trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2009-11-19:
Forslagene om et kontor i Brussel og å sende delegasjoner stod verken på Høyre eller Arbeiderpartiet i forrige periode, det stod på Presidentskapet, så vi kan håpe at det nye presidentskapet kan bidra til at vi får gjennomført det. Jeg bad om ordet fordi representanten Trygve Slagsvold Vedum skrudde tiden tilbake til 1994-debatten, hvilke skrekkvisjoner som ble tegnet hvis vi ikke ble medlem. Det er i og for seg riktig, men det ble også tegnet noen skrekkvisjoner hvis vi ble medlem. Jeg tror begge sider var ganske spenstige i sine beskrivelser av hvilke katastrofer som ville komme over landet, enten vi stod utenfor eller ble medlem. Nå har det gått veldig bra i Norge. Poenget er jo at vi ble medlem i det indre marked gjennom EØS-avtalen, slik at mesteparten av det som medlemskapet ville ha dekket, har vi deltatt i. Det har gått veldig bra på noen områder hvor det var veldig stor usikkerhet, f.eks. hvordan et medlemskap ville påvirke miljøpolitikken. I dag ser vi at det er EU som er fyrtårnet, og det er vi som seiler etter det – ikke motsatt, og elitestyret. Jeg håper at den gjennomgangen vi får, kan bidra til å fjerne den typen betegnelser, for det er altså 29 land som deltar i dette på frivillig basis. Det er ikke elitestyrt.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2009-11-19:
Det er ikke tvil om at Norges utenforskap gir oss betydelige problemer. Utenriksministerens redegjørelse og opplisting av direktiver viser jo at Norge kommer på etterskudd når det gjelder diskusjonen av direktivene, gang etter gang. Men spørsmålet til Arbeiderpartiet er ikke hvilke konkrete tiltak man gjennomfører for at vi skal komme i forkant, spørsmålet til Arbeiderpartiet går på prinsipp: Når forventer Arbeiderpartiet at partiet vil ta et standpunkt i forhold til EU og være med Høyre for å få Norge inn i EU?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2009-11-19:
For at vi skal få en holdningsendring i det norske folk, trenger vi en debatt. Vi trenger et arbeiderparti som viser til de positive sidene et EU-medlemskap faktisk vil bringe for Norge, og vi trenger et arbeiderparti som kan distansere seg fra sine to samarbeidspartnere, og gå bort fra Soria Moria Is og Soria Moria IIs svinebinding av partiets standpunkt. Jeg er fullstendig klar over forskjellen mellom Soria Moria-erklæringenes og Arbeiderpartiets standpunkt, men det burde være i Arbeiderpartiets egeninteresse å drive en aktiv europapolitikk i denne diskusjonen. Det er jo det samme som ble sagt når det gjaldt EU og irenes innfallsvinkel i den forbindelse: Hvordan kan man tro at befolkningen skal være positiv til noe man snakker negativt om hele uken? Det samme går tilbake til Arbeiderpartiet. Vil ikke Arbeiderpartiet være med på å diskutere EU-standpunktet? Ser ikke Arbeiderpartiet at holdningsendringer først og fremst kommer ved at man viser de positive sidene et EU-medlemskap faktisk vil bringe?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2009-11-19:
Sel, makrell, datalagring, posttjenester – Senterpartiets vilje til å diskutere disse direktivene og endringer i EU-struktur er betydelig, og det er prisverdig. Problemet med alle disse sakene er at Senterpartiet og Regjeringen kommer med sin diskusjon etter at EU har fattet sine beslutninger. Det betyr at det vi mottar fra EU, er hva EU allerede har vedtatt, og vi er avskåret fra å ha innflytelse på sakene. Svaret til Senterpartiet når man er uenig, som man stort sett er, er å bruke vetoretten. Da blir jo spørsmålet til Senterpartiet: Hvor ofte skal man ta vetospøkelset ut av skapet før Senterpartiet faktisk får med seg Regjeringen på å bruke det? Når kan Stortinget forvente at vi ser konsekvensene av eventuelt å bruke vetoretten?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2009-11-19:
I mine åtte år på Stortinget har Senterpartiet i et betydelig antall saker ønsket å bruke vetoretten. Det har i alle sakene vært et ønske som har kommet fram etter at EU-parlamentet har fattet sine beslutninger. Med andre ord, vi er avskåret fra muligheten til å øve innflytelse på noen annen måte enn ved eventuelt å bruke vetoretten. Regjeringen har i en sak som datalagringsdirektivet ennå ikke kommet til Stortinget med konsekvensene, og Høyre har stilt 14 meget betimelige spørsmål til Regjeringen, som vi forventer gode svar på før vi kan konkludere. Jeg ser at Senterpartiet i sak etter sak er med på å konkludere før man kjenner konsekvensene av en eventuell bruk av vetoretten. Det ser jeg på som ytterst problematisk, at man da er med på å påføre Norge noe man ikke vet hva er.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2009-11-19:
Denne saken viser mer enn noe annet at regjeringspartiene har ment at diskusjonen om biodiesel var verd å trekke inn – også i denne saken. Her er det jo regjeringsparti mot regjeringsparti. Det jeg liker, er den konstruktive holdningen til representanten Heikki Holmås når det gjelder hvordan storting, regjering og Norge kommer i forkant av direktivene. Det utenriksministerens redegjørelse viste, var at det er en lang rekke direktiver hvor vi har kommet i etterkant, og at denne regjeringen faktisk har sviktet med hensyn til den lille muligheten Norge har for å øve innflytelse på direktivene. Vi har alle en interesse av å komme i forkant – selv med vårt utenforskap. Men det tar likevel ikke bort hovedpremisset, at vi ville hatt betydelig økt innflytelse som EU-medlem. Representanten Holmås tar også opp viktigheten av å hente ut grønn- og hvitbøker fra EU for diskusjon i parlamentet her – og dermed komme tilbake igjen. Men samtidig tar jo ikke det bort diskusjonen som burde ha vært før: hvorfor Norge ikke har parlamentsmedlemmer i EU, hvordan vi kunne ha brukt norske både parlamentarikere og medlemmer av rådet for i større grad å øve innflytelse. Det som nå skjer i Soria Moria I og i videreføringen av Soria Moria II, er at man har blitt enig om nærmest å ekskludere en EU-debatt på ubegrenset vis, helt fram til man får på plass en ny regjering. Det er, som det ble sagt, vesentlig forskjellig fra hva f.eks. Bondevik II-regjeringen gjorde, hvor Høyre var åpne og ærlige på at det viktigste vi kunne gjøre, var – dersom folket ønsket det – å bidra til at Norge kom inn i EU. Det skjedde ikke i den perioden. Men den mangel på debatt som nå er blant folk, bidrar jo ikke til å styrke ja-siden, det bidrar til å svekke Norges interesser.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2009-11-19:
Fremskrittspartiet tok faktisk stilling til EU-spørsmålet i forbindelse med folkeavstemningen i 1994 og anbefalte det norske folk å stemme ja til norsk EU-medlemskap. Men spørsmålet om EU-medlemskap er, sammen med spørsmålet om republikk og monarki, de eneste spørsmålene som faktisk skal avgjøres av folket i en folkeavstemning og ikke i denne sal. Bare formelt: Etter en folkeavstemning skal Stortinget ta stilling til EU-spørsmålet – spørsmålet om medlemskap. Dette må være svaret på spørsmålet fra representanten Gustavsen. Jeg vil forholde meg til at det er de to spørsmålene som er avgjort ved folkeavstemning, og de folkeavstemningsresultatene respekterer vi. Vi vil også respektere utfallet av en eventuell ny folkeavstemning om disse spørsmålene.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2009-11-19:
Fremskrittspartiet har programfestet at vi respekterer folket i valg når det gjelder EU-spørsmålet. Derfor er det slik i Fremskrittspartiets program at våre representanter i folkevalgte organer stilles fritt i spørsmålet om EU-medlemskap. Men Fremskrittspartiet har selvsagt et standpunkt når det gjelder EU-spørsmålet – medlemskapsspørsmålet. Det standpunktet er at dersom Norge skal bli medlem av EU, skal det skje som følge av en beslutning om det fra folket i valg. Det at Fremskrittspartiet har forskjellige politikere som tilhører forskjellige leire i denne debatten, ser jeg på som en fordel. Selv er jeg nestleder i Europabevegelsens avdeling i Groruddalen. Andre er medlemmer av Nei til EU. Vi skal anbefale vårt eget standpunkt for velgerne, og respekterer deres valg.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2009-11-19:
Som jeg sa i mitt første innlegg, er det først og fremst Lisboa-avtalen som gir store utfordringer når det gjelder å videreføre den norske EØS-avtalen. Dette betyr helt åpenbart at det må gjøres en del vesentlige endringer – verden går videre. Derfor er det viktig at EØS-avtalen moderniseres og videreføres på alle områder. Når det gjelder den første delen av spørsmålet om Fremskrittspartiets EU-standpunkt, har jeg allerede sagt mye om det, og jeg tror ikke Fremskrittspartiet har noen større problemer med sitt standpunkt i medlemskapssaken enn Arbeiderpartiet har.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2009-11-19:
I SVs arbeidsprogram for perioden 2009–2013 tar partiet til orde for å si opp EØS-avtalen. Dette vil innebære redusert markedsadgang for en rekke produkter og eksport fra Norge, og nedleggelse av bedrifter særlig i industrien. Det vil medføre bortfall av titusenvis av arbeidsplasser. Hvordan vil SV som regjeringsparti forsvare en slik politikk?
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2009-11-19:
Også Senterpartiet har gått til valg på å si opp EØS-avtalen. Spørsmålet mitt til representanten Slagsvold Vedum er: Når nå EØS-avtalen er 15 år, og vi i løpet av de 15 årene har opplevd at antall EU-medlemmer har blitt nesten doblet, og at det meste av Europa hører inn under EU eller EØS-systemet, er representanten Slagsvold Vedum enig i at EØS-avtalen i dag er av større betydning og mer viktig for Norge enn den var på midten av 1990-tallet, da den ble vedtatt?
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2009-11-19:
Jeg har også et når-spørsmål. Jeg vil bare få begynne med å si at det er første gang jeg har hørt EØS-avtalen bli sammenlignet med melk i kjøleskapet. Uansett er det nå mange av oss som sitter igjen med det inntrykk at utenriksministeren og representanter for Arbeiderpartiet, i hvert fall, og Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet ser for seg en generalrevisjon av EØS-avtalen. Da er spørsmålet mitt: Når vil en slik sak kunne legges frem for Stortinget?
Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2009-11-19:
Peter N. Myhre fra Fremskrittspartiet sa at han stort sett var enig i utenriksministerens redegjørelse. Representanten Myhre sa også videre at det var viktig med en EØS-avtale, men den måtte videreutvikles og utvikles. Samtidig sier også Fremskrittspartiet, både i sitt program og også gjennom medieoppslag, at EU-saken er for viktig til at partiet skal anbefale et klart standpunkt. Til det er altså spørsmålet for viktig for Fremskrittspartiet. En sak som reiser seg internasjonalt, er det representanten Myhre også var inne på – klimadebatten. EU tar tak i det og har offensive klimamål for langt over 400 millioner mennesker. EU har altså tydeligvis politikere som tør å vise vei, og som tør å gå foran. Men spørsmålet mitt til Fremskrittspartiet i dag blir da ganske enkelt: Finnes det andre politiske spørsmål som er for viktige til at Fremskrittspartiet skal ha en mening om dem?
Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2009-11-19:
Representanten Borghild Tenden startet innlegget sitt, slik jeg oppfattet det, med å understreke det internasjonale perspektivet for Venstre og det som går på demokrati og påvirkningsmuligheter. Så fortsatte representanten med en problematisering, spesielt i forhold til personvern og datalagringsdirektivet. Det får meg til å stille følgende spørsmål til representanten Tenden: I en globalisert verden der Norge er svært integrert, ikke bare med EU, men egentlig med hele resten av verden, mener Venstre at det overhodet er behov for internasjonale regler for datalagring?
Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2009-11-19:
Fortsatt har verken representanten Svein Roald Hansen eller jeg fått svar, og det må jo være mulig å svare ja eller nei på et sånt spørsmål. Mener Venstre ja eller nei til om det er behov for internasjonale regler rundt personvern og lagring av trafikkdata?
