Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2014-03-06:
Riksrevisjonens gjennomgang av statens avlagte regnskaper viser, som allerede har blitt kommentert, gjennomgående god kvalitet og god forvaltning. Likevel er det grunn til å merke seg at flere av virksomhetene har fått vesentlige merknader. Noen av disse er også store virksomheter med ansvar for viktige samfunnstjenester, med stor betydning for brukerne. Når flere av disse har fått merknader flere år på rad, er det spesiell grunn til å se alvorlig på dem. Særlig urovekkende er det at det i flere virksomheter med viktige samfunnsoppgaver ikke har vært tilstrekkelig oppfølging av tidligere avdekkede og erkjente svakheter. Det gjelder spesielt Arbeids- og velferdsetaten, Forsvaret, Politidirektoratet, Jernbaneverket, Statens vegvesen og Barne-, ungdoms- og familieetaten. Selv om hovedinntrykket er positivt, merker vi oss at Riksrevisjonen har avdekket flere kritikkverdige forhold i enkelte departementer. De peker på flere årsaker som vi merker oss: kompleksitet i organisasjonene, men også manglende målretting i styring og kultur. Jeg synes også det er interessant å merke seg Riksrevisjonens påpekning av for tette skott mellom ulike fagområder. Det er et forhold som helt klart hindrer en effektiv utnyttelse av tilgjengelig informasjon, og som ikke minst fører til ulik behandling av informasjonen som berører innbyggerne våre. Det nevnes også et fragmentert virkemiddelapparat som skal bøte på nye utfordringer eller avdekkede svakheter, og som kanskje skal løse ett problem, men som fordi en da mister fokuset på helheten og de langsiktige løsningene, lett blir det godes beste fiende. En løser ett ad hoc-problem, men får ikke fokusert tilstrekkelig på de helhetlige utfordringene. Også etater som er lokalisert i ulike geografiske områder står foran store utfordringer for å få til en mest mulig lik praktisering av regelverket over hele landet – noe som igjen kan få direkte konsekvenser for innbyggerne på en uheldig måte. Som saksordfører for Arbeidsdepartementets budsjett og regnskap vil jeg spesielt peke på at Riksrevisjonen konstaterer at til tross for at Arbeids- og velferdsetaten har jobbet systematisk med forbedringer de senere årene, er det fortsatt vesentlige svakheter på flere av etatens forvaltningsområder. Særlig alvorlig er det at disse svakhetene er utfordringer som har vært påpekt gang på gang, og at de har til dels store konsekvenser for enkelte brukergrupper. Men jeg vil også understreke at forbedringer har foregått på flere viktige områder. La meg nevne noen: For det første: Ny saksflyt på uføreområdet. Det er et viktig område for sentrale brukergrupper. For det andre: Bedre kvalitet på Arbeids- og velferdsetatens regnskap. For det tredje: Større grad av spesialisering på saksområder innenfor yrkesforvaltningen, med sikte på resultatforbedring. Dette gleder vi oss over. Arbeidstilsynet skal forebygge arbeidsrelaterte helseskader og fremme inkluderende arbeidsliv gjennom bl.a. å etablere systemer og rutiner som inkluderer internkontroll. Komiteen har merket seg at Riksrevisjonen er kritisk til at det er vesentlige svakheter i Arbeidstilsynets saksbehandling av tilsynsvirksomheten. Dette gjelder særlig mangel på rutiner for oppfølging av åpne pålegg overfor arbeidsgiver. Det er derfor grunn til å peke på de alvorlige konsekvensene dette kan få for arbeidstakeres liv og helse, samt at mangel på gode rutiner gjør det vanskelig å etterprøve om saksbehandlingen er tilfredsstillende gjennomført etter forvaltningsloven. De funnene Riksrevisjonen har dokumentert, reiser en berettiget tvil om kvaliteten på Arbeidstilsynets oppfølging av tilsyn og graden av måloppnåelse for primæroppgavene, og komiteen vil spesielt holde fram det klare ansvaret departementet har for å påse at de påpekte forholdene blir fulgt opp. Jeg synes også det er grunn til å merke seg Riksrevisjonens påpekning av vesentlige svakheter i Arbeids- og velferdsetatens forvaltning av virkemidlene som skal få folk i arbeid. Dette skyldes en rekke forhold: uklare kriterier, overlappende formål og målgrupper, omfattende øremerking til ulike innsats- og målgrupper, ulikt prisnivå i det enkelte fylke, feil i utbetalingene til en stor andel av brukerne samt et budsjett som ikke synes å skille i tilstrekkelig grad mellom stønads- og tiltaksmidler. Dette er alvorlig, for manglende kvalitet vil redusere tilliten til vår velferdsforvaltning og ikke minst ramme mennesker i svært utsatte livssituasjoner. Det er også grunn til å være kritisk til at departementet ikke har klart å etablere et styringssystem som kan skape grunnlag for en forvaltning i tråd med den overordnede målsettingen om å få folk i arbeid. Jeg synes det er urovekkende at til tross for at Norge er blant de OECD-land som bruker mest offentlige midler på aktive tiltak og ytelser som underbygger deltakelse og arbeidsaktivitet, er under halvparten av deltakerne i arbeid ett år etter at tiltaket er avsluttet. Det er alvorlig. Riksrevisjonen er kritisk til at forvaltningen av hjelpemidler fortsatt er omfattet av vesentlige svakheter. Det er spesielt alvorlig fordi de samme svakheter faktisk er påpekt helt siden 2006. Det rammer igjen mennesker i en sårbar livssituasjon. Komiteen forventer nå at det fra departementets side er vilje – og ikke minst evne – til å prioritere og løse utfordringene på dette området. Komiteen har også merket seg at Riksrevisjonen har avdekket flere svakheter i forvaltningen av utenlandssaker, som mangelfull oversikt over omfanget, manglende registrering, uklar organisering, mangelfull kompetanse og ikke minst manglende statistikkverktøy. Vi er derfor glad for at departementet nå erkjenner behovet for å få til en mer robust forvaltning og sier at den vil sørge for at viktige forbedringer på dette området skjer, og at dette arbeidet nå blir prioritert framover. Manglende krav til fondsoppbygging og kapitalforvaltning for avtalefestet pensjon i privat sektor er også en sentral utfordring å ta tak i. Komiteen har imidlertid merket seg at departementet – under henvisning til AFP-tilskottsloven – ikke mener at det er deres oppgave å stille spesifikke krav til finansiering, fondsopplegg og forvaltning av fondsmidlene for AFP-ordningen i privat sektor. Komiteen er likevel av den oppfatning at departementet må rette tilstrekkelig oppmerksomhet mot at midlene for denne ordningen forvaltes forsvarlig, og anmoder derfor departementet om å iverksette de nødvendige tiltak og etablere de nødvendige kontrollordninger som gjør at fondene ikke risikerer tap i kapitalforvaltningen. Selv om vi har merket oss at Arbeids- og velferdsetaten de senere år har arbeidet systematisk med forbedringer på viktige områder, er det fortsatt til dels store utfordringer som også har viktige konsekvenser for brukerne. Dette er utfordringer som ikke bare gjelder Arbeids- og velferdsetaten, men selvfølgelig også departementet som etaten hører til under. Derfor kreves det omfattende tiltak, tett oppfølging og evne og vilje til å finne varige løsninger på de svakheter som nå er påpekt. Dette handler ikke minst om hensynet til svært sårbare grupper i vårt samfunn.