trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-11-10:
Forhold vedrørende kraftlinjen i Årum i Fredrikstad har tidligere blitt omtalt i svar fra olje- og energiministeren og helseministeren på spørsmål nr. 874, 875 og 913 til skriftlig besvarelse. Bakgrunnen for den oppmerksomheten som denne saken har fått, er at Kreftregisteret i mai i år publiserte en studie som konkluderer med økt risiko for brystkreft hos kvinner som har bodd i nærheten av høyspentledninger i lang tid. På anmodning fra det tidligere Helsedepartementet har Statens strålevern vurdert denne forskningsstudien og konkludert med at én forskningsstudie ikke gir tilstrekkelig grunnlag for å endre dagens forvaltningspraksis. Men den gir støtte til en fortsatt forsiktighetsholdning i forbindelse med nye byggesaker og konsesjoner til byg-ging av nye høyspentledninger eller ved oppgradering av eksisterende ledninger. I påvente av klarere vitenskapelige data anbefaler Statens strålevern en fortsatt varsomhetsstrategi ved nybygging. Som en oppfølging av Strålevernets konklusjon har Helse- og omsorgsdepartementet og Olje- og energidepartementet bedt Statens strålevern nedsette og lede en arbeidsgruppe med sikte på å konkretisere og utdype denne forvaltningsstrategien. På bakgrunn av at folk i Årum opplevde en unaturlig høy forekomst av krefttilfeller blant beboerne nær kraftledningen, gav det tidligere Helsedepartementet Kreftregisteret i oppdrag å planlegge og gjennomføre et informasjonsopplegg for befolkningen i Årum. Det er dette møtet representanten Svein Roald Hansen refererer til i sitt spørsmål. På møtet deltok representanter fra Kreftregisteret, fra Statens stålevern, fra kommunehelsetjenesten i Fredrikstad og ca. 50 representanter for befolkningen i området. Kreftregisteret opplyser i en skriftlig rapport til meg at begge de to fagetatene på dette møtet gav klart uttrykk for at de ikke hadde noe grunnlag for å tro at det var en sammenheng mellom krefttilfellene i området og kraftledningen. I lys av befolkningens størrelse, kjønns- og alderssammensetning mener Kreftregisteret at kreftforekomsten i det aktuelle området ikke kan anses å være unormalt høy. Helse- og omsorgsdepartementet avventer en endelig rapport fra Kreftregisteret med en nærmere analyse av de aktuelle krefttilfellene i forhold til den registrering og de analyser av kreftforekomst som skjer løpende i Kreftregisteret. Som helse- og omsorgsminister legger jeg vekt på at den politikk som føres, er basert på velfunderte, faglige råd. Som jeg har redegjort for, har ikke fagmyndighetene gitt noe grunnlag for å endre dagens forvaltningspraksis. Når det gjelder spørsmål vedrørende planlegging og plassering av kraftledninger, vil jeg vise til at det er olje- og energiminsterens ansvarsområde. Olje- og energiministeren har opplyst at gjeldende forvaltningsstrategi, slik det fremgår av NOU 1995:20 og St.prp. nr. 65 for 1997-1998, er lagt til grunn for energimyndighetenes behandling av Årum-saken, i likhet med andre kraftledningssaker.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-11-10:
Jeg kan i hvert fall si til representanten Hansen at jeg skvatt litt i stolen da jeg så nyhetssendingen og hørte Kreftregisterets direktør uttale seg både på et vitenskapelig fundert grunnlag og som mor og bestemor. Det er klart at i de tilfellene hvor det er en avstand mellom disse utsagnene, kan det fremstå som problematisk. Jeg har utbedt meg og fått et brev fra direktør Langmark om dette, og fra det vil jeg sitere: «På tross av mitt nei «som mor og bestemor» ble den vitenskapelig vurdert svake assosiasjon mellom elektromagnetiske felt og kreft hele tiden presisert, såvel av meg som av Aage Andersen og Tore Tynes. Men jeg fikk meg altså ikke til, tross tynn statistikk, å trekke på skulderen av uroen.»
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-11-10:
Som representanten sier, ligger selve det formelle, det å gi tillatelse og ikke gi tillatelse, under olje- og energiministeren, men jeg har et konstitusjonelt ansvar for Statens strålevern og Kreftregisteret, som er de to faglige instansene som nyttes i denne type spørsmål. Selv om det er Helse- og omsorgsdepartementet som gir anbefaling til Olje- og energidepartementet i denne typen saker, er det mer eller mindre som postkasse for våre to faglige etater. Hvis det i de undersøkelsene vi nå gjør på dette området, fremkommer indikasjoner som underbygger at det er grunn til å legge enda større vekt på et føre var-prinsipp og en forsiktig agering, er det klart at dette må kommuniseres til Olje- og energidepartementet, som altså er det departementet som gir tillatelse. Så fra Helse- og omsorgsdepartementets side er vi beredt, når som helst, når vi har et annet vitenskapelig grunnlag enn det som er tilfellet pr. i dag.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-11-10:
Fra 1. september 2004 er det innført en ordning med prisregulering av næringsmidler til spesielle medisinske formål, de såkalte dietetiske næringsmidler. Den nødvendige forskriftsendringen –ny § 3a i blåreseptforskriften – ble fastsatt i august 2004 og samler de tidligere spredte refusjonsbestemmelsene for næringsmidler til spesielle medisinske formål i en felles refusjonsordning. Rikstrygdeverket har gjort departementet kjent med at en del pasienter med stoffskiftesykdommer som tidligere har fått refusjon for slike næringsmidler gjennom blåreseptforskriften § 2, ikke oppfyller kriteriene for refusjon under den nye forskriften. Konsekvensen er at pasientene må søke bidrag for dekning av utgifter gjennom folketrygdlovens bidragsordning, og at de dermed, som representanten Nesvik anfører i sitt spørsmål, får en høyere egenandel enn tidligere. Det var imidlertid en klar forutsetning for den nye refusjonsordningen at pasientene skulle få samme tilbud som før forskriftsendringen. Det skal derfor gis refusjon til slike næringsmidler for pasienter med stoffskiftesykdom. Dette innebærer at forskriften skal tolkes utvidende, dvs. tolkes i lys av at disse pasientene var ment omfattet av refusjonsordningen da ordlyden ble foreslått. Departementet har allerede bedt Rikstrygdeverket foreta de nødvendige endringer i rundskrivet til folketrygdloven § 5-14 i samsvar med dette. Departementet har også bedt Rikstrygdeverket informere alle involverte aktører om denne endringen, som vil få tilbakevirkende kraft til 1. september 2004. Jeg forventer derfor en snarlig løsning for de pasientene som representanten nevner i sitt spørsmål. Det vil videre, for ordens skyld, bli foretatt en endring i blåreseptforskriften § 3a for å presisere at stoffskiftesykdommer omfattes av forskriften. Rikstrygdeverket er gitt i oppdrag å utarbeide forslag til en slik forskriftsendring.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-11-10:
Det fremstår som overflødig, president!
