trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2003-02-11:
Jeg tar da opp forslaget fra Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2003-02-11:
Jeg blir fryktelig lei meg når det kommer påstander fra Kristelig Folkeparti – og det tar jeg faktisk til meg – om at det er mye viktigere for opposisjonen å sparke Regjeringen bak enn barnets beste. Det hadde kanskje vært en fordel om representanten som jeg retter dette innlegget til, faktisk også var til stede og hørte etter. Jeg velger å tolke det dit hen at representanten Lånke misforstår fullstendig. Det vedtaket vi skal gjøre i dag, og som alle er helt enige om er et flott vedtak å gjøre, er å føre fylkesbarnevernet til statlig forvaltning. Etter at dette vedtaket er gjort, er det tre forvaltningsnivåer: Det er kommunen, det er de nye regionene, og det er departementet med statsråden. Vi blir da beskyldt for, fordi vi ønsker politisk forankring på alle nivåer, også på regionsnivå, at dette har svært lite med fylkeskommunen å gjøre. Hvis man oppnevner en politisk representant – jeg tar bare et eksempel, dette er ikke noen vedtatt fordeling eller region – fra f.eks. Hordaland, en fra Sogn og Fjordane og en fra Rogaland, vil disse være en del av regionrådet. Det er det som ligger i denne merknaden. Hvis dette var så uklart for representanten Lånke før vi gikk til salen her i dag, burde han kanskje ha gitt det til kjenne, slik at vi kunne ha presisert det bedre. Å sparke er altså ikke min måte å gjøre ting på. Å tro at det viktigste for opposisjonen er å sparke Regjeringen framfor barns beste, vel, da har ikke representanten Lånke fulgt særlig med på hva jeg har sagt verken i dag eller tidligere. Det er barnas beste som alltid står først når jeg diskuterer barnevern, og slik vil det alltid være. Om det er opposisjonen eller posisjonen som får seg et spark og ikke liker de forslag jeg fremmer, vel, så får de tåle det.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-11:
Jeg skal være veldig kort, for jeg har sagt mye om dette før i dag. Jeg har bare et spørsmål til statsråden. Hva vil statsråden gjøre med at enkelte fylkesmenn kun greier å ivareta 50 pst. av de lovpålagte tilsynene innen barnevernet? Dette har jo stor betydning for det siste statsråden var inne på.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-07:
Jeg vil på vegne av representantene Heidi Sørensen, Åsa Elvik, Hallgeir H. Langeland og meg selv sette fram forslag om øyeblikkelig å stanse all framtidig eksperimentering med og testing av Mixed Oxide Fuel i Halden-reaktoren.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-07:
På vegner av stortingsrepresentantane Øystein Djupedal, Hallgeir H. Langeland og meg sjølv vil eg setje fram forslag om å styrkje og byggje ut nasjonalparkforvaltinga.
Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-07:
Saken dreier seg om Innst. S. nr. 98 for 2002-2003 om ny kapittelstruktur for Forsvaret. Saken ble fremmet i statsbudsjettet for inneværende år og utsatt. Forslaget om ny kapittelstruktur har vært forelagt Det konstitusjonelle kontor for en nærmere utredning, og Stortingets presidentskap har gitt sin tilslutning til at saken fremmes som en egen innstilling etter den normale budsjettbehandling. Flertallet i komiteen, bestående av Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, SV og Senterpartiet, går inn for at dagens struktur beholdes. Mindretallet, bestående av Høyre og Kristelig Folkeparti, går inn for at det etableres ny kapittelstruktur i tråd med forslaget fra Regjeringen. Forslaget om ny kapittelstruktur ble også fremmet våren 2002 som en del av revidert nasjonalbudsjett uten å oppnå flertall. Gjennom etablering av ny kapittelstruktur vil Forsvarets militære organisasjon kun få en driftspost 01, som samlet sett vil omfatte ca. 13 milliarder kr basert på dagens budsjettnivåer. Flertallet i komiteen mener dette vil være uheldig, og jeg vil vise til at den eksisterende praksis med budsjettering på postnivå, der bl.a. forsvarsgrenene gis konstitusjonelt bindende bevilgninger, gir det mest hensiktsmessige grunnlag for å uttrykke forsvarspolitiske prioriteringer og beslutninger. Flertallet i komiteen mener på et prinsipielt grunnlag at Forsvaret bør stå i en spesiell stilling med hensyn til politisk kontroll uttrykt gjennom de årlige budsjetter, og ønsker derfor å opprettholde dagens etablerte bevilgningsmodell. Dette samsvarer på en god måte med Stortingets budsjettbehandlingsmodell for å uttrykke politiske prioriteringer og beslutninger. Flertallet har merket seg departementets ønsker og behov for å kunne etablere forenklede prosesser for horisontal og vertikal samhandling mellom Forsvarets logistikkorganisasjon og Forsvarets militære organisasjon. Forutsetningene for en slik samhandel bør kunne oppnås gjennom utvikling av interne rutiner og prosesser og ved at mulige kulturforskjeller mellom Forsvarets logistikkorganisasjon og Forsvarets militære organisasjon over tid elimineres, ikke gjennom en slik prinsipiell og omfattende omveltning av Stortingets budsjettrutiner. Mindretallet i komiteen, Høyre og Kristelig Folkeparti, har i sine merknader framholdt m.a. at den foreslåtte endringen i kapittelstruktur er en forutsetning for å gjennomføre vertikal og horisontal samhandling mellom Forsvarets logistikkorganisasjon og Forsvarets militære organisasjon, samtidig som det gir en større grad av forenkling. Jeg antar at Høyre og Kristelig Folkeparti selv redegjør for sitt syn, og jeg legger med dette fram innstillingen.