Nikolai Astrup (Høyre), 2009-11-19:
Det er alltid hyggelig å høre på Fremskrittspartiet når de snakker om Europa fordi du får litt ulikt svar avhengig av hvem som snakker. Jeg var i en debatt i valgkampen hvor Oslo Fremskrittspartis femtekandidat var til stede, og jeg spurte ham: «Hva kommer du til å snakke for i dag?» Han sa: «Ja, i dag kommer jeg til å snakke for norsk medlemskap i EU.» Så spurte jeg: «Hva ville svaret vært dersom vi fikk fjerdekandidaten?» Da sa han: «Nei, hun ville snakket mot norsk medlemskap i EU.» Så det er i hvert fall veldig liberalt i Oslo Fremskrittsparti. Dette er jo den viktigste saken i norsk utenrikspolitikk. Fremskrittspartiet klarer å ha en bastant og klar mening om f.eks. bompenger, men den viktigste saken i norsk utenrikspolitikk klarer altså ikke Fremskrittspartiet å ta stilling til. Vil det være slik at Lisboa-traktaten – som bidrar til å marginalisere Norge i enda større grad enn i dag, og bidrar til å øke det demokratiske underskuddet som Norge har i forhold til Europa – vil bidra til at Fremskrittspartiet endelig kan ta stilling til EU-saken?
Nikolai Astrup (Høyre), 2009-11-19:
Det kunne være fristende å begynne med å si at 27 land ikke har implementert datalagringsdirektivet, og at det allerede er til intern revisjon i EU. Men jeg skal ikke gjøre det. Det jeg skal gjøre, er for det første å kommentere det at vi snakker ned EØS-avtalen. Det er jeg ikke enig i. Det må være mulig å ha en debatt om EØS-avtalens ulike sider, også de utfordringer vi nå får i forbindelse med Lisboa-traktaten, som gjør EU mer demokratisk, men som øker det demokratiske underskuddet i Norge. Jeg har lyst til å spørre om energitjenestedirektivet, som er et viktig direktiv for Norge, fordi det inneholder viktige verktøy for å få til energieffektivisering. Spørsmålet er når det skal implementeres. Jeg har også lyst til å sveipe innom aktiv europapolitikk, som vi er enige om at er viktig. Da har jeg lyst til å spørre utenriksministeren om han mener at det var en klok avgjørelse å hente hjem Norges eneste nasjonale ekspert i Europaparlamentet.
Nikolai Astrup (Høyre), 2009-11-19:
Nasjonal ekspert.
Rannveig Kvifte Andresen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-11-19:
Representanten spør hvordan vi som et regjeringsparti vil forsvare det. Som regjeringsparti har vi nå blitt enige om at vi skal ha en grundig gjennomgang av EØS-avtalen. Enn så lenge ligger den fast, men vi skal altså få en gjennomgang av og en diskusjon om EØS-avtalen. SVs primære standpunkt er at ulempene med et EØS-medlemskap er større enn fordelene. Derfor har vi da sagt at vi ønsker en utredning av EØS-avtalen, og at vi primært ønsker at vi melder oss ut samtidig med at vi inngår forhandlinger med EU om en annen avtale.
Rannveig Kvifte Andresen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-11-19:
Forpliktende samarbeid er viktig. Det kan gjøres uten at man er i en overnasjonal union. I tillegg til ulike forpliktende samarbeid i Europa mener jo SV at det er viktig at vi har forpliktende globalt samarbeid. Vi ønsker å se verden som et hele, ikke utelukkende som et europaområde, slik som EU og EØS-avtalen innebærer.
Rannveig Kvifte Andresen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-11-19:
Det er heldigvis også over landegrensene uenighet mellom søsterpartier, slik det er intern uenighet innad i partier i Norge. Når det gjelder forskjellen mellom Danmark og Norge, er det noen som er åpenbare. Ikke minst har Norge en annen geografi, spredning, hvor det har vært vanskelig å føre en enhetlig norsk politikk, og hvor vi er nødt til å ta distriktshensyn i veldig mange av våre politiske utfordringer. Vi ser at dette er utfordringer i forhold til EUs regelverk og EØS-regelverket, som vi frykter vil bli svekket med et eventuelt EU-medlemskap i framtida.
Henning Warloe (Høyre), 2009-11-19:
De store internasjonale utfordringene kan bare møtes gjennom internasjonalt forpliktende samarbeid. Det tror jeg kanskje også partiet SV på papiret er enig i. Jeg har registrert at statsråd Erik Solheim har uttrykt et stort håp – han er kanskje den siste som fremdeles håper det – om at det skal bli en forpliktende klimaavtale i København. Men det mest forpliktende internasjonale samarbeidet verden har sett, er jo EU. Jeg lurer da på: Siden SV er så imot både EØS-avtalen og norsk deltakelse i EU-samarbeidet fullt ut, hva slags type forpliktende internasjonalt samarbeid i Europa er det SV ønsker seg og vil at Norge skal delta i – altså forpliktende internasjonalt samarbeid i Europa?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2009-11-19:
Sosialistisk Venstreparti i Norge vil ifølge sitt program si opp EØS-avtalen. Det danske Socialistisk Folkeparti er en varm Europa-tilhenger og støtter varmt opp under Den europeiske unions totale forretningsidé. Hva er det dansk Socialistisk Folkeparti ikke har forstått som Sosialistisk Venstreparti i Norge har forstått?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2009-11-19:
Det å ha en god og trygg handelsavtale med EU og andre europeiske land er helt avgjørende for Norge. Det er viktig for å ha forutsigbarhet for norsk næringsliv – for norske aktører. Men vi har ment at EØS-avtalen ikke er den best tenkelige avtale, vi har ønsket å se på den avtalen og pekt på den tidligere frihandelsavtalen. Vi er glad for at det nå settes i gang en EØS-utredning. Da får vi et nytt diskusjonsgrunnlag, og så får vi vurdere hvor veien går videre. Men vi mener at dagens avtale har for mange ulemper i forhold til de fordeler den gir.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2009-11-19:
Det overrasker meg at en representant som har sittet på Stortinget i åtte år, kan stille et slikt spørsmål – han må kjenne historien relativt dårlig. En kan se på alle de EU-direktiv som går gjennom Stortinget uten noen som helst debatt, som er fornuftige tilpasninger for Norge. Men så er det noen saker der vi ser at det har så vidtrekkende konsekvenser at vi mener at vi bør bruke vår framforhandlede mulighet til å si nei og nedlegge veto. Nå er det en slik sak, i forhold til datalagringsdirektivet, og jeg har merket meg at flere representanter også fra Høyre har sagt at de ikke ønsker å innføre datalagringsdirektivet, og ønsker å nedlegge veto. Når det er blitt framforhandlet en mulighet for Norge, mener jeg at vi som nasjonalforsamling skal bruke den muligheten som EØS-avtalen gir oss nettopp til å nedlegge veto. Men vi mener i de aller fleste saker at det er mindre problematisk, at det i mange saker også er en fordel at direktivene blir gjennomført. I denne saken og i en del andre saker mener vi imidlertid at vi bør bruke vår demokratiske rett til å si nei, når flertallet i denne salen ønsker en annen politikk enn det direktivet legger opp til.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2009-11-19:
Når det gjelder datalagringsdirektivet, som nå blir den store saken, og der den store spenningen til sjuende og sist handler om hva Høyre kommer til å falle ned på, blir det jo nå satt i gang en prosess i Regjeringen, på helt vanlig måte, der forslaget blir sendt på høring, og vi får innspill. Men datalagringsdirektivet er et relativt oversiktlig direktiv, som det er mulig å gå inn i, se på konsekvensene og se på de prinsipielle sidene ved økt bruk av overvåkning – om man ønsker å bruke den muligheten til overvåkning, eller om man ikke ønsker det. Senterpartiet ønsker ikke det, ut fra personvernhensyn, og det har jeg også merket meg at mange representanter i Høyre mener, ut fra en prinsipiell tilnærming i forhold til personvern. I noen saker må man tørre å være prinsipiell, tørre å stå ved de holdninger man har, og så må man bruke de muligheter som EØS-avtalen gir, nettopp ved at vi har framforhandlet en vetorett.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2009-11-19:
Etter å ha hørt mange av innleggene i dag skulle man nesten tro at landet var i en styringskrise, at det var store økonomiske problemer i landet, og at det var et folkerop om at Norge skulle bli medlem i EU. Men som representanter både fra Høyre og Arbeiderpartiet har sagt, vil ikke folket det. Folket er på en eller annen måte problemet. Jeg tror også den argumentasjonen man legger opp til, den virkelighetsbeskrivelsen noen på ja-siden legger opp til, bidrar sterkt til å sikre nei-sidens flertall. Man husker 1994, hvilke skrekkbilder man da tegnet for Norge hvis vi ikke ble medlem, hvilken ledighet vi ville få, hvordan norsk næringsliv ville rammes. Det har gått relativt bra selv om vi har valgt en annen tilknytningsform til EU enn medlemskap. Svein Roald Hansen sier også i sitt innlegg at det er om å gjøre at folk blir engasjert i EU-saken, og det er jeg helt enig i. Jeg er medlem i én organisasjon, Nei til EU. Vi når sannsynligvis 30 000 medlemmer i år. Det er kjempestor vekst, veldig aktivitet. Mange er engasjert i EU-saken, spesielt på nei-siden, og vi har en god utvikling. Men det som har undret meg mest i dag, var Ivar Kristiansens innlegg. Da jeg hørte det, fikk jeg inntrykk av at det at vi torde å stille noen spørsmål om EUs fortreffelighet på alle områder, nesten var arvesynd. Og det er jo viktig når man diskuterer EUs utvikling, at man ser at f.eks. deltakelsen i parlamentsvalg har gått ned selv om makten til EU-parlamentet har økt. Valget i sommer der det var 43 pst. – hvis jeg ikke husker helt feil – som valgte å bruke stemmeretten sin til det EU-parlamentet alle løfter så høyt, viser jo at det parlamentet har store problemer med å engasjere den vanlig, jevne mann. Hvis vi ser på – som Kristiansen sa – at vi som var fra nei-siden, mistenkeliggjorde EU-borgere i andre EU-land med hensyn til at prosessen hadde skjedd med folkets velsignelse, og hvis en nå begynner å se på de gangene det har vært avstemning om videre integrasjon i EU, er ikke det noen veldig stolt historie for Europas elite. Da Nederland hadde avstemning om EUs grunnlov, var det nei. Da Frankrike hadde avstemning om EUs grunnlov, ble det nei. Irene sa nei til Lisboa-traktaten i første omgang. Man gjør noen justeringer, og man sier ja. Nederlands og Frankrikes befolkning fikk ikke mulighet til å ta ny stilling da man gjorde noen endringer i forhold til Lisboa-prosessen. Hvis vi tar nabolandene våre: Danmark har sagt massivt nei i forhold til Maastricht. Svenskene sa nei til euro. Så de gangene man har valgt og tort å ta med folket på råd, har det ikke vært noen stor folkelig opinion i Europa som har ønsket en sterkere og sterkere integrasjon. For dem som står på ja-siden, må det være viktig å ta med seg at EU-prosjektet i stor grad har vært drevet fram av eliten. Det prosjektet vi nå ser, Lisboa-traktaten, kommer til å være enda mer elitestyrt.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2009-11-19:
I kampens hete kan jeg være enig med representanten Svein Roald Hansen i at nyansene kanskje kan forsvinne hos begge parter – vi er i hvert fall enige om det. Det som jeg synes er paradoksalt – og som må være veldig paradoksalt for dem som har ønsket en utvikling av et mer føderalt EU – er at når man har økt parlamentets makt, har folks oppslutning rundt parlamentsvalgene likevel gått ned. Det må være svært trist for dem som ønsker å se denne utviklingen. Det som jeg synes er litt trist, også med norsk debatt, er at i stedet for å diskutere hva vi kan bruke vår rolle til, er at det alltid er noen som ønsker omkamp om det folk har sagt nei til to ganger. Vi burde heller diskutere Norges rolle. Det norske folk har i to folkeavstemninger valgt at vi ikke ønsker medlemskap. Det ser ikke ut til at det er noen stor folkebevegelse for det motsatte nå heller. Vi burde derfor bruke tiden på å diskutere hva vi kan bruke Norges unike rolle til – hvordan vi kan føre en aktiv europapolitikk, hvordan vi kan være en aktiv stemme i verden.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-11-19:
Jeg kan bekrefte at det er engasjement og ikke aggresjon.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-11-19:
Men det er en tilmålt tid, og jeg ønsker å få sagt det jeg skal si. Postdirektivet kommer til å bli utredet, og vi bruker de fristene vi har fått tilgjengelig. I dag blir data lagret, ja. Men det er slik at i dag har politiet veldig lett tilgang til den dataen som teleoperatørene har lagret noen måneder. Justisministeren har antydet at her bør det domstolskontroll til for å skjerpe inn på det området. Det er ett felt som vi må ta stilling til. Så må jeg si at jeg overraskes over at Fremskrittspartiet, som presenterer seg som lov og orden-partiet, her har hoppet på et eller annet slags bilde om overvåkingsdirektiv. Det er altså ikke overvåking. Det er noe som skjer i sann tid. Dette er snakk om innsyn i trafikkdata hvis politiet har grunn til mistanke, og – som justisministeren foreslo – det må domstolskontroll til. Men disse tingene kan vi diskutere: Hvor lenge skal det lagres? Hva er kontrollen? Hva skal til for innsyn? Men den undrer meg, igjen, denne skråsikkerheten og at man ikke ser når alle polititjenestene i Norge går inn for dette og 27 land har innført det, hva som kan være nedsiden i at Norge som det eneste landet ikke gjør det. Det blir et hull i kriminalitetsbekjempelsen som vi i alle fall må problematisere.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-11-19:
Jeg har i fire år vært talsperson for debatt. Jeg har fremmet aktiv europapolitikk. Og som sagt, jeg gjorde mye av det Høyre kunne gjort de fire årene de hadde utenriksministeren, så vi har fått i gang det. Nå skal vi ha en utredning og gjennomgang. Men det er en nyanse mellom debatt om europapolitikken og det å stå her på Stortingets talerstol og si at den er i ferd med å gå ut på dato. For noe som går ut på dato, melk i kjøleskapet f.eks., er ikke særlig godt etter den datoen. Og det å antyde det for EØS-avtalen mener jeg er dumt og uheldig for alle dem som er avhengig av sin jobb, sin forskning, sine rettigheter, sin passfrihet osv. som følge av avtalen. Når det gjelder energitjenestedirektivet, skal jeg komme tilbake til og orientere grundigere om det. Vi går nå igjennom hele energipakken fra EU, hva som er relevant, og hva vi må gjennomføre. – Nå glapp jeg på akkurat det siste poenget …
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-11-19:
Nasjonal ekspert, ja. Som sagt, vi kan ikke bedømme innsatsen i Europaparlamentet ut fra den ene nasjonale eksperten, men vi skal vurdere om vi bør ha et annet nærvær i Europaparlamentet i tillegg til alt det vi gjør gjennom EU-delegasjonen, og i tillegg til det de politiske partiene gjør. Det er en sak vi må ha til løpende vurdering hele tiden.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-11-19:
Jeg ser at melk kanskje er en upassende sammenligning i og med at landbruksområdet er unntatt fra EØS-avtalen! Men så glad som jeg er i melk, er det en kompliment til avtalen. Det er ikke noen generalrevisjon vi legger opp til. Det er en gjennomgang av hvordan denne omfattende avtalen har virket i 15 år. For det er ikke bare avtalen som sådan, og Schengen, det er jo veldig mye annet som er kommet som følge av samarbeidet. Det mener jeg denne sal har godt av å få belyst. Vi får det gjennom en utredning til Regjeringen, og så kommer det en stortingsmelding her. Så får Stortinget vurdere: Er det dette vi ønsker? Fungerer det som det skal? Er det ting vi ønsker å gjøre av forandringer i det som løper? Det er fordi denne avtalen er så omfattende og spesiell på grunn at det særlige inntaket Norge har, det vi tar over uten å ha vært med på å forberede vedtak, at det er naturlig å ta den helhetlige gjennomgangen. Men noen generalrevisjon tror jeg ikke vi legger opp til, fordi essensen i EØS-avtalen er alt det denne sal har gjennomført, direktiv for direktiv for direktiv for direktiv, gjennom 15 år.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-11-19:
Fram til det siste representanten sa, er jeg enig i alt. Selvfølgelig er det lov å diskutere – alt er lov å diskutere, basert på hva denne sal har vedtatt. EØS-avtalen bør vi diskutere, og vi bør kritisk diskutere den. Jeg er helt enig i det. Opplegget i min redegjørelse er å legge grunnlaget for det. Mitt poeng tidligere var ikke å skyve Høyre foran seg, men jeg tror ikke at Arbeiderpartiets vei eller Norges vei til EU går via Høyre, sammen med Høyre. At Høyre og Arbeiderpartiet kan være enige på visse punkter, er nå greit nok, men vi har ved to tidligere anledninger sett at det ikke var nok. Så er det spørsmål om å videreføre EØS-avtalen. Jeg tror at den avtalen står så lenge begge parter har felles interesse av den. Da må representanten Eriksen Søreide komme opp med argumentet for at EU skulle si at de er interessert i å oppheve en avtale som sikrer forutsigbarhet og likebehandling av EU-bedrifter inn i Norge – det er jo den andre siden av mynten – og kriteriet for at Norge er en stabil, langsiktig energileverandør innenfor det som i dag er felles regler i Europa. Jeg ser ikke det i horisonten, og derfor er jeg ikke spesielt redd for det.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-11-19:
Jeg skal bruke mindre enn det! Jeg vil si til Slagsvold Vedum at det gjør vi her dag. Vi diskuterer Norges rolle – utenrikspolitikk, innenrikspolitikk. Det er derfor ikke slik at vi må ha den diskusjonen i forhold til det valget vi tok. Det mener jeg vi må ha ambisjoner om. Min gode venn og representant for et regjeringsparti Heikki Holmås sa at det ville vært fint å komme tidligere inn, slik at vi kunne diskutere med de andre og være med og påvirke. Det er jeg helt enig i. Men som utenriksminister vil jeg si at selv om vi blir aldri så gode til å være tidlig ute – få tak i forslagene, bruke mulighetene som EØS-avtalen gir, ha eksperter i utvalgene, være opplyst i Stortinget, få inn norske eksperter – må vi aldri skape den illusjonen at alle disse forslagene er vi ikke med på å bestemme. Det er en fundamental forskjell på de som er med i en prosess og bestemmer, som forbereder beslutninger som en statsråd skal ta til beslutning, og dem som ikke er med på utformingen og beslutningen. Jeg sier ikke dette som et innlegg for det ene eller det andre, men som en faktisk beskrivelse. Og når Europautvalget tar sine beslutninger, er det, som vi vet, på bakgrunn av en ordentlig redegjørelse for de beslutningene vi skal ta, men det er beslutninger i ettertid. Det er den modellen det er lagt opp til. Så skal jeg være den første til å si at vi skal bruke alle muligheter vi har – de er ikke helt uendelige, men det er noen – til å være med så parallelt som vi bare kan. Debatten om datalagringsdirektivet er et slikt eksempel. Den debatten har gått i de andre landene, og den kommer i Norge nå. Så kan man si at vi burde hatt den debatten parallelt i vårt land. Jeg tenker på søsterpartier til representanten Tenden, som har vært med på å vedta dette direktivet. Jeg er ikke sikker på at de alle fortjener karakteristikken at de «ofrer personvernet». Jeg tror at de har tatt vanskelige avgjørelser. Noen har blitt prøvet i domstolene i EU-landene. Men vi må ha med oss at karakteren av det samarbeidet vi har med EU, som er EØS-avtalen, og som det er et bredt flertall for i denne salen, og som alle regjeringer siden 1994 har styrt på grunnlag av, er en avtale der vi ikke er med på den prosessen. Og så må Det norske storting og det norske folk avgjøre om fordelene ved det er større enn ulempene ved å være med. Dette er altså en rent faktisk opplysning og ikke et innlegg for noe spesielt syn. Og om det tolkes som det, er jeg helt bekvem med det også.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-11-19:
Siden denne saken nå er kommet til Stortinget, ønsker jeg bare på vegne av Regjeringen å gi uttrykk for tilfredsstillelse over at denne avtalen er på plass. Jeg ønsker å anerkjenne Den tyske skole, betydningen av denne skolens virke for norsk-tyske forbindelser. Jeg tror at den endringen som nå skjer med skolens status, også kommer til å føre til at flere norske elever kommer til å gå på den skolen og få tilgang på den rike språk- og kulturkretsen som Tyskland representerer. Jeg er enig i alt det Sverre Myrli sa i sitt innlegg. Jeg vil særlig understreke betydningen av at vi i Norge fra myndighetenes side, fra det politiske Norges side og fra det sivile samfunnets side er opptatt av stillingen for tysk språk, fordi vi lever i en tid hvor det er engelsk i alle kanaler, men hvor de sentrale europeiske språkene som tysk og fransk og andre er viktige for oss. Da har jeg tro på at Den tyske skole ikke bare sender et signal om kultur, politisk samarbeid og samarbeid mellom sivile samfunn, men også er med på å holde et viktig språk i vår kulturkrets i hevd.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2009-11-19:
Det var interessant å registrere utenriksministeren i starten når det gjaldt datalagringsdirektivet. Jeg er litt usikker på om det var aggresjon eller engasjement. Jeg er veldig opptatt av at det faktisk er nyanser her. Men jeg synes ikke akkurat at utenriksministeren legger opp til at nyansene er det viktige. Jeg mener også, og har lyst til å utfordre utenriksministeren på det, at selv i dag blir data lagret. Politiet har store muligheter til å drive kriminalitetsbekjempelse selv uten innføring av datalagringsdirektivet. Det må vel utenriksministeren være enig i. Eller synes utenriksministeren at man må ha en sånn type datalagringsdirektiv for å kunne drive kriminalitetsbekjempelse? Så har jeg lyst til å utfordre utenriksministeren på Posten Norge, fordi Mejdell i Posten Norge har sagt at man ønsker å ha full konkurranse også på posttjenester under 50 gram. Jeg opplever at utenriksministeren og Regjeringen er veldig tydelig på at de ønsker å utsette dette, mens de som skal drive med det, ønsker å få satt det i gang umiddelbart, slik at de kan konkurrere og være forberedt når EU åpner for fullt, i 2010, eller 2013, når dette er ferdig. Jeg vil gjerne ha en kommentar fra utenriksministeren på det.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2009-11-19:
Det er bra.
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2009-11-19:
Vi er en del av Europa, geografisk, kulturelt og økonomisk, men også politisk, i betydningen politiske tradisjoner, i måten vi diskuterer og agerer på politisk. Som EU-tilhenger skulle jeg ønske at vi var medlem av EU. Per i dag er det EØS-avtalen som gir rammene for vårt forhold – som stat – til EU. Det gir gode rammer for den økonomiske samhandlingen med EU. Men det er store svakheter ved vårt forhold til EU, ved at det er begrenset til det økonomiske samarbeidet. Der er en annen dimensjon som blir stadig viktigere nå, særlig når Lisboa-traktaten nå blir rullet ut i EU-samarbeidet, nemlig den politiske dimensjonen – dimensjonen politisk samarbeid, hvor representanter både i Europaparlamentet og i de nasjonale parlamentene får større innflytelse. Dette forandrer også rammebetingelsene for vår – skal vi si – nasjons forhold til Europa. Det blir mye viktigere at vi som norske politikere forholder oss til europeisk politikk og til våre europeiske kolleger. Utenriksministeren pekte i sin redegjørelse på behovet for kapasitetsbygging når det gjelder kunnskap om og kjennskap til politiske prosesser i Europa. Det gjelder også for oss som politikere. Jeg tror at vi i stadig større grad må følge og delta i den politiske debatten i Europa, ikke som spesielt utenrikspolitisk interesserte mennesker, ikke ut fra vårt forhold til EU, om vi er for eller mot EU som sådan – for EU er der enten vi vil eller ikke – men ut fra at EU er den største og sterkeste politiske og økonomiske kraften i vårt nærområde, som vi er helt avhengig av. Vi må som fagpolitikere, som partipolitikere og som nasjonale stemmer følge den europeiske debatten. Vi vet f.eks. at EUs fiskeripolitikk nå er i støpeskjeen. EU-kommisjonen kom med sin grønnbok i april i år. Det er store endringer på gang i den europeiske fiskeripolitikken. Det er i vår interesse at vi deltar i de debattene som nå foregår i Europa rundt disse spørsmålene. Derfor er det mitt håp når komiteene i Stortinget nå legger sine planer for utenlandsreiser, at det tas høyde for behovet for å delta – at vi som komitépolitikere har kontakt med våre europeiske kolleger når vi er ute og reiser, at vi har kontakt med våre respektive komiteer i EU-parlamentet og i de nasjonale parlamentene rundt i Europa, også på partipolitisk nivå. Det er mitt ønske at vi i mye større grad har kontakt med våre søsterpartier, slik vi i Arbeiderpartiet, med stort hell, har – vi har et tett og godt samarbeid med Det europeiske sosialistpartis gruppe i Europaparlamentet. Jeg tror dette er et eksempel til etterfølgelse også for andre, for å kunne ivareta våre nasjonale interesser når det gjelder Europa.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-11-19:
Det har, som utenriksministeren helt riktig påpekte, vært mye skråsikkerhet i debatten om datalagringsdirektivet, både i form av paralleller til Sovjets overvåkningsregime – som vel må sies å være en overdrivelse – og i form av mer emosjonelt ladet forsvar for direktivet, der hensynet til det ene barnet som kanskje kan reddes fra overgrep, rettferdiggjør en lagring av alle innbyggeres data- og teletrafikk. Min motstand mot datalagringsdirektivet er ikke fundert i skråsikkerhet – den er tvert imot fundert i sunn tvil. Jeg kan ikke med sikkerhet vite om all den informasjonen som pålegges lagret, står i fare for å bli misbrukt eller ikke. Men signalene fra både Personvernkommisjonen og Datatilsynet tilsier at vi ikke bør ta den sjansen. Advokat Eva Jarbekk har skrevet følgende i en tekst som er tilgjengelig på Datatilsynets nettsider: «Det er også ofte slik at det nesten er en naturlov i det at informasjon som eksisterer, vil bli brukt. Når opplysningen først er lagret er det mange som vil ha innsyn og intensjonen bak er alltid god. Ofte blir opplysninger derfor brukt i en helt annen sammenheng enn hva man opprinnelig tenkte seg. Man trenger ikke et totalitært regime for at dette skal skje. Derfor må man tørre å se på direktivets konsekvenser i en større sammenheng enn hva direktivet selv oppsetter.» Jeg kan heller ikke vite med sikkerhet om direktivet kan bidra til å bekjempe alvorlig kriminalitet og terror, men jeg vet med sikkerhet at de aller fleste – og i hvert fall de aller fleste organiserte kriminelle – er fullt ut i stand til å opprette såkalte proxyer, som gjør datatrafikken deres nærmest umulig å spore. Dermed er det vi som ikke har noe å frykte, som ender opp med å kartlegges mest. En klok amerikaner sa en gang at frihetens pris er evig årvåkenhet. Jeg tolker ikke denne årvåkenheten dit hen at vi bør lagre og kartlegge vår kommunikasjon så vidt som mulig for å være på den sikre siden. Tvert imot tror jeg noe av Thomas Jeffersons viktigste budskap var at grunnleggende friheter aldri må byttes bort mot en følelse av sikkerhet. Å sitere amerikanske presidentkjemper lyder kanskje noe svulstig – det er jeg for så vidt enig i – men det er kanskje en svulstighet vi kunne trengt mer av når vi egentlig, i hele Vesten, ser etter raske løsninger og «quick fix» på grunnleggende og svært komplekse utfordringer som terrorisme og alvorlig kriminalitet representerer. Nå ligger ballen både hos Arbeiderpartiet og Høyre, og ingen av partiene har bestemt seg. Det betyr at saken ikke er avgjort. Jeg har gode forhåpninger om at Norge vil bruke reservasjonsretten mot EUs datalagringsdirektiv. Høyre har endog programfestet at de ikke vil vedta endringer i lovverket som ytterligere krenker personvernet. Dermed mener jeg at svaret på de 14 spørsmålene som Høyre har gitt Regjeringen, gir seg selv.
Tor Bremer (Arbeiderpartiet), 2009-11-19:
Det undrar meg at ei av dei viktigaste sakene for Noreg, EU sin regionalpolitikk etter 2013, har vore relativt lite i fokus – ikkje berre i denne salen, men òg utanfor denne salen. Eg snakkar om Green Paper on Territorial Cohesion, grønboka om territoriell samhøyrsle i Europa. Ho handlar kort og godt om at uavhengig av kvar ein bur i Europa, skal ein ha tilgang til dei velferdsgodene og dei moglegheitene som framtidas Europa kan by oss. Det handlar slik sett om fokusering på moglegheiter og utfordringar for alle områda utanfor storbyane og utanfor dei sterkaste vekstsentra. Til denne gruppa høyrer så definitivt Noreg. Dette kan seiast å vera ei aldri så lita korrigering av Lisboa-strategien, som på mange måtar er ein konkurranse- og kunnskapsstrategi tilpassa storbyane i Noreg. Men her har ein ei fokusering på alle dei områda utanfor storbyane. Det er ei viktig sak for Noreg. Det handlar om å få på plass skreddarsydde verkemiddel tilpassa norske utfordingar. Me snakkar om saker som differensiert arbeidsgjevaravgift, me snakkar om regelverket for bedriftsstøtte og for næringslivet. Det handlar om norsk næringspolitikk, og det handlar om norsk distriktspolitikk. Denne saka vil vera styrande for den politiske handlefridomen me skal ha etter 2013. Det er avgjerande viktig at me no, som Sverre Myrli har understreka, brukar tida framover i denne beslutningsprosessen til å påverka sluttresultatet. Den norske debatten har dessverre ofte vore prega av å vera ein debatt om me skal diskutera viktige EU-spørsmål utan å gå aktivt inn i problemstillingane.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2009-11-19:
Jeg har fulgt debatten fra kontoret. Jeg syns at det er en veldig interessant utvikling av den tonen som har vært i debatten. Det har bølget litt fram og tilbake i enkeltsaker, men debatten har vist veldig tydelig at utenriksministeren ønsker, som han sa i redegjørelsen for to dager siden, å ta initiativ og grep fra Regjeringens side for å involvere Stortinget på en sterkere måte enn tidligere. Det er veldig positivt. Den andre tingen som debatten har vist, er at det fra alle partier er et klart ønske om å løfte europadebatten og diskusjonen om de tingene som skjer i Europa, i EU-parlamentet og i EUs organer, inn i Stortinget på et tidligere tidspunkt – ikke bare knyttet opp mot de tingene som følger av Lisboa-traktaten, men også for å få de konkrete sakene på dagsordenen på et tidligere tidspunkt i Stortinget og i offentligheten. Jeg tror dette er en erkjennelse av at en sånn sak som datalagringsdirektivet hadde fortjent en mye bredere plass i offentligheten på et mye tidligere tidspunkt enn det som det har fått, som Snorre Serigstad Valen tok opp i sitt innlegg, fordi man kunne gått inn i debatten og fått fram argumenter som det hadde vært viktig at norske myndigheter og norsk offentlighet hadde tatt del i, på et mye, mye tidligere tidspunkt enn det vi har gjort. Når det f.eks. gjelder diskusjonen som nå går om 2020-målene, som EU har direktiver om, og som har vært behandlet tidligere i år, tror jeg vi hadde hatt mye større interesse av å diskutere Norges posisjon for å kunne være offensiv overfor dem, på et mye, mye tidligere tidspunkt, enn å komme inn i ettertid og bare skal adoptere de direktivene – si ja eller nei. Til nå har vi vel strengt tatt bare sagt ja. Her ble det tatt gode initiativer fra Høyre i forrige periode, som ble diskutert og fulgt opp fra Regjeringens side. Vi endte opp med å endre forretningsordenen for å gi komiteene større mulighet til å gå inn. Jeg tror at Presidentskapet må se på, som Svein Roald Hansen også sa, hvordan vi i Stortinget, i gruppene, kan knytte båndene tettere til våre partigrupper i Europaparlamentet for å være på den banen på et tidligere tidspunkt, og hvordan vi kan sørge for å lage konkrete prosedyrer i Stortinget som sikrer at vi får tatt debattene når grønnbøkene og hvitbøkene kommer, når debattene tas i EU. For da kan vi være sammen med våre søsterpartier og få tatt debatten samtidig med dem, og kanskje komme med nye innspill, lære og få gode innspill tilbake.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2009-11-19:
