trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-02-09:
Jeg kan forsikre representanten Fossum om at jeg ikke på noen måte har tenkt å bli sponsoragent, verken for Ibsen-festivalen eller for andre kulturevenementer i Norge. Mitt anliggende har vært at jeg generelt er opptatt av sponsing til kulturformål, ikke som et substitutt for statlig finansiering, men som et tillegg. Og Ibsen-festivalen er interessant, fordi festivalen tidligere har vært begunstiget med sponsormidler. Jeg hadde en serie interessante samtaler da jeg hadde kontakt med en håndfull tidligere sponsorer, som jeg mener brakte nyttig informasjon til meg, også i forhold til hvordan vi kan bidra til å profesjonalisere kulturinstitusjonenes arbeid men sponsing.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-02-09:
La meg for det første klargjøre at Aftenposten ikke har noen korrekt liste over hvilke tidligere sponsorer jeg har hatt kontakt med. Når det gjelder det siste spørsmålet, om jeg vil gjøre jobben igjen, er situasjonen den at jeg vil jobbe videre med sponsing som tema, men ikke, som jeg sa, med det utgangspunkt at det på noen måte skal være substitutt for statlige bevilgninger. De bevilgningene skal jeg kjempe for gjennom tradisjonelle kanaler. Men jeg mener det er relevant å ha en dialog med næringslivet for at våre institusjoner som er begunstiget med betydelige statlige midler, kan gjøre sin jobb enda bedre, og at vi kan øke kulturaktivitetene i landet totalt.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2000-02-09:
Jeg vil stille følgende spørsmål til kulturministeren: «I sentrale strøk av landet har seerne i dag tilgang på mange ulike kanaler via kabeldistribusjon. I distriktene har seerne svært få kanaler, og det er ikke aktuelt for selskapene å bygge nye kabelnett her. Ved innføring av digitalt fjernsyn vil denne forskjellen utjevnes, og distriktene vil få det samme tilbudet som sentrale strøk har hatt lenge. Vil statsråden sørge for at debatten om NRK2 og ytterligere utbygging av denne ikke forsinker distriktenes mulighet til å få samme tilbud som sentrale strøk?»
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2000-02-09:
Jeg har merket meg at denne debatten kommer opp igjen på initiativ fra nettopp de kreftene som var imot å innføre NRK2 i forrige omgang. En kan derfor stille seg spørsmålet om dette bare er et nytt forsøk på å sabotere innføring av NRK2. Lisensen ble, som kjent, ikke økt som følge av opprettelsen av NRK2 heller. Nå henger ikke lisensen sammen med NRK i det hele tatt, det er jo faktisk skatt på TV-apparatet, men det er et perspektiv vi ofte glemmer i denne debatten. En kan av og til stille seg spørsmålet: Hvor fornuftig er NRKs programdisposisjoner? Det er heldigvis ikke jobben til Stortinget å foreta slike disposisjoner, men jeg har jo merket meg at NRK evner å flytte populære program fra NRK2 til NRK1, og også å sende dem i reprise på NRK1 slik at flest mulig kan få tilgang på dem. Nå vet vi at opprydding i frekvensnettet kan bidra til bedringer, og det har jo også Stortinget bedt om i forbindelse med behandlingen av den nevnte digitalmeldingen. Det jeg har lyst til å stresse litt, er at nå må vi ikke komme i en situasjon der vi i distriktene blir fratatt muligheten til etter hvert å få den digitale tidsalderen innover oss, vi må få det samme TV-tilbudet som folk i sentrale strøk har.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2000-02-09:
Jeg vil få stille kulturministeren følgende spørsmål: «Opptakskriteriene for å delta i den nye basketligaen er blant annet økonomi, rekruttering, sportslig nivå, profilering og arrangement/arena. Ett av lagene får ikke lov til å delta fordi hallkapasiteten er for dårlig, selv om de er vurdert sportslig gode nok. Rangeringen innen idretten har til nå vært sportslige prestasjoner, og det er helt ny idrettspraksis i Norge å diskvalifisere idrettsutøvere som er sportslig gode nok. Kan statsråden støtte en slik usportslig oppsetting av basketligaen?»
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2000-02-09:
Jeg hadde vel ikke ventet meg noe annet svar enn det jeg fikk fra statsråden nå. Spørsmålet mitt gikk ikke på om man skulle gripe inn i dette, men om man hadde noen synspunkter på at man har forandret en idrettspolitisk kurs. Vi har til nå sett på Norge som uproblematisk i forhold til f.eks. seriesystem – de som deltar, er sportslig kvalifisert – men her i basketligaen har vi fått et system som går ut på at klubbene kan søke. Så blir de plukket ut, og de får lisens for to år. Da vil det veldig ofte være slik at det ikke er en «stang ut – ikke skåring» som diskvalifiserer deg for å være med videre, men det er om du har hallkapasitet, økonomi osv., som er begrunnelsen. Hva synes statsråden om en slik måte å drive idrett på, uansett om det gjelder basketliga, ishockeyserie eller fotball – har hun ikke noen synspunkter på akkurat den problematikken?
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2000-02-09:
Ja, jeg legger merke til at statsråden har lyttet nøye til Basketballforbundet når hun gir sitt svar til meg i dag. Men det må være noe som gjør at vi som er idrettspolitikere, sier fra om en del viktige prinsipper. Vi har gjort det en gang før. Det var i et vinter-OL, hvor man sendte 93 trenere og idrettsledere og 91 av dem var menn. Da påpekte Stortinget at det burde man gjøre noe med, og det har skjedd. Det jeg ønsker at statsråden skal si – for jeg føler på en måte at hun er enig med meg i akkurat det – er at publikum er nødt til å føle spenningen i en kamp. I en kvalifiseringskamp er det det siste målet som avgjør om man vinner eller ikke, men her er det en lisens og en søknad som skal avgjøre om man skal få være med eller ikke. Ved ikke å ta standpunkt i denne saken, tar ikke statsråden spenningen fra publikum og er dermed indirekte med på å ødelegge norsk idrett?
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2000-02-09:
Jeg vil få stille kulturministeren følgende spørsmål: «Aftenposten 3. februar 2000 viser til at statsråden personlig har ringt mulige sponsorer for å skaffe penger til Ibsen-festivalen. Normalt sett bevilger en statsråd penger til kultur over statsbudsjettet, og eventuell sponsorpåvirkning med forventet gjenytelse fra et sentralt regjeringsmedlem er prinsipielt betenkelig. Hvordan ser statsråden på denne problemstillingen?»
