trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-02-07:
Situasjonen er, så vidt eg er kjend med, at med den grensa me har i dag på 40 G, er det førebels ingen som har nådd taket. Når ein no hevar taket til 60 G, vil det vere eit enda høgare nivå å nå opp til. Det er vel lite sannsynleg at nokon valdsoffer vil ha erstatningskrav på over 60 G når me tek utgangspunkt i at kravet skal vere berekna ut frå ein alminneleg levestandard. Men i tråd med det statsråden òg seier, kan det sjølvsagt vere heilt særskilte tilfelle der det må vere moglegheit for å vurdere om ein skal gå over taket. Det kan vere unge menneske som blir påførde så alvorlege skadar at dei nærmast blir 100 pst. invalidiserte eller uføre. Da er det slik at ein må vurdere om det kan finnast moglegheit for om erstatningskravet kan overskride 60 G. Eg synest det er riktig å seie frå denne talarstolen at me, frå Arbeidarpartiet si side i alle fall, ønskjer ei forsvarleg behandling av sånne forslag. Når statsråden no bekreftar at forslaget ligg til vurdering i departementet, er me mest innstilte på å foreta ei rett saksbehandling – at me får ei vurdering og eit nyansert syn på det frå departementet si side – før me tek endeleg stilling i saka. Eg må presisere nok ein gong at statsråden har bekrefta at sånne forslag ligg til vurdering i departementet. Derfor vil eg innstendig be om at Framstegspartiet òg oversender forslag nr. 1.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-07:
Ja.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-07:
Jeg synes det er veldig bra at de to forslagene som ligger til behandling, blir møtt så positivt, at det ikke er noen i denne sal som avviser dem og sier at dette ikke er aktuelt. Men statsråden sa jo selv at slik det ligger an med den høringen som nå pågår, vil det sannsynligvis ikke bli aktuelt å fjerne taket. Vi mener at forslag nr. 1 hadde vært en god begynnelse for å få det til, så vi ønsker å stemme over det – det er så pass viktig for oss. Vi ser det sånn at i enhver sak i rettsapparatet der noen får tilkjent en erstatning, er erstatningen reell. Den er veid opp mot behovet det enkelte offer har, og da skulle det ikke være nødvendig med noe tak i det hele tatt. Ofrene skulle få den erstatningen de faktisk fortjener og har rett til å få. Utgangspunktet for oss er at det i alle fall på god vei er en begynnelse til å kunne få det til. Når det gjelder forslag nr. 2, er det, selv om i alle fall opposisjonspartiene ville stemme for og også posisjonspartiene er positive, klart at vi i alle fall ikke ønsker at det blir stemt ned. Så da kan vi gå med på å sende over forslag nr. 2 uten realitetsbehandling.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-07:
Det må ikke være sånn at man må være utdannet jurist for å forstå noe når vi behandler sakene her. Jeg trenger egentlig bare et svar på om barn under 16 år vil bli løftet fra 40 til 60 G under behandlingen fra departementet og i lovforslag som senere kommer til Stortinget. Det trenger jeg svar på. Representanten fra Arbeiderpartiet var borte i dette med forsvarlig behandling. Ja, helt enig, men så ble det i samme setning sagt at dette er forslag som har ligget i departementet hele tiden – som har ligget der til vurdering – og da er det jo ikke noe nytt. Det er mye nyere for oss som ikke har den tilgangen på informasjon og den muligheten til å kunne få innblikk i hva som skjer i departementsform, som posisjonspartiene har. At det skal være uforsvarlig behandling, blir da feil.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-07:
Komiteen har hatt til behandling et Dokument 8-forslag fra Høyre, som er et viktig bidrag i å påpeke behovet for nytenkning. Komiteens flertall, partiene Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, sier seg enige i at systematisk evaluering og formidling av kunnskap er viktig for å videreutvikle et kunnskapsbasert politi, men viser til at det allerede er nedsatt ulike grupper som skal arbeide bredt med kunnskapsbasert erfaringslæring i etaten. Saksordfører vil i denne sammenheng også påpeke hvor viktig det er at vi ikke bare evaluerer 22. juli-hendelsen og ser oss blinde på det som måtte være konklusjon av den, men at man i mye større grad er fremtidsrettet når det gjelder å lage systemer som automatisk trår i kraft når en alvorlig hendelse skjer. Jeg kommer selv fra flybransjen, hvor det er debriefing hver dag. Har man noen spesielle hendelser, evalueres det ikke bare hver dag, men i ukesvis, sånn at vi kan se på det som gikk feil, og det som var bra, for å lære. Vi ser det samme i helsevesenet, og vi ser det samme innenfor brannvesenet. Mindretallet på sin side mener at man i for stor grad blir liggende bakpå når alvorlige hendelser skjer. Det å ha økt fokus på systematikk og automatikk i etterkant av alvorlige hendelser vil også gi trygghet for at man til enhver tid justerer politiets krav til effektivitet, måloppnåelse og resultater basert på hendelser som har vært. Derfor burde det ha vært en selvfølge at regjeringspartiene nå kunne sett hvor viktig det er at ikke verdifull tid går til spille. Stem på forslagene og dermed sikre at vi allerede nå vil stå rustet for neste hendelse! Jeg tar opp de forslagene som ligger i saken.