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-11-10:
Innledningsvis ønsker jeg å si noe om disse tallene. Etter at opptrappingsplanen for psykiatri er ferdig, skal vi ha et tilbud til 5 pst. av gruppen barn og unge. For Helse Midt-Norge betyr det at vi i 2008 skal ha tilbud til 7 730 barn og unge. I dag har vi i Helse Midt-Norge et tilbud til 2,7 pst. av gruppen barn og unge, som tilsvarer et tilbud til 4 140 barn og unge. Differansen mellom disse tallene blir i overkant av 3 500, som er presentert i Adresseavisens overskrift som antall unge uten behandling i Helse Midt-Norge. Dette er mål for dimensjoneringen av tjenestetilbudet i forhold til befolkningsstørrelsen og må ikke forstås som det faktiske tallet på de barn og unge som står på venteliste. Det står 464 barn og unge på ventelistene for Helse Midt-Norge pr. 31. august i år. Det er altså ikke slik at det i Helse Midt-Norge står 3 500 på ventelister. Ventetiden innen barne- og ungdomspsykiatrien i Helse Midt-Norge er også redusert fra ca. 125 dager i 2002 til i dag ca. 90 dager. Utviklingen går i riktig retning, selv om ventetiden fortsatt er altfor lang. Hovedformålet med Opptrappingsplanen for psykisk helse er å styrke tilbudet og utjevne store geografiske forskjeller i tjenestetilbudet. Spesielt innen barne- og ungdomspsykiatrien var forskjellene mellom fylkene store. Sør-Trøndelag hadde f.eks. en dekningsgrad for behandlingstilbud for barn og unge på 1,1 pst. i 1999, den laveste dekningsgraden for fylkene i landet. Av denne grunn har Helse Midt-Norge en særlig utfordring i årene som kommer. Helse Midt-Norge har utarbeidet et eget Handlingsprogram for psykisk helsevern i regionen. Programmet omfatter også tiltak for å øke tilbudet til barn og unge. Ifølge statistikk fra SAMDATA har Helse Midt-Norge hatt større økonomisk vekst i psykisk helsevern enn i somatikk i perioden 2002–2003. Veksten har vært størst innen barne- og ungdomspsykiatri, og denne prioriteringen skal fortsette. En rekke utbyggingsprosjekter er nå i sluttføringsfasen. Disse vil bidra til å styrke tjenestetilbudet til barn og unge med psykiske problemer. I Levanger ferdigstilles det nå i november ny poliklinikk og en ny døgnenhet. Ved DPS Tiller i Trondheim vil det i løpet av desember bli ferdigstilt ny poliklinikk og dagavdeling for barn og ungdom. I løpet av neste år vil det også bli ferdigstilt utbyggingsprosjekter ved DPS Volda og DPS Kristiansund, som vil bidra sterkt til å øke kapasiteten. I tillegg tar Helse Midt-Norge i løpet av 2005 sikte på å starte utbygging av en ny familieenhet og poliklinikk for barn og unge i Trondheim. Dette er alle utbyggingsprosjekter som følger av Opptrappingsplanen for psykisk helse. Vi er på sporet i forhold til å få opp et godt behandlingstilbud til barn og unge i Helse Midt-Norge, selv om det må erkjennes at vi ikke på noen måte er i mål.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-11-10:
Jeg tror det muligens kan bero på en eller annen form for misforståelse når det sies at man ligger etter opptrappingsplanens målsetting, som er en dekningsgrad på 5 pst. i alle de fem regionale helseforetakene. Helse Midt-Norge var det helseforetaket som hadde lengst vei å gå. De hadde et utgangspunkt på 1,1 pst. og skulle opp på 5 pst. De er nå kommet opp på 2,7 pst. La meg si det sånn: Generelt er det slik at man i somatikken har hatt en årlig vekst som er større enn i psykiatrien, nasjonalt, mens det i Midt-Norge har vært gjort konkrete prioriteringer som har ført til at man har hatt større vekst i psykiatrien enn i somatikken. Det har også i Midt-Norge vært en fantastisk utvikling, selv om vi altså ikke er i mål. Dekningsgraden har økt fra 1,1 pst. til 2,7 pst., og målsettingen er 5 pst. Alle indikasjoner tyder på at Stortingets målsetting om 5 pst. vil bli nådd ved utgangen av 2008, som er endemålet hva gjelder dato for opptrappingsplanen for psykiatri.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-11-10:
Det kunne være fristende å svare med et ord på to bokstaver som begynner på j og slutter med a. Jeg tror Alvheim har kunnskap om at jeg på en ganske konkret måte har tatt fatt i disse tingene i de regionale helseforetakene. Jeg er også glad for den støtten jeg har fått i media fra leder av sosialkomiteen vedrørende det som av enkelte er blitt oppfattet som at statsråden går for detaljert til verks. Det er behov for en bedre kontrollvirksomhet med våre regionale helseforetak. Jeg holder i disse dager på å omorganisere departementet, herunder å etablere en egen kontrollenhet, slik at jeg skal kunne ha en fortløpende kontroll og oversikt, og slik at jeg til enhver tid kan møte i spørretimen og si at vi gjør det som Stortinget har bedt oss om å gjøre. Det er nødvendig med en annen form for dialog med de regionale helseforetakene som et alternativ til å sitte i åndeløs spenning og vente på Riksrevisjonens rapport.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-11-10:
Både det enkelte helsepersonell og virksomheten som sådan har et ansvar for å sikre faglig forsvarlige helsetjenester. Helsepersonelloven regulerer helsepersonells plikter og rettigheter. Etter loven er hjelpepleiere en autorisert helsepersonellgruppe. Ufaglærte pleieassistenter og studenter er definert som helsepersonell når de yter helsehjelp i helsetjenesten. Alle de gruppene som nevnes i spørsmålet til representanten May Hansen, er altså regulert av helsepersonelloven når de yter helsehjelp. I helsepersonelloven § 4 stilles det krav til at helsepersonell utfører sitt arbeid i samsvar med de krav til faglig forsvarlighet og omsorgsfull hjelp som kan forventes ut fra helsepersonellets kvalifikasjoner, arbeidets karakter og situasjonen for øvrig. I samme lovs § 5 åpnes det for at helsepersonell kan overlate bestemte oppgaver til annet helsepersonell hvis det er forsvarlig ut fra oppgavens art, personellets kvalifikasjoner og den oppfølging som gis. Medhjelpere er underlagt helsepersonellets kontroll og tilsyn. Elever og studenter skal som regel bare gis oppgaver ut fra hensynet til opplæring. Den praksisopplæring som foregår på sykehus, skal foregå under veiledning av kvalifisert helsepersonell. De regionale helseforetakene skal sørge for at praksisopplæringen er kvalitativt god og har en tilstrekkelig kapasitet. Representanten May Hansen viser til at de omtalte gruppene helsepersonell blir «presset» til å utføre oppgaver de ikke har kompetanse til. Dersom oppgaver overlates til andre som ikke er kvalifisert, kan dette være uforsvarlig og et brudd på helsepersonelloven. Også virksomheter som er regulert av spesialisthelsetjenesteloven og kommunehelsetjenesteloven, har et ansvar for at helsetjenester som ytes i virksomheten, er forsvarlige. Virksomhetene skal bl.a. tilrettelegge slik at helsepersonell gis nødvendig opplæring. Arbeidsgiver har et ansvar for å sikre seg at studenter ikke settes til oppgaver de ikke har kompetanse til å løse. Dette følger av det allmenne ansvar som arbeidsgiver har i forhold til den realkompetanse som arbeidstakerne har. Dette er spesifikt omtalt i lov om spesialisthelsetjenester § 3-10. Det er for øvrig i lov om helsepersonell tydeliggjort at også elever og studenter som yter helsehjelp, er å betrakte som helsepersonell. Enhver som yter helsetjeneste, skal ifølge tilsynsloven etablere et internkontrollsystem for virksomheten og sørge for at virksomhet og tjenester planlegges, utføres og vedlikeholdes i samsvar med krav fastsatt i eller i medhold av lover og forskrifter. Helse- og omsorgsdepartementet har understreket overfor de regionale helseforetakene de pliktene som følger av internkontrollbestemmelsen, inklusiv ansvaret for å sikre at denne er kjent av og følges i så vel egne helseforetak som i virksomheter man har avtale med. Departementet vil også fremover særlig følge opp dette ansvaret.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-11-10:
Jeg har listet opp det ansvaret man har når man er helsepersonell, uansett hvor man jobber. Representanten Hansen gav jo for så vidt svaret selv innledningsvis, der det blir pekt på at på grunn av kommuneøkonomi osv. – Jeg føler meg ganske sikker på at vårt helsepersonell på ca. 250 000 ansatte vil ha nøyaktig de samme problemstillingene knyttet til sin situasjon om det skulle bli 1 eller 2 pst. flere av samme stillingskategori. Vi må holde på det enkle faktum at det er virksomhetene selv som har et hovedansvar for å sørge for internkontrollrutiner og en bemanning som er i overensstemmelse med lovens krav. Vi må aldri frita de 250 000 som jobber i helse- og omsorgsvesenet, for det personlige ansvar man også har.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-11-10:
Jeg holdt på å si: Kjære vene, å gi høyskolene direktiv om at dette ikke er lov! Å forholde seg til det helselovverket vi har, er noe av det mest grunnleggende i helseutdanningen, uansett hvilken profesjon det er. Vi har 36 lover som Stortinget har vedtatt som styrer spesialisthelsetjenesten. Jeg forutsetter jo at det som er relevant for de enkelte yrkesgruppene, har man kompetanse på, for det er en del av utdanningen allerede. Så til det med feilmedisinering. Det er klart at det er et alvorlig problem i norsk helsevesen at vi har en betydelig grad av feilmedisinering. Det er riktig som det sies, at sykepleiere, men også leger, har blitt dømt og fratatt retten til å praktisere på grunn av det. Jeg vil i realiteten si til våre unge studenter at hvis en overordnet pålegger en å gjøre noe som er ulovlig, er det ingen grunn til å gjennomføre det. Ingen skal behøve å sette sin personlige integritet så til de grader til side fordi man blir pålagt noe av overordnet myndighet. Ingen kan pålegges å gjøre lovbrudd.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-10:
Jeg vil stille helse- og omsorgsministeren et spørsmål: «Sykepleiestudenter, ufaglærte pleieassistenter og hjelpepleiere blir presset til å ta på seg oppgaver de ikke har kompetanse til å gjøre. Norsk Sykepleierforbund advarer og sier at dette kan ramme pasienter. Helsetilsynet svarer med at helsepersonell selv er ansvarlig for ikke å påta seg oppgaver de ikke er kvalifisert til, for da kan de bli straffet om noe går galt. Hva vil statsråden gjøre for å hindre at man under utdanning og som ufaglært blir presset til å utføre oppgaver man ikke er kvalifisert til?»
