trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-06-14:
Greit. Da vil jeg få lov til også å korrigere statsrådens forståelse av de vedtak som Stortinget har fattet. Det virker av og til som statsråder tror at det er uttalelser vi snakker om; vi snakker om stortingsvedtak. Punkt I lød slik: «Stortinget ber Regjeringen snarest treffe tiltak for omgjøring av vilkårene i de tildelte utslippstillatelser for gasskraftverk. …» Det ble vedtatt med stemmene til Arbeiderpartiet og Høyre. Så la man inn en reserve. Dersom det skulle vise seg at man ikke kunne gjøre disse omgjøringsvedtakene innenfor rammen av forurensningsloven, ble det fattet et vedtak, som Fremskrittspartiet også stemte for, sammen med Høyre og Arbeiderpartiet, som lyder slik: «Stortinget ber Regjeringen snarest, og senest innen 1. juni 2000, komme tilbake med forslag til endring av forurensningsloven dersom det viser seg nødvendig for å gjennomføre innstillingens forslag til vedtak romertall I og II.» Vi forutsatte selvsagt at denne 100 pst. avklaring skulle skje før den 1. juni, og dersom den avklaringen var slik at det hersket tvil, skulle man fremme forslag om endring av forurensningsloven. Nå er vi i den situasjon at vi er godt ute i juni, og Regjeringen har i brev til komiteen sagt at man ikke kan ta stilling til om det kan skje omgjøringsvedtak innenfor rammen av forurensningsloven før det er en konkret saksbehandling. Hvorfor i all verden har da ikke Regjeringen gjort det som er nødvendig for å få satt i gang denne saksbehandlingen for å få det avklart, slik at man kan overholde Stortingets vedtak, som regjeringspartiet selv har fattet? Det er et tilleggsspørsmål til regjeringsbenken. Jeg må også slutte meg til det Kjell Magne Bondevik sa, at det begynner å bli relativt oppsiktsvekkende og pinlig både for nasjonalforsamlingen og for Regjeringen at Regjeringen har en så lemfeldig holdning når det gjelder overholdelse av stortingsvedtak – og jeg må få tilføye: særlig stortingsvedtak som medførte et regjeringsskifte, og hvor nåværende regjeringsparti aktivt førte en saksfremstilling her i Stortinget som den altså nå har revet teppet under. Men det må i hvert fall avklares: Hva er Regjeringens holdning? Kan man gjøre disse endringene innenfor rammen av forurensningsloven, eller er det slik som det står i brevet, at man ikke kan det før det er blitt konkret saksbehandling?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-06-14:
Jeg forstår at både departementet og komiteen er litt bekymret over Norges renommé i utlandet, at vi setter i gang en prosedyre, i denne sammenheng for å kjøpe nye jagerfly, og så plutselig sier vi nei. Disse tingene er nevnt i flere innlegg tidligere. Men jeg vil gjerne ta med en tilleggsting som jeg tror gjør det enda mer dramatisk, og det er at begrunnelsen fra dette landet oppe i nord for å stoppe kjøpet av jagerfly, er den vanskelige økonomiske situasjonen i landet. En enstemmig komite sier jo at det er ingen andre grunner enn økonomiske forhold. Og de som hører dette nede i Europa – i Frankrike, Tyskland, England, Belgia og Nederland – hva skal de tro? De vet jo at det landet der oppe i nord svømmer i penger, at man har 250 milliarder kr i aksjer i Coca Cola og i Philip Morris og i andre verdensomspennende selskaper, langt bedre reserver enn andre land som også har «pay as you go»-folketrygdsystem. Og så leser de kanskje litt mer, og så får de vite at den norske finansministeren er bekymret for innenriksøkonomien, at det blir press i økonomien, og at man må unngå rentestigning – det er jo nettopp det man har fått fordi man ikke har lyttet til Fremskrittspartiets forslag om skattelettelser istedenfor bruttolønnsøkninger, og avgiftslettelser for å få inflasjonen ned. De må jo vri hodene sine og tenke: Hva i all verden er det for noe rart der oppe i det landet, som har utenriksøkonomisk handlefrihet, ekstraordinære uventede og udisponerte og ubudsjetterte milliarder triller inn? Og så er en redd for innenriksøkonomien! Derfor kjøper en ikke fly fra utlandet, som ikke har noen direkte virkning på norsk økonomi hvis man ikke selv ber om gjenkjøpsavtaler og får det. Så hvis de kanskje har det inntrykk at landet er et roteland, som avbryter kjøp av jagerfly, som alle sier man trenger, fordi en har dårlig økonomi og skylder på innenriksøkonomien – ja, da må de jo stille seg spørsmålet: Er det – nå var jeg litt i fare for å bruke uttrykk som presidenten kanskje ikke liker – noe fullstendig galt med tankegangen hos de menneskene der? De har jo nettopp muligheten til å forsere kjøp av jagerfly, til å være sikker på at de skaffer seg det nødvendige forsvarsmateriellet, for det har ikke noen betydning for innenriksøkonomien. Det må jo være bedre å ha moderne våpen og at man har bra med utstyr for de soldatene som man dog har, og som er utkommandert gjennom en vernepliktsordning. I tillegg(presidenten klubber) (presidenten klubber) Nå var visst tiden omme.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-06-14:
Jeg ble litt ivrig i sted og glemte klokken, så jeg vil gjerne fullføre mitt innlegg. Som man sikkert skjønte, synes jeg det er meningsløst at Norge, med den meget gode økonomiske situasjon, utsetter avgjørelsen og fremdriften når det gjelder kjøp av jagerfly. Det er imidlertid en grunn til. Så vidt jeg har skjønt, er også Regjeringen opptatt av at man må finne noe annet å leve av etter at eventuelle olje- og gassinntekter tar slutt, og høyteknologi skal være et av områdene. Jeg vil ikke gå inn på valg av leverandør av kampfly – konkurransen får vise hva som er det beste – men jeg vil påpeke at i Dagens Næringsliv i dag på side 4 er det en omfattende artikkel av Karl Glad, som påpeker at en av konkurrentene, Eurofighter, har tilbudt norsk industri et partnerskap som vil kunne bety langsiktige oppdrag og teknologioverføringer til norske bedrifter fra dette europeiske konsortiet. I tillegg til anskaffelse av jagerfly til vårt forsvar kan det også ha en langsiktig industripolitisk, teknologisk betydning. Det er noe ganske annet enn det tradisjonelle gjenkjøpet, dette har å gjøre med å utvikle kunnskaper og langsiktige muligheter på et tidspunkt hvor det ville være ønskelig og nødvendig for Norge. Det er også kommet tilbud fra denne leverandøren i hvert fall om å fatte avgjørelser snart, utsette leveranser og betaling, men kunne nyte godt av dette teknologiske partnerskapet og samarbeidet. Dette er en tilleggsfaktor som gjør at det er usedvanlig uklokt også i en næringsmessig sammenheng å utsette avgjørelsen når det gjelder kjøp av jagerfly. Så den unnskyldning som flertallet benytter er fullstendig håpløs, for den holder ikke vann. Vi har god økonomi i Norge, vi har særlig god utenriksøkonomi, og det må være bedre å gå til anskaffelse når økonomien er glimrende, enn eventuelt senere når den er mindre god. Og når man i tillegg kanskje kan bidra til et bedre grunnlag for å skape arbeidsplasser som vi skal være avhengig av i fremtiden, blir det dobbelt uklokt det stortingsflertallet i kveld eller i natt er i ferd med å gjøre.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-06-14:
For å besvare Gunnar Halvorsens spørsmål – jeg vil prøve i hvert fall: Når det gjelder investeringer som har innvirkning på norsk innenriksøkonomi, prioriterer vi i våre årlige budsjetter, og vi har funnet rom for en forsvarlig forsvarsramme og sykehusutstyr. I tillegg sier vi i Fremskrittspartiet at når det gjelder investeringer som kjøp fra utlandet, har vi god råd, når vi vet at det ikke har innenriksøkonomisk innvirkning. Derfor vil vi kjøpe både fly og alt det utstyr til sykehusene som vi trenger, for det er ingen grunn til at vi ikke skal gjøre det. Når det gjelder gjenkjøp, støtter vi normalt det. Men i den nåværende situasjon er grunnen til at vi ikke gjør det at stortingsflertallet sier at vi må utsette kjøp av jagerfly og andre ting fordi det gjennom gjenkjøp får innvirkning på innenriksøkonomien. Og det er da vi sier: Det er bedre å få flyene uten gjenkjøp enn at vi ikke får dem i det hele tatt.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-06-14:
På vegne av Arbeiderpartiet vil jeg vise til debatten i forbindelse med behandlingen av Innst. S. nr. 122 for 1999-2000 og St. meld. nr. 29 for 1998-99 om energipolitikken, der et bredt flertall gikk inn for bygging av gasskraftverk og at de utslippsvilkårene som var fastsatt for gasskraftverk, skulle endres. Grunnen til det var at vilkårene som Naturkraft var blitt pålagt gjennom utslippstillatelsene, var så omfattende at forvaltningen i realiteten satte en foreløpig stopper for at det ble bygd gasskraftverk i Norge. Flertallet pekte på at effekten av vilkårene i de tildelte utslippstillatelsene faktisk ville gi økt forurensning. Det er ikke min hensikt å legge opp til noen debatt i forbindelse med dette Dokument nr. 8-forslaget, men jeg vil allikevel minne om at flertallet mente at bygging av gasskraftverk vil gi betydelige miljøgevinster og vil redusere de samlede globale klimagassutslippene. Jeg vil samtidig minne om SINTEFs høringsuttalelser til komiteen, der de sier: «Nei til gasskraftverk fører paradoksalt til økte CO2-utslipp.» Også Statens forurensningstilsyn la fram materiale i høringen med komiteen som bekrefter at utslippene av CO2 vil bli lavere dersom det bygges gasskraftverk i Norge, enn om det ikke bygges gasskraftverk. Jeg viser også til at NVE i forbindelse med konsesjonsbehandlingen av Naturkrafts søknad fastslo at de totale CO2-utslippene i Norden ville gå ned ved utbygging av gasskraftverk. Her har altså tre ulike institusjoner, SINTEF, NVE og SFT, kommet til samme konklusjon uavhengig av hverandre. Jeg mener derfor at vi har et godt beslutningsgrunnlag og tror ikke at konklusjonene ville blitt annerledes med enda flere utredninger.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-06-14:
Dagens sak går jo rett inn i kjernen av gasskraftverkdebatten. Arbeiderpartiets og Høyres kronargument var at bygging av forurensende gasskraftverk i Norge ville føre til reduksjon av mer forurensende kraftproduksjon i andre land. Da er det høyst oppsiktsvekkende at dette flertallet ikke vil være med på en uavhengig undersøkelse av reduksjonen av CO2-utslipp ved bygging av gasskraftverk i Norge. Er flertallet redd for resultatet? Eller hva er det man frykter? Så til en enda mer alvorlig side av gasskraftsaken, som vi riktignok skal komme tilbake til i forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 33, men som det er god grunn til å gå inn på nå. Stortingsflertallet av Høyre og Arbeiderpartiet vedtok følgende 9. mars i år: «Stortinget ber Regjeringen snarest, og senest innen 1. juni 2000, komme tilbake med forslag til endring av forurensningsloven dersom det viser seg nødvendig for å gjennomføre innstillingens forslag til vedtak romertall I og II.» – Altså bygging av gasskraftverk. Så prøvde Regjeringen å følge dette opp i St.meld. nr. 33, med en ytterst tynn begrunnelse, men med følgende konklusjon: «Gjennomføring av Stortingets vedtak om omgjøring av Naturkrafts utslippstillatelser for gasskraftverkene på Kollsnes og Kårstø nødvendiggjør ikke lovendring i forurensningsloven.» Men så sier Miljøverndepartementet noe annet i brev til komiteen av 6. juni: «Vurderingen av om vilkårene for omgjøring etter forurensningslovens bestemmelser er oppfylt skal nå foretas gjennom en ordinær