trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bent Høie (Høyre), 2012-10-04:
Jeg er glad for at representanten Micaelsen deler det samme regnestykket som jeg, nemlig at de skatteforslag som Høyres programkomité har foreslått for Høyres landsmøte å vedta, beløper seg til om lag i underkant av 25 mrd. kr, det samme som Høyre gjennomførte i skattereduksjoner sist vi satt i regjering. Så gjenstår det å se i mai neste år om dette er de skatteforslagene Høyres landsmøte vedtar, men om det er det, er det det Høyre går til valg på neste gang og kommer til å få gjennomført i regjering. Så det kan representanten Micaelsen føle seg helt trygg på. Vi gjennomførte tilsvarende skattereduksjoner sist vi satt i regjering. Samtidig reduserte vi helsekøene med 70 000 pasienter, vi reduserte ventetiden fra 243 dager til 83 dager i løpet av fire år, vi hadde en formidabel satsing på forskning og utvikling, vi investerte betydelig i velferd gjennom at vi var den første regjeringen som løftet ruspasientene i Norge vekk fra sosialloven og inn i pasientloven og ga dem pasientrettigheter på lik linje med andre pasienter. Det er fullt mulig å gjennomføre den type skattelettelser og samtidig satse på velferd.
Bent Høie (Høyre), 2012-10-04:
Jeg registrerer at representanten Lundteigen håper at den nye helseministeren representerer en ny helsepolitikk. Det tror ikke undertegnede. Jeg tror at den nye helseministeren kommer til å representere akkurat den samme helsepolitikken som de fire foregående helseministrene fra denne regjeringen. Det som har skjedd med de ideelle aktørene på helseområdet under denne regjeringen, er at de forsvinner i rekordfart. Fortsetter den farten framover, med fjerning av ideelle aktører på helseområdet, og får denne regjeringen fornyet tillit, noe som forhåpentligvis aldri skjer, vil vi altså i løpet av disse tolv år sannsynligvis ikke ha igjen ideelle aktører på helseområdet. Forskjellen mellom Høyre og den nåværende regjeringen når det gjelder helse, er at innenfor vårt system vil alle kunne velge også å bruke de private løsningene i helsevesenet, men det er det offentlige som betaler. Konsekvensen av denne regjeringens politikk, motstanden og privat allergi, har ført til det mest klassedelte helsevesenet vi har hatt i nyere tid i Norge. 300 000 har helseforsikringer. Aldri før har så mange betalt av egen lomme for livsviktig helsehjelp som kreftdiagnose og kreftbehandling i Norge. Jeg hadde aldri trodd det kom til å skje i dette landet.
Bent Høie (Høyre), 2012-10-04:
Legevaktordningen omfatter 1,3 millioner konsultasjoner. Det er en veldig viktig del av helsetjenesten, men det har over lang tid vært dokumentert at det også er en akuttmedisintjeneste i bakleksa når det gjelder det faglige nivået. Dette er ikke nye opplysninger. Dette fikk Helsedepartementet vel dokumentert fra Kompetansenteret i 2008. Likevel valgte regjeringen ikke å behandle dette i forbindelse med Samhandlingsreformen, noe Stortingets helse- og omsorgskomité grep tak i. En enstemmig komité påla regjeringen å følge opp dette i Nasjonal helseplan. I Nasjonal helseplan sa regjeringen at dette skulle den komme tilbake til når den fremmet forskrifter i samband med Samhandlingsreformen. Forskriftene som omhandler Samhandlingsreformen, er nå ferdig på høring. Legevakten er ikke nevnt med ett eneste ord. Helseministeren kan ikke skyve dette ansvaret over på kommunene. Det er regjeringens ansvar å utarbeide nye forskrifter for legevaktordningen som stiller kompetansekrav og innholdskrav til legevakten, slik at folk kan oppsøke legevakten i trygghet for at de vil få en medisinsk-faglig forsvarlig behandling.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2012-10-04:
Du kan si det sånn at er det én ting nyere forskning og nyere samarbeid og diskusjon om utviklingspolitikk viser, så er det at du klarer ikke å gjennomføre en politikk i et land hvis det ikke er lokalt forankret og du har et lokalt eierskap. Jeg merker én ting når jeg er ute i verden og diskuterer med andre lands ministre, frivillige organisasjoner og sivile samfunn. Det er at ønsket om, troen på – suget etter – rettferdig fordeling, er helt avgjørende. Jeg tror det er umulig å gjennomføre utviklingspolitikk hvis du ikke har folk på lag. Det å samarbeide mer med de organisasjonene og de landene som selv har en ambisjon om å bringe hele befolkningen sin ut av fattigdom og sørge for å skape rettferdig fordeling i landet, er det jeg tror på som en utviklingspolitikk for framtiden. Det er ikke bare SV-politikk, men det er god rød-grønn politikk.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2012-10-04:
Nesten, president, neste gang blir det riktig. Da blir det Eidsvoll Holmås, og da blir det rett. Vi har prøvd på likestilling i familien min – for å si det sånn – sånn at vi har prøvd at vi begge bytter navn. Men jeg skjønner godt at det er forvirrende for omverdenen, og det er helt sikkert forvirrende for oss også en liten periode. Til Ine M. Eriksen Søreide: Jeg vil si at solidaritet handler om å sørge for å åpne grensene for å gi forrang for utviklingslandene når de har noe å eksportere. Jeg merker meg at mesteparten av det vi importerer av mat, kommer fra EU-landene. Jeg ønsker at vi fra regjeringens side – og det tror jeg vi vil se i statsbudsjettet som legges fram på mandag – legger til rette for at en større andel av den maten som kommer, skal importeres fra utviklingsland. Ellers er det sånn at vi i løpet av denne regjeringsperioden har lagt klart til rette for å innføre nulltollsatser og utvide antallet land som har nulltollsatser, legge til rette for lavere tollsatser for flere land, gjennom den såkalt GSP-ordningen. Det er en politikk som jeg er trygg på at regjeringen vil fortsette å føre i årene som kommer, og, som sagt, president, hun får vente og se til mandag.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2012-10-04:
Jeg hadde tenkt å komme Kristelig Folkeparti i forkjøpet denne gangen og sørge for å prioritere mer penger til utdanning. Jeg varslet egentlig i en tidligere muntlig spørretime at vi kom til å vurdere det, og det kommer vi til å gjøre. Vi kommer til å prioritere å komme opp på det nivået som regjeringen selv i sine egne meldinger har varslet tidligere, nemlig på 1,6 mrd. kr. Det er en økning fra i år. Hvis vi skal si én ting, så tenker jeg som så: Vi må bruke våre utdanningspenger i land der det er størst mangel på egen evne til å levere. Det er i sårbare stater, og det gjelder målsettingen om at flere jenter skal få muligheten til å få utdanning. Derfor prioriterer vi penger inn mot akkurat det. Det vi ser som er generelt positivt, er at det er stadig flere ungdommer, stadig flere unger, som får begynne på skole, og jeg mener jo at utdanning til et lands egen befolkning, er landets eget ansvar. Der ser vi en gledelig utvikling, nemlig at i hele Afrika sør for Sahara – i hvert fall i nesten alle land, bortsett fra dem der det er krig og konflikt – klarer landene å sette av mer penger selv. Det mener jeg er en bærekraftig utvikling.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2012-10-04:
Jeg oppfatter ikke at det har vært en svekkelse av arbeidet med etikk. Men det er klart at oljefondet og forvaltningen av Etikkrådet er det finansministeren som må svare på. Men la meg ta to poenger i den anledning: En av de tingene som vi er opptatt av, er å bevare regnskog, og jeg mener at vi hele tiden må jobbe for at vårt etiske regelverk er oppe og står for å sørge for at det vi ønsker med bistandspenger, også henger sammen med det vi gjør på alle mulige andre områder, enten det gjelder handelspolitikk, investeringspolitikk eller andre ting. Derfor leverer vi hvert år i forbindelse med budsjettet en samstemthetsrapport til Stortinget, som ser på hvordan politikken henger sammen. Det finnes helt klare eksempler på at det etiske regelverket har funket, på den måten at det norske pensjonsfondet har trukket seg ut av selskaper som har drevet med omfattende regnskognedhugging i forbindelse med gruvevirksomhet og andre ting – nettopp av den grunn. Så sånn sett ser vi at arbeidet som vi gjorde for å få på plass et etisk regelverk, faktisk har funket i virkeligheten.
Torkil Åmland (Fremskrittspartiet), 2012-10-04:
Jeg vil også begynne med å gratulere med giftermål og et mellomnavn med historisk sus. Det kan vi misunne deg! Så litt til det som er saken her i dag. I Klassekampen sier utviklingsministeren i et intervju for et par dager siden at skal vi nå bruke norsk bistand til å «eksportera norsk vesntresidepolitikk.» Så en får på en måte inntrykk av at her er det SV-politikk – nå er det venstresidens politikk som skal eksporteres til disse landene. Det skal faktisk stilles krav om at de fører denne politikken for å motta bistand. Da er mitt spørsmål til utviklingsministeren: Står en ikke her overfor en slags ny form for venstreimperialisme, som man nå skal utføre overfor den tredje verden ved hjelp av norsk bistandspolitikk?
Torkil Åmland (Fremskrittspartiet), 2012-10-04:
Jeg skal inn på et litt annet tema enn veiarbeid. 22. juli-rapporten ble lagt fram for ikke så lenge siden. Rapporten avslørte en grunnleggende systemsvikt i det som skal være statens primære oppgave, nemlig å skape trygghet og beskyttelse for sine egne borgere. Jeg tror vi kan si at ikke siden 9. april 1940 har beredskapssystemene sviktet så fundamentalt som de gjorde denne gangen. Vi var rett og slett ikke forberedt på at noe slikt som dette kunne skje. Før 22. juli ble det også gitt inntrykk av at beredskapen var god, alt var under kontroll. Da krisen inntraff, viste det seg at det var det på ingen måte. Det sviktet i utstyr, koordinering og kommunikasjon. Det var manglende øvelser og en del svikt i grunnleggende ferdigheter. Nå er politiet gjennom en grundig prosess for å bedre beredskapen. Men når slike ting skjer, sitter man igjen med noen spørsmål i forlengelsen av det. Et spørsmål i hvert fall jeg har stilt meg, er: Når det sto slik til med den indre beredskapen som det vi opplevde 22. juli, hvordan står det da til med den ytre sikkerheten, den ytre beredskapen, i landet vårt? Har vi en sikkerhetspolitikk som er god nok? Har vi en sikkerhetspolitikk som er rettet inn mot de endringer som sannsynligvis kommer til å skje i framtiden, hvor vi nok må ta en større del av ansvaret for vår egen sikkerhet? USA fokuserer mot Asia, Russland holder på å bygge opp i nordområdene, mens NATO-landene i Europa har mer enn nok med å håndtere finanskrisen og sannsynligvis vil måtte kutte i forsvars- og sikkerhetsbudsjettene sine. Er vi forberedt? Har vi en god nok beredskap og sikkerhetspolitikk for å møte en slik situasjon i framtiden? Er det forsvaret vi har i dag, med den militære beredskapen vi har, godt nok hvis det oppstår en overraskende og uventet situasjon? På papiret har vi et godt forsvar. På papiret har vi jagerfly, 57 stykker. Men hvor mange av disse er operative? På papiret har vi ubåter. Men hvor mange av disse er operative? I 2001 ble det bestilt 14 nye kamphelikoptre til Kystvakten og fregattene. I dag er kun ett av disse mottatt. Jeg har en viss bekymring for at vi på samme måte som når det gjelder den den indre beredskapen, også når det gjelder den ytre beredskapen har en situasjon hvor vi har gode planer på papiret, men i praksis er situasjonen kanskje en annen enn det som framgår av offentlige dokumenter. Statsministeren erkjenner at man hadde planene, men ikke erkjennelsen av behovet for sikkerhet. Jeg tror det er nødvendig å vise gjennomføringsevne og handlekraft også når det gjelder å få plass den ytre sikkerheten, og den beredskapen som er nødvendig i forhold til det.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2012-10-04:
Jeg vil også få gratulere utviklingsministeren. I juni presenterte Utviklingsdepartementet en ny strategi for landbruksutvikling i Afrika. Der skulle alle gode krefter med, både store landbrukskooperasjoner og små bønder. Som utviklingsministeren sa under presentasjonen: «Verdens raskt voksende og mer velstående befolkning fører med seg stor og økende etterspørsel etter mat og andre landbruksprodukter, så markedet finnes.» Går vi tilbake til 2010, ser vi at regjeringen satte bom stopp for import av sauekjøtt fra Botswana, Swaziland og Namibia fordi det begynte å true norsk saueproduksjon. Så i det øyeblikket landene i Afrika faktisk kan produsere og eksportere noe som gir avkastning, når de gjør det vi nå bruker penger på og har strategier for å få dem til å gjøre, så smeller vi igjen døra til et av verdens rikeste land, et av verdens potensielt sett mest lukrative markeder og sier at hit skal de i hvert fall ikke få eksportere det de har klart å produsere med norsk støtte. Hvilken solidaritet er dette?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2012-10-04:
Nei, jeg vet at jeg har brukt mine 5 minutter.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2012-10-04:
Jeg takker for spørsmålet fra Kolberg. Ja, min partileder i Kristelig Folkeparti, Hareide, var opptatt av familien fordi familien er jobb nr. 1. Men i vår familiepolitikk har vi ett enkelt utgangspunkt, og det er at vi tror på familiene. Vi tror at det er mamma og pappa som vet hva som er best for deres familie, eller mamma som vet hva som er best – om det er slik det er hjemme hos dem. Den valgfriheten har de rød-grønne tatt bort ved å kutte ned på kontantstøtten til de eldste barna. For vi tror at det valget er et godt valg som skjer rundt kjøkkenbordet, og ikke rundt på Youngstorget.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2012-10-04:
Takk for et godt spørsmål. Ja, Kristelig Folkeparti har, de gangene vi har sittet i regjering, og også gjennom alle våre år i Stortinget, jobbet for verdens fattige. Vi har valgt side, vi, med dem, og står skulder ved skulder. Det har vi vist gjennom våre budsjetter her i Stortinget som opposisjonsparti. Vi har klart å flytte noen få midler under den rød-grønne regjeringen. Det er ikke på tross av dette, men det er på grunn av vårt engasjement at vi har klart å flytte noen få midler. Det er bra, for det dreier seg om en internasjonal solidaritet, det dreier seg om menneskeverd. Den kampen står Kristelig Folkeparti godt i, og den har vi tenkt å stå godt i også hvis velgerne gir oss et mandat som gir et flertall på ikke-sosialistisk side etter valget.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2012-10-04:
Jeg hører at representanten Hansen vil ha et svar, og i svaret kan jeg vise til Storbritannia, som har en regjering som består av konservative partier som kutter på alle områder med unntak av ett, og det er til verdens fattige. Det dreier seg om en retning for det landet, det dreier seg om at noen politikere viser lederskap. Det lederskapet har Kristelig Folkeparti vist gjennom våre bistandsministre, fra Reidun Brusletten og oppover. Jeg kan forsikre representanten Hansen om at det lederskapet skal Kristelig Folkeparti vise overfor verdens fattige hvis velgerne gir oss den tillit det er å bekle de vervene.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2012-10-04:
Som representanten fra Senterpartiet vet, er Kristelig Folkepartis visjon at vi skal ta hele landet i bruk. Derfor er landbruket viktig. Derfor er det viktig å ha bønder som ønsker å stå opp i dag og gjøre et stykke arbeid, men det er like viktig at vi får noen nye og unge bønder som orker å stå opp i morgen og bli med på denne fellesdugnaden. De trenger én innsatsfaktor, og det er jorden. Derfor har vi et sterkt engasjement når det gjelder å ta vare på matjorden vår. Men vi har tro på bøndene. I går da jeg gikk forbi Grand og leste menyen, så kunne jeg lese om et smørbrød med blåmuggost fra Tingvoll. Jeg har tro på de produksjonslinjene, på det som lages av norske råvarer. Det skal Kristelig Folkeparti stå opp og hegne om. Det er vår politikk.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2012-10-04:
Det er flott at statsråden snakker pent om ideell sektor og den samarbeidsavtalen som ble inngått i går mellom Virke og regjeringen. Nå er det viktig at den blir brukt til beste for pasientene, om det er pasienter som trenger ideell sektor med tanke på rusbehandling eller rehabilitering. Statsråden er opptatt av pasienten. En av de største flaskehalsene vi har innen helsetjenesten, er kommunikasjon – eller mangel på kommunikasjon – og krevende kommunikasjonslinjer. Vi vet at fakser blir kjøpt inn, taxi blir brukt. Her i Oslo har vi vært gjennom en av de største omorganiseringsprosessene, som statsråden selv var inne på, uten at det var lagt på plass et IKT-system. Opposisjonen fremmet forslag om dette, men ble stemt ned. Regjeringen varsler i trontalen at man skal komme med en IKT-melding. Mitt spørsmål er da om denne meldingen virkelig blir det krafttaket som trengs for en bedre pasientbehandling.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2012-10-04:
I Nationen 21. august sa Kristelig Folkepartis næringspolitiske talsperson at Kristelig Folkeparti støtter opp om kravet om et økt importvern – slik som regjeringen nå har gått inn for. Kristelig Folkeparti hadde også en fellesmerknad med regjeringspartiene i forbindelse med jordbruksoppgjøret i vår, der det slås fast at handlingsrommet må utnyttes for å sikre et velfungerende importvern, også i framtiden – dvs. adgang til enten kronetoll eller prosenttoll for de viktigste landbruksvarene. Høyre og Fremskrittspartiet, som Kristelig Folkeparti nå vil samarbeide med, vil svekke importvernet. Hvordan skal Kristelig Folkeparti forklare sine velgere at de nå tenker seg inn i et samarbeid som vil svekke importvernet, og som dermed vil svekke norsk landbruk?