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2003-02-07:
For mange utenforstående tror jeg Forsvaret og forsvarsdebatten ofte preges av store økonomiske summer og «teknikaliteter». Det er mulig at dagens debatt om ny kapittelstruktur for Forsvaret også oppleves slik, og det er forståelig. Men jeg har også forståelse for at departementet ønsker en omlegging, slik som den som er foreslått. Et ønske om forenklede prosesser for horisontal og vertikal samhandling mellom Forsvarets militære organisasjoner og Forsvarets logistikkorganisasjon er ingen dårlig intensjon. Det vil imidlertid også innebære en stor grad av maktforskyvning fra Stortinget til Regjeringen. Det er en følge av forslaget som ikke er ønskelig. Hvis forslaget som i dag behandles i denne sal, hadde fått flertall, hadde vi fått én post på forsvarsbudsjettet som hadde tilsvart 13 milliarder kr, eller nesten halve det totale forsvarsbudsjettet. Det har to sider. For det første ville det ha vært en svært stor post. Uansett hvordan man snur og vender på det, er 13 milliarder kr svært mye penger. Det er imidlertid ett argument som er enda viktigere enn at det er en stor sum. Det er også et prinsipielt argument, nemlig Stortingets kontrollmulighet overfor budsjettet. Selv om det i teorien ville framkomme hvor mye som var tenkt brukt innenfor de enkelte våpengrener, ville ikke Stortinget hatt kontroll med hvor pengene ville blitt brukt – av den enkle grunn at det ikke bare er en kapittelstruktur, men også en debatt om poststruktur, for å si det enkelt. Det ville med andre ord vært muligheter til å flytte store summer innenfor budsjettet uten at Stortinget skulle hatt innflytelse over det. Det innebærer at vi fort befinner oss inne i ikke bare en økonomisk og budsjetteknisk debatt, men også en konstitusjonell debatt. Den foreslåtte kapittelstrukturen ville sette Stortingets mulighet til å utøve kontroll over hvilke penger som skulle brukes innenfor de enkelte våpengrener, til side. Jeg vil understreke at dette ikke dreier seg om stortingsregjereri eller detaljstyring, men om Stortingets behandling av det som er vårt viktigste politiske dokument, nemlig statsbudsjettet. Dette er bakgrunnen for at Arbeiderpartiet og flertallet i komiteen og Stortinget i dag avviser Regjeringens forslag til ny struktur.
Åse Wisløff Nilssen (Kristelig Folkeparti), 2003-02-07:
Jeg hadde litt mer igjen i stad som jeg ikke fikk tatt, så jeg tar det nå. Som jeg har sagt, er jeg svært fornøyd med det store flertallet i komiteen. Det består av Arbeiderpartiet, Høyre, Sosialistisk Venstreparti, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti. Vi anser det naturlig at det internasjonale arbeidet for begrensninger i første omgang innrettes mot klasebomber som ikke har effektive selvdestruksjonsmekanismer, restriksjoner mot bruk av klasebomber i tett befolkede områder, forpliktelser om ryddeansvar m.m. Flertallet i komiteen presiserer at de ønsker en videreføring av de begrensninger som allerede foreligger, og mener at Forsvarets opplegg om ikke å bruke klasebomber i Afghanistan gir uttrykk for en holdning til bruk av slike våpen som skal ligge til grunn også ved norsk deltakelse i framtidige internasjonale operasjoner. På denne bakgrunn ser flertallet det ikke hensiktsmessig å innføre et nasjonalt forbud, og rår Stortinget til å vedlegge Dokument nr. 8:30 protokollen.
Bjørn Hernæs (Høyre), 2003-02-07:
Jeg vil henvise til de to foregående innleggene og understreke at behandlingen av saken har vist at det først og fremst er udetonerte blindgjengere som er problemet med klasebomber. Det er grunnlag for stor bekymring over den humanitære situasjonen som oppstår i årevis etter at selve krigshandlingene er slutt, og det er direkte misforstått forsvarslojalitet ikke å arbeide for å hindre at slike katastrofer kan unngås. For øvrig viser innstillingen stor tilslutning til Regjeringens behandling av saken etter stortingsvedtaket 14. juni 2001. Flertallet sier direkte at de er tilfreds med Norges diplomatiske innsats for å følge opp stortingsvedtaket og de redegjørelsene som er gitt i Stortinget i sakens anledning. Vi er også tilfreds med at vi har fått bred tilslutning internasjonalt, bl.a. gjennom de såkalte CCW-forhandlingene i Genève, og at vi nå arbeider etter klar internasjonal oppfølging knyttet til ryddeansvar, plikt til å varsle sivilbefolkningen, informasjonsutveksling samt assistanse og samarbeid. Jeg vil også understreke at vi har kommet et godt stykke i riktig retning når det gjelder å definere hva som menes med klasebomber, ved at komiteen sier at vi i denne sammenheng mener bomber med eksplosive substridsdeler – små sprengladninger – levert fra fly. Nå er det slik at det er stor forskjell på antall blindgjengere. Og jeg er særlig tilfreds med at flertallet nå gir tilslutning til at det internasjonale arbeidet i første omgang innrettes mot klasebomber som ikke har effektive selvdestruksjonsmekanismer. Ved direkte henvisning til Regjeringens arbeid i denne saken sier derfor det store flertallet i innstillingen at de ikke finner det hensiktsmessig å innføre et nasjonalt forbud, slik det er foreslått i Dokument nr. 8:30. Det må kanskje være lov til å si at dette må være et av de mer unødvendige dokumentforslag som er fremmet i Stortinget. At forslagsstillerne er med på en formulering om at det ikke er hensiktsmessig å forholde seg til det forslaget som de selv har fremmet, er en ganske drepende karakteristikk.