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2000-02-09:
Jeg takker kulturministeren for svaret. Jeg har også lest et intervju i Aftenposten den 6. februar, hvor hun uttaler at hun ikke angrer på den runden hun gjorde til tidligere sponsorer av Ibsen-festivalen. Hun påstår riktignok i intervjuet at det ikke var for å spørre om mer penger, men for å spørre om hvorfor de ikke lenger var sponsorer, og kanskje for å inspirere dem til fortsatt å være det. Jeg ser ikke de helt store prinsipielle forskjellene i det å ringe og be noen om å være sponsorer og det å undersøke hvorfor de ikke er det. Det er jo slik at når man ringer som kulturminister, er man en litt annen person enn når man er ansatt i Ibsen-festivalen, og ansatt der for å få tak i sponsormidler. Ser ikke kulturministeren at det ikke lar seg forene med å være kulturminister å drive oppsøkende virksomhet overfor sponsorer?
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2000-02-09:
Jeg takker kulturministeren for svaret. Jeg må si at jeg synes kanskje kulturministeren kunne få den nyttige informasjonen på en litt annen måte og på et litt annet tidspunkt fra disse mulige sponsorene. For etter det jeg også ser i Aftenposten, er det Kreditkassen, som er inne i en sak i Stortinget om sammenslåing av kredittinstitusjoner, det er Dagbladet, som er i søkelyset for moms på løssalgsaviser nå, som ligger under statsrådens portefølje, og det er Telenor, som vi har en annen sak gående med i Stortinget. Det betyr at disse man kanskje da har ringt til, på en måte har et slags avhengighetsforhold til Stortinget. Og da begynner samtalene å bli interessante. For det er nemlig slik at uansett om man er ideell sponsor – slik som staten er, gir pengene og forventer lite tilbake igjen – så forventer næringslivet noe. Og det er spesielt når kulturministeren går inn i én festival og sier at denne er så spesiell at her må jeg undersøke. Så mitt spørsmål til kulturministeren er: Vil hun gjøre den jobben en gang til?
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2000-02-09:
Fiskerinæringen har et enormt potensial. Eksporten har økt fra 1,7 milliarder kr i 1970 til 30 milliarder kr i 1999, og SINTEF har skissert mulig eksport i år 2030 på 240 milliarder kr. Jeg er helt enig i at markedsadgang for fisk og fiskeprodukter er svært avgjørende for næringens videre utvikling og mulighet til å utnytte potensialet for verdiskaping. Regjeringen vil derfor fortsatt legge stor vekt på forberedelsene til de kommende WTO-forhandlingene. Det arbeides for en bred forhandlingsrunde hvor forhandlinger om markedsadgang for industriprodukter, inklusiv fisk, inngår. Etter Regjeringens syn vil det ikke være tilstrekkelig bare å sette i gang forhandlinger i tilknytning til innebygd dagsorden, altså landbruk, tjenester og handelsmessige aspekter ved immaterielle rettigheter. WTOs hovedråd i Genève må nå på den ene siden arbeide med å forbedre WTO som organisasjon og på den andre siden berede grunnen for at en ny ministerkonferanse kan avholdes. Det må gjøres et godt håndverk for å unngå en gjentakelse av Seattle-konferansen. Det kan derfor ta noe tid før en kommer i gang med drøftelser for andre temaer enn innebygd dagsorden, og det er viktig å benytte øvrige fora og samtaler internasjonalt for drøftinger av kommende WTO-forhandlinger. Både statsministeren, utenriksministeren og jeg selv tar følgelig opp WTO-spørsmålet i samtaler med kollegaer i andre land. Eksempelvis tok statsministeren opp temaet under sitt opphold i Davos. Utenriksministeren hadde spørsmålet på dagsordenen på sin reise til Asia. Jeg vil selv om en drøy uke besøke Japan, og forestående WTO-forhandlinger vil være det viktigste punktet på dagsordenen for de politiske samtalene med min kollega der. WTO-forhandlingene er også tema i svært mange møter internasjonalt som embetsverket gjennomfører. Fiskeridepartementet har i samarbeid med Eksportutvalget for fisk satt i gang et utrednings- og analysearbeid i 1999 som fortsetter i inneværende år. Formålet er å belyse alle relevante spørsmål som kan komme opp i forbindelse med forhandlingene. Materialet skal bidra til å legge grunnlaget for posisjoner og prioriteringer i forhandlingene om liberalisering i handelen med fiskeprodukter. Når det gjelder fiskerirådsstillingen i Genève, vil jeg herved klargjøre at stillingen nå skal utlyses. Målet er å ha fiskeriråden på plass i Genève i løpet av året. Jeg vil avslutningsvis vise til utenriksministerens redegjørelse for Stortinget 20. desember 1999 om WTO etter ministerkonferansen i Seattle.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2000-02-09:
Hvorfor jeg nøler? Jeg vil si det motsatte. Vi nøler ikke, vi har bestemt oss nå, og vi setter i gang utlysingsprosessen. Dermed vil vi også tilsette denne personen så fort vi får en kvalifisert person på plass. Så jeg har bare lyst til å si: Vi nøler ikke!