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2012-10-04:
Det siste året har nasjonal sikkerhet og beredskap preget den norske politiske debatten. I dette ligger oppmerksomhet rundt en rekke områder og ikke minst samhandling mellom alle etater som skal bidra når katastrofen inntreffer. I begrepet «sikkerhet og beredskap» ligger også matsikkerhet. Derfor har regjeringen i landbruksmeldingen slått fast at enhver nasjon har rett og plikt til å brødfø sin egen befolkning. Katastrofer rammer hardt når de inntreffer, og det er viktig at vi som storsamfunn møter disse utfordringene. Sist sommer rammet naturkatastrofer Troms og Buskerud, og store landbruksarealer ble rammet av skader som følge av flom. I Kirkesdalen i Målselv i Troms opplevde befolkningen de enorme naturkreftene da storflommen rammet dalen. Dette betegnes som en 200-årsflom, og befolkningen i dalen har aldri opplevd noe slikt tidligere. Da vannet var borte, så vi de store ødeleggelsene som flommen hadde skapt, med ødelagte veier, men framfor alt raserte jorder. Slam og grus dekket store jordbruksarealer, og elven hadde regelrett vasket bort matjorden mange steder. Dette er en stor katastrofe for dem som er rammet. Erstatningsordningene for slike hendelser er ikke godt nok tilpasset ekstremsituasjoner som den Målselv-bøndene opplevde denne julidagen, og de bøndene som er rammet, sitter igjen med store egenandeler og store tap som følge av det som har skjedd. I tiden framover må vi belage oss på mer ekstremvær, og derfor har jeg tatt til orde for at regelverket for erstatningsordninger må endres, for å møte de utfordringene vi kommer til å stå framfor i årene som kommer. Jeg håper derfor at partene i jordbruksforhandlingene, jordbruksorganisasjonene og staten kan komme fram til enighet om endring i erstatningsordningene. Et annet tema Senterpartiet er veldig opptatt av, er fiskeri- og havbruksnæringen. Vi vet at vi går en utfordrende vinter i møte, og vi er veldig opptatt av å være rede til å sette inn tiltak dersom det blir nødvendig. Arbeidet med den nye sjømatmeldingen er i gang, og vi er opptatt av en framtidsrettet fiskerinæring med lønnsomhet både i flåten og i industrien. Dette vil skape livskraftige fiskerisamfunn i årene framover, noe vi ikke minst ser på Senja, i Lofoten og i Vesterålen, og vi ønsker flere av disse livskraftige samfunnene framover. Vi er opptatt av lokalt eierskap, og i Senterpartiet er vi veldig tydelige på at råfiskloven og deltakerloven skal ligge fast – i motsetning til Høyre og Fremskrittspartiet, som vil rokke ved fiskernes grunnlov. Senterpartiet er opptatt av bærekraftig og treffsikker vekst i havbruksnæringen. Vi er opptatt av økt produksjon, og vi er opptatt av at framtidige konsesjoner skal tildeles små og mellomstore lokalt eide bedrifter. Sjømatnæringen har en lysende framtid foran seg, og Senterpartiet skal bidra til å legge til rette for det.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2012-10-04:
Dette var ei ny problemstilling. Eg er einig i at me har høg folkevekst, men me har òg eit velutvikla system der kommunane – ved KS – og staten sit saman i Det tekniske berekningsutvalet og bereknar demografi, altså folkevekst, korleis det vil utvikle seg, kor mange eldre me får, og kor mange ungar me får. Det er stort sett dei gruppene kommunane har utgifter på – dei som er i arbeidsfør alder, bidreg kanskje andre vegen med inntekter til kommunane over skattesetelen. Så det er jo ikkje slik at me lagar eit budsjett utan å ha rimeleg god forstand på kor folkeveksten vil kome, og kva midlar kommunane då treng. Det gjer me i god forståing med KS. Me har eit veldig godt og konstruktivt samarbeid med dei.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2012-10-04:
Ja, statsråden meiner ho har oppnådd særdeles mykje på sju år. For det første har me gitt økonomisk handlefridom til kommunane, slik at dei sjølve kan prioritere. Me har ei historisk låg øyremerking, som gir handlefridom til lokale prioriteringar. Me lyttar til kommunane, ved KS, på konstellasjonsmøte. Me tek opp og vert einige om saker, som innfasinga av den nye Samhandlingsreforma, som me har eit kjempegodt samarbeid med kommunane om. Ja, eg synest me har fått til veldig mykje på det området og på mange, mange andre område. Så det er eg stolt over. No arbeider me med oppfølginga av stortingsmeldinga om forholdet mellom stat og kommune. Seinast i dag har eg hatt eit konstruktivt og godt møte med min kollega i Miljøverndepartementet, der me nettopp diskuterer det som eg varsla i meldinga – korleis me skal samordne det statlege «innsigelsesinstituttet», eller motsegnsinstituttet, som eg vil seie på nynorsk. Det arbeider me med, og det skal me kome tilbake med på eit gitt tidspunkt.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2012-10-04:
Ja, det er eg. Eg er einig med Kristeleg Folkeparti i heile den rekkja med gode formål som vart nemnd – det kunne ha vore Senterpartiet sitt program for utvikling av gode byar – og eg er einig i at me må byggje både høgare og tettare. Me må òg byggje rundt knutepunkt, og me må samordne areal- og transportpolitikken for å oppnå dette. Difor er det viktig at eg og Bård Vegar Solhjell, miljøvernministeren, har eit tett og godt samarbeid. Eg veit at ein del område er godt i gang, f.eks i Sandnes, der ein har fått til ei god samordna utbygging av areal og transport, der ein byggjer rundt knutepunkt, og der ein sjølvsagt òg vurderer kor høgt ein skal byggje – det har eg ikkje heilt oversikt over. Men eg meiner at skal me lukkast med å gi gode buforhold til den store folkeveksten som kjem spesielt i pressområda, er me òg nøydde til å byggje høgare. Så ja, eg er samd i det.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2012-10-04:
Det eg har sagt i invitasjonen til aktørar i næringa – som eg ikkje skal ha møte med i dag, men ganske snart – er at eg skal lytte til deira forslag, at me skal ha ein konstruktiv debatt. På same måte som då me hadde ein «workshop» i førre veke, med aktørar både frå det offentlege og det private, frå byggenæring osv., med mange gode forslag, kjem eg til å ta med meg dei forslaga dei kjem med. For det er dei som jobbar med dette til dagleg, som ser kvar skoen trykkjer, og som òg ser kva kreative forslag me kan få på bordet. Så eg står ikkje i dag med svaret på kva eg skal gjere, for det håpar eg å få gode innspel til, men eg har ein klar ambisjon om at me skal få til forenklingstiltak som gjer at byggjeprosessane skal gå endå greiare enn i dag. Eg veit at òg miljøvernministeren, som har ansvar for planstyresmakter, har same ambisjon. Det er éin bit av det å leggje til rette for at me får ei raskare utbygging av fleire – og gode – bustader med høg kvalitet.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2012-10-04:
Kommune-Noreg har som kjent hatt ein veldig sterk befolkningsvekst den siste tida. Befolkningsveksten no er ca. 70 000 per år. Det gjer sjølvsagt at det blir vesentleg dyrare å drive norske kommunar og yte tenester i norske kommunar. Men det som er eit problem her, er at når kommunalministeren og regjeringa legg fram budsjettet, legg ein ikkje fram det reelle befolkningstalet i budsjettåret, men ein legg fram befolkningstalet året før budsjettåret, og sidan veksten altså er 70 000 i året, er det 70 000 personar som kommunane ikkje får noka inntektsoverføring for. Mitt spørsmål er: Korleis skal kommunane greie å yte tenester til desse, når ikkje staten ønskjer å bidra med å overføre pengar tilsvarande denne befolkningsveksten?