André Oktay Dahl (Høyre), 2012-02-07:
Både saksordføreren og forslagsstilleren fra Fremskrittspartiet har gjort godt rede for saken. For én gangs skyld har en flertallsregjering og mindretallet her på Stortinget jobbet sammen om noe. Vi gjør jo det ofte litt uformelt, men det er veldig sjelden at vi kan oppleve at vi har hatt denne type prosess. Så det er Høyre i likhet med Fremskrittspartiet svært glad for, og vi håper også at dette kan skje litt oftere, også før det eventuelt blir et nytt storting med en helt annen flertallskonstellasjon i 2013. Jeg har lyst til spesielt å rose Fremskrittspartiet for å ha en pådriverrolle i denne saken som har gjort at regjeringen, til tross for flertallet, har blitt utfordret på en positiv måte. Jeg er ikke sikker på at vi ville sittet her med denne type enighet, hadde det ikke vært for at enkeltpersoner og enkeltpartier hadde engasjert seg på den måten. Så har vi andre støttet opp om det. Derfor synes jeg det er grunn til å rose og ære den som æres bør. Høyre er veldig fornøyd med alle punktene, spesielt det som handler om foreldelse. Det er et sentralt poeng som bl.a. Stine Sofies Stiftelse har tatt opp. De fortjener også ros for sin til tider svært aktive – underforstått – påvirkning av oss, men det bærer frukter i dag. Høyre har stor sympati for forslagene som er fremmet av Fremskrittspartiet. Det er god grunn til å diskutere fremover hvorfor det i det hele tatt skal være en prinsipiell forskjell mellom en som f.eks. er skadet i en bilulykke, og en som har fått livet sitt ødelagt på grunn av vold fra et fysisk menneske og ikke en bil. Hva vold faktisk gjør med et menneske, ikke bare fysisk men også psykisk, viser nyere forskning. Det må erstatningsordningene etter hvert ta høyde for. Derfor har Høyre stor sympati med intensjonene i begge forslagene til Fremskrittspartiet. Jeg har også lyst til å understreke det representanten Michaelsen sa mot slutten av innlegget. Selv om vi i opposisjonen selvfølgelig synes at vi har mer fantastiske tanker enn regjeringspartiene til sammen, og helst dobbelt av det, hender det jo at opposisjonen ikke har den samme utredningskapasiteten her på huset som regjeringspartiene har. Så de ordene som representanten Michaelsen sluttet med, håper jeg gjør at en eventuell antydning til irritasjon over de forslagene som her er fremmet, ikke fremføres spesielt heftig i denne debatten, med tanke på at Fremskrittspartiet og opposisjonen, Høyre, har vært svært åpne. Vi håper at man er tilsvarende åpen fra regjeringspartienes side når det gjelder å vurdere disse forslagene her i dag, og ikke bare umiddelbart stemme dem ned fordi de ble fremmet såpass kort tid før debatten, fordi her er vi alle enige. Vi ønsker en styrket voldsofferomsorg, og det vil vi greie å være enige om også etter at vi går ut av salen etter debatten i dag, selv om et parti har fremmet forslag som kan gjøre vedtakene om mulig enda bedre enn det de var fra før.
André Oktay Dahl (Høyre), 2012-02-07:
Jeg har spørsmål om den prinsipielle holdningen i arbeidet fremover, og vil spørre statsråden om hun ser noen prinsipiell forskjell mellom erstatning etter f.eks. bilulykke og voldsoffererstatning når det gjelder et øvre tak. Kunne statsråden tolkes dit hen at hun vurderer å fjerne dette taket når det gjelder voldsoffererstatningen, både for dem under og for dem over 16 år?
André Oktay Dahl (Høyre), 2012-02-07:
Da skal jeg gjenta spørsmålet mitt: Vurderer statsråden å fjerne taket fullstendig når det gjelder voldsoffererstatning – ja eller nei?
André Oktay Dahl (Høyre), 2012-02-07:
Jeg skal bare gi en kort stemmeforklaring. Høyre har, som jeg nevnte i mitt hovedinnlegg, stor sympati for begge forslagene. Vi kommer til å støtte forslag nr. 2. Når det gjelder forslag nr. 1, ønsker også vi at forslaget blir vurdert oversendt, under forutsetning av at det skjer en reell fornyet vurdering av om det skal være et øvre tak eller ikke, som jeg stilte spørsmål om til statsråden. Det er gode grunner til å se nøyere på forslag nr. 1, fra Fremskrittspartiet, men det kan, som flere har vært inne på, skape noen grensekonflikter, så Høyre vil anbefale at man gjør det om til et oversendelsesforslag. Men vi støtter altså forslag nr. 2.
André Oktay Dahl (Høyre), 2012-02-07:
Høyre kommer, siden vi ikke aksepterer dette som et oversendelsesforslag, til å stemme mot forslag nr. 1. Det er ikke fordi vi er imot intensjonen i forslaget. Vi velger å stole på det statsråden nå forvisser Stortinget om, at det skal foretas en reell vurdering av innholdet og begrunnelsene for forslag nr. 1. For Høyres del kan jeg si at hvis det ikke gjøres, vil vi bli svært skuffet. Vi forutsetter at det er en reell vurdering selv om vi altså stemmer ned forslag nr. 1.
André Oktay Dahl (Høyre), 2012-02-07:
Statsråden sa i sitt innlegg at stortingsmeldinger kan ivareta de hensynene som Høyre og Stortinget er opptatt av. Da skal jeg komme med et eksempel på hvor det ikke fungerer. I forbindelse med politirollemeldingen sluttet et enstemmig storting seg til noen klare prinsipper. Hver eneste dag siden Stortinget vedtok de prinsippene, har man gradvis bygd ned nærpolitiet, man har formelt sett ikke lagt ned en rekke lensmannskontorer, men man kutter i oppgaver, sånn at de blir tomme skall. Det er det mange som er opptatt av, og det er stikk i strid med det Stortinget har forutsatt, men det foregår i det skjulte. Så er spørsmålene: Hva er grunnen til at politiet selv, kanskje bortsett fra politidirektøren, men nesten alle politifolk man snakker med, politiets organisasjoner og andre ønsker en politistudie? Kan statsråden forklare hvorfor politiet tar feil, når de ønsker det selv?
André Oktay Dahl (Høyre), 2012-02-07:
I svaret til representanten Werp var statsråden veldig fornøyd med den valgte modellen. Men rapporten som representanten Werp viste til, konkluderte med et behov for «second opinion». Det vil si at modellen ikke er bra nok. Den vil klart svekke rettssikkerheten. Regjeringen selv, et enstemmig storting, ønsker et «second opinion»-miljø. For dette årets budsjett har regjeringen valgt ikke å gi penger til det «second opinion»-miljøet som hele Stortinget ønsker, nemlig det i Tromsø. Da er spørsmålet: Når har regjeringen tenkt – etter seks år – omsider å få på plass et «second opinion»-miljø som den selv ønsker, og som denne rapporten faktisk støtter regjeringen i?
