Unn Aarrestad (Senterpartiet), 1999-03-19:
Det er ikkje tvil om at seglskutene har stor verdi, ikkje minst på grunn av den kunnskapen dei gir om fortida. Dei fortel om næringsliv, arbeidsliv og sosiale tilhøve. Sjølv om dei alle er bygde som skuleskip, er dei også bygde i eit miljø der seglskipstradisjonane framleis var levande. På mange måtar er derfor fartya representative for dei tekniske løysingane som var vanlege i slutten av seglskipsepoken. Dessutan har skutene ein pedagogisk verdi som få andre kulturminne kan måla seg med. Det er ikkje berre det at skutene er både mangesidige og store, som gjer dei svært verdifulle i denne samanhengen, dei gjer det også i stor grad mogleg med samspel om læring. Gjennom medverknad i arbeidsprosessane får elevane både historisk innsikt og oppleving. Ein slik aktiv læringsprosess er ikkje berre mogleg, men også naudsynt dersom ein skal forstå skutene som kulturminne, med sin eigenart. Det er heller ikkje tvil om at skutene medverkar til fornya innsikt i både sjømannskap og øving i handverksfag. Dei tre skværriggane har dessutan store estetiske verdiar. Dei aller fleste oppfattar dei som vakre i seg sjølve. I tillegg fungerer skutene som miljøskapande element over eit stort geografisk område ved at dei er mobile. Det er også heva over ein kvar tvil at alle dei tre fartya er verneverdige kulturminne. Skutene har fleire viktige funksjonar. Det er viktig å bevara skipa gjennom drift for å kunna halda ved lag sertifikata og fagfolka som har kunnskap om dette. Dessutan skal skutene også representere Noreg i utlandet, noko dei har gjort på ein verdig måte. Dei har vore fine ambassadørar for landet. I tillegg er båtane eit svært fint terapeutisk tiltak for unge som vil prøva sjølivet – altså som skuleskip. Det vart eit fint samhald om bord, der dei unge lærde å leva tett saman, med felles oppgåver. For få år sidan var det over tusen søkjarar til sytti plassar. Nokre tusen unge droppar kvart år ut av skulen av ulike grunnar. Her kan nokre av dei få eit alternativ. Gjennom tidene har over 20 000 elevar utdanna seg på desse båtane. Til og med Kongeskipet har vore bemanna med unge herifrå. Dette har tidlegare også vorte brukt som forkurs i sjømannskap til Marinen. Me veit også at dei som seinare skal ta maritim utdanning, tidleg bør prøva ut om dei eignar seg på sjøen, om dei kan leva tett saman og toler sjøen. Det kan også vera grunn til å sjå på om skuleskipa i framtida bør innlemmast i folkehøgskulane etter det opplegget som vert brukt der. Nå er det vanskeleg med kvalifisert mannskap på desse båtane. Det er få etter kvart som kan gamle seglbåtar, og det er derfor viktig å ta vare på grunnkunnskapen. Nå må ein henta mannskap frå Danmark, Sverige og Nederland. Det er også viktig å merka seg at staten nå har eit forpliktande samarbeid med dei tre seglskipa, gjennom eit fast årleg driftstilskot over ulike departement. Fleirtalsforslaget i innstillinga, der Stortinget ber Regjeringa drøfta framtidig drift og vedlikehald av seglskipa med dei respektive stiftelsane og deretter fremja saka for Stortinget, gir grunn til å tru at seglskipa i framtida vil få eit tryggare grunnlag. Dette vil også gi fleire departement høve til å koma med innspel nettopp for å få ei sikker og god løysing for framtida for desse skipa. Eg ser fram til at vi får dette tilbake til Stortinget til vidare drøfting.