trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2012-03-20:
Det er en enkeltsak som foreligger, men nå fikk vi et – skal vi si – reisebrev fra komiteen, så det er anledning til å kommentere litt bredere. Vi har et veldig omfattende arbeid nå for å sikre frihandelsavtaler for Norge rundt omkring i verden, og det skyldes at WTO-forhandlingene står dønn stille, Doha-runden er i dødvanne. Hvis vi skal være med på den fabelaktige veksten som skjer i mange andre deler av verden enn Europa akkurat nå – i Sørøst-Asia, i Sør-Amerika, til dels også til og med i Afrika – må vi sikre gode rammebetingelser rundt våre bedrifter. Derfor har vi mange prosesser på gang, men jeg mener samtidig at vi har kapasitet nok. Vi samarbeider sterkt med våre EFTA-partnere i mange av disse prosessene, vi koordinerer oss også til en viss grad opp mot EU, der det foregår parallelle diskusjoner, bl.a. om de sakene som ikke går direkte på de handelstekniske tingene, men miljø, arbeidstakerrettigheter osv., som både vi og EU-systemet er opptatt av. Og så ser vi hvilke muligheter vi har for å sikre norske bedrifter i de markedene som er mest interessante. Vi startet nå nylig også med Mellom-Amerika, og det blir en interessant prosess, men det er nok Sørøst-Asia som er aller høyest på dagsordenen, både med Kina og med Indonesia. Vi ser også på mulighetene for Vietnam og Malaysia, og vi har avtaler på plass med noen land i regionen. I India er det også en spennende prosess som går veldig bra, og Russland er vi også i forhandlinger med. Så jeg må bare si at jeg tror det komiteen gjør når man reiser rundt og skaper politisk forankring, forståelse og dialog med sine kolleger i de land vi forhandler med, er veldig positivt. Som i Norge er handelsavtaler politiske saker som skaper diskusjon, og det å ha den direkte dialogen mellom parlamentene er en veldig god måte å skape forståelse for at vi vil skape vinn-vinn-situasjoner i disse forhandlingene. Men kapasiteten er god, og vi håndterer de politiske spørsmålene, også i spørsmålet om Colombia, hvor særlig arbeidstakerrettigheter har vært et veldig sentralt tema. Jeg er sikker på at vi også skal få landet det på en veldig god måte, slik at vi både får gode rammer rundt handel og et bidrag til arbeidstakerrettigheter i et land som er et stykke unna den situasjonen vi har i Norge.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-03-20:
Hva vil statsråden peke på som den viktigste fordelen for små og mellomstore bedrifter i det nye regimet som det nå legges opp til?
Svein Flåtten (Høyre), 2012-03-20:
Representanten Sande fra Senterpartiet var her oppe og snakket særlig om begrunnelsesplikten – at man nå bare skal gi en felles begrunnelse. Slik jeg oppfattet hans innlegg – uten å ha det ordrett – så var det vel at han ikke var helt fornøyd med forslaget slik det var, men at man kanskje burde få til noen utvidelser. Nå skal det vel gis forskrifter til denne ordningen, så vidt jeg kan skjønne. Oppfatter statsråden at det innlegget Erling Sande holdt om begrunnelsesplikten, dekker det som ligger i proposisjonen og forslaget fra regjeringen, eller må det gjøres endringer via forskriftene?
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2012-03-20:
Desse sakene gjeld spørsmålet om gjennomføring av EUs handhevingsdirektiv i norsk rett. Direktivet har bl.a. fokus på ulovleg direktekjøp. Implementering av direktivet inneber at handhevingsorganet skal ha rett til å kjenne ein kontrakt utan verknad og påleggje oppdragsgivaren gebyr. Innføring av direktivet reiser ei rekkje juridiske problemstillingar. Derfor blei det sett ned eit offentleg utval for å kome med forslag til korleis direktivet best kan gjennomførast i norsk rett. Eit av dei sentrale spørsmåla som blei diskutert i utvalet, var organisering av handhevinga av direktivet. Fleirtalet i utvalet foreslår at kompetansen til å påleggje sanksjonar blir lagd til domstolane. Samtidig bør KOFA sin kompetanse til å påleggje gebyr falle bort. Dermed blir KOFA på nytt eit reint rådgivande organ. Dette er ei løysing som er i samsvar med den norske rettstradisjonen, samtidig som KOFA kan halde fram som eit lågterskeltilbod. Alternativet til denne ordninga ville vere å gi KOFA ein kompetanse som i praksis ville gjere den til ein særdomstol. Det er ei løysing som ikkje er vanleg i norsk rettspraksis. Derfor fremma regjeringa forslag i tråd med fleirtalet i det offentlege utvalet, og fleirtalet i komiteen støttar forslaget, som legg handhevingsmyndigheita, eller handhevingskompetansen, til domstolane. Proposisjonen foreslår at KOFA sin kompetanse til å påleggje gebyr skal falle bort. Dette er ein naturleg konsekvens av at handhevinga blir lagd til domstolane. Dersom KOFA kan påleggje gebyr, og domstolane deretter skal handsame saka, kan vi kome i konflikt med prinsippet om at det ikkje skal kunne dømmast to gonger for same forhold, noko som er i strid med Den europeiske menneskerettskommisjon. SV er fornøgd med at vi har valt ei løysing som er i tråd med norsk rettspraksis, og at det er gjort ei god arbeidsdeling mellom domstolane, som har kompetanse til å gjennomføre sanksjonar, og KOFA, som no blir eit rådgivande organ og eit lågterskeltilbod.
