trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jon Øyvind Odland (Senterpartiet), 2008-11-13:
Vi har to viktige saker fra arbeids- og sosialkomiteen i dag. Først: Senterpartiet er veldig forundret over at representanten Eriksson fra Fremskrittspartiet knyttet til den første saken kjører opp en svær debatt som går langt inn i pensjonsreformen. Det vi gjør nå, er en ren oppfølging av trygdeoppgjøret og en styrking av enkelte deler av det. Senterpartiets bidrag i den rød-grønne alliansen er kommet fordi vi ønsker en utjamning, vi ønsker en styrking av svake grupper og også fattigdomsbekjempelse, som er en veldig vesentlig del av grunnlaget for alliansen vår. Vi opplever trygdeoppgjøret i år som et svært positivt bidrag, og partene i oppgjøret skal ha veldig stor takk for at vi har fått til den gode fordelingsprofilen vi har. Vi må faktisk ti år tilbake, til en annen regjering, som faktisk var borgerlig – men da må jeg få lov til å si at det var Senterpartiet som hadde sosialministeren, nemlig Magnhild Meltveit Kleppa – for å finne et tilsvarende fokus på de svakest stilte i trygdeoppgjøret. Minstepensjonen til enslige pensjonister er altså økt med 16 000 kr, og så bør vi ta en liten prat på kammerset med komitelederen om det er 13 000 kr eller 14 000 kr som er lagt inn som tilleggspensjon for unge uføre. For staten betyr det vel i praksis ingenting, men for den unge uføre betyr en tusenlapp ekstra ganske mye, så den får vi sjekke ut, komiteleder. At løftet er historisk, kan vi ikke skrive oss bort fra med noen merknader her. Men vi ser fortsatt klare svakheter som vi må arbeide videre med. Det er tilbakemeldinger på at ikke alle føler seg ivaretatt så godt som mulig. Det skal vi lytte til og ta på alvor, men vi kan allerede se at utgangspunktet er kraftig forbedret etter årets oppgjør. Nå følger vi opp trygdeoppgjøret med å heve generelle minsteytelser på rehabiliteringspenger, attføringspenger, tidsbegrenset uførestønad og overgangsstønaden til enslige forsørgere, og vi følger opp arbeidet med å styrke de svakest stilte økonomisk, i og med at minsteytelsen til unge uføre nå heves til 2,44 G, og det supplerende tillegget til personer med kort botid i Norge økes. I Senterpartiet er vi glade for at trygdeoppgjøret gir grunnlag for å heve ytelsene til de som har minst i samfunnet. Samtidig er vi inne i en tid der den generelle samfunnsutviklingen kan føre til en utgiftsvekst som gjør at påslaget spises opp veldig fort hvis det ikke suppleres med ytterligere tiltak, tiltak med andre virkemidler mot fattigdom og ikke minst tiltak for å stimulere næringslivet til aktivitet. Det er store nedgangstider i bygg- og anleggsbransjen knyttet til en krise som er mer global enn nasjonal. Her må vi føle en forpliktelse til å følge opp med sysselsettingstiltak. Kvalifiseringsprogrammet kan bli et veldig viktig bidrag til å bedre den økonomiske situasjonen og levekårene for dem som også er avhengige av økonomisk sosialhjelp. Avslutningsvis: Den omfattende omlegging av bostøtteordningen er helt sentral for at vi skal kunne møte de utfordringene vi har foran oss.
Jon Øyvind Odland (Senterpartiet), 2008-11-13:
Først to visitter. Jeg har en litt godmodig visitt til Kristelig Folkeparti, som etterlyser en større gjennomgang. Senterpartiet mener at vi absolutt ikke skal ha flere gjennomganger nå. Vi skal rett og slett få iverksatt planen. Det som hindrer gjennomføring av planen, er at vi har altfor mye etterslep. En forutsetning for å lykkes med iverksetting av reformen er at vi får etterslepet bort. Til Fremskrittspartiets representant kan jeg si at jeg slutter meg til Karin Andersens diskusjon rundt budsjett. Men jeg vil gjerne gi en varm støtte til ett innspill representanten har, og det er videre- og etterutdanning og kompetanseheving i etaten. For å få til det må vi har vekk restansene. Det er jo nøkkelen til alt. Det vi gir nå, er en økning av driftsstøtten for å få ned saksbehandlingstid og få bort restanser. Det er i øyeblikket en enorm slitasje på personell, og det gir en oppgitthet blant brukere. Det vi derimot ser, og vi har noen eksempler på det, er at der man har kommet ned på en god saksbehandlingstid og blitt kvitt køene, fungerer Nav-reformen veldig godt. Det er slikt som nå er til hinder for at vi får dette til å fungere godt nasjonalt. Jeg tror sikkert at statsråden kan snakke for seg selv. Men jeg tror at den reformen han har fått å disponere nå, vil fungere veldig godt når vi kommer oss bort fra køene og virkelig får brukt tiden til saksbehandling og til videre- og etterutdanning av personalet. Vi har en kjemperessurs i dette personalet, som blir oppgitt og slitent, og som slutter og begynner i andre jobber. Er det noe vi virkelig skal sette inn ressurser på – vi kan snakke om penger så lenge vi vil, budsjettet er en forutsetning – er det kompetansen hos dem som jobber her, som gjør at det blir bedre service for brukerne og mye lettere tilgang. Når det ikke er køer, har man også tid til å ta telefonen når folk ringer. Så enkelt er det. Det å bedre arbeidsmiljøet, som når vi blir kvitt alle restansene, er verdt alle de 60 millionene vi putter inn nå.
André N. Skjelstad (Venstre), 2008-11-13:
Venstre støttet og støtter det framforhandlede trygdeoppgjøret i vår, og vi er også glade for og fornøyde med at ytelsene til disse gruppene øker. Ellers er jeg fornøyd med at ytelsene også er justert for dem med kort botid i Norge. Dette kan lett bli en teknisk debatt, som det også innimellom har blitt når vi har behandlet trygdeoppgjøret. Men for oss handler det ikke først og fremst om det tekniske, det handler om raushet og verdighet, og som representanten Engeset sa knyttet til supplerende stønad, handler det også om den verdigheten vi må vise folk som er i en slik situasjon. Det vil være direkte uverdig hvis vi ikke i det norske samfunn kan vise den type raushet overfor dem det gjelder. Derfor er ikke jeg enig i det representanten Eriksson sa i sitt innlegg. Men det var for så vidt ikke noe spesielt nytt det som kom fra den fronten. Dette har vi hørt en del ganger tidligere.
