trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-12-01:
Mitt spørsmål går til olje- og energiministeren. Gapet mellom tilbud og etterspørsel på kraft i det norske og det nordiske markedet er stadig økende. Dette har medført at strømprisen har stabilisert seg på et betydelig høyere nivå enn tidligere, og forsyningssikkerheten er alvorlig svekket. Hadde vi i år fått to tørre høstmåneder, som vi hadde for to år siden, ville sannsynligvis det hele brutt sammen. Nå ser vi heldigvis at Naturkraft planlegger å bruke en av sine konsesjoner for gasskraftverk, mens de to andre konsesjonene som er ute, foreløpig ligger ubrukte. Statsråden sa på en konferanse i Haugesund i august at hun ville ha nær kontakt med selskapene og lytte til deres ønsker. Hvordan har denne kontakten vært så langt? Hvilke ønsker har selskapene for at man skal få satt i gang? Og hvilke grep vil Regjeringen ta for å få fortgang i de to andre gasskraftverkene som har konsesjon?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-12-01:
Jeg takker statsråden for svaret. I sommer lanserte Statoil sine planer om å bygge et energiverk på Mongstad, der kraften i hovedsak skal brukes på sokkelen, og et verk på Tjeldbergodden, der man òg skal bruke kraften i stor grad i egne industriprosesser. Begge disse prosjektene vil bedre tilgangen på kraft, da man uten å bygge disse må hente kraften i det ordinære system, som fra før av har altfor lite. Jeg regner selvfølgelig ikke med at statsråden vil drive konsesjonsbehandling fra Stortingets talerstol, men jeg vil likevel spørre om hvilket tidsaspekt man ser for seg før konsesjoner til disse eventuelt kan foreligge, og samtidig be statsråden forsikre Stortinget om at disse prosjekter ikke skal ha strengere utslippskrav enn andre innen EØS-området, i tråd med Stortingets vedtak av 9. mars 2000, som fortsatt er gjeldende.
Thorhild Widvey (Høyre), 2004-12-01:
Først og fremst har jeg lyst til å si at situasjonen i kraftmarkedet i høst har vært relativt stabil. Spotprisen på elektrisk kraft har ligget på omkring 25 øre pr. kWh, og dette har også bidratt til at prisen som tilbys til sluttbrukere med standard variabelkontrakt, også har vært stabil. Det er også riktig at sammensetningen av tilbud og etterspørsel når det gjelder kraft i Norden, har bidratt til en relativt lav norsk vannkraftproduksjon og nettoimport av kraft til Norge. Jeg synes ikke det er noen grunn til å bekymre seg over at Norge importerer kraft, spesielt ikke i perioder med lite nedbør. Hadde situasjonen vært slik at vi ikke hadde hatt anledning til å importere kraft og hadde bygd ut kraften på nordisk basis, tror jeg faktisk at situasjonen hadde vært slik at det kunne vært mye høyere strømpriser i Norge. Jeg har også lyst til å legge til at Regjeringen har gjort relativt mye for å fokusere på hva vi kan gjøre for å sikre energiforsyningen i årene framover. Det er også et faktum at vi må legge om og ikke fokusere ensidig på vannkraft. 99 pst. av elektrisiteten kommer fra vannkraft, og derfor er det veldig viktig å fokusere på andre typer tiltak. Regjeringen har gjort mye. Vi har lagt fram et forslag i henhold til den nye avtalen med Enova som skal bidra til at vi får en ny, miljøvennlig energiproduksjon og sparing som tilsvarer 12 TWh innen utgangen av 2010. Jeg har også sagt at gasskraft er vesentlig i så henseende, med tanke på å være med og bidra til å klare å forbedre kraftbalansen i Norge. Det er ikke noe problem. Vi har hatt en situasjon hvor Regjeringen har latt de tre konsesjonene som ble gitt av Stoltenberg-regjeringen, ligge fast. I tillegg har vi sagt at når det gjelder bygging av nye gasskraftverk, har vi en politikk på det området. Jeg har også sagt at jeg lytter til de signalene som har kommet. Jeg vet at Naturkraft har planer om å realisere prosjektet sitt på Kårstø. På Kollsnes har de sagt at de ikke kommer til å realisere det. Utover det har jeg ikke fått noe mer informasjon.
Thorhild Widvey (Høyre), 2004-12-01:
Jeg synes det er viktig å understreke denne regjeringens holdning til gasskraftverk. Som jeg sa, fikk man konsesjon på tre søknader. Det ligger fast. Når det gjelder bygging av gasskraftverk utover dette, har Regjeringen sagt at den er positiv til å gi konsesjon til nye gasskraftverk, men da med CO2-håndtering inntil et system med omsettelige kvoter er trådt i kraft. Representanten Vaksdal vet veldig godt at det ligger et forslag i Stortinget fra Regjeringen om å innføre et midlertidig kvotesystem inntil Kyoto-avtalen trer i kraft i 2008, og der er også Regjeringens forslag at gasskraftverk skal omfattes av dette midlertidige kvotesystemet. I kvoteloven legges det bl.a. opp til at de tre gasskraftverkene som har fått konsesjon, vil få kvoteplikt dersom de blir bygd før 2008, og det vil også skje når det gjelder ytterligere søknader.
Thorhild Widvey (Høyre), 2004-12-01:
Konsesjon til å regulere Meltingvatnet mv. i Mossavassdraget ble gitt Nord-Trøndelag Elektrisitetsverk ved kongelig resolusjon av 4. desember 1981. I konsesjonsvilkårene ble det bestemt at det pålagte vannslippet skulle tas opp til revisjon etter forutgående fiskeribiologiske undersøkelser. Slike undersøkelser er gjennomført, og Nord-Trøndelag Elektrisitetsverk har søkt om endring av vannslippet. Søknaden ble, i tråd med vanlig praksis, sendt på bred høring av NVE, og det var i denne sammenheng uttalelsen fra Direktoratet for naturforvaltning framkom. På grunnlag av søknaden og de i høringsrunden innkomne uttalelser har NVE laget en innstilling i saken, som ble oversendt Olje- og energidepartementet for videre behandling. NVEs innstilling ble så sendt på høring til Miljøverndepartementet, Nord-Trøndelag fylkeskommune og Mosvik kommune. Departementet arbeider nå med å fastsette et endelig manøvreringsreglement for reguleringen av Meltingvatnet mv. i Mossavassdraget. Arbeidet foregår i nært samarbeid med natur- og miljøvernmyndighetene. Departementet ønsker å finne fram til et endelig manøvreringsreglement som ivaretar så vel miljøinteressene som hensynet til kraftproduksjonen. Manøvreringsreglementet skal vedtas ved kgl. resolusjon. Jeg tar sikte på at saken kan avgjøres i løpet av vinteren.