Erling Sande (Senterpartiet), 2012-03-20:
Offentleg sektor kjøper inn varer og tenester for nesten 400 mrd. kr årleg. Då er det viktig at regelverket for offentlege innkjøp bidreg til å sikre at desse midlane blir utnytta best mogleg gjennom kostnadseffektive og samfunnstenlege innkjøp, og at offentleg sektor gjennom sine innkjøp bidreg til å utvikle eit konkurransedyktig næringsliv. Det er derfor viktig med eit tydeleg regelverk og at ein sikrar god handheving av regelverket. Gode reglar og eit godt handhevingssystem er likevel ikkje nok for å få til vellukka og gode innkjøp, noko som også blir understreka i St.meld. nr. 36 for 2008–2009, Det gode innkjøp. Senterpartiet støttar forslaget i Prop. 12 L for 2011–2012 om at ein domstol skal kunne annullere kontraktar som blir inngått i strid med regelverket. I dag har KOFA høve til å påleggje misleghaldsgebyr for ulovlege direkte innkjøp. På grunn av det nye sanksjonssystemet som blir innført med handhevingsdirektivet, der hovudregelen blir at kontraktar skal kjennast utan verknad, er det regjeringa sitt syn at det ikkje lenger vil vere mogleg å bevare KOFAs høve til å påleggje misleghaldsgebyr. Senterpartiet deler den oppfatninga. Dersom KOFA framleis skal kunne påleggje misleghaldsgebyr, vil det kunne innebere at ein oppdragsgjevar vil kunne bli møtt med både eit misleghaldsgebyr frå KOFA, og at kontrakten blir kjend utan verknad av domstolane, for eit og same forhold. Senterpartiet støttar derfor at KOFAs høve til å påleggje misleghaldsgebyr blir oppheva, som ein nødvendig konsekvens av det nye sanksjonssystemet. Vi er likevel svært opptekne av at KOFA framleis skal ha ein rådgjevande funksjon. Etter dagens reglar skal oppdragsgjevar kome med to grunngjevingar i samband med tildeling av kontrakt, fyrst ein som skal innehalde tilstrekkeleg informasjon om det valde tilbodet til at leverandørane kan vurdere om oppdragsgjevar sitt val er sakleg og forsvarleg, og deretter ei nærare grunngjeving etter oppmoding. Regjeringa foreslår å endre grunngjevingsplikta, slik at oppdragsgjevar utelukkande blir pålagd éi grunngjeving, og Senterpartiet støttar dette. Denne grunngjevinga skal gjevast automatisk, saman med oppdragsgjevars kunngjering om kven som får tildelt kontrakten. På den måten vil leverandøren med ein gong få det fulle grunnlaget for å vurdere om innkjøpsprosessen har gått rett føre seg, eller om det er grunnlag for å klage. Senterpartiet vil likevel understreke betydinga av at den eine grunngjevinga som då blir gjeven, skal vere god og dekkjande. Det inneber at kravet til grunngjeving fyller ei svært viktig rolle i innkjøpsretten, og skal ein nå målet om effektiv handheving, er det nødvendig at leverandørane får ei tilstrekkeleg grunngjeving. Senterpartiet vil understreke betydinga av at leverandørane ikkje berre får kjennskap til kven som har vunne, men òg får ei beskriving av det vinnande tilbodet sine eigenskapar og fordelar i relasjon til kvart enkelt tildelingskriterium. Krava til denne eine grunngjevinga vil derfor bli større enn kva som gjeld for dagens automatiske grunngjeving.
Erling Sande (Senterpartiet), 2012-03-20:
Mitt føremål med å kommentere representanten Astrups fyrste innlegg var jo ikkje å underkjenne at det har skjedd positive ting i EU sidan 1980-talet – bevare oss! Men det skulle jo berre mangle, med den effekten som den politikken EU hadde på 1980-talet, fekk for mange av verdas fattige land. Grunnen til at eg tok ordet, var denne tendensen til å skubbe verdas sveltande framfor seg i eit ideologisk mål om frihandel med mat, der det er balanse mellom produksjon og etterspørsel, og der etterspørselen ikkje kjem frå verdas befolkning samla, men frå den delen av verdas befolkning som har råd, som har pengar til å kjøpe denne maten. Det er openbert at mange fattige land har eit stort potensial for å forbetre sin produksjon av landbruksprodukt. Eg har aldri sagt noko anna. Senterpartiet ynskjer å bidra til dette. Vi er blant dei som har lyfta fram og stått for ikkje berre ein raus bistandspolitikk generelt, men også ei fokusering på landbruksbistand. Gjennom å bidra med midlar og kunnskap kan vi vere med og sikre produksjonen av landbruksprodukt i mange fattige land og bidra til å auke han. Ein kjem ikkje vekk frå det faktum at det store fleirtalet av dei sveltande i verda lever i land som eksporterer mat. Det er det i alle fall verdt å dvele ved.
Erling Sande (Senterpartiet), 2012-03-20:
Det var antyda av saksordføraren at regjeringspartia ikkje viste nok begeistring for moglegheitene i biogassressursane. Det synest eg debatten viser er feil. Eg vil seie at regjeringspartia viser begeistring heilt i toppsjiktet av det som er mogleg å opparbeide av begeistring over slam og husdyravfall. Som senterpartimann har eg delteke i mange debattar og ein god del skuledebattar, der det, lat meg seie det slik, har vore forsøkt gjort koplingar til dei meir uheldige og negative verknadene som husdyrgjødsel har i samfunnet. Det er eit håp òg at det kan endre seg på sikt, og at det blir fokus på ressursane og verdien, for vi er opptekne av å utnytte biogassressursane. Då stortingsmeldinga om klima og landbruk blei lagd fram, var det med ei ambisiøs målsetjing om bruk av biogass – det kan bli jordbruket sitt største bidrag til å redusere klimagassutsleppa. Det er altså slik at den regjeringa som Senterpartiet er ein del av, allereie har retta stor merksemd mot moglegheitene i biogassressursen. Det har vist seg at biogassproduksjon er noko dyrare enn det ein trudde då den stortingsmeldinga blei lagd fram. Eg har likevel stor tru på biogass. Med meir forsking og meir kunnskap kjem det òg betre lønsemd. Biogass er bra både for klimaet, for landbruket, for samferdselssektoren, og det kan brukast òg til oppvarming. I tillegg er det mindre konfliktfylt enn ein del andre produksjonar av fornybar energi. Ein kan altså sjå føre seg at landbrukssektoren får redusert sine utslepp og får verdiskaping knytt til levering av energi, og det ser òg ut til at kvaliteten i resthusdyrgjødsla aukar. Som samfunn vil vi kome nærare klimamåla ved at biogassen t.d. blir brukt som drivstoff og erstattar fossile drivstoff som har både klimautslepp og lokal ureining knytte til seg Bioressursane er ikkje bra berre som energi. Det bidreg òg til å resirkulere næringsstoff frå storsamfunnet. Vi treng kunnskap som viser at den bioresten er trygg å bruke. Vi skal føle oss trygge på at den norske standarden for plantehelse, dyrehelse og trygg mat blir oppretthalden. Derfor er forsking på biogass òg viktig framover. Det er bra både for å erstatte fossil energi og for å skape eit meir kretsløpsbasert samfunn. I Noreg er det bygd 35 biogassanlegg totalt. Fem er i drift, og rundt 30 er i gang med konkrete forprosjekt. Biogasslaboratoriet på Ås er eit godt døme på den viktige satsinga som har skjedd innafor forsking på bioenergi. Biogass er ei av mange moglege løysingar som må vurderast nøye i arbeidet med den komande klimameldinga. Vi trur ikkje tida er moden for pålegg og restriksjonar innafor dette feltet enno, men at det må satsast vidare på forsking og utvikling og støtteordningar for å utnytte denne ressursen, slik at han kan bli kommersielt lønsam på sikt.
