Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 1999-11-25:
Arbeiderpartiet har i denne budsjettprosessen påtatt seg en misforstått rolle som Robin Hood. Denne rollen har gjennom budsjettforliket blitt utvidet til også å gjelde Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre. Er det slik at budsjettforliket for 2000 tar skatter og avgifter fra de rike og gir til de fattige? Selvfølgelig er det ikke slik. Selv om disse partiene ønsker å fremstille seg slik, tar de altså penger fra alle. Disse partiene har pekt seg ut en gruppe i næringslivet som skal være en slags symbolgruppe for de rike i dette landet, og det er rederne. At disse rederne antakeligvis flytter fra landet sammen med de maritime miljøer, bekymrer tydeligvis ikke Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre. Det er vel kanskje slik at man ønsker å bli kvitt dem man så forkastelig kaller for rike. Jeg oppfatter dette som et kynisk spill fra disse partiene for at de skal bli oppfattet som en slags Robin Hood. Sannheten er at alle i dette samfunnet blir skattet og avgiftsbelagt så mye at de gjennom forskjellige støtteordninger må få penger tilbake fra det offentlige for å overleve. Det er sannsynligvis de med middels og lavere inntekt som straffes hardest på grunn av omfanget og nivået på særavgiftene. En kan nær sagt ikke kjøpe noe i dette landet uten at det er avgiftsbelagt gjennom en eller annen form for særavgift. Dette gjelder bl.a. avgifter på elektrisk kraft, der Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre foreslår en kraftig økning. Tror disse partiene at det er de såkalt rike som vil lide ved denne økningen? Nei, enhver oppegående politiker forstår at dette vil ramme spesielt hardt de i samfunnet som har minst, som bl.a. minstepensjonistene – en gruppe som ofte sitter med gamle leiligheter eller gamle hus som er kostbare å holde varme. Det samme gjelder store barnefamilier, hvor behovet for vask, renhold og oppvarming av flere rom krever mer forbruk av strøm. Er dette de rike som skal rammes? Hva med bilavgiftene? Også her øker Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre avgiftene, for, som det så pent heter, å styrke fordelingsprofilen, noe som visstnok betyr at de skal ta fra de rike og gi til de fattige. Tror noen i denne salen at den økningen i bilavgiftene disse partiene foreslår, vil ha noen betydning for de rike som ønsker å kjøpe seg en Jaguar, en Lamborghini eller en Ferrari? Jeg tror det ikke! Derimot tror jeg det har stor betydning for den barnefamilien som skal kjøpe seg en litt større bil, kanskje en kombinertbil eller en syvseters bil for å få plass til barna. Resultatet er at de såkalt rike fortsetter å kjøpe den bilen de har lyst på, mens barnefamiliene ikke ser seg råd til å kjøpe den bilen de har behov for. Disse barnefamiliene har i realiteten to valg – enten å kjøpe seg en liten, trafikkfarlig bil der alle må sitte trangt og ukomfortabelt, eller å kjøpe seg en litt større bruktbil som forurenser mer enn nødvendig. Hvem blir straffet, barnefamiliene eller de rike? Jeg bare spør. Norge er blant de land som har verdens høyeste bensin- og dieselavgifter. Hvem tror Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre lider mest ved denne avgiften? Er det de rike som kjører rundt i Ferrariene sine, eller er det den lavere middelklasse som er tvunget til å kjøre gamle, miljøforurensende, utrangerte bruktbiler som bruker langt mer bensin enn den skal, og som i Sverige ville vært kastet for lenge siden? Jeg bare spør. Vi har avgift på flyging av passasjerer. Jeg vet ikke hvor mange rike som bor rundt i Distrikts-Norge, men i den grad det er noen, må vel også de betale den såkalte passasjeravgiften på flyging. Som alle oppegående politikere har registrert, har den politikken som Arbeiderpartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre har ført i forskjellige regjeringer, ført til en stor flyttestrøm fra Distrikts-Norge og til sentrale strøk av landet – noe som bekrefter det faktum Fremskrittspartiet har hevdet hele tiden, at disse partiers distriktspolitikk ikke virker. Og som man sikkert er klar over, nytter det ikke å gjøre som de fleste andre partier gjør i årets statsbudsjett, nemlig å øke dosen av den medisinen som ikke virker. Når man har hatt en vedvarende flyttestrøm fra Distrikts-Norge og inn til det sentrale østlandsområdet, blir det slik, enten man liker det eller ikke, at familien er spredt over det ganske land. For å pleie disse familiebåndene må man reise og besøke hverandre, og da