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-10:
På grunn av dårlig kommuneøkonomi rundt omkring i Norge skjer det hver eneste dag at ufaglærte, sykepleiestudenter og hjelpepleiere må gi ut medisiner. Det er nettopp blitt gjort en stor undersøkelse i alle kommunene i Østfold, hvor alle de kommunene som har svart, det var ti kommuner, tror jeg, sier at dette skjer hver dag. Det skjer i alle disse gruppene. Det ble sendt et brev til Høgskolen i Nord-Trøndelag, som svar på et lignende spørsmål som jeg nå stiller ministeren, og der svarer Sosial- og helsedirektoratet at sykepleiestudenter har ingen selvstendig myndighet til å håndtere legemidler. Praktisk opplæring i legemiddelhåndtering skal derfor foregå ved at autorisert sykepleier er til stede og kontrollerer. I dag er det mange sykepleiestudenter i dette landet som ikke har sykepleiere ved siden av seg, og som må utføre disse oppgavene. Jeg spør igjen: Hva vil statsråden konkret gjøre med dette?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-10:
Legemidler er potensielt skadevoldende, og det er en rekke muligheter for at alvorlige feil kan oppstå ved administrasjon. Dette er også velkjent i helsevesenet, og man søker på ulike måter å redusere risikoen for feil og alvorlige pasientskader. Vi har hatt flere rettssaker i Norge hvor ferdigutdannede sykepleiere har blitt dømt og ikke lenger kan virke som sykepleiere. Jeg synes statsråden er litt defensiv. Dette er altså studenter som er under utdanning, som blir pålagt denne type jobb, som har problemer med å si nei, og som er alene på jobb i hjemmesykepleien og på ulike institusjoner, og det er veldig vanskelig å si nei til dette. Vil statsråden kunne komme med noen klare direktiver overfor utdanningsinstitusjonene om at dette ikke er lov?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-10:
Takk for svaret.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-11-10:
Statens vegvesen Region Vest har ansett det nødvendig å gjennomføre en ekstern kvalitetssikring av prosjektet Jondalstunnelen som en del av sin faglige vurdering av saken overfor fylkeskommunale myndigheter. Dette har spesielt bakgrunn i at det lokalt har vært stilt kritiske spørsmål ved Vegvesenets kostnadsoverslag for prosjektet. Kvalitetssikringen har vært gjennomført etter et enklere opplegg enn det ordinære opplegget for kvalitetssikring av riksvegprosjekter slik dette følger av Finansdepartementets rammeavtale. Spørsmålet om å gjennomføre en ekstern kvalitetssikring har vært tatt opp med fylkeskommunen, og fylkesutvalget har sluttet seg til dette. Jeg er tilfreds med at Region Vest har tatt initiativ til å igangsette en kvalitetssikring. Dette er en styrke i etatens faglige tilråding om prosjektet. Fylkeskommunen har ikke prioritert Jondalstunnelen innenfor handlingsprogrammet for fylkesfordelt ramme til øvrige riksveger i Hordaland for perioden 2002–2005. Jondalstunnelen er heller ikke blitt prioritert av fylkeskommunen i de årlige riksvegbudsjetter i perioden. I Samferdselsdepartementets retningslinjer for handlingsprogrammet for perioden 2006–2015 er det for prosjektet Jondalstunnelen åpnet for at ordningen utvides til å omfatte perioden 2006–2009. Eventuelle tilskudd vil fortsatt måtte prioriteres innenfor den fylkesfordelte rammen til øvrige riksveger i Hordaland i denne perioden. Dersom det kun skal benyttes fylkeskommunale midler til prosjektet, vil det være opp til fylkeskommunen selv å ta stilling til om den gjennomførte kvalitetssikringen er tilstrekkelig i forbindelse med realisering av prosjektet. Hvis det imidlertid skal benyttes statlig delfinansiering og/eller statlig engasjement i prosjektet, må staten vurdere om kvalitetssikringen er tilstrekkelig.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-11-10:
Det er nesten underlig å stå i denne sal og oppleve at man nesten blir kritisert for at det er satt i gang en kvalitetssikring. Jeg har vært på høring i dette hus fordi det har blitt hevdet at Vegvesenet – i den grad Vegvesenet har vært inne i prosjektene – ikke hadde kontroll på kvaliteten i de analysene som har vært foretatt i forkant av gjennomføringen av et prosjekt. Da må jeg si at det er en styrke å få gjennomført en ekstern kvalitetssikring uansett om den skulle ha utgangspunkt i det regelverket som gjelder, eller om det er noe man frivillig har tatt initiativ til. Her er vi i et grenseland i forhold til regelverket. Men jeg tar det som en styrke at Vegvesenet tar det så på alvor at man velger å få gjennomført en kvalitetssikring.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-11-10:
Selvfølgelig vil en kvalitetssikringsrapport være offentlig. Jeg vil fortsatt stå på at det er viktig at vi har så god kvalitet som mulig på de beslutningsgrunnlag som vi har. Jeg vil for framtiden også støtte opp om de initiativ som blir tatt i forhold til kvalitetssikring, også i de tilfeller hvor det strengt tatt kanskje i henhold til regelverket ikke er stilt offisielt eller formelt krav om det. Men jeg syns det er en styrke for saksbehandlingen at man har noen eksterne som også har gått igjennom de analysene som gjøres. Jeg kan ikke se at det skal svekke en sak. Det stiller jeg meg rett og slett uforstående til. Derfor vil jeg støtte at det blir gjennomført kvalitetssikring.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-11-10:
Statens vegvesen legger vekt på at vegprosjektene gjennomføres med rasjonell anleggsdrift. Den lokale interessegruppa har fått tilbud om å overta stein fra tunnelen gratis, men Statens vegvesen har ikke påtatt seg kostnader med eller ansvar for å gjennomføre private tiltak. Så langt har det ikke vært lokal interesse for dette tilbudet. Statens vegvesen disponerer derfor massene på annen måte. Det er ikke regelverket, men hensynet til anleggsdriften som medfører at steinmassene fra anlegget må transporteres bort. Så vil jeg understreke at jeg har fått opplyst at tilbudet fra Statens vegvesen fortsatt står ved lag. Det er dermed fortsatt mulig for lokale interessenter å nytte steinmasser til lokale tiltak.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-11-10:
Jeg vil for det første igjen understreke at dette tilbudet står ved lag, så jeg håper den kontakten blir etablert mellom de involverte partene. Jeg er selvfølgelig veldig positiv til at dette kan brukes til noe fornuftig, gitt at kjøringen kan løses på en rasjonell måte som betyr at Vegvesenet ikke får økte kostnader knyttet til dette. Hvis interessen er til stede, føler jeg meg ganske trygg på at man vil finne en praktisk løsning, hvis det ikke innebærer merkostnader.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-11-10:
Hvis man er enig om at dette er et nyttig prosjekt, er jeg sikker på at man finner ut hvordan man skal dele de kostnadene, hvis det innebærer kostnadsøkninger. Så her er vi veldig åpne for å finne gode løsninger.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-11-10:
I handlingsplanen for 2006–2009 skal regionvegkontorene vurdere om flere veger skal driftes i henhold til Strategi bar veg, hvilket betyr at vegene skal saltes. Likeledes skal det vurderes om det skal saltes i overgangsperiodene eller i andre utsatte perioder når vegen driftes som vinterveg. I disse vurderingene skal miljøkonsekvensene av økt saltbruk inngå. Rv. 7 og rv. 52 er viktige deler av stamvegruten mellom Østlandet og Vestlandet. Disse vegene har stor tungtrafikkandel. I tillegg brukes vegene av mange trafikanter som kjører med piggfrie dekk, og som forventer at vegene er bare og tørre. Vegvesenet utfører vinterdriften på rv. 7 fram til Årset og på rv. 52 til Hemsedal sentrum etter Strategi bar veg, som innebærer bruk av salting. En slik metode gir best trafikksikkerhet og forutsigbar framkommelighet på de to riksvegene. Målet med metoden er å sikre bar og tørr veg om vinteren. Lokale forhold, vegens standard og trafikksituasjonen gjør det svært vanskelig å holde et høyt trafikksikkerhetsnivå uten å bruke salting. I dag finnes det heller ikke alternative metoder som anses å være bedre enn bruk av salt. På denne bakgrunn mener jeg at det er riktig å benytte vegsalting på rv. 7 og rv. 52.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-11-10:
Hvis det er slik at noen blir sjokkert over at vi – og jeg fra mitt ståsted – vil prioritere trafikksikkerhet, blir jeg litt overrasket. Trafikksikkerhet er faktisk meget viktig i den politikken jeg vil føre fra mitt departement. Det innebærer at når 300 mennesker årlig blir drept på norske veger – og når tallet er 14 000 inkludert drepte og hardt skadde – har vi et ansvar for å prøve å finne de metodene og de måtene å drifte vegnettet på som resulterer i færrest ulykker med personskader. Det innebærer at vi er nødt til å bruke de metodene som er tilgjengelige. Det har vært gjennomført prosjekter hvor man har sett på virkningen av ulike typer tiltak, og hvor man er kommet til at salting har vært det beste. Det er mange årsaker til at vi gjerne skulle hatt andre løsninger, av hensyn til både bilene, rustproblematikk og kanskje miljø, men vi må lete oss fram til de tiltak som virker bedre.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-11-10:
Jeg leste i går i avisen Hallingdølen om svært vanskelige trafikkforhold oppe i dalen – uten at det der var spørsmål om brøyting eller salting. Vi er nå inne i en fase av året som er meget utfordrende når det gjelder veldig mange av våre veger. Det problemet som diskuteres i Hallingdal, er komplekst. Vi har erfaring fra f.eks. rv. 52, hvor det har kommet mer elg til vegen på grunn av at salt er blitt liggende der, og som har ført til andre utfordringer med hensyn til trafikksikkerheten. Dette er – og må være – med i vurderingene til Vegvesenet når man velger hvilke tiltak som skal til for å bedre trafikksikkerheten. Jeg vet også at det har vært prøvd andre metoder for å unngå de negative sidene ved salting. Men så lenge det er det eneste som ser ut til å hjelpe, har vi ennå en veg å gå. Jeg har registrert at det er en del motstand mot dette, men jeg tror det er viktig å understreke hva som er fakta i forhold til trafikksikkerhet.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Eg vil gjerne få gje samferdselsministeren høve til å gje eit positivt svar på eit godt spørsmål: «I samband med sprenginga av Rullestadtunnelen vert store steinmassar tippa i Åkrafjorden. Bygdefolket ønskjer å nytta delar av desse massane lokalt, noko dei hevdar òg vil vera billegare enn å dumpa steinmassane i fjorden. Ifølgje media er det regelverket til Vegvesenet som hindrar ei betre utnytting av desse steinresurssane. Er statsråden nøgd med denne situasjonen, eller vil ho gjera noko?»
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Eg takkar for svaret. Det er for så vidt flott at det tilbodet står ved lag. Det som antakeleg er det springande punktet, er om Statens vegvesen kan køyra massen til ein annan plass enn til Åkrafjorden, dit dei no køyrer han. Det er ikkje nok med at dei dumpar han til ingen nytte, men det er til og med slik at fylkesmannen har sagt at det er ei lite ynskjeleg ressurshandtering. For meg verkar det som om dette er ei sak der det hadde vore bra for alle partar om ein kunne finna ei praktisk løysing, og eg spør statsråden: Vil ho oppmoda Vegvesenet til å køyra massane ein annan plass, sjølv om dei ikkje tek kostnader utover det?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Ja, berre ein kort kommentar meir enn eit spørsmål. Om det kostar litt meir for Vegvesenet å få brukt massane fornuftig, synest eg det burde vera mogleg. Så eg håpar statsråden tek det med seg.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2004-11-10:
Jeg har gleden av å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «I Hallingdal er det startet en aksjonsgruppe som arbeider imot veisalting på riksveg 7 og riksveg 52. Aksjonsgruppen har stor lokal oppslutning. Er statsråden enig med Aksjonsgruppa Nei til veisalting i Hallingdal i at det må finnes bedre måter å holde veiene bare for is og snø på enn ved å bruke veisalting?»
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2004-11-10:
Det kan ikke være noen tvil om at folk i Hallingdal og de som risikerer skader på bil og helse når de bruker disse veiene, vil bli sjokkert over statsrådens svar. De har jo startet en aksjon som har bred oppslutning blant befolkningen. Spørsmålet er om man ikke bare bør ta hensyn til miljøvern, men også til nedbryting, slitasje på veiene – og også på bilene – og de kostnadene en slik metode selvfølgelig vil medføre på sikt. Det må jo være andre metoder som er brukbare. Hva med f.eks. brøyting, veihøvling i oppholdsperioder og eventuelt bruk av sand?
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2004-11-10:
Så å si hele befolkningen i det området som dette gjelder, og som daglig bruker disse veiene, er imot veisalting. Statsråden kan vel ikke på ramme alvor tro at de ikke er opptatt av trafikksikkerhet? De er opptatt av å få disse veiene brøytet og av å få dem bare, men de ønsker altså at det skal gjøres med andre metoder enn med en som både ødelegger biler og gir slitasje på veiene.