Erling Sande (Senterpartiet), 2012-03-20:
Saka om motorferdsel i utmark er ein gjengangar i denne salen, og representanten Strøm, på vegner av saksordføraren, tok ein kort gjennomgang av litt historikk i samband med det. Dette er eit regelverk som skal fungere som ei avveging mellom ulike omsyn – verdien av den enkelte sitt ynske om ro i naturen, omsyn til naturverdiar og dyreliv på den eine sida, og på den andre sida bruk av naturen, aktiv bruk gjennom næringsaktivitet, gjennom tilgjengelegheit, gjennom rekreasjon og gjennom motorferdsel. For Senterpartiet er det fyrst viktig å understreke at det ikkje er riktig, slik det er framstilt, at det ikkje har skjedd noko på dette området. Ein fekk viktige avklaringar i 2009, som klargjorde tilhøve for næringskjøring, det som gjaldt kjøring til hytte, det som gjaldt rekreasjon og tilgjengelegheit for grupper som har vanskar med å ta seg ut i naturen på eiga hand. Dette var viktige avklaringar som Senterpartiet støtta. Så står det att nokre spørsmål, som fleire har vore inne på her, m.a. det som går på å tillate rekreasjonskjøring gjennom løype fastsett av kommunane. Vi frå Senterpartiet si side har vore tydelege på vår posisjon. Vi meiner det er dei lokalt folkevalde som er best eigna til å avgjere dette spørsmålet. Vi ynskjer at eit system der kommunar regulerer dette gjennom planverk, slik det fungerer i dagens forsøkskommunar, også skal gjelde i resten av landet. Dette synet kjem vi til å halde fram med å jobbe for overfor dei som vi regjerer i lag med. Saka er no overmoden, vi må kome fram til ei avgjerd. Det er noko vi òg har gitt uttrykk for i merknadene som ligg føre, og som ein samla posisjon og opposisjon er einig i. Det er å håpe på at statsråden tek med seg det engasjementet som er i denne saka, slik at ein får auka fornying og trykk på ei behandling av denne saka snarast.
Erling Sande (Senterpartiet), 2012-03-20:
I likskap med fleire andre her lét eg meg engasjere litt av statsrådens innlegg, fordi eg trur statsråden har rett i at det store fleirtalet ikkje ynskjer å fjerne alle reguleringar på motorferdsel. Det er heller ingen i denne salen som ynskjer det, eller som har sagt det. Så eg er veldig usikker på om det då er klokt av statsråden å bruke sitt innlegg på å argumentere mot den typen karikert syn, som veldig få av oss kjenner oss igjen i. I alle fall må eg seie frå Senterpartiets side at eg kjenner meg ikkje igjen i å bli tillagt eit sånt syn. Vi burde fokusere denne debatten på å sjå på positive og negative sider ved ulike former for regulering. Det hadde vore den konstruktive måten å gå inn i ein sånn debatt på. Vi, frå Senterpartiets side, peiker på – som representanten Lange Nordahl var inne på – lokaldemokratiet, lokale folkevalde, og vil gje dei nettopp høve og reiskap til å regulere dette politikkområdet. Så har eg òg lyst til å åtvare mot ein retorikk som går i retning av at alt ansvar som blir overlate til lokale folkevalde, betyr einsidig liberalisering eller ukloke lokale løysingar. Sånn er det jo ikkje. Kven er meir oppteken av å forvalte sine lokalområde på ein god måte enn dei som bur der – dei som bur og lever livet sitt i norske distrikt, omgjevne av nettopp den flotte naturen, viddene og skogen som er der? Eg opplever når eg reiser rundt, at dette er høgst oppegåande, lokalt folkevalde som i stor grad er opptekne av å finne gode løysingar for dei som bur og lever i desse områda. Så har eg òg lyst til å gje kreditt til representanten Harberg for å vise eit eksempel på kvifor gjennomgåande løypenett kan vere ei god løysing nokre plassar. Det kan tenkjast at ein ved å finne eit område som ligg i grenselandet mellom to kommunar og bruke det til ferdsel, finn ei løysing som nettopp skånar natur, busetjing og hyttebygging andre plassar. Så lat oss ikkje gå i skyttargravene, men prøve å finne gode løysingar på korleis ein kan gje lokalt folkevalde reiskapar for fornuftig regulering av dette politikkområdet.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-03-20:
KOFA har gjort en god jobb. Men håndhevelsesdirektivet medfører at vi må innføre nye sanksjoner som er inngripende for den enkelte leverandør. Derfor mener vi at rettssystemet vil være riktigere til å håndheve de typer saker. KOFA vil fortsatt bestå, og kan gi rådgivende uttalelser til dem som måtte ønske å få det fra dem. Dersom KOFA skulle beholde myndigheten til å ilegge overtredelsesgebyr, og vi samtidig skulle bruke rettssystemet til å oppheve en kontrakt, ville vi komme i den situasjon at en kunne få dobbelt straff. Det ville være svært uheldig, det ville være en helt ny rettspraksis, og det ville være i strid med generelle prinsipper for menneskerettigheter. Så jeg mener at når vi først skal innføre et strengere sanksjonssystem, må sanksjonene ligge på et organ som er operativt gjennom hele året. KOFA har ikke nemndsmøter regelmessig nok til å ha den typen myndighet.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-03-20:
Jeg mener helt klart det er at du kan få kjent kontrakter ugyldig.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-03-20:
Jeg tror Sande selv kan svare for sitt innlegg, men det er riktig som representanten Flåtten sier, at begrunnelsesplikten er regulert i en forskrift. I dag er det jo to begrunnelser som kan gis. Dersom vi skal innføre en ordning der man kan suspendere kontrakter, må begrunnelsen som gis, i første omgang være så dekkende at den som skal forholde seg til den, faktisk får en begrunnelse som sier noe om hva man skal vurdere, og om hvordan den som har utlyst anbudet, har vurdert de enkelte oppdragene. Så den begrunnelsesplikten som vi får nå, vil jo ikke være den samme som den første begrunnelsesplikten man har hatt før. Den begrunnelsen må være noe mer omfattende enn det den første begrunnelsesplikten har vært tidligere, slik at man faktisk kan bruke begrunnelsen for å gjøre de vurderingene innenfor den karenstiden som foreslås i proposisjonen. Så det må være noe mer begrunnet og noe forskjellig i de forskjellige innkjøpene som gjøres.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-03-20:
Jeg forutsetter at de butikkene som er åpne på søndager, tilfredsstiller de lovmessige kravene til framkommelighet. Det er fullt mulig å få en rullestol inn i en butikk på 100 m2. Det har å gjøre med hvordan man plasserer varer, og hvor full man gjør butikken. Det burde ikke være noen umulighet å få verken rullestoler eller barnevogner inn i en sånn butikk hvis man legger til rette for det.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-03-20:
Jeg er enig i at det er viktig at vi har gode regler som verner de ansatte mot unødvendig søndagsarbeid. Det er også inntatt i arbeidsmiljølovens bestemmelser. Så har helligdagsloven gitt unntak for enkelte virksomheter til å ha åpent på søndag, bl.a. gartnerier, de som selger planter. Det er dels historisk betinget, dels på grunn av virksomhetens art. Jeg er ingen ekspert på gartneridrift, men jeg skjønner at planter bl.a. skal vannes og stelles, og det er en av grunnene til at det er nødvendig at det er ansatte på jobb gjennom hele året i den type virksomheter. Derfor har det vært gitt mulighet for å holde åpent på søndag for dem som selger planter, på lik linje med en del andre virksomheter som har behov for å ha åpent på søndag.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-03-20:
Grenser er bestandig krevende, og som jeg sa i mitt innlegg, vil jeg derfor ha en diskusjon med bransjen og arbeidstakerorganisasjonene knyttet til den utviklingen vi har sett den siste tiden. Så er det sånn at i forarbeidene til det lovverket som ble lagt fram i 2002–2003 og i et brev som daværende Barne- og familiedepartementet sendte til Handel og Kontor i 2001, er det sagt noe om de avgrensningene: En vesentlig del av omsetningen skal dreie seg om planter, blomster og hageartikler. «En vesentlig del» er definert som mer enn 50 pst. Jeg synes det er en god rettesnor, og jeg håper at de som har åpent på søndag, forholder seg til de reglene som er gitt. Jeg tror også de bøtene som er gitt, har vært med på å virke preventivt og hindre at flere utnytter og uthuler det lovverket, som er en god balanse mellom forskjellige hensyn.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2012-03-20:
Jeg synes bare det var greit å kunne ta ordet helt på slutten i denne debatten, for det er ingen tvil om at det er ulike oppfatninger av hva saken faktisk inneholder. Men jeg har lyst til å understreke et par ting. Det første er at KOFAs arbeid blir videreført. KOFA skal fremdeles bli opprettholdt. KOFA skal fremdeles være et rådgivende organ, og en skal kunne få vurdert sakene i KOFA. Altså: En legger det ikke ned – selv om jeg synes enkelte i sitt innlegg her går i retning av det. Så har jeg lyst til å understreke en annen ting: Vi får et sterkere regelverk. Det blir bedre å være tjenesteleverandør mot det offentlige etter denne endringen – forutsatt at det offentlige gjør gale innkjøp. Det kommer på en måte ikke fram i debatten, synes jeg, og det blir litt urimelig i forhold til vektingen av betydningen av det som nå gjøres. Så er det sånn at så lenge en får større og flere muligheter til å sanksjonere overfor de tilfellene der hvor det har foregått ulovlige offentlige anskaffelser, blir spørsmålet: Er det riktig da å bygge ut et organ på siden av domstolen som skal avgjøre og ilegge forholdsvis kraftfulle vurderinger knyttet opp mot enkeltbedrifter og leverandører? Jeg synes det er helt naturlig at dette gjøres av domstolen. Det er helt naturlig – med så alvorlige konsekvenser som en avgjørelse i denne type saker nå kan få for enkelte leverandører, er det helt opplagt nødvendig at dette foretas i domstolen. Det synes jeg er underkommunisert i debatten. Jeg synes det er viktig å presisere: KOFA videreføres. Vi får et sterkere regelverk, beskytter leverandørene mer enn det vi har gjort fram til nå, og det er helt naturlig at når større sanksjoner kan iverksettes der hvor ulovlige anskaffelser har foregått, er det faktisk domstolen som avgjør i disse tilfellene.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2012-03-20:
I dag ser det ikke ut til at de søndagsåpne butikkene har problemer med å få folk til å jobbe. Det ser ut som om mange studenter står i kø og er glade for å ha mulighet til å jobbe den dagen i uken de ikke er på skolen. Spørsmålet jeg har lyst til å stille statsråden, er knyttet til ansattes rettigheter. Hvorfor er det sånn at de ansattes rettigheter ikke er like mye verd? Hvorfor er det sånn at de ansattes rettigheter på Plantasjen ikke er like mye verd som de ansattes rettigheter på Maxbo? Kan statsråden forklare meg det?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2012-03-20:
Norges åpningstidsbestemmelser er blant Europas mest liberale. Folk kan handle i 144 av ukas 168 timer. Dette gir stor grad av frihet, men det er ingen tvil om at dette også gir økt forbruk. Det er derfor ikke tilfeldig at de som er ivrigst etter å få gjort noe med åpningstidsbestemmelsene, er næringsaktørene, og at Høyre i så måte først og fremst kjemper næringslivets sak. Mange ansatte forteller om økt arbeidspress, og mange forbrukere forteller om økt kjøpepress. Spørsmålet er: Skal vi i denne sal stimulere til mer av det? Tydeligst ser vi dette før jul hvert eneste år. Mange butikker holder søndagsåpent – til glede for mange, men til fortvilelse for andre. Mange ansatte forteller om økt arbeidspress etter at åpningstidsloven ble opphevet i 2003. Derfor har f.eks. Handel og Kontor bedt om en evaluering av effektene etter opphevingen av åpningstidsloven i 2003. Jeg har sympati for et slikt krav. Det handler om hvilket