saksbehandlingsprosedyre. Noen avgjørelse i saken kan derfor ikke ventes før utpå høsten.» Dette er høyst oppsiktsvekkende. Det er to forskjellige svar på det samme spørsmålet – altså ikke ryddig, som representanten Sanner sier at statsråden har opptrådt i gasskraftsaken. Regjeringen har egentlig ikke fulgt opp stortingsvedtaket av 9. mars som krevde en avklaring av om loven måtte endres før 1. juni. Nå skriver vi 14. juni. Regjeringen har ikke fulgt opp det vedtaket Arbeiderpartiet og Høyre fattet om at dette skulle avklares før 1. juni. Nå sier den faktisk at det kan den ikke gjøre før utpå høsten. Så dette er verken noen omkamp eller dårlig reprise, som representanten Sanner prøvde å antyde, men et spørsmål om oppfølging av og respekt for et stortingsvedtak, noe som egentlig er en ganske alvorlig sak. Jeg vil derfor be en av statsrådene som nå sitter her i salen, om å komme opp på talerstolen og forklare hvorfor det er gitt to forskjellige svar på det samme spørsmålet. Innser en at dette ikke er en oppfølging av stortingsvedtaket av 9. mars? Og hvor lenge vil Høyre, som for så vidt ærlig nok har sagt at de var for å endre forurensningsloven, sitte og se på at Regjeringen ikke avklarer om det nå er nødvendig? Hvis det ikke kommer noe svar, vil det være høyst avslørende. Jeg er klar over at vi vil komme nærmere tilbake til dette, men jeg syns at en såpass avklaring som det jeg har bedt om nå, bør vi kunne få i kveld.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-06-14:
Jeg takker for at statsråden grep ordet, men dette var med respekt å melde intet svar. Regjeringen har i St.meld. nr. 33 konkludert med at utslippstillatelse for gasskraftverkene på Kollsnes og Kårstø ikke nødvendiggjør lovendring i forurensningsloven. Regjeringen har altså konkludert i stortingsmeldingen. Men så, i et brev noen dager senere, sier den noe annet. Den sier i realiteten at å finne ut om forurensningsloven må endres eller ikke for å bygge disse to gasskraftverkene, ikke kan avgjøres før gjennom ordinær saksbehandlingsprosedyre. Og så står det: «Noen avgjørelse i saken kan derfor ikke ventes før utpå høsten.» Og «før utpå høsten» er noe annet enn «innen 1. juni». Dette blir mer og mer avslørende. Regjeringen har konkludert og etterpå kommet til at nei, vi kan ikke konkludere innen den fristen Arbeiderpartiet og Høyre påla regjeringen. Det kan vi først gjøre når vi behandler den konkrete omgjøringssaken. Jeg må igjen be en av statsrådene om å komme opp og forklare hvordan man kan gi to forskjellige svar. Har Regjeringen nå konkludert med at forurensningsloven ikke trenger endres? Dette var kjernespørsmålet den 9. mars, som i realiteten førte til et regjeringsskifte. Eller har man ikke konkludert med at forurensningsloven må endres? Det må det kunne gå an å gi et svar på. Har man konkludert med at forurensningsloven ikke trenger endres, eller har man ikke konkludert med det? Hvis det ikke kan gis noe svar på dette, er dette en sak som kommer til å forfølge Regjeringen, hvor en høyst inkonsistent og uklar saksbehandling framstår. Det er etter mitt skjønn ganske alvorlig, og opposisjonen vil påse at alvoret i denne saken blir forfulgt. Men går det an å få et svar? Er det konkludert, eller er det ikke konkludert, med at forurensningsloven må endres? Det var kjernepunktet i debatten den 9. mars.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-06-14:
Dette begynner jo å bli mer og mer interessant, og jeg vil si mer og mer alvorlig egentlig også. Én ting er uenighet om sak, men en annen ting er en konsekvent oppfølging av stortingsvedtak. Hvis statsrådene tror de kan slippe unna med å la være å svare på de spørsmålene som er stilt, tar de feil. Saken kommer til å bli forfulgt, og kan bli mer og mer alvorlig. Jeg aksepterer at Høyre har et annet syn enn sentrum og SV på gasskraftverk. Jeg aksepterer også at Høyre var de som først snakket om at man kunne endre forurensningsloven. Men jeg trodde faktisk at dette partiet var mer opptatt av en konsekvent oppfølging av stortingsvedtak. Representanten Sanner var vel den som sa at det var intet slingringsmonn på datoen 1. juni. Det gjenstår at Regjeringen sier noe i St.meld. nr. 33, og statsråden bekreftet det standpunktet nå, nemlig at loven ikke skal endres. Men hun har skrevet under på et brev av 6. juni som sier noe annet, nemlig at hvorvidt forurensningsloven må endres, kan først avklares til høsten. Det er to forskjellige svar. Det gjenstår. Og en slik uklarhet kan vi ikke leve med.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-06-14:
Jeg tror det er viktig å skille mellom uenighet i sak, liten vilje til dialog og synspunkter på inkonsistente svar. Regjeringen har lagt fram en tilleggsmelding til stortingsmeldingen om rikets miljøtilstand, der vi redegjør for prosessen knyttet til oppfølgingen av Stortingets vedtak om omgjøring av utslippstillatelsene til gasskraftverkene. I den stortingsmeldingen konkluderer vi med at vi ikke ser det som nødvendig å endre forurensningsloven. Vi redegjør videre for hvilken prosess vi på denne bakgrunn ser som nødvendig i saken, og på bakgrunn av en rekke spørsmål fra komiteen, svarer jeg ytterligere på hvordan den prosessen er å forstå. Vi har altså redegjort for en prosess knyttet til oppfølgingen av Stortingets vedtak, men selvfølgelig er det slik at vi i den prosessen ikke kan forskuttere den konkrete saksbehandlingen, der Miljøverndepartementet følger de vanlige forvaltningsmessige reglene og retningslinjene. For øvrig vil det være slik at vi kommer tilbake til saken i forbindelse med behandlingen av den nevnte stortingsmelding.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-06-14:
Får jeg gjenta det jeg sa i mitt forrige svar: Arbeiderpartiregjeringen vil ikke endre forurensningsloven for å følge opp Stortingets vedtak, og prosessen med oppfølging av Stortingets vedtak har vi videre redegjort for i tilleggsmeldingen til stortingsmeldingen om rikets miljøtilstand.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-06-14:
Får jeg si til representanten Hagen at det er nettopp en tilbakemelding på oppfølgingen av Stortingets vedtak som Regjeringen gjør i tilleggsmeldingen til stortingsmeldingen om rikets miljøtilstand, der vi gjør den veldig klare vurdering at det ikke er nødvendig å endre forurensningsloven for å følge opp Stortingets vedtak om omgjøring av utslippstillatelsene. Vi har så beskrevet en prosess. Den prosessen har jeg gitt ytterligere svar på, knyttet til spørsmål fra komiteen, bl.a. i brev av 6. juni, som det er vist til fra Hilde Frafjord Johnson. Det svaret står selvsagt ved lag, og står ikke på noen måte i motstrid til Regjeringens syn om at det ikke er nødvendig å endre forurensningsloven. I brevet av 6. juni går jeg nærmere inn på den saksbehandlingsprosessen som er satt i gang. Det er satt i gang en grundig og omfattende saksbehandlingsprosess, og grunnen til at den tar noe tid, er for det første at Naturkraft har begjært en omgjøring av utslippstillatelsene, og at det foreligger ordinære saksbehandlingsregler for hvordan en slik sak skal behandles. Det er den prosessen som Regjeringen har beskrevet i tilleggsmeldingen til Stortinget, og den vil Stortinget få god anledning til å kommentere når den meldingen skal behandles.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-06-14:
Jeg bad om ordet, for jeg så ikke noen reaksjon på statsrådbenken som viste at de ville svare på noen av disse spørsmålene. Jeg har ikke akkurat tenkt å påta meg oppgaven å redegjøre for saken, men jeg er i likhet med Carl I. Hagen veldig interessert i å få svar på dette spørsmålet. Jeg skal heller ikke forsøke å oppsummere debatten i detalj, men jeg har en to-tre ting jeg synes jeg må peke på. Vi har gass, millioner av kubikkmeter, milliarder av kubikkmeter gass. Hva skal vi gjøre med den gassen? Skal vi brenne den ut i havet, eller skal vi ta den til land? Hvis vi skal ta den til land, hva skal vi så gjøre med den? Skal vi sende den i rørledning nedover til Europa og importere strøm? Gassen må jo brennes. Den må brennes hvis man skal få strøm av den. Spørsmålet er: Hvor skal den brennes? Skal den brennes nede i Europa, eller skal vi brenne den her i Norge? Forurensningen blir akkurat den samme, om vi så brenner den i Kina. Gassen må brennes. Det er det som er det springende punkt. Etter min fattige oppfatning – jeg er ikke noen økonom, men jeg kan regne pluss og minus – er det faktisk lønnsomt for det norske samfunnet å brenne gassen i Norge og så eksportere strømmen. Jeg kan ikke få det til å bli noe annet, bedre regnestykke. Vi skaper arbeidsplasser samtidig som vi brenner gassen. Forurensningen sender vi fra oss med sørvesten og nordover. Men hvis vi brenner gassen i Europa, må vi ta imot forurensningen. Så jeg synes det er nødvendig å foreta de lovendringer og fatte de vedtakene som må til for å utnytte denne gassen til beste for oss selv, til beste for samfunnet, i stedet for forurensende kullkraftverk nedover i Europa. Jeg var en tur nede i Polen i fjor høst. Jeg var på reise til en av de byene som brenner kull. Jeg må ærlig talt si at det ikke var noen behagelig opplevelse å komme på hotellrommet. Det luktet kull, akkurat som jeg opplevde det da jeg var unge og vi fyrte med kull hjemme. Det må være forferdelig for folk å bo i slike områder. Jeg tror de hadde satt veldig pris på å få lite forurensende gasskraft fra Norge. Jeg tror mange ville være glade for det.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-06-14:
Jeg fremmet dette forslaget på lik linje med tidligere forslag jeg fremmet og som ble vedlagt protokollen, og som resulterte i at Miljøverndepartementet satte i gang gentesting av det som vi alle trodde var hybrider. Resultatet viste at fire valper var hybrider, altså blanding av hund og ulv. De fire ulvungene ble besluttet avlivet, og det ble satt i gang en storstilt aksjon for å få gjort jobben. Så langt er det bare en av de ulvungene som er avlivet. Jeg lurer på hva de andre tre setter i gang med når våren nå har kommet og yrheten brer om seg. Ja, jeg lurer på om de fortsetter å lage flere hybrider. Tidligere var dette et problem. Spørsmålet som melder seg overfor miljøvernministeren, er: Er det ikke lenger et problem at vi har hybrider i den norske fauna? Forslaget mitt var et forsøk på å få en avklaring av de påstandene som har versert i lang tid om utsetting av ulv her i landet. Det er litt merkverdig at rundt 1994 fantes det ikke ulv i Norge. Da var hele den skandinaviske ulvestammen på den andre siden av grensen, mens vi nå opplever at 70 pst. av den skandinaviske ulvestammen er i Norge. Hva er det som har skjedd? Det står for meg – og for forvalterne – som et ubesvart spørsmål. Ved å teste disse ulvefamiliene, som det bare skal være noen få av ifølge forskerne i Direktoratet for naturforvaltning, ville en fått en avklaring. Hva er det myndighetene er redd for når de ikke vil gå inn for en slik testing? Det lurer jeg på, og jeg er ikke alene om å lure på det. Hva er problemet? Kan man ha tillit til forvaltningen når de ikke er i stand til å avlive fire ulvunger etter at millioner på millioner av kroner er brukt på jakt? På fredag skal vi vedta å bruke ytterligere 2 mill. kr til jakt på skadedyr. Hva slags tillit kan det norske folk ha til Miljøverndepartementet og forvaltningsorganene? Hva slags tillit kan vi ha til tellingene det