Thorhild Widvey (Høyre), 2004-12-01:
Ja, absolutt. Jeg ser i særdeleshet behovet for å ivareta laksestammene, og andre viktig områder skal selvfølgelig tillegges vekt, man skal ikke bare ta hensyn til kraftproduksjonen. Jeg synes det også er viktig å understreke at fordelen ved at man har hatt dette systemet midlertidig, er at vi nå har anledning til å kunne fastsette et endelig vedtak. Så kan vi prøve å fange opp de endrede forholdene som har dukket opp underveis siden vassdraget ble undergitt konsesjon i 1981. Det betyr at vi selvfølgelig skal ivareta både miljøet og hensynet til laksestammen i framtiden. Jeg føler et sterkt behov for å understreke at jeg i behandlingen av denne saken spesielt vil vektlegge miljøhensynet og hensynet til den framtidige laksestammen, og at forholdene legges til rette for at man har muligheter for å imøtekomme det behovet.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2004-12-01:
Jeg har følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Startlån er en ordning for å hjelpe husstander som har problemer med å etablere seg i egen bolig. Kommunene kan utarbeide egne retningslinjer for hvordan ordningen med startlån skal praktiseres, forutsatt at disse ivaretar formålet med ordningen. Mener statsråden det er i tråd med formålet dersom kommuner setter så store krav til inntekt at personer som lever på midlertidig uføretrygd, rehabiliteringspenger eller yrkesrettet attføring ikke får innvilget startlån?»
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2004-12-01:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er helt klart at statsråden mener at dette er i tråd med den intensjonen som startlånet skulle ivareta. Det mener Arbeiderpartiet ikke er riktig. Jeg har et eksempel på en ung person som er midlertidig uførtrygdet, og diagnosen gjør at han kan bli varig uføretrygdet. Men han ønsker å komme i jobb, han ønsker ikke varig uførepensjon. Han har behov for en bolig, men nå må han velge. Enten må han velge varig uføretrygd, og dermed mulighet til startlån og bolig, eller ingen bolig og fortsatt mulighet for å komme i arbeid. Da må jeg spørre statsråden: Er dette en politikk for å få flere i arbeid og færre på uføretrygd?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2004-12-01:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Mitt eksempel er fra Oslo kommune og boligkontoret der. De har gitt helt klar beskjed: Hvis man ikke har fast og varig inntekt, får man ikke startlån. Hvis en har rehabiliteringspenger, midlertidig uførepensjon og yrkesrettet attføring, så har en ikke fast og varig inntekt, og dermed gir altså Oslo kommune helt klar beskjed om at det er umulig å få startlån. Da må jeg spørre: Er det Oslo kommune som har misforstått, har for strenge regler og ikke følger formålet som er gitt, slik at disse personene skal kunne ha muligheter til å få et startlån og også kunne få en bolig uten at de må være uføretrygdet?
Erna Solberg (Høyre), 2004-12-01:
Formålet med startlån er at det skal bidra til at husstander med boligetableringsproblemer skal få mulighet til å etablere seg og bli boende i nøkterne og gode boliger. Startlånet er behovsprøvd og kan gis til bl.a. unge i etableringsfasen, barnefamilier, enslige forsørgere, funksjonshemmede, flyktninger, personer med oppholdstillatelse på humanitært grunnlag og andre økonomisk vanskeligstilte husstander. I startlånsordningen legges det opp til en samfinansiering, der det private markedet yter grunnfinansiering og kommunene toppfinansiering. Graden av samfinansiering anbefales basert på det prinsipp at dess mer vanskeligstilt låntakeren er, dess større andel av lånet gis som startlån fra det offentlige. Startlån kan også ytes i kombinasjon med boligtilskudd til særlig vanskeligstilte husstander. Kommunene har stor grad av frihet til å utforme regelverket for startlån fordi utfordringene i kommunene er svært forskjellige. Retningslinjene til kommunene må ivareta formålet og hovedintensjonene for ordningen, jf. forskrift fastsatt av Kommunal- og regionaldepartementet, og Husbankens retningslinjer for startlån. Kommunale retningslinjer skal sendes Husbanken til orientering. Husbanken har et særlig ansvar for å veilede kommunene slik at ordningen treffer dem med de største behovene. Det er opp til den enkelte kommune å vurdere om søkeren skal få lån, og eventuelt hvor stort lånet skal være. Lånets størrelse vil avhenge av betalingsevnen og eventuell annen gjeld som søkeren har. Det er en forutsetning at søkeren kan klare å betjene boligutgiftene over tid og fortsatt ha nødvendige midler igjen til livsopphold. Søkere som har midlertidig uføretrygd, rehabiliteringspenger eller yrkesrettet attføring som inntektskilde, kan få problemer med å betjene boligutgiftene over tid, på grunn av at inntekten er midlertidig og lav, og fordi størrelsen på den fremtidige inntekten er usikker. Det vil innebære en betydelig risiko for søker å kjøpe bolig og ta opp store lån i denne livsfasen, og kommunen kan risikere tap på utlån. Denne risikoen vil man kunne redusere hvis man kombinerer lån med boligtilskudd til utsatte grupper. Likevel er det slik at kommunene kan ta større risiko ved at de har mulighet til å avsette midler til et tapsfond. Pr. 31. desember 2003 hadde kommunene avsatt 274 mill. kr i tapsfond. På grunn av høye tapsavsetninger i mange kommuner og lave tap foreslår Regjeringen i statsbudsjettet at bare kommuner med svært lave tapsfond kan sette av midler til dette formålet i 2005. For husholdninger med så lave inntekter at de ikke kan betjene lånet, bør ordninger som boligtilskudd og/eller bostøtte vurderes for å redusere gjeldsbelastningen. Konklusjonen er at det er behov for å sørge for at folk ikke tar opp lån, hvis de ikke har betjeningsevne. Det kan kommunene sørge for ved en helhetlig vurdering hvor de kombinerer bostøtte og boligtilskudd for å se hvordan man vil klare å bære denne type utgifter fremover. Men det må altså være opp til kommunene å vurdere rammene for om man skal åpne for å gi startlån til enkeltgrupper.
