trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-15:
Jeg fremmet et forslag her i går. Men med bakgrunn i at det ikke virker mulig å få til en behandling etter Stortingets forretningsorden § 28 tredje ledd bokstav c, vil jeg trekke forslaget fra Ågot Valle og meg selv, Dokument nr. 8:102 for 2004-2005, og heller fremme det under egnet sak under debatten i morgen.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2005-06-15:
Jeg vil legge fram et forslag om at lotterivirksomhet om bord på norske skip i rute mellom norsk og utenlands havn fortsatt skal være lovlig.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2005-06-15:
I løpet av de siste to ukene har det vært atskillig debatt i forbindelse med den betydelige gjeldssletteordningen som er iverksatt, som omfatter mange av de aller fattigste landene, og som beløper seg til 45 milliarder euro. Både vår egen utviklingsminister og flere analytikere har pekt på faren ved at denne gjeldssletten kan skje på bekostning av annen utviklingshjelp som ofte er rettet nettopp mot verdens fattigste. Som et eksempel på hva som er fremført, kan jeg referere til en leder i Financial Times her forleden, hvor en anfører at den sterke bekymringen kan bli hva denne gjeldssletten vil bety for fremtidige utviklingsbidrag. Å ettergi IMF-lån vil svekke fondets balanse og derved kapasiteten til nye utlån. Dette er en reell kostnad, og vil sannsynligvis snarere måtte bæres av mellominntektslånerne enn av de fattigste landene. Slik sett kan en kortsiktig si at det er ekstra penger til de fattigste. Men det virkelige problemet kan bli hos Verdensbanken og Den afrikanske utviklingsbanken, for disse institusjonene er avhengige av tilbakebetalingen for å finansiere deler av nye utlån til fattige land. Enkelt kan en si at én dollar tilbakebetalt kan bli én dollar mindre til disposisjon for utlån. Så langt Financial Times. Det foruroligende er jo at enkelte av de største og rikeste landene har begrenset seg til relativt kortsiktige forpliktelser for å dekke opp for denne rekompensasjonen. Desto viktigere er det at vi i denne saken som i de to neste sakene på dagens kart, følger opp våre forpliktelser. Jeg vil gjerne benytte anledningen til å si at jeg da går ut fra at utviklingsministeren i sin årlige redegjørelse gjennom budsjettfremlegget vil orientere om hvordan denne situasjonen utvikler seg. Da vil det også være av særlig interesse å følge opp om gjeldssletten fører til de ønskede virkningene i mottakerlandene og deres håndtering av en bedret økonomisk situasjon, til fordel for de innbyggerne som trenger det mest.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2005-06-15:
Blir det utbygging offshore i russisk sektor? La meg bare kort minne om den uttalelsen som stod i Aftenposten i morges, fra direktør Aleksej Miller i Gazprom, om at de ønsker å velge partnere før jul og vil legge større vekt på teknologikompetanse enn på kapitalevne. Komiteinnstillingen er interessant lesning. SV melder seg ut av det flertallet som viser til Orheim-utvalget, som konkluderer med at selskaper i Norge må stimuleres til å engasjere seg i Barentshavet på basis av høy offshore- og miljøkompetanse, og at det bør vurderes et strategisk partnerskap utviklet på dette området, med russerne. Derimot er SV med i en mindretallsmerknad om at «så lenge Norge ikke er medlem av EU, har vi større handlingsrom til å fremme våre nasjonale interesser og bygge allianser med andre land i nordområdene.» Hvem er nå det, da, hvis vi har sagt nei til Russland og nei til EU-landene? Jacobsen sier selv fra talerstolen at vi har diametralt motsatte interesser av det våre allierte har, når det gjelder energi. Jeg hører til et parti som gjerne bevarer vennskapet med USA, men er det de som er Jacobsens nye venner?
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2005-06-15:
Det er jo godt å vite det, idet man går opp på talerstolen, president. Ganske kort: Saksordføreren viste til mindretallsmerknaden om internasjonal skattlegging og finansieringsmekanismer. Jeg skal ikke gå veldig langt inn på det, men bare minne om at det ikke er mer enn to uker siden vi hadde et Dokument nr. 8- forslag i salen til debatt, og vi diskuterte det ganske inngående. Regjeringssiden og flertallet gav sin tilslutning til at dette er et tema som en gjerne ser at Regjeringen på Norges vegne deltar i debatten og utredningen om i FN. Men vi var uenig i saksordførerens synspunkt, at dette er et utredningsarbeid som skal gjøres her hjemme. Uenigheten gikk på det. For øvrig – slik som tidligere – er vi veldig opptatt av at en slik debatt ikke må bli tilslørende for den grunnleggende forutsetningen som går på å få industrilandene til å oppfylle sitt 0,7 pst. krav.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2005-06-15:
Bare en kort kommentar til denne og neste sak i lys av representanten Vallersnes’ innlegg. Jeg tror det er viktig også i denne sammenhengen å peke på det positive i for det første at G8 nå setter kampen mot fattigdom i fokus i enda større grad enn ved de tidligere G8-møtene, og at de har blitt enige om en løsning om sletting av multilateral gjeld. Det er positivt, og det må vi notere oss. Og her har også Norge bidratt. Men representanten Vallersnes har helt rett i at nøkkelen til hele troverdigheten i dette initiativet vil ligge i finansieringen og i hvor pengene tas fra. Det er viktig å understreke at det på G8-møtet mellom finansministrene sist fredag og lørdag ble enighet om at prinsippet om addisjonalitet skal ligge til grunn. Det skal altså brukes tilleggsressurser. Men det er helt klart at det vil være en stor fristelse fra giverlandenes side til å omdisponere – fra andre ODA-midler til betaling i forhold til gjeldsforpliktelser. Dermed vil man være i en situasjon hvor man kanskje er like langt. Derfor vil jeg understreke to forhold. Det ene er at vi fra vår side ønsker dette velkommen, men understreker betydningen av tilleggsressurser. Vi har i våre kommentarer også sagt at vi ønsker at de skal jobbe med en monitoreringsmekanisme – altså en overvåkningsmekanisme – internasjonalt, slik at man kan følge med på om det faktisk er tilleggsressurser som kommer. Det andre er at dette selvfølgelig kommer HIP/C-land til gode. Da vil de vanlige kravene til en skikkelig og troverdig økonomisk politikk ligge til grunn. Når gjeldssletten gis og det blir frigjort midler, går det altså ikke til andre formål som vi har mindre tro på – til land som har en dårlig økonomisk politikk – men det vil være en overvåkning av politikken, slik det ordinært har vært når det gjelder HIP/C-land. Jeg har lyst til bare å komme med disse to kommentarene i tilknytning til gjeldssletteinitiativet: Fra norsk side skal vi ønske det velkommen, samtidig som vi skal passe godt på med hensyn til hvordan dette blir implementert, og sikre at sluttresultatet er til det beste for de fattigste, og ikke slik at de er med på å betale regningen.