opereres med, når ulvestammen og -mengden i Norge eksploderer i løpet av noen få år? Så sies det at man skal avlive dyr som gjør skade, og at de ikke er utenfor kjerneområdene. Ja, det er kun innenfor kjerneområdene ulven skal være. Men hvem skal fortelle ulven dette? Han begriper jo ingen ting av vedtakene som blir fattet i Stortinget eller departementet. Han drar jo dit det er mat. Han går løs på den sauen han måtte finne, han går løs på den kua han måtte finne, han går løs på den kalven han måtte finne, han går løs på elg – han går løs på det som er av vilt. Vi er ikke i stand til å avlive fire ulvunger. Hvordan i herrens navn skal vi forvente at man skal kunne kontrollere hundrevis av ulv som beveger seg utenfor kjerneområdene? Jeg har også et spørsmål til statsråden: Hvordan går det med jakten? – Kan jeg få svar på det spørsmålet før vi avslutter denne debatten?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-06-14:
President, jeg vil stemme imot.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2000-06-14:
For andre gang i løpet av et år har energi- og miljøkomiteen hatt til behandling et spørsmål om gentesting av ulv i Norge. Representanten Bastesen fremmet et Dokument nr. 8-forslag allerede høsten 1998, som ble behandlet i Stortinget vinteren 1999. I forbindelse med behandlingen av det forslaget redegjorde Miljøverndepartementet for de tiltakene som var satt i gang for å gjennomføre og utvikle metoder og analyser for gentesting av ulv. Det arbeidet er nå blitt videreført, og det foretas nå rutinemessige innsamlinger og analyser av prøver fra ulv. I tillegg er det etablert et samarbeid med Sverige, hvor det svenske Naturvårdsverket og Universitetet i Uppsala er engasjert. Dette prosjektet innebærer en omfattende genetisk analyse av ulv både i Norge og i Sverige. I debatten i dag har representanten Bastesen stilt spørsmål ved hvordan en så stor prosentvis andel av den skandinaviske ulvebestanden nå kan befinne seg i Norge. Departementet har i brev til energi- og miljøkomiteen redegjort for den foreløpige ulveregistreringa, og den tyder på at det er seks familiegrupper av ulv i Sør-Skandinavia vinteren 1999/2000. Det er det samme antallet familiegrupper som de to foregående vintrene. I løpet av de siste tre årene har den geografiske fordelingen av bestanden endret seg noe. Antallet familiegrupper har nå fordelt seg med to i Norge, en i Sverige og tre som bruker området på begge sider av riksgrensa. I tillegg til familiegruppene er det nå registrert seks–ni ulvepar i Sør-Skandinavia denne vinteren. Med bakgrunn i det forslaget representanten Bastesen videre viste til i sitt Dokument nr. 8-forslag om ryktene om utsatte ulvehybrider i Norge, er det i departementets brev blitt slått fast at det ikke er grunn til å anta at hybridisering mellom ulv og hund har vært eller er et problem i Norge – utenom de tilfellene som ble påvist i den ene flokken i Østfold i vinter. Komiteen mener derfor at de tiltakene som er satt i verk for å kartlegge genene til ulven, er tilstrekkelige for å gi den kunnskapen som fagmyndighetene har bruk for i forvaltningen av ulv i Norge. Derfor anbefaler en enstemmig komite at Dokument nr. 8:51 avvises.
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2000-06-14:
Før Hagen går: Det er egentlig to spørsmål til Hagen som fikk meg til å ta ordet. Hagen sa i sitt første innlegg – det var egentlig da jeg bad om ordet – at vi svømmer i penger. Jeg skjønner at Hagen har flere penger enn vi andre har, og jeg oppfatter det slik at du vil prioritere både kampfly, MTB-er, fregatter og alt utstyr som våre norske gutter trenger. Alle vi politikere vet at hvis en ikke prioriterer, må en abdisere, og jeg går ut fra at du også vil prioritere. Hvordan blir forsvarspolitiske investeringer prioritert f.eks. mot sykehusutstyr? Går det an å få en beskrivelse av den prioritering som Fremskrittspartiet står for? Vil alt forsvarsmateriell bli prioritert foran alt annet? Det synes jeg det er litt viktig å få klarhet i. Det andre gjelder dette som gjøres til et nummer, at vi ikke skal bruke gjenkjøp. Jeg skjønner at økonomisk sett kan det være fornuftig. Men da spør jeg representanten Hagen, med den erfaringen han har: Tror representanten Hagen det vil være politisk mulig å gjennomføre så store prosjekt som f.eks. fregattprosjektet, uten at vi utnytter norsk industri f.eks. på verftsiden, Kongsberg Gruppen og alle andre som har kompetanse i en slik sammenheng? Jeg spør faktisk representanten Hagen ut fra den erfaring han har, om han tror det er mulig å gjøre det.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2000-06-14:
… og forslag nr. 7 om kampfly.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2000-06-14:
Det er merkelig dette med SV. De har plutselig blitt den store systemriktige og ansvarlige forsvarspolitiske partigruppering. Sannheten er jo at SV i forsvarspolitikk er uten troverdighet i det hele tatt. Jeg kunne gjerne tenkt meg å spørre representanten Andersen om SV noensinne ville gå inn for å satse på fregatter. Det vil de selvsagt ikke gjøre. SVs konsept holder, som jeg tidligere har sagt, til noen ryggsekker, i beste fall noen marsjstøvler og en og annen kule som passer inn i våpen som kan hentes ut fra museer. Jeg vil bare minne om debatten om mausere en gang i tiden. SV er uten troverdighet i forsvarspolitikk, det akter jeg å slå fast entydig. Så til statsråden. Det er ikke særlig tvil om at statsråden har sin bakgrunn fra Utenriksdepartementet. En slik diplomatisk håndtering av det å si nei til et jagerflykjøp, er virkelig imponerende. Jeg tror at de to som nå har slåss kraftig om kontrakten, faktisk går rundt og smiler og føler at dette