Erna Solberg (Høyre), 2004-12-01:
Mitt svar var altså at det må gjøres en individuell tilnærming når det gjelder hvem som kan få lån. Vi må være sikre på at man ikke setter folk i gjeldsklemme, med en gjeldsordning på et senere tidspunkt som en følge av det, som gjør det enda vanskeligere for dem å bo i en bolig. Det kan man få til ved å kombinere ulike tiltak. Den individuelle tilnærmingen innebærer at man selvfølgelig må vurdere om den enkelte personen er i en situasjon hvor vedkommende i fremtiden vil ha inntekt over tid til å betjene utgiftene som er knyttet til et lån. Det er slik at en midlertidig uføretrygd i hovedsak vil innebære at kommer man ikke ut i jobb, vil man senere kunne få permanent uføretrygd, eller videreført uføretrygd. Det betyr at for personer som har uføretrygd, bør det være mulig å få startlån, fordi vi vil ha en form for inntektssikring. Men det er det kommunene som må bestemme, det må være en individuell tilnærming, man må på forhånd vite hvilken gjeld personene har, og man må kunne se på andre boligvirkemidler samtidig. Det er en av grunnene til at vi er opptatt av å styrke det boligsosiale arbeidet i kommunene.
Erna Solberg (Høyre), 2004-12-01:
Stortinget har vært enig i at det er kommunene som skal bære risikoen ved tap. Vi har sørget for at risikoen for tap avlastes, gjennom at man kan sette av deler av boligtilskuddet til tapsavsetninger. Men det er klart at de som har ansvar for å dekke tapene og tar den største risikoen for tapene, også må være de som lager regelverket og foretar den individuelle vurderingen. Det er innenfor ordningen å foreta en individuell vurdering av om man har permanent inntekt, eller om man har sannsynlighet for å kunne ha en permanent inntekt også i fremtiden. Hovedproblemet med representanten Øyes tilnærming – hvis man bare skal si sjablongmessig at alle skal kunne få et startlån – er ikke bare at kommunene kan komme til å tape penger i fremtiden, men også at flere mennesker havner i en gjeldssituasjon fordi de ikke kan betjene boliglånene sine, kanskje må under en gjeldsordning og i neste omgang forverrer sin fattigdomssituasjon. Vi må se på kombinasjonen av tiltak rundt enkeltindivider for å sørge for at de får en permanent tilknytning til boligmarkedet.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-12-01:
Jeg vil få lov til å stille følgende spørsmål til arbeids- og sosialministeren: «En ung kvinnelig student er født med en sjelden funksjonshemning, dysmeli, som gjør at hun mangler det ene benet. Hun bruker protese, men får ikke dekket utgiftene til estetisk protese som har lengre holdbarhet, og som ikke ser stygg ut. Protesen hun får dekket, ødelegger tøy, strømper og sko og gir ekstra utgifter. Kvinnen har fått beskjed om at hun må gå til psykiater for å få påvist psykiske plager som skyldes den dårlige protesen, dersom hun skal få en estetisk protese. Er dette riktig praktisering av regelverket?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-12-01:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg må si at det var et veldig positivt svar at man nå vil ta den gjennomgangen. Jeg håper at vi i framtiden skal slippe å se slike situasjoner som vi så på Lørdagsrevyen 13. november i år, denne studenten og de problemene hun har med sin gamle protese, og at man kan få et godt utfall av denne saken. Problemstillingen som er reist, er en veldig viktig problemstilling. Det handler om å takle sin funksjonshemning uten egentlig å måtte bli stigmatisert; jeg holdt på å si det å bli plassert innenfor psykiatrien og måtte gå til psykiater. Så jeg takker statsråden for svaret. Jeg vet ikke om statsråden kan si noe mer om hvorvidt det finnes en mulighet for kanskje å kunne ta opp den budsjettmessige biten allerede i revidert, hvis man får dette arbeidet gjort raskt, eller om statsråden ser for seg at man må vente helt til neste års budsjett.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-12-01:
Jeg takker nok en gang for svaret, og ser fram til det arbeidet som skal bli gjort. Jeg vil virkelig håpe at dette raskt kan komme på plass, slik at vi for framtiden slipper det som denne studenten opplever, og at dette kan bli løst på en skikkelig måte. Jeg setter pris på at statsråden griper fatt i dette så raskt.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-12-01:
Folketrygden dekker utgifter til anskaffelse, vedlikehold og fornyelse av nødvendige og hensiktsmessige ortopediske hjelpemidler. Bestemmelsen har vært praktisert slik at folketrygden ikke har dekket merutgifter ved anskaffelse av hjelpemidler som er vesentlig dyrere enn det som er vanlig. En estetisk protese vil vanligvis være det. Bare estetiske ansiktsproteser har vært dekket fullt ut. Rikstrygdeverket har praktisert bestemmelsene slik at det bare i noen få tilfeller har vært ansett nødvendig å dekke utgiftene til en estetisk arm- eller benprotese. Det har da vært et krav at det må foreligge attestasjon fra spesialist i psykiatri. Jeg kan forstå at dette kan oppleves unødvendig og også sårende for enkelte. Jeg har derfor bedt Rikstrygdeverket om å gjennomgå og vurdere om dette er en fornuftig praksis. Jeg vil videre få foretatt en helhetlig vurdering/gjennomgang av problemstillinger knyttet til estetiske proteser. En eventuell utvidet bruk av slike proteser vil medføre økte kostnader, og vil derfor måtte ses i sammenheng med budsjettet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-12-01:
La meg si at jeg er helt enig i at en bør unngå at funksjonshemmede opplever et stigma knyttet til sin funksjonshemning, selv om jeg ikke uten videre kan være enig i at det som har med psykisk lidelse å gjøre, nødvendigvis er et slikt stigma. Men nok om det. Jeg vil følge opp den gjennomgangen som jeg nå har bedt Rikstrygdeverket gjøre så fort det praktisk er mulig. Representanten Nesvik har rett i at første budsjettmessige anledning da er revidert nasjonalbudsjett.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-12-01:
Da foranlediger ikke den merknaden noe ytterligere fra min side.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-12-01:
De offentlige tjenestepensjonsordningene er basert på et bruttosystem som sikrer pensjonistene minst 66 pst. av sluttlønnen ved full opptjening. Folketrygdens pensjoner betales fullt ut, mens tjenestepensjon reduseres ved et samordningsfradrag. Når en pensjonists ektefelle er død, yter folketrygden kombinert tilleggspensjon med 55. pst. av summen av egen og avdødes tilleggspensjon dersom dette er høyere enn gjenlevendes egenopptjente tilleggspensjon. Merytelsen som følger av avdødes opptjening, holdes utenfor samordningen. «Negativ effekt» er knyttet til at denne merytelsen blir lavere jo høyere pensjonistens egenopptjente tilleggspensjon er. Det vil si at den gjenlevende får en fordel av å ha opptjent lav tilleggspensjon i folketrygden. Det finnes flere løsninger på denne problemstillingen. De fleste løsningene gir imidlertid pensjonistene lavere samlet pensjon. Spørsmålet om «negativ effekt» har vært vurdert av Stortinget ved flere anledninger. Den 15. juni 2001 besluttet Stortinget å be Regjeringen sørge for en praktisering av samordningsloven slik at ingen kan tape på å ha opptjent pensjonspoeng i folketrygden. Loven er imidlertid så klar at en praksisendring krever lovendring. Spørsmålet om «negativ effekt» ble derfor sendt på bred høring. Med unntak av pensjonistorganisasjonene ønsket de fleste høringsinstansene å opprettholde gjeldende samordning. Pensjonistorganisasjonene ønsker en betydelig liberalisering av samordningen. Deres løsning vil påføre de offentlige tjenestepensjonsordningene meget store utgifter. I tillegg vil dette føre til nye skjevheter for andre pensjonister med tjenestepensjon. Mange vil oppleve også dette som urettferdig. Saken ble etter dette forelagt Stortinget i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett for 2003. Regjeringen uttalte da at «en foreløpig bør videreføre dagens samordning, og at spørsmålet om å endre samordningen vurderes på nytt i lys av Pensjonskommisjonens innstilling». Komiteens flertall tok dette til etterretning. Pensjonskommisjonen viste til at såkalt «negativ effekt» kan løses innenfor dagens bruttosystem, men tok ikke stilling til valg av løsning. Saken vil nå bli omtalt i pensjonsmeldingen, som Regjeringen legger fram om kort tid, hvor også videre behandling av dette temaet vil bli beskrevet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-12-01:
Det er riktig som representanten Hogsnes sier, at saken har hatt en relativt lang gang gjennom både storting og høringsinstanser. Men det har sammenheng med at det vedtak som opprinnelig ble fattet, ikke lot seg gjennomføre fordi en da måtte endre loven. Det tok Regjeringen et initiativ til, men valgte da å melde resultatet av den høringen til Stortinget, som jeg redegjorde for i mitt hovedsvar. Stortinget har hele tiden vært informert om hvordan saken har vært håndtert. Regjeringen vil komme tilbake til Stortinget i forbindelse med pensjonsmeldingen, slik vi varslet om i fjor, og slik stortingsflertallet tok til etterretning.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-12-01:
Som sagt vil vi følge opp dette i pensjonsmeldingen og skissere hvordan vi ser en framtidig løsning.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-12-01:
Jeg har konferert med justisministeren, som sier at han ikke er kjent med at Politiets overvåkingstjenestes dokumenter gir grunnlag for å hevde at den omtalte personen ble nektet tilsetting med det formål å hemmeligholde opplysninger om dykkingen. Jeg vil presisere at jeg for egen del heller ikke er kjent med at det på noe tidspunkt har vært nødvendig for staten å holde forholdene rundt dykkingen hemmelig, verken hva gjelder dykking ved Norsk Undervannsinstitutt eller i Nordsjøen. Forholdene i tilknytning til dykkingen i Nordsjøen i pionertiden har vært gjenstand for en grundig gransking av en uavhengig granskingskommisjon og en etterfølgende stortingsbehandling. I sitt arbeid har kommisjonen hatt tilgang til arkiver i flere statlige og private institusjoner og bedrifter. Det framkommer ikke av rapporten at kommisjonen fant noen opplysninger som skulle tilsi at det var forhold rundt dykkingen i Nordsjøen som en visste var svært uheldige, eller som ikke tålte offentlighetens lys.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-12-01:
Granskingskommisjonen har beskrevet og vurdert de faktiske forhold av betydning for å bedømme dagens rettslige posisjon for dykkerne som dykket i perioden 1965–1990. Kommisjonen har også funnet det formålstjenlig å gi en beskrivelse av en del ledsagende begivenheter som gir bakgrunnsinformasjon, og som medvirker til et helhetlig bilde. I utredningen fra kommisjonen beskrives forskningsmiljøet for dykking i pionertiden bl.a. ved etableringen av Norsk Undervannsinstitutt, hvor Det Norske Veritas og Norges teknisk-naturvitenskapelig forskningsråd innledningsvis var eiere. Jeg viser til det jeg sa i mitt hovedsvar, og kan ikke se at det foreligger nye opplysninger som begrunner en ny gransking. En ny gransking vil nødvendigvis måtte bygge på de samme informasjoner og uttalelser som lå til grunn for granskingskommisjonens rapport og Stortingets behandling av denne. Men dersom et flertall i Stortinget skulle ønske en fornyet gransking, vil jeg selvfølgelig følge opp og medvirke til det.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-12-01:
Jeg vil bare vise til det jeg sa, som en uttalelse jeg formidler videre fra justisministeren: Han sier at han ikke er kjent med at Politiets overvåkingstjenestes dokumenter gir grunnlag for å hevde at den omtalte personen ble nektet tilsetting med det formål å hemmeligholde opplysninger om dykkingen. På grunnlag av de opplysningene vi har i dag, kan jeg ikke se at det er noe som begrunner en ny gransking. Det er tross alt meget kort til siden Stortinget behandlet den foreliggende granskingsrapporten. Derfor vil jeg vise til det svaret jeg har gitt. Men skulle det komme helt nye opplysninger som begrunner en ny gransking, og Stortingets flertall skulle ønske det, er det selvsagt ikke meg imot at det skjer.