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-11-10:
Jeg legger til grunn at representanten Nybakk tenker på statens eiendom Torshovgata 46. Som det framgår av Forsvarsdepartementets budsjettproposisjon, er Regjeringens plan at vi gjennom klarere prosedyrer for gjennomføring av salgene skal sikre at både allmennhetens muligheter til friluftsliv og forholdet til våre kulturhistoriske verdier blir belyst og vurdert. Selv om ikke salget av Torshovgata 46 inngår i en slik konkret plan, har vi hatt de nevnte problemstillingene til vurdering. Generelt er det slik at Riksantikvaren varsles ved salg av statlige bygninger eldre enn 50 år – så også i dette tilfellet. Riksantikvaren vurderer om eiendommens kulturhistoriske kvaliteter er tilstrekkelig ivaretatt, eller om det skal settes i verk ulike former for vernetiltak. Den eldste delen av bygningsmassen på statens eiendom i Torshovgata 46 er fra 1880. I denne saken har Statsbygg vært i kontakt med både Byantikvaren og Riksantikvaren. Det er foretatt arkeologiske undersøkelser, og blant funnene er en gravhaug fra eldre jernalder. Det er varslet fredning av denne, med tilhørende siktsoner. Eiendommen ble besluttet solgt i 2001 fordi den statlige brukeren, Torshov kompetansesenter, skulle flytte. Flyttingen skjedde i november i fjor. Departementene ble på helt ordinær måte varslet med forespørsel om behov for eiendommen. Slike behov forelå ikke. Eiendommen ble annonsert for salg i september i år. Det har vært stor interesse i markedet. Oslo kommune har i tilknytning til salget skriftlig meddelt at de ikke ønsker å kjøpe eiendommen, men de leier noe areal til spesialskoleformål. Det skal også nevnes at eiendommen er regulert til offentlige formål, men at det foregår en reguleringsprosess på eiendommen. Oslo kommune er som planmyndighet tungt inne i denne prosessen. Jeg har stor tiltro til at kommunen vurderer alle sider av saken, herunder allmennhetens tilgjengelighet og de bevaringsinteresser som gjør seg gjeldende.
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-11-10:
Det er selvfølgelig ikke noe i veien for at Oslo kommune kan kjøpe eiendommen. Men jeg vil understreke at det er Oslo kommune som planmyndighet som har en særlig viktig rolle i forhold til den framtidige bruken av området, uavhengig av hvem som eier eiendommen. Det er riktig som representanten Nybakk sier, at eiendommen i dag er en del av et stort friområde – Torshovgata 46 er riktignok ikke regulert til friområde, men er en del av det som oppfattes som friområde i Torshovdalen. Men det er altså et område som er regulert til offentlige formål. Det er Oslo kommune som eventuelt må omregulere til andre formål. Det har foreløpig, så vidt jeg vet, ikke vært innsigelser mot en eventuell omregulering av deler av området til boligformål.
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-11-10:
Jeg understreker at jeg på ingen måte vil motsette meg at Oslo kommune overtar Torshovgata 46. Min oppgave er å innfri Stortingets forventninger om salg av statlig eiendom som ikke lenger trengs til statlig virksomhet. Denne eiendommen er et eksempel på dette. Jeg skal sørge for at framtidige eiere blir kjent både med reguleringsplanprosess og sannsynlig resultat av planprosessen, slik at framtidige eiere vet hva området kan benyttes til, for det vil sannsynligvis speile viljen til å betale for eiendommen. Jeg imøteser den dialogen vi skal ha om saken. Min oppgave er som sagt å avhende eiendommen. Så er det Oslo kommune som planmyndighet som har et særlig ansvar for den framtidige reguleringen, og som bestemmer hva eiendommen skal brukes til i framtiden.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2004-11-10:
Jeg har et spørsmål til olje- og energiministeren: «Miljøvernminister Hareide sier i Dagsavisen 2. november i år at regjeringspartienes avtale for gasskraftverkene ikke opphører ved stortingsvalget neste høst, men at Sem-avtalen på dette området gjelder fram til 2008. Deler statsråden denne oppfatningen?»
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2004-11-10:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg registrerer at når det gjelder gasskraftsaken i Norge, kommer det ulike signaler fra ulike statsråder, også fra statsminister Bondevik. Sponheim har også uttalt seg kritisk til gasskraftverk. Jeg vil bare minne energiministeren om at miljøvernminister Hareide sier i Dagsavisen: «Avtalen har substans ut over denne stortingsperiode for regjeringspartiene. På dette området gjelder Sem-avtalen fram til 2008.» Med andre ord: Her er det tydelig at enkelte statsråder legger mer i Sem-avtalen enn det energiministeren gjør. Vil regjeringsmedlemmene tale med én tunge angående energispørsmål og gasskraftverk i framtiden?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2004-11-10:
Jeg takker statsråden for svaret og er glad for at hun korrigerer kursen til miljøvernministeren på dette punktet. Bare for å avslutte med et spørsmål: Kommer forholdene omkring energipolitikken og gasskraftverk til å være avklart regjeringspartiene imellom før valget i 2005, altså neste høst?
Thorhild Widvey (Høyre), 2004-11-10:
Sem-erklæringen ble framforhandlet i 2001 på grunnlag av drøftinger mellom de tre regjeringspartiene. I forhold til varigheten av dette dokumentet vil jeg svare med å vise til hva som innledningsvis står i Sem-erklæringen: «Det foreliggende dokument gjelder for hele stortingsperioden 2001-2005 og vil utgjøre den politiske plattformen for en samarbeidsregjering utgått av Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre.» Når det gjelder forholdet til gasskraft, heter det i Sem-erklæringen: «Samarbeidsregjeringen legger til grunn Stortingets vedtak i Innst. S. nr. 122(1999-2000) om at det ikke skal stilles strengere utslippskrav for klimagasser enn det som er vanlig for gasskraftprodusenter i andre EØS-land.» (1999-2000) Videre heter det: «Inntil det er etablert et system for omsettelige utslippskvoter i tråd med Kyoto-protokollen forutsettes det at ytterligere konsesjons- og utslippstillatelser kun gis til gasskraftanlegg basert på CO2-fri teknologi.» Kyoto-protokollen antas som kjent å tre i kraft fra 2008, som var bakgrunnen for statsråd Hareides uttalelser.
Thorhild Widvey (Høyre), 2004-11-10:
Som jeg sa i mitt svar, står det i Sem-erklæringen, som ble framforhandlet i 2001, innledningsvis eksplisitt om varigheten av den, og det er miljøvernministeren og olje- og energiministeren faktisk enige om. Når det er sagt, er det også riktig å tilføye at Samarbeidsregjeringen nå har passert tre år, og vi har i denne perioden gjennomført veldig viktige tiltak for å sikre energitilgangen i Norge innenfor rammene av en bærekraftig utvikling. Vi har gjennom Sem-erklæringen ikke minst også et godt samarbeid med hensyn til å overkomme de ulike utgangspunktene som regjeringspartiene har på noen områder i klima- og energipolitikken. Det faktum at det også har kommet signaler om at et gasskraftverk på Skogn muligens er i ferd med å bli realisert, i tillegg til at Regjeringen også har kommet med store finansielle midler for å fremme renseteknologi for gasskraftverk, er glimrende eksempler på at Regjeringen klarer å samarbeide om dette. Jeg føler meg rimelig sikker på at dersom Samarbeidsregjeringen får mandat til å fortsette også etter valget, skal vi kunne klare å komme oss videre i forhold til disse spørsmålene.