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-15:
Først vil eg uttrykkje glede over at eg synest eg hørte både Vallersnes og statsråden snakke om sletting av gjeld, og ikkje letting. Så er problemet: Vil dette gå ut over annan, vanleg bistand? Det er det all grunn til å frykte, for i arbeidet for å nå 0,7-målet, har ein del land funne på fleire ting, m.a. å slette gjeld. Det kan for så vidt vere greitt. Det som er verre, er at ein prøver å inkludere i 0,7-målet f.eks. det at innbyggjarar sender pengar heim til slektningar i utviklingsland. Det som kanskje er endå verre, er at ein prøver å hole ut det som skjer i DAC-komiteen, og prøver å leggje inn militære styrkar – altså der det er kamp. Regjeringa skal ha støtte for det arbeidet dei har gjort. Men vi må ikkje gå så langt som til å tru at sletting av gjeld vil hindre noko som helst. Vi veit at det faktisk går ni gonger meir effektiv kapital nordover enn det går sørover. Det verste som skjer her, er at vi blant befolkninga i dei rike landa skaper eit inntrykk av at vi gjev veldig mykje – sjølvsagt gjer vi det, ikkje minst Noreg. Men vi skal òg vere klar over at det er ei veldig stor betening av gjeld, og at delar av den gjelda er tekne opp under forhold som eg iallfall vil kunne definere som illegitime. Dette er ein god start, ikkje minst fordi det er så veldig sterke krefter som no tek initiativ – vi snakkar faktisk om G8. Vi i Noreg må gjere alt vi kan for å støtte opp om dei initiativa. Eg har ikkje motteke noko signal her i dag om at statsråden eller regjeringspartia har tenkt å bremse når det gjeld dette. Dei berre kom med ein åtvarande peikefinger – eg såg det. Men lat oss støtte opp om det som skjer i G8! Det må vere Noregs politikk.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-15:
Meldinga legg opp til ei såkalla forsert olje- og gassutvinning i nordområda. Vi veit at det i Arktis allereie er store miljøproblem. Dei fleste er sjølvsagt knytte til kjemikaliar som er komne dit langvegsfrå, lufttransportert og vasstransportert. Tilbake til den forserte olje- og gassutvinninga: Mykje av denne argumentasjonen er basert på at ein meiner at russarane kjem til å komme i gang ganske fort. Eg vil spørje saksordføraren om ho, etter dei møta vi har hatt i Moskva, i Murmansk eller i andre samanhengar, har fått nokon klare, tydelege signal om at Russland kjem til å gå offshore i nær framtid. Eller er det slik, som eg tolkar det, at det vil gå lang, lang tid før Russland kjem til å gå offshore?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-15:
Først eit par kommentarar til innlegget frå leiaren av utanrikskomiteen. Den første går på dette med rørleidning. Det er jo ein ganske stor aktivitet å skulle byggje f.eks. ei ny rørleidning frå Ormen Lange og heilt til Austhavet. Men når vi ser på Ormen Lange, kjem det feltet i produksjon i 2007. Grunnen til at det feltet lønner seg, og grunnen til at feltet i det heile teke er bygt ut, er at då går produksjonen av gass i britisk sektor ned. Då fyller ein opp der. Så same kva: Når ein skal utnytte kapasiteten i ei oljerørleidning, må det gjerast i samsvar med anten at andre felt går ut, eller at nye blir bygde ut. Så her er vi heilt avhengige av eit internasjonalt samarbeid. Ein skal iallfall ikkje bruke det som årsak til forsert utbygging. Men spørsmålet mitt går på dette med gamle venner. Sjølvsagt skal vi ha eit godt forhold til gamle venner. Men vi ser jo at vi i andre samanhengar er avhengige av land som også har ratifisert Kyoto-avtalen, og land som er energiprodusentar. Vi må ikkje gjere dette til ei EU-sak, men heller utvide alliansane våre for å sikre politikken vår i nordområda.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-15:
Då eg i går kveld skulle planleggje replikkar, var den lettaste replikken å planleggje faktisk den til Framstegspartiet, for det skjer oss i augo når vi gjennom heile innstillinga der urfolk blir nemnde, ser at dei går konsekvent imot. Dei vil ikkje vere med på merknadene. Vi har hatt høringar. Vi har møtt Samerådet og Sametinget i Tromsø. Vi har møtt russiske urfolk i Moskva, og dei trekte på ein god måte fram det som er spesielt ved urfolks problem når det blir bygd ut for oljeinstallasjonar, når det blir bygd rørleidningar. Vi veit at dei kanskje er dei som kjem til å lide mest av ei eventuell smelting av isen osv. Så etter å ha lese innstillinga lurer ein jo på korfor Framstegspartiet ikkje vil ha urfolk med. Er det det at ein i det heile bruker nemninga «urfolk»? Er det det dei er imot? Eller er det det at urfolk sine interesser blir lyfta opp av fleirtalet i komiteen? Er det det Framstegspartiet er imot?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-15:
Jo, det kan eg seie eit heilt klart ja til. I innstillinga er komiteen einig om hovudlinjene. Eg trur det som ligg i innstillinga, skaper eit godt grunnlag for dialog. Grunnen til at eg så grundig har stressa dette som gjeld karbondioksid, er at det er det store problemet som eg synest vi nemner for lite. Men eg er i stor grad einig i dei fleste av dei strategiane som det er blitt lagt opp til her. Eg synest ikkje vi skal lage dette til ei EU-sak, men eg trur Noreg på breiast mogleg måte og i alle moglege samanhengar må prøve å skaffe seg alliansepartnarar, skaffe seg venner, som det blei sagt her. Men vi må òg ha i bakhovudet at det er CO2 som er det store problemet. Vi må ikkje leggje opp til ein politikk som forserer det, og som gjer at vi til slutt kanskje blir sitjande att med at russarane ikkje byggjer ut i Barentshavet, at dei ikkje byggjer ut offshore. Vi byggjer ut der og bruker kanskje opp ressursane våre, mens russarane seier som så: Vel, vel, lat nordmenn halde på. Vi bør òg forvalte. Vi er òg tente med eit rolegare tempo i utbygginga i Barentshavet.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-15:
Berre for å slå det fast først – det er aust i Russland aktiviteten er stor. Det er der vi ser at det skjer ting. Der blir det bygd leidningar. Vi veit at i nordvest er ting meir avklart. Det har tidlegare i dag vore nemnt noko om kvar den russiske rørleidningen eventuelt kjem til å gå, om han kjem til å gå i Østersjøen, eventuelt på norskekysten. Når det gjeld det som blir skrive om Gazprom, er det ingen tvil om at Gazprom òg har interesse av å komme i gang. Vi har frå SV si side ingenting imot at Hydro, Statoil eller andre norske selskap er engasjerte. Men det må ikkje vere det som er det underliggjande, og som fører til at ein tek opp for mange oljeekvivalentar, fleire enn det vi eigentleg ønskjer. Når det gjeld alliansar, kan ein tolke merknadane inn og ut, og ein kan tolke forskjellig. Men det er ingen tvil om at frå SV si side synest vi at Regjeringa skal stå rimeleg fritt til å tenkje utradisjonelt og gå vidare med å finne nye alliansepartnarar, samtidig som ein byggjer på dei gamle ein har. Eg trur ikkje det er stor ueinigheit i komiteen om dette spørsmålet.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-15:
Representanten Stensaker har heilt rett i sine bekymringar. Det er klart at vi kunne setje oss på den høge hesten og seie: Vel, vel, vi er som Pontius Pilatus, vi vil ingenting gjere. Vi kan påvise at det selskapet som driv med nikkel, har enorme overskott. Eg hugsar ikkje tala, men dei er visst enorme. Men vi har som ein ansvarleg nasjon også ansvar internasjonalt, ikkje minst for å hjelpe våre naboar. Vi kan òg diskutere korfor vi driv og høgg opp atomubåtar, mens Russland antakeleg driv og byggjer nye. Det er mange dilemma her, men som ein nasjon som – kva skal vi kalle det – kanskje er på veg til å bli ein miljønasjon, må vi ta omsyn til at det er problem rett over grensa. Vi må handle, og vi må gjere det no. Vi kan ikkje vente på eventuelle interne problem i store russiske selskap.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-15:
Først ein kommentar til utanrikspolitikken. Eg synest at denne debatten har vist at det er eigentleg få raud-grøne problem når det gjeld utanrikspolitikken. Det vi er ein smule ueinige om, går på miljøet. Der er som kjent SV og tidlegare statsminister Kåre Willoch heilt einige om at vi bør vere veldig forsiktige når det gjeld kor mange oljeekvivalentar ein skal utløyse. Men så litt til det som skjer i fiskevernsona, Svalbardsona. Dette er jo ein dag til dag-politikk. 6. juni i år opna vi for fisking av sild der. Islendingane har ein del krav, dette er ein dag til dag-politikk som må løysast, og vi veit at russarane stort sett heile tida utfordrar vår jurisdiksjon for å teste kva vi meiner, og kor hardt vi meiner det. Men så veit vi også at russarane har eit leitefartøy gåande der oppe. Sett at dei finn eit par Shtokman-kaer i fiskevernsona. Har utanriksministeren nokon strategiar dersom ein verkeleg skulle gjere det store oljefunnet i Svalbardsona? Kva gjer vi då?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-15:
Dette med finansiering har vi diskutert tidlegare i år, og det er sjølvsagt viktig at FN har ei finansiering. Eg blei for så vidt litt inspirert av dei oppdaterte informasjonane som utanriksministeren kom med. Eg trur at dersom vi skal få folk i Noreg til å vere interesserte i FN, må det komme noko som er reelt, slik at folk trur at her kan vi jaggu få til reformer, f.eks. i Tryggleiksrådet. Vi kunne f.eks. komme med forslag om at eventuelt nye land som skal inn, kunne ha eit moratorium på at dei ikkje skulle ha vetorett i eit visst tal år. Kva er det siste som skjer i denne veldig viktige debatten? Får vi til reelle politiske reformer, kan debatten faktisk begynne å gå ute blant folk også, så slepp berre vi å ha han.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-15:
Det som har skjedd internasjonalt sia sist vi diskuterte denne saka, er at det er komme initiativ frå Storbritannia om at dei truleg vil støtte opp om Arms Trade Treaty – ATT – altså ein våpenkonvensjon. Eg skal på ingen måte dra i gang den debatten, men eg synest at det som har skjedd sia sist vi hadde den debatten her i huset, er interessant. Dette vil vi frå SV si side komme tilbake til, og vi håper sjølvsagt på å få støtte frå dei andre partia og sjølvsagt òg frå Regjeringa til at det å få til ein internasjonal våpenkonvensjon er eit viktig arbeid. Dei siste tala frå det svenske instituttet SIPRI viser også at vi på ein måte går i feil retning. Det blir produsert og det blir selt meir våpen enn nokon gong, sjølv om eg også har registrert at våpensalet i Noreg for så vidt har gått ned det siste året. Eg skal ikkje dra i gang nokon debatt om det, men det føregår iallfall eit arbeid om våpenkonvensjonen. Det ser vi i SV fram til at vi skal få behandla grundigare seinare her i salen.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-15:
Eg fremmer ikkje forslaget frå mindretalet som står i innstillinga, men eg fremmer eit forslag på vegner av Arbeidarpartiet, Høgre, Framstegspartiet, Sosialistisk Venstreparti, Kristeleg Folkeparti og Senterpartiet. Det er forslag nr. 2, som er omdelt, og det går ut på at Dokument nr. 8-forslaget blir å leggje ved protokollen.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-15:
Presidenten begynner vel å bli lei av meg, for dette er andre gongen i dag at eg skal trekkje eit forslag frå eit mindretal, og det gjer eg hermed.