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2004-12-01:
Jeg har gleden av å stille følgende spørsmål til arbeids- og sosialministeren: ««Negativ effekt» er en konsekvens av dagens samordningsregler mellom folketrygden og tjenestepensjoner i offentlig sektor. Enkelte enker vil få redusert samlet utbetalt pensjon fra folketrygden og den offentlige tjenestepensjonsordningen dersom deres egenopptjente tilleggspensjon blir tilstrekkelig høy. Dette oppleves svært urimelig av mange. Saken var oppe til behandling i Stortinget 15. juni 2001. Fortsatt er det ikke funnet noen løsning. Hvordan vil Regjeringen på denne bakgrunn følge opp saken videre?»
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2004-12-01:
Dette er en komplisert sak. Jeg er kjent med at det er nedlagt et betydelig arbeid for å finne frem til en best mulig løsning på denne saken. Vi her på Stortinget er også kjent med at sakens gang ikke alltid er korteste vei mellom vedtak med de beste intensjoner og praktisk gjennomføring. Men kjernen i dette spørsmålet er for meg hensynet til de ca. 6 000 enker og enkemenn som trodde de hadde fått en løsning etter Stortingets vedtak 15. juni 2001. Her heter det: «Stortinget ber Regjeringen sørge for en praktisering av samordningsloven slik at ingen kan tape på å ha opptjent pensjonspoeng i folketrygden.» Vi må også ha forståelse for at 6 000 enker og enkemenn fortsatt trodde de hadde en løsning da statsminister Kjell Magne Bondevik i Stortinget 14. mai 2002 forsikret om at saken skulle bli ordnet. De trodde at den «negative effekten» var borte, at de på en måte hadde fått sitt lille «lønnstillegg». Tre og et halvt år er lenge å vente på noe de trodde var i orden. Er ikke tre og et halvt år mer enn lenge nok å vente for de 6 000 enker og enkemenn som er berørt av denne «negative effekten»?
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2004-12-01:
Jeg takker igjen statsråden for hans svar og engasjement i saken. Jeg er nok fortsatt litt usikker på om de 6 000 enker og enkemenn er helt beroliget. De har ventet veldig lenge. Vi får håpe at vi får en behandling av disse spørsmålene i pensjonsmeldingen som raskt kan avklare hva som blir det endelige resultatet i denne saken, og da forhåpentligvis det beste for de 6 000 enker og enkemenn som fortsatt venter.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-01:
Jeg har et spørsmål til arbeids- og sosialministeren: «En person som var aktiv på venstresida i norsk politikk, har fått tilgang til si mappe fra overvåkingspolitiet. Her går det fram at han ikke fikk jobb i Norsk Undervannsinstitutt i 1976 bl.a. fordi myndighetene ikke ønsket oppmerksomhet rundt det som foregikk rundt nordsjødykkinga. Hvorfor var det nødvendig for staten å holde forholdene rundt dykkinga hemmelig, og var det forhold ved dykkinga som en visste var svært uheldige, og som ikke tålte offentlighetens lys?»
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-01:
Jeg takker for svaret. Jeg må si at i hvert fall de opplysningene som står i mappa til vedkommende som jeg refererte til tidligere, tyder på at overvåkingspolitiet faktisk har pekt på – jeg skal ikke sitere fra hele mappa – at man rett og slett ikke ønsket å få oppmerksomhet rundt disse spørsmålene. I dokumentet peker man på at det er en rekke forhold hvor man ikke har orden i sysakene: Det er ikke utdannelsestilbud for helsepersonell på området, det er ikke beredskap for ilandføring av nevnte pasientkategori, osv. – det er flere forhold som er listet opp – og derfor er det uheldig at det kommer inn noen som vil sette søkelyset på det. Er ikke statsråden villig til å si at her kommer det fram opplysninger som gjør at det er grunnlag for at denne saken kanskje må tas tilbake til Stortinget og behandles på nytt, eller har statsråden andre måter han kan følge opp saken på?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-01:
Jeg setter pris på at statsråden vil følge opp Stortingets vedtak, men jeg hadde håpet at han ville ta et initiativ selv. Vi ser gang på gang at ting som har skjedd tidligere i historien, og som kommer opp til ny behandling, kan få et annet resultat. Vi har eksempler på justismord, vi har eksempler på ulike ulykker som mange år etterpå har blitt gransket på nytt, og hvor man da har kommet fram til et annet resultat. Vi vet at for tida er f.eks. Mehamnulykka igjen i fokus, og der kan man komme fram til andre konklusjoner enn en såkalt granskingskommisjon kom fram til. Derfor er min oppfordring til statsråden at han på bakgrunn av de nye opplysningene som har kommet, går skikkelig inn i saken, går inn i de dokumentene, som jeg kan gi statsråden tilgang til, hvis han ikke har dem sjøl. Her ser en faktisk at den norske stat gjennom overvåkingspolitiet har hatt dykkerne i fokus og har prøvd å hindre at såkalte brysomme personer har kommet i jobb slik at de har kunnet sette en meget alvorlig sak for staten i fokus.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-01:
Jeg har følgende spørsmål til kultur- og kirkeministeren: «Klargjøring av eierhistorie er et viktig virkemiddel for å hindre ulovlig eller uetisk handel med verdifulle kunst- og kultursamlinger. Nasjonalbiblioteket har en database som gjør Schøyen-samlingene tilgjengelige, uten at eierhistoriene er klargjort. Dette er i strid med ICOMs retningslinjer. Hva mener statsråden om dette, og hvordan vil statsråden sørge for at offentlige kulturinstitusjoner følger ICOMs retningslinjer, slik at verdens kulturhistorie kan ivaretas på en etisk riktig måte?»
