trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-06-15:
Nettopp derfor, fordi vi skal passe på at det ikke kommer private som skal tjene penger på folk, skal vi trygge og bedre det offentlige tilbudet. Nettopp derfor er det jeg ønsker å prioritere nå, å gjøre det offentlige tilbudet bedre. Jeg mener det er den riktige veien å gå. Det er forskjell på Norge og Storbritannia. I Storbritannia har man ikke noen lovpålagt offentlig gjeldsordning på samme måte som vi har i Norge. Med all respekt, man kan framstille det som man vil når det gjelder utviklingen av fattigdommen i Norge, men det er en helt annen situasjon enn i Storbritannia.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-06-15:
Regjeringen har lagt fram et forslag til stortingsvedtak om tilleggsbevilgninger som følge av reguleringen av grunnbeløpet og pensjoner i folketrygden fra 1. mai 2011. Reguleringen berører alle som lever av ytelser fra folketrygden og de offentlige tjenestepensjonsordningene. Årets regulering gir pensjonistene en merkbar økning i pensjonene, og sikrer dem dermed en god inntektsutvikling og fortsatt økning i kjøpekraften også i 2011. Reguleringen av grunnbeløpet og pensjonene fra 1. mai i år er den første reguleringen som gjennomføres etter det nye opplegget som er innført gjennom pensjonsreformen. De nye prinsippene for reguleringen av grunnbeløpet og pensjonene framgår nå av loven og forskrifter. Nytt grunnbeløp, reguleringsfaktorer og satser for minste pensjonsnivå i folketrygden fra 1. mai 2011 er fastsatt ved kgl. resolusjon av 27. mai 2011. Ved årets regulering er det lagt til grunn en forventet lønnsvekst i 2011 på 3,9 pst., i tråd med anslaget i revidert nasjonalbudsjett. Det er også tatt hensyn til at det var et avvik mellom forventet og faktisk lønnsvekst i fjor på 0,5 prosentpoeng. Grunnbeløpet er fastsatt til 79 216 kr, dvs. en økning på 3 575 kr, eller 4,73 pst. Uførepensjonister og andre som får sine ytelser regulert gjennom grunnbeløpet, får dermed fra samme dato en inntektsøkning på 4,73 pst. I tråd med de nye reguleringsbestemmelsene skal alderspensjoner først reguleres med 4,73 pst., og fra denne summen fratrekkes 0,75 pst. Det betyr at alderspensjonister får økt pensjonen med 3,94 pst. fra 1. mai. Satsene for minste pensjonsnivå skal økes med lønnsveksten og deretter justeres for utviklingen i levealder for 67-åringer. I år betyr denne justeringen et fratrekk på ca. 0,5 pst., slik at satsene øker med 4,21 pst. Alderspensjonister med de laveste pensjonene får dermed noe større økning i sin pensjon enn alderspensjonister for øvrig. Minste pensjonsnivå høyeste sats, som gjelder for enslige pensjonister, utgjør 157 639 kr fra 1. mai. Reguleringen har også betydning for alderspensjon under opptjening, som øker med 4,73 pst. fra 1. mai 2011. Reguleringen er drøftet i møter med pensjonistenes, de funksjonshemmedes og arbeidstakernes organisasjoner. Gjennom gode samtaler har vi skapt en konstruktiv prosess og en felles forståelse for tallgrunnlaget for årets regulering. I denne dialogen har jeg også signalisert at jeg ønsker å gjennomgå utformingen av de avtalene som ligger til grunn for møtene mellom regjeringen og organisasjonene om pensjonsregulering og andre saker av betydning for pensjonistene. Årsaken til dette er at avtalene er inngått for mange år siden. Jeg vil avslutningsvis uttrykke tilfredshet med at komiteens flertall støtter regjeringens forslag til vedtak.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-06-15:
Jeg registrerer at vi skal ha en ny diskusjon om grunnlaget for pensjonsreformen, der vi altså har den reguleringen som er lagt inn, med 0,75 pst., for alderspensjonister. Det er en konsekvens av et forlik i Stortinget, og det gjør altså at de som blir alderspensjonister, får den reguleringen. Det er utgangspunktet for det svaret. Så er poenget, som jeg også viste til gjennom mitt innlegg, at alle vil få en veldig god økning i sin pensjon og derav en god vekst i sin pensjon. Men vi har altså for alderspensjonister, gjennom pensjonsforliket i Stortinget, en noe mindre økning enn man ville hatt ellers, nettopp for å sikre et bærekraftig pensjonssystem.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-06-15:
Da har jeg uttrykt meg veldig feil. Jeg er nettopp veldig stolt av det pensjonssystemet. Jeg er stolt på vegne av det partiet jeg representerer, og den regjeringen jeg representerer, men også stolt på vegne av Stortinget, som har klart å bli enig om en pensjonsordning som vil sikre en vekst og et godt pensjonssystem for befolkningen i fremtiden, noe jeg registrerer at Fremskrittspartiet ikke er opptatt av på samme måte. Det er viktig for meg at jeg får sjansen til å påpeke at dette var ikke et forsøk på å frita meg selv for ansvaret for pensjonsreformen, men tvert imot et ønske om å understreke en stolthet av at vi faktisk har fått til dette. Dette er første året vi ser hvordan dette ser ut, og vi ser at det dreier seg om en fortsatt god vekst for alle pensjonistene.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-06-15:
Jeg svarer definitivt på spørsmålet. Det jeg sier, er at jeg er opptatt av at vi skal ha et pensjonssystem som er bærekraftig over tid, et pensjonssystem som sørger for at mine barn og dine barn og barnebarn ikke må bruke alt de har av penger de tjener, på å finansiere framtidens pensjoner, men jeg er også opptatt av å ha et pensjonssystem som sørger for en god kjøpekraft for pensjonistene, og en god vekst i den, og det ligger inne i dette systemet. Vi snakker bare om en noe lavere kjøpekraftsvekst enn man ville hatt hvis man ikke hadde sikret framtidens pensjonssystem som vi gjør.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-06-15:
Representanten spør, og jeg svarer. Jeg svarer at vi er opptatt av å ha et godt pensjonssystem som vi vet vil stå seg for framtiden, ikke et pensjonssystem som vi ikke vet om vil stå seg i en tid da folk lever lenger – i tillegg representerer man et parti som plusser på over en lav sko på veldig mange andre områder. Vi vil ha et balansert system som sørger for at det også er penger til gode velferdsgoder til eldre når de blir eldre, og at man derfor også har en helhetlig bærekraftig pensjonspolitikk som veldig, veldig mange land i verden misunner oss at vi har klart å få til nettopp gjennom et forlik i Stortinget, og som altså, som det har vært konstatert tidligere her, Fremskrittspartiet ikke er en del av, og som det blir veldig tydelig for meg nå at Fremskrittspartiet definitivt ikke ønsker å være en del av.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2011-06-15:
Vi vet at gjeldsproblematikk også er en av – hva kan man si – grunnårsakene til fattigdom i Norge, og at folk som pådrar seg store utgifter og aldri blir kvitt dem, har en tendens til også å få andre sosiale problemer, til å bli sosialt marginalisert, miste bosted – i det hele tatt til å gå inn i det vi kan kalle nyfattigdommen i Norge. I Sverige har man et system hvor kronofogden – altså én instans alene – kan kreve inn lønnstrekk, også på vegne av private kreditorer. I Norge har man en myriade av forskjellige instanser som kan kreve inn lønnstrekk, kreve inn sin del av gjelden. Utfordringen er at de ikke er godt nok koordinert. Det sier departementet, det sier organisasjonene, og det sier også andre instanser. Har statsråden vurdert å gjøre noe med dette problemet, slik at folk i hvert fall kan håndtere gjelden sin på en måte som gjør at de kan ha anstendige levevilkår ved siden av?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-06-15:
Saken vi behandler i dag, har vi behandlet i tidligere år som det tradisjonelle trygdeoppgjøret. Slik sett er det første gangen vi behandler reguleringen av grunnbeløpet i folketrygden som en budsjettjusteringssak. Det er nettopp fordi man gjennom den nye pensjonsreformen, gjennom de nye bestemmelsene, har valgt å gi departementet myndighet gjennom forskrift til å fastsette reguleringene. Flertallet foreslår en økning i grunnbeløpet på 4,73 pst., som betyr at grunnbeløpet økes fra 75 641 kr til 79 216 kr. Det betyr at samtlige trygdemottakere får en inntektsøkning på 4,73 pst. bortsett fra én gruppe. Den gruppen er alderspensjonister som får utbetalt pensjon, som får en inntektsøkning på 3,94 pst. fra 1. mai 2011, altså i år. Grunnen til at det har blitt slik, er at flertallet i denne sal har valgt å innføre et pensjonssystem der reguleringene for alderspensjon skal nedjusteres med 0,75 pst. Realiteten i justeringen er ikke 0,75 pst., men 0,79 pst. Slik blir det når man har latt Finansdepartementet få frie tøyler til å utforme formen for beregningen, som gjør at man fra regjeringens side faktisk kan foreta en enda større kjøpekraftsreduksjon enn det som opprinnelig er vedtatt i Stortinget. Fremskrittspartiet var det eneste partiet som var imot det nye pensjonssystemet. Fremskrittspartiet er fortsatt det eneste partiet i Stortinget som er imot de nye reguleringsprinsippene. Og Fremskrittspartiet – registrerer jeg – er også det eneste partiet som i denne salen, også i dag, foreslår at alderspensjonistene skal få samme kjøpekraftsutvikling som alle de andre som mottar trygdeordninger. Det betyr, med det nye pensjonssystemet, at det Fremskrittspartiet tidligere har omtalt som det store pensjonsranet, for første året nå er i gang. Startskuddet for det har gått. Det betyr at norske alderspensjonister i år får redusert sin kjøpekraft med omlag 655 mill. kr. Det betyr at de som har stått på gjennom et langt liv, vært med og bygd opp velferdssamfunnet, betalt inn til sine pensjonsordninger, skal få justert ned kjøpekraften sin med over 650 mill. kr. Det kan ikke betraktes som noe annet enn et statlig tyveri – jeg vil si det så kraftig – og jeg stiller meg spørsmål om hvorfor en gruppe skal få dårligere kjøpekraftsutvikling enn alle de andre gruppene. For meg er det fullstendig uforståelig, jeg skjønner ikke logikken i det. Det må bety at Fremskrittspartiet har fått rett i det man har sagt under hele debatten knyttet til det nye pensjonssystemet: Det er innført ene og alene som en gedigen sparereform, for å spare fremtidige utgifter, som betyr at pensjonistene får dårligere pensjoner og dårligere utbetalinger i fremtiden. Det synes Fremskrittspartiet er uriktig, og vi vil fortsatt kjempe for å bedre kjøpekraften til landets pensjonister. Derfor anbefaler jeg for det første komiteens innstilling, dernest vil jeg ta opp Fremskrittspartiets mindretallsforslag, som er gjengitt i innstillingen.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-06-15:
Hvis vi tar utgangspunkt i to personer og den ene er 67 år, har alderspensjon, en utbetalt pensjon på 166 000, og den andre er 60 år og har uførepensjon med en liten tilleggspensjonsopptjening i tillegg til uførepensjonen, og kommer frem til samme kronebeløp, 166 000 årlig utbetalt, vil den som har uføretrygd – 60-åringen – få en bedre kjøpekraftsutvikling enn den på 67 år som har alderspensjon. Jeg er enig i at det er viktig at de med lave inntekter får en god kjøpekraftsutvikling. Mitt spørsmål til statsråden blir da: Hvorfor er det mer riktig å la den 60-åringen få en bedre kjøpekraftsutvikling enn 67-åringen? Har ikke de behov for samme beskyttelse, samme kjøpekraftsutvikling?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-06-15:
Jeg synes det blir litt håpløst når statsråden skylder på at det er inngått et pensjonsforlik i Stortinget, for det var den regjeringen hun representerer, som la frem de forslagene for Stortinget. Så jeg regner med at det er regjeringens politikk også som gjorde at de opprinnelig foreslo et fratrekk på 0,75 pst. – at regjeringen står bak det, og at det ikke er sånn som hun prøver å fremstille det, at det er Stortinget som nærmest har tvunget regjeringen til å innta det standpunktet, for det er ikke riktig. Da blir mitt enkle spørsmål: Betyr det at grunnen til at man har valgt den måten å regulere alderspensjonen på, er at man ønsker å spare fremtidige utgifter, at det er norske pensjonister man skal spare fremtidige utgifter på?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-06-15:
Takk for det, president. Jeg har lyst til å stille samme spørsmål på nytt, for statsråden svarer ikke på det. Spørsmålet var ganske enkelt: Betyr det at statsråden innrømmer eller legger til grunn at det er nødvendig å innføre dagens nye pensjonssystem for å spare pensjoner i fremtiden, at dette grepet er innført med 0,75 pst.-regulering for å spare pensjonsutbetalinger i fremtiden? Ja eller nei?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-06-15:
Takk. Jeg har lyst til å stille spørsmålet på nytt, for det er tydelig at statsråden ikke skjønner spørsmålet. Spørsmålet er ganske enkelt: Når statsråden sier at hun mener det er viktig å sikre fremtidens pensjonssystem, er det å forstå som at man må redusere på utbetalingene og underregulere pensjonistenes kjøpekraftsutvikling i forhold til kjøpekraftsutviklingen for de yrkesaktive for å kunne ha et bærekraftig pensjonssystem i fremtiden? Er det det som ligger til grunn for regjeringens innføring av denne reguleringen?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-06-15:
Bare helt kort: Jeg oppfatter svarene til statsråden som et klart ja på mine spørsmål. Hun vil ikke si det, men jeg tolker det dit hen at hun sier: Ja, vi må innføre disse reguleringsprinsippene fordi man ikke vil ha bærekraft i det fremtidige pensjonssystemet hvis man ikke innfører det. Man er altså helt avhengig av å redusere folks pensjoner i fremtiden. Det har ikke statsråden benektet. Hun har prøvd alle andre mulige måter å omgå dette spørsmålet på, og jeg oppfatter det – og vil si det fra denne talerstolen – som et klart svar på mitt spørsmål til statsråden, at svaret er ja, og det kan ikke tolkes på noen annen måte. Da registrerer jeg bare at statsråden er uenig med bl.a. sjeføkonom Steinar Juel i Nordea Markets som har sagt ganske klart og tydelig og gjort beregninger på at det er ingen som helst grunn til å innføre det nye pensjonssystemet ut fra et bærekraftperspektiv – det er unødvendig. Man har muligheten til å beholde dagens reguleringer, dagens system, uten problemer i et bærekraftperspektiv i lang tid fremover, nettopp fordi det som var grunnlaget for pensjonsreformen og bærekraftberegningen, var 25 dollar fatet olje. Vi vet at oljeprisen siden 1999 har blitt langt høyere, og at det pensjonsgapet allerede er hentet inn. Jeg er klar over at den utredningen ble gjort i 2001, men jeg forholder meg til at statsråden ikke er interessert i å se på disse faktagrunnlagene. Så var det et klart spørsmål om hvordan vi ser på kjøpekraftsutviklingen, som var et spørsmål fra representanten Gullvåg. Fremskrittspartiet har en veldig grei oppfatning av det: Vi mener at 3,94 pst. er lavere enn 4,73 pst. En person som får 4,73 pst. i kjøpekraftsutvikling, vil ha større kjøpekraftsutvikling enn en person som har 3,94 pst. Så enkelt er det regnestykket, og så enkelt er den inngangen til den problematikken.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2011-06-15:
Jeg stemte også feil!
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-15:
Jeg anbefaler også Fremskrittspartiet å støtte forslaget.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-05-24:
President, det skal være motsatt – Ine M. Eriksen Søreide først.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-05-24:
Flere har berørt den krevende økonomiske situasjonen og gjeldskrisen som flere av landene i EU er i. Det er mange årsaker til situasjonen i de ulike landene, og det er ingen tvil om at for noen har nok det å være innen eurosonen, med en lavere rente enn de ellers ville hatt, bidratt til en opplåning som de ellers ikke ville fått i så stor grad. Men vi må ikke glemme at uansett er det landenes ansvar å føre en ansvarlig økonomisk politikk, og det har en del av disse landene altså ikke gjort. Det er det ene. Så står de overfor tøffe tak. Det er nok krevende for noen av disse landene å skulle investere seg ut av problemene. Men det er klart at de kutter og sparer seg heller ikke ut av problemene, så de er nødt til å finne fram til en kombinasjon av det. Da går man på slikt som representanten Slagsvold Vedum pekte på, som går langt utover det som i utgangspunktet er et fellesansvar i EU-samarbeidet. Som han uttrykte det: Det blir ikke mye nasjonalstat igjen. Men vi må ikke overse at helt uavhengig av integrering i EU-samarbeidet er det noen drivkrefter som ligger bak integreringen, og som er der uansett. Det er globaliseringen, internasjonaliseringen og arbeidsdelingen i verden. Vi er også rammet av disse kreftene. Da finanskrisen slo til, mistet Islands valuta sin verdi. Den norske kronen sank med mellom 30 og 40 pst. mot euro og dollar, så vi ble også berørt av det. De drivkreftene er der, helt uavhengig av om vi tenkte å «ta bort» EU-samarbeidet. Så viste representanten Morten Høglund til noe som Laila Gustavsen sa i debatten om datalagringsdirektivet, at det skal spesielle nasjonale hensyn til for å påberope seg unntak. Forskjellen på datalagringsdirektivet og postdirektivet er jo at datalagringsdirektivet balanserer hensynet mellom personvern og samfunnsmessige hensyn – de er de samme i Norge som i Sverige, Tyskland og Italia. Norsk geografi er ikke den samme som i Danmark, for å si det sånn. Det er altså ikke slik at landsmøtet i Arbeiderpartiet har valgt seg postdirektivet som en prøvestein for å reservere seg, slik representanten Eriksen Søreide uttrykte det. Det er nok noen som har den holdningen – det hørte vi i debatten på fredag – men det var ikke motivet for landsmøtet. Der var det bekymringer for de hensyn som har vært framme i debatten. Spørsmålet nå blir om de nasjonale bestemmelser som direktivet åpner for, kan ivareta disse hensynene på en tilstrekkelig god måte eller ikke. Det er det som til syvende og sist blir vurderingen når vi kommer gjennom 102-artikkelen og to ganger seks måneder – det blir sikkert vel så det.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-05-24:
Representanten Peter Skovholt Gitmark reiste en problemstilling som vi også diskuterte etter debatten i fjor, nemlig om disse debattene er for «tilbakeskuende» og for lite «framoverskuende». Det er en viktig problemstilling. Jeg er enig i at det møtet med delegasjonslederne som utenriksministeren tok initiativ til, var nyttig, og at det burde gjentas – kanskje kunne vi gjøre det i Stortinget selv. Representanten Høybråten tok opp dette i et brev til presidentskapet, og det har ført til at det i årsrapportene også er noe omtale av hva som ligger foran for de ulike delegasjonene. Men det vil jo variere i hvilken grad disse organene drøfter hva man skal sette opp som program for det kommende året. Det vil jeg tro de færreste gjør. Men det er riktig at vi ikke har noen diskusjon om vår deltakelse og problemstillingene som tas opp i de ulike parlamentarikerkomiteene, i denne sal, i den form vi har i årsrapportene. Men samtidig er jo de temaene som tas opp i de ulike organene, en del av den løpende politiske debatten. Når vi to ganger i året diskuterer EU- og EØS-saker, er det problemstillinger som vi fanger opp og har med oss inn i EFTA-parlamentarikerkomiteen, som jo behandler saker vi nettopp har drøftet tidligere i dag. Nordisk Råd er vel kanskje det fremste eksemplet på hvordan nasjonal politikk tas inn i det nordiske samarbeidet. Og det samme: Når Europarådet drøfter menneskerettighetsproblemstillinger, har vi av og til diskusjoner rundt dette knyttet til andre saker i Stortinget. Så på en måte er det ikke riktig at vi aldri diskuterer de temaene, men det gjøres altså under andre overskrifter. I den grad vi skal greie å ivareta norske interesser, særlig der hvor det ikke er ulike partipolitiske uenigheter – som selvsagt også blir med ut i debattene i internasjonale fora – er det til syvende og sist et personlig ansvar for oss som sitter i disse delegasjonene, å ha oversikt over hva som er norske holdninger, og hva som er problemstillinger som vi skal passe på å reise i de ulike fora. Når det gjelder Vestunionen – som så vidt jeg forstår nå, har forsvunnet, også på parlamentarikersiden – så deltok jeg i COFAC-møtet i Budapest, et forum hvor lederne for representanter fra forsvarskomiteene i EU-landenes parlamenter samles. Der var dette på dagsordenen, og som også Eldegard pekte på, ligger det an til et eller annet forum – enten en konferanse eller et forum – og det er ingen tvil om at også de NATO-medlemmene som ikke er medlem av EU, vil få representasjon der.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2011-05-24:
Representanten Slagsvold Vedum gjentar ved flere anledninger at Høyre mener at EU er en «irrasjonell» aktør. EUs primære interesse er et homogent marked. Det er et meget rasjonelt mål og et meget rasjonelt argument. Utenriksministeren redegjorde også for det poenget om homogenitet og forutsigbarhet i sin redegjørelse. Han sier om innskuddsgarantidirektivet: «Unntak utfordrer selve kjernen i EØS-samarbeidet: ensartethet.(…) Regelverk skal gjennomføres på samme måte i alle 30 stater i EØS for å sikre likeverdige konkurransevilkår og forutsigbarhet, noe vi gjennomgående er tjent med.» (…) Det er jeg helt enig i. Representanten Svein Roald Hansen sa i sitt innlegg at det ikke var noe i direktivet som tilsa at det ikke ble hyppig postombæring og ikke ble enhetsporto. Man kunne til og med lage nasjonale regler og hjemlige tiltak for å begrense konkurransen. Med dette bakteppet: Hvorfor mener utenriksministeren at det er fornuftig å bruke nettopp det tredje postdirektiv som en prøvestein på EUs eventuelle reaksjoner mot Norge for ikke å sikre ensartethet og homogenitet i avtalen?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2011-05-24:
Dette er en dag vi burde feire, sa statsråden, og ikke late som om vi er uenige om noe vi er enige om. Da framstår det desto mer pussig at Høyre og Fremskrittspartiet står alene om å fremme dette forslaget og får hele resten av Stortinget, inkludert statsrådens parti, mot seg. Dette er et forslag som er enkelt, det er konkret, og det er ofte det vi har savnet i korrupsjonsdebatten. Ofte er forslagene preget av at vi gjerne vil gjøre noe med problemet, men mangler de konkrete virkemidlene for å nå målene. I Stortingets europautvalg 19. mai sa statsråden til et spørsmål om antikorrupsjonsarbeid i forbindelse med skogsatsingen følgende: «Og som jeg har sagt tusen ganger, hvis noen har synspunkter og ideer på hvordan vi kan redusere korrupsjonsfaren ytterligere, skal det ikke stå på oss å sette dem ut i livet.» Det er et utsagn som jeg syns høres bra ut og, igjen, desto mer uforståelig er det hvorfor disse partiene da stemmer imot vårt forslag, som de nå er enig i, i Stortinget. Spørsmålet er: Hvorfor har ikke statsråden avklart det rettslige grunnlaget før, sånn at det var mulig å være raus nok til å stemme for et av opposisjonens forslag i Stortinget?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2011-05-24:
Først: Min kommentar om synd var de advarsler jeg fikk da jeg nevnte oppgradering av EØS-avtalen tidligere. Det var nærmest en unasjonal øvelse, fikk jeg inntrykk av. Men jeg er glad for at det har endret seg, at det er ikke tilfellet nå. Den 12. mai rapporterer NTB at senterpartileder Liv Signe Navarsete mener at Norge bør drøfte innstramminger i Schengen-samarbeidet og gjeninnføre grensekontroll, og at hun vil ta dette opp i regjeringen. I omtalen av Schengen og mulig revisjon av Schengen-regelverket i redegjørelsen sier ikke utenriksministeren veldig mye om hva som er regjeringens syn. Deler utenriksministeren senterpartilederens betraktninger rundt dette?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2011-05-24:
Jeg skal ikke forlenge debatten unødig, men vil signalisere, med bakgrunn i signaler som er kommet i debatten, at Høyre og Fremskrittspartiet vil gjøre om forslag nr. 1 til et oversendelsesforslag, i den forvissning at dette er godt innarbeidet. Vi mener det vi skriver i forslag nr. 2, og vil fortsatt ha en votering knyttet til det. Når det gjelder forslag nr. 3, og at det gjelder et annet departement enn Utenriksdepartementet, mener vi det ikke forhindrer at Stortinget kan ta en votering knyttet til det. Så vi ønsker fortsatt votering knyttet til forslagene nr. 2 og 3.