Julie Christiansen (Høyre), 2005-06-15:
Svaret på det siste spørsmålet er at russerne allerede er offshore, i Pechorahavet. Jeg tror også det er grunn til å feste lit til de videre russiske planene om å søke å utvikle det store gassfeltet, Shtokman-feltet. Hvis det skjer, og når det skjer, åpner det også opp for videre utvinning av andre felter i Barentshavet. Det som imidlertid er viktig, er at Norge og norske selskaper i så stor grad som mulig får en hånd på rattet. Norske selskaper har offshore- og miljøkompetanse i verdensklasse. Og for å si som en av dem vi traff på Svalbard, som jobbet hos Sysselmannen, sa: Sett fra Svalbard spiller det liten rolle om eventuelle utslipp kommer fra norsk eller russisk side i Barentshavet. Vi må ha innflytelse på utviklingen.
Julie Christiansen (Høyre), 2005-06-15:
Selv om det ikke er spesielt overraskende, er det grunn til å si at det er prisverdig at Arbeiderpartiet er med på å bidra til en bred tilslutning til norsk nordområdepolitikk. Det er svært viktig at det blir bred samling om et så viktig politikkområde. Det eneste som blir skadelidende hvis vi får stor splid og splittelse i det politiske miljøet om disse spørsmålene, er norsk innflytelse i nord. Komitelederen la stor vekt på norsk deltakelse i nord som en betingelse for at vi skal kunne utøve vår innflytelse, også deltakelse i olje- og gassvirksomheten. Nå står vi foran et valg, og Arbeiderpartiet går til valg på et samarbeid med SV og Senterpartiet – begge partier som ikke ønsker noen offensiv norsk olje- og gassvirksomhet i Barentshavet. Hvordan vil Arbeiderpartiet løse den konflikten, hvis den situasjonen skulle oppstå?
Julie Christiansen (Høyre), 2005-06-15:
Jeg har behov for ganske kort å kommentere noen av poengene som har kommet frem i denne debatten. Det er for fristende å la være å kommentere representanten Korsbergs innlegg, hvor han kritiserer tempoet i og omfanget av aktiviteten i Barentshavet. Nå er vel de fleste i denne sal opptatt av at petroleumsaktiviteten i Barentshavet må skje innenfor bærekraftige, miljømessige rammer av hensyn til miljøet. Men Fremskrittspartiet burde også være i stand til å erkjenne at dersom man skal ha aktivitet i nord, i Barentshavet, er det å ha aktivitet innenfor bærekraftige, miljømessige rammer nødvendig også av politiske grunner. Det er en erkjennelse man gjør når man søker innflytelse i politikken, snarere enn å protestere mot det andre gjør. Kristin Halvorsen var i sitt innlegg opptatt av grønne interesser og grønn næringsvirksomhet i nord. Jeg føler behov for å presisere at et flertall i komiteen også er opptatt av dette. Men man ser ikke på det som noe som er nødt til å være til erstatning for olje- og gassvirksomhet. Et flertall mener at grønn næringsvirksomhet i nord kan leve side om side med olje- og gassvirksomhet, petroleumsaktivitet. Det er ikke noe enten – eller. Flere representanter har vist til Snøhvit-utbyggingen, en utbygging som har skjedd innenfor de strengeste miljørammer i verden, og også i god dialog og i godt samarbeid med fiskeriinteressene i området. Svalbard er i grunnen også et eksempel på et av Europas siste uberørte naturområder, som vi forvalter. Likevel er det betydelig økonomisk aktivitet på Svalbard. Men gjennom en klar og tydelig myndighetsutøvelse på Svalbard greier vi altså å ivareta flere hensyn på én gang, vi greier å ha økonomisk aktivitet på miljøets premisser. Så kort om Nikel–Kirkenes som mulig transportkorridor. Blant annet representanten Jan Sahl tok opp dette, og hele utenrikskomiteen ber om en nærmere vurdering for å få etablert en slik transportkorridor. Her er det en del utfordringer, ikke minst er det jo ulik sporbredde på norsk og russisk jernbane. Men i innstillingen står det også at dette kan være en forbindelse som er aktuell for frakt av russisk gass. Her tror jeg nok det egentlig er mer aktuelt med transport av russisk olje for videre utskiping fra Kirkenes. Havnekapasiteten i Murmansk er, som mange kjenner til, begrenset. Uansett kan veksten i russisk økonomi og økt sjøtransport åpne for nye muligheter både for norsk skipsfart og transportnæring. Ellers vil jeg bare generelt bemerke at nordområdemeldingen har skapt en debatt som har engasjert representanter i mange av Stortingets komiteer. Det er helt naturlig i lys av de mangesidige utfordringene vi står overfor, og jeg mener også at denne debatten på en god måte har forankret nordområdepolitikken i vår nasjonalforsamling.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2005-06-15:
Det var jo valg for fire år siden også, og da hadde ikke de partiene som nå sitter i regjering, en klar avtale og en klar forståelse av hvordan energipolitikken i landet skulle utøves. Jeg tror derfor situasjonen blir noe av det samme nå, nemlig at man får sette seg ned etter valget for å drøfte hva som skal være regjeringens grunnlag. I tillegg til det har jeg lyst til å minne om at det ikke er spørsmål om vi skal starte opp i Barentshavet eller ikke. Vi har startet opp i Barentshavet Sør. Her er det også forskjell mellom SV og Senterpartiet. Jeg tror at vi må være forsiktige, gå varsomt fram. Det har vi gjort, og det bør vi forsette med. Det er det jo også et bredt flertall for i denne salen. Hvis ikke det skulle bli et jordskjelv ved valget, vil dette fortsette etter valget. Det er jo ikke da rimelig at man forhandler vekk et stort flertall i Stortinget og gjør det om til et mindretall.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2005-06-15:
Det vil jo sikkert bli, også fra de partiene som skal danne en slik regjering, mye skepsis og kritikk mot EU. Det kan jeg også framføre. Men det som jeg ikke fikk utdypet i denne kronikken, er at man ikke må legge seg på en slik retorikk som jeg har sett, at de europeiske landene er ute etter å rane ressursene i nord. Vi må legge til grunn følgende: De europeiske landene, USA og også landene i øst, i Asia, er sterkt interessert i disse ressursene. Vi må respektere det, og så må vi jobbe på det grunnlaget i en dialog, få alle som har behov for disse ressursene, til å jobbe sammen, slik at vi kan forvalte Barentshavet på en skikkelig måte. Denne oljen og gassen har bare mening hvis den skal gå til noen markeder, og de store markedene er dem jeg pekte på. Da må vi være i dialog med dem og ikke ha som utgangspunkt at de egentlig er ute etter å rane noe fra oss, slik jeg har hørt bl.a. en fra Senterpartiet har uttalt oppe i Nord-Norge.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2005-06-15:
Jeg er enig i at vi ikke skal gjøre dette til en EU-sak, men vi må erkjenne at dette er et av de store markedene for de energiressursene som er i nordområdene. Bare det faktum at EU har startet en strategisk energidialog med Russland, taler jo for det. Det er bare slik det er! Et av de spørsmålene de sikkert diskuterer, er i hvilken retning gassen skal gå. Den må jo gå i en eller annen retning. Vi må derfor være i inngrep med alle disse aktørene på en god måte, inklusiv USA, selvfølgelig. I bunnen av alt dette må det også ligge et veldig godt utviklet bilateralt forhold til Russland, men vi kan ikke komme utenom det å ha en klar norsk utenrikspolitikk i forhold til de andre store aktørene.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2005-06-15:
Først bare en liten kommentar til dette med et eget direktorat. Jeg synes det har noe sovjetisk over seg, og det blir en byråkratisering av noe som er et politisk, og i høy grad et utenrikspolitisk, spørsmål. Vi snakker her om hvordan vi forholder oss til de tunge aktørene i den globale politikken. Og hvordan det skal løses av et direktorat, er ikke så lett for meg å forstå. Når det gjelder spørsmålet om samefolket og urfolkene, må jeg bare konstatere at Fremskrittspartiet gjennom ikke å slutte seg til de merknader som flertallet har, har satt seg på utsiden av bl.a. de internasjonale konvensjonene som eksisterer. Det har også framgått tidligere. Jeg sa ikke at dette er den eneste grunnen til at regjeringspartiene har den holdningen de har til Fremskrittspartiet, men dette er, hva skal en si, et eksempel på hvordan Fremskrittspartiet i mange henseende håndterer minoriteter og svake grupper, som man har benyttet for å sanke stemmer, enten det har vært finnmarkinger, alenemødre eller samer. Det er noe med respekten for at Norge har internasjonale forpliktelser, og at vi som samfunn har forpliktelser i forhold til minoriteter og utsatte grupper.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2005-06-15:
Jeg vil bare si litt om det som Bjørn Jacobsen var inne på nå til slutt, om Russland egentlig vil starte opp, eller når. Han sa at det er et utrolig langt perspektiv her. Jeg tror vi misforstår situasjonen hvis vi ikke har med oss at Russland er i en utrolig gunstig posisjon. De har store energiressurser over hele kontinentet. De har mange beilere i øst, i Asia, India og Kina. De har Europa, og de har USA. De kan spille på dette, spille tingene ut mot hverandre, og jeg mener at beslutningen kan gå i mange retninger. Men hvis det er slik at f.eks. utbygging i Barentshavet, på russisk sokkel, ligger langt fram i tid, er det enda større grunn til at Norge har en klar politikk. Det er nemlig nå vi kan påvirke. Det er nemlig nå vi er i inngrep. Vi kan ikke begynne med det den dagen Russland har bestemt seg og har begynt å bygge ut. Jeg vil derfor spørre Bjørn Jacobsen: Du sa at det ikke haster, men er det ikke slik at også SV mener at vi må ha en politikk overfor Russland i det tilfellet at de ikke deler SVs syn, men at man skal bygge ut i Barentshavet? Må vi ikke ha en politikk i forhold til det?
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2005-06-15:
Orheim-utvalget fremmet et forslag om at man skulle framforhandle en bilateral barentshavavtale mellom Norge og Russland. På den måten fikk utvalget satt på dagsordenen et viktig spørsmål, nemlig om det går an å komme fram til felles kjøreregler og standard for aktiviteten i Barentshavet. Regjeringen fulgte det ikke opp, og det kan være forståelige grunner til det. Jeg tror det er vanskelig å få Russland til å binde seg til en folkerettslig avtale om dette. Men utenrikskomiteen har fulgt det opp på en annen måte, nemlig ved å henvise til de avtaler som vi allerede har på delområder, for å se om man kunne utvikle et større rammeverk, et helhetlig rammeverk, for hvordan man skal drive aktiviteten i Barentshavet, og da selvfølgelig også trekke inn flere aktører i dette. Jeg har lyst til å be utenriksministeren kommentere det spørsmålet og hvordan man ser på muligheten for å få det til, for det er faktisk et av de aller viktigste spørsmålene når man skal se på hvordan man kan få et samspill i området.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2005-06-15:
Jeg skal få lov til å komme tilbake i mitt innlegg til det angrepet som kom fra representanten Jagland når det gjelder vår urfolkspolitikk. Jeg vil ta tak i noe annet. I dagens VG har utenrikskomiteens leder en kronikk, hvor han påpeker: «Derfor er det viktig at samme hva slags regjering Norge får etter valget, så må den dannes på et europavennlig grunnlag. Vi kan ikke ivareta våre enorme interesser i nord basert på anti EU-retorikk og militær oppbygging.» Gitt at det skulle bli et rød-grønt flertall, og gitt at de rød-grønne skulle danne en regjering, er Jagland da overbevist om at det blir en «europavennlig» regjering, og at den regjeringen ikke vil komme med noen form for «anti EU-retorikk»? Det er jo nettopp de to partiene han har tenkt å samarbeid med, Senterpartiet og SV, som litt lenger frem i kronikken blir angrepet for å stå for en politikk som i sin form kanskje ikke ivaretar dette hensynet.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2005-06-15:
Jeg registrerte ikke spørsmålet – men vår politikk for Finnmark, for Norge, og for befolkningen som er i Norge, er en politikk der alle skal ivaretas, og der vi ikke søker å definere en egen politikk, en egen forvaltning for spesielle grupper. Om dette er godt nok, om dette ivaretar alle menneskers menneskeverd på en god måte, kan man selvfølgelig diskutere. Men det ligger ikke i politikken vår en nedverdigende holdning til f.eks. samene, som det her er referert til.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2005-06-15:
Ja, vi tenker. Politikken for den nordlige landsdel, for de nordlige områder og de polare områder, er utenrikspolitikk. Det er en viktig dimensjon, det er kanskje den viktigste dimensjonen vi diskuterer i dag. Men det er også andre dimensjoner knyttet til dette forholdet – det går på næring, energi, miljø, utdanning, samferdsel, kultur osv. Derfor er det viktig å ha en katalysator, et senter, som kan ta tak i disse ulike problemstillingene på tvers av departementene og sørge for at vi har en effektiv politikk i møte med f.eks. Russland. Jeg sier ikke at Utenriksdepartementet ikke kan håndtere disse spørsmålene. Vi tror at vi kunne ha fått en styrking av politikken på en rekke av disse områdene som ligger under den utenrikspolitiske dimensjon ved et slikt direktorat, og det er selvfølgelig ikke et protektorat, som blir nevnt fra representanten Lønning.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2005-06-15:
Vi er ikke negative til at interessene til befolkningen løftes opp og frem. Vi er opptatt av en politikk som er til gagn for befolkningen i de områdene som politikken skal gjelde for. Selvfølgelig er vi det. Samtidig ser vi at ved å henvise til og ved å bruke urfolks rettigheter har man gjort stor inngripen i hvordan vi organiserer norsk politikk, hvordan vi organiserer storsamfunnet Norge. Vi ønsker at alle som bor innenfor kongeriket Norge og er statsborgere skal ha like rettigheter, uavhengig av hvordan man ser på sin bakgrunn. Vi har stor og dyp respekt for menneskers egenart og kulturelle verdi, men vi ønsker ikke å gå så langt som det flertallet gjør i å definere det vi ser på som særrettigheter, og henvisningene til det. Det er derfor vi har meldt oss ut av disse merknadene.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2005-06-15:
Jeg vil for ordens skyld ta opp de fire forslagene vi har fremmet i innstillingen.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2005-06-15:
Jeg registrerer at utenriksministeren er uenig med Fremskrittspartiet i forhold til direktorat, og det tror jeg vi kan leve godt med. Men måten utenriksministeren velger å brodere ut dette på, vet jeg ikke om denne debatten virkelig er tjent med, og det er sikkert ting som kanskje ikke burde vært sagt. Utenriksministeren sier at det utenrikspolitiske skjæringspunktet når det gjelder denne saken går, som så ofte før, ved Høyre–sentrum og Arbeiderpartiet, og utenriksministeren gjør således et poeng av å distansere seg fra Fremskrittspartiet. Vår dissens når det gjelder spørsmålet om urfolk, har vært oppe. Er det på andre områder ved utenrikspolitikkens innhold at utenriksministeren føler at Fremskrittspartiet har satt seg på sidelinjen, og hvor det er behov for å advare mot Fremskrittspartiet?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2005-06-15:
Ja, det er vår plikt å ha meninger og oppfatninger og stake ut kursen for norsk utenrikspolitikk, men vi synes altså det kunne være en god idé å trekke inn disse kreftene utenfra. Representanten Lønning impliserte nærmest at jeg ikke hadde tro på eget forslag. Man kan ikke gjøre et forslag om å nedsette et utvalg til et prinsipielt være eller ikke være. Jeg tror det er flere veier frem til det målet, og målet her er jo viktig, det å få den sektorovergripende debatten. Jeg tror det er ulike måter å få til det på. Inntil jeg ser andre forslag som jeg synes kan være gode i så måte, synes jeg det forslaget som vi har fremmet, i hvert fall er et konstruktivt innspill, og det beste innspill jeg har sett i så måte. Jeg beklager at jeg ikke nevnte meldingen spesielt. Vi hadde en god diskusjon rundt nordområdemeldingen, så all ære for at den er kommet, men den er allikevel sektororientert, og den tar således ikke tak i det som var vårt ankepunkt, nemlig å få den overordnede debatten.
Inge Lønning (Høyre), 2005-06-15:
At Fremskrittspartiet nekter å ta standpunkt til urfolks rettigheter, er Fremskrittspartiets problem, og kan bare løses av Fremskrittspartiet selv. Når det gjelder forslaget om et eget nordområdedirektorat under Statsministerens kontor og lokalisert i Finnmark, må jeg si at jeg i likhet med komiteens leder er forbauset over et slikt forslag. Det er på en måte å symbolisere at man betrakter Finnmark som et slags protektorat, hvor det skal legges et direktorat som skal representere Statsministerens kontor. Det kan umulig være et godt signal verken til Finnmark eller til resten av Norge. Og så må jeg si at det er forbløffende når Fremskrittspartiet i en annen sak som skal behandles senere i dag, har insistert på at Utenriksdepartementet må styrkes, og at norsk utenrikspolitikk må samles og ledes av Utenriksdepartementet, men her faktisk foreslår å flytte det aller viktigste utfordringsområdet bort fra utenriksministerens ansvarsområde. Det må være et minstemål av konsistens i det et parti tenker, hvis det tenker. Eller?
Inge Lønning (Høyre), 2005-06-15:
Det er ingen tilfeldighet at Senterpartiet står helt alene med sin merknad om en egen nordområdeminister. Det er ikke et forslag. Det er en merknad fra Senterpartiets side. Grunnen til det er vel først og fremst at analogien med havrettsministerporteføljen i sin tid er iøynefallende haltende. Det dreiet seg om et høyspesialisert oppdrag som fordret en høyspesialisert fagkompetanse for å ivaretas. Ideen, hvis jeg har forstått det riktig, bak nordområdeministeren er på den helt motsatte enden av skalaen. Det kan ikke være noen rimelig tanke, samtidig som en samlet komite sier at dette er den viktigste delen av norsk utenrikspolitikk i tiden fremover, å foreslå at den skal «outsources» i den ene eller den annen fasong. Jeg skal senere komme tilbake til et annet spørsmål. Men i første omgang vil jeg gjerne høre begrunnelsen for at en egen nordområdeminister vil kunne styrke norsk utenrikspolitikk.