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-01:
Jeg takker for svaret. Men jeg synes at statsråden bagatelliserer problemstillinga, fordi å oppgi eierhistorie er et veldig viktig krav dersom man skal unngå ulovlig handel med antikviteter, og det gjelder også når disse blir digitalisert. Det er bra at Stortinget nå har vedtatt UNESCO-konvensjonen, og det er et framskritt at Nasjonalbiblioteket har tatt stikkprøver om hvorvidt eierhistorien er klarlagt. Men Per Rekdal, medlem av ICOMs utøvende styre her i Norge, mener likevel at dette bare er kosmetikk, at Nasjonalbiblioteket ikke må akseptere noe annet enn opphavsdokumenter på alt som gjøres tilgjengelig også digitalt. Jeg vil utfordre statsråden til å være litt mer tydelig på dette, og spørre om hun er enig i Rekdals bekymring over at kunnskapen om dette ikke er så klar som statsråden nå gir uttrykk for.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-01:
Jeg takker igjen for svaret. Ulovlig handel med antikviteter øker, og vi står i fare for at deler av verdens kulturarv går tapt. Nå er det ingen som med sikkerhet kan si at Schøyen-samlingen dreier seg om ulovlig handel. Poenget er jo at vi ikke vet. Når eierhistorien ikke automatisk blir klarlagt, blir det grobunn for spekulasjoner om at dette kan dreie seg om ulovlig handel. Jeg er glad for at statsråden kan gi meldinger om at manuskripter som tilhører Afghanistan, kanskje kan tilbakeføres dit. Men på bakgrunn av de spekulasjonene som har vært, utfordrer jeg statsråden på at Regjeringa tar et aktivt grep for å klargjøre om samlingen til Schøyen er kommet til på en glassklart lovlig måte, og at man dermed har et klart krav om at eierhistorien blir klargjort.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-12-01:
Nasjonalbiblioteket har ein avtale med Martin Schøyen om å gjera digitalt tilgjengeleg ein liten del av Schøyen-samlinga på heimesidene til Nasjonalbiblioteket. Motivasjonen for dette samarbeidet er å gi publikum tilgang til innhaldet i ei av verdas største og viktigaste samlingar av gjenstandar og manuskript. Eit slikt samarbeid ville neppe ha vore innleidd dersom ein ville skjula opphavet til samlinga. Nasjonalbiblioteket fortener etter mi meining fyrst og fremst honnør for at dei arbeider for å gjera ein viktig del av kulturarven tilgjengeleg for eit breitt publikum. ICOMs regelverk er utforma for inntak av museale gjenstandar. Nasjonalbiblioteket deponerer i dag ingen gjenstandar frå Martin Schøyen sine samlingar, men gjer som sagt tilgjengeleg digitale kopiar av ein liten del av samlinga på Nasjonalbiblioteket sin nettstad. Eg vil understreka at problemstillingar rundt eigarhistorie og tilbakelevering knyter seg til den originale gjenstanden og ikkje til digitale kopiar. Departementet og ABM-utvikling tilrår at alle norske museum følgjer ICOMs etiske retningslinjer, som trekkjer opp allment aksepterte hovudlinjer for korleis museum og museumsarbeidarar skal handsama etiske problemstillingar i tilknyting til museumsarbeid. Nasjonalbiblioteket byggjer i sitt arbeid på tilsvarande etiske standardar gjennom sin medlemskap i IFLA, som har eit nært samarbeid med UNESCO. Både IFLA og ICOM er medlemmer av «Blue Shield», som Nasjonalbiblioteket har medverka til å oppretta i Noreg. «Blue Shield» har til formål å samla og spreia informasjon, samordna innsats og påverka styresmakter og fagpersonar til å ivareta kulturarven under væpna konfliktar eller ved katastrofar. Regjeringa la denne sommaren òg fram forslag for Stortinget om at Noreg skal ratifisera UNESCOs konvensjon av 1970 om tiltak for å forby og hindra ulovleg import og eksport av kulturgjenstandar og ulovleg overføring av eigedomsrett til kulturgjenstandar, jf. St.prp. nr. 70 for 2003-2004 og Ot.prp. nr. 76 for 2003-2004, som dei etiske retningslinjene til ICOM viser til. På denne bakgrunnen meiner eg både Nasjonabiblioteket og andre kulturinstitusjonar her i landet kjenner til og følgjer dei relevante etiske retningslinjene i arbeidet sitt.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-12-01:
Vi kan godt informera endå sterkare enn det vi har gjort i forhold til regelverket som vi er forplikta på i Noreg. Men eg vil ta avstand frå påstanden frå representanten om at det er ulovleg import vi snakkar om her. Eg trur at verken eg eller representanten kan vera så klare på kva det er. Eg vil òg fortelja representanten at eg har motteke brev frå Martin Schøyen der han informerer om at han har vore i kontakt med Pakistans ambassadør i Noreg vedrørande manuskript som kanskje stammar frå Gilgit i Pakistan, og Schøyen tilbydde seg å gi desse manuskripta tilbake til Pakistan. Vidare informerer Martin Schøyen om at han har vore i kontakt med den norske UNESCO-kommisjonen vedrørande retur av seks manuskriptfragment som kanskje kan stamma frå Kabul Museum. Påstanden om at dette er ulovleg, vil i alle fall ikkje eg underskriva på. Men når det er sagt, meiner eg at våre institusjonar er informerte. Dei skal følgja opp det regelverket vi har forplikta oss på. Eg er òg glad for at Stortinget i alle fall har behandla ferdig den eine av UNESCO-konvensjonane. No veit eg at miljøkomiteen har vedteke å utsetja behandlinga av den andre, men han kjem – og då har vi òg kraftigare verkemiddel.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-12-01:
No opererer ikkje vi med spekulasjonar, vi opererer med fakta. Vi har hatt kontakt. Martin Schøyen har sjølv teke kontakt med departementet i forhold til å gi informasjon om kva som har skjedd. At det blir påstått at ting er ulovleg innførte, kan ikkje eg ta stilling til, eg må halda meg til fakta og ikkje spekulasjonar. Men det er heilt klart at ulovleg handel med slikt materiale generelt er ei utfordring som vi absolutt må ta på alvor. No er det éin ting at Noreg ratifiserer, men då må òg andre land som er involverte, ratifisera for at vi skal kunna bruka det regelverket som snart blir tilgjengeleg for oss. Det regelverket går jo då på situasjonar i framtida, og ikkje på det som ligg i fortida. Men eg er glad for Martin Schøyens aktive handling for å få ført tilbake igjen det som han eventuelt meiner høyrer til andre stader. Eg meiner òg at våre institusjonar sjølvsagt skal vera merksame på det regelverket vi er forplikta på. Men igjen, som eg sa i svaret mitt: Det er forskjell på å visa digitalt materiale og verkeleg materiale – det er det eine. For det andre hadde ein ikkje lagt ut på nettet digitalt materiale om ein hadde vore redd for at dette hadde vore ulovleg innført til landet. Ein hadde då heller prøvt å skjula det, om ein ynskte å skjula noko.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2004-12-01:
Jeg har gleden av å stille følgende spørsmål til fiskeri- og kystministeren: «Fiskeridepartementet har i flere år hatt som praksis å bruke av norske skattebetaleres penger til å subsidiere store og mektige utenlandske organisasjoner som bl.a. arbeider for at det skal tillates jakt på ulike afrikanske dyrearter. Eksempel er den amerikanske organisasjonen «IWMC World Conservation Trust». Hva er begrunnelsen for en slik bruk av skattebetalernes penger?»