egentlig var veldig bra for dem likevel. Det kommer til å vare en stund, inntil de begynner å oppdage at det er lenge til neste møte. Men det er en ting jeg har lyst til å peke på. Man sier at ja, det er en ubalanse, og statsråden pekte på at det i 2015 er én krone igjen til investeringer om man kjører videre etter dagens modell. Det har også forsvarssjefen sagt, og det er jeg enig med ham i. Men det blir altså ikke særlig mye bedre av at man i mellomtiden fjerner hundrevis av millioner kroner hvert år. Det er altså umulig å planlegge, og det er det som er en del av problemene for Forsvaret. Vi kan være enige om at det er en del strukturelle ting som skal endres, men det å holde styr på investeringsmidlene når man plutselig kommer halvveis ut i året og Stortinget har vært og nappet ut 500 mill. kr – Restad har kikket i lommeboken sin og funnet ut at de 500 millionene får de ikke likevel, men så slåss man for kronene på andre områder – det blir altså litt vanskelig. Så har man i svaret fra departementet fått opplysninger om at 78 pst. av bevilgningene på investeringspostene er juridisk forpliktet allerede nå, og da blir det jo ikke noe særlig bedre. Når man resten av året må slåss med 500 mill. kr mindre i investeringspotten, må man skyve på prosjekter, kanskje utsette dem og kanskje terminere flere. Det er også usedvanlig dårlig økonomi. Det beste Stortinget kunne gjøre, var derfor å sørge for at det man sier man skal gjøre, det holder man. Man ville spart betydelige midler bare ved å holde ord, for det blir umulig å planlegge på sikt når midlene fjernes år om annet bare for å kunne saldere andre deler av budsjettet.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2000-06-14:
Når jeg tar ordet, er det rett og slett i forbindelse med én eneste krone. Saksordføreren gjorde oppmerksom på at det er enighet om at vi unner soldatene å få 100 kr pr. dag i tjenestetillegg. Men det et mindretall, Fremskrittspartiet og Høyre, har reagert på, er at å få denne ene kronen på plass altså koster 3 mill. kr, og det vil flertallet skal tas innenfor rammen. Det betyr at en da må redusere andre driftskostnader, eller man må igjen redusere på investeringer. Hovedregelen har vært at man har gitt tjenestetilleggsytelser utenfor rammen, med unntak av en viss operasjon som fant sted i fjor, fordi man da kuttet ned på hjemreiser – ellers har det vært regelen. Derfor er det altså at mindretallet mener at de 3 mill. kr kunne man, tillikemed de øvrige kroner til tjenestetillegget, tatt utenfor rammen. – Og det er i all enkelhet kronen som ble til 3 mill. kr. Jeg tar opp mindretallsforslaget, slik det fremkommer i innstillingen.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2000-06-14:
Jeg tror kanskje det kan være nyttig med en stemmeforklaring. Når det gjelder forslagene nr. 3, 4, 5, 6 og 7, er adressen klar for Fremskrittspartiet. Men når det gjelder romertallene, vil jeg bare gjøre oppmerksom på følgende: Fremskrittspartiet vil stemme mot I og II, for III og IV, mot V og VI og for VII. Jeg må anmode presidenten om å legge opp voteringen slik at det er mulig å stemme slik som det nå er annonsert. Fremskrittspartiet vil stemme mot forslag nr. 8, fra Sosialistisk Venstreparti.
Anne Brit Stråtveit (Kristelig Folkeparti), 2000-06-14:
Denne saken dreier seg om økning av de vernepliktige mannskapers primærgodtgjøringer. Prinsippet om regulering av godtgjøringer i samsvar med de tillegg som ble gitt i lønnsoppgjøret for ansatte i staten for voksen, ufaglært arbeidskraft, følges. Dette er det enighet om i komiteen. Det er også enighet om at tjenestetillegget ytterligere gis en økning på 1 kr pr. dag. Dermed er det mål Haaker-utvalgets innstilling skisserte, fulgt opp, nemlig 100 kr pr. dag i tjenestetillegg pr. 1. juli 2000. Uenigheten i komiteen dreier seg om inndekning av de 3 mill. kr dette vil koste. Flertallet, bestående av Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet, er enig med departementet i at 3 mill. kr dekkes innenfor Forsvarets budsjettramme. Jeg er glad for at alle partier er enig i det egentlige innhold i saken, og at tjenestetillegget nå kommer opp på det nivået som er forventet. Regjeringen varsler også at innføringen av en ny permisjonsreise for vernepliktige soldater vil bli vurdert i forbindelse med budsjettet for 2001. Komiteen har ingenting å bemerke til dette.
Ingvald Godal (Høyre), 2000-06-14:
Berre eit par korte merknader på slutten av debatten. I samband med forsvarsministerens tryggleikspolitiske analyse, synest eg det var veldig hyggeleg å høyre innlegget til Dørum, for det er jo slik at me som bur i dette landet, er nøydde til å ha to tankar i hovudet samtidig. Me må ta omsyn til vår plassering i geografien samtidig som me skal ta vårt ansvar når det gjeld internasjonale operasjonar. Det andre eg har lyst til å koma litt inn på, gjeld dette med gjenkjøp. Det har stått sentralt. Forsvarskomiteen tok i innstillinga høgd for dei problema som me no i dag les om i avisene. Statsråden vil sjølvsagt følgja opp dette, og dermed skulle den saka vonleg vera grei. I samband med gjenkjøpet har eg lyst til å seia at det må ikkje bli ei heilag ku her i Stortinget. Det er heva over tvil at det fører til at kontraktane blir dyrare. Eg har sett overslag på iallfall opp til 5 pst. Gjenkjøp er svært viktig i samband med teknologioverføring – at me kan få del i det. Men i ei tid då temperaturen i økonomien er såpass høg som den er her i dag, er det slett ikkje sikkert at det er nødvendig og lurt å ta 100 pst. gjenkjøp berre av omsyn til at ting skal gjerast i landet. Eg trur at me må vera viljuge til å sjå litt meir fleksibelt på dette i framtida enn det me har gjort så langt.
