Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2008-02-26:
Mer enn 300 000 mennesker lever i dag som uførepensjonister, og for inneværende år anslås en økning på mer enn 30 000. Når så mange i arbeidsfør alder står utenfor arbeidslivet, er dette en utfordring og en bekymring i forhold til økte offentlige kostnader, lavere skatteinngang, mangel på arbeidskraft og svært mange mennesker uten aktivitet og sosialt nettverk. Hvordan møter vi så disse utfordringene? Tall fra NAV viser at kun 50 pst. av alle som følger et løp med sykepenger, rehabiliteringspenger og attføringspenger, kommer tilbake i arbeid. Dette tallet er for dårlig. PIA-prosjektet i regi av Durapart i Arendal har siden oppstarten hatt 200 personer i sitt system. Kun 5 pst. av disse gikk over i uføretrygd. Dette tallet er meget bra. Dagens arbeidsmarked er godt. Det skriker etter arbeidskraft. Men så finnes det en stor gruppe mennesker som i prinsippet er friske nok til å være i arbeid, bare de får det lille ekstra som skal til for å takle arbeidslivet. Det holder ikke å ha kompetanse dersom en funksjonshemning eller sykdom har oppstått, eller man sliter med sosial angst eller har andre bekymringer som tar mye energi. Det å lære å leve med sin situasjon krever rettledning og hjelp - og det tar tid. Selv surra jeg fælt da jeg plutselig i voksen alder fikk astma. Jeg trodde rett og slett at det ikke kunne være riktig, og tok ikke de medisinene jeg var foreskrevet, med de dramatiske konsekvenser dette fikk. Jeg skremte vannet av slekt og naboer da jeg akutt ikke fikk puste, ved flere anledninger. Til slutt aksepterte jeg at jeg var nødt til å ta disse medisinene. Det tok lang tid å prøve og feile, før de optimale medisinene ble funnet. Siden jeg pustet så bra igjen, sluttet jeg med medisinene, da jeg trodde at jeg var blitt frisk igjen. Det var ikke spesielt lurt. I denne tiden fikk jeg overhodet ingen informasjon eller hjelp - noe som gjorde at det tok hele et og et halvt år før jeg fungerte normalt. Dette er unødvendig lang tid. PIA-prosjektet kunne ved komiteens besøk vise til flere eksempler på personer med sammensatte problemer, som i seg selv ikke var så alvorlige eller dyptgående hos den enkelte, men som var nok til at de ikke der og da greide arbeidslivet. Med enkle grep, samtalegrupper, trening og personlig oppfølging kunne de vise til kjempegode resultater, som det er vanskelig å forstå at Regjeringen vil la gå fra seg. Vi får vente og se, er gjennomgangstonen i forhold til de fleste forslag som fremmes i denne sal. Problemet er at de som er utenfor arbeidsmarkedet i dag, ikke har tid til å vente. Jo lenger de må vente på det riktige tilbudet, jo mindre er muligheten til å lykkes. Jeg har spesielt tro på PIA-prosjektets verdigrunnlag, som er å se helhetlig på mennesket gjennom fokus på samspill mellom jobb og fritid, mellom kropp og sinn og mellom deltakeren og dennes nærmeste. Det er en sammenheng mellom hvordan man har det, og hvordan man tar det. Prosjekter som PIA og lignende vil det bli spesielt viktig å få på plass nå, i og med at antallet personer som skal gjennom et attføringsløp, nå er utvidet. Jeg tenker på kvalifiseringsprogrammet. Ifølge Kommunal Rapport 24. januar i år har 15 ungdommer under 25 år som lever av sosialhjelp, startet opp i PIA-prosjektet. I artikkelen får vi et godt innblikk i et ungt pars tanker og drømmer og tro på framtiden med den nye starten de føler at de nå har fått. Disse er ikke syke nok til å få uføretrygd, men er heller ikke klare for å gå rett ut i jobb. Derfor har de flere år levd av sosialhjelp. Jeg synes det er usedvanlig tøft av Durapart å satse på denne gruppen, som vi av erfaring vet er den tyngste gruppen å lykkes med. Dette viser hvor stor tro man har på prosjektets utforming og tilbud. Jeg har også tro på dette konseptet og synes det er vanskelig å forstå hvorfor flertallet ikke begjærlig griper tak i den muligheten som de her får presentert, ikke minst med tanke på kvalifiseringsprogrammet, som kommer for fullt i kommune etter kommune. Prosjekter av denne art og med dette innhold vil vi ha stort behov for i framtiden. Jeg tar hermed opp de forslag som Fremskrittspartiet sammen med Høyre har fremmet i denne saken.