André Oktay Dahl (Høyre), 2012-02-07:
Det statsråden sa for kort tid siden, er oppsiktsvekkende. Det statsråden sa, var at det har vært diskutert om man skal etablere analysemiljøer i Tromsø. Nå vil jeg be om en avklaring på om regjeringen nå har tenkt å ikke etablere et alternativt miljø i Tromsø, slik Stortinget tidligere har vedtatt – med regjeringspartienes støtte. Ja, eller nei? Representanten Skei Grande var inne på noe sentralt: Én ting er de som rent faktisk blir utsatt for en overfallsvoldtekt, noe annet er hva alle andre føler, tryggheten i byen, at det er en negativ effekt som vi må se på. Men: En ting som er viktig, som statsråden selv var inne på, er at i deler av den offentlige debatten vi har, blir det et så stort fokus på overfallsvoldtekter at det faktisk gjør at enkelte av de som er utsatt for de «ordinære voldtektene» – et forferdelig uttrykk å bruke – plutselig ikke blir regnet som «skikkelige» voldtektsofre. Er man utsatt for en overfallsvoldtekt, er det svært alvorlig, mens de som er utsatt for en «sovevoldtekt», er nødt til å forklare seg om hvorfor de ble utsatt for det, om de var for fulle og hadde for korte skjørt og alt det der. Ledende jurister diskuterer nå hvor problematisk det er med den loven som Stortinget enstemmig har vedtatt når det gjelder minstestraff, og da synes jeg det er på tide at vi også diskuterer hva «sovevoldtekter», nachspielvoldtekter, gjør med folk. Jeg tror en god del av de juristene, og andre mennesker, kunne tatt seg en tur på samtalegruppene på en del av voldtektsmottakene, og så ville de ganske raskt se at det ikke handler om man er blitt utsatt for en overfallsvoldtekt eller en nachspielvoldtekt – det handler om hva som skjer med ofrene, inni dem, etter at de har opplevd en voldtekt, som er det verste noen kan oppleve, uansett måten den skjer på. Det er høyst individuelle reaksjoner. Representanten Skei Grande var inne på at vi ikke må ha en debatt om hvordan man ser ut. Det ser man jo på en del av de pedofile som er avslørt. Det er ikke nødvendigvis bare svartsmuskede, mindre heldig utseende menn som gjør dette. Det er ganske mange andre også, men samfunnets fordommer gjør at det kanskje er lettere å tro at det er de som er pedofile, eller voldtektsforbrytere. Det er svært mange med ulik hudfarge, ulike klær, ulike måter å være på, som er voldtektsforbrytere. Det kan være hvem som helst. Men vi må ikke gå i den fellen at vi blir så opptatt av å understreke at det kan være alle, at vi ikke også ser på statistikken og ser at det er en høyere forekomst blant enkelte med en annen etnisk og kulturell bakgrunn. Det kan være mange årsaker til det – sosiale forskjeller, psykiske utfordringer osv. – men vi må også ta de debattene, slik at vi ikke sitter og slår hverandre i hodet med utseende, farge eller andre kjennetegn på voldtektsforbryterne. Men helt til slutt må jeg rett og slett be statsråden om å klargjøre: Hva er statsrådens – og regjeringens – holdning til etablering av et alternativt miljø i Tromsø?
André Oktay Dahl (Høyre), 2012-02-07:
Jeg ser at statsråden ennå ikke har tegnet seg til å svare på et veldig konkret spørsmål. Det er faktisk ett konkret spørsmål, og det er etablering av Tromsø. Jeg forventer faktisk, selv om man har en flertallsregjering, at man svarer på spørsmål som blir stilt i denne sal. Regjeringen og et enstemmig storting ønsker seg et «second opinion»-miljø for å sikre bedre rettssikkerhet. Det har vært en av de viktigste debattene hele forrige stortingsperiode fram til statsråd Storberget gikk av. Etablering av Tromsø har vært et av hovedargumentene mot at Gena i det hele tatt skulle kunne brukes for å oppfylle Stortingets og regjeringens mål om et analysemiljø nummer to. Da må jeg rett og slett be statsråden om å greie å svare ja eller nei: Har regjeringen skrinlagt Tromsø, eller har den ikke? Har den det, er spørsmålet om en har tenkt å legge opp til andre analyseinstitutter for å oppfylle det som hele tiden har vært Stortingets og regjeringens felles mål.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2012-02-07:
Det har vært en utrolig konstruktiv tilnærming fra alle partier for å få på plass et godt forslag. Da går jeg rett på sak. Det gjelder forslag nr. 1, fra Fremskrittspartiet, som virker å være litt forvirrende, for nå snakker statsråden om standardiserte satser. Men sånn som jeg har forstått det nå i høringsbrevet, er altså 16-åringer og de under den alder unntatt fra å bli løftet fra 40 G til 60 G med bakgrunn i at man ønsker standardiserte satser. Da er mitt spørsmål til statsråden: Er det sosial status – altså hvilket plan den enkelte ungdommen måtte stå på – som er avgjørende for hvorvidt man skal flytte dem fra 40 G til 60 G? En 15-åring som kommer fra en lavtlønnsfamilie, blir altså vurdert dit hen at man ikke kan gå inn og løfte han eller henne fra 40 G til 60 G – at det er standardiserte satser som skal gjelde?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2012-02-07:
Representanten Michaelsen redegjorde for Fremskrittspartiets syn etter debatten. Men også undertegnede tolket statsråden dit hen at det var ikke noen intensjoner fra regjeringen om å fjerne taket. Da må man forholde seg til det også når man voterer. Det er ikke noe grunnlag for å sende over eller vedlegge protokollen et forslag som man i utgangspunktet vet at flertallet vil gå imot i regjering. Derfor er det viktig, som også representanten Michaelsen påpeker, at vi får votert over dette forslaget. En kan gjøre seg noen tanker om det. Gjennom den konstruktive og gode jobbingen som har vært i komiteen – tverrpolitisk – har man kommet fram til utrolig mange gode løsninger og gode forslag som forhåpentligvis raskt vil gjennomføres og komme på plass fra regjeringens side. Hvis komiteen under den lange tiden som er gått siden forslaget ble fremmet, og under de lange, konstruktive, flotte forhandlingene i komiteen, hadde vært klar over at det i høringsbrev går et skille når det gjelder en heving fra 40 til 60 G, ved dem som er 16 år eller yngre, så kan man jo bare tegne seg et scenario når det gjelder hvordan komiteen hadde kommet fram til en tverrpolitisk løsning. Jeg tør å våge den påstand at da hadde komiteen også samlet seg tverrpolitisk for å fjerne taket eller i hvert inkludert også de unge i denne hevingen fra 40 til 60 G. Det er det ikke tvil om. Derfor er det for meg litt underlig, og jeg må si komplisert, men det kan ikke være mer komplisert å fjerne taket for unge mennesker enn for andre det måtte gjelde. Fremskrittspartiet har aldri lagt skjul på at vi ønsker å fjerne taket, fordi det ligger en begrensning i vurderingene uansett. Derfor blir det så merkelig for meg i en sånn sammenheng at man ikke kan gå for et slikt forslag, som kan bearbeides gjennom videre behandling både i høringsprosesser og når det endelige forslaget skal legges fram fra regjeringens side. Jeg anbefaler på det sterkeste at man stemmer for forslaget, og så gjør vi som representanten Michaelsen sier, og oversender forslag nr. 2.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2012-02-07:
Det er nevnt av flere i debatten i dag at et av de sterke virkemidlene er om man får en samordning der man forebygger best ved at alle aktørene i bybildet samarbeider – både offentlige, private og frivillige. Det står komiteen helt samlet om, og det har jeg hørt at statsråden også har sagt tidligere. Så da blir mitt spørsmål når det gjelder å få til et samarbeid mellom samtlige aktører om å forebygge – kanskje også være med og løse sakene og gjøre etterforskningen lettere: Hva gjør regjeringen for å dra med seg andre aktører – kommuner, kommunale institusjoner – i dette fellesskapet for å forebygge og bekjempe overfallsvoldtekter?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2012-02-07:
Det er jo riktig at vi skal bekjempe alle typer voldtekter, men i denne saken handler det om overfallsvoldtekter, altså voldtekter som skjer i det offentlige rom. Da er det klart at det er viktig at man får en samhandling mellom dem som faktisk har ansvaret for infrastruktur, f.eks. Det gjelder de grønne lungene våre og kontrollen med det, belysning osv., der det kan være overlappende ansvar også i forhold til stat, kommune og fylke, og der det kanskje er ressursene, altså bevilgningene, som blir det avgjørende spørsmålet med hensyn hvorvidt man skal gjøre tiltak for å forebygge, for å få det offentlige rom så trygt som mulig. Det er mer i den retningen der jeg utfordrer statsråden – hvorvidt regjeringen har noen samordningstiltak for å få på plass ansvaret for bevilgninger, så det ikke skal stå på det når det gjelder infrastruktur og det offentlige rom.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2012-02-07:
Dette har vært en debatt der samtlige som har hatt ordet, har vært samstemte om én ting: at overfallsvoldtekter, eller voldtekter, er noe av det grusomste man kan bli utsatt for. Vår tidligere justisminister kalte det et nesten-drap, og jeg slutter meg til det. Men vi får noen utfordringer. Jeg registrerer at vi skal ha et mangfold av tiltak, og vi skal alle sammen søke samarbeid for å gå så bredt ut som overhodet mulig for å forebygge og bekjempe. Men når noe utpeker seg som enkle og raske tiltak som vi vet kan virke i morgen, er det ingen grunn til at det skal gå inn i en handlingsplan som skal ende i dette huset om ett eller to år. Da må vi handle umiddelbart. Vi kjenner til mange slike tiltak som vi kan gjøre noe med raskt, bl.a. noen av de forslagene som ligger på bordet her i dag. Samarbeid – mange har vist til Stavanger, der man samarbeidet med et asylmottak. Ja, så enkelt er det altså ikke i Oslo, eller i Trondheim eller i Bergen. I Oslo tror man kanskje at det oppholder seg 10 000 mennesker illegalt. I dag har jeg kommentert en sak fra Kongsberg der man savner et titalls asylsøkere fra et asylmottak. Hvor er disse? Da nytter det ikke å samarbeide med asylmottaket på Kongsberg, fordi det har forsvunnet noen asylsøkere derfra. Det er ikke så enkelt. Jeg greier ikke hisse meg opp over representanten Chaudhry eller andre som blir så opprørt over disse forslagene med lukkede mottak og bruk av DNA. Det skjer uansett, det vil måtte tvinge seg fram uansett, med de åpne grensene vi har, og den ukontrollerte asyltilstrømningen vi har. Når mennesker kommer og utnytter asylinstituttet på den måten, burde det få reaksjoner. Det er et forslag som ligger her på bordet om det, men ingen vil ha det heller. Menneskesyn handler om å ta disse forferdelige voldtektene på alvor og fremme forslag til tiltak som vi tror hindrer ett tilfelle – ett overgrep, én voldtekt. Da er jeg villig til å foreslå det aller meste. Det er dette det handler om; menneskesynet man har på disse områdene.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2012-02-07:
Jeg skal prøve å avslutte debatten igjen. Når man går inn i en debatt, er det én viktig forutsetning. Det er det at man forholder seg til virkeligheten. Når representanten Chaudhry gang etter gang prøver å framstille det som om Fremskrittspartiet har foreslått, vil foreslå eller har sagt i noen sammenheng at alle asylsøkere skal DNA-registreres, vil jeg, uten å beskylde representanten Chaudhry for å lyve, i hvert fall gå så langt som til å si at det er å omgå sannheten. For det har Fremskrittspartiet aldri gjort. Det ligger ikke engang i forslag 4 og 5. Det ligger ingenting i forslagene våre som tilsier at man skal registrere alle asylsøkere. Det står at vi mener regjeringen bør legge fram forslag til nødvendige endringer for utvidet registrering og kontroll. Det står heller ikke at vi skal plassere alle asylsøkere i lukkede mottak. Men det er tiltak som bør iverksettes for å lette etterforskning, for å forebygge. Det er ikke Fremskrittspartiets tall som brukes når man snakker om at enkelte grupper er overrepresentert innenfor overfallsvoldtekter. Det er ikke Fremskrittspartiets tall, slik noen i denne sal har antydet. Det er politiets egne. Det er politiets statistikk. Man må forholde seg til fakta. Det er derfor jeg var ganske så overbevist i mitt første innlegg også. Disse forslagene som her blir kritisert nord og ned, vil på et eller annet tidspunkt tvinge seg gjennom uansett. Da skal det bli interessant å se hva kritikerne sier i en sånn sammenheng. Overfallsvoldtekter – eller voldtekter generelt – er et så stort problem at det ikke bør ende opp i den type debatt som representanten Chaudhry og Sandberg her har lagt opp til. Bare i Oslo er det 3 000 jenter og kvinner som møter på voldtektsmottaket hvert eneste år. Bare 10 pst. av disse ender opp i en eller annen form for oppfølging. Mørketallene er kjempestore. 8 000–16 000 voldtekter hvert eneste år. Da skulle det bare mangle om han ikke aksepterte alle nødvendige forslag selv om det kanskje provoserer sånne representanter som Chaudhry.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2012-02-07:
Bare kort. Det er mulig at representanten Chaudhry ikke oppfatter forslagene på den måten som de er ment – intensjonen i forslagene – men så langt er det bare representanten Chaudhry som ikke har forstått det. Ingen andre i denne debatten, ingen andre i komiteen har forstått forslaget dit hen. Det er bare representanten Chaudhry som har forstått det dit hen. Det var nemlig et forsøk underveis i komiteen om å legge dette inn i merknadene også. Da ba vi om dokumentasjon på hvor, når og hvem i Fremskrittspartiet som har sagt eller foreslått på noe som helst tidspunkt at alle asylsøkere skal DNA-registreres. Ingen kunne finne denne dokumentasjonen. Den første gangen vi foreslo dette, var i forbindelse med en ny utlendingslov. Der ble det også diskutert opp og ned i mente – om en utvidelse – fordi den type registrering eksisterer i dag, og da er en utvidelse noe helt annet.
