Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2013-06-21:
Tiden er overmoden for å tenke nytt når det gjelder samfunnets behov for investeringer i infrastruktur. Investering i vital infrastruktur kan ikke hele tiden være taperen. Det er jo realkapital og ikke forbruk. Landet blir ikke fattigere av slike investeringer, men rikere. Infrastruktur skal brukes til å bygge landet og til å øke landets produksjonsinntekter. Jernbaneverket og Statens vegvesen bør gis større handlefrihet til å løse sine oppgaver, slik Avinor har det for luftfarten og Entra for statlige bygningsbehov. Det kan gjøres ved å omdanne disse institusjonene til statsforetak eller heleide statlige aksjeselskaper. Nei, dette er ikke sitater fra Fremskrittspartiets partiprogram, men utdrag fra en kronikk forfattet av fylkesmann Johnsen i 2008 – men det var før han fikk makt til å la ord følge handling. Men jeg skal la det ligge. Kun hver tredje krone som bilistene i dag betaler i bilrelaterte avgifter, går til å styrke samferdselssektoren. Ikke engang den gamle veiavgiften går til vei. Den har derfor endret navn til årsavgift. I likhet med fylkesmann Johnsen ønsker Fremskrittspartiet å organisere samferdselssatsingen gjennom to statlige foretak: Riksvei SF og Jernbane SF. Disse selskapene vil bli tilført egenkapital og få som mandat å prioritere samfunnsøkonomisk lønnsomme prosjekter. Det betyr at utbyggingen av vei og bane vil gjøre det mulig å frakte varer og mennesker fra A til B raskere. Hva med dette lille regnestykket knyttet til E18 vestover, med en ingeniør bosatt i Asker som arbeider på Fornebu? I dag står ingeniøren nær to timer i kø hver dag, morgen og ettermiddag. Prisen for en ingeniør kan anslås til 800 kr timen. Skal man gange det med to, får man 1 600 kr per dag. Ganget med fem dager er det 8 000 kr i uken. Jobber ingeniøren i 40 uker, har man 320 000 kr i året. Hvis vi sier at det er 25 000 yrkesaktive – ikke alle ingeniører, selvsagt – kan man ta 320 000 kr ganger 25 000 yrkesaktive, og da får man 8 mrd. kr i køståing, eller i tapt produktivitet, hvert eneste år bare på én strekning, E18 vestover. I det samme regnestykket kan man selvfølgelig legge til tusenvis av timer i redusert varetransport og gevinster for miljøet. I regjeringens perspektivmelding står det: «Vi kan ikke over tid videreføre et velferdssystem der stadig flere mottar mer enn de bidrar med.» Mer sier ikke meldingen om årsaksforholdene. Heller ikke i statsbudsjettet nevner regjeringen den aller største økonomiske utfordringen landet står overfor. Ingen nevner den økonomiske elefanten i rommet, nemlig kostnadene knyttet til innvandring. En perspektivmelding som ikke omtaler den suverent største utfordringen for velferdssamfunnet, er perspektivløs. SSB har imidlertid sluttet å opptre politisk korrekt. Vi har nå fått de reelle kostnadene på bordet, og ære være Finansavisen for å publisere tallene som regjeringen forsøker å skjule. Hvor er de nasjonale mediene i dette spørsmålet som blir vår tids viktigste og mest krevende? Forpliktelsene den norske stat påtar seg gjennom ikke-vestlig innvandring, er om lag 42 mrd. kr årlig, eller rundt 4 pst. av statsbudsjettet. 4,1 mill. kr per ikke-vestlig innvandrer i gjennomsnitt, 42 mrd. kr i årlige forpliktelser og 4 100 mrd. kr i totale forpliktelser frem til 2100 er de beste anslag som finnes for innvandringens statsfinansielle konsekvenser. Men selv disse anslagene er forsiktige, for de forutsetter at neste generasjon blir helt og fullt integrert og har det samme skatte- og trygdesnittet som nordmenn flest. Fasiten etter åtte år med Jens Stoltenberg ved roret er: Nettoinnvandringen har økt med 246 000 personer. Disse har mottatt 71 mrd. kr i offentlige ytelser. Videre har disse hatt en rett til fremtidige offentlige goder som vil koste 376 mrd. kr mer enn de vil betale i skatter og avgifter, gitt at velferds- og skattesystemet ikke endres. Finansministeren understreker stadig vekk de finansielle utfordringene som den såkalte eldrebølgen vil få. Dette er mennesker som har bygget opp det norske samfunnet og pliktskyldigst betalt sine skatter og avgifter. Utgifter knyttet til deres pensjoner og eldreomsorg kaller finansministeren en finansiell utfordring. Men de langt høyere utgiftene som skyldes regjeringens egen innvandringspolitikk, og som er politisk styrt, velger regjeringen å overse. Det er en skam for alle pensjonister, som nå får høre etter et langt liv hvor de har jobbet og betalt skatt, at de er en belastning for samfunnet. Tiden er i ferd med å renne ut, og heldigvis er det regjeringen som må gå.