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2000-02-09:
Jeg vil bare gjenta at dette med fiskeriråden vil bli gjennomført så fort det er praktisk mulig. Vi er nødt til å få en god kandidat på plass, og vi er nødt til å få det systemet skikkelig på plass slik at han kan gjøre en god jobb. Men vi vil ha tempo i saken. Når det gjelder i hvilken grad Regjeringen flagger fiskerispørsmål, vil jeg understreke at på Regjeringens agenda er fiskerispørsmål veldig høyt oppe, og bl.a. vil jeg på min reise til Japan om en og en halv uke ta opp det spørsmålet med min japanske kollega. Og jeg vil legge all vekt på å få gjennomført de norske posisjonene.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2000-02-09:
Kystverket har ansvaret for drift og vedlikehold av nærmere 19 800 navigasjonshjelpemidler langs kysten. På grunn av stramme rammer til fyr- og merketjenesten gjennom flere år er det et klart vedlikeholds- og fornyelsesbehov. Der er jeg enig med representanten Bastesen. Dette er også omtalt i budsjettforslagene for 1999 og 2000. På grunn av disse stramme rammene har Kystverket bevisst prioritert driften av fyrbelysningen fremfor generelt vedlikehold. Med slik streng prioritering av vedlikehold på de installasjoner som har størst navigasjonsmessig betydning, er det vanskelig å holde absolutt alle installasjoner i tilfredsstillende stand, gitt de økonomiske rammer vi har i dag. Mange faste installasjoner har skader. Dette kan gi økende risiko for navigasjonsuhell i en del av våre farleder. I revidert budsjett for 1998 godkjente Stortinget at midler avsatt til oppsetting av nye lykter og lanterner skulle omfordeles til vedlikehold. I 1998 og 1999 har derfor innsatsen på vedlikeholdssiden vært noe høyere enn i tidligere år. Kystverket har iverksatt tiltak for å bedre effektiviteten og kvaliteten innen vedlikeholdsarbeidet. For å oppnå best mulig resultat av dette er det etablert kontakt mot fagmiljø utenfor etaten, som også vil bidra til opplæring og evaluering. Stortinget plusset på 10 mill. kr til vedlikehold i år. Disse midlene vil bli brukt til generelle vedlikeholdstiltak. For inneværende år har Stortinget igjen bevilget midler til nyoppmerking. Av 5 mill. kr som er til disposisjon, er 3 mill. kr fordelt til Rogaland og Hordaland, og 2 mill. kr fordelt til Nordland. Behovet i hurtigbåtledene har da størst prioritet. For det bevilgede beløp kan vi derfor få satt opp ca. 20 nye fyrlys. Foreløpig kartlegging av behovet langs kysten viser at det trengs ca. 140 mill. kr til ny fyrbelysning. Overslaget er basert på at vår nåværende nøkterne standard brukes videre. Skal standarden økes og hjelpemidlene f.eks. settes tettere, vil beløpet øke. Dersom innsatsen også skal økes med lysmerking i de mindre brukte ledene langs kysten, som i dag gjerne er merket med jernstenger med refleks, vil det kreve meget store investeringer. Jeg er oppmerksom på og sterkt opptatt av å øke sikkerheten i farledene langs kysten. Utfordringen når det gjelder sikkerhet, vil være hovedtemaet i Nasjonal transportplan som legges fram i vår. Sikkerhetsspørsmål vil også stå sentralt i meldingen om fyrtjenesten som kommer til høsten.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2000-02-09:
I likhet med representanten Bastesen kommer jeg fra et distrikt nord for Stad. Men jeg har lyst til å understreke at problemstillingen som vi har diskutert her i dag, gjelder for hele kysten – fra Østlandet i sør til Finnmark i nord. Jeg har lyst til å understreke det, slik at det ikke blir et poeng hvor vi to kommer fra. Det er behov for nye merker og bedre merker mange steder. Jeg er veldig opptatt av at vi skal kunne utnytte ressursene våre best mulig, slik at vi får mulighet til å gjøre noe som bidrar skikkelig til å øke sikkerheten. Derfor er også sikkerheten sterkt i fokus i Nasjonal transportplan, som vi arbeider med akkurat i disse dager. Når det gjelder spørsmålet om ungdom og sommerjobb og skraping av merker, har jeg lyst til å si at jeg skal bringe forslaget videre for å se om det er mulig å gjøre det slik. Jeg er ikke sikker på svaret i dag.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2000-02-09:
Jeg kan forsikre representanten Bastesen om at jeg skal være utradisjonell, hvis det er praktisk mulig og gjennomførbart. Jeg er helt enig i problemstillingen. Vi er nødt til å gjøre noe for å bedre merkingen og sikre vedlikeholdet langs ledene. Vi har sett av de ulykkene som har skjedd i den siste tiden, at det er en forferdelig situasjon. Jeg vil selvsagt jobbe sterkt og tungt for å sørge for at vi får en bedre situasjon. Det er en økonomisk problemstilling som vi også må jobbe med – jeg understreker det – og som vil bli tatt opp med Stortinget ved et senere høve.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-12-19:
Jeg vil framsette et forslag om utredning av et lovforslag vedrørende vern i og ved sjøområder og implementering av bestemmelser om konsekvensutrendinger av et slikt forslag.
May Britt Vihovde (Venstre), 2000-12-19:
Eg vil på vegner av Jorunn Ringstad, Jan Sahl og meg sjølv fremja forslag om at brann- og redningstenestene ved Luftfartsverkets treningssenter blir samlokaliserte med Norges Brannskole.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-19:
Jeg vil fremme forslag om at vedtatte endringer på statsbudsjettet for 2000 under kap. 2790, post 72, Sykebehandling i utlandet, på gitte vilkår kan disponeres til sykebehandling i Norge. Videre vil jeg fremme forslag om regulering av lovmessige rettigheter for transseksuelle.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2000-12-19:
Takk for det, president. Det er egentlig ikke slik at jeg har bedt om det, men jeg er blitt sterkt oppfordret til å ta ordet. Grunnen til det er at jeg skal ta opp det mindretallsforslag som står i innstillingen om nysaldering, det mindretallsforslag som gjelder nettopp det temaet som representanten Lie nå var inne på knyttet til forskningsskipet.
Lars Gunnar Lie (Kristelig Folkeparti), 2000-12-19:
Det dreier seg om sak nr. 2, der det er eit framlegg frå mindretalet, Framstegspartiet og Høgre. Eg vil oppmoda dei to partia om å gjera dette framlegget om til eit oversendingsframlegg til Regjeringa, då innhaldet i det er i tråd med intensjonane i det som er skrive frå fleirtalet i komiteen, og det ville vera litt uheldig om dette skulle verta nedstemt.
Børge Brende (Høyre), 2000-12-19:
Jeg hadde overhodet ikke tenkt å ta replikk på hr. Djupedal. Men jeg ble veldig nysgjerrig da han i sitt innlegg sa at salget av Fokus Bank har vært en tragedie for Norge. Jeg lurer på om representanten Djupedal kan utdype hvilke tragiske følger det har fått for Norge at Fokus Bank har fått inn en dansk eier, fortsatt har hatt sitt hovedkontor i Trondheim, har ekspandert som en viktig forretningsbank og har økt konkurransen i det norske markedet. Jeg vil også spørre representanten Djupedal om han ikke er litt bekymret for en inflatering av begrepet «tragedie» gjennom sin kommentar. Hvilket vokabular vil han da reservere for de virkelig tragiske hendelsene?
