Borghild Tenden (Venstre), 2012-03-29:
Det er heldigvis en nesten enstemmig komité som i innstillingen viser til at det er nær sammenheng mellom bekjempelse av fattigdom og arbeid for små forskjeller, som peker på at det å sikre flest mulig jobb med skikkelig betaling er en grunnleggende forutsetning både for små forskjeller og for å bekjempe fattigdom, at en sterk velferdsstat sikrer alle innbyggerne tilgang til utdanning, gode helsetjenester og verdig eldreomsorg, og som har et godt sikkerhetsnett for dem som ikke kan jobbe – at alt dette vil redusere risikoen for at borgerne opplever fattigdom. Det er dette vi liker å kalle den nordiske modellen, en modell som regjeringen og venstresiden det siste året har forsøkt å tilrive seg et slags monopol på å tilhøre. Sannheten er at modellen tilhører verken høyre- eller venstresiden, men gjenspeiler noen felles verdier, som representanten Sanner også var inne på – noe vi står sammen om, uansett regjering, basert på universelle velferdsordninger som er innført av ulike regjeringssammensetninger opp gjennom tidene. Det betyr selvfølgelig ikke at vi tenker likt om alt. Vi er ulike partier med ulike utgangspunkt. Venstres liberale ideologi tar utgangspunkt i det enkelte mennesket. Alle skal ha frihet til å bruke sine evner til beste for seg selv og samfunnet, men like selvsagt er det at de som virkelig trenger samfunnets hjelp til å leve et verdig liv, skal få det. Frie samfunn har gode fellesskapsinstitusjoner og et sosialt sikkerhetsnett for alle. Fattigdom rammer enkeltmennesker – ofte uventet og tilfeldig og av sammensatte årsaker. Venstre ønsker en stat som bekjemper sosial urettferdighet, men som er pragmatisk når det gjelder de virkemidlene som tas i bruk. Det viktigste er utgangspunkt i den enkeltes behov, ikke forsvar for reglene. Vi i Venstre kaller det å sette folk først. Det må jo unektelig være et paradoks for en regjering som lovet å avskaffe fattigdommen, at det etter seks års regjeringstid har blitt flere fattige barn i Norge. Ifølge SSB er det nå 74 000 barn under 18 år som lever i familier med vedvarende lav inntekt. Det er 6 500 flere enn da denne regjeringen overtok makten i 2005. I innstillingen skriver regjeringspartiene at regjeringen gjennom fordelingsmeldingen har lagt fram for Stortinget tiltak for bedre fordeling og bekjempelse av fattigdom. Det stemmer ikke. Det er ikke noen fornyet satsing mot fattigdom i fordelingsmeldingen, slik Venstre ser det, men det er en opplisting over det regjeringen har gjort de siste seks årene, og som beviselig har ført til flere fattige barn og barnefamilier – ikke færre. Det er heller ingen fornyet satsing fra regjeringspartiene. Sannheten er at det ikke fremmes ett konkret forslag verken i meldingen eller i innstillingen. Det er et par ting jeg undres over: Det er bemerkelsesverdig at det enkelttiltaket som nær sagt alle som var i komiteens høring påpekte som det viktigste, nemlig økte sosialhjelpssatser, ikke er nevnt av flertallet. Heller ikke det svært forsiktige forslaget fra Fordelingsutvalget om at de veiledende satsene for sosialhjelp burde følge lønnsutviklingen i samfunnet ellers, har fått gehør hos flertallet. Det andre er flertallets innstilling til at skattesystemet skal brukes til omfordeling ved at de med høyest inntekt skal betale prosentvis mer i skatt, mens det skal være nøyaktig den samme barnetrygd om familieinntekten er 300 000 kr eller 3 mill. kr, eller den samme prisen for barnehager og SFO. I mitt hode er dette ulogisk – også ulike velferdsordninger bør brukes aktivt for å gi økt fordeling og til og med bekjempe fattigdom. Som representanten Sanner sa i sitt innlegg, påsto SVs tidligere leder, Kristin Halvorsen, en gang at det å bekjempe fattigdom utelukkende handlet om politisk vilje. Jeg kan ikke gå god for den påstanden, men jeg er enig i at det å bekjempe fattigdom også er avhengig av politisk vilje. Den viljen er dessverre fraværende i den innstillingen vi i dag behandler, hvor det bare er Venstre som fremmer avvikende forslag til regjeringens status quo-politikk. Venstre er ved en inkurie ikke en del av flertallet som på side 9 i innstillingen ber regjeringen vurdere om det er nødvendig med ytterligere tiltak, f.eks. gjennom kvalifiseringsprogrammet, for å få personer med sammensatte og sosiale problemer ut i jobb. Dette er en henstilling til regjeringen som vi helhjertet slutter opp om, og som logisk framgår av vårt forslag nr. 24. Det ulogiske er at ingen av partiene som står bak flertallsmerknaden, støtter Venstres forslag. Jeg tar til slutt opp Venstres 25 konkrete forslag for å bekjempe fattigdom spesielt rettet mot barn og barnefamilier. På vegne av de 74 000 barna som lever i fattigdom, er jeg skuffet over at ikke flere støtter disse.