Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-01-14:
Det er en viktig og kontinuerlig debatt som representanten Warloe her inviterer til på en god måte. Jeg tror imidlertid, og det viste også statsråden i sitt svar, at det er uheldig og litt tilslørende å operere med begrepsparet «fri» kontra «styrt» forskning, slik det står i interpellasjonsteksten. All forskning er styrt. Den viktige diskusjonen er «åkken» som skal styre og «åssen» det skal styres, for å ta det på innlandsdialekt. Det tror jeg i og for seg både representanten Warloe og statsråden er enig i. Jeg tror også det er viktig å reflektere over den nest siste setningen, for å fortsette å se litt nærmere på interpellasjonsteksten: «Universitets- og høyskolesektoren gis også mindre muligheter til å prioritere av basisbevilgninger til forskerinitiert grunnforskning.» Hvis en skal lese teksten veldig bokstavrett, tas det her nærmest for gitt at såkalt fri forskning eller forskerinitiert forskning gir oss mer grunnforskning. Det trenger absolutt ikke være slik, etter min mening. Jeg vil tro at mye av det de vitenskapelig ansatte på undervisningsinstitusjonene gjør i sin forskningstid, er mye anvendt forskning, er mye U-en i FoU-begrepet, er mye formidling. Jeg mener dette er bra, det er veldig mye bra med nettopp det. Større frihet til forskeren trenger altså ikke nødvendigvis gi oss mer grunnforskning, slik teksten antyder. Så litt til styring. Ære være at vi har en regjering som vil være kunnskapsbasert, som vil initiere forskning, og som vil økonomisk muliggjøre forskning, noe som bl.a. representanten fra Fremskrittspartiet så godt understreket i sitt innlegg. Det er samtidig nødvendig, i større grad enn i dag kanskje, å ha et kontinuerlig kritisk søkelys på den markedsstyring, eller markedstvang – inkludert det offentliges rolle som bestiller – som mange forskere og forskningsinstitusjoner opplever i dag, slik også statsråden understreker i innlegget sitt. Det er utvilsomt positivt og viktig å legge merke til at forskere og forskningsaktivitet er etterspurt i større grad enn noensinne, at noen ber om og bestiller og faktisk betaler for forskning. Samtidig er det selvsagt ikke positivt hvis disse bestillingene ikke er fullfinansierte. Det blir spennende å se bl.a. hva Handlingsromsutvalget sier om dette. Det svekker basisaktiviteten, slik interpellanten understreker, eller hva det måtte være av typen grunnforskning, anvendt forskning eller formidling som denne aktiviteten da vil føre til. Det svekker på et vis forskerposisjonen, altså den faglige friheten til selv å initiere FoU, og – ikke minst – metodisk å gjennomføre det på en faglig fri måte. Et like alvorlig dilemma eller problem med for mye markeds- eller etterspørselsdrevet forskning er etter min mening – og det er ikke tatt opp i debatten så langt – at det er mange interesser, mange grupperinger, mange tema der ute som har et stort behov for mer FoU, men som mangler muligheten til å betale for slik forskning. Det disse kan håpe på, er først og fremst enten at de blir sett av oss politikere og/eller forskningsorganer, eller at de blir sett av forskere og forskningsinstitusjoner og på den måten blir fanget opp og gitt oppmerksomhet av dem. Det er lett å finne eksempler på temaer som i dag blir gitt for lite oppmerksomhet både fra vår side – for å si det på den måten – og fra forskernes side. Det gjelder f.eks. all forebyggingsaktivitet, det gjelder all fattigdoms- og fordelingsaktivitet, det gjelder fredsarbeid og konfliktløsning, det gjelder kanskje hele livskvalitets- og samfunnskvalitetsdebatten osv. Her kan kanskje hver enkelt representant ha ulike eksempler og kanskje litt forskjellige syn fra parti til parti. Men det er her det offentlige – les: politisk styring – kan og skal komme inn, og det mener jeg Regjeringa på en forbilledlig måte gjør, for å gi slike temaer og slike grupperinger en oppmerksomhet som de ellers ikke har fått og historisk ikke har fått. Klimaforskningen er nettopp et glimrende eksempel i så måte: Regjeringa oppdager at det er noe der ute det burde ha vært forsket mer på, og så blir det forsket mer på det. I tillegg er det viktig – og dette blir å sende et signal også til forskere – at forskere er «nysgjerrighetsdrevet», det ble så vakkert formulert av interpellanten. Men jeg tror det er viktig at forskere og forskningsinstitusjoner ser at de ville være tjent med – kanskje i noe større grad enn de historisk har gjort – å være i dialog med det samfunnet de er en del av, ikke for å bli styrt av det samfunnet, men for å bli inspirert av det samfunnet og kanskje få hjelp til å utvikle forskningsdesign og forskningsmetode på en bedre måte enn de ville ha gjort alene.