Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2014-05-06:
La meg bare innledningsvis knytte noen få ord til det replikkordskiftet som foregikk mellom representantene Kolberg og Tetzschner i stad. Jeg gir min fulle tilslutning til Martin Kolbergs versjon av hvordan enigheten som sikret to tredjedels flertall, ble til. Det samme er også bekreftet av representanten Helge Thorheim. Det var derfor ikke Høyres snuoperasjon i løpet av mandagen som skapte dette to tredjedels flertallet. Grunnlaget for kvalifisert flertall var lagt før helgen, gjennom samtaler mellom Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Senterpartiet, SV, Miljøpartiet De Grønne og Kristelig Folkeparti. Om noen dager er det 200 år siden eidsvollsmennene vedtok den norske grunnloven. I alle år har den vært et symbol på frihet og selvstendighet. Vår grunnlov er en av verdens eldste grunnlover, og den står seg godt også i vår tid. Det har selvsagt vært gjort endringer innholdsmessig i disse årene, men alle endringene har vært gjort i Grunnlovens ånd. Språklig har det ikke vært noen revisjon siden 1903. Dette innebærer at dagens grunnlov har en språkdrakt fra 1903, mens det norske språket ellers har endret seg mye siden den gang. Denne jubileumsvåren er det to store grunnlovssaker som står på Stortingets dagsorden. I dag er det saken om Grunnlovens språk, i neste uke er det inkorporering av sentrale menneskerettigheter i Grunnloven som står på Stortingets agenda. Selv om dette er to helt forskjellige saker, har det for Kristelig Folkeparti vært viktig å gjøre avklaringer hvor man har sett disse to sakene i en viss sammenheng. For Kristelig Folkeparti har det også vært viktig at hvis menneskerettighetene skal inkorporeres i Grunnloven, bør de sentrale rettighetene være med, og formulert på en måte som ikke etterlater tvil om at disse er tett knyttet opp til de internasjonale menneskerettighetskonvensjonene. Vi synes også det er av betydning at det en vedtar rundt disse grunnlovsendringene, har en bred politisk forankring. Det er tross alt ikke små spørsmål vi her snakker om. Siden behandlingen av grunnlovssakene bare delvis har foregått parallelt, har det ikke vært mulig å se hvordan utfallet av saken om inkorporering av menneskerettighetene ville bli før etter at innstillingen om språk ble avgitt. Kristelig Folkeparti tok derfor et initiativ overfor alle partiene som ønsket modernisering av språket, etter at innstillingen om språket ble avgitt. Dette for å se om det til tross for komiteinnstillingen, som ikke ga kvalifisert flertall for modernisering av grunnlovsspråket, likevel kunne være grunnlag for å skape et slikt flertall gjennom å trekke inn i diskusjonen viktige formuleringer i sentrale paragrafer om menneskerettighetene. Det er først og fremst etter at komiteens innstilling om språksaken ble avgitt at det har vært ført forhandlinger mellom partiene. Resultatet av disse drøftingene har ført til at Kristelig Folkeparti i samarbeid med Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Senterpartiet, SV og Miljøpartiet De Grønne har fått gjennomslag for viktige prinsipielle formuleringer som nettopp ivaretar den viktige koblingen mellom menneskerettighetene i Grunnloven og de internasjonale menneskerettighetene på en tydelig og helhetlig måte, og som sikrer at vi ikke relativiserer de menneskerettighetene som nå blir en del av Grunnloven. Dette sammen med en klar understrekning av familiens betydning som en grunnleggende enhet har vært viktige forhold som har gjort at Kristelig Folkeparti har vurdert sitt ståsted i språksaken på nytt, og vil i dag stemme for modernisering av språket. Noen vil sikkert hevde at det må være grenser for pragmatisme i en grunnlovssak. Vi i Kristelig Folkeparti vil kalle dette for en prinsipielt begrunnet pragmatisme, hvor vi har prioritert viktige, prinsipielle synspunkter på menneskerettighetsparagrafene foran vårt primære syn på språket i Grunnloven. Grunnlovsspråket er viktig, men hvordan inkorporering av sentrale menneskerettigheter i Grunnloven blir gjort, har vært enda viktigere for