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2011-05-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg har lyst til å gi noen kommentarer. Det som skaper en grunnleggende bekymring, er jo den svingningen vi har sett i råvareprisene de siste åra og den ustabiliteten det skaper. Senterpartiet er særdeles bekymret for svingningene i råvareprisene fordi det rammer dem som har minst, aller hardest. Og det har vi sett veldig tydelige utslag av både i 2008 og nå i 2011. Det skaper opptøyer, og det har gjort at det rett og slett har blitt mindre mat for de fattige. Det kan ingen, uansett hvilken interesse man skulle ha, glede seg over. Så alle må gjøre det man kan for å få mer stabile priser og sikre nasjonale og regionale markeder, som gjør at man er mer uavhengig av internasjonale svingninger i råvaremarkedet. For det å gjøre seg avhengig av det skaper en ustabil situasjon. Derfor er vi opptatt av rett og plikt til å produsere egen mat, og at man også skal kunne foredle egen mat. Så er det et punkt til jeg har lyst til å komme innom. Hvis man ser på befolkningsutviklingen, er vi nå i underkant av 7 milliarder mennesker. I 2050 vil vi ifølge FN være godt over 9 milliarder mennesker. Så ser vi at der det i dag er mangel og nedadgående matproduksjon, er der befolkningsveksten kommer til å være størst, altså på det afrikanske kontinentet. Kombinasjonen av at vi i dag har utfordringer, og at det blir befolkningsvekst og klimaendringer som gjør at det blir vanskeligere dyrkingsforhold på det afrikanske kontinent, er veldig problematisk. Derfor vil jeg bare gjenta utfordringen til statsråden rundt det med landbruksrettet bistand og bistand i forhold til klimatilpasset landbruk, som var et av hovedkravene i Cancún. For når man ser framskrivningene på verdenstemperaturen, og ser hvilke områder som blir rammet av det, er det ikke Norge eller Vest-Europa som vil rammes i sin matproduksjon, det er de landene som i dag importerer mat fra nord som vil få enda større utfordringer i sin matproduksjon i framtiden. Hvilke tanker gjør statsråden seg rundt det? Til slutt en problemstilling til, når vi først har muligheten til det. Vi bruker jo nå mye EØS-midler til å eksportere den norske trepartsmodellen, fordi vi mener det er en god organisering av norsk arbeidsliv. Norsk landbruk er noe av det best organiserte i hele verden. Og noe av hovedsuksessen til norsk landbruk har vært at det har vært trygghet for å få avsatt sine varer, og at man har hatt eierskap til hele verdikjeden gjennom en samvirkeorganisering. Noe av den store utfordringen i mange utviklingsland er at en ikke har trygg avsetning for sine produkter, og at veldig mye av produktene dermed råtner eller blir forringet ved lagring. Ser statsråden at den måten å organisere omsetning av landbruksprodukter på som man har i den norske samvirkemodellen, også kan være en eksportartikkel, akkurat som man har brukt midler på å eksportere den norske trepartsmodellen – da samvirkemodellen sikrer lokalt og regionalt eierskap og en bedre foredling av råvarene?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2011-05-24:
Takk for debatten. Jeg må kommentere litt av debatten. Jeg blir forundret over å høre på min gode kollega i utenrikskomiteen, Peter N. Myhre, som sier at alt er såre vel. Han ser ingen problemer. Jeg har valgt å bruke en del tid på å lese rapporter og liknende om verdens matvaresituasjon, og det er veldig få andre som ser på alt som såre vel. FAO har sagt at man må øke verdens matvareproduksjon med anslagsvis 70 pst. innen 2050 på grunn av økt befolkningsvekst, som man sa i stad, men også på grunn av økt velstandsvekst. Å øke verdens matvareproduksjon med 70 pst. er et enormt løft, spesielt når vi vet at klimaendringene slår ut på en veldig negativ måte i de områdene av verden som i dag har for lite mat. Jeg har lest meg til at med bare en moderat klimaendring vil f.eks. Indias kornproduksjon kunne bli redusert med 18 pst., fordi den ligger i marginalområder. Om man går til det sørlige Afrika og Midt-Afrika, vil man se at store deler av de områdene der det i dag er mulig å dyrke mat, vil bli udyrkbare. Det er derfor vi i Senterpartiet er opptatt av dette med klimatilpasning av landbruk og av kunnskapsbasert å se på hvordan man kan klare å møte klimaendringene, og samtidig ha et landbruk i de områdene som blir rammet hardest. Så hadde Svein Flåtten en kommentar om regulering av markeder. Dessverre har historien vist at vestlig politikk har vært feilslått når det gjelder liberalisering av handelen med mat – f.eks. da man i sin tid dumpet mange matvarer i Haiti og slo ut hele det lokale råvaremarkedet, som gjorde at de ble helt avhengig av import. Det er derfor jeg mener det er med rett og plikt til en egen matproduksjon at et land må ha muligheten til å beskytte sin egen matproduksjon, så de ikke gjør seg så sårbare som de f.eks. har blitt på Haiti, som nesten var selvforsynt, men som nå har blitt totalt avhengig av import. Og vi så hva som skjedde i 2008, da verdens råvarepriser gikk opp. Det ble opptøyer, og det ble et regimeskifte. Så dette med samvirkemodellen: Jeg vet at noen liker å smile litt av det, eller latterliggjøre det. Men poenget her er jo ikke Norge; poenget er at vi mener det er en god modell. Og hele poenget med modellen er at man skal sikre eierskapet lokalt og regionalt, slik at en får en foredling lokalt, og at man sikrer en trygg avsetning av råvarene. For noe av utfordringen nå for den lokale bonden er at han ikke vet om han får solgt varene sine, og at veldig mye av varene da går til spille og ikke kommer ut i markedene. Derfor har vi tro på en lokal samvirkeorganisering, der man har sikrere avsetning, og der man også får kunnskap om foredling og får lokal verdiskapning og kunnskapsoppbygging, slik at man kan få en mest mulig aktiv landbruksproduksjon flest mulig steder, slik at flest mulig mennesker kan spise seg mette.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-05-24:
Jeg vil respektere utenriksministerens ønske om å komme tilbake til spørsmålet om petroleumsloven. Det tror jeg blir nødvendig. Men det får vi ta senere i debatten. Jeg har lyst til å gi utenriksministeren honnør for den konsistente og konsekvente måte han forvalter Norges interesser på når det gjelder EØS-avtalen. I motsetning til andre EU-tilhengere – som jeg har registrert at utenriksministeren er – som snakker EØS-avtalen ned ved hver eneste anledning, så utnytter utenriksministeren EØS-avtalens muligheter og tar konsekvensen av dens mekanismer, også når det gjelder direktiver som Norge er imot. Det fortjener han ros for. Man skal jo i en replikk gjøre noe annet enn å gi anerkjennelse. Og jeg vil derfor gjerne vite hvordan Stortinget vil bli involvert i behandlingen av postdirektivet, når Stortinget kan forvente en sak om det spørsmålet?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-05-24:
Dette har vært en langt mer edruelig debatt om EØS-avtalens reservasjonsrett enn den vi hadde i tilknytning til datalagringsdirektivet. Årsaken er åpenbar – i mellomtiden har Arbeiderpartiet gjort sitt landsmøtevedtak. De advarsler som kom fra en rekke representanter, særlig fra det samme parti, rettet mot oss som ville ha reservasjon når det gjaldt datalagringsdirektivet, lyder adskillig mer nyansert i dag. Det er bra, fordi det er sånn det er. Flere av oss var i debatten om datalagringsdirektivet opptatt av å få slått fast at reservasjonsretten er der for å bli brukt når andre utveier ikke fører fram og vitale spørsmål for Norge blir satt på spissen. Det utenriksministeren svarte den gang, er i tråd med det han sier nå. Det var derfor jeg tillot meg å gi den honnøren, for han er en av de få som faktisk har holdt en konsistent linje fra den forrige debatten og til nå om dette. Jeg synes kanskje at noen av de representantene som drev skremselspropagandaen lengst i debatten om datalagringsdirektivet og konsekvensene for EØS-avtalen, burde ha kostet på seg en liten innrømmelse av det i debatten i dag. Men la nå det ligge. Jeg kommer tilbake til den saken som jeg tok opp i mitt hovedinnlegg, og som jeg synes er veldig alvorlig. I hele norsk olje- og gasshistorie har det vært en veldig viktig sak for storting og regjering å ha muligheten til å stille vilkår om aktivitet på land knyttet til tildelinger og knyttet til utøvelsen av de myndighetsoppgavene som vi har overfor selskapene. Disse mulighetene foreslår regjeringen nå å svekke, fordi den har støtt på motstand hos ESA. Og ikke nok med det: Regjeringen foreslår det i en proposisjon som ikke, slik forvaltningsloven krever, har vært på høring før den kommer til Stortinget. En slik høring kan unnlates dersom det er åpenbart unødvendig, men jeg synes det er åpenbart at en sånn sak burde vært på høring, fordi det er klare interesser, ikke minst langs hele kysten, for å få vite: Er regjeringen innstilt på å bruke den type muligheter framover, eller er den innstilt på å spille fra seg muligheter til denne type styring for å sikre ringvirkninger av olje- og gassvirksomheten etter hvert som den flyttes nordover? Det spørsmålet vil jeg gjerne at utenriksministeren sier noe om. Jeg skulle også veldig gjerne høre Senterpartiet begrunne hvorfor man så lett har gitt seg på et så viktig distriktspolitisk spørsmål.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-05-24:
Jeg har ikke tid til så mye skryt. Jeg er enig med utenriksministeren i at man er for direktiv man er for, og er imot direktiv man er imot. Det jeg viste til, handler om at jeg syns det er litt rart at man syns det er greit at man overvåker hele det norske folk i et direktiv, mens man syns det er kjempeviktig å kjempe mot konkurranse på brev under 50 gram. Men det får gå. Jeg vil spørre om et direktiv, som jeg kanskje tror jeg er enig med utenriksministeren om, men jeg er litt usikker, nemlig energitjenestedirektivet. Det er viktig for å få til gode energieffektiviseringstiltak – et viktig miljøgrep der EU har vært i front. Regjeringa har brukt – så vidt jeg skjønner – et og et halvt år på å utrede hvordan man skal få dette implementert. Så mitt spørsmål er: Når kan vi få fremmet en sak om implementering av energieffektiviseringsdirektivet i Norge?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-05-24:
Jeg er enig med dem som sier at det er viktig å følge nøye med på innreise og utreise i vårt land, bekjempe den kriminaliteten som følger med deler av innreise. Men jeg mener at vi har vesentlig å vinne på det ordnede samarbeidet som er i Schengen, og de underliggende ordningene under Schengen som sikrer at man kan reise uten for mye plunder når man er i næringslivet, som turist og som andre reisende. Det er vi tjent med. Med vår lange landegrense tror jeg det å innføre grensekontroll, slik det var i gamle dager, vil være en utfordring av nesten uoverstigelige proporsjoner. Men vi ønsker å delta i de ulike Schengen-fora for å diskutere problemer som oppstår i et Europa hvor folk reiser på kryss og tvers. Det er et overveldende flertall av fordeler, men det må ikke føre til at vi lukker øynene for problemene. Danskene har tatt et grep som nå blir kritisk ettergått i sømmene. Regjeringen har ikke til hensikt å innføre grensekontroll i Norge, men vil følge nøye med på de ordningene vi har.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-05-24:
Jeg vil ikke forskuttere det i dag. Men jeg sier, som jeg sa på talerstolen, at vi reiser dit for å følge opp det som både er bokstavelig og ånden i EØS-avtalen. Den pålegger oss å arbeide for å finne løsninger der det er problemer. Vi har identifisert ganske klart hvilke områder i dette direktivet vi finner problematiske – jeg har nevnt dem før på talerstolen og i redegjørelsen – og jeg kommuniserte det klart til EU i går. Så får vi høre hvilke reaksjoner EU har på det, og hvilken sikkerhet vi har. Dette er ikke bare enkeltdeler. De henger også sammen. Det å sikre at vi i alle deler av landet, midt i Oslo, oppe i dalene og langs kysten har det samme posttilbudet, gjør seg ikke bare med en forskrift. Det er en ganske avansert politikk som ligger bak det. Selv om man kan lese av direktivet at man kan ha minst fem dagers postombæring, er det derfor flere ting vi må vite for å være trygge på det. Den utryggheten har vært såpass stor at vi altså har valgt å si at dette direktivet kan vi ikke innlemme i EØS-avtalen. Det vil være norsk holdning. Men så får vi stille til samtalene, og vi gjør det ut fra at vi har en åpen holdning. Vi vil gå aktivt inn i det faglig og søke å finne gode svar fra EUs side, og så får vi konkludere.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-05-24:
Jeg mener å ta avstand fra den virkelighetsbeskrivelsen. Dette er ikke en prøvestein, dette er ikke en kanin engang, som vi tar ut av hatten. Norge har et direktiv hvor vi – i regjeringen – har kommet til – og vi har kommunisert det i Stortinget – at vi mener at dette ikke bør tas inn i EØS-avtalen, av grunner som jeg har orientert om flere ganger. Men så er det viktig at noen i bildet om vetoordet, som ikke finnes i EØS-avtalen, slutter at dermed er den diskusjonen slutt: Ferdig, slik blir det. Slik er det ikke, fordi avtalen legger føringer for hvordan man da går fram i en slik diskusjon. Den diskusjonen vil vi gå inn i. Jeg kommer fortsatt til å mene at det skal være en veldig høy terskel for å ha regelulikhet i EØS. Norge har en lang merittliste som viser at vi også har praktisert det vi her sier, og det bør vi også fortsette med. Hvis man tilbringer et døgn i Brussel, vil man se at de andre landene i EØS – EU-landene – har en skokk av utestående problemer som de forhandler om, diskuterer, har for domstolen og noen ganger for overvåkingsorganet. Nå har vi én slik sak. Det tror jeg vi skal kunne klare å mestre.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-05-24:
Først en liten korrigering: EØS-avtalen gir ikke oss en eksklusiv rett til det indre marked. Det gir oss rett, på linje med 30 land til sammen, til å operere ut fra samme regler og virkemidler. Så må både bedrifter og andre konkurrere for å få en plass der – det er veien inn. Det er, som jeg sa, hvordan disse elementene henger sammen som gir oss den uroen. Posten Norge har i dag anledning ved at den kan selge – etter hva jeg forstår – lønnsomme tjenester i denne byen for å kunne finansiere det vi må kunne forstå som ulønnsomme tjenester andre steder. Dermed får vi synet på seks dagers ombæring, enhetsporto for brev under 50 gram – og et viktig forhold som ikke står i direktivet, men der erfaring fra andre land gir grunn til uro: arbeidstakeres rettigheter, lønn og arbeidsstandarder i et liberalisert postmarked. Det er summen av det – som har gitt en uro i mange deler av landet, også på landsmøtene i partier og i programmer – som har ført til denne konklusjonen. Det er ikke én enkelt formulering i direktivet, men det er summen i det, opp mot det vi ønsker å ivareta, nemlig viktige velferdsordninger når det gjelder post. Nå skal vi ha diskusjonen med EU på det. Vi har ambisjon om å kunne lykkes for å kunne fortsette med det.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-05-24:
Jeg synes det var hyggelig anvendt tid i replikken, så representanten kan gjerne fortsette med det. Det er ikke meg imot. Når det gjelder å snakke EØS-avtalen ned eller opp, vil jeg få lov til å reklamere for den i dag. Professor Sejersted, som sitter på tribunen her, skal ha en «HARDtalk» med meg om EØS-avtalen. Da kan jeg love representanten at jeg kommer til å snakke EØS-avtalen opp gjennom de minuttene det varer. Jeg får komme tilbake til presis når dette kommer som en sak. Jeg overskuer rett og slett ikke akkurat hvordan det kommer til å pågå. Jeg tror vi må finne en måte vi kan holde Europautvalget orientert på, etter som det møtes på løpende vis, og så får samferdselsministeren og jeg sammen finne ut når saken er av en slik karakter at den kan fremmes som en sak. Men vi skal ikke mangle muligheter til å holde Stortinget orientert om hvilke inntrykk vi har fra samtalene i Brussel.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-05-24:
Om en påstand gjentas ofte, blir den ikke sannere av den grunn. Jeg vil bare sterkt motsette meg at datalagringsdirektivet handler om å overvåke et helt folk. Det handler om å sikre politiet redskaper til å sikre din og min sikkerhet mot kriminalitet, avansert kriminalitet, datakriminalitet og teknologisk kriminalitet, samtidig som man legger stor vekt på å sikre personvernet. Det er hensikten med gjennomføringen av det direktivet. Overvåking er noe helt annet, som vi ønsker å bekjempe, og som vi har lovgivning mot. Jeg kan på stående fot ikke gi et klart svar på når det direktivet kommer til samlet behandling i Stortinget, men jeg skal sørge for at representanten får opplysninger om det fra den ansvarlige statsråd.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-05-24:
Det er sagt mange kloke ord om innholdet i dette representantforslaget. La meg bare si når det gjelder forslaget, at jeg er enig med representanten Høybråten i at det er synd hvis det kommer ut en stemning herfra om at det har vært uenighet om innholdet i forslaget. Jeg opplever at forslag nr. 1 i representantforslaget er gjennomført. Vi har det på dagsordenen. Det har vært et tema for oss i Utenriksdepartementet, ute ved ambassader og på internasjonale konferanser i lengre tid – 2008-strategien er nevnt. Det å lage en egen strategi for dette mener vi vil være å bryte ut av det som er det bredere menneskerettighetsarbeidet – det er en nyanseforskjell. Når det gjelder å analysere truslene mot norske bedrifter, mener vi det er et ansvar for Nærings- og handelsdepartementet. Så la meg si det slik: Vi støtter veldig intensjonene bak forslagene. Det var en avisartikkel i går om en syrisk politimann som stoppet en bil på grensen mellom Libanon og Syria. Han ransaket bilen og lurte på om sjåføren hadde Facebook liggende i bilen. Det kunne sjåføren avkrefte, men det var på en måte journalistens oppsummering av hvor ille det sto til – at politiet trodde de kunne finne Facebook og beslaglegge den. Det er helt klart at dette er en teknologisk endring av revolusjonært omfang. Samtidig ser vi, og leser om det i oppslag i mediene i dag, at også repressive regimer nå vet å bruke sosiale medier i sin kampanje. Derfor kommer vi fortsatt til å ha dette på dagsordenen, ikke alene, men bl.a. sammen med USA. Sverige er et annet land som setter dette på dagsordenen – og flere. Vi har nå hatt en rekke seminarer kalt Trygve Lie-symposiet i forbindelse med høynivåuken på FNs generalforsamling. Vi tenker i år – på planleggingsstadiet – å vie dette seminaret til ytringsfrihet på Internett og i sosiale medier, for å sette en internasjonal dagsorden. Derfor vil jeg si at dette er et bra initiativ. Jeg tror det har bred støtte i Stortinget, og jeg håper det blir inntrykket denne debatten etterlater.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2011-05-24:
Alle regjeringspartiene har nå vedtatt å si nei til å implementere det tredje postdirektivet. I går var utenriksministeren i Brussel og hadde møter og orienterte om at Norge sannsynligvis vil reservere seg. Mener utenriksministeren at han i dialogen med EU har handlingsrom for å komme fram til en løsning som gjør at man vil implementere postdirektivet, når man har så klare landsmøtevedtak i alle de tre regjeringspartiene? Eller er det slik at det bare er for syns skyld at man gjennomfører de forhandlingene som man må gjøre, men at man vil si nei? Eller kan det faktisk etter forhandlingene resultere i at man vil implementere direktivet allikevel?