Inge Lønning (Høyre), 2005-06-15:
Siden det bare er Fremskrittspartiet og Senterpartiet som hver på sitt vis har noen tro på at svaret på behovet for en helhetlig politikk er å splitte opp organisatorisk og skape nye enheter som ikke er integrert i norsk utenrikspolitikk, skal jeg la det falle. Det er åpenbart ingen andre enn de to partiene selv som tror på sine respektive løsninger. Det er et annet punkt i innstillingen hvor Senterpartiet opptrer sammen med Sosialistisk Venstreparti og Fremskrittspartiet, hvor man skisserer de store utfordringene vi står overfor, at i en gitt situasjon kan alle stormaktsinteresser – man nevner USA, Russland og EU – kollidere med norske interesser. Svaret på dette fra de tre partienes side er en norsk militær opprustning for å sikre en nasjonal militær kapasitet til å møte denne utfordring. Jeg går ut fra at de fem fregattene vi foreløpig har i bestilling, bare er en beskjeden begynnelse. Hvordan ser Senterpartiet for seg en slik nasjonal opprustning?
Inge Lønning (Høyre), 2005-06-15:
Debatter om hvorvidt det finner sted en debatt, er sjelden de mest givende debatter. Men forslagets art og begrunnelse gjør det nødvendig, fordi hele forslaget jo bygger på den forutsetning at det ikke er en kvalifisert utenrikspolitisk debatt i Stortinget, og derfor må man ta et slikt initiativ. Jeg bad om ordet bare for å replisere til representanten Haga. Grunnen til at jeg gjorde det, var at hun selv i sitt innlegg beklaget at det ikke var debatt om viktige utenrikspolitiske veivalg. Da synes jeg det var nærliggende å minne om at vi hadde en slik debatt for meget kort tid siden i Stortinget, og det til og med om et veivalg som hennes eget parti prioriterer høyere enn noe annet, hvis jeg har forstått det riktig, altså kampen mot et forpliktende norsk samarbeid med EU i sikkerhets- og utenrikspolitiske spørsmål. Da tillot jeg meg å antyde at forklaringen på at hun savner en debatt om veivalg, simpelthen kan ha vært at hun ikke fant anledning til å være til stede. Det blir desto mer påfallende, siden hun som partileder skrev i landets største avis umiddelbart før den debatten fant sted i Stortinget, at flertallet av partier i denne sal opptrer grunnlovsstridig – det er en ganske sterk beskyldning – ved å foreta det utenrikspolitiske veivalg det her dreier seg om. Blant de partier som ble beskyldt for dette, er det partiet hun selv har annonsert at hun ønsker å samarbeide med i regjering, og det gjør det jo enda mer oppsiktsvekkende. Vanligvis forutsettes det at dersom folkevalgte opptrer grunnlovsstridig, bør det gjøres til gjenstand for riksrettstiltale. I hvert fall er det vel vanlig å forutsette at den som vurderer det slik at andre opptrer grunnlovsstridig, finner grunn til å begrunne hvorfor. Det var det jeg påpekte, at det blir ganske påfallende når man ikke finner grunn til å begrunne det, ikke finner grunn til å delta i det hele tatt i debatten om det veivalget, og så etterpå etterlyser debatt om veivalg.
Inge Lønning (Høyre), 2005-06-15:
Den omtalte debatt var en særdeles viktig utenriks- og sikkerhetspolitisk debatt. Det ble markert ved at alle andre partier i denne sal definerte den som nettopp det, en utenrikspolitisk debatt. Da blir det litt spesielt når det partiet som ikke definerte det slik da, åpenbart, etterlyser nettopp en prinsipiell debatt om utenrikspolitiske veivalg. For det vil jeg gå ut fra at man kan være enige om enten man sitter i den ene eller annen fagkomite på Stortinget, eller har den ene eller annen tittel, at det er sakens innhold og hvorledes man prioriterer viktigheten av sakens innhold, det dreier seg om. Jeg har ikke registrert at Høyres parlamentariske leder har etterlyst debatt. Det har derimot Senterpartiets leder gjort, til og med på en helt demonstrativ måte. Det er da jeg synes at man må ha lov til å stille den forventning tilbake at i de debatter som faktisk foregår, prioriterer man å delta, og især når man overfor den norske offentlighet umiddelbart før vedkommende stortingsdebatt har beskyldt flertallet på Stortinget for å opptre grunnlovsstridig. Da skylder man etter mine begreper å begrunne det standpunktet der hvor det hører hjemme: i Stortinget, og ikke i avisene.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2005-06-15:
Representanten Jacobsen og SV er veldig opptatt av forurensning og miljø. Jeg synes i den forbindelsen at det er rart at han ikke tok opp et lite belyst tema, nemlig byen Nikel og hvem som skal rydde opp der. Millioner har blitt bevilget fra Norge og ikke blitt brukt. Firmaet som forurenser med nikkel i omgivelsene, har et milliardoverskudd. Synes ikke Jacobsen det er rimelig at disse blir pålagt å rydde opp? Eller er ikke representanten Jacobsen opptatt av å legge press på Russland og firmaet til å rydde opp i eget område? Vil han heller sende regningen til Norge?
