Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2011-06-07:
Dokument 8:119 S for 2010–2011 har sitt utspring i Statskog SF sitt kjøp av skogeiendommene til Borregaard Skoger, AS Børresen og Borregaard Vafos AS. Dette kjøpet var det største skogkjøp i nyere tid. Totalt sett var arealet 1 067 000 dekar, noe som er enormt. Dermed sitter Statskog som eier av ca. en femtedel av all eiendom i Norge. Selve kjøpet ble mye diskutert da prisen etter manges syn ble veldig høy, totalt 1 725 mrd. kr. Mange hevdet at det kun var Statskog som kunne by så mye, men at med 5 771 500 m3 skog var dette en grei pris. Nå viser det seg at for å nå den avkastning man har i Statskog, må det hugges dobbelt så mye som Borregaard gjorde som eier. Dette ser man spesielt i deler av Hedmark hvor det har blitt hugget svært mye i vinter og i vår. Det som gjorde dette kjøpet spesielt positivt for mange, var at det ble lagt føringer for at Statskog skulle videreselge deler av sin eiendomsmasse. Det ble hevdet at ca. 600 000 mål, dvs. ca 60 pst. av det man kjøpte inn, skulle selges. Dette er bra. Av Statskogs samlede eiendomsmasse er ca. 100 teiger mindre enn 5 000 mål, og mange er for urasjonelle, av flere årsaker, til at Statskog skal kunne drive disse på en økonomisk forsvarlig måte. Det ble også sagt at et slikt videresalg av eiendommene skal gi muligheter for et aktivt lokalt eierskap. Inntektene fra salget skal gå til nedbetaling av det statlige lånet, som er på 475 mill. kr. Når det gjelder Statskog, har man tre hovedmål. Det ene er å øke egen og andres verdiskaping i tilknytning til eiendommen samt skape og sikre lønnsomme arbeidsplasser gjennom rasjonell og forretningsmessig utnyttelse av kompetanse, kapital og areal. Når det gjelder eierskap av skog, mener Fremskrittspartiet at dette er en oppgave som private kan gjøre like bra, eller bedre, enn staten. Fremskrittspartiet ønsker seg gjerne en omorganisering av Statskog SF i to avdelinger, eller hva vi måtte kalle dem. Den første skal ha det forvaltningsmessige ansvaret for allmennhetens muligheter til bruk av natur. Dette kan være jakt, fiske, friluftsliv, noe som vil kunne øke livskvaliteten for folk flest. Allmenn ferdsel er det selvfølgelig i all utmark i dag, uavhengig av eierskap. I den andre avdelingen ønsker Fremskrittspartiet at den forretningsmessige delen av virksomheten skal ligge, med muligheter til kjøp og salg av eiendommer – dette både for å rasjonalisere og for å gjøre Statskog mer økonomisk så lenge Statskog eksisterer. Men viktigst av alt er at det private næringsliv og privatpersoner får anledning til å kjøpe, eventuelt makeskifte, slik at de får styrket sin eiendom og sine muligheter til å gjøre eiendommen mer effektiv. Fremskrittspartiet ser også store muligheter i at også en annen type næring tilknyttet skog vil kunne utvikle seg positivt ved et salg. Dette kan være forskjellige utmarksnæringer, også f.eks. innenfor reiseliv og turisme. Norge har svært mange dyktige og kreative personer som med de rette muligheter kan skaffe både seg selv og andre inntektsgivende arbeid. Tilbake til denne konkrete saken og forslaget. Det ble ikke satt noen tidsfrister eller nevnt noe konkret om omfanget av areal som skulle legges ut for salg i denne sammenheng. Dette ønsker Fremskrittspartiet, og hermed fremmer jeg forslaget vårt. Fremskrittspartiet ønsker helt presist at salget starter innen 1. august 2011, men ser at ingen andre er enig i dette, og at de heller ønsker å vedlegge forslaget protokollen. Jeg registrerer at Landbruks- og matdepartementet i en nyhetsmelding av 3. juni 2011, dvs. så sent som sist fredag, konkretiserte sine tidsplaner. Der står det at man har som mål å legge ut skogteiger for salg i løpet av 2011, men at salget på Sørlandet, på Vestlandet, i Nordland og i Troms gjennomføres innen 2014, mens salget på Østlandet og i Midt-Norge gjennomføres innen 2017. Dette er for lang tid, og man må undre på hvorfor. Å selge skog er noe av det enkleste man kan selge. Ifølge de erfaringer jeg har, samt samtaler med fagfolk, undrer de seg over det lange tidsperspektivet.