seg i vanlig skole, de har mislyktes, de har brukt opp kreftene sine der, og de har kommet på disse statlige skolene og fått en mulighet ikke bare til å få en utdannelse, men også et sted å være og høre til. Når det ikke er noe tilbud på plass, blir jeg enormt bekymret for disse elevene som da bare skal eksistere i den vanlige skolen. Det er en kompetanse som må bygges opp rundt hver elev. Antall døve barn varierer, og muligheten for en kommune til å opprettholde en kompetanse på noe så særegent som tegnspråk, vil være umulig. Døveskolene sikrer derfor at vi har en kompetanse som bevares ute i skolene. Det vil være en stor demonstrasjon i dag både av elever og foreldre som er fortvilet over den situasjonen som regjeringen nå går inn for. Så spørsmålet mitt til statsråden er: Tør statsråden ta sjansen på at disse elevene hun nå fratar denne retten til skolene, får et godt nok tilbud?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-04-27:
Jeg tror ikke statsråden forstår hvor viktig dette tilbudet er for disse elevene. Det er ikke stortingsrepresentanter som har startet denne debatten, det er elevene, og det er foreldrene selv. Veldig mange elever begynner på vanlig skole, men de opplever en isolasjon når de begynner å bli eldre, for det å få til en god kommunikasjon med hørende elever er vanskelig. Flere forskningsstudier viser at elevene bare blir tatt med inn i pågående samtaler, de starter aldri samtaler, de snakker ikke om følelser, og de gjør ikke disse tingene som dannelsesprosjektet skal i norsk skole. Vi har fått et skriv fra elever fra Nedre Gausen skole som er fortvilet over at skolen skal legges ned. De sier at de ønsker seg en skole hvor de ikke lenger skal stå alene i friminuttene og se på at andre leker. De sier at de er ensomme på fritiden, og de forteller om mobbing og en isolasjon fra jevnaldrende på hjemmeskolen. Dette tilbudet må sikres. Hvordan vil statsråden forhindre at disse elevene skal bli overlatt til miljøer hvor de igjen skal isoleres fra vanlig kommunikasjon?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2011-04-27:
Jeg synes det er ganske spesielt at kunnskapsministeren sier at dette beror på en type misforståelse. Det er ingen misforståelse at disse statlige skolene er vedtatt nedlagt. Det er ingen løsning på hvordan kompetansen skal opprettholdes på tilsvarende måte dersom kommunene overtar. Statsråden var selv inne på at man ikke hadde funnet løsninger i Bergen ved Hunstad. Det som også er en realitet, er at verken foreldre eller de barna det gjelder i denne saken, er blitt hørt. Det skal være en demonstrasjon i dag. Jeg skulle ønske at statsråden kunne vært der og lyttet. Ett av de fire viktige prinsippene i Barnekonvensjonen er faktisk barns rett til å bli hørt. Det gjentas spesielt i artikkel 7 i konvensjonen om rettigheter til funksjonshemmede, som gjelder barn med nedsatt funksjonsevne. Det er mye her som tyder på – jeg vil si det så sterkt – at de faktisk ikke er blitt hørt. Det sier de selv, og det sier foreldrene. Mitt spørsmål er: Synes ikke statsråden at de barna dette berører, bør få si sin mening, og at regjeringen faktisk bør snu? Kompetansen er ikke …(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2011-04-27:
La meg først slå fast at Fremskrittspartiet ikke støtter nedlegging av døveskoler. Nedlegging av statlige døveskoler skaper usikkerhet og utrygghet både for elevene og deres foresatte. Nedlegging av døveskoler kan skape frykt for et dårligere tilbud, noe som underbygges i rapporter fra Riksrevisjonen, der det kommer fram at kommunene i Norge hver eneste dag bryter rettigheter og lover som barn har når det gjelder spesialundervisning. Kunnskapsministeren er fullstendig klar over dette. Men likevel står hun på sitt og vil legge ned skolene. Mitt spørsmål er: Hva er det som har sånn bråhast i denne saken, slik at en ikke kan vente til det foreligger en vurdering av kvaliteten ved de kommunale døveskolene før en legger ned de statlige skolene? Hva vet kunnskapsministeren som tilsier at kommunene skal klare å erstatte døveskolenes gode tilbud til elevene?
