Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2012-11-30:
Stortinget vedtok i juni 2007 den nye kulturloven. Målet med loven var å styrke kulturvirksomheten som en naturlig del av samfunnet. Kulturloven har etter mitt syn ikke helt oppfylt denne målsettingen. Kulturloven er en svært kortfattet og generell lov, som uttrykker offentlige myndigheters ansvar for kulturvirksomheten i Norge. Det finnes ikke noen dokumentasjon på hvordan kommuner eller fylkeskommuner forholder seg til denne loven, og sammenhengen mellom denne og andre lover på dette feltet. Jeg vil understreke Fremskrittspartiets grunnleggende syn, at staten skal være en tilrettelegger for kulturlivet. Det innebærer at det offentlige ikke skal sette krav til innholdet i kunsten, som er et meget viktig punkt i kulturen i Norge. Så en lovfesting av kunstnerisk frihet må være veien å gå. Det kan være nødvendig også for å sikre kunstinstitusjonenes og kunstnernes kunstneriske frihet. I Norge har vi ytringsfrihet, og jeg legger til grunn at dette også må gjelde for kunsten. Regjeringen må i sin rød-grønne iver være bevisst på det faktum at det ikke er regjeringens oppgave å gi retningslinjer for kunsten om hva som skal skapes kunstnerisk, heller ikke om hva som er god og dårlig kunst. Å drive kunst kan være en risikosport. Både kunsten og kunstutdanningen setter noe på spill når kunst skapes, og av og til motiveres dette spillet av sterke ønsker om å endre det eksisterende i en mer politisk retning, noe jeg mener er beklagelig. Jeg konstaterer at dette kan skje på en uhøflig, respektløs og hensynsløs måte. Men et sted må grensen gå, og der må vi som politikere ta ansvar og si at vi ikke ønsker å styre. Denne siden av ytringsfriheten og den kunstneriske friheten må tydeliggjøres. Jeg har ofte forundret meg over norske mediers kulturdekning. Jeg har inntrykk av at reportasjene om kulturpolitikk stort sett dreier seg om penger – og mer penger – ikke om utfordringer og problemer ved at man stadig får statlige føringer, eller om mangel på private midler innen kulturen, eller om kulturens uavhengighet. Det har vært nesten fraværende. Det må være en selvfølge at staten ikke griper inn og regulerer f.eks. hvilke teaterstykker som bør settes opp, og det kan være problematisk når staten oppretter en rekke prosjektmidler knyttet til konkrete politiske tema, som når det i tildelingsbrevet til teatret i Sogn og Fjordane står f.eks.: «Kultursektoren vil spille en viktig rolle i markeringen og feiringen av 200-årsjubileet for den norske grunnloven i 2014. Det forventes at kulturdepartementets tilskuddsmottakere setter i gang arbeid med å planlegge prosjekter og arrangementer i tilknytning til jubileet.» Det står altså helt tydelig i tildelingsbrevet hva som forventes. Hvor er den kunstneriske friheten da? Dette ligger tett opp mot tvang overfor institusjonene, og det er svært uheldig at regjeringen legger så konkrete føringer for kunstinstitusjonene. Kunstnerne innenfor visuell kunst bør også honoreres. Vi har opplevd det som en utfordring at de ikke blir honorert når de skal ha utstillinger i museer og visningssteder. De bør få betalt for det de gjør. Det er vanlig praksis også for utsmykkingsoppdrag, og da bør det også være det innen det utøvende kunstfeltet. Jeg ønsker å fremme de forslagene Fremskrittspartiet står bak, alene eller sammen med andre.