André N. Skjelstad (Venstre), 2008-11-13:
Nav-reformen er viktig og riktig. Jeg tror det fortsatt er en riktig reform, som skulle forenkle, gi en mer effektiv forvaltning, bedre arbeidsretting og ikke minst en bedre brukerretting. En skulle sikre et samarbeid på tvers av etatsgrensene. Det er ingen tvil om at den omorganiseringen har vært krevende. Venstre har vært og er for reformen. En sammensmelting av ulike kulturer, systemer, lokalisering og kompetanse er krevende. Mye kritikk i den senere tid på lang saksbehandling og annet har vært fremme i media. Det har også vært fremmet kritikk av Riksrevisjonen, hvor det bl.a. blir påpekt manglende oppfølgingsplaner for dem med tidsbegrenset uførestønad. Når det gjelder diskusjonen om antallet, har Nav hatt en økning på 784 årsverk fra 2005 til 2008, som det også står i innstillingen. Tidligere er det også påpekt at forenkling og større brukeroppfølging, som var intensjonen for Nav, nok dessverre ikke er nådd fullt ut. Statsråden er nødt til å ha Nav-reformen øverst på skriveblokken sin konstant. Med de utfordringene vi står overfor, med antakelig et større antall arbeidsledige og mange som har dårlig tilknytning til arbeidslivet, vil Nav få mange større oppgaver framover. Man kan si at Nav ikke nødvendigvis har fungert like godt i gode tider, men nå står vi overfor større utfordringer. Tidene har forandret seg. Man kan også spørre seg om det er penger som er hovedproblematikken. Jeg er ikke så sikker på det. Likevel er vi selvfølgelig med på å støtte det som er på sakskartet i dag. Men jeg tror det har vært altfor stor grad av systemfokus, i stedet for brukerfokus, som man burde hatt. Ut fra de tilbakemeldingene man får fra brukerne, og ikke minst fra Riksrevisjonen, kan det se ut til at systemfokuset har vært vel sterkt. Det kan derfor ikke understrekes sterkt nok viktigheten av at nødvendige tiltak iverksettes, slik at det får den effekten som Stortinget forutsatte ved innføringen av Nav-reformen. Flere av debattantene før meg, som Åse Gunhild Woie Duesund, har påpekt at det ikke bare er penger som trengs. Det er vi skjønt enige om. Karin Andersen påpekte de økende restansene. Ja, er ikke det kanskje fordi vi har hatt vel mye systemfokus til å få denne samhandlingen til å fungere? Kanskje må det i enda større grad være brukeren vi nå fokuserer på. Statsråden påpeker at med større brukerorientering vil en del av det som er systemfeil, også bli rettet opp. Restansene har jo faktisk å gjøre med at det ikke fungerer. Brukerperspektivet kan ikke være det som blir salderingsposten i Nav-reformen. Det er påpekt av flere at det er etterslepet som gjør at man ikke kan få kunnskap og kompetanse. Men her må vi ha meninger hele tiden og flere tanker i hodet samtidig for å få dette til å lykkes. Derfor utfordrer jeg statsråden sterkt til at han har Nav øverst på skriveblokken sin.
André N. Skjelstad (Venstre), 2008-11-13:
Det er interessant å høre – og selvfølgelig har statsråden brukerne i fokus. Mange av oss har nok opplevd at det kanskje ikke har vært så mye brukerfokus de tre første årene. Mye av fokuseringen har vært innadvendt i egen organisasjon, og dette har da også vært med og bidratt til å skape restansene, som flere har vært inne på i debatten. Det blir på mange måter som at brukerne må stå og se på at systemet skal komme opp og vokse mens de venter. Jeg tenkte på det da jeg satt og hørte på dette, at det hadde vært noe av det samme som om at jeg hadde plantet en granplante, og hadde stått ute i skogen for å se at den ble stor – det hadde tatt litt tid. Litt av det samme systemet gjør at vi faktisk er nødt til å få dette brukerperspektivet konstant, selv om systemet nødvendigvis ikke er oppe og går. Er statsråden enig?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2008-11-13:
Regjeringen har i denne proposisjonen lagt fram forslag om endringer i bevilgninger under Arbeids- og inkluderingsdepartementet som følge av trygdeoppgjøret for 2008 på 608 mill. kr. Bevilgningen gjør det mulig å heve minsteytelsene på rehabiliteringspenger, attføringspenger og tidsbegrenset uførestønad fra 1,8 ganger folketrygdens grunnbeløp til 1,97 G, å heve minsteytelsene for unge uføre som mottar disse ytelsene, fra 2,4 G til 2,44 G, å øke overgangsstønaden for enslige forsørgere fra 1,85 G til 1,97 G og å øke den supplerende stønaden til personer med kort botid i Norge i tråd med økningen av satsene for minstepensjon i folketrygden fra 1. mai i år. Bakgrunnen for forslagene er at Regjeringen har foreslått at grunnbeløpet i folketrygden fra 1. mai 2008 økes fra 66 812 kr til 70 256 kr. Etter gjeldende retningslinjer skulle G fra det tidspunktet vært økt til 70 934 kr. Regjeringen foreslår at innsparingen som følger av det, brukes til å heve nivået på de nevnte ytelsene. Å heve minsteytelsene i de midlertidige helserelaterte ytelsene og nivået på overgangsstønaden til enslige forsørgere vil være et viktig bidrag i Regjeringens fattigdomsbekjempelse. En del av dem som i dag mottar minsteytelser eller ytelser rett over minstenivået, får tillegg i form av økonomisk sosialhjelp. Heving av minsteytelsene vil derfor kunne bidra til mindre kostbar dobbeltbehandling, og en del vil da ikke lenger trenge slike tillegg. Økningen i ytelsesnivået samt økningen i minsteytelsene vil gi et økonomisk løft for stønadsmottakere som befinner seg i den gruppen. I tillegg vil hevingen kunne bidra til å redusere kommunenes utgifter til økonomisk sosialhjelp. Regjeringen ser det som vesentlig at minsteytelsene i de midlertidige helserelaterte ytelsene og overgangsstønaden til enslige forsørgere er på samme nivå. Regjeringen foreslår derfor at de nå heves til 1,97 G, men har som siktemål at disse ytelsene skal økes til 2 G. Ytelsen til unge uføre som mottar uførepensjon, ble økt i forbindelse med trygdeoppgjøret. Regjeringen anser det derfor som rimelig at også minsteytelsen til unge uføre på midlertidige helserelaterte ytelser økes, og foreslår at minsteytelsen til unge uføre skal være 2,44 G. Loven om supplerende stønad til personer med kort botid i Norge gir i dag tre ulike minsteytelser som svarer til minsteytelsene i folketrygdloven, og avhenger av sivil status og ektefelles alder. Det har vært forutsatt at garantinivået for supplerende stønad skal svare til minstepensjonen i folketrygden. Økningen i særtilleggssatsene fra 1. mai 2008 gjør det etter Regjeringens syn naturlig å øke satsene også for supplerende stønad.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2008-11-13:
Da kan jeg heldigvis bare vise til det framlagte statsbudsjettet, der det går fram at det ligger 2,1 milliarder kr inne nettopp til å finansiere oppfølgingen av de sakene vi nå behandler den siste etappen av.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2008-11-13:
Nå er det ikke slik at det er foreslått fra Regjeringen å legge attføringstjenestene ut på anbud. Det er snakk om at man skal slå sammen virkemiddel for brukerne, slik at to av tilbudene som attføringsbedriftene i dag har enerett på, kan bli konkurranseutsatt. Men i det høringsnotatet er det to alternativer. Det andre alternativet var å ikke gjøre noen endring. Det er altså ikke snakk om at alle attføringstjenester skal på anbud. Det er det aldri sendt ut noe høringsforslag om. Mitt utgangspunkt er å ha brukerne i fokus. Det betyr at når vi har et system der tilbudet som brukerne får, i stor grad er avhengig av i hvilken kategori brukeren er, om han er yrkeshemmet eller har andre klassifiseringer, er det et poeng for oss å bygge ned skrankene, slik at en kan ta utgangspunkt i brukerens behov og bruke tilbudene mer på tvers enn det som har vært vanlig i systemet fram til nå. Det er den samme begrunnelsen som ligger til grunn for at vi foreslår arbeidsavklaringspenger. Men jeg skal gjøre det på en måte som sørger for å ivareta de hensynene som ligger i attføringstjenestens tilbud av Nav-tilbudet i dag.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2008-11-13:
Det er litt uklart for meg hva representanten mener med «innadvendt». Men jeg er overbevist om, som andre representanter i denne debatten har vært inne på, noe som jeg er helt enig i, og som jeg tror Skjelstad også er enig i, at vi skal ha kvalitet og kompetanse inn i de nye etatene. Så er det slik at i en prosess der folk som tidligere har jobbet i arbeidsmarkedsetaten, nå også skal begynne med oppgaver som tidligere lå i trygdeetaten, er det behov for kompetanseheving, og hvis det er det representanten mener med «innadvendt» og opptatt av system, er jeg uenig. For vi er nødt til å ha fokus på kompetanseheving og kompetanseoverføring mellom de forskjellige kompetansegruppene for å få dette til å fungere. Når det gjelder restansene, så er det delvis en sum av – ja, det er vanskelige omstillingsprosesser vi er inne i – at det lå restanser i de tidligere etatene. Slik sett kan vi si at noen av utfordringene i dag er et bevis på at det var behov for å gjøre noe. Det hører med i bildet her. Og som jeg sa i mitt innlegg, er det slik at både i september og i oktober så har restansene gått ned. Det viser seg altså at når vi tar grep, klarer vi å komme på offensiven, og det kommer til å bedre hverdagen i Nav-systemet.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2008-11-13:
Det er riktig at antall ansatte i Nav har økt fra 2005 og fram til nå, men det er slik at hver økning i antall ansatte har vært fordi det er oppgaver som skal følges opp – innføring av tidsbegrenset uførestønad i 2005, økt innsats for å bekjempe trygdemisbruk i 2005, innkreving av bidrag og feilutbetalinger, ekstrabevilgning i 2005. Så var det i Aetat oppfølging av yrkeshemmede i 2005 og i trygdeetaten innføring av tidsbegrenset uførestønad. Slik kunne jeg fortsette å liste opp de tiltakene som har ført til at både den forrige regjeringen og den som sitter nå, har satt inn personressurser. Det er altså ikke blitt flere mennesker til å behandle de samme sakene, bortsett fra at vi nå legger inn en ekstrainnsats for å bli kvitt restansene. Så er det riktig at Riksrevisjonen har påpekt ting som ikke har fungert godt nok i 2007, på bakgrunn av undersøkelser i 2007. For å følge opp Nav-kontorene lokalt har vi flyttet ansvaret til Arbeids- og velferdsdirektoratet – for bare å nevne kort ett eksempel på grep som er gjort – fordi vi har sett det samme som Riksrevisjonen har påpekt.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2008-11-13:
Nav Utland er en av de enhetene i Nav som jeg er informert av arbeids- og velferdsdirektøren om at det nå er blitt tatt grep for å omorganisere. Derfor er spørsmålet relevant og svaret veldig aktuelt. Det er nettopp en av de delene av Nav som vi nå går grundig igjennom, med tanke på å få bedre resultater enn det vi har i dag. Det som er det spesielle med Nav Utland, er at det fungerer slik som utenlandsdelen av trygden fungerte tidligere. Men vi er i en situasjon der flere reiser ut av Norge med sine trygderettigheter – det har blitt vanlig blant eldre å ta noen perioder i utlandet – og det kommer flere til Norge for å jobbe som får trygderettigheter. Den delen av Navs ansvar er betydelig økt, og det vil bli tatt grep for å få bedre løsninger for framtiden, nettopp på grunn av det.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2008-11-13:
La meg først få si til representanten Eriksson at når han fulgte opp bildet til Høybråten om å øse i båten, tror jeg nok han trakk det litt langt med hensyn til at vi skal stoppe alle sakene som kommer inn – hvis en kan si det på den måten. Det skal komme saker inn i Nav-systemet. Vår utfordring er å finne en løsning og få til et resultat der en behandler de sakene som kommer inn, innenfor tidsfristen. En må nok være innstilt på at det kommer saker til Nav også i framtiden, tror jeg. Grunnen til at jeg bad om ordet, var det konstruktive innlegget til Høybråten. Og vi har hatt konstruktive samtaler om de utfordringene som er. Når det gjelder balansen mellom struktur og innhold av reformen, har jeg fått spørsmål i Stortinget tidligere, ikke nå, som tyder på at noen begynner å bli utålmodige med hensyn til når jeg skal slutte å si at vi fremdeles er inne i gjennomføringen av reformen. Men det er viktig å understreke at vi er altså det. Det er 160 lokale Nav-kontorer som skal åpnes til neste år. Det er altså slik at mye av innholdet i reformen sjøsettes til neste år, bl.a. det å gå over på arbeidsavklaringspenger. Derfor er vi midt inne i reformen nå, og det er det viktig å ha med seg. Jeg tror det er helt riktig å gjøre de endringene som gjøres på struktur, samtidig som vi endrer på innhold, for hvis ikke må jo folk først omskolere seg til å bruke det gamle regelverket i sine nye arbeidsoppgaver, og så lære et nytt regelverk etterpå. Det ville blitt to omstillingsprosesser, og jeg tror det er bred enighet om – i hvert fall blant dem som har vært engasjert i denne reformen – at det er riktig å kjøre begge deler parallelt. Da er det slik at restanser, som er utgangspunktet for den tilleggsbevilgningen vi diskuterer nå, er mye av nøkkelen. For når restansene går ned, som de har gjort i september og i oktober, merkes det på det enkelte Nav-kontor at færre ringer, for det er ikke så mange restanser å ringe om. Og da får vi en forbedring når det gjelder å få kontakt med Nav. Derfor er det veldig mye av nøkkelen for å oppnå mye av det andre. Så til organisatoriske grep. Det er jo også slik at ja, det gjør vi fortløpende. Delvis skjer det endringer i hvilke personer som faktisk sitter i ledelsesfunksjoner – det er en dynamisk prosess på fylkesnivå, f.eks., som går fortløpende – det samme gjelder for spesialenheten. Jeg har allerede på et konkret spørsmål nevnt at Nav Utland er en av de enhetene som nå blir vurdert omstrukturert, ikke minst fordi det er mange nye oppgaver. Representanten Woie Duesund hadde innledningsvis en kommentar, som et bevis for at reformen liksom ikke var helt under kontroll, om at utgiftene hadde økt med halvannen milliard kroner. Da må jeg få lov til å understreke at det var nåværende representant Høybråten som la fram den meldingen som anslo 3 milliarder kr i sin tid. Jeg kommer ikke til å kritisere Høybråten for at det anslaget var feil, delvis fordi det ble understreket at det var usikkerhet om anslaget, og fordi det spesielt ble påpekt at IKT-kostnadene kom til å bli større. Så jeg tror vi skal la det ligge – og finne konstruktive løsninger.
Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2008-11-13:
Nav-reformen er en viktig reform som det på Stortinget er bred enighet om å gjennomføre. Det er få politiske uenigheter om saken, og alle partier ønsker at en skal lykkes med å oppfylle sine mål. Det å få flere i arbeid og færre på stønad og det å få en mer effektiv arbeids- og velferdsforvaltning vil ha stor betydning for veldig mange mennesker i landet vårt. Nav-reformen er dels en organisatorisk reform, men ikke minst en innholdsreform. I fjor ble det etablert 146 kontorer, og ved utgangen av 2008 er det planlagt 140 nye kontorer. Det er viktig at planene i forhold til etableringen holdes, og at det ikke blir forsinkelser. Samtidig med etablering av kontorer etableres det spesialenheter for forvaltning, og ved utgangen av første halvår 2008 var det etablert 37 slike forvaltningsenheter. Samtidig med etableringen av Nav-kontorer og forvaltningsenheter skal Arbeids- og velferdsetaten håndtere pensjonsreformen med bl.a. etableringen av IKT-løsninger, det gjøres endringer på helserefusjonsområdet, og arbeidet med Sykefraværsutvalget skal følges opp. Arbeids- og velferdsetaten er med andre ord inne i en krevende omstillingsperiode. Når vi samtidig vet at kvalifiseringsprogrammet nå rulles ut på Nav-kontorene, og at Stortinget om kort tid skal behandle Ot.prp. nr. 4 om arbeidsavklaringspenger og arbeidsevnevurderinger, som skal innføres fra neste år, sier det seg selv at det er en travel tid for mange av dem som jobber i arbeids- og velferdsforvaltningen vår. Hele Nav-reformen og de endringene som gjøres innenfor hele forvaltningen, har som mål å sikre bedre og mer effektive tjenester for brukerne og å sikre folk bedre oppfølging. Fra våren 2007 har det vært registrert økende saksbehandlingstid for flere ytelser, og det har bygd seg opp restanser. Stortinget er gjort kjent med at Arbeids- og velferdsdirektoratet rapporterer at det er gjennomført en rekke tiltak med sikte på å bedre restansesituasjonen, og at det for så vidt har hatt en effekt, men situasjonen er fortsatt krevende. Det ble i sommer omdisponert 40 mill. kr for å få ned saksbehandlingstiden og for å bygge ned restansene. Men det er klart at det er et ytterligere behov for å styrke Arbeids- og velferdsetaten, slik at de klarer å gjennomføre Stortingets ønsker. Derfor har Regjeringen foreslått å styrke etaten med ytterligere 60 mill. kr, som det er bred enighet i arbeids- og sosialkomiteen om å støtte. Jeg har merket meg at opposisjonen viser til Riksrevisjonens rapport, som bl.a. peker på manglende oppfølging av dem som mottar tidsbegrenset uførestønad. Det er nok ingen uenighet om at det er viktig å ta den rapporten og alle tilbakemeldingene fra bl.a. mange brukere på alvor. Det er jo nettopp derfor det er så viktig at vi klarer å gjennomføre reformen i forhold til tidsplanen, og at vi klarer å oppnå de målene som er satt for den. Det kommer til å bli krevende. Men det er helt avgjørende at Stortinget nå følger opp, og det er også derfor det er så viktig at vi i dag vedtar den ekstrabevilgningen vi nå har til behandling.
Ingrid Skårmo (Fremskrittspartiet), 2008-11-13:
Det gjelder Nav Utland. Jeg har i fire uker forsøkt å få kontakt med Nav Utland. Jeg har ringt de numrene som har vært tilgjengelige, jeg har prøvd å sende mail og faks, men ingen respons. Hva vil statsråden gjøre for å bedre det?