Børge Brende (Høyre), 2000-12-19:
Først til replikkvekslingen mellom finansministeren og representanten Foss. Finansministeren sa at det er bred enighet om at vi også til neste år skal ha et nøytralt budsjett. Det har han selvsagt helt rett i, men problemet er at budsjettet ikke virker nøytralt i forhold til det vi skal leve av, nemlig verdiskapningen i næringslivet. Sånn sett er det vedtatte budsjettet et av de dårligste budsjettene på veldig mange år, og det inneholder da også de største skatte- og avgiftsøkningene på en mannsalder. Det tar ikke vi i Høyre ansvar for. Men at man skal ha en fornuftig stabiliseringspolitikk, er riktig. Finansministeren sa også at han har registrert at Høyre nå også ser behov for et nytt takseringssystem. Det er riktig at Høyre fortsatt påpeker de store svakhetene i dagens takseringssystem, men ettersom Høyres politikk er å fjerne fordelsbeskatningen av bolig og formuesskatten, har man ikke behov for et takseringssystem. Hvorfor skal man taksere noe som ikke skal beskattes? I svært mange kommuner er også Høyre for en avvikling av eiendomsskatten, så er det sagt. Det som det er grunn til å spørre om etter finansministerens innlegg, i og med at han ikke vil tidfeste når et nytt takseringssystem kommer på bordet, er: Hvorfor kan man ikke gå for en midlertidig sikkerhetsventil i systemet? Hvorfor kan ikke finansministeren akseptere at like boliger skal behandles likt, ikke ulikt som i dag, innenfor samme boligområde? Når man innenfor ett boligområde kan få en skattetakst på en bolig som er 100 pst. av markedsverdien, og en annen bolig kan takseres til 8 pst. av markedsverdien, hvorfor kan man ikke lage en sikkerhetsventil inntil et nytt boligtakseringssystem er på plass, slik at ingen bolig skal ha en ligningstakst på mer enn 30 pst. av markedsverdien? Har ikke det noe med forutsigbarhet å gjøre? Har ikke det noe med rettssikkerhet å gjøre at like saker skal behandles likt? Og hele tiden unnskylder han seg med å si at boligtakseringssystemet er like rundt hjørnet. Det var begrunnelsen for å avvise forslaget i vår, og det var grunnen for å avvise forslaget for halvannet år siden.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-19:
Jeg synes det er en tragedie at dette rike, mangfoldige landet vi har, tappes for viktige hovedkontorfunksjoner innenfor viktig næringsvirksomhet, deriblant bank- og finansnæring. For tre år siden var det et samstemming storting som mente at vi skulle ha tre ulike forretningsbankmiljøer, ett sågar lokalisert utenfor Oslo. Vi har hatt Fokus Bank i Trondheim, og vi har hatt DnB og Kreditkassen her i Oslo. Etter den tid har stortingsflertallet renonsert. Først solgte vi Fokus Bank til Den danske Bank, som betyr at Trondheim ikke lenger har hovedkontoret for en viktig finansinstitusjon, men tvert imot har en filial av en dansk bank. Så har vi – som jeg var inne på i mitt hovedinnlegg – solgt Kreditkassen, som gjorde at Kreditkassen nå er en filial av en annen nordisk bank. Det eneste vi har igjen innenfor forretningsbankstrukturen av banker av litt størrelse, er DnB. Det som har skjedd etter at Den danske Bank overtok Fokus Bank, er senest at Fokus Bank nå nedbemanner i Trondheim, noe som skyldes at hovedkontoret i Danmark mener at resultatet er for dårlig. Det betyr at vi får en nedtrapping av denne for Midt-Norge viktige banken og av alle de funksjoner den fyller. For den fyller på en måte en funksjon der Kreditkassen og DnB ikke er like sterke. Selv om Børge Brende ikke liker ordet tragedie, må jeg si at jeg synes dette er en tragedie. Men det som først og fremst er tragisk, er at dette er bare ett eksempel på en utvikling over tid, der Norge mister flere og flere av sine viktige industri- og næringslivslokomotiv, som kjøpes opp av utlendinger og flyttes ut. Så sitter vi igjen her, uten å ha de viktige beslutningsstrukturene i Norge. Dette er en utvikling som burde bekymre langt flere enn SV, for det er faktisk en tragisk utvikling. Siden vi akkurat nå diskuterer bank og finans, har dette vært tema. Men hvis vi ser på hva som har skjedd innenfor norsk næringsliv bare det siste året, vil vi se at Norge i stigende grad blir et filialland. Det siste eksemplet var at Pharma, som har vært et norsk farmasøytisk lokomotiv i årevis, nå tillates, gjennom de konsesjonsbestemmelsene vi har, å flytte hovedkontoret bort fra Oslo. Vi får altså nok en gang en ren fabrikk igjen i Norge – for noen år, inntil den også sikkert flyttes.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-19:
Det er bestandig interessant å høre på representanter for norsk høyreside når man diskuterer strukturutvikling i næringslivet. Man kan få et slags inntrykk av at mange ting er naturgitte, at den utviklingen som foregår internasjonalt, på en måte er en ikke-stoppbar utvikling, en irreversibel utvikling, som gjør at vi som nasjon eller som storting ikke har en rolle å spille når det gjelder hvordan vi ønsker at ting skal være. Hvis man følger den internasjonale debatten om struktur i finansnæring, er det ett viktig punkt som høyresiden her underslår. Det er at internasjonalt er det de konservative som er klarest på at et nasjonalt eierskap i finansinstitusjoner er av avgjørende betydning for utviklingen av næringslivet. Det betyr at i Italia, i Frankrike, i Spania, i Portugal og i Tyskland er dette med den nasjonale forankringen