Per-Kristian Foss (Høyre), 2008-04-08:
La meg innledningsvis iallfall få sitere én setning fra komiteens enstemmige innstilling: «Norske soldater har gjort en stor innsats for å skape større stabilitet og sikkerhet for det afghanske folk.» Det er en enstemmig komite som sier dette, og det er det vel greit å bevare til senere debatter. I debatten rundt saken som denne innstillingen gjelder, har ikke minst generalmajor Roséns forhold vært i fokus. La meg derfor understreke to ting. Det ene er at komiteen kritiserer ikke den uttalelse som generalmajor Rosén avgav, som skapte en del debatt, nemlig at han ikke ville sende sin egen sønn til området på grunn av dårlig sanitet. Derimot er det en enstemmig komite som er meget kritisk til at han som følge av dette måtte undertegne en taushetserklæring om generelle forhold. Under høringen - det vil fremgå av vedlegget til innstillingen - gikk statsråden meget langt i å si at denne erklæringen skulle man nok vært foruten. Det synes jeg var en grei og på mange måter raus erkjennelse av noe som man oftere kan gjøre, nemlig bidra til lite grann selvkritikk. Men der stanser det vel. Komiteen sier i den enstemmige innstillingen at hvis Rosén hadde fått de samme penger som senere ble stilt til disposisjon for Forsvaret, ville han også fått det til. Dette sies i en mer innpakket formulering på side 8 i innstillingen: «Det kan derfor stilles spørsmål ved om ikke Forsvaret selv kunne fått i stand slike avtaler tidligere om det hadde blitt åpnet for tilsvarende betingelser.» Dette er en omforent formulering fra en samlet komite, inkludert regjeringspartiene, og må leses på den bakgrunn. Det er, som saksordføreren også sa, sterk kritikk av statsråden på to viktige punkter. Det er en enstemmig komite - også inkludert regjeringspartiene - som sier at de «stiller seg undrende til at forsvarsministeren først etter at saken ble tatt opp i media og Stortinget engasjerte seg, tok fatt i saken. Forsvarsministeren gir selv uttrykk for at det lenge har vært et problem å skaffe nok leger til Afghanistan». Nok en gang ser vi altså et eksempel på at en sak først får fart politisk etter at media har tatt den opp. Gjennom kontroll- og konstitusjonskomiteen har man fått belyst saken ytterligere. Det preger innstillingen. På et annet punkt er det også ganske sterk kritikk når komiteen sier at «statsråden på et tidligere tidspunkt burde informert Stortinget om de utfordringene en her stod overfor» - altså når det gjelder sanitetssituasjonen for våre styrker i Afghanistan. Etter min oppfatning er dette i parlamentarisk språkbruk en sterk kritikk, ikke minst fordi det gjelder et viktig område som statsrådens informasjonsplikt overfor Stortinget. Sakens ordfører - her må jeg få lov til å markere en viss uenighet, selv om det er en enstemmig innstilling - tolker det slik at den dramaturgi som på forhånd preget saken i media, altså før komiteen tok saken opp og til behandling, er noe helt annet enn det man kan lese i innstillingen. Jeg er faktisk ikke enig i den vurderingen. For en gangs skyld, vil jeg si, tror jeg nok at media hadde godt grunnlag for ganske sterke formuleringer i denne saken. Men det er klart at det er forskjell på både språkbruk og form i stortingsinnstillinger og i aviser, som i større eller mindre grad er avhengig av daglig salg. Jeg burde kanskje ikke nevne overfor en saksordfører som har pressebakgrunn, at det i form må være ganske store forskjeller. Men når en samlet komite, inkludert regjeringspartiene, retter såpass sterk kritikk for at man burde ha informert Stortinget bedre, og at man burde vært raskere ute med å ta initiativ, er det ganske sterke saker i parlamentarisk sammenheng.