Sigmund Kroslid (Kristelig Folkeparti), 2005-06-15:
Spørsmålet om å gjøre 24. oktober, FN-dagen, til offisiell flaggdag i Norge i forbindelse med 60-årsmarkeringen av FN ble satt på kartet i et Dokument nr. 8-forslag, Dokument nr. 8:78. Jeg har også registrert engasjementet i saken både innenfor og utenfor Stortingets murer. Forslaget bringer fokus på den sentrale rolle som FN spiller for internasjonal fred og sikkerhet, og komiteen peker på at Norge fortsatt bør ha et meget sterkt engasjement i FN. Spørsmålet om å gjøre FN-dagen til en offisiell flaggdag vil ifølge komiteen være en god symbolsk måte å markere det norske FN-engasjementet på. I brevet fra utenriksministeren får komiteen opplyst at flaggforskriften av 21. oktober 1927 er under revisjon. Flertallet i komiteen støtter Utenriksdepartementet i at det vil være prematurt å innføre en fast flaggdag før dette revisjonsarbeidet er fullført. Det lyktes ikke å samle komiteen til et felles standpunkt ved avgivelse i saken, men i ettertid har det lyktes å komme fram til et felles standpunkt om at saken vedlegges protokollen. Jeg vil derfor anbefale et forslag som blir framlagt i denne sal senere. Jeg regner med at spørsmålet om FN-dagen som offisiell flaggdag blir tatt opp i forbindelse med revisjonsarbeidet, og at saken blir belyst på en slik måte at det kan fattes et godt vedtak når den tid kommer. Komiteen er videre tilfreds med at Utenriksdepartementet vil vurdere å anbefale statlige virksomheter særskilt flagging den 24. oktober i år, som en markering av at FN er 60 år i 2005. Etter komiteens syn vil Norge med dette kunne markere FNs 60-årsjubileum på en verdig og symbolsk måte.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-06-15:
Det er et allment ønske i denne sal at vi skal greie å få på plass en mer helhetlig nordområdepolitikk som er bedre samordnet. Det er jo interessant at Regjeringa sjøl i sin melding til Stortinget sier at man ikke er kommet langt på dette, for den understreker behovet for at man i framtida får på plass en helhetlig nordområdepolitikk. Spørsmålet er ganske enkelt: Hvordan kommer vi best dit at vi greier å nå det målet som faktisk hele denne salen har? Den erfaring vi har med meldinga fra Regjeringa, tilsier at systemet vi har i dag, ikke er godt nok, for Regjeringa har ikke greid, med den måten man nå er organisert på, å få på plass denne helhetlige nordområdepolitikken. Det er vårt enkle utgangspunkt. Når det er noe vi opplagt ikke greier å gjøre, bør vi se på måter å greie å få dette til på.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-06-15:
Når representanten Lønning ønsker å legge all sin vrangvilje for dagen, er den betydelig. Det ser vi i mange sammenhenger, så også i denne sammenheng. Det er meget oppsiktsvekkende at det er mulig å lese denne merknaden slik at vi skal ha en stor nasjonal opprustning. Da er man på en annen klode enn det vi andre i denne sal faktisk er. Det Senterpartiet er opptatt av, er at Norge skal ha en solid suverenitetshevdelse i nord, nettopp fordi vi ikke skal bli utsatt for press. Det er interessant å merke seg – og det bør Lønning bli minnet om – at komiteen er opptatt av at Kystvakta skal ha tilstrekkelige ressurser til nettopp suverenitetshevdelse, som går på markering av suverenitet, men hvor man også vil fylle den funksjon at man ivaretar ressurskontroll på en bedre måte.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-06-15:
Det mest oppsiktsvekkende med utenriksministerens innlegg er – igjen – hans respektløse omtale av politiske motstandere i Stortinget. Her står definitivt ikke statsmannskunsten i høysetet. Men til saken: Det militære nærværet i Nord-Norge reduseres stadig, til manges bekymring. Senterpartiet er glad for komiteens understrekning av behovet for tilstrekkelige ressurser til Kystvakta. Vår vurdering er at det har slett ikke Kystvakta i dag, sjøl om den er viktig både i forhold til suverenitetshevdelse og ressurskontroll. Senterpartiet mener at Kystvakta må ha så stor kapasitet at den til enhver tid kan komme dit det er behov for den, på fem timer. Blant annet i lys av representanten Inge Lønnings replikk til meg tidligere i dag vil jeg spørre utenriksministeren: Hvilke ambisjoner har Regjeringa for Kystvaktas aktivitet? Og hvordan vil den følge opp Stortingets påpekning av behovet for tilstrekkelige ressurser til denne?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-06-15:
Jeg stilte et spørsmål til utenriksministeren om Kystvakta, og jeg vil gjerne komme tilbake til det. Spørsmålet mitt gikk helt konkret på hvilke ambisjoner Regjeringa har for Kystvakta, bl.a. i forhold til vårt forslag om at Kystvakta faktisk skal komme til et sted hvor det er behov for den, i løpet av fem timer. Budsjettmessig hadde Kystvakta 728 mill. kr tilgjengelig i forslaget fra Regjeringa. Så ble det plusset på 10 mill. kr under behandlinga i Stortinget. Det jeg spør utenriksministeren om, er om utenriksministeren mener at dette er et tilfredsstillende nivå for Kystvakta, eller om han har høyere ambisjoner i forhold til hvordan Kystvakta skal kunne opptre, både når det gjelder suverenitetshevdelse, og når det gjelder å ivareta ressurskontroll. Det var mitt enkle spørsmål, og det håper jeg det er mulig å få svar på.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-06-15:
Senterpartiet er enig med Fremskrittspartiet i at det er ønskelig med en større debatt i Norge om de veivalgene vi gjør i utenrikspolitikken, og de veivalgene vi kan velge å gjøre i utenrikspolitikken. Vi er slett ikke enig i alle premissene som legges til grunn i det dokumentet som er til behandling, men vi syns det er bra at debatten reises, og at man også kommer med innspill til hvordan vi kan få denne typen debatt om veivalgene opp. Når man hører på representanten Lønning, får man inntrykk av at verden er statisk, men det er jo faktisk ikke slik. Internasjonalt samarbeid gjennomgår store endringer. Verden framstår i mange henseender som ustabil. Det er et faktum at det tradisjonelle skillet mellom innenrikspolitikk og utenrikspolitikk i stadig større grad viskes ut. Derfor mener vi at det er en klok tanke å invitere til en brei debatt om norsk utenrikspolitikk. Og det er behov. For oss i Senterpartiet kan det synes som om vi er på ei sklie når det gjelder folkeretten. Vi trenger en debatt om hvordan vi skal håndtere aspekter knyttet til folkeretten framover. Vi trenger definitivt en debatt om hvordan vi skal utnytte det handlingsrommet som vi har i forhold til EU, for å nevne noe. Det er riktig som forslagsstillerne sier, at man innen de fleste politikkområder foretar analyser og kommer med anbefalinger fra en gruppering av mennesker – anbefalinger som kommer til det politiske miljøet – og så er det sjølsagt det politiske miljøet som forholder seg til dette og trekker konklusjonene av det. I så måte har vi hatt et godt eksempel her i salen i dag. Det er utvilsomt sant at Orheim-utvalgets innstilling har vært nyttig for det arbeidet som har vært gjort i nordområdepolitikken. Jeg syns det er mye klokt i å legge til rette for en brei debatt om veivalgene i norsk utenrikspolitikk, og at man søker hjelp i de miljøer hvor man har stor kunnskap, til å lage et utgangspunkt for den debatten. Men så er poenget at det må være opp til regjeringa å ta initiativ til at man får en slik prosess på plass, og derfor kan ikke vi støtte det forslaget som ligger her fra Fremskrittspartiet. Det er ikke noe poeng i å tre dette nedover hodet på ei regjering, dette må regjeringa finne ut av sjøl. Men i det jeg sier, ligger det også en klar anbefaling: Det er kloke tanker som ligger i forslaget til Fremskrittspartiet.