i finansinstitusjoner viktig, nettopp fordi det er så utrolig viktig for utviklingen av et land. Det vi har sett, er at i Norge har vi færre av disse, stadig færre, vi har igjen bare DnB. Mitt poeng er ikke å spørre representanten Foss om hva han synes om det, for han synes vel at det på en måte er naturgitt at hvis noen kanskje ønsker å by på DnB, så kan den også bli en del av Deutsche Bank, Dresdner Bank eller hvilken som helst bank som har finansiell styrke til å kjøpe den. Det mener ikke jeg. Jeg mener at vi som en liten nasjon har helt spesielle årsaker og grunner til å ønske å beskytte vårt nasjonale bankvesen: fordi det er viktig, og fordi det ikke er private kapitalister i Norge som er i stand til å fylle den rollen. De selger jo ut bare de får et bud. Det gjør til og med Stortinget bare det kommer et bud. Derfor er min utfordring til representanten Foss, som uttrykte en viss bekymring for filialiseringen av norsk finansnæring: Hvordan skal vi da gjøre det? Hvis det er markedet alene som skal rå på dette felt, vil vi ikke sitte igjen med kommersielle norske forretningsbanker over tid. Hva skal vi da gjøre, hvis ikke Stortinget gjennom konsesjonspolitikk eller eierskap skal sørge for å fylle denne funksjonen?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-19:
Gjensidige NOR ønsker det beste av to verdener, og det kan man altså ikke få. Enten må man si at man ønsker å bli en forretningsbank, eller så må man si at man ønsker å være en sparebank. Å tro at man kan få det beste av begge disse regelverk, er etter mitt skjønn naivt. Men det var ikke det jeg ønsket å ta opp med representanten Foss, for den diskusjonen som representanten Foss er med på å dra opp nå, er i grunnen en veldig interessant diskusjon. Representanten Foss sier at bare norske banker får konkurransevilkår som er sammenlignbare med de andre lands finansinstitusjoner har, vil man automatisk ha en større grad av hovedkontorfunksjoner i Norge. Dette er ikke riktig, og det har aldri vært riktig. For Norge er i utgangspunktet et lite land, med et lite kapitalmarked med relativt få finansinstitusjoner, og om vi stablet alle norske finansinstitusjoner oppå hverandre, når de ikke opp til knærne på de store europeiske bankene. Det betyr at det først er på det tidspunktet at en bank har et volum og en inntjening som er interessant, at de utenlandske bankene begynner å snuse på det norske markedet for å se om det ikke finnes litt mer fortjeneste. Man går altså ikke inn og kjøper norske banker fordi man er opptatt av norsk næringsliv eller opptatt av at fiskeoppdrettsanlegg oppover kysten skal ha kapitalbase til å utvide. Man går inn for å hente ut den fortjenesten som banken har. Og det har vi sett gang etter gang. Det betyr at når utenlandske banker har kjøpt norske finansinstitusjoner, er ikke det av idealisme – det er ingen som må tro det. Man kjøper av rene kommersielle hensyn, hvilket betyr at skal det kuttes ned, så kuttes det selvfølgelig først der det er lengst unna hovedkontoret, der belastningen med kutt er minst. Det vil bety i Norge. Det betyr at hvis vi skal sørge for et nasjonalt eierskap, er dette ikke tilstrekkelig. Og det er der min utfordring til representanten Foss kommer inn. Hadde vi hatt store norske kapitalister à la Wallenberg, som hadde sørget for et langsiktig eierskap, hadde kanskje det vært mer fornuftig. Men vi har ikke det. Norske kapitalister er rett og slett for dårlige. Da må staten spille den rollen, og vi har mer enn nok penger. Og det er min utfordring til representanten Foss: Synes han det er fornuftig at staten spiller denne rollen?
Terje Johansen (Venstre), 2000-12-19:
Representanten Foss og jeg er enige om flere vesentlige ting, for det første at kapitalen kjenner ingen grenser, og at det å ha et nasjonalt eierskap til minst én stor finansinstitusjon, er viktig. Det som gjør at jeg ikke føler at Venstre er uansvarlig på noen som helst måte når vi er i stand til ganske raskt å ta standpunkt til søknaden fra Gjensidige NOR om omdanning til AS, er at i arbeidet med å restrukturere finansnæringen, slik som Stortinget faktisk har gjort i denne perioden, fra katastrofene ti år tilbake og frem til et moderne fremtidsrettet finansvesen som tjener Norge – et Norge som jo er en pengebinge – konverterer vi oljen over til finansformue. Og det ville være blodig synd, for ikke å si skam, dersom vi ikke skulle bruke denne råvaren til å skape en klynge, en finansnæring, i Norge. Da har vi faktisk gått inn og sagt at én stor forretningsbank trenger vi i Norge, på norske hender, med hovedkontor i Norge. Det er blitt DnB/Postbanken med et forsikringsselskap i tillegg. Men sparebankene har etter Venstres oppfatning hele tiden ligget der som en forsikring om at det fins en ryggrad av desentralt bankliv over hele Norge. Og jeg må si at det at eierne – forresten er det jo ikke eierne, det er administrasjonen – føler at de må vokse videre i Gjensidige NOR, er greit nok. Men spørsmålet som man bør stille seg, er om vi politikere synes at det er nødvendig. Det er jo bevist her at det er nok kapasitet til å konkurrere effektivt i Norge. Og det andre, å tro at dette skal være en uinntakelig festning som ikke kan bli oppkjøpt av andre, tror ikke jeg på. Jeg har sett nok av eksempler på at når pengebunken blir stor nok, så rakner selv den mest uinntakelige festning.
