Gorm Kjernli (Arbeiderpartiet), 2013-04-09:
Jeg tenkte jeg skulle starte med en historie fra to folkemøter for E18 fra Østfold grense til Vinterbro som jeg var observerende deltaker på for et par år siden. Der hadde altså Vegvesenet innkalt til folkemøte om ny trasé. Bygda Kråkstad møtte opp. Der er det mange som har gårder og interesser. Det man fikk, var gigantiske kart, og så skulle deltakerne på møtet sette seg ned og tegne traseer. Dette var folkemøtet i Ski, den samme runden hadde de på folkemøtet i Ås. Så gikk det trekvart års tid, og man innkalte til nytt folkemøte. Da var Vegvesenets egne forslag samt innspillene om alle de ulike traséforslagene fra folkemøte nummer én, skalert ned til fem–seks alternativer. Så skulle man si sin mening om det. Det er klart: Det er ganske så demokratiske vi skal være når vi planlegger i Norge. Mange av de samme folkene som var på dette møtet, spør om hvorfor planlegging skal ta så lang tid når vi skal bygge samferdsel i Norge – samtidig som man ønsker å være involvert mest mulig. Jeg sier ikke at dette nødvendigvis er feil, men det er et eksempel på hvordan det gjøres, og et eksempel på en ting som er med på å gjøre at vi har såpass lange planleggingstider som vi har. Det er selvfølgelig også en rekke andre ting som gjør at planleggingstiden er lang, og som også er mulig å gjøre noe med. Jeg mener at flere av de tiltakene som interpellanten viste til i sitt hovedinnlegg, er fornuftige, og jeg er enig med statsråden i flere av de tiltakene hun delvis kvitterte ut og sa at regjeringen vil gjennomføre for å redusere planleggingstiden. Målet om halvering er jeg enig i. Det er i dag blitt fokusert på KVU – konseptvalgutredning. Jeg er enig i at det av og til i realiteten ikke er noen konseptuelle valg, og at man kan velge å gå videre på planlegging av det prosjektet som skal bygges, og sånn sett spare tid. Men andre ganger er det helt nødvendig med en konseptvalgutredning. Det kan være strekninger der det står mellom valg av ulike transportløsninger, f.eks. mellom bane og vei, eller vi har bypakkene, der jeg mener konseptvalgutredning er helt nødvendig. Ta Nord-Jæren som et eksempel. Der hadde man valget mellom en bilbasert utvikling, bussvei eller bybane. Jeg mener at det der har vært en fordel med en grundig vurdering. Nå har man fattet et konseptvalg der, og alle har ikke vist like stor glede over det valget man har tatt, men man har gjort en nøye vurdering av de ulike alternativene, og det viser seg at det var nok nødvendig. Der kunne man ikke bare gått rett på en løsning. Man må heller ikke gå i fella der man stiller seg i fare for å bli lettvint, at man setter i gang noe som man ikke helt vet om lar seg gjennomføre som planlagt. Derfor er man nødt til å skynde seg – om ikke skynde seg langsomt, så i hvert fall skynde seg nøye – når man planlegger, så man ikke risikerer at man setter i gang ting man ikke klarer å gjennomføre. Så er det flere prosjekter som er svært kostbare og kompliserte. Ta Follobanen som et eksempel. Der er det ikke spissnutefrosk eller hekkende hubro, men ruiner og – hvem vet – kanskje levninger fra middelalderen som er problemet. Skal man finne gode løsninger som lar seg gjennomføre, må man planlegge skikkelig, men jeg kan forsikre representanten Ulfsten om at Follobanen kommer, den vil bli bygd. Til slutt kan jeg ikke la være å returnere til E18 fra Østfold til Vinterbro, for der var det Fremskrittspartiet lokalt som satt med hånden på rattet og tok en u-sving – ikke fem på tolv, men kanskje fem over tolv – og holdt på å sette den planleggingen flere år tilbake i tid fordi de i siste instans ønsket utredet noe helt nytt. Heldigvis klarte man å ta til fornuft – jeg vet ikke om det var representanten Hoksruds signingsferd der ute som gjorde det, men man tok nå til slutt til fornuften der. Men det viser også at Fremskrittspartiet har en jobb å gjøre selv.