Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2010-03-23:
Da skal jeg gjøre det kort. Det har vært interessant å følge debatten, om et interessant tema, med – hva skal jeg si – veldig mange ulike innganger til spørsmålet. Det sier vel bare noe om at veier og jernbane og kommunikasjoner generelt i Norge er et hett tema – av ulike grunner. Jeg skal komme tilbake til det, men først vil jeg bare knytte noen kommentarer til enkelte representanters påstander om at de store oljeinntektene som vi har faset inn i norsk økonomi siden handlingsregelens fødsel i 2001, skulle brukes på noen spesielle formål, hvor infrastruktur, vei og bane, var et av dem. Ja, det er jeg helt enig i. Det er en god grunn til det, for det det var ment som, var at når man så for seg at man fikk noen ekstraordinære inntekter som skulle fases inn i norsk økonomi over tid, var det viktig at de pengene ble brukt til å øke vekstkraften i norsk økonomi. Men jeg mener det er feil å se på de eksemplene som Stortinget den gangen la til grunn for behandlingen, nemlig forskning, utdanning, veier, jernbane og skattelette, som en uttømmende liste for hva som kunne være fornuftige tiltak for å øke norsk vekstkraft. Jeg har fortsatt til gode å se representanter i denne salen stå på talerstolen og si at veier og jernbane er viktigere for norsk vekstkraft og er viktigere å prioritere enn f.eks. investeringer i barnevern, utdanning, barnehager osv. Når vi snakker om investeringer for framtiden, kan jeg ikke forstå at det er noe mer mindreverdig enn å bruke penger på jernbane og vei. Hvis vi er enige om en sånn type inngang, gjenstår fortsatt hovedproblemet, som mange av representantene i denne salen ikke klarer å svare på: Grunnen til at vi står litt i dette uføret, at vi ikke klarer å ta vare på nøkkelstrekninger rundt omkring i det ganske land, at vi også opplever at mange steder rundt omkring i landet har høyst variabel kvalitet på asfaltdekket, at tog ikke går, osv., er at vekslende regjeringer over lang tid ikke har brukt pengene på det vi i denne salen tilsynelatende er enige om at vi skal gjøre; vi har brukt dem på helt andre ting. Så kan man si at det er feil. Men det er jo det som er problemet. Til disse alternative finansieringsformene: Jeg er åpen for å diskutere hva som helst som kan få mer ut av hver krone, men jeg tror rett og slett ikke på at svaret nødvendigvis er å drive med det finansministeren kaller «kreativ bokføring», for det er det det dessverre er. Hovedproblemet, hvorfor vi står der vi står, handler om to ting: At nivået på bevilgningene over tid har vært altfor lavt i forhold til ambisjonene, og at Stortinget ikke har klart å manne seg opp til å si at noen prosjekter skal gå foran andre. Med andre ord: Vi har satt i gang altfor mange enkeltprosjekter med små startbevilgninger fra år til år, som gjør at man ikke klarer å følge opp året etter, og så satt proppen i, og så opplever vi at det er helt uhensiktsmessig framdrift i mange av disse prosjektene. Så får vi disse eksemplene, som fra jernbanestrekninger rundt Oslo, der man sikkert kunne spart store beløp hvis man i større grad hadde turt å si at dette prosjektet skal gå foran andre. Til mine medrepresentanter: Vi har alle muligheter til å få til mer gjennomgående framdrift i mange av disse prosjektene, men da tror jeg vi også må være villige til å si at noen prosjekter er viktigere enn andre. Helt til slutt vil jeg bare si at denne debatten igjen har vist – og det er godt at vi nå snart får diskutert litt mer politikk – at det er fullstendig sprekk på borgerlig side, for Høyre – og for så vidt også Kristelig Folkeparti, altså flere av de borgerlige partiene minus Fremskrittspartiet – anerkjenner i hvert fall at det er en ramme mot en realøkonomi som gjør at det ikke nødvendigvis er hvor mye penger du har i banken, som avgjør hvor mye du kan sette gang av aktivitet i norsk økonomi. Det har noe med hvor mange ingeniører, hvor mange fagfolk, hvor mange kubikkmeter med sement du får tak i – mens i Fremskrittspartiet har jeg inntrykk av at man overhodet ikke har noe begrep om det. Der sier man at disse alternative finansieringsmåtene nærmest skal gå på utsiden av den ordinære budsjettprosessen, de skal komme i tillegg til alt annet man driver med. Da tror jeg at vi vil oppleve én ting, og det har flere representanter vært innom her: Det som vil skje, er at vi vil få et særegent rentenivå, en kronekurs og kostnadene går i været i enda større grad enn vi har sett, og så får vi rett og slett mindre vei og bane for pengene. På rød-grønn side har vi vist at vi er i stand til å prioritere vei og jernbane foran andre gode formål. Vi har vist at vi er i stand til å prioritere enkeltprosjekter på budsjettet som har forutsigbar framdrift, men vi er også i stand til å prioritere det innenfor en mer normal økonomisk ramme. Jeg registrerer at man på borgerlig side ikke er i stand til å få til samme enighet.