Bjørn Hernæs (Høyre), 2003-02-07:
Ganske kort. Talere fra SV og Senterpartiet har gjort forsøk på å trekke flertallets mening, uttrykt i innstillingen, lenger enn det er grunnlag for. Jeg har også sett at det har vært tendenser til det i pressen. Når SV sier at dette «langt på vei» er et nasjonalt forbud, har jeg behov for å presisere at det står i innstillingen hva som er oppfatningen til flertallet ved en gjennomgående og flere ganger gjentatt konklusjon om at Stortinget er meget tilfreds med den måten Regjeringen behandler denne saken på. Det finnes altså ikke noe grunnlag verken for å si at dette er noe mer enn det vedtaket sier, eller at det er en form for misforstått kompliment, at man er glad for at Regjeringen viser vilje til å følge Stortingets vedtak. Der ligger det en underliggende insinuasjon som selvfølgelig er helt utidig. Det skulle nå også bare mangle. Dette sies av erfarne representanter som utmerket godt vet hvilke virkemidler man ville hatt hvis Regjeringen ikke skulle fulgt Stortingets vedtak. Det er unødvendig å si det, og det er ukorrekt å si det. Tvers igjennom har Stortingets behandling vist at det store flertallet i Stortinget følger opp det som er Regjeringens politikk, på grunnlag av de vedtakene som er gjort i Stortinget, og Regjeringens håndtering og behandling av de vedtakene.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2003-02-07:
Når det gjelder den humanitære delen som har vært nevnt en del her, er det vel ingen som er uenig i at man skal rydde opp etter seg og gjøre det ordentlig, for å si det slik. Men det vi snakker om nå, er ikke den type bomber som er gått ut på dato. Vi snakker om ny moderne teknologi, nye laserstyrte, selvdestruerende bomber. Vi snakker ikke om de bombene som nær sagt falt i fjor. Jeg tror en del av representantene har misforstått dette, og det de snakker om, er da historie. Nå får vi snakke om det som eventuelt skal brukes i en krigshandling. Jeg regner med at statsråden skal si noen ord etter hvert, og jeg har lyst til å spørre henne: I hvilken grad definerer statsråden antipersonellminer og klasebomber som et viktig våpen for å beskytte egne soldater – altså norske kvinner og menn som er ute i en krigssituasjon – i forhold til at man ikke skal kunne ha et våpen som er internasjonalt anerkjent, og som blir brukt på den måten?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2003-02-07:
Arbeidet for å redusere sivilbefolkningens lidelser ved væpnede konflikter er en særdeles viktig humanitær oppgave. Det internasjonale forbudet mot bruk av antipersonellminer var i så måte et særdeles viktig bidrag i dette arbeidet. Blindgjengere fra klasebomber har, som flere av talerne har vært inne på, tilnærmet den samme effekt som antipersonellminer. Og med de tradisjonene Norge har som et foregangsland i internasjonalt arbeid på dette området, er det viktig at vi nå går videre i arbeidet med å få til et internasjonalt forbud mot bruk av klasebomber. Et nasjonalt forbud ville være et viktig skritt i riktig retning, og Senterpartiet hadde gjerne sett at vi hadde fått tilslutning til vårt opprinnelige forslag. Når det er sagt, er jeg særdeles godt fornøyd med at det nå er et stort flertall i komiteen som går videre, som tar viktige skritt videre, og som bidrar til at Norge viser at vi er villige til å sette viktige grenser i arbeidet med å begrense skader på uskyldige sivile – ofte barn. Jeg er godt fornøyd med at det er et flertall i komiteen som slår fast at den linjen Regjeringen har lagt seg på i forbindelse med norsk militær deltakelse i Afghanistan, skal legges til grunn i framtidige internasjonale operasjoner der Norge deltar. Jeg er også godt fornøyd med – og det er grunn til å gi honnør til Regjeringen for den vilje man har vist til å følge opp Stortingets tidligere vedtak – den holdning Regjeringen har vist når det gjelder bruk av denne type kontroversielle våpen. Jeg tar det for gitt at Regjeringen ser Stortingets tilslutning til denne linjen som en viktig støtte i arbeidet med å begrense bruken av kontroversielle våpen. Jeg forutsetter at Regjeringen både ser betydningen av og viser vilje til å følge opp denne linjen i forhold til å nå det endelige målet: et internasjonalt forbud mot bruk av våpen med en høy blindgjengerandel, slik som klasebomber har. Først da er vi framme ved målet om å ha gjort den jobben som er nødvendig for å begrense skader på sivilbefolkningen i væpnede konflikter.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-07:
Dette er eigentleg ein replikk til statsråden, men eg tek han på forskott. Det som har komme fram i debatten i dag, er at det er ein klar samanheng mellom miner og klasebomber. Derfor treng vi regelverk. Vi treng konvensjonar som er like for begge dei delane. Vi veit at det ikkje står på pengar eller andre ressursar når miner eller klasebomber skal produserast og leggjast ut. Verre blir det når det skal leggjast fram minekart og ryddast opp etter krigen. Presidenten og eg var i Sarajevo i fjor og fekk skikkeleg informasjon om Norsk Folkehjelp sitt mineprosjekt der. Det dei stort sett mangla, var pengar. Dei var heldige og fekk eit par millionar kroner frå Finland, slik at dei kunne drive vidare. Dei har i det heile drive eit veldig grundig og godt arbeid der i åtte til ti år. Vi må få fram kostnadene, ikkje berre for sivilbefolkninga, men også dei ein har med å fjerne minene. Dei kostnadene bør òg leggjast på dei som produserer og legg ut desse minene. Får vi ikkje til slike konvensjonar og reglar, stoppar det opp. Mitt spørsmål til statsråden blir då: Kva er statsråden si vurdering av at den som legg ut miner og klasebomber, også har ei plikt til å rydde opp etter seg? Og: Kva synest statsråden om statusen for dei konvensjonane som regulerer desse forholda i dag?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-07:
Det er bra presidenten lærer meg litt om forretningsordenen. Problemet med dei moderne våpna er at dei sikkert kan bli opptil 100 pst. effektive, altså ha ein låg prosent av blindgjengarar. Men så veit vi at både miner og klasebomber blir laga med den meininga at dei ikkje skal sprengjast. Kva er det ein då lagar? Då lagar ein noko av det mest effektive av alt når ein skal prøve å vinne freden, nemleg frykt. Det er det mest effektive. Dersom ein veit at det ligg slike ting der ute, skapar det enorm frykt. Vi veit også at både miner og klasebomber ikkje blir laga for å drepe, men for at dei skal vere akkurat passelege til å skyte av nokre hender og føter, akkurat passelege til å ta opp all sjukehuskapasitet, all sanitær kapasitet som finst. Vi veit jo at det er ingen grenser for å vere utspekulert når det gjeld å lage moderne våpen som ikkje drep direkte, men som faktisk lammar heile sivile samfunn etterpå. Det er ikkje berre å seie at ein skal kunne lite på våpenteknologien når det gjeld dei nye, moderne våpna. Eg fryktar at den teknologien blir endå verre.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2003-02-07:
Jeg vil komme litt inn på noen av de spørsmålene som har vært reist i debatten. Jeg har bl.a. fått spørsmål knyttet til initiativ når det gjelder de framskutte lagrene i Norge. Til det er å si at det er satt en frist for når visse definerte våpentyper skal være tatt ut av de framskutte lagrene. Jeg har full tillit til og all grunn til å tro at fristen vil bli overholdt. Det har også vært spørsmål knyttet til cargo-ammunisjon og forholdet mellom cargo-ammunisjon og klasebomber. Det var jeg også nøye inne på i høringen. Der er essensen at dagens cargo-ammunisjon har tilnærmet 100 pst. pålitelighet i forhold til å legge igjen blindgjengere, fordi man har en kombinasjon av høy pålitelighet når det gjelder ammunisjon og selvødeleggelsesmekanisme. Det vil man antakeligvis også ha for moderne klasevåpen i framtiden, altså en tilnærmet 100 pst. pålitelighet i forhold til det som alle er enige om er problemet, nemlig blindgjengerfaren. Jeg fikk også et spørsmål knyttet til opprydding av miner. Der deler jeg Bjørn Jacobsens syn. Det hadde vært særdeles fint hvis de som la ut minene, også kunne rydde opp etter seg. Norge jobber hardt for å få enighet i internasjonale konvensjoner om at det ikke bare skal være regler for pålitelighet knyttet til klasevåpen, men også regler og regimer knyttet til opprydding. Jeg vil også legge til at det norske forsvaret har gjort det til en nisje å rydde miner etter andre. Vi har mineryddere til havs, og vi har mineryddere til lands. De gjør en veldig viktig humanitær oppgave, som dekkes over forsvarsbudsjettet. Etter å ha lyttet til debatten kan man sitte med det inntrykk at vi diskuterer to ting. Noen bruker ordet «klasevåpen» som om det bare skulle gjelde de gamle klasevåpnene med blindgjengerproblem, og noen bruker ordet «klasevåpen» som om det bare skulle gjelde framtidens klasevåpen, som antakeligvis vil ha den samme tilnærmede 100 pst. pålitelighet som cargo-ammunisjon. Jeg synes den måten komiteinnstillingen har blitt utformet på, er god, for den får nettopp fram at det er en forskjell, at det er de gamle klasevåpnene vi skal bekjempe. Norge hadde som sagt bare de gamle klasevåpnene, noe som selvfølgelig gjorde at det var utelukket å bruke dem i Afghanistan. Når det gjelder framtidige løsninger, må det overordnede målet være å minimere den humanitære skade. Hvis det er slik at et våpen som har eksplosjoner i kjede, med presisjon, kan gjøre mye mindre skade og ha langt færre humanitære skadevirkninger enn én stor bombe, vil vi selvfølgelig i framtiden velge et slikt, et våpen som minimerer den humanitære skade, og som ikke representerer blindgjengere. Jeg synes komiteen har gjort en veldig god jobb. Jeg takker også for Enoksens honnør i forhold til det arbeidet Regjeringen har gjort.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2003-11-28:
Eg føreslår Gunnar Halvorsen.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2003-11-28:
I lovforslaget seier ein at kommunestyret skal vere ansvarleg for at kontrollutvalet får eit forsvarleg sekretariat. Det kan ikkje bli teke vare på av kommunerevisor eller av kommunens administrasjon, naturleg nok. Alle kommunar blir no pålagde ei god sekretariatsløysing, uavhengig av om dei konkurransutset revisjonen sin eller ei. Kommunane er kritiske til dette, ikkje minst på bakgrunn av dei auka kostnadene dei vil få. Mitt spørsmål blir: Korleis harmonerer det med at kommunane skal få lov til å bestemme sjølve? I sitt innlegg kalla statsråden det å gje meir makt til kommunane. Er dette i tråd med dei prinsippa som Regjeringa legg til grunn for det kommunale sjølvstyret, og korleis harmonerer dette med Høgres slagord om meir igjen for pengane?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-28:
Jeg registrerer at statsråden mener at det er saksbehandlingstriks når man ønsker å høre på hva et utvalg sier. Et av kjernepunktene her er jo det som skjer med skatteregnskapet som følge av at Regjeringen ønsker å privatisere kommunal revisjon. Av det følger at man her måtte gjøre noe, fordi man så at dette kunne man ikke privatisere. Og her er det altså et stort utvalg som jobber. Mener statsråden at det er et saksbehandlingstriks når man har et ønske om å se på dette bredt? Og det andre spørsmålet går på at statsråden ikke forstår hva som er kjernen, at dette gjøres mest effektivt på lavest mulig nivå, slik som det er i dag. Det er god kvalitet i arbeidet, bl.a. har lokalkunnskapen til kommunale revisorer vært av vesentlig betydning for innfordringsarbeidet. Man kan bare se på resultatene, så ser man det. I tillegg vil jeg be statsråden utrede hvordan Riksrevisjonen skal utføre dette, for slik de arbeider i dag, vil det bli en mye mer summarisk kontroll enn det kommunerevisjonen står for i dagens system.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-28:
Nå refererer statsråden igjen til et offentlig utvalg som er nedsatt, og som tydeligvis skal se på noe i denne sammenheng. Og i det øyeblikket denne regjeringen finner ut at det er en bit av det de har lyst til å legge fram, så gjør de det, løsrevet fra sammenhengen. Det er et problem. Når vi er opptatt av skatteregnskapet og skatteinnfordringen, er det jo fordi det er en del av en helhet. Det er et offentlig utvalg som utreder det, og SV, som parti i Stortinget, har en legitim interesse av å se det som en helhet. Jeg må si at jeg reagerer på at statsråden sier at det er en unnskyldning. I SVs innlegg sa vi helt tydelig at vi hadde prinsipielle innvendinger mot dette, akkurat som vi oppfatter at statsråden har prinsipielle synspunkter som går til fordel for konkurranseutsetting og privatisering. Så det må være en legitim sak. Men så til spørsmålet: Hvis det er Riksrevisjonen som skal foreta denne revideringen av skatteregnskapet, bruker de nå en mer summarisk metode, der kommunenes regnskaper blir delregnskaper, slik at bare noen av disse vil bli gjennomgått hvert år. Er det slik at statsråden nå kan forsikre oss om at dette vil bli gjennomgått på en annen måte enn det som er Riksrevisjonens prosedyre for slike saker i dag?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-28:
Jeg vil få rette en feil i innstillingen på side 2, andre spalte. Ordlyden i forslaget som komiteen fremmer vedrørende endringer i § 40, skal være identisk med forslaget til vedtak under romertall II, som er inntatt i innstillingen. Ellers er dette en enstemmig innstilling, som kommer av at man før har satt en frist for omgjøring av interkommunale selskaper, men man ønsker nå å gå vekk fra den fristen. Man har satt ned et utvalg som skal se på hvordan dette skal gjøres i framtida, og da ønsker man å forlenge fristen. Det har komiteen vært enig med Regjeringen i. Samtidig har vi under behandlingen av saken fått et innspill fra et advokatfirma som har pekt på at det er spesielle forhold knyttet til betaling av dokumentavgift ved omregistrering, som kunne se ut til å komme litt skjevt ut i forhold hvor man lå hen i løypa med hensyn til omdanningen. Det har komiteen rettet opp, og det har Regjeringen vært enig i. Derfor er det en enstemmig innstilling til denne saken.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-11-28:
Det er eit uttrykk som heiter «på seg sjølv kjenner ein andre». Det kjem for meg når eg høyrer statsråden no. Ho har eit standpunkt, og så finn ho argumenta undervegs. Her har Arbeidarpartiet og SV og Senterpartiet vore svært ryddige. Vi har sagt kvifor vi er imot, og så har vi i tillegg funne grunn for, fordi det er tunge instansar som påpeiker at det er tre parallelle utval som no jobbar, mens statsråden her kjem med ein lovproposisjon som ho er svært godt nøgd med sjølv, fordi han er så lang, med mange sider. Eg vil gi henne høve til å utdjupa om ho meiner at kommunale revisjonseiningar og private revisorar får like vilkår i høve til offentlegheitslov og forvaltningslov, og om ho meiner at det er ein fordel at dei har eit ulikt forhold til media. Trur ho at det vil svekkja eller styrkja tilliten til forvaltinga at ålmenta ikkje har innsyn korkje i private revisorars postjournalar eller i inn- eller utgåande korrespondanse?
Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2003-11-28:
Først to ord om dette med utredningen: En sak skal jo være så godt utredet som praktisk mulig, og hvis Stortinget eller deler av Stortinget finner at saken ikke er det, så er det nok fordi den ikke er det, og da advarer jeg mot et resonnement som sier at dere er imot, men at utredningen egentlig ikke spiller noen rolle. Jeg tror ikke det er noen rimelig måte å nærme seg det på. Jeg vil spørre statsråden: Om private går inn i disse rollene og overtar deler av den kommunale revisjonen, vil det da bli nedfelt i forskrift at de i sin saksbehandling skal jobbe i henhold til forvaltningslovens og offentlighetslovens bestemmelser? Er det mulig å få dette inn, er det formelt mulig, og vil det være slik at disse bestemmelsene kommer til å gjelde for de private som arbeider på kommunens vegne her?
Erna Solberg (Høyre), 2003-11-28:
En viktig del av grunnlaget for å si om man får mer igjen for pengene eller ei, er spørsmålet om å ha ryddighet i roller og gjennomsiktighet i transaksjoner. Jeg mener faktisk at det at man har en sekretærfunksjon for kontrollutvalget som ikke er revisjonen, også innebærer at kontrollutvalget selvfølgelig – det var noen som sa tidligere at det var rart at de skulle ha et ansvar for å være sikker på om revisjonen var god nok eller ei – skal ha ansvar for om revisjonen er god nok eller ei, og det er viktig å ha en uavhengighet i forhold til et slikt sekretariat. Jeg er helt enig i at det sannsynligvis kan medføre at man i noen kommuner må omorganisere og tenke annerledes i forhold til det man har gjort tidligere. Jeg ser det som viktig at man har rolledannelser og rolleutføringer som er uavhengige av hverandre. Jeg er faktisk ikke enig i at det nødvendigvis skal være en god ordning at man har det slik man har det i dag, at det er revisjonen som fungerer som sekretariat for kontrollutvalget.
Erna Solberg (Høyre), 2003-11-28:
Jeg mener at det er stor forskjell når det gjelder hvem som skal revidere skatteregnskapene i kommunen, altså skatteinnkrevingen i kommunen, og hvem som faktisk gjør skatteinnkrevingen. Det er to forskjellige ting, som jeg tror det er viktig å skille fra hverandre. Jeg synes ikke at de to tingene henger sammen, at vi prinsipielt skal stå i veien for at man kan åpne for å la kommunene vurdere en konkurranseutsetting, eller at det er et problem å overføre ansvaret for å ha kontroll med selve skatteregnskapene. Kanskje kan det faktisk også gi en bedre kontroll på sikt at staten tar over, uten at vi nødvendigvis gjør noe med selve skatteinnkrevingssiden. Det er et annet spørsmål, og jeg synes det er et ganske perifert spørsmål i forhold til det som er dette lovforslaget. Og at det er et saksbehandlingstriks – nei, det er en unnskyldning, politisk, for å si at det er saksbehandlingsgrunner til at man ikke vil se på det. Jeg synes SV kan være redelig og si at de ikke vil ha konkurranseutsetting. Derfor går de imot det – og så finner de på innvendinger på veien.
Erna Solberg (Høyre), 2003-11-28:
Jeg vil få understreke at det er tre parallelle utvalg. De berører ikke dette feltet, men det er en sideeffekt av det de måtte gjøre, som kan medføre og påvirke grenseområder og enkeltområder knyttet til lovforslaget. Jeg oppfatter det slik at det er like konkurransevilkår mellom markedsaktørene. Jeg innrømmer at vi fortsatt har en runde å gå på innsynsbiten i papirene. Det er et generelt spørsmål som dreier seg om innsyn i flere forhold for kommunerevisjonen, men ikke bare for kommunerevisjonen – f.eks. kjøp av tjenester og beslutningsprosesser knyttet til det. Det er et arbeid som pågår, og som vi har et behov for å kvittere ut mer. Men jeg synes ikke at det er avgjørende i forhold til dette spørsmålet.
Erna Solberg (Høyre), 2003-11-28:
Vi har et arbeid gående når det gjelder kommunens innsynsrett – det er knyttet til spørsmålet om hvordan kommunene får innsyn. Det andre spørsmålet som jeg oppfatter nå blir stilt, er spørsmålet om allmennheten får innsyn i det arbeidet som pågår. Det er altså et kjernepunkt i offentlighetslovutvalget, og vi har tenkt å sørge for at denne problemstillingen blir godt belyst i forhold til dette og andre typer offentlig tjenesteutøving som private måtte stå for, slik at vi har lik praksis når det gjelder alle områder. Vi har ikke sett et behov for å spesialregulere innsynet hos revisjonsfirmaene før man er ferdig med arbeidet i offentlighetsutvalget, og har sett helheten i det. Vi synes, som sagt, at dette ikke er avgjørende i forhold til denne saken, men vi er enig i at det er en problemstilling. Vi er opptatt av innsyn, og vi er opptatt av at man skal ha like behandlingsmuligheter. Men her har vi altså nedsatt et offentlig utvalg som kommer til å gå inn på også dette forholdet.