Det gjør det. Nå brukte vel også utenriksministeren alle sine tre minutter. Det ser her ut som om jeg bare har fått et halvt minutt – det er kanskje litt knapt? Til min gode venn utenriksministeren skal jeg selvfølgelig ikke si noe som helst, for jeg skal si noe til presidenten. Når det gjelder innlegget fra utenriksministeren, vil jeg si at det selvfølgelig er helt riktig at folket, som kjent, har veid spørsmålet og funnet ut at fordelen ved å stå utenfor er stor. Og jeg er helt sikker på at også utenriksministeren synes det ville vært veldig all right om de tingene som ble diskutert av EU-delegasjonen, vår delegasjon i Brussel, i større grad også fattet oppmerksomheten i Norge. Jeg tror at før man får en ordenlig debatt mellom høyresiden og venstresiden om de konkrete politiske sakene også i Stortinget, vil dette være mye vanskeligere, for da blir det noe fjernt, da er det noe som skjer der nede, og vi har interesse av at dette er politiske saker som brynes mot hverandre. Uansett hvor mye Regjeringen ønsker å være – skal vi si – aktiv i prosessen på et tidlig tidspunkt, vil det alltid være slik at Regjeringens dagsorden blir preget av de sakene som diskuteres i landet. Hvis vi hadde klart å få inn i behandlingen hvitbøker og grønnbøker, få det inn i det ordinære komitéarbeidet i mye større grad, som vi ser at de gjør i Danmark, som vi ser at de gjør i Sverige, kunne det i hvert fall være en mulighet for at dette også i større grad hadde preget debatten. Det er klart at da EU diskuterte sitt fornybardirektiv, kunne Norge, og Regjeringen, tatt initiativ og sagt at dette er det vi står for i forhold til fornybardirektivet, dette er det vi vil gjøre. Isteden kommer vi nå i ettertid og diskuterer hvordan vi skal implementere EUs fornybardirektiv i Norge. Det å sørge for å få i gang disse prosessene, slik at vi kan være parallelle, slik at vi kan drive et parallelløp og være offensive når det gjelder de sakene der vi vet at EU-landene er mer offensive enn oss, være mer kritiske på et tidlig tidspunkt der vi mener at EU-landene tar skritt i feil retning, tror jeg er vesentlig. Så er det helt åpenbart at vi ikke sitter i rådet, og når vi ikke sitter i rådet, vil vi heller ikke ha stemmerett i rådet. Men vi skal være ærlige nok til å innrømme at vi fra nei-siden ofte sier at vi har et enormt handlingsrom utenfor EU, og så sier kanskje de fra ja-siden at vi har utrolig stor innflytelse innenfor EU. Sannheten ligger vel et eller annet sted midt imellom, og jeg tror den ligger nærmere der jeg står enn der utenriksministeren står. Men det er straight; der behøver vi ikke være helt enige. Men vi får alle gjøre vårt for at norske interesser ivaretas, og for at den norske politiske debatten tar opp i seg de tingene som også diskuteres og får innflytelse på og betydning for utforming av norsk lovverk og regelverk.
Trine Skei Grande (Venstre), 2009-10-13:
På vegne av representanten Abid Q. Raja og meg sjøl vil jeg gjerne fremme et forslag om omorganisering og fristilling av Innovasjon Norge.
Abid Raja (Venstre), 2009-10-13:
På vegne av representanten Trine Skei Grande og meg selv har jeg gleden av å fremme et representantforslag om forsterket innsats mot frafall i skolen.
Abid Raja (Venstre), 2009-10-13:
Etter fire år med sultefôring av universiteter og høyskoler har Regjeringen ikke oppdaget alvoret. Den rød-grønne regjeringen innførte hvileskjæret i forrige periode, men gjør altfor lite for å rette opp effekten av dette. Konsekvensene er fortsatt magre tider for denne sektoren. Kunnskapsmilliarden som universitets- og høyskolesektoren har etterspurt, er nå redusert til knappe 50 mill. kr i økte basisbevilgninger og 5 milliarder kr til Forskningsfondet. Dette er for svakt. Venstre vil øke Forskningsfondet til 150 milliarder kr i 2010. Vi vil også fullfinansiere studieplasser og øke basisbevilgningene utover Regjeringens forslag. Så vil jeg gjerne si noe om at vi helst skulle sett at vi hadde større satsing både på utdanning, forskning, innovasjon og tilrettelegging for mange nye små og grønne kunnskapsbedrifter og ikke minst målrettet satsing for et varmere velferdssamfunn hvor fattigdomsbekjempelse blant barn hadde hovedprioritet. Som siste taler i denne debatten vil jeg aller sist få legge til på vegne av meg selv og Venstre – og som gjerne kanskje også reflekterer meningene i denne salen: Jeg håper at Regjeringen følger opp statsministerens ord fra i går om at Regjeringen vil være lydhør overfor gode innspill og ideer fra Stortinget. Jeg håper ikke minst det også vil gjelde for budsjettbehandlingen. Det har dessverre ikke vært tilfellet de siste fire årene; knapt en krone er blitt endret i budsjettbehandlingene vi har hatt i Stortinget. Det har vært til frustrasjon ikke bare for de mange som har møtt i Stortingets åpne budsjetthøringer, eller for oss som har vært i opposisjon, men også langt inne i regjeringspartienes egne rekker. Så håper jeg at spesielt i år når Stortinget har så mange nye representanter, er Regjeringen ekstra lydhør for de innspillene som kommer. Helt til slutt vil jeg si at fremdeles bør ordene ha betydning og gyldighet og ikke minst gjenklang i vår ryggmarg, de ordene som ble ytret av mitt partis grunnlegger, Johan Sverdrup, fra nasjonalforsamlingens talerstol i 1884: «All makt i denne sal.»
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-10-13:
President! Jeg glemte noen proposisjoner.(Munterhet i salen) (Munterhet i salen)
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-10-13:
Beklager, men det lå igjen tre kgl. proposisjoner, og det er jo i dag viktig å få lagt fram dem. Det dreier seg om ikke mindre enn statsbudsjettet.(Stor munterhet i salen) (Stor munterhet i salen)