Ingrid Skårmo (Fremskrittspartiet), 2008-11-13:
Det er veldig godt å høre.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-11-13:
Statsråd Andersen har fått ansvaret for å gjennomføre etterkrigshistoriens mest komplekse velferdsreform. Sykehusreformen blekner i forhold til Nav-reformen når det gjelder kompleksitet. Det er først og fremst fordi det handler om stat og kommune samtidig. Det handler om tre forskjellige fagmiljøer og faggrupper samtidig. Og det handler også om at man ikke bare skal endre struktur, man skal endre måter å arbeide på, man skal endre kultur, man skal endre kompetanse, og man skal endre regelverk og ordninger – samtidig. Det er ingen grunn til å være kritisk til gjennomføringen av denne reformen for å slå billige politiske poenger. Men det er en grunn til å være kritisk når vi får så mange tegn på at ting ikke går bra, som vi har fått i det siste. Det er grunn til å være kritisk når så mange lamper blinker og reformen er i ferd med å komme i miskreditt. Da er det nødvendig at også ansvarlig statsråd tar telling, og vurderer hva som må settes inn. Fra Kristelig Folkepartis side skal vi være helt konkrete – til utfordringen fra Karin Andersen. Vi mener det er klare tegn på at man i gjennomføringen av denne reformen har undervurdert behovet for å satse på kompetanse, behovet for å satse på kulturendring, behovet for aller først i reformarbeidet å sette brukeren i fokus. Det er ikke for sent å gjøre noe med dette, men det er nødvendig. I tillegg til det man behandler her i dag, nemlig å komme à jour, som selvfølgelig er grunnlaget for å få gjort alle de andre tingene, er det nødvendig å løfte disse delene av gjennomføringsarbeidet. Jeg tror at Nav-reformen har alle muligheter for å lykkes, hvis man i en overgangsperiode setter inn nok ressurser til at man klarer å øse unna i båten når vannet siger inn. Det er det som er situasjonen nå. Hvis man ikke klarer det, vil båten synke. Det er det alvorlige. Hvis man ikke får gjort det, får man heller ikke tatt tak i de store kultur- og kompetanseutfordringene som ligger der. Jeg vil bl.a. be statsråden om å vurdere om det i alle deler av etaten er satt inn riktig kompetanse på riktig sted. Er det riktig kompetanse i front? Er det riktig kompetanse i behandlings- og spesialenhetene? Er det riktig kompetanse på ledelsesnivå? Da tenker jeg ikke bare på det helt overordnede, men jeg tenker på det ledelsesnivået om har ansvaret for å følge opp fagmiljøene. Det er nemlig en stor fare hvis man i en slik reform undervurderer kraften, dynamikken og behovene som ligger i trygde-, arbeids- og sosialfagene, som denne etaten er bygd opp rundt.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2008-11-13:
Jeg vil takke statsråden for svaret så langt. Jeg hadde for så vidt to hovedproblemstillinger. Jeg registrerer at statsråden var inne på begge. Når det gjelder kvalitet i mottakers forvaltningssystemer, har jeg altså merket meg at en i Accra er for at giver- og mottakersiden skal gå sammen i et arbeid om hvordan en skal monitorere utviklingen med omforente metoder. Her kreves det et stykke praktisk arbeid, hvor jeg håper vi kan være deltakende for å utvikle metoder som vi synes er gode nok. Jeg merket meg med stor interesse de fire hovedsatsingsområdene for vårt engasjement i Doha. Jeg er selvfølgelig klar over – det sa jeg også i mitt første innlegg – at bredden på agendaen i Doha er betydelig større enn det som var mitt tema her, men jeg synes likevel det var riktig å belyse dette, særlig når en ser utviklingen fra Accra til Doha i sammenheng. Jeg synes det er fire gode hovedsatsingsområder som ble nevnt. Når det gjelder det første, klima i forhold til utvikling, vil jeg virkelig håpe at en på møtet i Doha kan komme noe videre med å definere hva en internasjonalt vil anse for å være utviklingsrelevant klimapolitikk. Vi trenger en grenseoppgang her. Det er ikke alt – det var også statsråden inne på – innen klima og miljø som er utviklingsrelevant. Vi savner i grunnen en mye klarere grenseoppgang for det i det praktiske arbeidet vi nå raskt beveger oss inn i. Det var ett tema som jeg nevnte i mitt første innlegg som statsråden ikke var inne på, og det var dette med langsiktighet og forankringen av langsiktige tiltak og bindinger overfor mottakerland i egen nasjonalforsamling, altså i Stortinget i vårt tilfelle. Statsråden får kanskje anledning til å komme tilbake til hvordan en ser for seg at det skal kunne gjøres. Men jeg vil jo si som et apropos til at langsiktige planer og bistandstilsagn må forankres i Stortinget, at det også ligger betydelig langsiktighet i form av tilsagn, bindinger og forpliktelser i de sluttdokumentene som en regjering slutter seg til på denne type møter som en i sin tid hadde i Monterey, i Accra og nå i Doha. Jeg hadde vel egentlig syntes at det hadde vært naturlig at statsråden selv hadde tatt initiativ til en debatt eller en konsultasjon med Stortinget i forbindelse med denne type møter. Stortinget har jo egnede fora for nettopp slik dialog med Regjeringen. Debatten her i dag gir oss en anledning til en meningsutveksling om temaet og til å få et innblikk i hovedlinjene i det Regjeringen vil bringe med seg til Doha. Og det synes jeg Stortinget bør ha.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2008-11-13:
Jeg vil takke statsråden for hans andre innlegg og svar, og også alle deltakerne i debatten. Jeg opplever at dette er et veldig sentralt tema, og selvfølgelig er utviklingspolitikk, som jeg sa i mitt hovedinnlegg, betydelig mer enn det avgrensede temaet jeg reiste her i dag. Likevel vil effektivitet i bistanden og evaluering av hva vi faktisk får til med den, være et tema som forfølger oss i alle fall. Jeg vil gjenta Stortingets interesse for og behov for klargjøring av hva som er utviklingsrelevante klimatiltak. Jeg satte pris på den åpne tilbakemeldingen fra statsråden. Vi kan ha ulike vurderinger av dette. Det er ikke noen hemmelighet at Høyre for sin del støtter regnskogbevilgningen fullt ut, men vi kunne godt tenkt oss at den var et annet sted enn under bistandshatten. – Så dette er det ulike vurderinger av. Noen vil vel si at det er desto mer nødvendig å foreta denne klargjøringen av hva som er utviklingsrelevante klimatiltak, når vi har én statsråd som forvalter både miljøpolitikken og utviklingspolitikken. Jeg vil også legge til at nettopp det gir en ualminnelig god foranledning til å foreta den grenseoppgangen eller koordineringen som det må være mellom to politiske områder av denne art. Her imøteser vi statsrådens innsats. I likhet med representanten Høybråten vil jeg gjenta problemstillingen om vår tilpasning til langsiktig forutsigbarhet for mottakerlandene. Det var statsråden ikke inne på. Det er et vanskelig tema. Det er utfordrende, og det er et reelt problem for mottakerlandene. Jeg vil gjenta at hvis en legger opp til nye budsjettrutiner f.eks. på dette området for å tilpasse seg, må det i alle fall forankres i Stortinget. Så ser jeg frem til møtet i Doha og til å observere norske bidrag og hvordan de blir mottatt. Deretter får vi anledning til å debattere dette på ny når vi møtes til budsjettdebatt 9. desember.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-11-13:
For å starte med å svare veldig konkret på det siste: Vi er selvsagt åpne for konsultasjon med Stortinget både om Doha-konferansen og om Poznan-konferansen, som er de to store konferansene som kommer nå. La oss bare ha en uformell kontakt om hva som er det egnede forum for det. I og med at dette er helt åpne prosesser, har ikke jeg oppfattet f.eks. den utvidede utenrikskomité som et egnet forum, men jeg er helt vidåpen for å finne måter å orientere komiteen på, eller ha dialog om det i stortingssalen eller på annen måte. La meg kommentere sammenhengen mellom utvikling og klima, for det er klart at det neste året kommer dette til å bli et av de store internasjonale temaene på dette området. Det er jo tre tredjeverdensrelaterte ting på klimaområdet som må finansieres. Det er klimatilpasning, regnskogbevaring og teknologi og teknologioverføring. Når det gjelder klimatilpasning, er det vanskelig å se noe tema som ikke er identisk med utvikling. De typiske tiltakene for klimatilpasning ville være omlegging av landbruket til et tørrere klima, et mer robust landbruk eller styring av flommene fra elvene i Himalaya, som er avgjørende for landbruket i land som India, Bangladesh osv. Det kan også være syklonvern på Haiti eller på Madagaskar. Det er ikke mulig å tenke seg noen form for klimatilpasningstiltak i de fattigste landene som ikke er identisk med utvikling. Klimatilpasning i den rike del av verden, diker i Nederland eller vern av Bryggen i Bergen er selvsagt ikke noe utviklingspolitisk tema. Når det gjelder regnskog, ser jeg det i bunn og grunn på akkurat samme måten. Det kan være noen gråsoner, men i all hovedsak er alle temaer innenfor regnskog utviklingstiltak. Det dreier seg om å hjelpe folk som bor i en skog, til å få et bedre og mer anstendig liv uten å måtte hogge ned skogen. Det er slik sett ikke forskjellig fra å hjelpe folk som bor på en savanne, eller folk som bor på en rismark. På teknologiområdet er det en god del annerledes. Der vil det kunne være teknologiområder som dreier seg om å hjelpe de aller fattigste landene med å utvikle annen teknologi. For eksempel har Norge lenge støtte Kirkens Nødhjelps solcelleprosjekter – jeg har selv vært og sett dem både i Afghanistan og i Mali. Vi har støttet dem i mange år. Det dreier seg om å la landsbyer få en viss grad av elektrisk strøm gjennom solceller – strålende klimatiltak og teknologioverføringstiltak. Andre områder er jo mindre relevante. Et klart eksempel på det vil være karbonfangst og -lagring. Karbonfangst og -lagring er en teknologi som må utvikles i de mest avanserte, rike landene, dvs. EU, Japan, USA, Australia og Norge. Når vi har utviklet den teknologien, kan det på et senere tidspunkt være aktuelt å stille den til rådighet for de fattigste landene. Teknologiutviklingen må foregå hos oss, og det vil kreve betydelige statlige subsidier, eventuelt regulering av markedene hos oss for å få det til.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2008-11-13:
Den økonomiske situasjonen er i dag uvanlig og usikker, både internasjonalt og i Norge. I situasjoner med uro og problemer er det viktig å vise politisk handlekraft. Regjeringen har vist handlekraft gjennom budsjettet som er framlagt, men ikke minst har den vist handlekraft gjennom den økonomiske krisepakken og gjennom saken om Garanti-instituttet for eksportkreditt, som vi behandler i dag. Stortinget og opposisjonen har også vist en vilje til å finne løsninger, som etter min mening bør berømmes. Stortinget har handlet raskt og uten de store politiske markeringene, og det viser at det politiske Norge er seg sitt ansvar bevisst. Men det innebærer ikke at vi handler så raskt og så kraftig som mulig. Da kan ting fort gå av hengslene. Det handler om å sette inn de rette tiltakene til rett tid. Under arbeidet med statsbudsjettet for 2009 ble det klart at konjunkturene var i ferd med å snu, og at finanskrisen ville få realøkonomiske konsekvenser. Forslaget til statsbudsjett ble derfor ekspansivt. Regjeringen har foreslått å utvide rammene for GIEK med 10 milliarder kr i 2009. Finansuroen, svekket krone i forhold til dollar og stor aktivitet i næringslivet har imidlertid vist at GIEKs rammer er brukt opp allerede. Derfor har Regjeringen bedt Stortinget om å framskynde vedtaket om å øke rammene allerede nå. Det er viktig å understreke betydningen av at disse tiltakene får tid til å virke, før eventuelt nye tiltak blir satt i verk. Sentrale aktører innen samfunns- og næringsliv har gitt uttrykk for at det viktigste i første omgang er å få renten ned og pengemarkedet til å fungere. Det eneste som er sikkert, er at utviklingen framover er usikker, også på kort sikt. Regjeringen må derfor følge svært godt med på hvordan økonomien generelt, og situasjonen på arbeidsmarkedet spesielt, utvikler seg. Det er grunn til å understreke betydningen av at det allerede nå blir arbeidet med eventuelle nye tiltak, slik at disse kan bli satt i verk raskt om det skulle bli nødvendig. Vi forutsetter også at Regjeringen holder tett kontakt med Stortinget om disse spørsmålene. Tilgang til garantier er avgjørende når bedrifter skal skaffe finansiering fra banker og finansieringsinstitusjoner. Statlige virkemidler innen eksportfinansiering er spesielt viktig i perioder med finansiell ustabilitet. Uroen har gjort det vanskeligere å få lån og garantier i det private markedet. Da er det viktig at GIEK har tilstrekkelig rom innenfor sine rammer til å møte etterspørselen etter garantier. Men GIEK er også viktig for å opprettholde lokale og regionale sparebanker og banker. I samarbeid mellom GIEK og egne lånerammer får bankmangfoldet i Norge mulighet til å utvikle seg videre. Jeg vil anbefale innstillingens forslag til vedtak.