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2004-12-01:
Jeg får fortsatt ikke helt sammenhengen mellom forvaltning av norske sjøpattedyr og elefantjakt. Det er jo slik at to av tre av disse organisasjonene overhodet ikke beskjeftiger seg med hvalfangst, men likevel får de altså bevilget penger over det norske Fiskeri- og kystdepartementets budsjett på et kapittel om informasjon om ressursforvaltning. Den tredje organisasjonen, World Conservation Trust, hørte vi nå har fått til spesielle prosjekt, f.eks. en konferanse om hvalfangst. Men det betyr jo at organisasjonen får frigjort egne ressurser til andre prosjekt, eksempelvis elefantjakt. Under alle omstendigheter: Burde ikke disse organisasjonene, spesielt en amerikansk organisasjon, få sin støtte fra amerikanske skattebetalere og amerikanere, og ikke fra norske skattebetalere? Eller: Er forklaringen at Norge kjøper seg støttespillere i kampen for norsk hvalfangst og internasjonal elefantjakt, at dette er en betaling for lobbyvirksomhet? I så fall synes jeg det er «fair enough», men det bør komme tydelig fram.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2004-12-01:
Det finnes vel en hel rekke organisasjoner, kanskje tusener på tusener, rundt i verden som jobber ut fra samme synspunkter, som eksempelvis den norske regjering, på ulike områder. Det kan vel ikke være den norske skattebetalers oppgave å subsidiere alle disse organisasjonene, som altså er etablert i land utenfor Norge? Ekspedisjonssjef Williams sier til VG i dag at hovedpoenget er å støtte organisasjoner som jobber for den norske linjen om å høste bærekraftig av naturressursene. Jeg forstod statsråden slik at han svarte i samme retning. Betyr det da at disse organisasjonene er representative for Norges politikk på dette området, og i så fall, er det en politikk som deles av hele Regjeringen, inkludert miljøvernministeren og landbruksministeren?
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-12-01:
Private organisasjoners engasjement er i mange sammenhenger, også internasjonalt, viktig når spørsmål knyttet til forvaltningen av levende marine ressurser drøftes og prinsipper fastlegges. Prinsippene for norsk miljøpolitikk er knyttet til en økosystembasert forvaltning og bærekraftig utnyttelse av høstbare bestander. For Norge er det derfor viktig å knytte forbindelse til organisasjoner som arbeider for slike forvaltningsprinsipper. Fiskeri- og kystdepartementet har de siste fire årene gitt støtte til IWMC World Conservation Trust med 50 000 kr pr. år. Fiskeri- og kystdepartementet gir ikke generell driftsstøtte til organisasjonen, men støtter etter søknad konkrete prosjekter som er i tråd med norske forvaltningsprinsipper. I 2002 gikk støtten til å gjennomføre en konferanse der forslaget om nedlisting av vågehval var fremmet til det tolvte partsmøtet i CITES. CITES regulerer handel med ville dyre- og plantearter. Norge bestrider at norske vågehvalbestander er truet. Dette er også bekreftet av den internasjonale hvalfangskommisjonens vitenskapskomite. Hensikten med nedlisting er å åpne for eksport av norske vågehvalprodukter. I 2003 gikk støtten til delfinansiering av boken «Embracing the Earth’s Wild Resources» – en bok som fremmer de synspunkter på ressursforvaltning som er i samsvar med norsk politikk på dette området. Støtten Fiskeri- og kystdepartementet gir til IWMC i år, blir brukt til å lage en brosjyre, bl.a. om marine arter, med vurdering av de listeforslagene som ble framlagt på partskonferansen i CITES i oktober i år. Flere land la disse vurderingene til grunn for sine innlegg på møtet og sin stemmegivning. IWMC er en forholdsvis liten organisasjon med hovedkontor i USA, ledet av en tidligere generalsekretær i CITES, canadieren Eugene Lapointe. IWMC legger prinsipper om bærekraftig bruk av naturressurser til grunn for sitt arbeid, dvs. det samme prinsippet som ligger til grunn for stortingsmeldingen om norsk sjøpattedyrpolitikk. Som kjent gav Stortinget sin tilslutning til det prinsippet da meldingen ble behandlet i Stortinget i mai i år.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-12-01:
Norske myndigheter gir støtte til en rekke organisasjoner som på forskjellige måter og ut fra forskjellige innfallsvinkler arbeider for å verne naturen. De organisasjonene som Fiskeri- og kystdepartementet støtter, er alle talsmenn for bærekraftig ressursutnyttelse, og det er i tråd med norske myndigheters egen politikk, slik jeg redegjorde for. De prosjektene vi har støttet, er i tråd med de forvaltningsprinsippene vi legger til grunn. Når det gjelder spørsmålet om å tillate jakt på f.eks. elefanter, støtter Norge kontrollert utnyttelse av bærekraftige bestander i land med forsvarlig viltforvaltning. Over 2004-budsjettet, hvor vi hadde 1,5 mill. kr til disposisjon for informasjonstiltak, har vi først og fremst støttet Høge Nord Alliansen, som målbærer norske prinsipper. Vi har gitt støtte til de rådgivere som Regjeringen bruker i vårt internasjonale arbeid, og vi har gitt støtte til en del organisasjoner – norske og utenlandske – som arbeider i tråd med de forvaltningsprinsippene om bærekraftig utnyttelse av ressursene og høstbare ressurser som vi legger til grunn.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-12-01:
Spørreren tar jo fullstendig feil når han sier at vi støtter tusenvis av organisasjoner. Vi støtter enkelte organisasjoner på prosjektbasis. Vi gir ikke driftsstøtte, vi legger til grunn prinsipper om bærekraftig utnyttelse av bestandene, og vi står for en økobasert forvaltning, som også er et krav til de prosjekter vi skal støtte. Som fiskeri- og kystminister har jeg vært opptatt av at støtten som vi gir til utenlandske organisasjoner, skal være prosjektstøtte, nettopp for å sikre at pengene brukes til aktiviteter som støtter opp om norske forvaltningsprinsipper. I så måte er dette god bruk av skattebetalernes penger. For 2005-budsjettet har vi foreslått 1,55 mill. kr til informasjonstiltak om ressursforvaltning, og fordelingen vil bli avgjort på bakgrunn av konkrete søknader. Vi vil legge vekt på at prosjektene skal være knyttet til ideer som støtter opp om norske forvaltningsprinsipper. De internasjonale organisasjonene som mitt departement støtter, er i overensstemmelse med og i samsvar med både norsk utenrikspolitikk og de generelle prinsippene om norsk ressursforvaltning.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-12-01:
Fiskeri- og kystdepartementet har i flere år hatt ambisjoner om å få utrustet og utbygd både Matre havbruksstasjon, Austevoll havbruksstasjon og Flødevigen forsøksstasjon. Matre har hatt første prioritet av disse. Samtidig har det, som et ledd i satsingen på torsk som kommersiell oppdrettsart, vært vurdert som nødvendig å etablere ny avlsstasjon for torsk i Tromsø med sikte på ferdigstillelse i 2007. Basert på foreliggende planer ble det i St.prp. nr. 1 for 2003-2004 signalisert at prosjektering av Matre skulle ferdigstilles innen utgangen av 2003 og prosjekteringen av Austevoll og Flødevigen skulle ferdigstilles i 2004, slik spørreren sier. Det har så i ettertid vist seg at det var mulig å realisere en ny torskeavlsstasjon allerede i 2004–2005 gjennom kjøp og ombygging/tilpassing av eksisterende anlegg på Krakenes utenfor Tromsø. Det gjorde at vi fikk en gunstigere realisering av det prosjektet. Samtidig viser prosjekteringen av Matre og forprosjekteringsarbeidet som er gjennomført i forhold til Austevoll og Flødevigen, at de samlede utbyggingene vil kunne komme opp i til sammen over 400 mill. kr. Dette har, sammen med den generelt stramme budsjettsituasjonen, ført til at Fiskeri- og kystdepartementet har vurdert det som lite realistisk at alle prosjektene kan realiseres på kort sikt. Det ble derfor varslet i St. prp. nr. 1 for 2004-2005 at ny avlsstasjon for torsk og utbygging av Matre havbruksstasjon ville bli prioritert, mens Austevoll og Flødevigen ville måtte utsettes. Det har igjen som konsekvens at videre prosjektering av Austevoll og Flødevigen ikke bør gjennomføres før det er nærmere avklart når det er mulig å realisere disse prosjektene, da endelig prosjektering bør ferdigstilles så tett opp til igangsetting av utbygging som mulig.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-12-01:
Jeg bekrefter at Regjeringen fortsatt har ambisjon om å bygge ut forskningsstasjonene både i Austevoll og i Flødevigen, men det betinger at det er budsjettmessig rom for det. Det skal Stortinget til enhver tid ta beslutning om. Vi ønsker å avslutte forprosjekteringsarbeidet så tett opp til utbygging som mulig, nettopp for å unngå at vi reiser falske forhåpninger – for å si det slik. Vi har måttet erkjenne at de totale kostnadene har blitt så høye – anslagsvis 400 mill. kr – at det ikke er realistisk å fortsette prosjektering med en ambisjon om en snarlig realisering, i 2005. Men jeg deler spørrerens ønske om en realisering så fort som mulig. Vi har foretatt de nødvendige opprustingstiltak når det gjelder helse, miljø og sikkerhet, også innenfor den nåværende husleieordningen i regi av Statsbygg. Så de hensynene er ivaretatt. Det er riktig at det i Flødevigen er gjort utbygninger på vei og kaianlegg, som det også blir opplyst her.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-12-01:
Jeg anbefaler flere representanter å besøke forskningsinstitusjoner. Da vil man se at det foregår meget nyttig og meget god forskning ved samtlige av stasjonene. Jeg ante at det i spørsmålsstillingen lå en slags prioritering fordi man nå hadde besøkt Flødevigen. Jeg tror at vi må se samtlige anlegg under ett, og at man må foreta prioriteringer ut fra en samlet vurdering og ikke bare etter ett enkelt besøk. Men vi deler ønsket om å styrke både forskningen og den infrastrukturen som er nødvendig. Men fortsatt er det slik at det i Flødevigen, med de mangler som er ved stasjonen, foregår en meget god forskning.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-12-01:
Statsråden kan også svare uten at spørsmålet stilles.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-12-01:
Jeg venter.