Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 2000-02-22:
Det er naturlig at de politiske partiene arbeider for å gjennomføre mest mulig av sin politikk på alle områder. Forslaget vi behandler nå, er da også på mange måter symptomatisk for den politikken Fremskrittspartiet står for. Prinsippet om fri konkurranse skal gå foran alle andre prinsipp og holdninger. Konkurransesamfunnet skal framelskes, koste hva det koste vil. Deres tru på markedskreftenes frie spill er nærmest av religiøs karakter. Konsekvensene for samfunnet og for enkeltmenneskene er av underordnet betydning. Markedets kyniske økonomiske mekanismer skal bestemme det meste, for ikke å si alt. Om konsekvensene i dette tilfellet blir nedleggelse av bokhandler over hele Distrikts-Norge, og om det blir forskjell både på muligheten til å skaffe seg bøker og på prisene, bekymrer overhodet ikke Fremskrittspartiet, prinsippet går foran alle andre hensyn. Et Dokument nr. 8-forslag fra Fremskrittspartiet om en relativt liten enkeltsak er kanskje ikke det beste grunnlaget å ta et oppgjør med konkurransesamfunnet på. Jeg vil likevel driste meg til å gi uttrykk for noen synspunkter i den kanskje litt naive tru at de små drypp kan uthule en stein. Etter mitt syn får vi til stadighet bekreftet at et reindyrket konkurransesamfunn der alle konkurrerer med alle om alt og alle ikke gir oss det samfunnet de fleste av oss helst vil leve i, et samfunn der stabilitet, trygghet for jobb og inntekt, gode oppvekstvilkår for våre barn og nærhet mellom mennesker er selve fundamentet. Konkurransesamfunnet blir mer og mer en jaktmark der det meste preges av alles kamp mot alle. Konkurransesamfunnet gjør det stadig vanskeligere for oss politikere å se ting i sammenheng og foreta de politiske grepene som må til for å skape et stadig bedre samfunn å leve i. For Fremskrittspartiet som jo har som mål å svekke mulighetene for politisk påvirkning og styring av utviklingen, er det helt i orden. Jeg understreker at jeg ikke sier at ikke konkurranse på mange områder kan gi fordeler, ja sogar store sådanne. Det har vi mange eksempler på. En enøyd dyrking av konkurransen som prinsipp uten hensyn til andre forhold vil derimot kunne påføre oss alle store skader og gjøre samfunnet fattigere, ikke rikere totalt sett. Det gjelder ikke minst innenfor kultursektoren. Dersom vi i det hele tatt skal drømme om å skape gode og stabile lokalsamfunn som grunnlag for å sikre bosettingen over det ganske land, slik alle unntatt Fremskrittspartiet er opptatt av, må vi se tingene i sammenheng. Da må prinsippet om absolutt konkurransefrihet ha sine klare begrensninger. Da trenger vi virkemidler som sikrer mest mulig likeverdighet og mest mulig like tilbud over hele landet. Ikke minst på kultursektoren må markedskreftene og sentraliseringskreftene holdes i sjakk, ikke framelskes, slik Fremskrittspartiet ønsker å legge til rette for. Det har vært hevdet at så mange som 150 bokhandler og hele 500 arbeidsplasser ville blitt borte i distriktene hvis vi ikke hadde hatt bokbransjeavtalen. Selv om deler av landet kanskje ikke ville blitt en litterær ødemark, sier det seg selv at skadevirkningene ville blitt store. Selv om vi denne gangen bare snakker om skolebøker, ville virkningene blitt merkbare. I de fleste distriktsbokhandlerne våre er nemlig skoleboksalget selve livsnerven. For enkelte er det snakk om hele 60 pst. av omsetningen. Vi sammenlikner oss ofte med Sverige. Hvordan ser det ut på dette området hos vår nærmeste nabo? Jo, der er det knapt en eneste lokal bokhandler igjen. Der er det bare store sentralbokhandlere som verken fungerer kulturelt eller sosialt. Bokhandlere som kulturspredere, slik vi har i Norge, er det overhodet ikke snakk om. Bokbransjeavtalen er etter mitt syn et av våre viktigste virkemidler for å sikre spredning av bøker over hele vårt grisgrendte land. Enhver uthuling av avtalen vil være uheldig og lite framtidsrettet. Det er godt mulig at fri konkurranse kan gi oss lavere priser i de største byene, men det ville helt sikkert føre til ulike priser, og da selvsagt høyest i distriktene. Det vil igjen gjøre det vanskeligere å opprettholde et likt skoletilbud over hele landet, noe som er et mål, iallfall for Arbeiderpartiet. Det kan ikke være tvil om at frie priser på skole- og lærebøker vil få mange negative konsekvenser. Jeg har nevnt nedleggelse av arbeidsplasser og dårligere tilgjengelighet til bøker i distriktene. Det vil føre til stor avstand til leverandør og større transportkostnader for mottakeren. Mulighetene for suppleringsleveranser gjennom skoleåret vanskeliggjøres og fordyres for den enkelte skole. Servicen overfor den enkelte skole må bli dårligere enn i dag. Det gjelder ikke minst den faglige veiledningskompetansen, som må kjøpes andre steder enn i nærmiljøet. I tillegg er jeg redd for at nynorske bøker vil bli nedprioritert på grunn av manglende lønnsomhet. Jeg har også merket meg at Bokhandlerforeningen i forrige runde påpekte at frie priser vil bryte med skolelovens krav om at både bøker på bokmål og nynorske bøker skal foreligge til samme tid og til samme pris, og at statsråden da var enig i den vurderingen. Det er all grunn til å si seg fornøyd med statsrådens håndtering av denne saken. Den er et godt tegn på at det fortsatt er mulig å se ting i sammenheng dersom det er politisk vilje til det. Den viljen skulle jeg ønske var like sterk på andre områder og i andre departementer.