Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-02:
Varsling er lovlig og ønsket, og vi har innført sterkt varslervern ikke bare fordi vi skal stoppe kriminelle forhold og mislighold av lovbestemmelser, men også fordi vi ønsker å heve den etiske standard. Da vi behandlet dette i forrige periode, var vi alle sammen enige om at denne paragrafen trengte å evalueres når den hadde virket en tid. Derfor er jeg glad for at vi nå skal evaluere den, og jeg ber opposisjonen om ikke å være mest opptatt av akkurat hvilken dato det skal skje på, men se at vi nå skal gå i gang og gjøre dette på en skikkelig og ordentlig måte. Så evalueringen sier vi ja til og er glad for. Da vi diskuterte dette i forrige runde, var også den samme lovteksten oppe til debatt som opposisjonen fremmer igjen. Jeg må si jeg er like forundret nå som jeg var da, over hvordan man kan tolke den rekken av vurderingstemaer som den enkelte varsler skal måtte ta stilling til før de varsler, opp mot den paragrafen som faktisk er vedtatt. For det første: Det skal «ikke skje i skadehensikt». Jo, mener jeg, det kan skje i skadehensikt. Du kan være ansatt hos en arbeidsgiver som du har god grunn til å varsle på, og det kan hende at du gjør det i sinne og har ønske om å skade. Det skal ikke være forbudt. Det er ikke nødvendigvis moralsk høyverdig, men det kan være like riktig. Så skal man ikke «røpe bedriftshemmeligheter». Dette er jo rent vern av bedriftene framfor av varsleren. Så skal man ikke røpe «forretningsforhold av vesentlig konkurransemessig betydning». Ja, hvorfor skal man verne det mot varsling, hvis det er noe uetisk eller ulovlig som bedriften synes er viktigere enn de etiske retningslinjene? At man ikke må røpe «forhold som omfattes av lovfestet taushetsplikt», er riktig. Så har man også noen vurderingstemaer knyttet opp mot ikke sin egen etiske standard, men noen generelle diffuse etiske standarder som skal finnes i samfunnet et eller annet sted, som denne varsleren skal vurdere. Ja, jeg skjønner skrekken for varslere når de sjøl nå skal vurdere forsvarlighet. Men der har komiteen og Stortinget, da vi behandlet dette forrige gang, understreket sterkt at forsvarlighet også dreier seg om hensyn til miljø, sikkerhet i virksomheten, hensynet til brukeren og mottakeren av virksomhetens tjenester og hensynet til samfunnets interesser, i større grad enn hensynet til virksomhetens interesser. Vi har altså beskyttet samfunnet og varsleren sterkere enn bedriftene, og opposisjonen beskytter bedriftene i tolkningen av dette. Det er heller ikke slik at forsvarlighetsbegrepet er synonymt med lojal varsling. Det er helt klargjort i innstillingen under behandlingen forrige gang. Det er et begrep som var diffust og uklart, og som vi har tolket i innstillingen på en måte som gjør at dette ikke på noen måte er synonymt. Jeg kan anbefale boken som jeg kjøpte i går, som heter «Varsleren – viktig og verdig», av Kjell Horn, der de går gjennom hvordan Stortingets behandling av varslervernet endret fortolkningen av disse bestemmelsene på en grundig måte, og på en måte som ivaretar det vernet som jeg oppfatter at opposisjonen også er opptatt av. Men så ender de altså opp med å foreslå om igjen disse lovparagrafene som ensidig beskytter bedriftene framfor varsleren. Om man har varslet i «god tro», er også et utrolig viktig begrep her. Det gjør at det skal fryktelig mye til at varsleren ikke har varslet i god tro. Det sier også den behandlingen vi gjorde forrige gang. Det er fullt lovlig å varsle offentlig, står det også i den paragrafen som vi behandlet forrige gang. Det er ikke restriksjoner på dette. Men jeg tror at uansett hvordan vi danderer denne paragrafen, kommer vi ikke unna den redselen og den uroen som den enkelte arbeidstaker vil føle, både for det ubehaget de kommer til å måtte stå oppe i, og redselen for represalier, som det på en måte ikke er mulig helt å avdekke. Så til slutt til varslerenhet. Ja, på sikt får vi diskutere dette nærmere, men husk at kanskje det aller viktigste disse varslerne trenger, er å kunne henvende seg til noen som kan noe om dette. Skal du varsle om økonomiske misligheter, er det Kredittilsynet som kanskje er den instansen som du trenger å henvende deg til, og der du skal få hjelp til å vurdere det faktiske innholdet i varslingen. Gjelder det på helsesiden, kan det være Helsetilsynet. Gjelder det arbeidsmiljøsektoren, kan det være Arbeidstilsynet. Det er mange enheter her som må ha dette ansvaret hvis varslerne skal være vernet.