Shahbaz Tariq (Arbeiderpartiet), 2000-12-15:
Budsjettforliket mellom sentrumspartiene og Arbeiderpartiet gav en økning på Barne- og familiedepartementets og Kulturdepartementets budsjetter. Denne økningen gir oss mulighet til å styrke enkelte prioriterte områder utover de satsingene som er i Regjeringens budsjettforslag, som var preget av en sterk satsing på fellesskapsløsninger. Det er bekymringsfullt at vi på tross av nedgangen i arbeidsledigheten i befolkningen opplever at folk med etnisk minoritetsbakgrunn har store problemer på arbeidsmarkedet. Arbeidsledigheten blant enkelte av disse gruppene er mellom 15 og 20 pst. Det paradoksale i dette er at mange av dem som står i denne arbeidsledighetskøen, har høyere utdanning fra norske universiteter og høyskoler. Sett i lys av det store behovet vi har for arbeidskraft og kompetanse, er det et stort tankekors at arbeidslivet ikke verdsetter den kompetanse som mange med etnisk minoritetsbakgrunn faktisk har. Etter min mening er dette sløsing med menneskelige ressurser. Når det er sagt, er jeg glad for at Arbeids- og administrasjonsdepartementet i sitt budsjettforslag foreslår å øke innsatsen for å mobilisere arbeidskraftressursene blant de med etnisk minoritetsbakgrunn. Aetat lokal vil utarbeide en egen handlingsplan for langtidsledige i denne gruppen. Fra Arbeiderpartiet sin side vil vi understreke viktigheten av dette. Et svært positivt innslag i Barne- og familiedepartementets budsjett er styrkingen av bevilgningen til barne- og ungdomstiltak. For Arbeiderpartiet er det et overordnet mål å sikre alle barn og ungdommer gode oppvekst- og levevilkår, uavhengig av kjønn, geografi eller etnisk bakgrunn. Vi må sikre våre barn og ungdommer like muligheter for deltakelse. Dette er viktig, bl.a. fordi problemer som vold, mobbing, kriminalitet, rus og rasisme blant barn har økt og er stadig økende. Dette bekymrer oss alle, vil jeg tro. Derfor er satsingen på barn og ungdom svært viktig. I tillegg har Regjeringen styrket bevilgningen til det frivillige barne- og ungdomsarbeidet kraftig, noe som også vil kunne virke forebyggende på de problemstillingene som jeg nettopp var inne på. De frivillige barne- og ungdomsorganisasjonene gjør et viktig arbeid og er sentrale i arbeidet med å styrke bl.a. barn og unges deltakelse og innflytelse i samfunnet. Satsing på lokalt frivillig barne- og ungdomsarbeid er svært viktig for demokratibyggingen blant ungdom fra alle samfunnslag, i by og distrikt. Spesielt viktig er det i en tid der vi ser at ungdom i mindre grad velger å engasjere seg i frivillig arbeid og ungdomsorganisasjoner. Å forhindre diskriminering og inkludere alle grupper barn og ungdom må være sentralt i arbeidet med å sikre alle barn og unge likeverdige muligheter. Det er behov for en særlig innsats rettet mot enkelte grupper av barn og unge. Fremskrittspartiet stiller seg som vanlig på sidelinjen med sin motstand mot satsing på fellesskapsløsninger. I sine merknader poengterer Fremskrittspartiet at forebyggende arbeid med barn og unges oppvekstvilkår i større grad må settes inn på et tidligere tidspunkt, fortrinnsvis rettet mot hjemmet og familien. Min tolkning av dette blir da at oppdragelsen av barna kun er foreldrenes ansvar. Arbeiderpartiet er ikke i tvil om at de fleste foreldre i Norge gjør en fantastisk innsats i oppdragelsen av sine barn. Men for Arbeiderpartiet er det viktig å ha noen som kan hjelpe også i de tilfeller der familien ikke strekker til. Jeg håper Fremskrittspartiet en gang vil lage et regnskap over kostnadene ved å «reparere» barn og unge som havner utenfor Fremskrittspartiets idealfamilie. Det er den gruppen som havner utenfor, som trenger det offentlige tilbudet. Det er derfor Arbeiderpartiet ønsker å styrke den offentlige omsorgen – ikke å ta den vekk, slik Fremskrittspartiet vil.