Øyvind Halleraker (Høyre), 2011-05-24:
Det er interessant å høre utenriksministerens referat fra samtaler i Brussel i går – ikke stor oppmerksomhet om EUs postdirektiv som sådant, sier utenriksministeren. Men for Norge er jo eventuelle konsekvenser for EØS-avtalen som sådan svært interessant, og særlig vår eksklusive rett til det store, indre markedet i Europa for vårt næringsliv. Jeg har et konkret spørsmål til utenriksministeren som jeg håper han kan svare på: Hvor i postdirektivet finner vi bestemmelser som er i strid med manges ønske om å opprettholde seks dagers ombæring og enhetsportoen for brev under 50 gram?
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2011-05-24:
Det er en viktig sak forslagsstillerne her har tatt opp og skaper debatt om. Det skulle være helt unødvendig å forklare hvorfor korrupsjon virker så til de grader ødeleggende på økonomisk utvikling, ikke bare i utviklingsland. Korrupsjon fører til ressursmisbruk og sløsing, det gjør det vanskelig å etablere nye virksomheter, det fører til at enkeltstater ranes for penger og andre ressurser som ellers kunne bidratt til bedre levekår for folk flest. Nettopp derfor er det så viktig å avdekke korrupsjon, kartlegge den og bekjempe den. Korrupsjon finnes i alle land, også i Norge. Men i den vestlige verden, i OECD-landene, forekommer korrupsjon sjeldnere enn i utviklingsland, mye sjeldnere. Og her er vi ved sakens kjerne. Når korrupsjon er utbredt, er det nesten umulig å få den økonomiske utviklingen i gang. Og kommer den i gang, så er det bare et bitte lite sjikt helt øverst i maktapparatet som nyter godt av den. I Afrika merkes korrupsjonen overalt. Jeg har selv opplevd korrupsjon på nært hold i Afrika. Det er grunn til å sette et sterkest mulig søkelys på korrupsjon i de u-landene Norge gir bistand til. Norge bruker 27 mrd. kr årlig på u-hjelp, og resultatene står ikke i samsvar med innsatsen. Så ille er det at selv statsminister Jens Stoltenberg i en tale i FN i fjor krevde at skattebetalerne nå må få se resultater av bistanden. Mye av bistanden renner nok dessverre ut i sanden, pengene havner hos korrupte ledere i stedet for å skape fart i utvikling av velstand og velferd. Fremskrittspartiets stortingsgruppe har hatt møter med mange av de frivillige organisasjonene som deltar i norsk bistands- og utviklingsarbeid. De opplever også korrupsjonen. Noen ganger er de nødt til å tilpasse seg, i hvert fall delvis, og det kan derfor være interessant om disse organisasjonene deler sine erfaringer med oss. At regjeringspartiene aktivt stemmer imot å skape mer åpenhet om korrupsjon, er for meg helt uforståelig. Men jeg tror dette først og fremst bunner i en arroganse som ligger i at regjeringspartiene med tre stemmer mer enn opposisjonen kan tillate seg å ignorere alle initiativer fra andre. Her gjør de en tabbe. Forslaget i komiteen om en rapport om korrupsjon fra de organisasjonene som bruker norske skattepenger i utviklingslandene, er ikke å betrakte som et mistillitsforslag til regjeringen. Jeg kan forsikre om at hvis regjeringspartiene her stemmer for forslaget fra Fremskrittspartiet og Høyre, så sitter regjeringen like trygt. De får bestemme selv. Men å stemme imot et forslag om å kartlegge korrupsjon i u-landene, virker for meg helt meningsløst.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2011-05-24:
Jeg ba om ordet ut fra at statsråd Solheim mente at det «finnes ikke fnugg», som han sa, av bevis for at norske bistandsmidler er kommet korrupte diktatorer til gode i utviklingsland. Det tror jeg det er svært få som er enig med statsråd Solheim i – eksempler som Nicaragua, Zimbabwe, Uganda og Etiopia bør være tilstrekkelig. I tillegg brukes jo store deler av det norske utviklingsbudsjettet som såkalt budsjettstøtte. Det vil altså si at man overlater det til landets myndigheter – uansett hvor korrupte og diktatoriske de er – til fri disposisjon. Man kan også undres ytterligere. Jeg setter for øvrig også stor pris på statsrådens imøtekommenhet når det gjelder forslaget fra mindretallet i komiteen, Fremskrittspartiet og Høyre, men det vil jo bli et problem å oppnå troverdighet i det øyeblikket det blir kjent at et forslag som lyder slik: «Stortinget ber regjeringen stille krav om at alle større norske bistandsorganisasjoner offentliggjør en årlig korrupsjonsrapport», er blitt nedstemt av Stortinget. Den 24. mai 2011 blir dette forslaget altså nedstemt av Stortinget dersom ikke regjeringspartiene tar til vettet i siste øyeblikk og stemmer for Fremskrittspartiet og Høyres forslag.