Thorhild Widvey (Høyre), 2004-11-10:
Som jeg sa innledningsvis, har denne regjeringen i tre år klart å samarbeide veldig godt om disse spørsmålene, og jeg føler meg rimelig sikker på at vi – dersom vi får et fornyet mandat etter valget i 2005 – også skal kunne klare å finne svar på de utfordringene vi står overfor når det gjelder disse spørsmålene. Nå er det også slik at de ulike politiske partiene som er representert i dette huset, skal ha sine landsmøter og vedta sine politiske målsettinger for neste periode og også hva de går til valg på. Så må man da ta stilling til de ulike signalene og jobbe ut fra det når man skal prøve å finne en ny plattform.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2004-11-10:
Fleire artar av viltlevande gjæser trekkjer over landegrensene i Europa og har viktige leveområde i Noreg. Ofte beiter dei trekkjande gjæsene på eit relativt lite jordbruksareal og kan påføre einskilde bønder monalege avlingstap. Dette gjer seg gjeldande spesielt i visse område i Nord-Trøndelag og i Nordland. Eg har forståing for at dei bøndene som blir ramma av desse tapa, føler at dei ikkje kan ta ansvaret aleine. Noreg har slutta seg til internasjonale avtalar som forpliktar oss til å ta vare på det biologiske mangfaldet. Mellom anna er Noreg tilslutta Bonn-konvensjonen om vern av trekkjande artar av ville dyr. I stortingsmeldinga om Noregs oppfølging av konvensjonen om biologisk mangfald, St.meld. nr. 42 for 2000–2001, er det lagt til grunn at alle styresmakter, næringar og andre relevante aktørar skal ta del i arbeidet med berekraftige bruk og vern av det biologiske mangfaldet. Viltstyresmaktene har vore merksame på problematikken med gjæser og jordbruk i samband med handteringa av verkemidla i viltlova, som spesielt gjeld felling av gjæser. Mellom anna er det fastsett jakttid for artar der dette er forsvarleg. Det er likevel klart at felling av gjæser ikkje er eit tilstrekkeleg verkemiddel i dette tilfellet. Ved jordbruksoppgjeret i 2003 blei det stilt 1 mill. kr til disposisjon for eit prosjekt som skal resultera i forskningsbaserte tilrådingar om effektive tiltak for forvalting av gås. Nasjonale og internasjonale forpliktingar skal takast omsyn til, og det skal gjerast ei avveging av omsyn til miljøvern og landbruk. Fylkesmannen i Nordland og fylkesmannen i Nord-Trøndelag har ansvar for prosjektet, og ein skal komma med ein sluttrapport ved utgangen av 2004. Når resultata av dette prosjektet ligg føre, vil Miljøverndepartementet og Landbruksdepartementet vurdera korleis ulike tiltak mest effektivt kan verka saman i denne saka. For 2005 blir det også over jordbruksavtalen sett av til saman 350 mill. kr til regionale miljøprogram og vel 100 mill. kr til kommunale miljøverkemiddel i landbrukssektoren. Midlane blir fordelte til dei einskilde fylka og kommunane for å stimulera til ei landbruksdrift som tek omsyn til dei samla regionale og lokale miljøutfordringane for sektoren. I regionar der omsynet til trekkjande artar av gås inngår som ei viktig miljøutfordring, vil offentlege midlar kunna prioriterast til slike tiltak. Eg meiner derfor at miljø- og landbruksstyresmaktene har hatt ei aktiv tilnærming til tiltak. Denne innsatsen vil me vidareføra.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2004-11-10:
Eg forstår godt den problematikken som representanten Arnesen tek opp. Det er enkeltpersonar som har betydelege utfordringar når det gjeld desse problema. Og som representanten òg sa, har problema auka. Eg er glad for at me har fått til eit prosjekt. I det prosjektet er både Landbruksdepartementet og Miljødepartementet inne. Eg synest det er viktig å ha eit tett samarbeid her. Dette er ei sak som er viktig for miljøet. Me har teke på oss internasjonale forpliktingar når det gjeld å ta vare på artane. Men dette rammar òg bøndene. Bondelaget har vore oppteke av denne saka. Me har no eit prosjekt som me jobbar med. Eg trur nettopp at eit samarbeid mellom miljømyndigheitene og landbruksmyndigheitene er det som blir viktig i denne saka framover, så eit samarbeid er det eg vil leggja til rette for.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2004-11-10:
Til representanten Arnesens spørsmål vil eg seia at Noreg allereie i dag er ein talsmann for berekraftig utvikling når det gjeld alle artar. Det er me forplikta til i forhold til internasjonale konvensjonar. Nettopp å ha ei sunn utvikling av artane er viktig. Så allereie i dag er me talsmenn for å sikra ein berekraftig bruk av det biologiske mangfaldet. Eg vil fokusera på denne saka, fordi me ser at det er eit aukande problem. Men som eg sa i det førre svaret mitt, er det viktig at det blir eit samarbeid mellom miljømyndigheitene og landbruksmyndigheitene. Det trur eg er den beste vegen å gå for å sikra ei løysing på sikt.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2004-11-10:
I sommar bad eg Statens forureiningstilsyn om ein statusrapport for situasjonen i Vansjø-Hobølvassdraget. Rapporten frå SFT konkluderer med at Vansjø er sterkt overbelasta av næringssalt. Forureininga kjem i hovudsak av utslepp av avløpsvatn og avrenning frå landbruket. Det er derfor viktig med ein kraftig reduksjon av tilførslane av næringssalt frå begge desse kjeldene. Rapporten viser òg at etableringa av Morsa-prosjektet i 1999 har gitt betydelege reduksjonar i utsleppa. Eg er imponert over det arbeidet kommunane og Morsa-prosjektet har gjort. Den heilskaplege tilnærminga til forureiningsproblema og lokal medverknad i tråd med EUs rammedirektiv for vatn har her vore viktig. SFT meiner at situasjonen i vestre del av Vansjø er så alvorleg at ein i tillegg til å redusera tilførslane av fosfor til vassdraget òg bør vurdera nærare ekstraordinære tiltak direkte i sjøen. Dette kan vera utfisking av spesielle fiskeartar, tilførsel av