Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-03-15:
Det temaet som interpellanten tar opp, illustrerer den konflikten som kan oppstå mellom offentlighetsprinsippet og den enkeltes rettsvern mot uønsket publisitet. Pressens spredning av opplysninger om det som skjer i rettssalen, kan representere den største belastningen ved å bli innblandet i en straffesak. For fornærmede kan medieomtalen oppleves som en forsterkning og gjentakelse av de handlingene som straffesaken dreier seg om. Mediene har derfor et stort ansvar for hvordan de velger å skildre denne type saker. Samtidig vil det ikke alltid være i ofrenes interesse at mediene unnlater å referere fra sakene heller. I noen tilfeller kan det være at ofrene selv ønsker at sakene bringes fram i lyset, og i den forstand kan medienes pressedekning være et godt virkemiddel. Jeg vil presisere at jeg ikke kan uttale meg om Alvdal-saken konkret. Det er et grunnleggende prinsipp at domstolene er uavhengige i sin dømmende funksjon, og som justisminister blir det galt å kommentere en bestemt sak som er til behandling i domstolene. Det er viktig for meg å sikre at domstolenes uavhengighet blir respektert. Offentlighetsprinsippet regnes som en viktig garanti for en betryggende rettspleie og er også nedfelt i Den europeiske menneskerettskonvensjon og i FN-konvensjonen om sivile og politiske rettigheter. Offentlighet rundt rettssaker gir mulighet til kontroll og kritikk av aktørene. Først og fremst regnes det som en garanti for siktede mot overgrep fra domstolens eller påtalemyndighetenes side. Det kan også ses som en garanti mot forskjellsbehandling til gunst for den enkelte siktede. Selv om dette under nåtidens forhold hos oss ikke har så stor reell betydning, bidrar offentlighet uansett til å øke tilliten til at alt går rett og riktig for seg. Offentlighet er dessuten en forutsetning for at pressen skal kunne formidle hva som skjer i norske rettssaler til folk flest. At pressen omtaler saken og eventuelt den vinklingen som saken gis, kan utvilsomt oppleves som en belastning for involverte parter – siktede, fornærmede og pårørende. Domstolloven inneholder regler som balanserer hensynet til åpenhet med hensynet til andre tungtveiende interesser. Retten kan bl.a. beslutte at et rettsmøte helt eller delvis skal holdes for lukkede dører dersom f.eks. hensynet til privatlivets fred eller ærbarhet tilsier det. Retten kan dessuten i visse tilfeller helt eller delvis forby offentlig gjengivelse av forhandlingene dersom vilkårene for å holde rettsmøtet for lukkede dører ellers foreligger. For ordens skyld nevner jeg også at domstolloven åpner for at retten kan forby at hele eller deler av rettsavgjørelsen gjengis offentlig dersom hensynet til privatlivets fred eller fornærmedes ettermæle krever det. Det er retten som tar stilling til anvendelsen av disse reglene i den enkelte sak. Interessene til fornærmede og pårørende vil bli ivaretatt av bistandsadvokat, men også påtalemyndigheten kan ivareta interessene gjennom f.eks. å be om lukkede dører. Det er etter mitt syn viktig å sikre at det tas særlig hensyn til barn som har vært utsatt for overgrep. Jeg vil i den forbindelse nevne at regjeringen har satset stort på opprettelse av en landsdekkende ordning med barnehus, som nå finnes i Bergen, Tromsø, Kristiansand, Trondheim, Hamar, Oslo og Stavanger. Barnehusene sørger for at rettsvesenet kan møte barna på en mer skånsom måte, samtidig som de bidrar til å sikre et godt og helhetlig hjelpe- og behandlingstilbud på ett sted. Som jeg var inne på innledningsvis, har pressen et selvstendig ansvar for hva de velger å publisere. Det er ikke gitt at pressen kan eller skal offentliggjøre alt den er kjent med, selv om et rettsmøte eller en rettsavgjørelse er offentlig. Norsk Presseforbund har vedtatt Vær Varsom-plakaten, som inneholder presseetiske regler som både redaktører og den enkelte journalist skal følge. Videre vil jeg også framheve at det av Redaktørplakaten, som er vedtatt av Mediebedriftenes Landsforening og Norsk Redaktørforening, framgår at den ansvarshavende redaktør har det personlige ansvar for mediets innhold. I Redaktørplakaten framgår det også at redaktøren skal ivareta ytringsfriheten og etter beste evne arbeide for det som etter hans/hennes mening tjener samfunnet. Dette er et ansvar som forplikter. 17. juli 2009 oppnevnte regjeringen det såkalte Medieansvarsutvalget. Utvalget er bl.a. gitt i oppdrag å vurdere det strafferettslige redaktøransvaret samt behovet for særskilte lovregler som kan sikre enkeltpersoners personvern i møte med media. Utvalget skal avgi sin innstilling til Kulturdepartementet neste måned, altså i april. Alvdal-saken illustrerer aktualiteten av disse sidene ved utvalgets mandat, og utredningen vil derfor være meget nyttig for videre arbeid med nettopp denne problemstillingen.