samfunn vi ønsker oss, og om hvilke rettigheter ansatte skal ha. Folk har krav på fritid, men folk har også behov for fritid sammen med andre. Foreldre bør ha anledning til å ha fri når barna har fri. Jeg vil fortelle om et egenopplevd eksempel fra sist søndag. Vi skulle feire barnebursdag i vår familie for vår datter som fyller fem år. Til vår irritasjon oppdaget vi at vi hadde glemt å kjøpe vaniljekrem, som vi skulle ha på en av kakene. Det irriterte vi oss over, og det kunne vært kjekt for oss i den akutte situasjonen å ha en mulighet til å gå og kjøpe vaniljekrem. Men spørsmålet jeg som forbruker, vi som forbrukere, bør stille oss, er: Er det riktig at det skal være folk på arbeid på en søndag bare fordi jeg ikke klarer å planlegge mine innkjøp? Barnebursdagen ble gjennomført uten vaniljekrem, men det ble særdeles stor suksess likevel! Høyresiden snakker i denne saken om «frihet» – men det er en frihet først og fremst for næringslivet. Denne saken er et godt eksempel på at én persons frihet kan bli en annens ufrihet. Høyre har – fra talerstolen og i merknads form – snakket varmt om å ivareta de ansattes rettigheter, også på søndager. Jeg vil utfordre Høyre og Fremskrittspartiet: Hvordan har de tenkt at dette skal løses? Hvordan skal man sikre bedre frihet for de ansatte i varehandelen ved å innføre mer arbeidspress, ved å innføre strengere krav til tilstedeværelse mens barna har fri? Det forstår jeg ikke, men det håper jeg at høyresiden snart begynner å gi noen svar på.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2012-03-20:
Over hele Distrikts-Norge eksisterer det i dag mange planer for utvikling og verdiskaping – planer lagt av folk som vil skape sin egen framtid, som har troen på at her skal vi ikke bare overleve, men her skal vi vokse. Dessverre er det mange som opplever at det blir stukket kjepper i hjulene for dem, også fra denne salen. Folk som ønsker å skape bolyst, nye arbeidsplasser og turisme, bør applauderes og løftes fram, ikke hindres. Dette er mennesker som tar et betydelig ansvar på vegne av storsamfunnet og det internasjonale samfunnet. På grunn av måten folk i Distrikts-Norge har skjøttet naturen på, har vi i dag områder som framstår så attraktive at de må vernes. Da er det viktig at de samme folkene får mulighet til å skape ny næring og opplevelser knyttet til disse naturområdene. Det handler om trivsel, det handler om muligheter for eldre og folk med nedsatt funksjonsevne til å oppleve vår fantastiske natur, og det kan skape arbeidsplasser. I den saken vi i dag diskuterer, er det mange hensyn som må balanseres opp mot hverandre. På det ene ytterpunktet har vi hyttefolkene som vil reise ut fra byen i helgen og oppleve stillhet og ro – ja, det kan vi tilby mange plasser i Norge. Men på den andre siden har vi de få som ennå er fastboende, som ønsker å skape arbeidsplasser, som ønsker å skape opplevelser, og som ønsker å utnytte de fantastiske naturområdene de bor midt oppe i, for å ha muligheten til fortsatt å bo i disse områdene. Det tror jeg det er størst mulighet for å få gode løsninger på gjennom at dette bestemmes lokalt gjennom plan- og bygningsloven. Folk som er tettest innpå naturområdene, som er tettest innpå de konfliktene som kan oppstå rundt dette, er de som er best egnet til å lage gode løsninger. Jeg har i denne debatten opplevd et godt signal fra statsråden om muligheter for mer lokal myndighet. Jeg mener at dette godt ivaretas – også det som statsråden er opptatt av – gjennom plan- og bygningsloven. Folk som vet hvordan plan- og bygningsloven fungerer, vet utmerket godt, med den klageadgangen som er, at det ikke representerer noe frislipp. Derfor vil jeg avslutningsvis understreke at vi imøteser den varslede gjennomgangen av lov om motorferdsel i utmark.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2012-03-20:
La meg først få lov til å si at jeg ikke har sett noen plass at det ikke er lov til å fremme saker om igjen i løpet av en periode her på Stortinget. Selv om denne saken ble behandlet her på Stortinget 14. april i fjor, er saken like aktuell, og den engasjerer folk sterkt der ute. Det ser vi også i media. Statsråden argumenterer med at vi trenger en dag som er forskjellig fra de andre dagene i uken. Forskjellen er at om søndagen kan butikkene være på 100 m2, mens de kan være mye større de andre dagene. Om jeg forstår det rett, mener altså statsråden at det er helt ok med søndagshandel så lenge butikken er liten nok. En problemstilling som er kommet opp nå, er at hvis man er rullestolbruker, har man ikke mulighet til å komme seg inn i de små butikkene. For denne regjeringen, som med veldig fagre ord snakker om et inkluderende samfunn og universell utforming, er det ikke det i praksis når det gjelder søndagsåpne butikker. Mitt spørsmål til statsråden blir da: Ser statsråden at utformingen av de butikkene kan virke diskriminerende for rullestolbrukere?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2012-03-20:
Jeg vil begynne med å takke statsråden for et godt innlegg, som ga uttrykk for saken sånn som jeg mener den bør framstilles, med den hensiktsmessige balansen som statsråden snakket om. Mitt spørsmål går på det som mange har vært opptatt av, og som vi også får en del henvendelser om, nemlig at hagesentrene drar dette unntaket i loven vel langt når det gjelder det å kunne selge blomster, og at man holder åpent store sentre som selger varer som går langt utenfor det som er lovens intensjon, nemlig å selge blomster og det som er direkte knyttet til blomster og planter, noe som andre forretninger åpenbart opplever som urimelig. Ser statsråden noen muligheter for å gripe inn for å redusere muligheten for sånne gråsoner som gjør at det blir uheldig konkurransevridning?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2012-03-20:
Først: Representanten Horne hadde en visitt til komiteens reise til USA. Hun mente tydeligvis at man burde sammenlikne USA og Norge på dette området. Jeg vil jo da si at det faktisk er stor forskjell på amerikanske kjøpesentre og norske butikker, og det kjøpesenteret i Los Angeles som det ble referert til, var på under 100 km2, bare så det er sagt. Men det illustrerer vel heller at saken ikke dreier seg om hvorvidt det er forbudt eller ikke å handle på søndager. Det handler faktisk om å finne den balansen som statsråden snakket om, som gjør at vi får en samfunnsutvikling som vi ønsker, og så viser det for så vidt at vi tilpasser oss de rammebetingelser vi til enhver tid har. Men jeg tok først og fremst ordet for å kommentere Venstre og representanten Skei Grandes innlegg. Hun viste til at i Overhalla, der hun kommer fra, var det sånn at man bare kunne ringe til kjøpmannen. I representanten Skei Grandes barndom var det sikkert sånn, men i 2012 er jeg litt mer usikker på om kjøpmannen i Overhalla, eller kjøpmenn andre plasser rundt omkring i landet, vil reagere på samme måten om man ringer på søndagen og spør. Men Venstre vil jo delegere dette spørsmålet til kommunene. Representanten Skei Grande spør retorisk om arbeiderne er mindre verdt hvis de jobber i en butikk under 100 m2. Det er selvsagt ikke det denne saken dreier seg om. Det er ingen som vil stenge det norske samfunnet og alle dets funksjoner på en søndag – det er det ingen som tar til orde for. Men det handler nettopp om – som vi snakket om – den hensiktsmessige balansen mellom behov som vi har, men ikke minst ønsket om å ta vare på helligdagsfreden som en lang tradisjon. Å finne den hensiktsmessige balansen er nettopp det som er god sentrumspolitikk. Kristelig Folkeparti har tatt opp den utglidningen vi har sett når det gjelder hagesentrene, og det er adressert i saken, hvis man er bekymret for det. Til slutt: Jeg synes representanten Ib Thomsen illustrerer denne saken ganske godt når han i samme åndedrag som han snakker om søndagsåpne butikker, snakker om at vi må få lov til å kjøre fortere på motorveien. Kanskje er det det det egentlig dreier seg om: et samfunn der vi alle skal kunne kjøre fortere, springe fortere, og det er kanskje heller ikke tilfeldig at Fremskrittspartiet er det partiet som går lengst her. Det er jo det partiet som har gått lengst i å ta til orde for nattåpne barnehager, for det trenger vi kanskje når butikkene og alt skal være åpent hele uken rundt. Kanskje skal også barnehagene være åpne på søndagen. Det er en annen samfunnsutvikling som Fremskrittspartiet tar til orde for.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2012-03-20:
Du vet du bor i et land som styres av de rød-grønne, når høyeste tillatte hastighet på en motorvei er 100 km/t. Du vet at du bor i et land som styres av de rød-grønne, når ølsalget stenger før butikken, voldtektsforbrytere får lavere straff enn de som snyter på skatten, du må betale skatt av mat du spiser hvis du jobber frivillig på en festival, kjøp av ny bil er dobbelt så dyrt som i naboland, gambling er forbudt, men ikke Norsk Tipping, og det er lov å selge sex, men ikke kjøpe. En av de mer spesielle konstruksjoner som også kommer fra de rød-grønne, det er denne 100 m2-butikken, som også er kalt Brustad-bua. Butikker som holder til i store, lyse og luftige lokaler på hverdager, må på søndager flytte virksomheten til dette trange kottet på under 100 m2, hvor kundene nærmest stables i høyden for å få plass. I dag er det vel ingen som for alvor mener at det vil være skadelig for forbrukerne å handle i like store butikker på søndager som ellers i uken. Man kan handle river, spader, gressklipper, blomster, bensin og olje på søndager, men ikke melk og brød. Dagens lovgivning gir mange urimelige utslag – med andre ord, her er det behov for en opprydding og oppmyking. I Akershus har vi gode eksempler, som representanten fra Høyre kom med. Maxbo og Plantasjen ligger 100 meter fra hverandre. Plantasjen og Maxbo selger stort sett de samme artiklene. Plantasjen har noen flere – de har også juleartikler, julepynt og juleblomster. Men dette er også konkurransevridende for dem som driver næring. Jeg ser ikke helt hvorfor det er greit for Kristelig Folkeparti, som argumenterer for helligdagsfreden, at de som jobber på Plantasjen, 7-Eleven, Deli de Luca, bensinstasjoner og i 100 m2-butikker, kan jobbe på søndager, men ikke de som jobber på Maxbo eller en 101 m2-butikk. De må vernes med tanke på helligdagsfreden og arbeidsmiljøloven. Logikken i argumentasjonen til flertallet i denne komiteen er at lovgivningen bør strammes inn og ikke bli som den er, men det ser vi ikke noe til. Stortinget må eventuelt se på revidering av lovgivningen i en rettferdig retning. Loven bør være lik både for ansatte og for aktører. Brustad-bua er selvsagt ingen stor avgjørende sak for det norske samfunnet, men den er et godt eksempel på overivrig regulering politikere med fordel kunne holdt seg unna. Argumentet om å beskytte fritiden til de ansatte er syltynt. Det er mange, f.eks. studenter, som gjerne jobber i butikk i helgene.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2012-03-20:
Beskrivelsen av det rød-grønne samfunnet, slik representanten Ib Thomsen framsatte det, taler for seg. Jeg venter bare på hvilke løsninger han har på de samme temaene. Jeg tror det blir tut og kjør – det er vel det som er holdningen i denne saken. Man ønsker et samfunn der ingen ting skal reguleres. Det er for så vidt greit, men det er også den store forskjellen mellom det sosialdemokratiske, og den rød-grønne regjeringen, og Fremskrittspartiets politikk. Når det gjelder likhet for loven, slik Høyre og Fremskrittspartiet og etter hvert også Venstre sier, er det grunn til å spørre: For hvem? Det er ja til handelsstanden og et klart nei til å ivareta arbeidstakeres ve og vel. Jeg registrerer at man harselerer med det fra de nevnte partiene, men det er faktisk alvor. Vi tar arbeidstakernes rettigheter på alvor. Jeg registrerer også at Venstre, Høyre og Fremskrittspartiet gjennom sin argumentasjon ønsker et 24-timers samfunn, der det ikke er skilnad mellom søn- og helligdager og hverdager. Spørsmålet vi bør stille er: Vil vi det? Jeg synes det som representanten Håbrekke tok opp, er absolutt en del av en sånn diskusjon i en sånn debatt. Hva slags samfunnsutvikling ønsker vi? Skal det ikke være forskjell mellom søn- og helligdager og hverdager? Det tror jeg hører hjemme i en sånn debatt. For meg er det viktig at denne debatten også diskuterer denne typen utvikling. Det handler nettopp om samfunnsutvikling. Jeg registrerer at representanten Trine Skei Grande argumenterer med at man setter politikken «i vanry» når man tar opp denne typen spørsmål. Jeg skjønner ikke at man i det hele tatt kan stille et sånt spørsmål sett i forhold til at man diskuterer samfunnsutvikling, hvordan man skal ivareta de ansattes rettigheter og også sett i forhold til hvordan man ønsker å styre og respektere helligdagene og søndagene. Jeg synes det er viktige temaer. Jeg synes det handler om ideologi, det handler om en samfunnsutvikling, det handler i hvert fall om en retning som absolutt hører politikken til. Den debatten ønsker jeg å være med på, og derfor synes jeg den innstillingen vi har, og den holdningen vi har til denne saken, er helt på sin plass.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2012-03-20:
Som statsråden sa, er scooterpolitikk og bruk av scooter i Finnmark svært viktig. Jeg har bare lyst til å ha det som et utgangspunkt for mitt innlegg. Jeg vil ta opp noen problemstillinger som vi har. I dag avslår Fylkesmannen i Finnmark konsekvent alle kommunestyrevedtak om sammenkobling av scooterløyper hvis det ikke kuttes tilsvarende kilometer i eksisterende løypenett. Dette er neppe hjemlet i motorferdselsloven eller i forskrifter, men så vidt jeg vet, er det i et brev fra departementet gitt uttrykk for en slik praksis i påvente av revideringen av motorferdselsloven. Vi er mange som er utålmodige i forhold til at det skal skje noe med det videre arbeidet med lovverket. Den samme utålmodigheten kommer også sterkt til uttrykk fra en enstemmig komité. Lokale politikere har fått tillit fra befolkningen og myndigheter til å fatte beslutninger som berører folks liv og helse og utdanning, men også når det gjelder plan- og bygningsloven, for å nevne noe, men vi tillater ikke lokaldemokratiet å foreta fornuftige justeringer av et løypenett. Vi som sitter i denne sal, har muligheten til å endre det, og den utfordringen bør vi ta. For mange kommuner og for lokaldemokratiet generelt oppleves dette som et kraftig overtramp. Det er sterke ord, men noe jeg synes det er viktig å formidle i debatten i dag. Dette går ut over lokaldemokratiet og regionaldemokratiet. Jeg vil bemerke at det i gjeldende fylkesplan for Finnmark står følgende: Fylkeskommunen forventer at kommune skal kunne «knytte snøscooterløyper over kommunegrensene». Praksisen fra Fylkesmannen innebærer at sammenkobling av løypenettet over kommunegrenser og landegrenser blir svært vanskelig å realisere. Vi har mange prosjekt i Finnmark som jobber med det, men som alle stopper på grunn av den praksisen som i dag gjennomføres. Det er derfor mange som stiller seg spørsmål om hvorfor dette skjer når man vet hvilke sentrale politiske signaler som er gitt med hensyn til at man ønsker å lempe på restriksjoner for reiselivsnæringen i motorferdselsloven. Jeg stiller det samme spørsmålet. Det er stor politisk enighet på tvers av partigrensene i Finnmark om at kommunene i fylket må få anledning til å knytte sammen sine scooterløyper uten at de samtidig skal pålegges å kutte tilsvarende i sine eksisterende løyper. Jeg er derfor glad for de signaler statsråden har antydet her i salen i dag. Helt til slutt: Hvis man kjører mer enn 300 meter utenfor en merket løype på en islagt innsjø, risikerer man å bli bøtelagt med mange tusen kroner. Tenk dere at man kjører en båt på Oslofjorden og er mer enn 300 meter utenfor leia! Skulle man da få bot? Når det gjelder motorferdsel, skjer det. Jeg anmoder pent fra denne talerstolen om at denne praksisen også blir gjennomgått når arbeidet med loven en gang i nær framtid forhåpentligvis tar til.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2012-03-20:
Jeg må også kommentere, selv om det er egen statsråd. Jeg klarer ikke å la være! Du snakket i ditt innlegg om scooterpolitikken i Finnmark og Sverige, og stilte spørsmål om vi ville ha de samme tilstandene som vi har i Finnmark. Som finnmarking må jeg stille spørsmålet: Hva er galt med det? De aller fleste i Finnmark lever godt med de mulighetene som ferdsel i utmark gir, og hvordan det skjer, enten det er over skrevs på en scooter, på ski, på hundeslede eller til fots. Faktum er at uansett hvordan en kommer seg ut i naturen, gir det glede, det gir naturopplevelser og det gjør noe med oss som ferdes ute i naturen. Det synes jeg det er verdt å ta vare på. Vi har et løypenett som tar de nødvendige hensyn, og som ligger innenfor intensjonen i loven. Vi ønsker ikke frislipp. Vi ønsker regulerte forhold, men vi ønsker små justeringer. Til representantene Korsberg og Harberg: Vi har den unike muligheten til å ta dette opp internt i regjeringen, så vi dobbeltkommuniserer ikke, men vi kommuniserer via talerstolen de utfordringene og de problemstillingene som vi ønsker å diskutere med regjeringen. Vi håper selvfølgelig at vi når fram, og at det ender med det vi alle ønsker: noen justeringer.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-03-20:
Aller først har jeg lyst til å takke forslagsstillerne og Kristelig Folkeparti for å ha reist en viktig debatt om et viktig tema som ikke gis nok oppmerksomhet i debatten til vanlig. Vi kjenner vel alle til klisjeen om barnet som ikke spiser opp maten sin, hvorpå en forelder sier: tenk på barna i Afrika. Den lignelsen er jo banal, og mangt et barn, inkludert meg selv da jeg var liten, brukte mye tid på å tenke over hvordan det skulle la seg gjøre å sende mat i posten uten at den ble dårlig før den kom fram til barna i Afrika. Men bak ligger det selvfølgelig et alvorlig problem. Det er i dag mer enn nok mat til alle på kloden, men likevel sulter mange millioner mennesker. Det har mange årsaker. Vanstyre er en av dem, og det er tørke, men også markedsmekanismer. Vi som er de med mest kjøpekraft i hele verden, kaster også klart mest mat fordi vi har råd til det, det oppleves ikke som noe stort tap for oss, og vi har vaner, mønstre og en hverdag som gjør at vi kaster mye mat. Vi har også en næring som bør kunne kritiseres for å profilere ferskhet på en måte som gjør at vi nok også kaster mer mat enn det som er nødvendig. Da går store naturressurser tapt. Klimamessig er det veldig uheldig. Ressurser utnyttes dårlig. At vi kaster mye mat i Norge, er en del av et større globalt problem. Hvert år kastes om lag 320 000 tonn mat i Norge som er fullt spiselig. Det er veldig store mengder. Faktisk tilsvarer det en fjerdedel av all mat som kjøpes av forbrukere i Norge. Det er om lag 70 kg mat per person her i landet. Det er ikke bare et materielt, fordelingsmessig og miljømessig problem, det er også uetisk. Denne debatten har en viktig etisk dimensjon. Så er fersk mat supert, og jeg er glad i fersk mat selv. Men som komiteen også er enig om i merknads form, kan det jo hende at vi overprofilerer ferskhet og dermed forvirrer forbrukerne unødvendig og gir inntrykk av at mat som er fullt spiselig, ikke er det. Det trenger vi å se nærmere på. Derfor er det gledelig at både en samlet komité og Miljøverndepartementet er enige om behovet for en innsats mot unødvendig kasting av mat. På vegne av regjeringspartiene vil jeg varsle at vi imøteser den varslede stortingsmeldingen om avfall, der regjeringen vil gjennomgå både status hva angår matavfall i Norge i dag og behovet for nye virkemidler for å redusere mengden matavfall. Det foreligger fire forslag fra opposisjonen som jeg regner med at den vil fremme på egen hånd. Komiteen tilråder å vedlegge saken protokollen. Det betyr ikke at siste ord er sagt, for dette blir en viktig sak i regjeringens avfallsmelding. Jeg synes det er flott at Kristelig Folkeparti har brukt anledningen til å fremme dette forslaget.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-03-20:
Det har vært en fin debatt. Den sporer litt av på slutten, men det synes jeg vi skal tillate oss, fordi tingene her henger sammen. Med bakgrunn i den siste ordvekslingen mellom representantene Astrup og Sande kan det være verdt å minne om at organisasjoner for fattige bønder i utviklingsland slett ikke ser på den norske landbruksmodellen med tollvern og med et regulert landbruk som noe problem eller som en fiende, men tvert imot som et forbilde. Det er viktig f.eks. å huske at tollvern og eksportsubsidier er to forskjellige ting. Eksportsubsidier er en inngripen i andre lands evne til å være selvforsynt med mat, og det fører til forvrengte priser på viktige matvarer. Tollvern bidrar til å øke selvforsyningsgraden i et land. Det bør være et mål, og det er ønskelig. Så er det også viktig å huske at fattige bønder i utviklingsland ikke stiller på like vilkår med store landbrukseksportører fra Vesten. For eksempel er det veldig mange av disse bøndene og matprodusentene som kun produserer for sin egen del og for det lokale markedet, og en økonomi der flere utenlandske landbruksprodukter kommer inn på deres markeder, er slett ikke noen fordel for dem. Det er ikke slik at disse bøndene kan konkurrere med store landbruksprodusenter. Det illustreres også ved det faktum at selv om vi ikke har tollmurer på landbruksvarer fra de 50 fattigste landene, er det svært lite av maten vi kjøper i Norge og spiser i Norge, som er fra disse landene. Bill Clinton, tidligere president i USA, har tidligere beklaget å ha vært med på politikken på 1990-tallet der Verdensbanken og IMF presset igjennom strukturtilpasningsprogrammer som førte til at landbruket i mange fattige land ble skadelidende. Et spesielt trist eksempel på den politikken er Haiti, der en av de medvirkende årsakene til den store urbane fattigdommen samt mye annet, må jeg legge til, er at veldig mange bønder har flyttet inn til de urbane områdene fordi den internasjonale landbrukspolitikken har ført til at de ikke lenger kunne drive den småskala landbruksproduksjonen de tidligere gjorde. Så bildet er langt mer nyansert enn den kritikken av norsk landbrukspolitikk og de rød-grønne som representanten Astrup framførte i denne debatten, vil jeg si.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-03-20:
Jeg har ikke behov for de 3 minuttene, men jeg skal kort svare representanten Astrup. For det første er det slik at eksportsubsidier mellom rike land også er et problem. Et eksempel på det er dansk eksportsubsidie av sukker, som fører til at sukkerprisene internasjonalt og i rike land blir så lave at fattige land ikke er i stand til å konkurrere, som f.eks. Mosambik. For det andre er det altså ikke sånn at norsk tollvern på landbruksproduksjon rammer de fattigste landene i verden. Vi har tollfrihet for de 50 minst utviklede land i verden pluss 14 til. Likevel er det mindre enn 1 pst. av maten vi spiser i Norge, som kommer fra disse landene. Det er ikke fordi Norge ikke har lagt til rette for import, men bør kanskje leses som et tegn på at disse landene har andre utfordringer og andre bekymringer enn at de eksporterer for lite mat til Norge, noe jeg prøvde å understreke i mitt forrige innlegg.