Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2011-05-31:
De som måtte høre på denne debatten, får sikkert det inntrykket at partiene Høyre og Fremskrittspartiet er skeptiske, og endog egentlig prinsipielt motstandere av eiendomsskatt. Mer skeivt kan jo ikke saken framstilles. Det som er kjernen, er jo at eiendomsskatt er høyresidas skattlegging. En er imot formuesskatt, og i de fleste skattedebatter vi har her, er en også imot en inntektsskatt som går på evneprinsippet, og vi vet jo at det internasjonalt aksepterte skattesystemet er betydelig tunge eiendomsskatter. Behovet for eiendomsskatt blir stadig større når eierskapet til eiendom blir mer og mer flyktig. Og når nasjonalstatenes mulighet til å beskatte denne aktiviteten blir mindre, vel, da søker en å beskatte det som ikke kan flyttes ut av landet. Så det er en meget spesiell diskusjon som vi nok engang har her, hvor Fremskrittspartiet og Høyre gir inntrykk av at dette ikke er deres ideologis skatteform. Norge fikk eiendomsskatt veldig tidlig. Som jeg har sagt flere ganger fra denne talerstolen, hadde vi eiendomsskatt i betydningen matrikkelskyldskatt fram til 1881. Da ble den avløst av prinsipiell formuesskatt og inntektsskatt for personer. Slik forholdene er i dag, skal eiendomsskatten komplettere de viktigste skatteformene våre, nemlig inntektsskatt og formuesskatt. Eiendomsskatt er en form for grunnrenteskatt. Den betales både av personer og av selskaper. Den fastsettes kommunalt, det er kommunale vedtak, og inngår ikke i inntektsutjamningssystemet. Noe som har bred og lang tradisjon i Norge, og som har hatt rimelig god oppslutning, er eiendomsskatt på kraftverk og på boliger og hytter som har fått en betydelig verdistigning som følge av offentlige investeringer. Når det offentlige er tilrettelegger gjennom sine betalte investeringer i infrastruktur som bolig- eller hytteeiere drar nytte av, er det ikke urimelig at det offentlige tar inn noe av denne verdistigningen i form av en eiendomsskatt. Likedan er det helt naturlig at kommunene kan utskrive eiendomsskatt på kraftverk. Dermed vil også kommunene, ikke bare staten, få del i den superprofitt som kraftverkseiere får ved kraftvirksomhet når kommunene har stilt sine naturressurser til disposisjon. Når problemene oppstår, er det ut fra den eiendomsskattelov som vi har i dag, som gir grunnlag for å beskatte hus, uavhengig av hvor i kommunene de ligger. Den gir også grunnlag for å beskatte mange næringsbygg. Ut fra de grunnleggende premissene for eiendomsskatt – som jeg nå har prøvd å skissere – nemlig å beskatte kraftverk som har en superprofitt, næringsvirksomhet med en superprofitt og bolig og hytter hvor offentlig infrastruktur har medvirket til en betydelig verdistigning, langt høyere enn den verdistigningen som er i områder som ikke har fått slik infrastruktur, kommer vi i vanskeligheter når vi skal skattlegge næringsbygg og boliger som ikke kommer inn under dette. Det som er Senterpartiets råd og linje i disse spørsmålene, er å være opptatt av å ha lave takster i forhold til markedsverdi ved en slik utvidelse av eiendomsskattegrunnlaget for kommunene, og at en også bruker lave takster for å ivareta premisset om at eiendomsskatten skal være i tråd med det som jeg nå har drøftet. En ytterligere vanskelighet er beskatning av næringsbygg. Hva er næringsbygg? I hvilken grad kommer produksjonsmidler, i tillegg til bygningen, inn som grunnlag for taksten? I eiendomsskatteloven § 4 heter det: «Arbeidsmaskinar og tilhøyrsle og ting som kan setjast i klasse med slikt», skal inngå i takstgrunnlaget for eiendomsskatt på verk og bruk. Her inngår typiske industrielle anlegg – fabrikker, kraftverk mv. Bare maskiner mv. som utgjør en integrert del av anlegget, skal medregnes. En frittstående maskin vil derfor ikke kunne inkluderes. På den annen side er det ikke et krav at maskinen er så integrert i bygningen at den ikke lar seg løsrive fra bygningen uten betydelig ødeleggelse. Dette er det behov for å se på. Det har Finansdepartementet sagt i brev til Stortinget.