vårt parti. Jeg vil derfor gi honnør til komitéleder Martin Kolberg spesielt og til de partiene som har bidratt til å skape denne enigheten som Kristelig Folkeparti er blitt en del av. Jeg vil igjen understreke Kolbergs versjon av de samtalene som har vært ført. I den innstillingen vi behandler i dag, har Kristelig Folkeparti sammen med Høyre og Venstre skrevet merknader der vi har gått inn for at grunnlovsspråket ikke skal endres. For Kristelig Folkeparti har det viktigste argumentet for å beholde grunnlovsspråket vært å sikre oss mot fortolkningsproblemer, som flere språklige utgaver i visse gitte situasjoner kunne bidra til å skape. Vi har også lagt vekt på at Grunnloven har en symbolverdi og er et kulturhistorisk dokument. Samtidig har vi klart sett at det er gode argumenter som taler for å modernisere språket, ikke minst hensynet til at Grunnloven skal være på et språk som gjør det mer tilgjengelig og forståelig for mennesker av i dag. Vi må også erkjenne at vi har hatt mange innenfor våre egne rekker som har gitt tydelige signaler om viktigheten av å få en nynorskversjon på plass. Resultatet av de forhandlingene som har vært ført de siste dagene, har som nevnt gitt grunnlaget for at Kristelig Folkeparti som gruppe i dag vil endre sin stemmegivning i språksaken med hensyn til den avgitte innstillingen. Dette gjør at vi i dag – og det sier jeg med stor glede – kan bidra til at det vil bli et bredt grunnlovsmessig flertall for å modernisere språket, og for at vi får en offisiell variant av Grunnloven på nynorsk. Vi har i dag to likestilte språk i Norge – bokmål og nynorsk. Sånn har det vært siden 1885. At vi nå får en likestilt nynorskutgave også av Grunnloven, vil være en viktig anerkjennelse av nynorsken, av nynorskbrukerne og av språklig likestilling. For Kristelig Folkeparti har synet på grunnlovsspråket ikke først og fremst vært en kamp mot modernisering av språket, men et arbeid for å bevare en grunnlov som ikke skal gi rom for ulike fortolkninger, og dermed heller ikke så tvil om hva lovteksten egentlig er et uttrykk for. Det er derfor heller ikke riktig oppfattet at vi er et parti som har vært imot en egen nynorskversjon av Grunnloven, men vi har vært skeptiske til både bokmåls- og nynorskversjoner som kunne skape eventuell tvil om fortolkningen av Grunnloven. Kristelig Folkeparti har tvert om i alle sammenhenger vært opptatt av å få fram nynorskens betydning som likeverdig språkform med bokmål. Vi vil fortsette arbeidet for at dette skal være situasjonen i Norge i framtiden. Årsaken til at vi i vår innstilling ordla oss som vi gjorde, var – som sagt – en bekymring for at flere varianter av Grunnloven kunne skape tolkningsproblemer med hensyn til hvordan denne kunne forstås i norsk rett. Vi har imidlertid nå valgt å lytte til alle de jurister som mener dette ikke er noe problem. Det kan nevnes at også andre land med mer enn ett offisielt språk har offisielle versjoner av sin grunnlov på flere språk, f.eks. Finland og Canada, uten at dette har skapt nevneverdige problemer. Det har gjennom de siste årene vært lagt ned et stort arbeid med både språket i Grunnloven og med inkorporeringen av menneskerettighetene i Grunnloven. For Kristelig Folkeparti har det også vært av betydning at Stortinget etter at et så stort arbeid har vært lagt ned, kunne finne fram til gode og bredt forankrede politiske løsninger, sånn at ikke dette arbeidet var bortkastet. Dette har også vært en medvirkende årsak til at Kristelig Folkeparti ønsket å sette seg til forhandlingsbordet med de partiene som ønsket språklig modernisering, for nettopp å undersøke om det var mulighet for å få til disse bredt forankrede løsningene – noe som i dag ser ut til å bli resultatet. Når det i dag kan konstateres at det er sånn det blir, er vi av den oppfatning at de språkutgaver – på bokmål og nynorsk – vi i dag har to tredjedels flertall for, nettopp har den kvalitet og den tydelighet som gjør at vi fortsatt kan kjenne på stolthet med tanke på Grunnlovens språkdrakt. Jeg viser ellers til saksordførerens utmerkede redegjørelse for saken.