Svein Flåtten (Høyre), 2008-11-13:
Det har ikke vært noen uenighet i komiteen om å utvide disse garantirammene, som saksordføreren helt riktig har pekt på. Jeg tar ordet fordi jeg hørte saksordføreren si at Regjeringen nå må følge svært godt med, og at de må holde tett kontakt med Stortinget. Av det oppfatter jeg at saksordføreren kanskje ikke er helt tilfreds med den måten Regjeringen håndterer situasjonen på. Kanskje har det litt sammenheng med det saksordføreren sa innledningsvis om at det er vist politisk handlekraft, og så henvises det bare til budsjettet, som ble satt opp lenge før denne situasjonen oppstod. Saksordføreren sa også at det er vanskelig å få lån og garantier i det private markedet. Det er helt riktig. Der har opposisjonen en merknad om hva man kan gjøre for å endre på det, og det har regjeringspartiene fortsatt anledning til, fordi denne merknaden henviser til merknader som ligger i det budsjettet som finanskomiteen skal behandle, nemlig når det gjelder å se nærmere på forslaget om å oppheve låne- og garantiforbudet for skipsaksjeselskaper. Der foreslår Regjeringen å oppheve noe, men ikke for de selskapene som kommer inn i den nye overgangsordningen, altså i forhold til dem som har latente skattekreditter liggende. Så kan man gjerne argumentere rundt dette og si at her ligger det store beløp, det vil være usikret, osv. Men hvis man går inn i det helt ordinære næringslivet og ser på hvordan dette håndteres, vil en se at enhver bedrift, stor eller liten, alltid vil stille sine garantier i forhold til den egenkapital de til enhver tid har, i forhold til den balanse de til enhver tid har, og det finnes ikke noe forbud for eller imot det. Jeg syntes det var nødvendig i denne forbindelse å gi saksordføreren og hans kollegaer hos de rød-grønne akkurat disse ordene med på veien.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2008-11-13:
Rammen for Alminnelig garantiordning under GIEK, som vi nå behandler, økes fra 50 milliarder kr til 60 milliarder kr. Det er GIEKs hovedordning, og den blir benyttet til å dekke ulike typer kommersiell og politisk risiko ved eksport og politisk risiko ved investeringer. Det er altså en svært tung og svært viktig ordning. Den har vært brukt over lang tid og har vært helt sentral for svært mange næringer i Norge. Som det står i dokumentet fra Regjeringa, er denne ordningen ikke minst viktig i tider med finansiell ustabilitet. Regjeringa sier at den ikke vil medføre noen betydelig økning i risikoeksponeringen. Dog har jeg lyst til å si herfra at i den situasjonen vi nå er inne i, med de nåværende økonomiske forhold, er det vel ganske klart at risikoeksponeringen for hele GIEK-ordningen er betydelig større enn den har vært i den tida vi har hatt GIEK-ordningen. Det har knapt vært debatt i offentligheten omkring denne økningen. Det burde det ha vært. Det er en økning som er svært viktig for veldig mange eksportbedrifter, og som er helt avgjørende for at kontrakter kan gjennomføres. Tidligere har det vært svært små tap på ordningen. Mitt hovedpoeng er at de som administrerer GIEK-ordningen, har et betydelig økt ansvar i tida som kommer. Etter min vurdering er det en betydelig økt risiko i hele det internasjonale finansieringssystemet. Her snakker vi om statlige garantier som trer inn dersom mottaker, enten ved eksport eller investering, ikke greier å betale for seg overfor norske selskaper. Det vil stille økte krav til administrasjonen i GIEK om å avveie risiko i forhold til den nødvendige stimulans for norsk næringsliv. Det blir en krevende avveining. Jeg håper at statsråden kan gå noe nærmere inn på dette, for det er ganske sentralt for å videreføre GIEK-ordningen slik at den loses trygt gjennom det farvann vi nå er i, og at vi ikke får betydelige tap i ordningen, noe som kan være problematisk ved seinere høve.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-11-13:
Jeg syns saken som er til behandling, nemlig utvidelse av ramma i GIEK, viser at Regjeringa handler når vi mener det er nødvendig. Når det gjelder spørsmålet om Eksportfinans, er jeg kjent med at det er en krevende situasjon. Vi har en dialog med Eksportfinans, og vi går nå nøye igjennom situasjonen. Så er det også viktig å si – noe som sjølsagt er kjent for Stortinget – at staten eier 15 pst. av Eksportfinans, og det resterende eies av diverse banker. Det er en eierstruktur som er utfordrende i den sammenheng. Men vi er kjent med situasjonen, vi har en dialog, og vi går igjennom situasjonen akkurat nå.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-11-13:
Vi kan godt ta en lang diskusjon om hvilke barometre vi trur mest på, men det er i hvert fall et faktum at siden 2005 har det blitt 250 000 flere sysselsatte i Norge. Det kan i hvert fall ikke bestrides, og det må i hvert fall være én forklaring på at det er ganske mye som går godt i Norge – i hvert fall har det gjort det, sjøl om vi nå er i en litt annen situasjon. Så er det klart at når det gjelder omstilling, blir det litt feil når representanten Hansen prøver å framstille det nærmest som om vi skulle være for å omstille og legge ned mest mulig. Det er sjølsagt ikke riktig. Men det vi er opptatt av ved omstillinger – det oppfatter jeg slik at Høyre også er opptatt av – er at det må være skikkelige ordninger når omstillinger skal skje, for det er klart at ganske mange av de omstillingene som skjer i næringslivet, også er nødvendige for å henge med i konkurransen hele tida. Når det så gjelder spørsmålet om forenkling og harselasene rundt den handlingsplanen som Regjeringa har lagt fram, vil jeg si at det er en meget omfattende handlingsplan, hvor mange tiltak allerede er iverksatt. Det aller viktigste tiltaket som vi peker på der, og som vi nå har gjort noe med i løpet av kort tid, er å gjøre Altinn bedre. Vi har i statsbudsjettet for neste år, som representanten kjenner meget godt til, foreslått over 200 mill. kr mer for å utvide den ordninga enda mer for å få flere av de offentlige tjenestene inn der. Når jeg møter næringslivet, sier de veldig klart at det er det viktigste virkemiddelet for forenkling. Så er jeg klar over at det er et par–tre andre ting som de også mener er særdeles viktig. Det jobber