er ofte fly den eneste muligheten. Som kjent utgjør avgifter ca. 35 pst. av prisen på en flybillett. Hvem tror Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre har størst mulighet til å pleie sine slektsbånd gjennom besøk? Hvem er det som straffes hardest av denne avgiften? Er det de rike som skal besøke sine nærmeste, eller er det ekspeditøren på Samvirkelaget som skal kjøpe flybillett når han skal besøke sine foreldre der hjemme? De særnorske alkohol- og tobakksavgiftene ligger på et nivå som kvalifiserer til omtale i Guinness Book of Records. At disse avgiftene har et nivå som fører til kraftig handelslekkasje til Sverige og Danmark, noe som igjen fører til nedleggelse av arbeidsplasser i utsatte fylker, evner ikke Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre å gjøre noe som helst med i dette statsbudsjettet. Arbeiderpartiet har i en budsjettmerknad laget en skisse over hvordan en ønsker en fremtidig alkoholpolitikk. Den går ut på å senke brennevinsavgiften med 17,5 pst. og heve prisen på pils. Jeg går ut fra at det er et ledd i Arbeiderpartiets fordelingspolitikk at de rikes konjakk skal få en avgiftsreduksjon, mens arbeiderklassens folkepils skal få en økt avgift. Hvordan Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre kan hevde at de gjennom dette statsbudsjettet har gjennomført en langt bedre fordelingsprofil, som på et mer folkelig språk vil si å forbedre situasjonen for dem som har minst ved å ta fra dem som har mest, er for meg et mysterium. Det er min påstand at gjennom økt elavgift, økte bilavgifter, økte drivstoffavgifter osv. har disse partiene gått motsatt vei og rammer dem som har minst, enda hardere enn før. De som har lite, har til neste år råd til enda mindre enn de hadde i år, mens de som er rike, har råd til det samme som i år. Det er verdt å merke seg at dokumentavgiften, som spesielt rammer dem som er i ferd med å etablere seg, og som statsministeren i valgkampen lovte å gjøre noe med, fortsetter med full tyngde, muligens med en god fordelingsmessig begrunnelse – hva vet jeg? Fremskrittspartiet vil påstå at når man legger en avgift på toppen av hva et produkt koster å produsere, rammer det hardest de som har minst, og ved å gjøre det, gjør man store deler av befolkningen avhengig av forskjellige typer offentlig understøttelse. Fremskrittspartiet ønsker ikke en slik utvikling og går derfor motsatt vei. Vi fremmer forslag til statsbudsjett som reduserer skatter og avgifter slik at det monner for folk flest, og som setter alle i dette landet bedre i stand til å klare seg. Fremskrittspartiet erkjenner at skipsfart er en næring som er underlagt internasjonale regler og konkurranseforhold. Fremskrittspartiet ønsker en sterk maritim base med norske redere i Norge, noe som igjen vil legge grunnlaget for flere norske sjøfolk. Derfor ønsker vi et skattesystem og et regelverk som legger forholdene til rette for dette. Fremskrittspartiet avviser derfor forslaget om økt rederibeskatning. Som jeg var inne på tidligere i mitt innlegg, vil økningen i elektrisitetsavgiften ramme de i samfunnet som har minst, hardest. Derfor går Fremskrittspartiet sterkt imot denne økningen. Fremskrittspartiet innser at bil og bilbruk er helt nødvendig for at et langstrakt land som Norge skal fungere på en fornuftig måte. Vi foreslår derfor en kraftig reduksjon i avgiftene på personbiler. På denne måten kan de som er rike, fortsette å kjøpe sine Ferrarier, men det som er viktig, er at da kan barnefamilier som har behov for en litt bedre, en litt større og en litt sikrere bil, parkere den gamle, bensinslukende miljøbomben og kjøpe seg den bilen de har behov for. Fremskrittspartiet foreslår å senke bensinprisen med 2 kr og 50 øre, dieselprisen med 1 kr og 72 øre og årsavgiften med 205 kr og å halvere årsavgiften for motorsykler. Dette er noe som vil monne for folk flest. Fremskrittspartiet ønsker at alkohol- og tobakksavgiftene skal bli langt lavere og harmoniseres med svensk nivå. Dette skal selvfølgelig gjelde både for konjakken til de rike og folkeølet, pilsen, til arbeiderklassen. Fremskrittspartiet foreslår videre at passasjeravgiften på flyging fjernes, slik at avgiften ikke skal være den kostnaden som gjør at samvirkelagsekspeditøren ikke skal ha råd til å reise med fly for å besøke sine foreldre eller øvrige slektninger. Dokumentavgiften er en spesielt tyngende avgift, fordi de aller fleste som kjøper seg hus eller leilighet, må ta opp lån for å betale den. Fremskrittspartiet foreslår derfor at denne avgiften fjernes.