Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1999-12-10:
Det er vel riktig å si at innstillingen når det gjelder bevilgninger på Utenriksdepartementets budsjett for neste år, knapt byr på noen overraskelser. Budsjettet avspeiler den brede enigheten som finnes på viktige politikkområder, men også den forskjellen i vurderinger og prioriteringer som vi kjenner igjen fra flere debatter om utenrikspolitikk her i denne salen. Noe av styrken ved norsk utenrikspolitikk er den store grad av konsensus når det gjelder mange av hovedspørsmålene vi drøfter i utenrikspolitikken. Det finnes selvfølgelig forskjeller – det gjelder ikke minst synet på et eventuelt medlemskap i EU. Det er selvfølgelig viktig nok, men ikke på den politiske dagsordenen nå. Norge fører en aktiv utenrikspolitikk og har gjennom ulike initiativ vist at vi er i det internasjonale bildet. Det norske OSSE-formannskapet, som nå nærmer seg avslutningen, vår rolle som tilrettelegger for en fortsatt dialog mellom partene i Midtøsten, vårt aktive engasjement i bistandspolitikken, der ikke minst planen for gjeldslette for de fattigste landene er blitt lagt merke til internasjonalt, har gitt Norge en synlig profil i internasjonal politikk. Det er altså nyanser og forskjeller i de politiske prioriteringene, og med ulik vektlegging av de forskjellige utenrikspolitiske utfordringene, men jeg velger ved denne anledning å understreke det verdifulle i at vi kan stå sammen om meget viktige felles politiske utfordringer. De forskjellene som finnes, går fram både av merknadene til budsjettet fra de ulike partiene og i forslag til innstilling. Jeg tror at utenfra sett vil nok den store grad av enighet om de viktige spørsmålene være klart mest fremtredende. Til dette bildet – og med respekt for Fremskrittspartiet – hører det selvfølgelig at Fremskrittspartiet både i merknader og i forslags form markerer avstand til denne brede enigheten som preger, som jeg sa, store deler av innstillingen. For Kristelig Folkeparti er det viktig å understreke at det innenfor en aktiv utenrikspolitikk som vi ønsker å føre, skal være rom både for å ha et sterkt engasjement i vårt eget nærområde, Norden, Europa ellers, og i vårt forhold til Russland, særlig da med tanke på situasjonen i Nordvest-Russland. Men dette engasjementet må også omfatte vårt forhold til de fattigste landene. Jeg mener at erfaringene i den seneste tiden med et sterkt engasjement bl.a. gjennom OSSE-formannskapet, samtidig som en har tatt nye initiativ når det gjelder å lette gjeldsbyrden for de fattigste landene, viser at det er kapasitet og muligheter til å ivareta en slik bredde i utenrikspolitikken. Forholdet til Russland er nevnt både i innstillingen og i debatten, og vi vet at situasjonen i Nordvest-Russland er vanskelig på mange områder. Det gjelder både miljømessige problemer, det gjelder sikring av atomkraftanlegg, det gjelder helse og utdanning og utvikling av demokratiske organer. Alt dette berører oss som naboland, og vi har fra vår side lagt vekt på at prosjekter finansiert gjennom samarbeidsprogrammet med Sentral- og Øst-Europa har vist seg å gi både konkrete og positive resultater. Vi finner det derfor naturlig å satse på den typen tiltak og innsats som har vist seg å være vellykket. Vi skal likevel ikke legge skjul på at det innimellom har vært skuffelser, og at vi har hatt større forventninger enn hva de enkelte programmer har kunnet gi oss av konkrete, positive resultater. Vi har også ønsket oss en større grad av fremskritt når det gjelder en effektiv bruk av midlene. Særlig gjelder det tilskudd til næringsutvikling. Vi har også nylig hatt en debatt om utviklingshjelp, basert på redegjørelsen fra utviklings- og bistandsministeren. Jeg går derfor ikke noe særlig inn på dette. Da fikk Stortinget anledning til å drøfte alle viktige prinsipper for norsk bistandspolitikk. Budsjettforslaget bærer selvfølgelig preg av de hovedprinsipper som Regjeringen for sin del legger til grunn for bistandspolitikken, der fattigdomsbekjempelsen er en klar hovedprioritering. Regjeringens målsetting er at den bilaterale bistanden til Afrika skal utgjøre 50 pst. av hele vår bilaterale bistand. Jeg har også lyst til å vise til den varslede handlingsplanen for menneskerettigheter, hvor nettopp kampen mot korrupsjon har fått en økt oppmerksomhet. En intensivert kamp mot korrupsjon er viktig for å ha nødvendig sikkerhet for at de midlene som tilstilles de ulike utviklingslandene, blir forvaltet på en forsvarlig måte – og vi vet at det ikke alltid er tilfellet. Men vi vet også at en slik intensivert kamp har betydning for utvikling av et demokratisk styresett. Og som Erik Solheim fremhevet i sin replikk til Fridtjof Frank Gundersen, er det gjennom utvikling av det sivile samfunn, gjennom utvikling av demokratiske institusjoner, gjennom å oppmuntre til en sammensatt, mangfoldig presse, en fri presse, gjennom å bidra til at en utvider rammene for ytringsfriheten, gjennom åpenheten i forvaltningen – det er gjennom alle disse viktige tiltakene vi først og fremst kan komme dette ondet til livs, som heter korrupsjon. Det er derfor ingen luftig tanke, slik representanten Fridtjof Frank Gundersen kom til å uttrykke seg i sin svarreplikk, det er et konkret tiltak for nettopp å komme det ondet til livs, som vi alle er enige om må bekjempes for at hjelpen skal nå frem til dem vi ønsker å hjelpe. Da må vi også være villig til å bidra med de nødvendige tiltak. Det må være sammenheng mellom det vi på den ene siden kritiserer – som jeg mener må rettes opp, og som hindrer en effektiv hjelp – og det vi på den andre siden ønsker å bidra til økonomisk. Som på alle andre budsjetter kunne det også på budsjettet for Utenriksdepartementet selvsagt være behov for mer midler og økte muligheter på ulike poster. Utfordringene innenfor utenrikspolitikken er mangfoldige og betydelige, og Norge har satt seg djerve mål for hvordan Norge med sine ressurser og sine muligheter kan spille en rolle her. Det har dette året vist. Vi er likevel fra Kristelig Folkepartis side godt fornøyd med det resultatet som vi har oppnådd i budsjettforhandlingene med Arbeiderpartiet, og mener at dette vil legge et godt grunnlag for virksomheten for Utenriksdepartementet i 2000.