Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-02-18:
Fremskrittspartiet stiller seg positiv til en samordning av Statens Landbruksbank, Statens Kornforretning, Omsetningsrådet og Fraktkontoret for slakt bl.a. fordi det vil resultere i en mer rasjonell og effektiv ressursbruk. Vi er av den oppfatning at alternativ 1 med en samordning av markeds- og tilskuddsforvaltning til én institusjon i Oslo best vil ivareta dette hensyn. Det betyr at vi er uenig med Regjeringen, som ønsker en delvis utlokalisering av de landbrukspolitiske enheter etter alternativ 3. I den forbindelse vil jeg vise til Statskonsults konklusjon, som i en rapport fremholder at en samordnet enhet er den klart beste løsning, samtidig som en delt løsning frarådes. Statskonsult har videre konkludert med at institusjonen kan lokaliseres utenfor Oslo. Overgangskostnadene ved samordning til én institusjon til en by på Østlandet anslås til et tosifret millionbeløp, mens driften hevdes å kunne være mindre kostnadskrevende enn driften av basisalternativet. Fremskrittspartiet tror at Statskonsults anslåtte kostnader ved en eventuell utflytting kan være betydelig undervurdert. Det underbygges av Econs utredning for Omsetningsrådet. Vi kan derfor ikke forsvare en utflytting i denne størrelsesorden når det ikke kan påvises noen faglig positive eller økonomiske effekter av en eventuell utflytting. I tillegg vil en utflytting representere en stor personlig belastning for mange ansatte. Econ sier i et notat at Statskonsult har regnet for lavt på overgangskostnadene for institusjonene, og at det i tillegg er viktige regnskapskostnader og samfunnsøkonomiske kostnader det ikke er regnet på. Fremskrittspartiet er enig i Econs kritikk og spesielt i kritikken av Statskonsults konklusjon om at institusjonene kan lokaliseres utenfor Oslo. I Econs notat sies det at «det er vanskelig å oppfatte denne konklusjonen som et holdbart utsagn om utflyttingens økonomi. Dersom det er et krav at en utflytting skal representere samfunnsøkonomisk effektiv ressursbruk for å kunne anbefale utflytting, kreves det et ganske annet beslutningsgrunnlag. Alternativt bør det konkluderes at det gjennom slike utredninger ikke er mulig å antyde i hvilken grad utflytting vil forbedre eller forverre forvaltningen av samfunnets ressurser». Vi har registrert at Econ bl.a. har etterlyst anslag for samfunnsøkonomiske kostnader av en utflytting. Kostnader ved utflytting av ansatte med husholdninger, midlertidig arbeidsledighet for husholdningsmedlemmer, tid til planlegging og forhandling med ansatte og reisekostnader for eksterne aktører er elementer i alt dette. Nivået på de totale kostnadene vil høyst sannsynlig bli betydelig. Ser vi på andre flyttesaker og erfaringene med utflyttingen av Polarinstituttet til Tromsø, er det grunn til å frykte det verste. Miljøverndepartementet regnet med overgangskostnader på 10-15 mill. kr, mens sluttkostnadene ble om lag 40 mill.kr, inkludert ventelønn. Det er derfor grunnlag for å hevde at kostnadene ved utflytting er usikre, men kan bli store. Vi vil også henlede oppmerksomheten på høringsnotatet fra Omsetningsrådet, hvor det pekes på at utflytting fra Oslo-området kan bety tap av mye kompetanse ved at de ansatte velger å finne seg annet arbeid. Opparbeidelse av ny kompetanse kan medføre store kostnader. Det hevdes at Statskonsult har foretatt en betydelig undervurdering av problemene som et eventuelt tap av 95 pst. av den opparbeidede kompetansen hos medarbeiderne medfører. Omsetningsrådet tar også opp det forhold at det blir avholdt minst 250 møter med institusjoner i Oslo, en kontakt som ikke kan opprettholdes på samme måte ved flytting. Og jeg er enig med Omsetningsrådet i dette. Det vi i denne saken står igjen med som argument for å vurdere en utflytting, er av distriktspolitisk karakter. Regjeringen vil i tråd med Voksenåserklæringen foreslå en desentralisering av statlig virksomhet. Man går inn for beslutninger av symbolverdi langt utover de saklige og faglige realitetene. Det handler om etablerte virksomheter med dype røtter i Oslo-området som tvangsflyttes ut fra en slags misforstått distriktsutbygging. Fremskrittspartiet mener det ikke er god distriktspolitikk å bygge ned eksisterende virksomheter ett sted for så å bygge dem opp et annet sted. Flytting av tilskuddsenheten etter alternativ 3 vil heller ikke gjøre institusjonen mer effektiv og rasjonell enn lokalisering i Oslo. Vi må heller ikke glemme at de ansatte i de fire institusjonene har gått sterkt imot flytting. Å bryte opp miljøer som kan innebære tvangsflytting av familier og at den andre ektefellen i tillegg mister sitt arbeid, er alvorlig. Det er så alvorlig at mange isteden kan velge å gi opp det gode, trygge og ikke minst interessante arbeidsforhold av hensyn til familien. Dermed kan også virksomheten svekkes. En slik flytting av eksisterende virksomhet mot ens vilje og med fare for faglig uttapping, må begrunnes med absolutt nødvendighet. I dette tilfellet er det ikke nødvendig, men tvert imot uheldig, slik som Fremskrittspartiet ser det. Det er mange mennesker som i dag arbeider i de berørte institusjoner, det er mennesker av kjøtt og blod, med følelser, med familier og med tilknytning til de områder der de er født og oppvokst og har bodd lenge. Mitt prinsipielle utgangspunkt når noe skal flyttes, særlig hvis det skal gjøres med tvang, er at det skal være meget, meget gode grunner for det. Og jeg kan ikke se at det foreligger i denne saken – tvert imot. Jeg vil ta opp Fremskrittspartiets forslag, som er referert i innstillingen.