Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-12-14:
Vi er inne i et tiår, 2020-årene, som kommer til å bli helt avgjørende for både Norge og verden for øvrig. Jeg vil derfor begynne med verden der ute og hva det som skjer der, betyr for oss. I helgen var Parisavtalen fem år. Et eget toppmøte på web understreket grunnleggende sett to ting, for det første at vi ikke er i rute med de målene vi satte oss, noen av oss, for det andre at alvoret har gått opp for stadig flere, og at tiltakene nå for alvor begynner å komme. Det skjer en rekke ting i disse dager. EU kom rett før helgen i mål med sine gjenoppbyggingsplaner, som gjør at EUs grønne giv nå kommer til å rulles ut for fullt, med stor kraft. Det er en målrettet strategi, ikke bare for hva man skal slutte med, men kanskje aller mest for hva man skal begynne med, nemlig å skape en fornybar, sirkulær og bærekraftig økonomisk framtid. I dag utpekes formelt USAs nye president i valgmannskollegiet der – Joe Biden. Da går vi fra en klimafornekter til en klimaaktivist og en amerikansk ledelse som kommer til å sette klimapolitikk helt i sentrum for det de skal drive med, og hvis første embetshandling skal være å melde USA inn igjen i Parisavtalen. I begge tilfeller er man opptatt av at man skal gjøre det som på fint utenlandsk kalles «Build Back Better» – bygg tilbake bedre – altså sørge for at de økonomiske tiltakene som må til for å komme ut av koronakrisen, også setter kursen mot en bærekraftig framtid. I Asia ser vi at også der har de ledende industrinasjonene satt seg tilsvarende ambisiøse mål, netto null karbonnøytralitet innen 2050 – altså ikke flere utslipp enn det man selv kan fange opp, har allerede Sør-Korea, Japan og flere andre sagt. Kina sier det samme, riktignok innen 2060. Nå er det altså slik at et stort flertall av verdens store økonomier allerede har lagt seg på et svært ambisiøst mål. Norge bør nå selv bli tydelig på 55 pst. Vi sier 50 til 55 pst. Det er ingen himmelstormende forskjell, men jeg tror det er naturlig at vi raskest mulig sier at også vi strever mot det samme målet som nå er i ferd med å bli den nye normalen for land som oss. Det er ikke lenger et spørsmål om at Norge må gå foran. Hvem har vel ikke hørt argumentet: Hva kan lille Norge med sin lille økonomi gjøre, når ingen andre gjør noe? Det problemet er løst, de andre gjør noe – mange av dem gjør faktisk akkurat nå mer enn oss. Vi må være med og henge med på ferden, og det målet fra norsk side må være et mål for hele økonomien, alle klimagasser, alle sektorer, altså for summen av det vi driver med i Norge – 55 pst. kutt, et nasjonalt mål som Arbeiderpartiet går inn for. Men denne endringen i verden, som er gledelig for klimaet, bærer også noen viktige budskap til Norge. Det blir stadig tydeligere at det vi har levd godt på fram til nå, kommer det til å bli mindre av. Verden skal bort fra en karbondrevet økonomi, men samtidig kommer mye av det vi kan drive mer med, til å vokse mye raskere enn vi kanskje trodde. Den omstillingen vi alle har visst om lenge, skjer nå betydelig fortere og krever mye tydeligere og mer radikale grep for at vi skal kunne henge med i svingene. Vi må rett og slett, som alle andre sammenlignbare land, sette oss noen overordnede mål som henger sammen, for næringspolitikken, industripolitikken og klimapolitikken, og som sørger for at vi løfter hele nye verdikjeder, karbonfangst og -lagring, som både kan skape arbeidsplasser og kutte utslipp og bevare mange av de jobbene vi har i dag, kanskje også forlenge gassalderen, en gassalder som ellers vil være truet av at EU vil bort fra karbonutslipp. Det betyr at vi må ta tydelige og sterke grep på sirkulærøkonomi, og vi har foreslått i vårt alternative budsjett en såkalt Pilot-S for et kraftig sirkulærøkonomisk løft. Vi mener at Enova også må kunne støtte tiltak i kvotepliktig sektor, siden dette gamle skillet mellom kvotepliktig og ikke-kvotepliktig sektor i stadig mindre grad er relevant i andre land enn Norge – det er på en måte særlig vi som dyrker det. Vi mener at vi må gripe de mulighetene som ligger i å omstille seg tidlig, til det vi uansett må gjøre sent. Men det aller viktigste er at vi lykkes med å gjøre dette på en måte som er rettferdig, som sørger for at vi tar hele landet i bruk, som motvirker de sosiale ulikhetene som ellers ville kunne oppstå. Derfor trenger vi en politikk for å kutte utslipp, skape jobber og for å sørge for at folk er med, og at alle som kan bidra, får lov til å være involvert i prosessen. Vi kommer tilbake i løpet av debatten med våre konkrete forslag i så måte. Jeg vil gjerne ta opp de forslagene som vi har lagt fram, og som vi er en del av.