Ingvald Godal (Høyre), 2000-06-14:
For å unngå repetisjonsøvingar vil eg berre be Høgre når det gjeld komiteens tilråding, om å stemme for I, II, III og IV, mot V og VI, for VII og mot forslaget frå Langeland.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2000-06-14:
Siden det ennå er seks-sju saker igjen på dagens kart, skal jeg ikke forlenge debatten unødig, det blir nok sent nok allikevel. Men bare helt kort: Jeg ønsker å si meg fornøyd med den reaksjonen som forsvarsministeren gav til kjenne på mitt innlegg når det gjelder fregattkjøpet og de oppståtte uoverensstemmelsene mellom Bazan og Umoe Sterkoder. Jeg sa jo i mitt innlegg at jeg ikke hadde noen grunn til å betvile at Regjeringen vil følge opp Stortingets klare forutsetninger, og det bekreftet da også forsvarsministeren. Han karakteriserte innlegget mitt som å gå gjennom åpne dører, i det legger jeg da at han selvfølgelig vil følge opp det som lå i den komitemerknaden jeg siterte. Og jeg la til grunn at det ikke vil komme på tale å inngå noen kontrakt med Bazan hvis ikke gjenkjøpsavtalen er sikret fullt ut, herunder helt spesielt forutsetningen om at 40 pst. av fregattene skal bygges ved norske verft og ikke ved andre lands verft. Det gjør også at jeg oppfatter det forslaget som Karin Andersen fremmet på vegne av SV, forslag nr. 9, som overflødig. Jeg ser ikke at det er noen uenighet om det spørsmålet. Det er helt i tråd med det som forsvarskomiteen har skrevet i den aktuelle innstillingen, og for ikke å risikere noen misforståelser vil jeg anmode SV om å gjøre forslaget om til et oversendelsesforslag.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-14:
Statsråden sa i innlegget sitt at det var hevet over tvil at vi har behov for skytefelt både i nord og sør. For ett år siden var det altså hevet over tvil at vi måtte investere i kampfly, og at vi måtte investere i MTB-er nå. For ett år siden var situasjonen akkurat like tydelig som den er i dag, at det klokeste er å utsette disse investeringene og vente til de nye utredningene er på plass og vi bestemmer hva slags forsvar vil skal ha. SVs prinsipper for dette er at vi skal ha et konsept som svarer på framtidas forsvarsutfordringer. Det må være samsvar mellom mål og midler, og investeringenes plass i et nytt konsept må klarlegges før en setter i verk investeringer som låser fast penger og struktur. Jeg tror – for å være ærlig – at dette på en måte er prinsipper som de fleste partier egentlig kan slutte seg til. Jeg tror også at når vi ved neste korsvei møtes, vil det vise seg at de investeringene som man legger opp til i dag, bl.a. til skytefelt og til fregatter, kanskje heller ikke var så veldig kloke og framtidsrettet. Jeg har til slutt lyst til å spørre statsråden om han føler seg bekvem som statsråd ved nå å risikere at man kommer ut i et nytt stort skandaleprosjekt rundt fregattkjøpet. Er det ikke slik at det hadde vært klokt å vente litt nå, ha litt is i magen og se hvordan dette går, og ikke forsere et prosjekt som er på over 14 milliarder kr, når det er så stor usikkerhet rundt det som det er i dag? I morgen skal vi altså behandle kommuneøkonomien. Da skal altså folk rundt i kommunene sitte og finne ut hvordan man skal greie å få lagt ned en skole eller få stengt et sjukehjem, slik at man kan få spart noen penger. Og nå sitter vi altså på en måte og lar milliardene bare fly. Kontraktene er, for å si det mildt, forholdsvis utrygge. Føler statsråden seg bekvem med denne situasjonen, og vil han sitte rolig og se på dette?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-14:
Jeg hører av debatten at man ikke hører etter hva man sier, men har en eller annen forestilling inne i hodet og en forventning om hva man skal si, og så får man svar på det. Det jeg har sagt, er at SV vil vente til Forsvarsstudien er ferdig, og så vil vi ta stilling til hvilke investeringer vi mener skal på plass. Derfor er det umulig i dag å si hva som er viktigst. Men det som er viktigst, bør komme først og ikke hulter til bulter og tilfeldig etter hva slags økonomi man greier å klemme fram i de ulike budsjett her i Stortinget. Sånn kan man altså ikke ha det. Så er jeg utmerket klar over hva et skytefelt er, og hva det skal være. Det jeg er mer i stuss over, er at forsvarsministeren ikke har blitt gjort kjent med at det er svært delte meninger også innenfor Forsvaret om disse prosjektene er så viktig at de må settes i gang før Forsvarsstudien er klar.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2000-06-14:
For ordens skyld la meg si at jeg er 100 pst. enig i representanten Dørums faktiske kommentar, av den enkle grunn at jeg har sagt tilsvarende ting mange ganger i mange foredrag og i mange sammenhenger allerede. Det sier seg selv at vi også må se på betydningen av våre nærområder i en sikkerhetspolitisk sammenheng, og jeg har bl.a. i denne sal brukt det som en sterk argumentasjon for havgående fartøy, fregattene. Det faktum at norsk område med kontinentalsokkelen er en meget stor andel av Vest-Europas samlede areal, gjør at vi må ha større havgående fartøyer etter de opplegg som ble framforhandlet av tidligere statsråd Løwer, og som den sittende regjering har kopiert på fregattene. Så jeg deler uten videre den vurderingen. Men trusselbildet er likevel mer sammensatt enn før, og jeg har vektlagt i denne forbindelse vår mer kontinentale og søreuropeiske utfordring. Alt sammen er jo en del av et samlet hele, hvor vi må finne en balanse mellom de ulike komponentene. Så blir representanten Karin Andersen og jeg aldri enige om det hun mener er likhetstrekk mellom flysaken på den ene siden, MTB-er på den andre og fregatter på den tredje. Det er vesensforskjellige problemstillinger. Stortingsflertallet mener at vi trenger både kampfly og fregatter, men kampflyene kan vi leve med lenger enn med fregattene, for de er utdatert atskillig raskere. Ingen av disse tunge komponentene i vårt felles forsvar stilles det spørsmål ved i noen troverdig forsvarsanalyse. Men det gjør forsvarssjefen når det gjelder MTB-ene. Han snakker endog om å fase ut hele MTB-våpenet, og vi får se hvordan han formulerer det i Forsvarsstudien. Det er klart at jeg da plikter å vektlegge hans råd og finne ut hva jeg gjør med det, uten at jeg dermed forskutterer håndteringen av det i forbindelse med framtidige prosesser. Så dette er forskjellige trinn i prosessene. Når det så gjelder Mauken–Blåtind, vil jeg gjenta at mitt utgangspunkt er at feltet er nødvendig. Det har ikke skjedd noe i de militære analyser som gjør at regionfelttankegangen kan frafalles Jeg vil si tvert imot, for nettopp slankingen i antallet soldater, antall personer som øver, stiller stadig større krav til en annen form for militær øvelse enn det som består i å stå ett sted og skyte på en blink et annet sted. Det er våpenarter som skal samøve over et større område, og det kreves altså et geografisk areal som er atskillig større enn for det som består i å gjennomføre enkle skyteøvelser. Og det er det jeg ikke alltid er helt på det rene med om representantene som går mot skytefeltet, helt har skjønt. Man tror at et skytefelt er et skytefelt, for det kjenner vi fra tidenes morgen alle sammen, men det er altså noe annet vi snakker om, og vi trenger minst to sånne felter. Jeg har ikke sagt at det blir enkelt å løse gjenstående biter av det prosjektet i kontakt med reindriftsinteressene, men det er altså åpenbart behov for en styrket dialog, og så får vi håpe at det kan gi et resultat. Men sikkert er det ikke.