oksygen, hausting av vegetasjon, endringar i reguleringa av vassføringa gjennom vassdraget, o.a. Eg har som miljøvernminister eit særleg fokus på Vansjø. Eg har no bedt SFT innleia eit samarbeid med Morsa-prosjektet for å styrkja arbeidet med å betra vasskvaliteten i vassdraget, og SFT skal særleg sjå på moglege innsjøinterne tiltak. I Regjeringa sitt forslag til statsbudsjett er kap. 1441 post 39, Oppryddingstiltak, foreslått auka med 14 mill. kr, og ein del av desse midlane er foreslått til meir ekstraordinære tiltak i Vansjø. Den konkrete fordelinga av midlar over posten vil bli klar når me har oversikt over dei prosjekta som kvalifiserer for støtte. Det primære tiltaket for å betra vasskvaliteten i Vansjø vil framleis vera redusert avrenning frå landbruket og betre avløpsreining. Eg vil streka under at opprydding på avløpssektoren i vassdraget er eit kommunalt ansvar. Her gjeld prinsippet om at forureinar skal betala. Budsjettposten der Miljøverndepartementet støtta avløpstiltak i Vansjø-Hobølvassdraget, har med Stortingets tilslutning blitt overførd til Kommunal- og regionaldepartementet. Morsa-kommunane vil likevel både i år og i dei neste tre åra få auka rammetilskott frå Kommunal- og regionaldepartementet som ein konsekvens av denne overføringa. Trass i at lokale bønder i løpet av dei siste tre åra har gjennomført imponerande utsleppsreduksjonar, står det framleis att utfordringar på landbruksområdet. Krafttaket for å redda Vansjø må halda fram, og Miljøverndepartementet og SFT vil søkja å løysa dette i samarbeid med kommunale og regionale myndigheiter og landbrukssektoren.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2004-11-10:
Eg sluttar meg til den beskrivinga representanten Hedstrøm har av det viktige arbeidet som er i Vansjø. Eg er òg imponert over det lokale arbeidet som blir gjort. Eg var sjølv på synfaring i Vansjø-området for eit par veker sidan, og opplevde der det arbeidet som er gjort. Eg hadde òg møte med SFT i går, der me diskuterte Vansjø-prosjektet. Eg er ueinig i den beskrivinga at me ikkje har lagt til rette for dette. Me aukar no posten med 14 mill. kr, og me vil altså òg stilla midlar til disposisjon for Vansjø-prosjektet. Eg forventar, og det syner òg den dialogen me har hatt med dei lokale aktørane, at det vil komma ein søknad til departementet. Når den søknaden kjem, vil me vurdera det. Dette er eit viktig arbeid, og me ønskjer å vera med og stø opp om det.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2004-11-10:
Dette er jo ei drikkevasskjelde for over 60 000 personar, og det er klart at når ein opplever dette engasjementet lokalt, er det både fordi ein har dette som drikkevatn, og fordi dette er eit så viktig område. Så til spørsmålet om landbrukssektoren – eg er ikkje nødvendigvis heilt einig i den beskrivinga. Det er òg gjort eit betydeleg arbeid i forhold til landbrukssektoren, og det er gjort nødvendige tiltak. Gjennom Morsa-prosjektet har òg landbruket gjort nødvendige tiltak her. I diskusjonen ein har hatt i samband med Morsa-prosjektet, har ein òg vurdert om ein må ha strengare tiltak. Det trur eg er nødvendig å vurdera no, fordi me har sett at sjølv om det er gjort nødvendige tiltak, er ikkje den jobben – på langt nær – god nok. Men eg synest ikkje den vurderinga gjeld landbrukssektoren aleine, det er òg andre sektorar der me må vurdera tiltak i forhold til avløp.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2004-11-10:
Eg held meg til Samarbeidsregjeringas felles politiske plattform, Sem-erklæringa, som seier at Regjeringa vil oppnå ein vesentleg del av utsleppsreduksjonane som trengst for å etterleva Kyotoprotokollens utslippsforplikting gjennom nasjonale tiltak. Dette er nedfelt i tilleggsmeldinga om klima, St. meld. nr. 15 for 2001-2002, og Stortinget har slutta seg til dette. Å ta ein vesentleg del av reduksjonane heime har heile tida vore denne regjeringas politikk. Noreg har allereie betydelege verkemiddel mot klimagassutslipp, bl.a. har vi eit av verdas mest omfattande CO2-avgiftssystem. Det er berekna at utan tiltaka som blei sette i verk på 1990-talet, hadde norske utslepp vore 15–20 pst. høgare. Som kjent la me fram ein odelstingsproposisjon om kvotehandel med klimagassar sist fredag. Dette forslaget til klimakvotelov er ei oppfølging av tilleggsmeldinga om klima og Stortingets vedtak i samband med behandlinga av denne i juni 2002. I samsvar med Stortingets vedtak den gongen, har Regjeringa hatt ein nær dialog med industrien om utvikling av enkeltelementa i kvotesystemet. For å sikra prosessindustriens konkurranseevne går Regjeringa inn for at utforminga av det norske kvotesystemet skal liggja nært opp til EUs kvotesystem både når det gjeld omfang av kjelder, gassar og andre element. Kvotane vil bli delte ut vederlagsfritt, slik Stortinget la til grunn i 2002. Regjeringa legg vidare opp til at det norske kvotesystemet skal knytast opp mot EUs kvotesystem, som bl.a. vil sikra at norske kvotepliktige står overfor same kvotepris som sine europeiske konkurrentar. Gjennom dialogen med industrien har Miljøverndepartementet komme fram til ei forståing med Prosessindustriens Landsforening som sikrar at også den delen av prosessindustrien som ikkje blir inkludert i kvotesystemet i denne omgang, vil redusera utsleppa av klimagassar. Prosessindustriens Landsforening har forplikta seg til at utsleppa frå prosessindustrien, utanom gassraffineri og ilandføringsterminalar for olje og gass, skal reduserast med 20 pst. i 2007 samanlikna med 1990-nivået. Dette viser at industrien sjølv er klar til å vera med for å oppnå reelle utslippsreduksjonar i Noreg. I tillegg til å gjennomføra nasjonale tiltak opnar Regjeringa for å bruka dei såkalla fleksible mekanismane under protokollen for å oppfylla utsleppsforpliktingane for Noreg.