Anders B. Werp (Høyre), 2012-02-07:
Den årlige debatten om Justisdepartementets budsjett, som foregår i desember hvert år, er vel kanskje den mest helhetlige justispolitiske debatten vi har i denne sal. Det er gode debatter. Jeg gjorde noen søk på justisdebattene de siste tre år. Så å si fra samtlige partier framheves begrepet «helhetlig justispolitikk» i disse debattene. Det er jo nettopp det som er bakgrunnen for Høyres forslag, at vi skal heve blikket enda lenger enn den årlige justisdebatten, som jo kun har ett års perspektiv. Vi må gi oss selv anledning til – politisk – å legge noen kriminalpolitiske og justispolitiske føringer, som også har verdier for både domstoler og kriminalomsorg og alle aktører i justissektoren, at man har noen grunnleggende kjøreregler og målsettinger for justispolitikken. Det er det som ligger til grunn for Høyres forslag. På den måten mener vi at vi kan skape mer trygghet og få mindre kriminalitet i samfunnet. I den årlige budsjettdebatten er det altså snakk om penger. Det henvises stadig vekk, også i denne debatten, til et annet viktig arbeid Stortinget har debattert, og det er Politiet mot 2020. Det handler om personell. Så har vi ulike enkeltsaker som på hver sine måter behandler lovverkets innretninger, teknologi- og utstyrsbehov, hvordan vi organiserer justissektoren og politiet, hvordan justissektor og forsvar skal samarbeide, internasjonal koordinering og utdanning og kompetanse innenfor justissektoren – hver for seg viktige temaer. Men vi har altså ikke vedtatt eller debattert i denne salen et dokument, en overordnet strategi, som syr alle disse enkeltelementene sammen, ut fra en målsetting om mer trygghet og mindre kriminalitet. Dessverre – vil jeg si – føyer denne debatten seg inn i rekken hvor Stortinget tydeligvis ikke vil ta imot den invitasjonen Høyre har for å legge til rette for en langsiktig justispolitikk.
Anders B. Werp (Høyre), 2012-02-07:
Som statsråden helt sikkert både hører og forstår, er det lett å samle bred enighet her i salen om viktigheten av tiltak for å bekjempe både overfallsvoldtekter og voldtekter i sin alminnelighet. Det er all grunn til å gi honnør og ros til de mange medarbeidere i politiet og andre steder som arbeider med både å etterforske saker og å støtte utsatte kvinner og menn. Men det er ingen grunn til å være tilfreds likevel. Vi må alltid være utålmodige etter å finne de beste løsningene. Derfor reagerer Høyre når det står i en flertallsmerknad i saken at man er tilfreds med at analyse av biologiske spor ikke skal gjøres av kommersielle aktører. Vi kan vanskelig tolke det på annen måte enn at dette er et uttrykk for en dogmatisk tilnærming til et viktig spørsmål som fratar oss muligheten til å komme til bunns i alle saker. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvordan vil statsråden behandle den forskningsrapporten departementet selv iverksatte og bestilte fra Universitetet i Bergen, og som kom i juni 2011?
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2012-02-07:
Tidligere i dag møtte jeg Anne Grethe Solberg. Hun ble skutt av sin eksmann for fem år siden. Venstre skulder er blitt amputert, og hun har fått en varig hofteskade som konsekvens av dette skytedramaet. Hun har godt over 200 hagl i kroppen fremdeles. Fra 2000 og fram til mai 2011 ble 98 kvinner drept av sin partner/ekspartner eller kjæreste. Anne Grethe kunne vært en av dem. Hun mener at det bør undervises og kurses i dialog og god kommunikasjon i parrelasjoner. Mange par sliter med kommunikasjon og å løse samlivskonflikter, spesielt ved brudd. Anne Grethe mener at vi må ha mer kunnskap for å forhindre at vold og drap ved samlivsbrudd eller -konflikter finner sted. Det dreier seg ikke om å spørre hvorfor han slår, eller hvorfor hun «lar» seg bli slått. Det er grunn til å anta at dette er et totalbilde – økonomi, alkohol, dårlig selvfølelse og selvrespekt, trygdeavhengighet, arbeidsledighet, psykiatrisk sykdom, separasjon, mindre lovbrudd osv. Vi trenger naboer som bryr seg, og familiemedlemmer som vet hvilke kriterier de skal se etter ved samlivskonflikter – hvordan har mannen det, hvordan er hans atferd, er han i faresonen for å skade seg selv og andre? Arbeid med vold mot barn og vold i nære relasjoner har vært et av de største satsingsområdene på justisfeltet for denne regjeringen. Regjeringen har bl.a. skjerpet strafferammene, styrket offerets stilling, utvidet voldsoffererstatningen og opprettet barnehus. I Soria Moria II vil regjeringen fortsette, forsterke og forbedre innsatsen mot vold som særlig rammer kvinner og barn, og regjeringen vil også styrke innsatsen mot voldtekt og seksuelle overgrep. Jeg er svært glad for at justisminister Grete Faremo i dag sier at dette vil ikke avta, det vil være enda mer fokus på temaet framover. Vi vet at volden som skjer hjemme, sjelden blir tatt tak i, til tross for at den rammer oss der vi skal være aller tryggest – i hjemmet. Vold i nære relasjoner er kriminalitet, og kriminalitet er et samfunnsansvar. Debatten må dreies mot det som virker. Jeg er veldig tilfreds med at det er varslet en stortingsmelding om vold i nære relasjoner, og jeg håper at de innspillene som kommer i debatten i dag, tas med i det videre arbeidet. Jeg ser fram til debatten.
