Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-03-19:
La meg først få lov til å oppklare en åpenbar misforståelse: Jeg tror det er få likheter mellom garderobene til interpellanten og utenriksministeren, men den ene likheten hun påpekte, har jeg nå fått brakt på det rene gjelder utviklingsministeren. Han har det fellestrekket. Jeg har foreløpig ikke den æren, men det kan kanskje bli rettet opp. Siden genteknologiloven ble vedtatt i 1993 – i tråd med Stortingets ønsker – har Norge ført en restriktiv politikk med hensyn til utsetting, markedsføring og salg av genmodifiserte organismer, GMO-er. Dette er en politikk som trolig er blant de strengeste i verden, og regjeringen har ingen planer om å endre denne politikken – la meg slå det fast. Det normale forløpet for godkjenning av nye produkter i EØS er at når en vare er godkjent i én del av EØS-området, er den også godkjent for bruk i resten av EØS-området. Dette gjelder ikke uten videre for GMO-er. EUs utsettingsdirektiv, som er en del av EØS-avtalen, regulerer markedsføring og utsetting av levende GMO, herunder også dyrking. Ved søknader om godkjenning av en GMO vil det foretas en vitenskapelig risikovurdering av Den europeiske myndighet for næringsmiddeltrygghet, EFSA. Hvis omsetning av organismen godkjennes, vil den i prinsippet kunne kjøpes og selges i alle land innenfor EØS-området. Hvert land har imidlertid anledning til å bruke direktivets sikkerhetsklausul og reservere seg mot en slik omsetning dersom de mener at produktet utgjør en risiko for helse eller miljø. Det har vært – og er – viktig for regjeringen å sikre grunnlaget for vår restriktive GMO-politikk. Derfor fikk vi på plass en tilpasningstekst da utsettingsdirektivet ble innlemmet i EØS-avtalen. Dette betyr at vi kan gjøre en egen norsk vurdering i henhold til genteknologiloven utover den vurderingen som er gjort i EØS, og loven pålegger oss å vurdere etikk, samfunnsnytte og bærekraftig utvikling, i tillegg til helse- og miljørisiko. Utsettingsdirektivet, som omhandler markedsføring og utsetting av levende GMO, har vært en del av EØS-avtalen siden EØS-avtalens iverksettelse. Det arbeides nå i tillegg med innlemmelse av en annen rettsakt, forordningen om genmodifisert mat og fôr. Denne forordningen regulerer godkjenning av mat og fôr som består av, inneholder eller er produsert fra genmodifiserte organismer. Vi er ennå ikke ferdige med forhandlingene med EU om innlemmelse av denne forordningen. På norsk side har vi kommet til at innholdet i forordningen i hovedsak samsvarer med gjeldende norsk regelverk. Men – og dette vil jeg understreke – vårt prinsipielle utgangspunkt er at vedtak fattet av EU-organene i disse sakene ikke skal ha direkte virkning i Norge. Vi har derfor foreslått at forordningen tilpasses i tråd med de rammer Grunnloven setter. I forhandlingene med EU har vi derfor fremlagt forslag til tilpasningstekst som bygger på den tilpasningen vi har fått til utsettingsdirektivet. Det er imidlertid klart at det vil stilles strenge krav til vitenskapelig begrunnelse for norske forbud. Men adgangen til å vektlegge etikk, bærekraft og samfunnsnytte – i tråd med genteknologiloven – vil gi et bredere grunnlag for forbud av formerings- eller spiredyktig GMO. Det er en kjensgjerning at norsk opinion er meget skeptisk til bruk av GMO i Norge. Regjeringens restriktive praksis harmonerer godt med denne holdningen. La meg gjenta at regjeringen vil videreføre følgende etablerte praksis, som vi også oppfatter har bred støtte i Stortinget: Utsetting eller annen bruk av GMO-er er forbudt i Norge dersom det etter grundige, selvstendige norske vurderinger konkluderes med at det foreligger risiko for miljø- og helsemessige skadevirkninger. Det skal vurderes om utsetting eller annen bruk er etisk forsvarlig, og det skal legges vesentlig vekt på om utsettingen har samfunnsmessig nytteverdi og er egnet til å fremme en bærekraftig utvikling. Regjeringen vil videreføre denne praksisen selv om GMO-ene skulle være tillatt i EØS-området for øvrig. Regjeringen har for tiden flere søknader om godkjenning av GMO-er under behandling. Representanten Andersen Eide viser til søknader om godkjenning av to maislinjer og en rapslinje. La meg understreke at dette er søknader om utsetting, dyrking og bruk av GMO-er til fôr, og ikke søknader om godkjenning til bruk i mat, menneskeføde. Det er ikke fattet endelig beslutning i disse sakene, som forberedes av Miljøverndepartementet i henhold til genteknologiloven. Representanten reiser spørsmål om hvilke tiltak jeg vil iverksette for å opprettholde Norges restriktive GMO-politikk i det internasjonale handelsregimet, og det spørsmålet ble gjentatt i interpellantens innlegg. Som ansvarlig for at Norge overholder sine internasjonale forpliktelser bl.a. på handelsområdet, anser jeg det som svært viktig at de tiltak som Norge innfører, er i samsvar med våre forpliktelser – herunder både EØS- og WTO-avtalen. Avtaleverket i WTO gir mulighet til å forby GMO-er i Norge som innebærer helse- og/eller miljørisiko. Det er også adgang til å benytte føre-var-prinsippet og å innføre midlertidige tiltak. Det er opp til medlemslandene – i dette tilfellet Norge – selv å bestemme hvilket beskyttelses- eller risikonivå vi ønsker å legge oss på. Det kreves av oss at vi er konsistente, ikke-diskriminerende i gjennomføringen, og at beslutningen er basert på vitenskapelig grunnlag. Etter regjeringens vurdering kan en restriktiv GMO-politikk ivaretas side om side med våre internasjonale handelsforpliktelser. I de tilfeller der det etter grundige vitenskapelige vurderinger konkluderes med at det ikke foreligger risiko for helse eller miljø i Norge ved utsetting eller bruk av en GMO, kan imidlertid et eventuelt forbud by på utfordringer i forhold til WTO-regelverket. Vi kan da komme i den situasjonen at vi vil kunne tape en sak for et eventuelt panel i WTO. I slike tilfeller vil det eneste mulige grunnlaget være GATT-avtalens artikkel XX(a) (a) Vi erkjenner at vi står overfor et dilemma i disse sakene. På den ene siden har vi i Norge et sterkt behov for å beskytte miljøet og naturen mot genmodifiserte organismer, også der det ikke nødvendigvis er lett å dokumentere at det foreligger identifiserbare farer for skade på helse eller miljø. Derfor har vi en meget streng genteknologilov og en restriktiv praksis i tråd med denne. Samtidig står vi overfor internasjonale forpliktelser som setter grenser for hva som er tillatt av handelsrestriksjoner. Men Norge er, som et åpent og sterkt eksportavhengig land, avhengig av at handelsregelverket blir fulgt av WTOs medlemmer, og det er i norsk interesse å ha forutsigbare og objektive rammer for handel og økonomisk aktivitet. I slike tilfeller må vi altså foreta en helhetlig vurdering av norske interesser. Jeg vil avslutningsvis få gjenta det jeg sa da jeg begynte mitt svar: Norge har en politikk med hensyn til utsetting, markedsføring og salg av genmodifiserte organismer som er en av de strengeste i verden. Regjeringen vil gjøre sitt ytterste for å videreføre denne politikken, også innenfor det internasjonale handelsregimet.