Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-17:
Jeg vet ikke hva representanten Amundsen legger i «massiv arbeidsinnvandring», men det er likevel et faktum at i løpet av de siste årene har vel nesten 25 pst. av det økte arbeidskraftbehovet i Norge blitt dekket ved at folk har kommet til Norge gjennom arbeidsinnvandring og på andre måter. Om det er massivt eller ikke, vet jeg ikke, men det er i hvert fall et faktum. Når det gjelder at markedsmekanismen skal fungere innenfor EU- og EØS-området, er det vel stort sett markedsmekanismen som fungerer, så jeg vet ikke hva han etterspør. Det er grunn til å ta på alvor de utfordringene vi har når det gjelder framtidig behov for arbeidskraft. Tidligere har vi dekket arbeidskraftbehovet ved at grupper med lav arbeidsdeltakelse har kommet inn på arbeidsmarkedet. På slutten av 1960-tallet var det økt deltakelse fra kvinnene som dekket det økte behovet. I dag har vi ikke denne arbeidskraftreserven. Den generelle arbeidsledigheten er lav. Likevel er det grunn til å minne om at blant minoritetsbefolkningen finnes det fortsatt stor arbeidsledighet. Arbeidsledigheten varierer fra ca. 10 pst. til 15-20 pst. i de ulike gruppene. På samme måten som for 40 år siden er det et viktig arbeidsmarkedstiltak å mobilisere egne ressurser - å få flere av innvandrerbefolkningen i arbeid er viktig både for den enkelte og for samfunnet. Arbeid vil styrke integreringsarbeidet, og for den enkelte vil det gi inntekter som styrker selvbildet. 90 pst. av arbeidsinnvandrerne kommer fra nærområdene, dvs. EØS-området. Kun én av ti kommer fra tredjeland, altså land som er utenfor EØS-området. Dette er et viktig bakgrunnsteppe, fordi noen prøver å framstille det som om det flommer over av arbeidskraft fra tredjeland og fra utviklingsland. Meldingen problematiserer og diskuterer på en god måte forholdet rundt arbeidsinnvandring. Økt arbeidsinnvandring vil kunne endre den etablerte balansen mellom arbeidstakere og arbeidsgivere. Denne balansen har vært en av grunnpilarene i velferdssamfunnet. Dersom tilbudet av arbeidskraft økes, vil arbeidstakernes stilling på arbeidsmarkedet kunne bli undergravd. En sterk fagbevegelse er en viktig garanti for velferdssamfunnet. Vi kan få et økt press både mot landsdekkende tariffavtaler og mot sosial dumping. Det er derfor helt nødvendig i alle prinsipielle saker som gjelder arbeidsinnvandring, at det er et tett samarbeid mellom myndighetene og fagbevegelsen. Alle forsøk på å undergrave norske lønns- og arbeidsvilkår må slås hardt ned på. Det er ikke bare én bransjes tariffavtale det dreier seg om. I sin ytterste konsekvens dreier det seg om den framtidige velferdsmodellen. En forutsetning for å sikre oppslutning om et høyt fellesforbruk er at de som skal bidra, kjenner til at det skjer på en måte som sikrer rettferdighet og likebehandling. Det er spesielt viktig etter at EU-domstolen avsa den etter hvert kjente Vaxholm-dommen før jul. Den kan gjøre det vanskeligere å allmenngjøre tariffavtaler og være et press i retning av innføring av minstelønnssatser. Dommen slår fast at det ikke kan brukes arbeidskamp for å sikre at utenlandsk arbeidskraft i Sverige skal lønnes i samsvar med svenske avtaler. Er det inngått tariffavtaler i hjemlandet, kan arbeidsgiver kreve at det er de som skal gjelde. Utstasjoneringsdirektivet, derimot, understreker at utenlandsk arbeidskraft i et land ikke kan lønnes under gjeldende avtaler i vedkommende land. Isolert sett betyr det at dommen er en klar svekkelse av arbeidstakernes muligheter til å drive arbeidskamp. Derfor er det en grunn til at myndighetene og fagbevegelsen er på vakt mot en utvikling som kan undergrave viktige deler av arbeidslivets grunnleggende lover. Et mindretall her i salen, Fremskrittspartiet, Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti, gjør de forholdsvis små lønnsforskjellene her i landet til et problem. De argumenterer med at den sammenpressede lønnsstrukturen - hva nå det måtte være - er et problem, og mener at Regjeringen må ta dette problemet på alvor hvis man skal videreutvikle velferdssamfunnet til å bli en kunnskapsnasjon. Med andre ord: Skap større lønnsforskjeller og ulikheter mellom folk, og vi blir en kunnskapsnasjon. Det er altså opposisjonens svar på de utfordringene vi har. Dette må jeg ta avstand fra. Meldingen understreker at arbeidsinnvandring fra tredjeland skal være arbeidskraft med minst utdanning på fagnivå. Behovet for arbeidskraft er stort sett dekket. Dette reiser en del grunnleggende problemer, som det må tas stilling til. Er det riktig av oss i den rike verden å importere ferdig utdannet arbeidskraft fra fattige utviklingsland? Dette er kompetanse som de selv trenger for å utvikle og skape grunnlag for framtidig økonomisk vekst. Derfor er det så viktig når vi henter arbeidskraft fra fattige land, at det etableres kompensatoriske ordninger, at vi altså hjelper til med å utdanne ny arbeidskraft.