Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-23:
Utenriksministeren holdt en ryddig og grei redegjørelse, og jeg synes også debatten her har vært ryddig og grei. Men det er jo delvis slik at motsetningene er større både i WTO og i denne sal enn det som kommer fram, for mange av de spørsmål som her debatteres, ufarliggjøres fordi man er så tidlig i prosessen at man ikke vet hvilke posisjoner som til syvende og sist vil være det som vil være, skal vi si, motstanden. Det ser vi egentlig også godt knyttet til norske posisjoner, der motsetningen mellom landbruk og fisk er åpenbar fra veldig mange talere her fra talerstolen. La meg prøve å problematisere et par av de tingene som oppfattes som kontroversielle, som har vært ufarliggjort så langt i debatten. Men aller først: Det er klart at Norge som en liten nasjon er tjent med å ha en åpen økonomi. Det betyr at vi i all hovedsak vil være tjent med en WTO-avtale, men vi er ikke tjent med en hvilken som helst WTO-avtale, for man må legge kjøreregler som også Norge – men ikke bare Norge, også særlig u-land – har interesse av. Det betyr også at de perspektiver som går på miljø, menneskerettigheter og ikke minst også standarder i arbeidslivet, er avgjørende hvis man skal kunne få en åpen økonomi til å fungere. Det er jo noe av det aller viktigste med WTO-avtalen etter mitt skjønn, at man ikke bruker WTO-avtalen for å torpedere andre inngåtte internasjonale avtaler. Det kan gjelde særlig på miljøområdet, men det kan også gjelde innenfor det som går på standarder i arbeidslivet. La meg ta et par av de spørsmål som åpenbart er kontroversielle, og som er langt mer kontroversielle enn det som fremkommer så langt her i salen. Investeringer, som har vært diskutert mye, er kontroversielle, ikke på grunn av at det er investeringer, men fordi man ønsker å lage et internasjonalt rammeverk rundt det. Det som var stridsspørsmålet i den forrige runden, gjaldt bl.a. om det var mulig å ha nasjonale unntak – om hver enkelt nasjon kunne si at dette er for oss et så viktig område at det skal ikke inngå i den såkalte MAI-avtalen. Norge hadde en hel rekke med den typen unntak, i likhet med alle andre land, for det er altså enkelte sektorer som for enkelte land er viktigere enn andre. Hvis man kan innføre den typen unntaksliste i en slik investeringsavtale, har man heller ingen investeringsavtale, og det betyr altså at det neppe vil være mulig å gå veldig langt i en slik retning. Det det også betyr, er at man må ha visse løsningsmekanismer som oppfattes som balanserte. Så langt har det ikke fremkommet at de er det, men det betyr jo ikke igjen at investeringer er galt. Det det betyr, er at man må få et rammeverk rundt det som ikke så til de grader favoriserer de sterke markedsaktørene. Uansett er jeg glad for at utenriksministeren nå sier at MAI-avtalen og det som lå i den, er skrinlagt. Jeg håper det medfører riktighet, og at også andre nasjoner oppfatter at det er situasjonen. Et annet kontroversielt spørsmål er spørsmålet om offentlig innkjøp. Det er klart at det er for mange nasjoner en veldig viktig bit av nasjonaløkonomien, en langt viktigere bit enn det er i Norge. I Norge er andelen «roughly» 20 pst. av BNP. I mange land kan den være helt opp i 50-70 pst. av BNP. Det betyr at åpenhet rundt den typen avtaler er viktig, men ikke nødvendigvis at det er fri markedsadgang for store norske selskap f.eks. til å gå inn i u-land. Det må altså finnes muligheter til en nasjonal beskyttelse, og det ligger, så langt jeg kjenner det, ikke i det forslaget til mandat som ligger her. Alle spørsmål om miljø er selvfølgelig kontroversielle, og en grunn til det er at i WTOs hovedidé ligger det en globalisert handel som i seg selv medfører mer transport. Transport i seg selv er et av de største miljøproblemene vi har. Det er klart at når produkter blir billigere, som er hele poenget med WTO-avtalen, fører det uvilkårlig til mer transport. Men ikke bare det er et betydelig miljøproblem. Det som også ligger der og som har vært sagt om patent på liv og den typen spørsmål, er avgjørende viktig, og jeg er også glad for at utenriksministeren var så veldig klar på norske posisjoner knyttet til det. Men det ligger altså større miljøfarer i dette, og ikke minst i det som er knyttet til genmodifiserte produkter, der den norske posisjon heldigvis er veldig god, men der en har sterke aktører, ikke minst USA, som jo har et helt annet utgangspunkt. Poenget er at dette er konfliktstoff som vil kunne manifestere seg i Seattle, og som allerede har gjort det, og som er langt mer dyptpløyende og dyptgående enn det som så langt har kommet fram i debatten. Også forholdet til MUL – de fattigste land i verden – er bare i denne sal et betydelig problem, der enkelte ønsker at de skal få fri adgang til det norske markedet for landbruksprodukter, mens de som har røtter i bondenæringen, gjerne ser at det skal finnes mekanismer som gjør at man ikke skaper ubalanse i det norske markedet. Men det er jo den typen tiltak vi fra norsk side helt åpenbart burde treffe for å gi en håndsrekning til dem som er helt nederst ved bordet. La meg bare avslutte: Det som også går på åpenhet, er et problem, og jeg er glad for det som utenriksministeren sa der. Men dessverre, det er de færreste land som har den posisjonen.