Trond Helleland (Høyre), 2012-10-04:
Jeg er enig med statsråd Navarsete i én ting: Det var godt å høre litt ordentlig vestlandsnynorsk i beretningen om rikets tilstand og ikke den trønder-nynorsken som vi har hørt nå i mange år. Så det var en god forandring. Statsråd Navarsete var opptatt av at hun hadde merket en tendens til at velgerne ikke syntes det var så nøye hvem som styrte landet. Der må jeg si jeg er uenig. Hvis en ser på utviklingen på meningsmålingene, ser det ut som om velgerne er veldig opptatt av det, men at de vil ha et skifte til nye løsninger og til bedre ideer. I fjor presenterte statsråd Navarsete en stortingsmelding om forholdet mellom stat og kommune. Rett før statsråden holdt sitt innlegg, var hennes fylkeskollega Erling Sande her oppe og snakket om at nå måtte vi få mer makt ut til lokale folkevalgte og mindre makt til Oslo-eliten, eller byråkratiet. Er statsråd Navarsete fornøyd med at det fortsatt er 22 statlige instanser som kan komme med innsigelser og overprøve lokale folkevalgte vedtak? Synes statsråden hun har oppnådd mye på sju år?
Trond Helleland (Høyre), 2012-10-04:
Siste trontaledebatt i en stortingsperiode er ofte en indikator på hva vi har i vente i kommende valgkamp. Dagens debatt gir noen svar. De rød-grønne skryter av hva de har gjort. De vil styre videre, men presenterer ingen nye ideer, bare ideer om nye stortingsmeldinger. Det kommer til å bli en travel vår – det skal ryddes på rød-grønne regjeringskontorer. På ikke-sosialistisk side er situasjonen en annen: fire offensive partiledere, enighet om at regjeringsskifte er nødvendig, utålmodighet etter å sette egne ideer ut i livet, og enighet om at Høyre skal være en sentral del av et alternativ til dagens slitne, visjonsløse regjering. Et typisk eksempel på rød-grønn idétørke fikk vi i representanten Sivertsens innlegg. Ja, han reklamerte til og med på Facebook for at han skulle tale om boligpolitikk. Interessant, tenkte jeg – har regjeringen skaffet seg en boligpolitikk? Men etter å ha hørt innlegget skjønte jeg hva han skulle snakke om, nemlig Høyres boligpolitikk, som naturligvis ble sablet ned. Hva med å fokusere på egen politikk? Tidligere arbeiderpartileder, statsminister og stortingspresident Thorbjørn Jagland sier i Dagbladet i desember i fjor: «Det finnes ikke noe land i verden som har en så total mangel på boligpolitikk som vi har i Norge.» Det er litt av en attest til sine egne. Ett år er gått, og i trontalen varsles det nok en gang en stortingsmelding om boligpolitikk. Høyre har foreslått en rekke tiltak for å bedre situasjonen på boligmarkedet. Det må bygges mer, og kommunene må få større frihet til å sette i gang større utbyggingsprosjekter. Lier kommune vil bygge flere tusen boliger på Lierstranda. Kommunen har nå ventet i 18 måneder på behandling av reguleringsplanen. Den ligger i Miljøverndepartementet. Der ligger den tydeligvis godt. Departementet var på befaring i juli i fjor, og fortsatt ligger planen nederst i bunken på miljøvernministerens bord. Høyre vil samle behandlingen av plan- og bygningsloven i Kommunaldepartementet. Vi vil redusere statens muligheter for innsigelser og styrke koblingen mellom kollektivutbygging og boligutvikling. Jeg hørte at representanten Tor-Arne Strøm hadde blitt to timer forsinket fra Fauske til Oslo. Jeg sjekket det på kartet nå, det er 1 170 km. Jeg kan si at vi som bor i Drammen – hvis vi skulle være så dumme å kjøre bil – blir forsinket en time hver dag på 40 km på grunn av manglende veiutbygging og på grunn av dårlig satsing på veier i sentrale strøk. Høyre har nye ideer og bedre løsninger. Arbeiderpartiet har styrt i sju år. Neste år skal de legge fram en boligmelding. De etterlyser boligpolitikk. De har hatt sju år på seg. Etter lang erfaring med rød-grønne stortingsmeldinger spør jeg meg selv: Hva kan Arbeiderpartiet få til på tolv år som de ikke har fått til på åtte?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2012-10-04:
Jeg har et spørsmål til boligministeren. Kristelig Folkeparti vil løse boligkrisen og skape byer med høy livskvalitet. Hvis vi ønsker flere boliger, flere syklister og fotgjengere, færre bilkøer og pendlerturer, kort avstand til marka, mindre nedbygging av matjord og press på markagrensen, mer liv i sentrum med parker og grønne gater, så er svaret høyere bygninger. Derfor vil Kristelig Folkeparti stille krav om at det bygges høyere, særlig rundt sentrale kollektivknutepunkt. Et eksempel til etterfølgelse er jo Bjørvika-utbyggingen, drevet fram bl.a. av Kristelig Folkeparti. Er statsråden enig i at det bør sørges for at det bygges mer i høyden i pressområder?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2012-10-04:
På det boligpolitiske området har vi i dag store utfordringer. Selv den rød-grønne regjeringen, hvor fornøyd de enn er med seg selv, må også innrømme at på dette viktige området har de ikke levert. I 2011 ble det bygget 28 000 nye boliger, til tross for at Prognosesenteret anslår at det årlige boligbehovet er på ca. 38 000 nye boliger. Kristelig Folkeparti frykter at den lave boligbyggingen vil føre til en videre oppheting av boligmarkedet. Norsk bolig- og byutviklingspolitikk er ikke bærekraftig slik den er i dag. Befolkningsveksten har aldri vært høyere enn nå. Befolkningen har nå bikket fem millioner innbyggere. Omtrent fire av fem nordmenn bor i byer og tettsteder, og det er i byer og tettsteder veksten er sterkest. Boligprisene har firedoblet seg siden 1993. Nå er de høyere enn noen gang, og veksten i norsk økonomi, lav rente og endrede familiemønstre virker inn på prisene. Samtidig har administrerende direktør i Selvaag Bolig, Baard Schumann, helt rett når han sier at boligprisene kunne vært 10–20 pst. lavere med en mer aktiv boligpolitikk. Kristelig Folkeparti mener vi må tilstrebe en by- og tettstedsutvikling som i større grad legger til rette for at vi kan bo, arbeide og handle på samme sted. Derfor vil vi ha rikspolitiske retningslinjer som sikrer tilstrekkelig boligbygging i områder med vekstpress. 98 pst. av befolkningen mellom 20 og 30 år sier at de ønsker å eie sin egen bolig. Men stadig flere står utenfor, og vi må hjelpe de unge inn på boligmarkedet. 82 pst. av de unge mellom 17 og 34 år mener at dagens BSU-ordning med en grense på 150 000 kr ikke er god nok. Senest 10. juli i år tok konsernsjef i DNB, Rune Bjerke, til orde for å øke BSU-grensen til 300 000 kr. Kristelig Folkeparti foreslo for inneværende budsjettår nettopp å øke beløpsgrensen til 300 000 kr for totalt sparebeløp, 25 000 kr for årlig sparebeløp og økt fradrag til 28 pst. Dette ville utgjøre en enorm forskjell for alle de unge som i dag strever med å komme inn på boligmarkedet. Endringer i BSU-ordningen er særlig viktig i lys av regjeringens skjerping av egenkapitalkravet til 15 pst. ved kjøp av bolig, som isolert sett synes mer som et tiltak for å styrke bankene, snarere enn å legge til rette for et mer velfungerende boligmarked. Egenkapitalkravet vil føre til at flere unge og andre med svak økonomi vil få enda større problemer med å komme inn på boligmarkedet, og Kristelig Folkeparti mener at vi må senke egenkapitalkravet til 10 pst., slik det var tidligere.