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2011-04-27:
Jeg skal gjøre mitt beste for å få gode ordens- og oppførselskarakterer, selv om presidenten ikke gir det. Alle partier mener at lærernes faglige kompetanse er helt avgjørende for elevenes læringsutbytte. Fremskrittspartiet støtter at det innføres kompetansekrav til lærerne, selv om kommunene og KS protesterer og er negative til en slik innføring. Men allerede i dag er det innført kompetansekrav i andre sektorer, f.eks. i barnehagen, med mulighet for dispensasjon. Dette må også kunne la seg gjøre i grunnskolen i en overgangsperiode. Det viktigste må være å få lovfestet kompetansekrav til læreren, slik at det på sikt kan innføres at vi har tydelige, klare mål. Videreutdanning og kompetanse for lærerne er av vesentlig betydning for å oppnå at lærerne oppfyller krav. Hva vil kunnskapsministeren gjøre for å imøtekomme det som det er tverrpolitisk enighet om, nemlig lærerens faglige kompetanse, som avgjørende for elevenes læringsutbytte?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2011-04-27:
Jeg har et spørsmål til forsvarsministeren. Noe av det som er interessant i politikken, er å mimre tilbake og se på budsjettbehandlingen som man foretar før jul hvert år, og se hvordan virkeligheten utarter seg året etterpå når fagre politiske ord blir omsatt til konkret handling. En av Fremskrittspartiets bekymringer er Heimevernets situasjon. Det er ikke tvil om at Heimevernet er en viktig og tradisjonell bærer av forsvarsevne og -vilje i det norske samfunnet, både når det gjelder lokalkunnskap, ivaretakelse av de forsvarsmessige oppgavene de faktisk har, og ikke minst å bistå i sivile oppgaver som f.eks. rednings- og leteaksjoner. Fremskrittspartiets utfordring er at vi mottar tilbakemeldinger fra HV-personell og befal som er bekymret for den økonomiske utviklingen innenfor Heimevernet. De er skeptiske til muligheten for å nå de målene som er satt, og i så må uttrykkes det en generell bekymring. I magasinet Norges Forsvar nr. 4 i år kommer generalinspektøren for Heimevernet, generalmajor Kristin Lund, med en rekke foruroligende realiteter om Heimevernets utvikling. I artikkelen framkommer det bl.a. at målene for økt trening i 2011 og 2012 må reduseres på grunn av antall seilingsdøgn i Reine-klassen. Videre må Heimevernet utsette opplæring av nytilført personell, noe som medfører at den operative strukturen reduseres med 2 000 soldater. Lund presiserer også at målene for inneværende langtidsperiode ikke vil bli nådd innen utgangen av 2011. Det vises også til at det er en økende ubalanse mellom ressurstilgangen og de oppgavene som Forsvaret og Heimevernet er satt til å løse. Det betyr med andre ord at Heimevernets operative kapasitet fortsetter en nedadgående trend. Med dette som bakteppe ønsker jeg å spørre statsråden om dette er en ønsket og politisk utvikling.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2011-04-27:
Det vil være naturlig fra mitt ståsted i hvert fall, å utfordre statsråden på følgende: Mener statsråden at generalinspektøren for Heimevernets beskrivelse er feilaktig siden man her bare viser til det som er regjeringens ambisjon, når generalinspektøren tydelig i skriftlig form i et forsvarsmagasin går ut og sier at man ikke kommer til å oppnå de målsettingene som er satt for Heimevernet? Er det da sånn at generalinspektøren roper ulv, ulv for å få oppmerksomhet om Heimevernet? Er det fordi hun mener at man er i en gisselsituasjon mellom regjeringens ambisjon og hennes mulighet til å levere det produktet som er bestilt innenfor den rammen som er gitt? Eller er det rett og slett sånn at man gjør dette fordi man forventer å få en økt ramme ved revidert nasjonalbudsjett? På nytt ønsker jeg å høre hva statsrådens ambisjon er når det gjelder rammen, og om hun mener at generalinspektøren her direkte feilinformerer.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-04-27:
Forsvaret har gjennomgått en av de mest omfattende omstillingsprosesser vi har i offentlig sektor. Dette omfatter selvsagt også Heimevernet. Per i dag ser vi at vi har utsikt til å nå målet om å få på plass et innsatsheimevern på samme måte som vi har en målsetting om å få på plass et godt innsatsforsvar ved utløpet av denne langtidsperioden. Det er helt riktig, som representanten peker på, at dette har vært utfordrende både for Forsvaret og for Heimevernet. I inneværende år er budsjettet for Heimevernet styrket i forhold til forrige år. Det er også målsettingen rundt øvingsnivået. Nå skriver vi fortsatt bare april, men min ambisjon, som jeg også vet at Forsvaret deler, er at vi skal kunne øve områdestrukturen med 38 pst. i 2011. I 2010 var dette nivået langt lavere. Det var resultatet av villede prioriteringer. Jeg sier ikke enkle prioriteringer, men villede fordi omstillingen krevde harde prioriteringer og andre formål var prioritert høyere. Vi har, som representanten peker på, to skip i Reine-klassen, som også er oppsatt med et antall øvingsdøgn. Antallet kunne vært høyere, men målsettingen, å nå det øvingsnivået og de seilingsdøgn som er satt for inneværende år, er selvsagt grunnleggende for arbeidet med Heimevernet.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-04-27:
Jeg har en god dialog både med forsvarssjefen og generalinspektøren for Heimevernet om utfordringene i Heimevernet. Det er selvsagt også en situasjon vi følger løpende, og hvor det også er gjort en rekke tiltak fra generalinspektørens side for å møte de målsettingene som er lagt for Heimevernet. Som jeg nevnte, har vi en målsetting om å nå et øvingsnivå på 38 pst. for områdestrukturen. Innsatsstyrkene øver vi selvsagt fullt ut. Så har vi også en diskusjon, selvsagt, om hvorvidt det er nødvendig å gjøre andre prioriteringer økonomisk for å nå disse målene, men per i dag ligger målsettingene som er lagt for 2011, fast, med utgangspunkt i de ressurser som er tildelt.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-04-27:
Nei, jeg er ikke tilfreds med en øvingsgrad på 38 pst. av områdestrukturen. Det er bakgrunnen for at vi også har signalisert at målet om å øve 50 pst. bør nås allerede i 2012. Vi var heller ikke fornøyd med en øving på bare 20 pst. i fjor, men det kom som resultat av knallharde prioriteringer. Jeg kan også bekrefte at vi ikke har planer om å legge Heimevernet inn under Hæren, men når vi utreder situasjonen for landstyrkene, ser vi på muligheter for å sikre bedre koordinering mellom hær og heimevern, men uten at målet er å slå disse sammen.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-04-27:
Det er ikke vanskelig å skjønne at det er muligheten for å øve og trene som er motiverende for både heimevernspersonellet og øvrig personell i Forsvaret. Det er bakgrunnen for at regjeringen jobber hardt for å sikre målsettingen om både å øve 38 pst. av områdestrukturen i Heimevernet i år og å øke det til 50 pst. neste år. Det er allerede fastslått at en flytting av generalinspektøren for Heimevernet med stab til Terningmoen ikke skal gå ut over driftsbudsjettet for Heimevernet. Det ble skapt en forvirring rundt det ved det innlegget som nettopp ble holdt, men det kan jeg forsikre om at det skal det ikke. Så skal vi i tur og orden komme tilbake til hva kostnadene ved den flyttingen blir. Og de tall som er nevnt – for ikke å snakke om de maksimumsbeløp som er nevnt – har på ingen måte rot i virkeligheten.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-04-27:
Hvis jeg husker riktig, er det sagt at denne flyttingen skal være gjennomført innen utgangen av 2012. Når det er sagt, har vi alle et ønske om at den prosessen skal gjøres så kort, men likevel så god som mulig. Dette berører også ansatte, og det er viktig at den prosessen tar vare på de ansatte på en god måte. Så vil jeg jo selvsagt komme tilbake til Stortinget med informasjon om både kostnader og andre sider av denne saken i takt med den avklaring denne prosessen gir, og da med utgangspunkt i at dette skal være gjennomført iallfall innen utgangen av 2012.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-04-27:
Det maksimale beløpet for flyttingen har vært anslått tidligere til 75 mill. kr – maksimalbeløpet. Så er det satt inn mange tiltak for å sikre at kostnadene blir mindre. Det er et mål at flyttingen skal gjennomføres raskest mulig, og det er jo derfor også et ønske fra min side, om mulig, å få dette gjennomført i år. Men det må gjøres på en måte som sikrer at ansatte ivaretas på en god måte. Så redegjorde jeg for hva som er sagt om hva som i ytterste mulighet er aktuelt tidsmessig, altså innen utgangen av 2012. Men ambisjonen er å få gjennomført dette i løpet av året. Jeg redegjorde for den beslutning som jeg og regjeringen har tatt om flyttingen. Så skal vi komme tilbake med informasjon om kostnadene så fort vi har disse godt avklart, og de vil altså ikke belaste driftsbudsjettet for Heimevernet.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2011-04-27:
Et øvingsnivå på 38 pst. – er statsråden tilfreds med det? For mange virker det også som en fallitterklæring, og man er ikke på langt nær på det nivået man ideelt sett burde ha vært på. Noen har den mistanke at man gradvis nedprioriterer Heimevernet for å legge det inn under Hæren. Kan statsråden bekrefte at så ikke er tilfelle? Og hva er det langsiktige målet, utover 2011, i forhold til øvingsnivået i Heimevernet?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2011-04-27:
Overalt hvor vi møter folk i grønt, gir de det samme bildet som HVs generalinspektør gir uttrykk for, nemlig behov for å få øvd og trent mer. Mitt spørsmål er: Hvorfor skulle vi feste større tillit til at HV skal få det øvelsesnivået man forventer i år, når det stikk motsatte har skjedd alle de andre og foregående år med rød-grønn regjering? Ennå har man ikke fått på plass og finansiert flytting av HV-staben, som skal innbakes i budsjettet i år. Man vet ikke engang hva det koster. Koster det 40 mill. kr? Koster det 100 eller 200 mill. kr? Det eneste sikre vi vet, er at alle slike ekstraordinære kostnader som må dekkes innenfor budsjettet, salderes med kutt i øvelser. Hvorfor skal vi i år kunne feste mer lit til statsrådens påstander her i spontanspørretimen, når det stikk motsatte har skjedd de foregående seks år?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-04-27:
Jeg vil gripe fatt i det forsvarsministeren nå sa om flyttingen av Heimevernsstaben til Terningmoen, som Stortinget gjorde utallige forsøk på å få avklart kostnadene ved i forbindelse med vedtakelsen av dette årets budsjett. Jeg er fornøyd med at statsråden nå garanterer for øvelsesandelen og mener at det forplikter til å følge opp også gjennom eventuelle budsjettendringer, slik at de bange anelser som generalinspektøren har gitt uttrykk for, ikke blir en realitet. Jeg vil gjerne vite når og på hvilken måte Stortinget skal få beskjed om hva regningen for denne flyttingen av Heimevernsstaben til Terningmoen blir. Er ikke det på tide, når vi er fire måneder inne i budsjettåret hvor dette skal gjennomføres?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2011-04-27:
Jeg tror statsråden nå må bestemme seg for når denne flyttingen skal være gjennomført. I et svar på et skriftlig spørsmål fra meg for bare én uke siden står det at man planlegger å gjennomføre flyttingen i løpet av 2011. Samtidig sier man at kostnadsbildet antageligvis ikke er ferdig før i slutten av august 2011. Så sier statsråden: «Flyttekostnader vil bli dekket innenfor vedtatt budsjettramme uten at dette vil berøre operativt rettet aktivitet.» Det er mulig det bare er jeg som ikke forstår, men jeg skjønner ikke hvordan det er praktisk mulig å sette i gang en flytteprosess man ikke aner om koster 40 mill. kr eller 140 mill. kr og samtidig si at det overhodet ikke kommer til å berøre den operative aktiviteten og øvelsene.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2011-04-27:
Jeg vil si takk til statsråden for et – skal vi si – faktabasert svar, det er bra. Men jeg synes ikke svaret var preget av veldig offensiv tenkning. Det er vel dessverre, om jeg kan tillate meg å si det, kanskje litt symptomatisk for statsråden at hun veldig ofte har faktabaserte svar – og det setter vi pris på – men mangler den offensive holdningen i saker. For det kan da ikke være slik at alt er såre vel i Arbeidstilsynet? Høyre har ikke noen intensjon om å forsøke å svartmale situasjonen – vi sier ikke at det ikke er veldig mye som er bra – men det er åpenbart at her er det både en mangel på klar prioritering, det virker i hvert fall slik, og en mangel på enten vilje eller ressurser til å følge opp saker. Jeg vil på ingen måte stå her og anklage Arbeidstilsynet for å mangle vilje til å følge opp saker. Og det må jo bety at det er et ressursproblem. Da det f.eks. kom fram på NRK 24. februar 2011 at Arbeidstilsynet i november fikk tips om ulovligheter ved et sykehjem, hadde Arbeidstilsynet altså ikke ressurser til å følge opp. Da er det fint at statsråden kan vise til makrotall over hvor mange inspeksjoner man har. Jeg konstaterer at det også er inspeksjoner på kveldstid i noen bransjer, det er bra. Men det forklarer ikke at hendelser som dette kan skje. Jeg skulle nok ønske at statsråden i litt sterkere grad kunne si noe om hva hennes ambisjoner for Arbeidstilsynet er. For Høyre er det i hvert fall helt åpenbart at Arbeidstilsynet kommer til å spille en stadig viktigere rolle i årene som kommer, ikke minst fordi det norske arbeidsmarkedet, med sine fordeler og ulemper, er i endring.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2011-04-27:
Jeg vil takke for debatten, som i mindre grad handlet om Arbeidstilsynet og i større grad handlet om flere andre ting. Jeg er for øvrig interessert i å høre representanten Kolbergs definisjon av «i nærheten av lovlig». I min bok er det sånn at enten er noe lovlig eller så er det ulovlig. Det er selvfølgelig verre å stjele en bil enn å stjele en tyggispakke, men begge deler er like fullt ulovlig, og det er det viktig å ha med seg. Dessuten er jeg ganske overrasket over – det er like påfallende hver gang, synes jeg – hva som skjer med Arbeiderpartiet når de oppdager at deres egen karikatur ikke stemmer. For det som skjer, og det har skjedd flere ganger i løpet av denne sesjonen ved uttalelser fra denne talerstolen, er at Arbeiderpartiet oppdager at det skremmebildet de har tegnet opp av partiet Høyre, stemmer ikke. Det skjer i det øyeblikket de begynner å lese Høyres forslag, og det skjer i det øyeblikket de begynner å høre på hva Høyre faktisk sier fra talerstolen. Jeg trodde at Arbeiderpartiet hadde gode undersøkere og rådgivere som drev med opposisjonsresearch, men det har de åpenbart ikke hvis representanten Kolberg først nå har oppdaget at Høyre i flere år konsekvent har jobbet for å styrke Arbeidstilsynet. Når Arbeiderpartiet oppdager at deres egen karikatur ikke stemmer, flytter de seg videre og lager en ny karikatur. Det er to overordnede forskjeller mellom Arbeiderpartiet og Høyre i denne saken. Den ene dreier seg om måten å argumentere på. Det er ikke noen hemmelighet, og det er ingen grunn til å legge skjul på, at jeg er stolt av Høyres politikk, for at vi ønsker et mer fleksibelt arbeidsliv. Vi tror f.eks. at mer fleksible turnusordninger vil gi flere heltidsstillinger. Vi tror at flere midlertidige ansettelser vil gi flere en sjanse til å komme seg inn i arbeidslivet, og vi tror at en mer fleksibel beregning av overtid innenfor rammene vil gjøre hverdagen lettere for mange ansatte. Men vi forstår forskjellen på det å barbere seg og skjære av seg haken. Arbeiderpartiet argumenterer mot et skremmebilde som om det skulle vært fritt fram og anarki i arbeidslivet. Det er derfor det er så sjokkerende for Arbeiderpartiet hver gang Høyre sier at vi selvfølgelig er for at man skal ha et anstendig arbeidsliv og en bunnplanke. Høyre har ansvarlige, viktige, men moderate endringer innenfor dagens arbeidsmiljølov. Den andre forskjellen er at Høyre er et parti som lytter til alle. Vi hører på de ansatte. Vi hører på de ansattes organisasjoner. Vi hører faktisk på alle de ansattes organisasjoner, ikke bare på én av dem. Arbeiderpartiet er jo på sitt verste ikke forkjempere for et trepartssamarbeid, men for et topartssamarbeid. For å sette det litt på spissen kan man nesten si at det ligner på et topersonssamarbeid. Hva er et illustrerende eksempel? Jo, nettopp ordningen med regionale verneombud. Er det et resultat av trepartssamarbeidet? Nei. På samme måte lytter Arbeiderpartiet ikke til små og mellomstore bedrifter. De lytter ikke til dem som skaper og opprettholder arbeidsplasser i Norge. Høyre lytter både til dem og til dem som er med på å skape verdiene ved å jobbe der.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-04-27:
Jeg skulle ønske at Høyre fortalte meg hva som er deres ambisjoner knyttet til sosial dumping og et useriøst arbeidsliv – utover det å snakke om Arbeidstilsynets ressurser. Vi har stort sett ikke hatt noen særlig offensive tiltak fra Høyre, utover det at de har foreslått noen flere millioner til Arbeidstilsynet i dette årets budsjett enn det regjeringen la til grunn. Regjeringen har altså lagt fram to handlingsplaner mot sosial dumping, som Høyre og opposisjonen for øvrig i det store og hele har stemt imot. Det er også veldig viktig å få med seg at selv om Arbeidstilsynet var kjent med – ifølge representanten – at det var ulovligheter på dette sykehjemmet, var også Høyre og Fremskrittsparti-byrådet i denne byen blitt gjort kjent med at det skjedde ting på det hjemmet, uten at det ble truffet de riktige tiltakene. Vi står her rett og slett overfor en debatt om hva som skal gjøres for å få bukt med den situasjonen vi er i. Den tradisjonelle debatten er om vi skal kjøre på med tilsyn på tilsyn på tilsyn, eller om vi skal plassere ansvaret der det faktisk hører hjemme. Det som er helt grunnleggende, er at ansvaret for et seriøst arbeidsliv ligger hos arbeidsgiverne og hos dem som arbeidsgiverne setter til å utføre arbeidsoppgaver. Og det som er avgjørende for denne regjeringen, er at vi skal sørge for at arbeidsgiverne faktisk følger de lover og regler som gjelder. Så er det helt riktig som representanten sier, at dette er et stort og vedvarende problem, med store, voksende utfordringer. Vi må ta i bruk alle typer hjelpemidler for å forebygge dette. Tilsyn er et av dem. Men det helt avgjørende er å ha et velfungerende, organisert arbeidsliv og å støtte opp om organisasjonene. Det er noe av det vi gjør nå, gjennom treparts bransjeprogram, særlig i renholdsbransjen. Dette skal etter hvert utvides til andre bransjer. Nettopp det å sørge for at organisasjonene fungerer bra, er etter mitt og regjeringens syn helt avgjørende for at vi skal lykkes. Det andre, som også er avgjørende for at vi skal lykkes, er at vi bruker det som vi er opptatt av, regionale verneombud, at de kommer inn og virker i de områdene hvor man ikke har styrke nok blant de ansatte til å organisere og få på plass vanlige verneombud, nettopp fordi vi aldri kommer til å kunne sette opp et tilsyn på en slik ressursmessig måte – for det kommer verken Høyre eller andre til å klare å gjøre, det er den gamle politidebatten om igjen – som gjør at vi kan forebygge alle mulige overtramp mot loven. Så må vi nettopp styrke de ulike elementene i systemet som kontrollerer og bidrar til at arbeidsgiver faktisk følger norsk lov. Det er det vi har gjort så langt i de to handlingsplanene vi har hatt mot sosial dumping, og det er det vi skal forsterke ytterligere i den arbeidsmiljømeldingen som legges fram før sommeren.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-04-27:
Jeg får vel også starte med å si takk for at interpellasjonen ble stilt, selv om jeg jo hadde ønsket at debatten hadde dreid seg mer om hva Arbeidstilsynet faktisk skal forebygge, altså få resultater, enn bare å være en ideologisk debatt knyttet til Arbeidstilsynet. Jeg velger å holde meg til faktum, og faktum er at samtidig som Høyre maner opp, når det passer, et skremmebilde av utviklingen i norsk arbeidsliv, så vet vi at de har stemt imot praktisk talt alle forslag som er lagt på bordet knyttet til ulike tiltak for å få orden i norsk arbeidsliv, tiltak som også, og da vil jeg trekke linjen til Kolbergs innlegg, arbeidsgiversiden i Norge ønsker å støtte. NHO Service f.eks. støtter veldig mange av de tiltakene som vi nå jobber for sammen i bransjeprogram, som Høyre er imot. Det er poenget med å si at dette er gårsdagens politikk. Så er det helt riktig, som jeg sa – jeg vil bare få lov til å understreke det overfor Eriksson – at Høyre har stemt for en marginal økning av tilskudd til Arbeidstilsynet på toppen av de satsingene som regjeringen har gjort. Jeg har lyst til å spørre representanten Røe Isaksen: Tror Røe Isaksen virkelig at 5 mill. kr mer til Arbeidstilsynet kan rette opp dette når det gjelder arbeidslivet og utfordringene vi har i Norge knyttet til sosial dumping, som han maner opp når det passer ham å gjøre det? Jeg tror ikke at han tror på det selv. Når han da blir stående igjen i en diskusjon og ikke har noe mer å si om det, kommer det som alltid kommer: arbeidstidsbestemmelsene i arbeidsmiljøloven. Det er helt greit. Jeg tar til enhver tid en debatt om arbeidstidsbestemmelsene i arbeidsmiljøloven, men jeg blander det ikke inn med at folk sover i bomberom og jobber 24 timer uten overtidsbetaling, og regler om det. Det er to forskjellige debatter. Jeg tar gjerne debatten om fleksibilitet, for den er der. Det er en ren ideologisk debatt som handler om at man ikke liker at det er de sentrale fagforeningene som faktisk har et ord med i laget når det gjelder hvordan arbeidstidene skal avgjøres. Det er det dette handler om. Og hvis man hører på arbeidsgiversiden, er de stort sett fornøyd med den varianten man har, fordi man får de dispensasjonene man trenger, og det er med på å lage et godt og gjennomregulert arbeidsmiljø.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-04-27:
Takk for engasjementet. Jeg mener at i det store og det hele er det tre forhold som skiller det Ropstad sier, og det jeg sier. Ropstad sier det var feil at vi gikk noe ned på tiltaksnivået i år. Det kan man alltid diskutere, det var en helhetlig vurdering av ledighetstallene. Vi skal ikke glemme, som jeg har sagt før, at vi aldri har brukt så mye penger på tiltak som det vi bruker nå, nettopp fordi vi nå er opptatt av å strømlinjeforme tiltakene mye mer knyttet til den enkeltes behov. Det er en del av hele Nav-reformen. Det vil nok på sikt også medføre at vi lykkes bedre med de tiltakene vi gjør. Der er vi enige om at det helt avgjørende jo ikke er å ha en tiltaksstrøm som folk går inn og ut av, men at vi faktisk ser at folk kommer ut i arbeid. Jeg mener at vi lykkes i veldig stor grad, men jeg vil ikke underslå, jf. en interpellasjon vi har hatt her tidligere i Stortinget, at det er bekymringer knyttet til hvorvidt vi lykkes så godt som vi mener vi bør gjøre. Det tror jeg vi skal ha en felles bekymring for. Så kan jeg bedyre overfor Ropstad at jeg er opptatt av at styringen av disse tiltakene på en måte er i en jevn og god strøm. Det er en stor utfordring, for dette handler om tiltak som blir fordelt rundt til fylkene og så rundt på alle Nav-kontorene. Men jeg mener at vi har fått på plass en veldig tett oppfølging hele tiden som skal sikre at vi ikke får disse tersklene opp og ned. Jeg tror at vi må få denne debatten litt utover – man kan selvfølgelig si at det sier jeg fordi jeg nå skal forsvare et tiltaksnivå, som jeg forsvarer – en debatt om 1 500 eller 1 600 plasser, osv., særlig fordi dette viser at vi aldri treffer helt. Dette er jo gjennomsnittspriser og gjennomsnittstall, og det er gjennomstrømninger. Det som er viktig, mener jeg, er å begynne å diskutere hvordan vi ønsker at dette skal se ut om fem år, ti år osv. Hvilken rolle skal attføringsindustrien – for å si det sånn – ha? Det er det Brofoss-utvalget kommer med, og det tror jeg er veldig viktig. Jeg tror, på sikt, at det er ingen regjering som på en måte kommer til å klaske til med 7 mrd. kr mer til tiltak. Altså: Vi kommer ikke dit at hver mann sitt tiltak, for å si det litt banalt. Så vi må tenke, og vi må sette noen mål – hva ønsker vi? Jeg tror at Nav-reformen skal hjelpe oss til at Nav i større grad, sammen med attføringsindustrien, skal få folk i arbeid. Men vi må nok bevege oss litt bort fra den tankegangen at ett tiltak er det som på en måte får folk i arbeid. Den debatten ønsker jeg at vi skal ta. Den debatten er jeg opptatt av å ta med tiltaksindustrien også, for jeg mener at det er helt avgjørende. Jeg ønsker dem velkommen, men jeg ønsker også at de tenker på en ny måte. Og så får vi ta diskusjonen om nivået er for høyt eller for lavt. Men skal vi komme videre, må vi også ta denne debatten, for ellers risikerer vi bare å gi mer til noe som vi ikke er helt sikre på om virker som det skal hele tiden.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-04-27:
Jeg har ikke noe problem med å si at det har vært en nedgang, en veldig liten nedgang i antall tiltaksplasser dette året, så den debatten tar jeg gjerne. Men poenget er at det er ikke for å spare penger, for denne regjeringen har ikke spart på tiltaksplasser i den perioden den har styrt. Vi har brukt veldig mye mer penger på tiltaksplasser enn man har gjort noen gang i historien, men vi bruker dem kanskje på en noe annen måte, og vi måler ikke bare antall plasser. Vi har mye mer skreddersøm på plassene. Det er viktig for å være sikker på at de virker. Jeg takker for debatten, men jeg har lyst til å si at det samtidig er en litt rar debatt. For det er en debatt hvor vi – med respekt å melde – blander hummer og kanari. Vi snakker om en gruppe som om det var én gruppe. Jeg tror det er veldig viktig å være klar over at dette er vanskelige ting – og jeg skal ikke prøve å virke belærende, for det er det feil å være – for en stor del av den gruppen som sitter og venter på arbeidsavklaringspenger. De skal aldri på noe tiltak – tror jeg – de skal få sin arbeidsevnevurdering, man skal finne ut hvor de skal. Sannsynligvis skal en del av dem på uføretrygd, noen skal på kvalifisering, noen skal på arbeidsmarkedstiltak, og noen skal få lettere tilgang inn i ordinært arbeidsliv. Vi må være klare på denne kompleksiteten, vi må være klare på at Nav må være gode på dette, og vi må være klare på at vi nå har fått rammeverket på plass for at Nav kan bli god på dette. Nå må vi bygge videre på det vi har fått på plass, og ikke bare få en diskusjon om 1 000 plasser eller ikke. Jeg har lyst til å kommentere det som ble sagt fra Senterpartiet. Representanten Ropstad kan selvfølgelig ikke gi noen garanti til denne damen, det ville i hvert fall vært veldig dumt å gjøre. For vi kan ikke ha et system hvor det ikke er noen kø. Det ville vært en ufattelig dårlig bruk av samfunnets penger, hvis det var slik at alle til enhver tid kunne komme inn på tiltak. Vi må ikke glemme at det er noen som selger disse tiltakene. Jeg er glad i dem som selger tiltakene, de gjør en god jobb, men de selger tiltak. Derfor til Ropstad: Jeg har gjort det helt klart at det ikke skal nedlegges noen VTA-plasser. Det er 8 000 VTA-plasser, men det følger av systemet at det hele tiden gjøres omlegginger på VTA-plassene. Men summen er 8 000 VTA-plasser i Norge. Det skal ikke være noen reduksjon i VTA-plasser, uansett hvilken informasjon representanten måtte ha. Her har det kommet et klart politisk krav til Nav som jeg skal passe på å følge opp. Jeg har hatt klare møter med Nav, og jeg mener det har seget veldig klart inn. At de som står for tiltak, skulle ha en annen mening, kan jeg diskutere med dem, men det politiske budskapet er veldig klart. Jeg er glad for at det fra Høyre her ble sagt at man på sikt ønsker seg at debatten går på hvordan man skal gjøre dette best mulig for å få folk i arbeid, at man får en annen debatt enn hele tiden om antallet plasser, mer om kvaliteten og hva vi får ut av de pengene vi bruker.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-04-27:
Først må jeg få lov til å takke interpellanten for å ha tatt opp en viktig problemstilling, for et inkluderende arbeidsliv som er åpent for alle, må være et hovedmål for oss alle – et arbeidsliv som klarer å ta imot mennesker som ønsker arbeid, eller som kommer som nye landsmenn, eller ungdom som ønsker å prøve å komme i arbeid etter endt utdannelse, eller som har droppet ut, eller mennesker med nedsatt arbeidsevne som sliter med å komme i arbeid. Det betyr at en trenger et fleksibelt arbeidsmarked – et arbeidsmarked som er tilpasset at det er ulike behov for å komme inn. Men det betyr også at en trenger sikkerhet for at de som prøver å komme i arbeid, ikke blir utnyttet. Det betyr at arbeidslivet må være bærekraftig, at en tar vare på de ansatte, og at en ser ressursene i menneskene – at det er menneskene som faktisk er den store ressursen. På mange måter mener jeg at vi har et slikt arbeidsliv i dag. Det er mye bra som skjer. Vi som politikere har et stort ansvar for at det er gode nok regler, og at reglene blir fulgt, og her er Arbeidstilsynet viktig. Jeg mener at interpellanten var inne på viktige problemstillinger i sitt innlegg, og også at statsråden belyste temaet godt. Men jeg mener at debatten ikke må dreie seg kun om privat kontra offentlig, slik andre har prøvd å vinkle det i debatten. Det er som interpellanten var inne på, at det er vel så mye utviklingen i samfunnet – det at en gjennom EØS-avtalen har fått fri flyt av arbeid er med på å få flere arbeidstakere til landet som kan være enklere å utnytte. Det har også kanskje skapt et større behov for vikarer ved at det f.eks. ikke er så enkelt å ansette mennesker i midlertidige stillinger. Et enklere regelverk for midlertidig ansettelser kunne bety at det hadde vært lettere å unngå for mange vikarbyråer. Jeg mener at den kanskje viktigste problemstillingen i debatten i dag dreier seg om sosial dumping. Sosial dumping er utnytting av arbeidstakere på det verste, og systematisk dumping av lønn eller arbeidsbetingelser er noe som det må slås ned på. Arbeidstilsynet gjør en viktig jobb. I Kristelig Folkeparti er vi opptatt av at Arbeidstilsynet skal gjennomføre systematiske og varslede tilsyn. Det må være hovedmålet. Men jeg er enig med representanten Røe Isaksen i at en debatt om å målrette arbeidet alltid vil være nyttig. Varsling og tilbakemeldinger til bedriftene etter at tilsynet har vært på besøk, er også en viktig del av jobben. En vet at mange av tilsynene som har blitt gjennomført, og der det er funnet avvik, i etterkant har ført til at det er gode runder i bedriftene. Og det fører ofte til forbedringer. Det er bra med fokus på temaet, og det er bra å diskutere Arbeidstilsynet. Jeg forventer i den kommende stortingsmeldingen at en ser på Arbeidstilsynet og den tiden vi nå er i, og at en også kan se om det kanskje er mulig å målrette arbeidet enda mer.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-04-27:
Jeg vil takke statsråden for et godt svar, for det jeg vil kalle et oppriktig engasjement, og for en tydelig tale om at dette er et viktig felt som bør prioriteres. Det skal jeg ta med meg videre. Jeg er glad for statsrådens engasjement og fokus på kvalitet. Jeg tror at hvis man glemmer kvaliteten, vil man både ende opp med dårligere tiltaksplasser og en vil også, som statsråden antydet, kanskje kaste bort penger på noe som ikke vil fungere. Det er jeg ganske sikker på at alle er enige i. Jeg er veldig klar over at statistikken er endret, og sånn sett har antallet kanskje ikke økt i samme skala når en bare sammenligner gruppene, men det som jeg er opptatt av, er at man har endret definisjonen. Og definisjonen er at de trenger hjelp, de trenger betydelig hjelp fra Nav, og det trengs en betydelig innsats fra brukerne selv. Når man sier at det er 220 000 mennesker, og kanskje 60 pst., som ønsker å komme ut i arbeid, eller som har mulighet for det, er det likevel et betydelig høyere antall enn det det er tiltaksplasser for. Så uansett hvordan man vrir og vrenger på statistikken, er behovet mye større, og kapasiteten for å hjelpe er mye større. Så resultatet av politikken er i dag at køene øker, på samme tiltaksnivå. Når da statsråden heller ikke – ikke det at man skal forvente budsjettlekkasjer og antydninger om hva som vil skje – korrigerer mine tall, må jeg si at jeg er bekymret for hvordan utviklingen vil bli. For selv om man ser at noe vil korrigeres eller rettes opp gjennom sommeren, med et lavere tiltaksnivå da, vil det likevel ikke kunne rette opp – og nå er vi allerede i april – at gjennomsnittet ligger på over 60 000. Så dersom ikke statsråden ønsker at tiltaksnivået skal være på et mye høyere nivå, vil resultatet bli at det er måneder utover høsten der man fortsetter på kanskje nivå som om sommeren. Det undrer meg dersom det er regjeringens mål. Da tror jeg i alle fall at oppslagene og bråket i eget parti og ellers ute vil øke betydelig. Det vil også være et feilgrep. For når man ser på situasjonen på arbeidsmarkedet som det styrende, og bruker det som et verktøy for på en måte å korrigere tiltaksnivået, vil heller ikke det være riktig. Ja, det vil være enklere å komme inn i arbeidslivet når arbeidsledigheten er lavere, men dette er altså mennesker som man har definert at trenger en betydelig bistand fra Nav for å få hjelp. Derfor mener jeg at det må andre kriterier til. Det vil være riktig for disse menneskene å kunne få muligheten til å komme ut i jobb, og det vil lønne seg å tenke på det som en investering for å kunne redusere utgiftene senere.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-04-27:
Takk for en god debatt og for mange gode innlegg. Jeg skal prøve å gå inn på et par problemstillinger. Statsråden sa at en ikke kan ha ett tiltak per mann. Egentlig – selv om jeg vet at partiet mitt ikke mener det – skulle jeg ønske at vi kunne sagt ja. Jeg ønsker faktisk ett tiltak per mann. Hvis vi i prinsippet sier at tiltakene er det som skal til, eller at menneskene trenger betydelig innsats fra Nav, bør vi gi dem den hjelpen. Det bør være utgangspunktet. Representanten Trettebergstuen sier at nivået ikke bør være så styrende i debatten. Da er jeg usikker på om hun egentlig har forstått det jeg prøver å påpeke. For det som jeg er bekymret for, er at ut ifra nivået i dag, og det nivået som vil komme til høsten, vil det være 20 000 færre som har tiltaksplass – fra per dags dato ca. 62 000 og kanskje ned til 40 000. Hvis ikke det betyr noe, bekymrer det meg ekstra mye. Når hun sier at vi er enige om at nivået på tiltaksplasser må opp, er det gledelig, men ut ifra det som kommer til å skje til høsten, er jeg bekymret. Derfor mener jeg at gruppen ikke prioriteres nok. Det er det som er mitt utgangspunkt. Når representanten Pollestad er inne på biten med tall, og at det blir mye tall, inkluderer det tallet statsråden viser til på over 70 000, alle. De tallene som jeg viser til, jeg tror et riktig tall er 51 900, gjelder dem med nedsatt arbeidsevne, som jeg har valgt å sette fokus på i denne debatten. Når Pollestad også utfordrer Kristelig Folkepartis alternative budsjett, vil jeg understreke at det som er min hovedbekymring, er hva som skjer i revidert. For ja, Kristelig Folkepartis budsjett viser en retning, og jeg er glad for at vi valgte å prioritere det høyere. Jeg skulle gjerne prioritert det enda høyere, som jeg også antydet i starten av mitt innlegg nå, men hovedpoenget er at vi nå er i en situasjon der snittet er på over 60 000. 62 000 var på tiltak i mars – hva vil skje til høsten? Beklager at det blir mye tall, men nivået er viktig, for det er også noe med hvor lenge en må vente, hvor tidlig en klarer å få innsatsen, og hvor mange mennesker som får den hjelpen de trenger. Når jeg nå skal utfordre statsråden til hennes siste svar, håper jeg at hun kan komme inn på den biten som kommer til høsten, at tall er viktige, og at tiltaksnivået er viktig, slik at hun på 1. mai kan si at det er en prioritert sak for Arbeiderpartiet i revidert.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2011-06-07:
La meg først rette opp en feil i innstillingen, der hvor barnebortføringer er omtalt. Der skal også Kristelig Folkeparti være med i merknaden, ikke bare Fremskrittspartiet og Høyre alene. Det gir meg anledning til å stille et spørsmål nettopp knyttet til det. Til det Dokument 8-forslaget som vi henviser til, om konkrete virkemidler for å bekjempe barnebortføringer: Barnebortføringer er ulovlig i henhold til norsk lov, barnebortføringer både til og fra Norge. Så spørsmålet mitt til utenriksministeren blir: All den tid dette er helt elementært og svært viktig for norsk utenrikstjeneste, hvordan akter utenriksministeren å følge dette opp med konkret handling for å få på plass en mest mulig lik og god behandling med hensyn til barnebortføringer?
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2011-06-07:
Utenriksministeren – og meldingen for så vidt – viser til, og sier, at når nordmenn reiser på kortere reiser, skal man få bedre hjelp enn hvis man reiser langt. Nå ser vi jo en endring av maktstruktur rundt om i verden, hvor vi må reise langt. Jeg vil jo tro at både næringsinteresser og norske borgere vil reise til f.eks. Kina, Brasil og India. Jeg lurer på om utenriksministeren tenker seg at nordmenn ikke skal få den samme hjelpen hvis de faktisk reiser til de nye stormaktene i verden, altså at det skal bli vanskeligere å få hjelp der enn om man reiser rundt i Europa.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Dette er jo et felt hvor vi må arbeide tett med Justisdepartementet, som er rette instans når det gjelder de rettslige, politimessige sidene av de sakene. Så mitt generelle svar er at dette prioriterer vi fordi sakene er ganske mange. Vi jobber tett sammen med Justisdepartementet på det og vil fortsette med det. Samtidig er min erfaring at dette ofte er svært vonde og vanskelige saker. Som representanten sier: Det er forbudt å bortføre barn. Men det er jo da ofte grunnet i alvorlige barnefordelingskonflikter, konflikter mellom foreldre, hvor barna ofte er den uskyldige part. Vi ser at det blir flere av de sakene, og vi må altså kunne være i stand til å løse dem. Som noen pekte på her: Utenrikstjenesten har i mange saker – ikke alle er kjente – spilt en viktig rolle i å forsøke å finne løsninger. Så har vi noen som er høyt profilerte, og som har vært dramatiske. Det viser litt hvordan også utenrikstjenestens folk kan være utsatt, da i førstelinjen. Med tett samarbeid med justis- og politimyndighetene skal vi søke å gjøre det vi kan for å utbedre dette problemet.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-06-07:
Nei, vi har ikke tatt noen beslutning om at det skal bli vanskeligere å få hjelp i Brasil. Nå styrker jo vi stort sett våre ambassader i de gjeldende landene – som representanten var inne på. Det er gjort fordi norske interesser og norsk engasjement øker generelt sett. Men jeg tror at dette med avstander kommer inn, at mulighetene for å hjelpe nordmenn som er kommet opp i vanskelige situasjoner rundt om i det store brasilianske området, f.eks., er forskjellig fra om du kommer opp i et problem i Danmark. Men jeg tror vår holdning vil være, bygget på norsk forvaltningstradisjon: likebehandling basert på utenrikslovens bokstav om at vi skal være til assistanse for nordmenn. Men så må vi erkjenne at jo lenger unna, jo mer annerledes kultur, jo mer annerledes tilgangsmuligheter, vil ha noe å si for muligheten vi har til å yte hjelp. Men jeg tror at i norsk forvaltning – det er min erfaring – står prinsippet om likebehandling veldig sterkt, og det vil også motivere stasjonssjefer og de som jobber i utenrikstjenesten ute.