Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2002-12-02:
Regjeringens forslag til statsbudsjett var et dårlig budskap til dem som hadde håpet på en mer rettferdig fordeling av vårt lands rike ressurser. Da vi gikk bak ordene i budsjettet for helse- og sosialområdet, avdekket det seg overraskende og usosiale kutt, selv om mange ville forstå at penger til fortsatt skattelette til dem med høye inntekter måtte finansieres. Slik Regjeringens politikk framstod i budsjettforslaget, skulle de som hadde minst, de som var mest utsatt i et labilt arbeidsmarked, de syke og de funksjonshemmede, betale regningen for mer velstand for de velstående. Dette skulle skje ved å fjerne muligheten til gratis medisin for eldre og uføre, en historisk påplussing av egenandelene ved sykdom, skattlegging av tidsbegrenset uførestønad, lavere uførestønad, å fjerne de uføretrygdedes mulighet til å ha inntekt utover trygden på inntil ett grunnbeløp, det vil si ca. 54 000 kr, uten å få trekk i pensjonen sin, kutt i diverse hjelpeordninger for funksjonshemmede, som støtte til arbeids- og utdanningsreiser, kutt i gravferdshjelp osv. Noe av dette viser en verdiprofil som kan bidra til ytterligere isolering og tap av selvrespekt både hos uføre, pensjonister og andre som har rett til å få sin del av velferdskaka. Jeg blir opprørt når Regjeringens fattigdomsprofil faktisk er å stramme inn på ytelsene til uføre og andre trygdede. Den samme type innstramming skjer i ordningen med dagpenger til arbeidsledige. Slike forslag forsterker fattigdommen blant uføre og arbeidsledige. Slike forslag baserer seg på en mistenksomhet overfor trygdemottakere om at de ikke vil arbeide, og man bruker lave ytelser for å få folk i arbeid. Regjeringen ser bort fra at vi har et arbeidsmarked som støter ut arbeidstakere, særlig de som ikke har full yteevne, og ser også bort fra at de fleste vil arbeide. Arbeiderpartiet har både i sitt alternative budsjett og i budsjettforhandlingene foreslått å fjerne mest mulig av slike usosiale forslag. Den økonomiske situasjonen for sykehusene er bekymringsfull, og krever tiltak langt utover det som Regjeringen har lagt opp til. Nedlegging av tilbud og sykehusavdelinger kan bli resultatet, noe Regjeringen trolig har forutsatt i og med at det ikke er lagt inn penger i sykehusenes budsjetter til å fange opp et meget kostnadskrevende lønnsoppgjør og svære ekstraordinære pensjonskostnader. For meg er det helt ubegripelig at Regjeringen bare inntar en tilbakelent stilling i en situasjon som krever handling. Arbeiderpartiet fremmer forslag om 530 mill. kr mer til helseforetakene, og kanskje enda viktigere er forslaget om en statlig låne- eller fondsordning som gjør at kommunene og helseforetakene kan dekke inn pensjonsforpliktelser. Hensikten med en slik ordning er at kommuner, fylkeskommuner og helseforetak kan låne midler av staten, dvs. trekke på fondet når pensjonsutgiftene er over gjennomsnittet, mens de skal betale tilbake når pensjonsutgiftene er under gjennomsnittet. Dette betyr at bl.a. nivået på pasientbehandling ikke skal være påvirket av svingningene på børsen, noe som, om det skulle være tilfelle, er direkte uetisk. Arbeiderpartiet ønsker ikke at det skal bli dyrere å være syk. Derfor har vi foreslått å holde egenandelstaket på nåværende nivå, samtidig som vi mener at den nye tak 2-ordningen er positiv og må videreutvikles, slik at den fanger opp de svære egenandelene som mange kronikere og funksjonshemmede fortsatt vil ha. Arbeiderpartiet har også i sitt budsjettforslag fulgt opp det vi vedtok på vårt landsmøte for kort tid siden, nemlig å minske avkortingen i pensjonen for gifte og samboende, slik at disse får en økning i grunnpensjonen fra 1,5 G til 1,6 G. Så må vi nå få slutt på underreguleringen av grunnbeløpet. Derfor har vi klart sagt fra at grunnbeløpet og pensjonene skal reguleres minst på linje med lønnsutviklingen, og vi fremmer også forslag om at etterslepet fra oppgjøret 2002 må tas igjen før en fastlegger oppgjøret våren 2003.