Frøydis Sund (Sosialistisk Venstreparti), 2012-10-04:
I forrige uke la Likestillingsutvalget, ledet av professor Hege Scheie, fram NOU 2012: 15 Politikk for likestilling. Utvalget er bredt sammensatt. Det er et forskerutvalg og baserer hele framlegget på grundige undersøkelser, forskning og dokumenterte fakta. Utvalget slo fast at vi ikke har kommet for langt med likestillingen her i Norge. Vi har kommet for kort. Vi trenger fortsatt innsats for frihet og valgfrihet, for rettferdig fordeling av makt og økonomi også mellom kvinner og menn. Så er mitt spørsmål til Fremskrittspartiet: Deler Fremskrittspartiet denne kunnskapsbaserte virkelighetsbeskrivelsen?
Frøydis Sund (Sosialistisk Venstreparti), 2012-10-04:
Den 25. september ble en viktig norsk offentlig utredning, nemlig NOU 2012: 15 Politikk for likestilling, overlevert til barne-, likestillings- og inkluderingsminister Inga Marte Thorkildsen, og stortingsmeldinga som skal følge opp utredninga, er ventet våren 2013. Utredninga viser at vi ikke har kommet for langt med likestillinga her i landet, slik som noen hevder, men vi har kommet for kort. Vi er ikke fullt og helt likestilt i landet – tro det eller ei. Det er behov for systematisk og kontinuerlig jobbing gjennom flere år og gjennom ulike program, bl.a. program for likestilling i pedagogikk, for bredde i folkestyre og mot seksuell trakassering i ungdomsmiljø. Først da får vi et reelt folkestyre, vi får valgfrihet, vi får fordeling og får ivaretatt sårbarhet, som Likestillingsutvalget har valgt som sine fire innsatsområder. Med SVs øyne er dette gode innsatsområder for likestillinga, men også for samfunnsutviklinga for øvrig. Anbefalingene knyttet til valgfrihet dreier seg bl.a. om frie utdanningsvalg og en trepartsavtale for likestilling i arbeidslivet. For arbeidslivet er en veldig viktig arena for framtidas likestilling. Her er den norske modellen med trepartssamarbeid veldig viktig, både på nasjonalt nivå og også med lokal forankring. Bare gjennom et trepartssamarbeid og tegning av samarbeidsavtaler mellom arbeidstakerorganisasjoner, arbeidsgiverorganisasjoner og myndighetene er en forpliktet til å iverksette de mange tiltakene som må gjøres. Blant annet kan en likestillingsavtale inneholde nasjonale mål for reduksjon av deltid. En likestillingsavtale kan også være en oppfølging av program for likestilling i pedagogikk, der ansatte i skoler og barnehager får et kompetanseløft på likestilt pedagogikk og veiledning i hvordan integrere likestilling i pedagogikk og praksis – egentlig bare en oppfølging av likestillingsloven og de lovene de skal følge i dag, men vi trenger systematikk for å få gjennomført det. Anbefalingene fra Likestillingsutvalget er at de virksomhetene som tegner likestillingsavtaler, skal få tett faglig oppfølging, veiledning og kurs i likestillingsarbeid, samt tilskudd til aktivt likestillingsarbeid. Det er utrolig bra. I tillegg har vi en utfordring knyttet til arbeidsmarkedet, at det er kjønnsdelt. Og det er vel mye på grunn av en kjønnsdelt barndom at ungdom i for stor grad tar kjønnsstereotype valg av utdanning. Derfor ser vi med spenning på forslaget om likestillingsstipend innen utdanning, som forhåpentligvis kan bidra til å redusere kjønnsskillet i mange utdanninger og yrkesfag. Sammen med en bevissthet i pedagogikken og bedret rådgivningstjeneste i ungdomsskole og videregående skole kan ungdom få muligheten til å ha frie og reelle valg av utdanning. Og det er en frihet som veier mye tyngre enn retten til å velge spansk ost framfor norsk matproduksjon.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2012-10-04:
Det er alltid interessant å høre på hvor elegant representanten Ketil Solvik-Olsen påstår at de andre tar feil. Det synes jeg er litt artig å ha med seg. Det jeg har tenkt å komme inn på, er at skattelette har vært et gjennomgangstema. Man har snakket om det, man har snakket om at man skal ha mer penger til det meste. Det er tydelig at regjeringslysten er stor i Fremskrittspartiet. Jeg har lyst til å utfordre Solvik-Olsen på hvor stor den egentlig er. Det er mange saker der vi opplever at det er uenighet mellom høyrepartiene. Et av temaene er bompenger, der representanten og jeg sist vår debatterte Ryfast, der det er uenighet internt i hans hjemfylke og i Fremskrittspartiet. Da har jeg lyst til å utfordre representanten: Hva skal tilsi at de andre høyrepartiene snur og støtter Fremskrittspartiet hvis iveren etter å komme i et samarbeid er så stor? Er det sånn at Fremskrittspartiet må snu?