Erna Solberg (Høyre), 2003-11-28:
La meg si det slik at jeg skal modifisere mine synspunkter. Det som provoserte meg i det opprinnelige innlegget til Karin Andersen, var betraktningene rundt at når vi nedsetter et tilsynsutvalg etter at vi har varslet denne odelstingsproposisjonen, skal det utvalget på en måte ha blitt dårlig behandlet. Vi velger faktisk å gå videre med en odelstingsproposisjon – jeg tror nesten den var fremmet i Stortinget på forhånd. Det synes jeg var å trekke inn spørsmålet om hvor mye vi skal ha til vurdering, og det ville ha gitt en total handlingslammelse for en regjering hvis man skulle legge til grunn alle slike forhold før man behandlet noe. Så til spørsmålet om revideringen av skatteregnskapet. Jeg vil faktisk ikke nå si at vi skal endre Riksrevisjonens prosesser på det området, for jeg synes at en av de gode moderniseringene vi har gjort når det gjelder skattearbeidet, er at vi tar uttrekk med ujevne mellomrom, og så sjekker vi grundig. Vi skal altså bruke ressursene våre på revisjon og skattearbeid der hvor vi har mest å hente i form av skatteunndragelser, og ikke slik at alt som har skjedd tidligere, nødvendigvis skal gjøres på samme måten selv om vi flytter ansvaret.
Martin Engeset (Høyre), 2003-11-28:
Denne debatten har gått i to bolker, eller avdelinger. Den ene er et forsøk på å gjøre dette til en stor ideologisk sak, og den andre hovedbolken er etter mitt skjønn et forsøk på å konstruere en rekke merkverdige problemer. Det er nærmest ikke grenser for hvilken ulykke som vil ramme land og folk hvis dette blir vedtatt her i dag. Jeg synes det hele fremstår som noe søkt. Ellers kan jeg ikke motstå fristelsen til å påpeke en merkverdighet i flertallsinnstillingen, side 2, hvor det står: «Då revisjonsinstituttet vart rekonstruert etter den andre verdskrigen, vart det frå Stortinget si side uttala at kommunerevisjonen skulle vera kommunestyret sitt kontrollorgan på same måte som Riksrevisjonen kontrollerer Stortinget.» Det var helt nytt for meg at Riksrevisjonen kontrollerer Stortinget! Det er vel faktisk slik at det er Stortinget som har Riksrevisjonen som sitt kontrollorgan overfor regjering og forvaltning. Så jeg synes det er litt spesielt at man kommer i skade for å skrive noe slikt, og samtidig påberoper seg ryddighet i denne saken. Uavhengighet er grunnleggende viktig for en revisor. I forhold til det grunnleggende prinsippet om uavhengighet, er det grunn til å tenke igjennom hvorvidt det at en egen ansatt revisor sitter på rådhuset sammen med kollegaer som han er satt til å revidere, og går og spiser i kantinen sammen med kollegaer som han selvfølgelig etter hvert får et veldig tett og nært forhold til menneskelig sett – helt opplagt –, sikrer den uavhengigheten som det er viktig at en revisjon skal og må ha. Jeg tror det er viktig å ha en nødvendig og god avstand mellom den reviderte og de som skal revideres. Ellers har jeg lyst til å peke på et poeng som bekymrer meg litt i forhold til akkurat hvordan loven er formet. Det går på adgangen til å kunne velge nytt kontrollutvalg i perioden. Det må praktiseres med varsomhet. Det presiserer også regjeringspartiene og Fremskrittspartiet i sine merknader, for det kan veldig lett bli slik at det kan være et bekvemt virkemiddel å ty til for et flertall som synes at kontrollutvalget driver en litt for nærgående kontroll og er litt for nidkjært i tjenesten. Slike vedtak lokalt må vel kunne antas å kunne omfattes av reglene for lovlighetskontroll, og at det i tilfelle er hele kontrollutvalget, og ikke enkeltmedlemmer, man kan skifte ut.
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 2003-11-28:
Generelt er eg for at private firma kan utføra tenester for kommunar og fylkeskommunar, og m.a. derfor er det særdeles viktig at vi har kontrollorgan som har integritet og uavhengigheit. Dette gjeld både kontrollutvalet og revisjonen. I merknaden på side 2 i innstillinga slår mindretalet fast at det ikkje er eit pålegg til kommunane om å konkurranseutsetja revisjonen. Vidare står det i ein merknad frå det same mindretalet, på side 8: «Det fremgår av lovforslaget at kommunene står fritt til selv å velge hvordan man vil organisere sin revisjonsordning.» Dette er ok. Eg er òg glad for at ein går inn for å styrkja kontrollutvalet si stilling. Skal denne valfridomen bli reell, og om ein verkeleg ønskjer å styrkja kontrollutvalet si stilling, må utvalet òg ha frie hender til å velja sekretær. Ein kan da òg velja revisjonssjefen, dersom ein kommune ønskjer å velja den løysinga. Dette vil måtta bety at forskrifta vert utforma i høve til dette. Kontrollutvalet og revisjonen skal vera folk sin garanti for at offentleg forvalting går rett føre seg. Mi erfaring frå kontrollutval er at vi no har ein kommunerevisjon med høg fagleg standard. Vi må gjennom denne behandlinga sørgja for at den kompetansen ikkje går tapt. Eitt moment som må sikrast, er retten til innsyn for kontrollutvalet. Det har vore nemnt av fleire her i dag. Dette gjeld òg i revisor sine dokument. Dette må på plass, skal valfridomen bli reell. Kort og godt må det òg opnast for innsyn i private revisorar sine dokument, dersom det skal gjevast tilgang til kommunale og fylkeskommunale revisjonsoppgåver. Det er heilt nødvendig.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-12:
I forhold til det Dokument nr. 8-forslaget som vi la fram tidligere, som ble nedstemt her i salen, har vi fått i pose og sekk. Vi har fått større lokal frihet, og vi har sikret ressursene. Det var det som lå til grunn for vårt forslag. Selvsagt skulle nivået har vært høyere. Sikkerhetssystemet skulle for all del ha vært høyere. Det skulle vi ønske. Men vi er sikret dagens nivå. Dermed mener jeg at vi har fått i pose og sekk. Jeg er ikke så optimistisk at jeg tror at vi som sitter sentralt, er i stand til å lage regler for hva som er pedagogisk forsvarlig. Jeg er ganske imponert over dem som sitter her i Stortinget og tror at de kan si hva som er pedagogisk forsvarlig. Det er den enkelte skole som er i stand til å gjøre det. Verken representanten Bjørnstad eller jeg er i stand til det. Nå har vi sagt at skolene får frihet til å organisere dette slik de vil. Ikke minst er det forferdelig viktig å lage nye læringsarenaer, slik at vi kan utvikle en spennende og mangfoldig skole. Det er målet vårt. Det er skolene selv som er de beste til å definere hva som er pedagogisk forsvarlig. Vi skal sette visse mål, men skolene er de beste til å gjøre den jobben.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-12:
Jeg prøvde i innlegget mitt å understreke at vi har åpnet for at andre som mangler formell pedagogisk utdanning, kan ansettes. Det var en del av mitt innlegg. Det er mulig at jeg var for bombastisk, i og med at vi har åpnet for alternativer, dvs. for dem som ikke har en formell pedagogisk utdanning. Men vi understreker jo innledningsvis at formell pedagogisk utdanning er viktig, samtidig som vi åpner for at man kan ansette andre, som mangler det. At SV og regjeringspartiene er «rørende enige», trenger i seg selv ikke være galt hvis vi har et felles mål om å skape en god skole, en skole med god kvalitet, en skole med mangfold. Der tror jeg faktisk at iallfall deler av regjeringspartiene og SV har et felles mål. At vi da klarer å finne sammen om en del formuleringer som alle er tjent med, ser jeg faktisk som en fordel.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-12:
Å opprettholde klassebegrepet for at man skal kunne holde fest i framtiden, synes jeg ville være ganske merkelig. Hva vi egentlig kaller det, bør være rimelig uinteressant. Det som er poenget mitt, er at den enkelte elev skal tilhøre en gruppe, føle sosial tilhørighet med et visst antall medelever. Jeg har registrert at Kvalitetsutvalget har lagt fram en innstilling. Vi er jo i den situasjon at vi har forskuttert den innstillingen på dette området, så her har jo Stortinget gjort en god jobb allerede, slik sett. De foreslår tolv basisgrupper. Om dette er en detalj som vi skal si noe eksakt om, vet jeg ikke, men sosial tilhørighet er det viktige. Når det gjelder pedagogisk forsvarlighet, miljømessig forsvarlighet osv., er det klart at vi skal sette mål. Vi skal si at elevene skal ha individuelt tilpassede opplæringsplaner, og at dette skal være obligatorisk for alle skoler. Men at vi her på Stortinget skal kunne sette oss ned og definere i detalj hva som ligger i «pedagogisk forsvarlig», regner jeg med at ingen i denne sal forventer at vi er i stand til å gjøre. Så mye erkjennelse håper jeg at det finnes blant oss.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-12:
Jeg har stor tillit til lokalpolitikere. Jeg tror at de er i stand til å få til et enda sterkere engasjement overfor sin skole enn det noen her i salen klarer overfor en skole ute i en kommune. Jeg synes at de aller fleste av oss skal erkjenne det. Likevel er mange av dem i en situasjon der de blir presset til å kutte innenfor offentlig sektor. Det er vi som legger rammene for dem, som gjør at de er nødt til å kutte innenfor offentlig sektor. Jeg tror ikke at det fins en eneste lokalpolitiker som synes det er noe særlig godt å begynne å kutte i skolebudsjettene. Men de kan jo føle at de blir presset til å gjøre det. Dette er ikke en sparereform, men det er klart at hvis vi hadde fjernet delingstallet uten å legge inn noe annet – iallfall klart ut fra mitt synspunkt – ville det vært lettere for lokalpolitikerne, en får nesten si i fortvilelse å gå løs på også utdanning og skole. Mitt spørsmål til Arne Lyngstad er: Er han enig i at det på mange måter har blitt bedre med det kompromisset som er inngått med SV, om å sikre ressursrammene, enn bare å fjerne delingstallet uten å legge inn den sikkerheten?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-12:
Trine Skei Grande forventer ikke revolusjon. Det gjør jeg. Jeg forventer at det ved mange skoler skal bli revolusjon i årene framover – kanskje ikke i morgen og over natta, og kanskje ikke bare på grunn av denne saken. Men jeg vil nok understreke at det finnes mange steder og mange skoler der det ville være godt med en revolusjon, med endringer, i forhold til dette med å skape nye læringsmiljøer, nye læringsarenaer og bryte opp mønster. Så har jeg lyst til å si til Trine Skei Grande, som brukte skolebygningene som et argument mot endring av organisasjonen: Jeg har sett mange skoler som er veldig tradisjonelle, med klasserom på rekke og rad langsmed gangene. På de skolene har en gjort revolusjon. Den appellen kan gå til andre skoler, at det går an selv om en har en tradisjonell skolebygning, å få til gode endringer der en i større grad greier å tilpasse undervisningen, opplegget og organisasjonen til elevenes ønske. Så jeg venter revolusjon.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-12:
Et bærende prinsipp i våre læreplaner er at undervisningen skal tilpasses den enkelte elev. Og et av prinsippene er også at den enkelte elev skal ha en individuell læreplan. For hver enkelt elev i norsk skole skal det være en plan – hvilke mål han skal ha og hvordan han skal nå dem. Evalueringen av L97 viser at det er et område der vi ikke helt har fått det til. I slike individuelle læreplaner vil også læringsstrategier framgå. Vil statsråden framover prioritere den delen av arbeidet, prioritere at skolene lager individuelle læreplaner, at elevene sammen med skolen utvikler mål og lager sine planer? Jeg tror det er veldig viktig at vi også får det på plass – det er jo på plass formelt, men at dette blir en realitet ute i skolene. Så takker jeg statsråden for at hun vil følge opp overfor fylkesmennene i forhold til at de nå setter inn ressursene i høst, og påse at dette ikke blir en sparereform, som det kan bli hvis vi ikke er aktive nå i forhold til dem som skal ha tilsynet.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-12:
Bare en liten kommentar. Dette er ikke et kompromiss fra vår side. Hvis en leser Dokument nr. 8-forslaget vårt, vil en se at dette er egentlig det vi ønsker: større lokal frihet og å sikre ressursene. Vi har fått det som vi ønsker i forhold til Dokument nr. 8-forslaget vårt. Så til statsråden: Jeg har lyst til å stresse dette med individuelle planer. Jeg følte at statsråden var litt vag i forhold til dette, og regnet med at nye måter å organisere på vil gjøre det lettere å ta vare på den enkelte elev og gi tilpasset opplæring. Og det tror jeg også, faktisk. Så det er jeg enig med henne i. Men min utfordring var at tilsynsmyndighetene og andre blir mer opptatt av at dette med individuelle planer blir gjort rundt omkring på skolene. For noe av det som evalueringen av L97 påviser, er at dette er en mangel. Og jeg tror at vi har en kjempeutfordring i å få til dette, og at skolene tar på alvor – våre skoler tar det aller meste på alvor, for all del, det er ikke det at de ikke tar ting på alvor – å få etablert den tilpassede opplæringen, med individuelle læreplaner for hver enkelt elev, der en setter læringsmål og andre utviklingsmål for elevene. Så vet en hva en har å strekke seg etter, og elevene sammen med lærerne, skolen og foreldrene er klar over hvilke mål de skal nå. Jeg synes at statsråden skal stresse den biten litt mer i forhold til tilsynsmyndighetene og i forhold til skolene.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-12:
Realitetene i saken har ligget der hele tiden, så alle som er i stand til å lese, er i stand til å se hva som er flertallsinnstillingen, og hva dette ville komme til å bli. Det faktiske forhold er at 27. mai vedtok flertallet, Fremskrittspartiet sammen med regjeringspartiene, en finansieringsmodell som ville ha blitt stående i dag hvis ikke SV hadde gått sammen med regjeringspartiene og laget en annen modell, som er mindre vond for oss enn den som alt var bestemt. Så valgte vi å gjøre det, og så fikk vi i tillegg en del presiseringer som gikk i vår retning. Så valgte vi å ta dette. Vi inviterte flere partier til å være med i den dialogen, men vi ble stående alene. Det faktiske forholdet er at uansett hva vi hadde gjort i dag, hadde flertallet vedtatt et finansieringsopplegg den 27. mai som var verre enn det vi vedtar i dag. Jeg regnet med at det var dette vi skulle diskutere her og nå, men jeg er litt usikker på om det er det vi diskuterer. Så er jeg er enig i at vi har hatt for dårlig tid. Vi burde hatt mer tid på denne saken. Denne saken tapte vi, og det er ikke noe å gnåle mer på.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-12:
Hensikten med gratisprinsippet er nettopp å sikre at skoler ikke skal kunne kreve ekstrabetaling fra foreldrene utover differansen mellom 85 pst. og 100 pst., slik at de på den måten kan framstå som mer attraktive enn de offentlige skolene, ved at de kan ha fine leirskoler og andre flotte opplegg som den offentlige skolen ikke har råd til. Derfor var det viktig for oss å understreke akkurat dette, i og med at vi har knesatt gratisprinsippet i den offentlige skolen. Så til forslag nr. 16. Det har for så vidt to funksjoner, det er det viktig å være klar over. Den ene funksjonen er rettet mot kommunene, at de nå vet at de må skjerpe seg, og at de må begrunne sine vurderinger på en skikkelig måte. Når kommunene får en søknad om etablering av en privatskole, må de gjøre en skikkelig jobb. De må gå inn og kunne påvise og dokumentere. Det er viktig å si til kommunene at hvis dere gjør det, så skal det skjønnet som statsråden skal utøve, ta hensyn til det dere kan påvise. Jeg vil gjerne at statsråden også bekrefter at forslag nr. 16 vil påvirke hennes skjønns muligheter.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-12:
Til innstillingen foreligger det et avvikende forslag, og det er et forslag fra SV. Jeg tar herved forslaget opp. Dessuten kommer vi til å stemme imot endringsforslaget til § 10-2, fordi vi ikke ønsker å gi Regjeringen hjemmel til å kunne svekke kravet om at rettighetshaver skal ha en organisasjon i Norge. Dette bryter grunnleggende med det som har vært noe av det mest vellykkede ved norsk oljepolitikk. Vi kan ikke se grunn for å gi denne hjemmelen til departementet og til Regjeringen, så vi ønsker å stemme mot endringsforslaget til § 10-2.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2003-06-12:
Fremskrittspartiet stemmer ifølge dem selv for et hastverksarbeid og holder seg for nesen. Da er det rørende å høre den totale enigheten mellom SV og regjeringspartiene. Noen får både i pose og sekk, og andre får i en stor pose. Representanter for mange av dem som er i, eller har tilknytning til, skolen – lærere, foreldre – har vært mot at en skulle endre klassedelingsreglene nå, fordi en ikke har fått avklart bl.a. hva «pedagogisk forsvarlig» i forhold til organisering er. Det skolen minst trenger, er utrygghet. Dette skal først avklares neste år. Vi skal altså vedta noe her i dag som vi ikke vet innholdet i. Er SV bare opptatt av ressurser og ikke kvalitet og pedagogisk innhold før endringer gjøres? Mener virkelig SV at de har fått i pose og sekk også på dette området?
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2003-06-12:
Først et lite sidesprang, i den forstand at vi alle sikkert har vært invitert til klassefester og jubileumsfester tidligere. Etter i dag skjønner jeg at vi blir invitert til basisgruppefester! Til Rolf Reikvam: Det pedagogiske innholdet og det trygghetsmessig forsvarlige skal nå ut til alle skoler og behandles der som om vi ikke skulle ha noen oppfatning om det. Da må jeg spørre: Hvorfor er det regjeringspartiene og SV selv som understreker at det er viktig at disse begrepene må defineres, utdypes og konkretiseres, og at man ber departementet behandle dette i meldingen til Stortinget i forbindelse med oppfølgingen av Kvalitetsutvalgets innstilling? Jeg går ut fra at Rolf Reikvam ber departementet legge fram for Stortinget saker som Stortinget gjerne vil ha en mening om.