Henrik Asheim (Høyre), 2015-03-24:
Kampen mot mobbing i skolen samler Stortinget, og den samler også undervisningskomiteen. Det har de siste månedene vært flere hjerteskjærende historier hvor modige ofre for mobbing har stått frem og fortalt sin historie, men vi har også blitt kjent med enda mer hjerteskjærende historier, som historien om Odin, som ikke holdt ut mobbingen. Derfor har også Djupedal-utvalget, som nå har lagt frem sin innstilling, vært svært viktig. Jeg og Høyre ser frem til behandlingen av de forslagene som fremmes der. Jeg tror at ett av forslagene som kommer til å gjennomsyre mye av den politikken som må utformes, er nettopp at skoleeierne, altså kommunene, og ikke minst skolene selv må ta et større ansvar også for å bekjempe mobbingen. Derfor er jeg også veldig glad for at denne lovproposisjonen blir fremmet fra regjeringen. Det er en viktig presisering regjeringen nå kommer med. For bare noen uker siden var to medrepresentanter fra kunnskapskomiteen og jeg selv på et møte med en del barn som hadde erfaring fra å ha blitt mobbet, og som fortalte om både sine erfaringer og hva de etterlyste fra politikerne. Saksordføreren var ikke en av dem som deltok på det møtet, men jeg kan informere om at en av de beskjedene de selv ga, var at det måtte tydeliggjøres enda mer at det er mobberen som skal ta konsekvensene hvis mobbingen ikke slutter, og at det er mobberen som skal bytte skole. Det som man nå gjør, er å presisere noe som er et stort inngrep for en elev. Hvis man går til det skritt å flytte en elev på grunn av mobbing som ikke avsluttes, er det et stort inngrep også mot den eleven. Derfor er også presiseringen viktig: Et så stort inngrep bør ikke bare stå i forarbeidene til en lov, det bør stå tydelig i loven. Jeg er litt overrasket over at saksordføreren svinger seg til de retoriske høyder han har valgt å gjøre i denne saken, for dette er et parti som stemmer for lovproposisjonen. Vi er for så vidt vant til at Arbeiderpartiet kommer etter og sitter på gjerdet og følger med på hva som blir foreslått, og så tar stilling når de ser hvilken vei vinden blåser. Men her velger man å kritisere en lovproposisjon som man etterpå stemmer for, og da blir det kanskje hakket mer forvirrende. Det er slik at dette også har vært på høring, og uansett hva Arbeiderpartiet måtte mene i retorikk, selv om de stemmer annerledes enn de uttaler seg, er det slik at av de 70 høringssvarene som er kommet inn, er det bare åtte som er kritiske. 49 av dem er for, deriblant 24 kommuner. Det viser jo at selv om Arbeiderpartiet i stortingsdebatten er uenig, sier de som jobber med dette hver dag – skoleeierne, de instansene som jobber mot mobbing – at dette er en viktig presisering. Da mener jeg også at det er viktig at vi fra Stortinget velger å gjøre dette. Saksordføreren og Arbeiderpartiet gjør det til et poeng at ikke Kunnskapsdepartementet har fått så mange henvendelser om dette problemet. Kunnskapsdepartementet og Utdanningsdirektoratet er jo ikke adressaten for disse henvendelsene. Hvis man leser f.eks. Djupedal-utvalgets innstilling, løfter de nettopp problemstillingen fordi det er Fylkesmannen som er mottaker av klagene. Og Djupedal-utvalget selv stiller spørsmålet om Fylkesmannen er riktig, eller om det er Barneombudet som bør være klageinstansen. Jeg skal ikke konkludere på det, men det er en diskusjon som baserer seg på hvem som faktisk mottar henvendelsene, som også er svaret fra Kunnskapsdepartementet selv. Dette er en viktig presisering som jeg er glad for at får enstemmig tilslutning i Stortinget. Det betyr at alle partier, også Arbeiderpartiet, akter å stemme for, selv om saksordføreren kaller det en innholdsløs endring.