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2012-02-07:
Jeg vil takke for en veldig god og bred debatt der så å si alle de politiske partiene på Stortinget deltok, også menn, og jeg vet mange menn er opptatt av dette. Jeg vil bare ha understreket det. Vold i nære relasjoner rammer særlig hardt. Omgivelser og relasjoner som skulle innebære trygghet og tillit preges av krenkelser, utrygghet og tillitsbrudd. Vold i nære relasjoner kan være alt fra enkelthendelser til langvarig og omfattende mishandling. Både menn og kvinner er voldsutøvere, og både menn og kvinner utsettes for vold. Det var også derfor det var temaet i interpellasjonen. Jeg kunne brukt tid nå på å nevne igjen det jeg nevnte i hovedinnlegget mitt – representanten André Oktay Dahl påstod at jeg bare nevnte dette i en bisetning. Det mener jeg er en betydelig underdrivelse. Jeg brukte tid på det i innlegget mitt, men kvinner er i større grad enn menn utsatt for den mest alvorlige volden. For mange dreier det seg om vedvarende psykisk og fysisk vold som del av et omfattende kontroll- og maktregime. Derfor er det fortsatt viktig å fokusere særlig på menns vold mot kvinner. Jeg er svært glad for at regjeringen kommer til å gi en samlet framstilling av erfaringer som er innhentet siden Kvinnevoldsutvalget la fram sin utredning i 2003, Retten til et liv uten vold, og at det er varslet en stortingsmelding om dette i løpet av året. Mange har i debatten nevnt vold mot eldre som noe vi må fokusere mer på. Vi så i desember også hendelser der sønner drepte sine mødre. Så dette er et tema vi må fokusere på og ikke glemme. Noen av representantene fra Fremskrittspartiet mente at denne regjeringen har gjort for lite. Jeg vil bare understreke det arbeidet som er gjort i etterkant av at handlingsplanen Vendepunkt ble lagt fram; man har altså gjennomført punktene i handlingsplanen, eller de er under gjennomføring. Det kan på representantene høres ut som om antallet kvinner på krisesentrene har steget voldsomt under denne regjeringen, noe som er helt feil. Det er et stabilt tall. Men det som er bekymringsfullt, er at antall overnattingsdøgn går opp. Avslutningsvis vil jeg nevne det som representanten Sonja Mandt sa om husbråk. Manglerud politistasjon har satt i gang tiltak der de tar en runde innom hus og leiligheter der de vet at det foregår noe, og der de har fått inn anmeldelser eller bekymringsmeldinger. Sånn bør vi ha mer av. Tusen takk for en god debatt!
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-07:
Helst skulle vi ha unngått å stå her i denne salen og snakka om valdtekt. Vi skulle hatt eit så trygt samfunn at vi kunne fått gå ute i fred og ro og sloppe å få sånne overgrep over oss. Før eg startar på sjølve debatten, vil eg berre seia til representanten frå SV som etterlyste menn frå Framstegspartiet i debatten: Mennene i Framstegspartiet støttar forslaget fullt ut, og det er veldig godt og veldig bra for meg. Ein annan ting: Eg etterlyser nok mine medsystrer i SV. Kor er dei i denne debatten? Valdtekt eller andre seksuelle overgrep inneber å bli tvungen eller pressa til seksuelle handlingar mot eigen vilje. Eit offer for valdtekt kan vera mann eller kvinne, vaksen eller barn. For mange valdtektstoffer blir kvardagen tung å bera, dei blir merkte for livet. Nokon klarer å arbeida med opplevinga, andre gjer det ikkje. For enkelte har det vore så vanskeleg å leva med seksuelle overgrep at det å ta sitt eige liv har vore den einaste utvegen. Det kan ikkje eg finna meg i. Vi lever i eit land der fridom og tryggleik blir høgt verdsett. Vi tilhøyrer eit samfunn der vi skal kunna bevega oss fritt, utan å måtta vera engstelege eller redde for å gå aleine, eller kjenna på at det å vera kvinne gir nokon ein moglegheit til å frårøva oss vårt følelsesliv og bevegelsesfridom. Det forventar eg at vi som politikarar i denne salen kan vera saman om å gjera noko med. Valdtekt rammar ikkje berre oss kvinner, men også menn og barn. For eit par dagar sidan kunne vi lesa i nyheitene om ei svensk jente på 14 år som hadde blitt kontakta av ein vaksen mann via chatten til nettspelet Wordfeud. Mannen innleidde eit seksuelt forhold til jenta, og er no tiltalt for valdtekt. Dette spelet er eit ordspel som blir spelt i alle aldersgrupper, inkludert meg sjølv. Dette er eit spel som burde vera trygt å spela også for barn. Eg – som mor til fire og bestemor til fem – kjenner at det også er på tide at det blir sett inn ressursar for å beskytta barn og unge gjennom Internett og dei sosiale media. Nettvett bør setjast på dagsordenen også hos politiet. Trass i at dei har sett ned eit utval og laga handlingsplanar om temaet, ser vi at det er eit omfattande problem at barn og unge blir misbrukte og utsette for overgrep gjennom kontaktar på Internett og i dei sosiale media. Eg meiner at dette er eit fenomen som kjem til å breia om seg enda meir. Mens vi i denne augeblinken debatterer viktigheita av å prioritera ressursar til politiet for å gjera samfunnet vårt tryggare, sit det faktisk overgriparar der ute og ventar på sitt neste offer. Eg meiner det er nødvendig å auka kompetansen, innsatsen og arbeidet med å forebyggja, forhindra og kjempa mot misbruk på nettet generelt og i dei sosiale media. I fjor var det 463 meldingar som gjekk på seksuell handling med barn under 16 år. Dette er ein auke på 21,6 pst. frå året før. Dette er alvorleg. Vi må gjera noko – og det med éin gong.
