Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2015-01-29:
Interpellanten tar opp en viktig sak om noe som skjer altfor ofte, men som ikke ofte er tema i den offentlige debatten. I går demonstrerte tusenvis mot å innføre flere midlertidige ansettelser. Diskriminering av gravide var ikke så mye nevnt i den debatten, men flere midlertidige ansettelser vil være en faktor som øker diskrimineringen av gravide eller av dem som planlegger å få barn. Kravet om å ha vært ansatt de siste seks månedene før fødsel for å få støtte kan bli vanskelig å oppfylle. Permisjon fra en midlertidig arbeidsgiver er usikkert, for det er ikke noen jobb å gå tilbake til etter en permisjon – jobben var jo bare midlertidig. Det kunne være interessant å høre hva statsråden tenker om dem som ikke har krav på støtte eller ordninger som de fast ansatte har når de har vært eller er gravide, ei heller en jobb å komme tilbake til. Mange gravide opplever å bli sykmeldt kortere eller lengre tid, noe som også vil være uinteressant for en midlertidig arbeidsgiver, og det vil være god grunn til å avslutte arbeidsforholdet så raskt som mulig. Dermed blir ordningene desto dårligere. Med den varslede endringen vil ikke diskrimineringen av gravide gå ned, men tvert om øke, slik jeg ser det. Jeg vet at statsråden tidligere har uttrykt skepsis til dette, men jeg hører nå at hun er enig med statsråd Eriksson. Hvordan vil hun ta saken videre og sørge for at de gravide blir sikret? Mange er historiene om kvinner som mener seg diskriminert før eller etter fødsel eller før de skal ansettes, fordi de er i fertil alder og kan risikere å bli gravid arbeidstaker. Mange orker ikke å ta tak i det, for det kan være en periode i livet da det egentlig er nok å få dagene til å henge sammen med familieliv og arbeid, og, som statsråden sa, mange er unge og tør ikke gjøre noe med det. Derfor er det viktig at vi løfter den debatten her, og endrer holdningene til det. For vi er jo alle stolte av den store yrkesdeltakelsen vi har av kvinner i Norge. Den er vi helt avhengige av, og vi er også avhengige av at kvinner jobber mer. Derfor må vi legge til rette for at så kan skje, og derfor må vi ta grep når gravide diskrimineres. Ja, vi har et regelverk som sikrer det å tilrettelegge arbeid for gravide før fødsel, og at det legges til rette for deltakelse i yrkeslivet. Men det må følges opp. Spesielt innenfor de typiske kvinneyrkene i pleie og omsorg eller andre yrker med fysiske utfordringer må det tilrettelegges bedre, slik at en unngår tunge løft og uheldige arbeidsoppgaver. Det er mange andre viktige oppgaver som kan gjøres, og det må være en gjengs forståelse på arbeidsplassen for at det er greit for den gravide å være på jobb framfor å være sykmeldt. Her ser vi også en form for diskriminering, der holdninger blant kollegaer som forventer vanlig deltakelse i dagliglivets arbeid, kan hindre den gravide i å delta under graviditeten fordi den gravide rett og slett ikke orker å gjøre den jobben hun pleier å gjøre. Dette er også holdninger som må endres, og det er arbeidsgivers plikt og ansvar å ta grep når slikt skjer. De fleste graviditeter gir ikke grunn til sykmelding, derfor er det viktig å legge til rette for dem som kan jobbe under graviditeten. Vi har også unge kvinner som ikke får jobb fordi de er i fertil alder og forventes å bli gravide innen kort tid, noe også statsråden var inne på. Selv om det ikke er lov å stille spørsmålet, hører en om underfundige måter å få avklart om det er planlagt graviditet på, og tanker om det framtidige livet til de kvinnelige søkerne. Det er nok vanskelig å forhindre, for det gjøres jo ikke konkret og beviselig, men jeg håper at kvinner er klar over rettighetene sine og sier fra når sånne ting skjer. Men hvordan skal vi endre det? Loven er klar nok, som statsråden også sa i sitt innlegg, men det er tydeligvis ikke nok. Her har vi ansvar for at holdninger endres, og at arbeidsgiver tar tak. Det er mange ting å ta fatt i, som interpellanten så bra tar opp, og jeg håper at statsråden følger disse opp.