Gunnar Kvassheim (Venstre), 1999-06-07:
Energidebatten på NHOs årskonferanse i fjor gav grunnlag for optimisme. Det var flere enn før som var opptatt av framtidsrettet energipolitikk. Det var en utbredt vilje til å tenke helhetlig og til å ta nye grep. Det ble belyst hvilke store muligheter som følger av de teknologiske gjennombrudd som mange sa var i vente. Blant annet ble mulighetene for at en snart kan få til nærmest CO2-frie gasskraftverk påpekt. Etter konferansen ble det registrert og kommentert at Jens Stoltenberg mente at tiden nå var over for de store vannkraftutbyggingene. Med bakgrunn i dette har jeg sett fram til debatten i dag. Med utgangspunkt i en vernevillig og miljøengasjert regjering og et gryende miljøengasjement i Arbeiderpartiet kunne det ligge til rette for et flertall som vendte tommelen ned for utbygging av Øvre Otta. Nå vet vi at Stoltenberg enten må ha ombestemt seg eller ikke fått gjennomslag i Arbeiderpartiet, for epoken med store, konfliktfylte vannkraftutbygginger er åpenbart ikke over. Arbeiderpartiet går inn for en redusert, men omfattende utbygging som vil innebære betydelige naturinngrep. «Halv utbygging er helt tap for naturen», het det i en pressemelding fra Naturvernforbundet. Det er et tankekors at et samlet Arbeiderparti stemmer for halv utbygging av Øvre Otta når vi vet at det i denne sal høyst sannsynlig ville vært flertall for å verne vassdraget hvis alle hadde stemt i samsvar med sin overbevisning. Denne historiske muligheten har miljøopposisjonen i Arbeiderpartiet kompromisset bort. Helt til i dag har det vært oppløftende å følge Høyre og deres debatt om Øvre Otta. Det er et stort mindretall som går imot utbygging etter gruppebehandlingen. Jeg synes det spesielt er grunn til å gi Jan Tore Sanner ros for hans engasjement og for det generasjonsperspektivet som preger hans merknader, som vi har til behandling sammen med saken i dag. Dersom denne tenkningen får gjennomslag i deler av Høyre, kan de bli en nyttig medspiller for Regjeringen i miljøpolitikken. Jeg vil legge til at det var skuffende at man i dag valgte å stå samlet og ikke på det som var den enkelte representants syn. På mange måter kan vi si at man ikke stod løpet ut – vanetenkningen seiret på oppløpssiden. I energipolitikken har vi behov for nye grep. Det er ikke tilstrekkelig å forsøke å betjene en forbruksvekst som er hevet over debatt, og som mange ser på som naturgitt. Det blir som å springe etter en buss som stadig øker farten. Det vil ikke være mulig å ta igjen bussen før en får gjort noe med det som er hovedproblemet – farten. Øvre Otta-utbyggingen kan ikke dekke opp for den forbruksveksten vi har – tvert imot vil denne utbyggingen bidra til å flytte fokus bort fra de nødvendige grepene. Noe må gjøres med prisingen på energi. Vi trenger et gjennombrudd for alternative energikilder. Vi trenger økt satsing på ENØK, og vi må ta fatt på disse utfordringene med en tyngde og et engasjement som så langt har manglet. I denne debatten har det blitt godt dokumentert hvilke kvaliteter som står på spill også om det blir halv utbygging. Det er ikke behov for å gå nærmere inn på den siden av saken. Men denne saken kommer som en av flere miljøsaker som har vært til behandling i Stortinget det siste året, og som viser at vi har fått en regjering som tar miljøgrep. Regjeringen går inn for å verne Øvre Otta. Den hadde miljøet som avgjørende premiss da den tok standpunkt i skytefeltsaken. Den har tatt initiativ til å få en økning i el-avgiften. Den har tatt initiativ til grønne skatter, og den stiller seg tvilende til å kutte CO2-avgiftene uten at dette ses i en helhetlig miljøsammenheng. Vi har altså en regjering som har tatt mange små og store skritt for å få en mer framtidsrettet miljøpolitikk. Det er et viktig gjennombrudd for miljøbevegelsen å ha en regjering som prioriterer miljøet. Nå må det jobbes for å sørge for at stortingsflertallet kan følge opp den politikk som Regjeringen legger an til. Debatten i dag har vist at det er et stykke arbeid som gjenstår.