Tove-Lise Torve (Arbeiderpartiet), 2012-02-07:
Mange har vært inne på at voldtekt er en grusom handling, og at det er uakseptabelt, uansett om det er overfallsvoldtekter eller voldtekter som er begått av noen du kjenner eller kjenner til. Vi må holde fast ved, alle sammen, det som flere har vært inne på, at vi skal bekjempe dette bredt. Vi ser helt klart at vi på den ene siden må ha disse forebyggende tiltakene, og på den andre siden tiltakene med agering – altså hva vi gjør når en voldtekt er et faktum. Jeg er veldig glad for at justisministeren i sitt innlegg fortalte at en skal satse enda mer på å få mer kunnskap og se på behovet for kompetanse. Vi kan ikke sette i verk tiltak uten at vi vet at dette er noe som vil virke. Det var veldig positivt å se den mobiliseringen som var i Oslo da overfallsvoldtektene var på det verste, før jul og etter sommeren. Det er klart at det er mye som virker. Det var òg nevnt fra statsrådens side en egen handlingsplan. Jeg ser fram til at den kommer, og at den blir basert på kunnskap. Så litt til dette som det har vært snakk om, at det er mange mannfolk med ikke-vestlig bakgrunn som begår overfallsvoldtekter. Det er mulig at disse er overrepresentert, som flere har vært inne på, i alle fall i Oslo og Stavanger. Jeg er enig med representanten Klinge i at vi ikke kan ha skylapper på. Hvis det er en klar sammenheng der, må vi selvsagt sette inn målrettede tiltak overfor denne gruppen. Men det er likevel viktig at vi har med oss helhetsbildet når vi snakker om voldtektsmenn. I voldtektsstatistikken finner vi at det store flertallet av dem som voldtar, er hvite mannfolk, og ofte noen som voldtektsofferet kjenner. Jeg synes at i denne debatten, som har vært god, har det vært for lite fokus på holdningsskapende arbeid. Det er det aller viktigste for å forebygge voldtekter. Det var en debatt her tidligere, en interpellasjonsdebatt. Da var vi inne på den «seksuelle skolesekken», og jeg tillater å ta fram igjen det. Det var lansert av en kronikkforfatter i Dagbladet. Forslaget gikk ut på at seksualundervisningen i skolen må handle om mer enn forplantningslære, prevensjon og kjønnssykdommer. Undervisningen må handle om seksualmoral, hva som er akseptabel atferd, og om at et nei er et nei. Dette er undervisning som jeg mener vi må løfte og ta på alvor, hvis vi virkelig mener noe med å forebygge voldtekter, uavhengig av om det er overfallsvoldtekt eller voldtekt begått av noen du kjenner.
Siv Aida Rui Skattem (Fremskrittspartiet), 2012-02-07:
Jeg takker interpellanten for at hun løfter opp temaet vold i nære relasjoner. Det er et tema som Fremskrittspartiet har vært svært opptatt av. Man har bl.a. foreslått straffeskjerpelser på området. Vi har også etterspurt innføringen av såkalt omvendt voldsalarm. Jeg mener det er svært uheldig at det er den voldsutsatte som må skjerme seg. Mange voldsutsatte lever på hemmelig adresse, og de har måttet bryte med sitt gamle nettverk – familie, jobb og kjente. Mange av disse har barn, og konsekvensen kan i noen tilfeller være at også barna mister kontakt med venner, skole og familienettverk. Derfor etterlyser jeg en intensivering av arbeidet med såkalt omvendt voldsalarm. Det bør være den som utøver vold og kommer med trusler, som bærer byrden for disse handlingene – ikke den voldsutsatte. Det er et tankekors at det synes som om statistikken over vold i nære relasjoner går i feil retning. I 2011 ble det registrert 3 114 anmeldelser i denne kategorien – altså mishandling i familieforhold. Det er en økning fra tidligere år. I femårsperioden 2007–2011 snakker vi om en økning på 107 pst. – altså mer enn en dobling. Dette kan handle om at flere tør å anmelde, men antakelig er det også en reell økning. Krisesentrene er fulle, og en stor andel av dem som benytter seg av hjelpen de får der, er ikke-vestlige innvandrerkvinner. Dette er et element som vi ikke må glemme i denne debatten. Temaet er ikke nevnt verken av interpellanten eller statsråden, noe jeg synes kan være bekymringsfullt. Jeg vil gjerne høre om statsråden har tanker om tiltak som spesielt retter seg mot denne gruppen. Jeg er likevel generelt glad for de signalene statsråden har gitt når det gjelder vold mot barn og barn som er vitne til vold i hjemmet. Det er denne gruppen jeg er mest opptatt av. Vi er nok alle her enige om at vold i nære relasjoner er et samfunnsproblem som må tas på alvor. Forskningen viser at det ikke bare er skadelig for barn selv å være offer for trusler og vold, men det å være vitne til vold i familien er svært skadelig. Faktisk viser forskningen at traumene og stresset dette medfører, kan føre til permanente skader. Dette igjen gjør at vi ikke bare står overfor et problem på justisområdet. Det er i aller høyeste grad et helseproblem, og i neste omgang et spørsmål som kan få betydning for barns læring og senere arbeidsliv. Intensjonen i regjeringens nylig fremlagte handlingsplan er god, men som så ofte ellers nytter det lite med ambisjoner og planer hvis man ikke klarer å følge dette opp, eller det ikke er tilstrekkelige ressurser i – det være seg – politi, helsevesen eller barnevern. Politiet har blitt flinkere de senere årene til å håndtere denne typen saker, men dette kan fortsatt prioriteres høyere. Det er også fortsatt et problem med lang saksbehandlingstid i mange politidistrikt. Jeg ønsker derfor en avklaring fra regjeringen og statsråden i forhold til fremdriften på dette området – konkret også når det gjelder selve spørsmålet om innføringen av omvendt voldsalarm.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2012-02-07:
Det går helt fint.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2012-02-07:
Jeg må, i likhet med alle andre som har hatt ordet her, takke interpellanten for å sette en så viktig sak på dagsordenen. Jeg har lyst til å være litt personlig fra talerstolen her i dag. Hvordan møtte jeg problemstillingen første gang? Jo, med passivitet. Jeg hørte den, jeg så den gjennom triste barneøyne og en kvinne som hadde det vondt. Min passivitet begrunnet jeg med et håp om at dette sikkert går over. Det gikk ikke over. De triste barneøynene var der fremdeles, kvinnen jeg hadde et håp om at skulle få det bedre, var fremdeles plaget av en stor sorg og en tristhet over å ha en voldelig ektemann. Heldigvis, for å si det sånn, neste gang vi hørte skrikene og støyen kombinert med et rop om hjelp, fikk vi nok. Vi rømte ikke huset for å få fred, men vi banket på hos vår nabo for å skape fred, og ga i klare ordelag beskjed om at nok var nok, og at vi ikke kunne tolerere dette lenger – fra passivitet, fra å sitte og høre på ting som skjer, til å fortelle naboene om at vi bryr oss. Dette er ingen heltehistorie, men en hverdagshistorie. Jeg tror det er mange som har møtt volden i nære relasjoner på nøyaktig samme måte som meg. Vi er nødt til å bry oss, ikke bare som en del av et beslutningssystem i det offentlige der vi har et ansvar for å legge til rette for dem som er utsatt for vold, men også som medmennesker. Å fortelle min historie fra talerstolen i dag er også et budskap om at det som skjer innenfor husets fire vegger, ikke er en privat affære. Det er et ansvar vi alle må ta, selv om det første steget kan være vel høyt. Som mannlig representant i nasjonalforsamlingen og fra Arbeiderpartiet vil jeg ta mitt ansvar. Vi må snakke om det, vi må handle når vi må – vi må bry oss. Vi er ikke mange menn som deltar i denne debatten, kanskje litt symptomatisk. Vi burde vært flere, for også våre erfaringer kan være viktige bidrag i å gjøre noe med denne problemstillingen.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2012-06-12:
På vegne av stortingsrepresentantene Ketil Solvik-Olsen, Bård Hoksrud og meg selv fremmer jeg herved forslag om skattemessig behandling av yrkeskjøring og grensedragning mot fordelsbeskatning som følge av privat bruk.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2012-06-12:
Jeg ble litt overrasket over finansministeren som ikke klarte å svare på spørsmålet fra representanten Tenden, om det har vært behov for å lagre dokumenter over fem år – og at det ikke finnes et eneste eksempel. Det overrasker meg når vi behandler saken i Stortinget i dag. Man kunne kanskje ha sjekket med sitt embetsverk og fått tak i den type informasjon. Hvordan kan man egentlig avvise et forslag når man ikke har noen idé om behovet, men bare holder på med gjetninger?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2012-06-12:
Min appell går til finanskomiteens leder. Det er greit nok at han tok feil sak, men han sa at han tok ordet i en sak som han var alene om å skulle ha ordet i, og han holdt altså et provoserende innlegg som i hvert fall ikke var i komiteens ånd. Det er min appell til lederen når det gjelder tilsvarende innlegg senere, at han ikke legger opp til en debatt når vi er blitt enige om at det ikke skal være en debatt. Men vi kan godt fortsette debatten, gjerne det. Da vil jeg utfordre Torgeir Micaelsen på hans skråsikkerhet om økonomien – hvorvidt han er så skråsikker på at regjeringen har den eneste løsningen på hvordan man kan styre norsk økonomi. Det virker som om det ikke finnes noen annen løsning. Det virker som om dette rett og slett er himmelen – Arbeiderpartiets og regjeringens økonomiske politikk. Nei, det er ikke slik. Det finnes andre løsninger. Det finnes f.eks. en alternativ handlingsregel, hvor du kan skille mellom forbruk og investeringer. Den går til representanten Lundteigen. Når vi bruker penger på investeringer, er det fremtidig verdiskaping, det er for å investere for vekst i norsk økonomi. Så ønsker vi faktisk at forbruket ikke skal øke mer enn BNP-veksten. Dét er en fornuftig handlingsregel, ikke å estimere 4 pst. avkastning – og om avkastningen er 3 pst. eller 5 pst., spiller det ingen rolle, vi bruker 4 pst. uansett og sier at det er ansvarlig. Nå står vi foran en stor utfordring på det internasjonale markedet, og finansmarkedsmeldingen kommer etterpå. Da kan man se at neste år faller kanskje børsene 10–15– 20–30 pst., hvem vet – Europa sliter. Da er det plutselig ikke 4 pst. som gjelder lenger, da er det en gjennomsnittlig avkastning de siste årene. Klarer Arbeiderpartiet og regjeringspartiene da å kutte ned det som vil være nødvendig for å komme tilbake på det nivået de sier er ansvarlig, nemlig en gjennomsnittlig avkastning på 4 pst.? Selvfølgelig gjør de ikke det. Det klarer heller ikke Fremskrittspartiet. Vi klarer ikke å kutte på forbruket, hvis vi ikke lager en regel som sier at vi ikke skal øke forbruket mer enn veksten i norsk økonomi, og så må vi investere for å øke den veksten. Det er nettopp det vi skal satse på å gjøre, mens dagens handlingsregel rett og slett er en lammelse, slik at vi ikke får tilstrekkelige investeringer i infrastruktur for å skape vekst i norsk økonomi. Sånn vil Fremskrittspartiet styre Norge om ett år!
Gerd Janne Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2012-06-12:
Representantskapet i Norges Bank er oppnevnt av Stortinget for å føre tilsyn med driften av banken etter sentralbankloven § 5. Rapporten for 2011 gir et godt bilde av representantskapets prioriteringer i tilsynsarbeidet. Momenter for tilsynet som ble trukket fram særskilt i finanskomiteens innstilling under behandling av tilsvarende rapport for 2010, er omfattet av tilsynet i 2011 og omtalt i årets rapport. Komiteen har merket seg det. Komiteen er videre opptatt av størst mulig åpenhet når det gjelder rapportering rundt Norges Banks virksomhet. Ikke minst gjelder dette i forvaltningen av Statens pensjonsfond utland, SPU. Komiteen uttrykker tilfredshet med at representantskapet har prioritert tilsynet med kapitalforvaltningen, og at oppmerksomheten har vært rettet mot et nytt mandat for SPU og utviklingen av investeringer i eiendom. Det er stor oppmerksomhet rundt forvaltningen av Statens pensjonsfond utland, som vi nettopp har hatt en bredere debatt om, både politisk og ellers i samfunnet. Det er viktig at politikere og andre føler seg trygge på at forvaltningen av fondet foregår i tråd med gjeldende retningslinjer. Rapporten fra representantskapet bidrar til det. Komiteen har merket seg at representantskapet vurderer det slik at den etablerte avtalen om overordnede prinsipper for informasjonsutveksling og koordinering mellom Riksrevisjonen og representantskapet vedrørende SPU har fungert som et godt grunnlag for det praktiske samarbeidet i 2011. Dette kommer fram i rapporten, og det ble bekreftet av representantskapets leder under den åpne høringen om stortingsmeldingen om forvaltningen av Statens pensjonsfond utland. Komiteen støtter representantskapets prioriteringer i det videre tilsynsarbeidet og at tilsynet med kapitalforvaltningen fortsatt skal ha høy prioritet. Det er også positivt at andre prioriterte tilsynsområder vil være sentralbankens prosesser for ansvarlig investeringsvirksomhet, åpenhet i offentlig informasjon og rapportering samt oppfølging av avkastning og risiko. Dette samsvarer godt med at komiteen er opptatt av størst mulig åpenhet når det gjelder den eksterne rapporteringen rundt Norges Banks virksomhet, ikke minst når det gjelder forvaltningen av Statens pensjonsfond utland, som jeg tidligere har nevnt.