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2012-10-04:
I løpet av de siste tre årene har jeg, sammen med transport- og kommunikasjonskomiteen, reist landet rundt. Det er godt å se at aktiviteten i anleggsbransjen er så høy landet over. Nye veganlegg er under utbygging, vi ser resultater av arbeid på jernbanesektoren. Forsinkelsestimene på jernbanen er gått kraftig ned. Vedlikehold gir resultater. Nye strekningsvise utbygginger er igangsatt og mer planlegges. På vegene asfalteres det, bygges og settes i stand. På én uke i vår gjorde Stortinget vedtak i fire store vegprosjekter som startes nå: Tresfjordbrua og Vågstrandtunnelen på E136 i Møre og Romsdal, Fønhus–Bagn på E16 i Oppland, Ryfast på rv. 13 i Rogaland og Hålogalandsbrua og Trældal rassikringtunnel på henholdsvis E6 og E10 i Nordland. Alle er store og viktige prosjekter som knytter landet sammen og gir regional effekt for et mer sammenhengende bo-, arbeids- og servicemarked. Det er derfor med undring jeg hører at høyrepartiene sier at regjeringen lider av beslutningsvegring. Det er ikke det vi har sett resultater av når vi har reist ute i landet. Men Senterpartiet vil bygge mer. Vi vil ha mer satsing på samferdsel i kommende år. Penger må til, og finanseringen må bli mer stabil. Det vil gi en mer optimal framdrift i de ulike prosjektene. Mange løsninger kan være aktuelle for å sikre nettopp dette, og det viktigste for oss er ikke modellen, men å gi forutsigbarhet og mer helhetlig utbygging. Nye, smartere kontraktstrategier er et mål. La f.eks. utbygger stå for drift og vedlikehold etter utbyggingen. Senterpartiet mener også at mer av vedlikeholdet kan gjøres lokalt ved at man kan dele opp kontraktene, slik at lokale entreprenører kan være aktuelle. Planleggingstiden må ned. Jeg er veldig glad for det arbeidet som både den forrige og den nye samferdselsministeren her har satt i gang. Her er det viktig at alle instanser bidrar til at planleggingstiden blir vesentlig kortere. Senterpartiet vil sikre at hele landet knyttes sammen med gode transportformer. I byene må mer av persontrafikken gå over på kollektive løsninger for å gi rom for næringslivets transportbehov på veiene. Kollektive løsninger er viktig i hele landet. Senterpartiet vil ha sterkere satsing på ekspressbusser og taxi for buss for å knytte rutenettet sammen kollektivt – òg ute i landet. I distriktene vil det være slik at vei, fly og sjøtransport har hovedprioritet, i tillegg til at det er viktig å oppgradere eksisterende jernbanestrekninger både i nord, øst og vest. Vei er og blir viktig for å sikre framkommelighet og trafikksikkerhet og for å ivareta vårt næringsliv som ligger rundt omkring i hele landet. Derfor kan ikke bare én transportsektor prioriteres, alle må ha prioritet i de kommende år, men på en smartere og mer effektiv måte.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
Det er ikke slik. Jeg tar denne saken på det største alvor. Jeg skal få understreke det veldig tydelig, og jeg håper det blir riktig gjengitt når jeg understreker det. Det som er kommet fram i TV2s reportasje, tar jeg på alvor. Det som blir utredet av Kunnskapssenteret om legevakten, tar jeg på største alvor. Jeg er i dialog med legene og kommunene. Dette er kommunenes ansvar. Det må organiseres tett på. Det er ikke riktig av meg å konkludere med at legevaktstjenesten i hele Norge er i krise og dårlig – jeg vil ikke svartmale det. Men det er utfordringer i dette leddet av vår helsetjeneste. Det handler bl.a. om forskrifter og kompetansekrav til legevakten. Det handler om muligheten for bakvakt for dem som er på jobb. Det er mange spørsmål vi må ta tak i. Jeg kan bekrefte overfor representanten at jeg tar det på største alvor. Jeg har selv i dag ringt til en av dem som har opplevd å miste sin nærmeste i noe som kan ha vært feilbehandling ved legevakten, for å uttrykke min medfølelse med vedkommende og for å understreke at det inntrykket som kan ha vært skapt av at jeg ikke tar dette på alvor, er feil. Jeg tar det på alvor og kommer til å ta tak i det.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
Jeg føler fortsatt at det er mitt ansvar å si at det er mye godt arbeid som gjøres ved legevakten. Mange får god hjelp på legevakten rundt om i landet. Men det er utfordringer. Jeg kan understreke at vi kommer til å se på forskriften for kompetansekrav. Men la oss gå til kjernen av hva som er legevakttjenesten. Det er allmennlegene. Det er i stor grad fastlegene. Det at det blir flere fastleger og en større gruppe fastleger, gir bedre grunnlag for å rekruttere til legevakten. Det at fastlegen holder mer åpent, at vi får åpningstider utover arbeidstid, løser akuttmedisinske behov. Jeg mener det er viktig, også her, å se hen til kommunenes forskjeller. Jeg har kontrollert, hos noen av de kommunene som tv-oppslagene har vist at har hatt store problemer med legevakten, om også kommunene oppfatter det slik – det er et blandet bilde. Det understreker at det ikke nødvendigvis er de som rapporterer om problemer, som tar feil, men vi må inn og se hvordan den enkelte kommune planlegger sine primærhelsetilbud, sine akuttfunksjoner. Det kan gjøres på forskjellige måter. Men jeg bekrefter igjen: Jeg tar dette på alvor, og vi kommer til å se på forskriftene også når det gjelder kompetanse.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
Jeg håper den meldingen blir positiv. Det er helt klart at i vårt samfunn ønsker vi elektroniske løsninger som gjør alle transportetapper så minimale som mulig, som gjør at representanten og jeg kanskje kan ha vår pasientjournal – en eller annen gang – samlet på ett sted, i et dokument, som kan transporteres rundt til dem som trenger å se den, på en sikker måte. Dette bør ikke være en fjerntliggende visjon, det er allerede mulig. Men jeg har respekt for at det å rulle ut en slik reform i hele Helse-Norge tar tid. Det er det denne stortingsmeldingen skal se på. Så vil jeg understreke at de som skal løse oppgaver i dag, inntil vi har et slikt system, må improvisere og også ta i bruk en telefaks – jeg forstår at det ser utilfredsstillende ut. Men jeg vil berømme alle dem som får disse systemene til å fungere bedre – på vei mot et slikt mål. Så er det slik at stortingsmeldingen kan trekke opp linjer, men allerede i dag vil sykehusene investere mye i ny teknologi. Representanten og jeg var til stede da et nytt sykehus fikk grunnsteinen lagt ned i går. Det blir et hypermoderne sykehus som antageligvis er i front når det står klart. Så ja, dette er en satsing, og vi kommer til å tydeliggjøre det også i statsbudsjettet som kommer til uken.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