vi med, for det er sjølsagt kjempeviktig at de bruker tida på det de skal, og ikke til å fylle ut skjemaer som ikke er nødvendige. Derfor har også Regjeringa sagt at vi kommer til å se på hvor vi står neste vår, og gjøre en oppsummering av hvor langt vi har kommet, fordi vi må gå i riktig retning. Det betyr at vi i praksis må få til enda mer forenkling. Det er jeg helt enig med representanten Hansen i. Når det gjelder den maritime næringa, handlet jo den debatten som var før denne interpellasjonsdebatten, om å utvide rammen til GIEK med 10 milliarder kr, noe som i høyeste grad vil komme denne maritime næringa til gode, og jeg er glad for at Stortinget ser ut til å slutte seg til det. I tillegg til at Regjeringa har lagt fram en maritim strategi som vi nå følger opp punkt for punkt, har vi nå også – og jeg er glad for at Stortinget har sluttet seg til det – bevilget 100 mill. kr. Det foreslår vi også for neste år, og jeg opplever det slik at den maritime næringa er veldig opptatt av det. På mange områder kan det som skjer i den maritime næringa, gjøre en forskjell. Et av de områdene er miljøteknologi. Hvis vi greier å få gjort enda mer på det området – og der har vi nær dialog med næringa sjøl – kan det som skjer innenfor hele skipsindustrien, virkelig gjøre en forskjell i forhold til miljøutfordringene. Det er også interessant når vi snakker om innovasjon og om næringslivet i tida framover.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-11-13:
Jeg synes det har vært en interessant debatt om et viktig tema. Det er også interessant å merke seg at Høyre fortsetter den retorikken de nå har hatt i mange debatter, senest i spontanspørretimen i går: Når vi fra regjeringspartiene svarer, får vi til svar at vi har sviktende svar, eller at vi ikke svarer på det som er spørsmålet. Saken er vel den at Høyre – og for den saks skyld i stor grad Fremskrittspartiet – står for noe totalt annet enn det regjeringspartiene står for. Og jeg synes den medisinen som Høyre nå presenterer, ved at de vil snu reseptblokka og igjen servere skattelettelser, er ganske interessant. Det er mange framtredende eksperter som har sagt at det er ikke den medisinen som virker i den situasjonen som vi er inne i. I tillegg kommer jo det som bl.a. representanten Borten Moe sa, kutt i landbruk, kutt i dagpengeutbetalinger, økt ventetid for dem som er ledige, og så vidt jeg vet, også kutt i regionale tilskudd. Det er heller ikke bidrag for å gjøre situasjonen lettere for dem som nå er i ferd med å bli arbeidsledige, eller som er det, eller for å støtte opp under næringer i Distrikts-Norge. Så kommer det påstander om at vi ikke har en aktiv næringspolitikk. I motsetning til forrige regjering har vi prioritert de næringer som vi mener har fortrinn i Norge. Vi har gjort det gjennom å lage strategier på viktige områder, vi har fulgt opp i budsjetter, og vi har bevilget betydelig mer penger til forskning og innovasjon. Og om noen uker kommer norgeshistoriens første stortingsmelding om innovasjon, noe jeg mener er særdeles viktig i den tida vi nå er inne i – at alle bedrifter omstiller seg og jobber mye med nyskaping for å være budd på at konkurransen også kan øke. Et annet konkret eksempel er at denne regjeringa har lagt til rette for at norsk industri kan bli verdensledende innen viktig miljøteknologi, f.eks. CO2-fangst. Denne regjeringa driver også en meget aktiv eierskapspolitikk innenfor de rammer vi skal drive eierskapspolitikk. Blant annet har vi som kjent gjennom Aker Holding sikret et viktig selskap, og vi har sikret at viktig kompetanse blir i Norge. Jeg vet at i hvert fall Høyre er uenig i det, men dette får vi til fordi det er en nær dialog mellom myndighetene og bedriftene og partene i arbeidslivet. Det er et kjempefortrinn for norsk næringsliv også i den situasjonen vi nå er i, og i den tida vi sannsynligvis går i møte. Så er det også slik at når det gjelder samferdsel, har vi økt bevilgningene betydelig. Det samme gjelder forskning og innovasjon. Når det gjelder utdanning, som representanten Elvenes var inne på helt på tampen, er det klart at her må vi satse. Vi er også nødt til å få til et sterkere samarbeid mellom de ulike utdanningsinstitusjonene og næringslivet. Det jobber Regjeringa mye med, bl.a. når det gjelder entreprenørskap.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2008-11-13:
Først vil jeg bare si at det er positivt at man utvider rammen til GIEK, slik finanskomiteen nå har debattert. Grunnen til at jeg tok ordet, er at jeg vil stille næringsministeren et spørsmål knyttet til situasjonen i Eksportfinans. I Dagens Næringsliv på lørdag kunne man lese: «Det er tilnærmet full stopp i utlånsvirksomheten til Eksportfinans.» Bakgrunnen er at Eksportfinans i dagens finansmarked har store problemer med å hente inn sin egen langsiktige finansiering i de internasjonale finansmarkedene. Det Eksportfinans beretter, er at den bankpakken som Stortinget har vedtatt, ikke gir støtte til innlån til Eksportfinans. Jeg registrerte i svar fra statsråden på et spørsmål fra meg om situasjonen i Eksportfinans at hun viste til den bankpakken som ble vedtatt for finansnæringen. Når den ikke virker, melder Eksportfinans at de ikke får langsiktig finansiering i markedet internasjonalt. Det vil skape store problemer for dem i forhold til utlån til norske eksportprosjekter. Mitt spørsmål til næringsministeren, som jeg vil be henne kommentere, er om Regjeringen ser behov for ytterligere grep i forhold til Eksportfinans. Vi registrerer at Eksportfinans selv viser til at mange banker i dag har en statsgaranti internasjonalt, og at de bruker den for å sikre seg en langsiktig finansiering på akseptable vilkår. Det er også mitt inntrykk etter møter med større bedrifter i Norge at dette er et alvorlig problem, at det er en ganske akutt situasjon, og at man avventer at Regjeringen skal gripe fatt i akkurat den situasjonen som har oppstått på grunn av finanskrisen. Mitt spørsmål er om Regjeringen ikke bare har beredskap, men også handlingsevne i den situasjonen som er oppstått, som ligger litt ved siden av GIEK-rammen. Men dette kan fort bli en veldig integrert sak av samme problematikk for norsk eksportindustri.