Terje Johansen (Venstre), 2000-12-19:
Finansministeren unnlot å si noe om Gjensidige NORs søknad også i denne omgang. Det respekterer jeg for så vidt, for jeg ser godt at under behandlingen vil man helst ikke ytre seg. Men når representanten Foss trakk opp årsaken til at denne søknaden kommer, nemlig at grunnfondsbevisene gir et handikap når det gjelder anskaffelse av egenkapital på konkurransedyktige vilkår, så ser selvfølgelig vi i Venstre også det. Det jeg vil be finansministeren om, er at han i det arbeidet han nå gjør, vurderer å se på om det er andre muligheter når det gjelder rammebetingelsene for sparebanker som kan kompensere for den renteforskjell som oppstår mellom grunnfond og aksjer i det norske egenkapitalmarkedet. En ting jeg gjerne vil understreke, er at hele problemstillingen med å omgjøre sparebanker til AS, slik jeg oppfatter det, gir meg en frykt for at sparebankene på sikt vil bli oppkjøpt. Det kan ta tre år, det kan ta ti år, og det kan muligens ta lengre tid. For det første er det slik at jo større de norske enhetene blir, som i Gjensidige NORs tilfelle, jo lettere blir det å overta en stor del av det norske marked, og jo mer attraktive blir disse enhetene. Og det er slik at de utenlandske finansinstitusjonene ut fra forhold som bl.a. representanten Foss beskrev, altså ulikheter i rammebetingelsene, er priset til det halve. Hvilket vil si at utlendinger har en enorm kjøpekraft. I tillegg er det faktisk slik at det finnes ingen konstruksjoner som gjør at eiere ikke lar seg overtale ved hjelp av penger.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-12-19:
Finansministeren gjør meg noe urolig i forhold til den måten han besvarer spørsmålet om framleggelsestidspunkt for nytt takseringssystem for boliger på. Jeg har på bakgrunn av den debatt som har funnet sted over lang tid, tatt det som en selvfølge og også tolket de signalene som har blitt gitt fra Arbeiderpartiets folk, i den retning at saken ville bli lagt fram første halvår 2001. Og jeg må si at jeg ser få grunner til at så ikke skal skje. I en rekke andre sammenhenger har Arbeiderpartiets folk, også Regjeringens folk, henvist til det grunnlagsmateriale som lå fra regjeringen Bondevik, og til at man har tatt utgangspunkt i det som var forberedt fra regjeringen Bondeviks side når man har lagt fram saker. Ikke minst gjelder det momsreformen, hvor man stadig har henvist til at det er i tråd med regjeringen Bondeviks forslag. Det er jo heller ikke uvanlig at saker som nærmest ligger ferdig til behandling hos én regjering, blir vedtatt av en ny regjering, slik det ble både av regjeringen Stoltenberg og regjeringen Bondevik i sin tid, rett nok ikke i politisk kontroversielle spørsmål, men dog. Jeg registrerte også at finansministeren var en aktiv deltaker i debatten omkring boligskatt i sommer og hadde klare politiske oppfatninger i forhold til spørsmålet. Og dersom det ikke kan bekreftes fra finansministerens side at nytt forslag til boligskatt blir lagt fram før våren, må det bunne i at Regjeringen ikke er i stand til å ta stilling til spørsmålet. Det må jeg si at jeg i så fall har vondt for å tro, for det er jo andre regjeringer man har valgt å karakterisere som svake i forhold til å være i stand til å ta beslutninger, så det burde neppe være problemet for denne regjering, skal man tro det de tidligere har sagt. Andre grunner enn intern strid omkring utformingen av takseringsgrunnlaget har jeg vanskelig for å se, så jeg vil ha en bekreftelse fra statsråden på om saken vil bli framlagt første halvår eller ikke. For dersom det bunner i at man ikke politisk er i stand til å ta en beslutning i saken, vil det kunne komme til å ha avgjørende betydning for hvorledes Senterpartiet her vil måtte stemme.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-12-19:
Det gjelder sak nr. 6, hvor Senterpartiet ikke er med i det flertallet som framsetter forslag om at «Stortinget ber Regjeringen fremme forslag til nye takseringsregler for bolig innen 1. mai 2001». På bakgrunn av den usikkerhet som finansministeren selv bidrog til å spre om hvorvidt forslag til nye takseringsregler faktisk vil bli framlagt i første halvår eller ikke, ber jeg Senterpartiets gruppe stemme for I i innstillingen.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-12-19:
Jeg vet ikke om jeg i utgangspunktet helt vil bli slått i hartkorn med alle de såkalte konservative partier som representanten nevnte fra Sør-Europa. Jeg tror det er viktig her å skille mellom partier med innslag av sterkere nasjonalistisk kultur og partier med liberalkonservativ tenkning i den økonomiske politikken. Men la nå det ligge. Dersom et land skal være en del av en global økonomi og nyte fordelene av det, tror jeg ikke man totalt kan isolere seg fra utviklingstrekk i den globale økonomien, også når disse slår inn i finansnæringen. Jeg tror det hadde vært umulig å tenke seg at politikerne skulle fryse fast en struktur fra 1950-1960-1970-tallet inn i dette århundret, når rammebetingelsene så sterkt endrer seg. Men samtidig er jeg enig med representanten i at bare å legge seg flat for utviklingen og tro at man ikke kan styre, er galt. Jeg tror hovedsakelig man kan styre gjennom å styrke muligheten for norsk eierkapasitet, gi norske finansinstitusjoner gode konkurransevilkår, og i noen grad gjennom konsesjonspolitikken. Det er derfor vi har en konsesjonspolitikk. Men bare å si nei til ethvert eierskifte som baserer seg på at norske enheter går inn i større enheter, bl.a. den nordiske enheten som vi nå har omtalt i flere innlegg, tror jeg vil være å stikke hodet i sanden i forhold til at utviklingen allikevel vil presse på, slik den har gjort i alle land. I Sverige har noen av de største bankene blitt en del av en nordisk enhet, også i Finland, i Danmark – utviklingstrekkene er de samme i hele Norden. Jeg tror dette er en klok måte å demme opp på for oppkjøp fra Europa for øvrig, å tenke nordisk marked og ikke bare norsk marked. Men samtidig må noen institusjoner også ha tilhørighet til Norge – derfor min omsorg bl.a. for sparebankstrukturen, som jeg forstår neste replikant vil berøre.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-12-19:
Ja, jeg er enig med siste taler i at man skal være forsiktig med å spå om en for evig og alltid uinntagelig festning i næringslivet og finansverdenen. De kan lett bli monumenter og museer mer enn dynamiske institusjoner. Når man bruker uttrykk som at Gjensidige NOR skal omdannes til et aksjeselskap, er ikke det presist. Det er bare en delvis bruk av AS-formen. Selskapet vil ha en eierstruktur etter omdanningen med betydelig innslag av stiftelser, som gjør at selskapet – synes jeg – vil ha en solid norsk forankret eierstruktur. Jeg registrerer at en bank som har utviklet seg fra å være en serie mindre regionale sparebanker til å bli en landsomfattende sparebank med forretningsbanktilbud, mener at grunnfondsbevisene ikke er et tilstrekkelig virkemiddel for å hente kapital. De sier altså at med dette kan ikke vi vokse, og det dreier seg om et voksende marked. Nekter man en institusjon å vokse, står man i fare for at institusjonen stivner og ikke kan by de øvrige konkurranse. Det synes jeg er en fare. Jeg ønsker ikke at sparebankene skal fryses fast i en slik struktur, dette faktisk til beste for sparebankene, fordi de har en betydelig rolle som forretningsbankene ikke helt har hatt, og ikke kommer til å ha heller, tror jeg, nemlig å betjene mindre og mellomstore virksomheter i Norge i tillegg til privatkundene.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-12-19:
Vi er kommet langt når SV ønsker seg flere Wallenberg-ere. Det gjør i og for seg jeg også, i den betydning at jeg ønsker flere norske private kapitalister som er aktive, langsiktige, slik Wallenberg-familien har vært i Sverige. Men det må vel legges til at hadde det vært opp til det svenske søsterpartiet til representanten Djupedal, hadde vel ikke Wallenberg bodd i Sverige lenger. Hr. Wallenberg har eksistert som stor kapitalist i det svenske sosialdemokratiske samfunn fordi han alltid har fått dispensasjoner, alltid har kunnet leve med andre regler enn det som generelt har virket. Og det har vært en fornuftig pragmatisk politikk, men det har i alle fall ikke skjedd med den svenske ytterste venstresidens støtte. Nei, jeg ønsker faktisk å øke den norske eierkapasiteten, bl.a. ved å legge til rette for at norske kapitalister forblir i landet. Derfor er jeg dypt uenig i regler som bl.a. innebærer at vi beskatter norske kapitalister slik – i sum formuesskatt og inntektsskatt som overgår inntekten – at man må selge seg ned i landet for å betale skatt, eller flytte ut for å betale mindre skatt. Det har jeg ikke noen sans for. Jeg har sans for å legge til rette for et bredt norsk privat eiermiljø i tillegg. Jeg tror ikke staten kan spille en rolle når det gjelder å overta for private interessenter. Staten har faktisk prøvd seg nå. Resultatet av statens eierskap er nettopp det bildet representanten Djupedal nå skjeller ut og beskriver som forferdelig. Det er staten som har hatt eierskap i de tre bankene vi snakker om, og i en av dem sitter staten faktisk fortsatt inne med en flertallspost. Representanten Djupedals forsøk på å si at vi kan motvirke oppkjøp, altså utenlandsk kapital i Norge, ved å la norsk næringsliv og norsk finansnæring tjene mindre enn andre, har jeg liten tro på – snarere tvert imot. Det tror jeg er en medisin for nettopp å stimulere til oppkjøp. Det man da ser, er at norske institusjoner prises lavere, at reelle verdier i selskapet ikke kommer frem. Hva er de da? Jo, de er meget billige oppkjøpsobjekter. Og jeg har ikke noen naiv holdning til internasjonal kapital. De kjøper verken for å være snille eller fordi de er dumme, de kjøper fordi det er billig. Og dessverre er det våre rammebetingelser som faktisk har gjort det billig.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-12-19:
Jeg vil bare for ordens skyld korrigere finansministeren på ett punkt. Når han gir uttrykk for at det er bred enighet om hovedlinjene i den økonomiske politikken, er det riktig å si at det er et flertall for hovedlinjene i den økonomiske politikken, og det flertallet utgjøres av de avgåtte regjeringspartier og det nåværende regjeringsparti. Utover det er det ingen bred enighet. Jeg konstaterer også – det legger jeg til for egen regning, for finansministeren berørte det ikke med ett ord – at det har vel sjelden ved et årsskifte vært større uforutsigbarhet om hva slags rammebetingelser norsk næringsliv skal leve med i det kommende år enn ved dette årsskiftet. Det jeg har gitt uttrykk for, er det representanten Lie i dagens aviser kaller noe forhastede nattlige forhandlinger på et herværende oslohotell. Det synes jeg er beklagelig, men det er et resultat som det ikke er noe å gjøre med nå før neste år starter, og vi forstår alt da skal kunne endres igjen. Når det gjelder boligtaksering, har jeg lyst til å si at her må det være noen som ikke forteller hvordan det faktisk er, for representanter for den avgåtte regjering sier at det i Finansdepartementet lå et faglig utredet forslag til boligtakseringssystem som var klart til å bli fremmet. Jeg forstår det slik at det er et faglig arbeid, det er embetsverkets arbeid, som en avgått regjering ikke bare tar med seg og putter i en ny safe. Det ligger altså i Finansdepartementet. Den nåværende regjering ved finansministeren sier at det er et betydelig arbeid å gjøre, og man kan ikke si når man vil bli ferdig. Da må jeg si at flertallet sprekker, for Senterpartiet har basert sin støtte til Regjeringen på at dette vil bli fremmet i vår. Det var det Enoksen sa i sitt innlegg. Finansministeren bekrefter det ikke. Mitt spørsmål er da om dette er et flertall som er samkjørt, eller om det er et flertall som har som eneste formål å skjule hva de mener om boligtaksering frem til etter stortingsvalget.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-12-19:
Ja, det er en sunn leveregel det. Jeg håper også finansministeren husker hva han sa om Bjørvika-tunnelen som samferdselspolitisk talsmann: Det skulle ikke stå på penger. Så det er en sunn leveregel: Man skal ikke si mer enn man kan holde, men det skal man til gjengjeld holde. Jeg skal bare avslutningsvis konsentrere meg om boligbeskatningen. Dette er ikke spørsmål om kapasitet i departementet, dette er et spørsmål om politisk vilje. Jeg vil minne om at Arbeiderpartiet i Innst. S. nr. 143 for 1996-97 var med på å karakterisere det takseringssystemet vi fortsatt har, på følgende måte: «Flertallet viser til at det derfor er et påtrengende behov for avklaring av takstgrunnlaget, slik at likeartede boliger over hele landet verdsettes noenlunde likt.» Altså «et påtrengende behov» – og den politiske vurdering av dette opphører jo ikke fordi man sitter i opposisjon. Jeg antar at også Arbeiderpartiet i opposisjon tenker henimot regjeringsmakt, i alle fall har det vært en slags tradisjon i Arbeiderpartiet, og jeg synes nok at når det faglige grunnlaget er lagt i departementet, burde det være mulig i løpet av godt og vel ett år etter regjeringsovertakelse å få frem en politisk vurdering av hva slags boligtakseringssystem man vil ha, særlig tatt i betraktning at det sittende regjeringsparti også var en del av det stortingsflertallet som har gitt Regjeringen et oppdrag. Man har altså gitt seg selv et oppdrag som man nå trenger ytterligere betenkningstid for å avklare. Så mitt spørsmål går egentlig til Senterpartiet, som jo i denne sammenheng er lurt. De er en del av et flertall som forutsetter saken lagt frem i løpet av våren, men det har Regjeringen ikke vist vilje til å bekrefte. Jeg forutsetter derfor at Senterpartiet stemmer sammen med sentrumspartiene for øvrig for å pålegge Regjeringen å legge det frem, slik Senterpartiet har forutsatt.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-12-19:
Det gjelder henstillingen i sak nr. 2 om å omgjøre forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet til et oversendelsesforslag. Innstillingen er her å lese som at sentrumspartiene meget sterkt støtter forslaget, men de vil altså ha det som et oversendelsesforslag. På denne velvillighetens dag og – for å si det slik – i hr. Enoksens ånd, dog avgrenset til denne dag og denne sak, synes jeg det er riktig at vi gjør det om til et oversendelsesforslag. Det er et flertall som støtter det som står i forslaget, og jeg synes ikke det er riktig på den bakgrunn å få det nedstemt. Så på vegne av Høyre og Fremskrittspartiet gjør jeg det om til et oversendelsesforslag, og ber presidenten omformulere det.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-12-19:
Først til bruken av ordet «hovedlinjene». Når det gjelder oppslutningen om Regjeringens budsjettopplegg, er det selvsagt slik at det er et flertall, bestående av de som har inngått budsjettforliket, som står bak det. Det som var mitt poeng, er at det i en vesentlig del av den økonomiske politikken, nemlig i spørsmålet om budsjettet skal brukes til å jevne ut svingningene i økonomien eller til å øke presset og forsterke svingningene, er et nokså samstemmig storting, med unntak av Fremskrittspartiet, som mener at man skal bruke budsjettet til å avdempe svingningene istedenfor å forsterke dem og med det drive rentenivået opp, som ville vært konsekvensen av Fremskrittspartiets politikk. Når det gjelder spørsmålet om konjunkturavgift på næringsbygg som jeg oppfattet lå implisitt i replikantens merknader, har jeg tidligere gitt uttrykk for at Regjeringen selvsagt tar til etterretning den beslutning som Stortinget har gjort. Jeg ser at den har svakheter, og jeg er selvfølgelig innstilt på å følge opp på en best mulig måte. Men det er åpenbart slik at det er en del gjenstående problemstillinger knyttet til avgiften. Når det gjelder spørsmålet om boligtaksering og embetsverkets forberedelser, er det selvsagt slik at det foregår et utredningsarbeid på embetsplan, men det er jo en grunn til at et departementet har en politisk ledelse, og en regjering må også foreta den politiske vurderingen av hvilke forslag som man mener er tilstrekkelig forberedt. Det er ikke slik at vi har et tilstrekkelig grunnlag i dag for å si at vi har et forberedt forslag til boligtaksering. Vi arbeider med sikte på at vi skal få saken fram, men jeg er ikke i dag beredt til å si på hvilket tidspunkt vi er klare til å legge den fram. Det vesentlige er at vi får fram et forslag som vi mener er godt, forsvarlig og vel forberedt.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-12-19:
Jeg fant det ikke naturlig å kommentere en sak som ligger til behandling i forvaltningen. Men når jeg blir bedt om det, har jeg lyst til å si at jeg oppfatter spørsmålet knyttet til søknaden som foreligger fra Gjensidige NOR, som meget komplisert og vanskelig. Det er åpenbart argumenter i begge retninger. Jeg har stor respekt for at en stor finansinstitusjon gir uttrykk for at den ikke har et godt nok grunnlag for videre utvikling, samtidig som jeg også har respekt for de synspunktene som er kommet om at man frykter for at sparebankenes karakter kan bli endret dersom man innfrir den søknaden som foreligger. Det er også slik at spørsmålet har vært vurdert i Banklovkommisjonen, hvor et flertall har gått for at man skal åpne for aksjeselskapsformen, samtidig som det ikke er uvesentlig – for å si det forsiktig – at et stort flertall i sparebanknæringen selv, med unntak av Gjensidige NOR, går imot en slik åpning. Jeg har allerede hatt møte med Sparebankforeningen, og jeg skal nå før jul også ha møter med Gjensidige NOR og med Sparebank 1 Gruppen, som er den andre store grupperingen. Jeg ønsker å høre næringen for å få oversikt over de synspunktene og de mulighetene som måtte foreligge. Jeg hadde ønsket at vi skulle kunne ta en relativt rask beslutning. Sparebankforeningen har imidlertid lagt opp til en veldig bred prosess som innebærer at den ikke vil være klar med sin vurdering før i april. Jeg hadde ønsket at vi kunne treffe en beslutning før det, men jeg har stor respekt for at den foreningen som representerer næringen, skal få gjennomføre sin prosess. Jeg tar derfor sikte på å avvente de synspunktene som kommer fra prosessen i Sparebankforeningen før en beslutning blir tatt.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-12-19:
Først om neste års budsjetts virkning på næringslivet. Jeg mener helt klart at det budsjett som nå blir vedtatt, er vel egnet til å møte de utfordringene norsk næringsliv står overfor. Jeg har ikke problemer med å se at en del av de skatte- og avgiftsendringer som gjøres, isolert sett har negative virkninger. Men mitt klare syn er at alternativet hadde vært atskillig verre. Noe av det viktigste for norsk næringsliv for å sikre sin kostnadsmessige konkurranseevne er at vi unngår en ny pris- og kostnadsvekst, og da har Regjeringen, med tilslutning fra et flertall i Stortinget, lagt til grunn at dersom vi skal klare å øke innsatsen på viktige velferdsområder, uten at det samtidig blir et forsterket press i norsk økonomi som vil drive priser og kostnader og for så vidt også renter opp, er vi nødt til å dempe presset i den private delen av økonomien. Regjeringen hadde sitt forslag om å bruke konjunkturavgiften på lønnsinntekter og næringsinntekter for å møte det. Flertallet i Stortinget har utformet et annet sett av virkemidler, men hovedpoenget er jo at ved å dempe dette presset unngår vi å få ny fart i pris- og kostnadsveksten i det norske samfunnet, og vi unngår et økt press oppover på renten. Det mener jeg er av avgjørende betydning også for norsk næringsliv. Så reiser representanten Brende spørsmål om hvorfor vi ikke i forhold til boligtaksering vil gå for et forslag om 30 pst. av markedsverdien. Men et av kjernespørsmålene her er jo hva som er markedsverdi – det er jo et av de kjernespørsmålene som et takseringssystem eventuelt kan avdekke i den utstrekning man skulle ønske det. Nå har Stortinget sagt at man skal ikke ha et takseringssystem som baserer seg på markedsverdien, men på produksjonsverdien. Det vil Regjeringen innrette seg i forhold til. Men det er jo nettopp usikkerhet om denne type begreper som gjør det så viktig å få et takseringssystem som gir klare retningslinjer å forholde seg til.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-12-19:
Regjeringen har selvsagt som ambisjon at saken skal legges fram til våren. Men jeg har en sunn leveregel om aldri å love mer enn det jeg er helt sikker på å kunne holde, og da kan det være desto mer gledelig å kunne holde mer enn det man har lovt.