Som jeg sa i mitt innlegg, har hovedstadsregionen utfordringer som ennå ikke er løst. Jeg har i møte med de regionale helseforetakene understreket mine klare forventninger. Nå er det slik at jeg har tillit til dem som har lederansvar, inntil jeg ikke har tillit, og jeg vil ikke så noen halvveis tvil om det. Det forventes at de som i dag har lederansvar, tar tak i dette. Det som er blitt kjent med disse rapportene, er forhold som har eksistert i denne regionen lenge, lenge før det var snakk om å bruke ressursene og å se sammenhengene bedre i hovedstadsregionen. Så på et vis er det jo brutalt, men bra at disse forholdene kommer fram – om pasientjournaler, om byråkrati, om mangelfull ledelse. Jeg tror at hele helse- og omsorgssektoren har en stor ledelsesutfordring, for det er en veldig komplisert sektor, ikke bare i hovedstadsregionen. Men jeg vil understreke at det har skjedd skifter i ledelsesfunksjoner i denne hovedstadsregionen. Det er nå viktig at de som har ansvar, tar ansvar, og at de leverer på det jeg sa, og har fokus på det medisinsk-faglige, på arbeidsmiljø – til pasientens beste.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2012-10-04:
De siste dagene har TV2 avdekket store svakheter med den offentlige legevaktstjenesten, og helseministeren avfeier dette med at han selv har hatt en god opplevelse på Oslo legevakt. Hvis den opplevelsen var så god, kan man spørre seg om hvorfor helseministeren selv har valgt å bruke den private legevakten gjentatte ganger. Det alvorlige i denne situasjonen er at helseministeren ikke vil lytte til fagfolk, pasienter og pårørende som så tydelig roper et varsko, som vi har sett på tv. Er det slik at helseministeren stoler mer på en enkelt egenerfaring fra legevakten framfor å lytte til legers, pårørendes og pasienters beretninger om de uholdbare tilstander de opplever hver eneste dag?
André Oktay Dahl (Høyre), 2012-10-04:
Fra flere politidistrikt får jeg meldinger om at satsingen på beredskap, litt kort, fortsatt består av to ting: at det sendes beskjed fra POD og departementet om at rammene er som de er, og det er opp til hver enkelt politimester å finne ut selv hva slags beredskap man skal ha. Det etterlyses rett og slett klare føringer på hvor man vil, og hva man vil, og man ønsker ikke at man nærmest skal sitte alene og tenke på hva en styrket beredskap betyr. Jeg skal ta et eksempel på dette. I går besøkte justiskomiteen Vestfold. Der får man nå utdelt iPad-er som skal brukes til å overføre bilder og tekst, og det er bra. For tre uker siden var jeg i et annet politidistrikt. Der har man avviklet ordningen med bruk av iPad fordi det ikke var sikkert nok. Da er spørsmålet mitt: Hva kan grunnen være til at man har to vidt forskjellige personvernbetraktninger i to forskjellige politidistrikt som er i det samme landet? Har statsråden noen oppfatning av om det er tilfredsstillende?
Bjørn Lødemel (Høyre), 2012-10-04:
Høgre er ein sterk forsvarar av lokaldemokrati og den private eigedomsretten. Ein av dei største skadeverknadene av sju år med raud-grønt styre, er den harde medfarten lokaldemokrati og privat eigedomsrett har fått av Senterpartiet, Arbeidarpartiet og Sosialistisk Venstreparti. På tross av fagre ord frå regjeringspartia, har praktisk politikk vist at både lokaldemokratiet og den private eigedomsretten har fått langt dårlegare kår enn det som var tilhøvet under tidlegare borgarlege regjeringar. Eit godt døme på statleg overstyring ser vi i Flora kommune i Sogn og Fjordane, der ein privat utbyggjar ønskte å byggje tre hytter ved Endestadvatnet. Reguleringsplanen blei utarbeidd i samsvar med dei kommunale retningslinjene for dette området. Det var ingen naboprotestar mot planen. Plan- og utbyggingsutvalet i Flora kommune har ved fleire høve samrøystes støtta reguleringsplanen, og kommunen vedtok samrøystes planen 16. juni 2009. På grunn av motsegn frå Fylkesmannen i Sogn og Fjordane og merknader frå Direktoratet for naturforvaltning, blei reguleringsplanen sendt til Miljøverndepartementet for endeleg godkjenning. Miljøverndepartementet støtta Fylkesmannen si motsegn og forkasta planen i vedtak av 29. juni 2011. Høgre ønskjer at lokale styresmakter i Flora kommune og i andre kommunar sjølve skal ta avgjerda i slike saker. Større lokal råderett vil føre til større legitimitet til dei avgjerder som blir fatta, det vil leggje til rette for større lokal medverknad, og ikkje minst kan byråkratisk dobbeltarbeid rasjonaliserast bort. Høgre har nye idear og betre løysingar for å styrke lokaldemokratiet og få til ei effektiv sakshandsaming i forvaltningssaker: Høgre ønskjer å avgrense Fylkesmannen si moglegheit til å overprøve kommunale vedtak til berre legalitetskontroll og klagehandsaming, slik at Fylkesmannen si moglegheit til å overprøve kommunane basert på skjønn blir fjerna. Høgre ønskjer å overføre ansvaret for plandelen i plan- og bygningslova frå Miljøverndepartementet til Kommunal- og regionaldepartementet for å få ei heilskapleg handsaming. Høgre ønskjer å leggje forvaltningsmyndigheita over område som er verna med heimel i naturmangfaldlova, til kommunar det vedkjem. Høgre ønskjer òg å stille krav til statlege tilsynsorgan og direktorat om å koordinere sine utsegn overfor kommunane i lokale saker. Dette er døme på Høgre sin måte å styrke lokaldemokratiet på, og det viser òg Høgre sin tillit til lokalt folkevalde.