Tore Nordseth (Arbeiderpartiet), 2000-06-14:
Jeg ønsker å knytte noen kommentarer til kampflyprosjektet. Som det går fram av innstillingen og komiteens merknader, er det ikke andre årsaker enn de økonomiske som ligger til grunn for at prosjektet ikke gjennomføres. Det er med andre ord ingen ting som tilsier at det ikke fortsatt er et behov for kampfly i det norske forsvar. Jeg velger derfor å tolke de vedtak som blir gjort i dag, som en foreløpig utsettelse av prosjektet og ikke som en kansellering. Når kampflyprosjektet foreløpig ikke blir gjennomført, vil jeg knytte noen kommentarer til noen tidligere vedtak som Stortinget har gjort. Stortinget sa i Innst. S. nr. 207 for 1998-99 at de nye kampflyene vil bli stasjonert på Ørland hovedflystasjon, mens kampflyene som i dag er stasjonert på Ørland, vil bli omfordelt til Bodø og Rygge hovedflystasjoner. Luftforsvarets 58 F-16 fly vil dermed bli samlet på to stasjoner. Videre har Stortinget i Innst. S. nr. 244 for 1997-98 sagt at alt mellomnivåvedlikehold skal sentraliseres til Bodø i 2000. Dette innebærer et investeringsbehov på ca. 38 mill. kr og omfatter behov for nybygg, bygningsmessige tilpasninger og modernisering. Når kampflyprosjektet foreløpig er lagt på is, er etter min mening forutsetningene for disse vedtakene ikke lenger til stede. Jeg forutsetter da at inntil Stortinget igjen vedtar å sette i gang med kampflyprosjektet, vil dagens aktivitet på Ørland hovedflystasjon opprettholdes. Det vil si at det ikke bør være noe grunnlag for å igangsette nye investeringer andre plasser for utvidet vedlikehold, men at, som i dag, mellomnivåvedlikehold fortsatt utføres ved Ørland hovedflystasjon for de flyene som er lokalisert der.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-06-14:
Jeg er grunnleggende enig med forsvarsministeren i at vi i lengre tid har hatt en situasjon hvor det har vært et gap mellom ressurser, oppgaver som skal løses og Forsvarets driftsorganisasjon. Jeg vil også gjerne tilføye behovet for å se investeringer ut fra oppgaven som skal løses og i et samlet perspektiv. Slik er jeg altså enig med forsvarsministeren i at det er bra at han og hans forgjenger gjør driftsmessige endringer. Jeg er også enig i at de to utredningene vi får til sommeren, er viktige. Jeg har imidlertid behov for på vegne av Venstre å gjøre en presisering når det gjelder den militære og sikkerhetspolitiske situasjonen i Norge. Jeg er enig i at vi har oppgaver ute i verden, bl.a. i Europa, men jeg synes ikke det går an å legge til side den geopolitiske plassering som Norge har. Selv om vi ikke lenger har den kalde krigen, og selv om vi ikke lenger er nabo til en supermakt, så er vi nabo til en stormakt. Vi kan godt si til hverandre at det var ved en rent administrativ tilfeldighet at russiske styrker som ble trukket tilbake fra Sentral-Europa, endte på Kola, men det gjorde de bl.a. fordi det der var forlegninger. Så kan vi også nøkternt og rolig forholde oss til at de som er der, har tenkt å forholde seg rolig, men jeg synes at vi skal være så realistiske og tenke så langsiktig at vi i oppfatningen av vårt eget forsvar aldri undervurderer behovet for å ha et seriøst territorialforsvar i vårt land, i samarbeid med våre allierte både til lands, i sjøen og i luften. Jeg føler behov for å gjøre denne prinsipielle markering, og jeg gjør det også med bakgrunn i at jeg selv i en årrekke har vært sterkt for den innsats vi bl.a. har medvirket til på Balkan. Men jeg ønsker å understreke at noe av det viktigste for å sikre en forsvarsvilje i dette landet, og også for å sikre en fortsatt oppslutning og et vernepliktsforsvar, er bl.a. at ingen del av landet skal føle at man ikke er en del av forsvaret av Norge. Så kan man ha vurderinger av hvordan dette skal komme til uttrykk budsjettmessig, og det vil mitt parti også komme tilbake til senere. Men jeg føler behov for å si at Norge som kyststat har en geopolitisk plassering som det aldri er mulig å legge i skuffen, selv om det tidvis er rolig rundt oss, og selv om vi kan gjøre vårt ytterste og håpe på at det fortsatt skal være rolig. Geopolitikken kan aldri bli erstattet av vårt ansvar og våre forpliktelser ute i verden. Det er en helt avgjørende pilar for norsk forsvars- og sikkerhetspolitisk tenking ut fra Venstres ståsted.
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-06-14:
Jeg skal kort nevne tre tema fra innstillingen. Senterpartiets primærstandpunkt er at vi ikke skal ha mulighet for å lovpålegge plikt til vakt for veterinærer og likeens for offentlige oppgaver. Jeg vil likevel nevne at Senterpartiet subsidiært vil kunne støtte Fremskrittspartiets syn som går fram av deres merknad, som gjelder å innføre en lovhjemmel som kan brukes i særlige og klart definerte tilfeller, og det vil vi komme tilbake til i forbindelse med lovbehandlingen. Når det gjelder spørsmålet om å øke avgiften på fôr til selskapsdyr for å finansiere den såkalte spesialistvakten, vil Senterpartiet komme tilbake til det i forbindelse med budsjettbehandlingen. Vi er skeptiske til å øke den avgiften, og vi skjønner reaksjonene mot en slik avgiftsøkning, og da til et formål som er annerledes enn det som var angitt da avgiften var innført første gangen. De ekstra 25 mill. kr, som skal dekke både tilskudd til vaktordningen og tilskudd til etablering i næringssvake områder, er et lite beløp i forhold til det som synes å være behovet. Det blir viktig at Stortinget gis en rask tilbakemelding både om funksjonen til de nye ordningene og om tilskuddene er store nok. Trolig trengs det mer penger. Dårlig dyrehelse og dårlig mattrygghet kan bli mer kostbart enn å bruke de nødvendige kronene til en god veterinær vaktordning, og for oss i Senterpartiet synes det i hvert fall klart at ekstra utgifter til dette ikke må veltes over på gårdbrukerne, som de siste årene har fått betydelige regninger fra det offentlige.