Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2016-06-03:
Jeg tar ordet til finansmarkedsmeldingen. Vi er alle enige om at velfungerende finansmarkeder er en forutsetning for økonomisk vekst og velferdsutvikling samt skatteinntekter til det offentlige. Bank- og finanstjenester er en sentral del av samfunnets infrastruktur og ofte en premissgiver for økonomisk utvikling. Sammen med arbeidskraft og kompetanse er kapital en av de viktigste produksjonsfaktorene i samfunnet. Det er viktig for norsk næringsliv at vi har en solid finansnæring, men vi skal også huske på at finansnæringen er en næring i seg selv. Næringen har en nøkkelrolle i både å legge til rette for og å være en bidragsyter i den omstillingen Norge og norsk næringsliv er inne i. Samtidig må myndighetene være en bidragsyter for å legge til rette for både en solid og en nyskapende finansnæring. Denne dualiteten, både som en del av samfunnets infrastruktur og som en egen næring, gjør finansnæringen både spennende, spesiell og krevende. På den ene siden skal reguleringer sikre god soliditet i finansforetakene og på den andre siden også legge til rette for innovasjon og konkurranse i næringen. Mange har noe å lære av bankenes evne til omstilling og til å ta i bruk ny teknologi. Også det offentlige kan lære noe av finansnæringen, og finansnæringen kan være en nøkkel til å realisere myndighetenes digitaliseringsstrategi. Finansnæringen i Norge er framtidsrettet og har vekstpotensial. Komiteen støtter derfor at regjeringen vurderer endringer i regelverket for å legge til rette for at privat pensjonskapital kan investeres mer i infrastruktur, selvsagt veid opp mot kundenes sikkerhet for sine pensjoner. Det er kanskje nettopp dualiteten i finansnæringen som gjør det krevende å ha en helhetlig, robust og samtidig næringsvennlig og fleksibel regulering. I mindretallsmerknadene påpekes det at særnorske reguleringer var et fortrinn i møte med finanskrisen. Samtidig blir det rettet kritikk mot at denne regjeringen nettopp av hensyn til solide banker holder på krav og reguleringer som kan virke særnorske. Sentralbanksjefen slo fast i høringen at norsk økonomi ikke er i krise, og understreket også at selv om det har vært varslet en viss tilstramming og en viss tilbakeholdenhet med å gi lån til deler av næringslivet, er det ingen generelle problematiske trekk når det gjelder kredittilgang. Flertallet i komiteen viser til at kredittveksten til næringslivet holder seg oppe, og at den siden 2012 har ligget mellom 3 og 4 pst. Slik det ser ut i dag, virker det som om det norske kredittmarkedet fungerer godt, og at lønnsomme investeringer fortsatt har god tilgang til finansiering. Derfor blir det noe underlig at regjeringens politikk av et mindretall blir kalt næringsfiendtlig fordi den såkalte SMB-rabatten i kapitalkravene til bankene ikke blir innført. Denne bestemmelsen i EUs regelverk er ment å fylle et finansieringsgap for foretak som har begrenset tilgang på finansiering som følge av bankkrisen i EU. Formålet er altså ikke å redusere utlånsrenten gjennom lavere kapitaldekning i et godt fungerende kapitalmarked, men representerer en unntaksbestemmelse for å få i gang et lånemarked som ikke fungerer. Bestemmelsen er dermed lite relevant for norske forhold. Derimot kan det være nyttig å få en vurdering av hva en videreføring av denne bestemmelsen i EU kan bety for norsk finansnærings konkurransevilkår og norske bankers kapitaldekning. Fripoliser er endelig betalte kontrakter og forvaltes etter et kjent offentligrettslig regelverk. Problemstillingen som har blitt belyst i meldingen og av mindretallet i komiteen, er velkjent, men løsningen er ikke fulgt opp av verken Banklovkommisjonen i 2012, departementet under regjeringen Stoltenberg eller Stortinget da Prop. 11 L for 2012–2013 ble lagt fram, som handlet om at fripoliser fikk investeringsvalg. Det har aldri vært aktuell politikk å endre den offentligrettslige reguleringen av ferdig innbetalte fripolisekontrakter. Disse er endelig betalt og basert på et klart regelverk, men kundene har altså fått en lovmessig opsjon til selv å velge en annen kontrakt. Eventuelle endringer i slike kontrakter må bygge på avtaler mellom partene, ikke på regelendringer. Kundene har på frivillig grunnlag fått velge investeringsvalg, jf. Prop. 11 L, fremmet av den forrige regjeringen, og vi mener løsningen fortsatt er svært godt begrunnet. Finansdepartementets vurdering er at EØS-reglene ikke gir adgang til å fastsette risikovekten for lån til norske kommuner og fylkeskommuner til 0 pst. Begrunnelsen for dette er at norske kommuners myndighet til skattlegging er begrenset, og bl.a. kommuneloven, som gir egne regler for prioriteringsrekkefølge ved betalingsproblemer. I henhold til EØS-reglene er da lavest mulig risikovekt 20 pst., og Høyre og Fremskrittspartiet mener at dagens vekting gjenspeiler korrekt risiko. Det er ikke risikofritt å låne ut til norske kommuner. Det er også verdt å merke seg at flere medlemmer i komiteen understreker at vi må ha med oss lærdommen fra den internasjonale finanskrisen i tiden som kommer, slik at myndighetene ikke tillater for stor gjeldsoppbygging og for høy risiko. De bør ha det i mente når vi diskuterer både SMB-rabatt og 0-vekting av risiko til kommunene. Disse medlemmene skriver også at særnorske reguleringer var et fortrinn i møte med krisen, fordi det ga oss mer solide banker. Det er det ikke vanskelig å være enig i. Derfor er det gledelig at flertallet i komiteen slutter opp om det som har gitt norske banker et fortrinn, samtidig som vi anerkjenner bank- og finansnæringens muligheter som bidragsyter til omstilling, innovasjon og nyskaping, både i egen næring og for det norske samfunn som sådant. Da er det hyggelig å anbefale en innstilling som står betydelig stødigere enn saksordføreren for tiden, og å takke komiteen for samarbeidet.