trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-04-05:
Det er viktig i denne debatten at vi holder oss til samme begrep, at vi ikke stadig introduserer nye ting. Her snakker statsråden om 56 ulv, men Stortinget har bestandig snakket om både norsk bestand og grensebestand. Da er vi på over 100 ulv, og vi skal telle grensebestanden med 0,5. Statsråden har plutselig begynt å snakke om genetisk viktig ulv utenfor ulvesonen. Det er et begrep som ikke har vært brukt av Stortinget i noe forlik fram til i dag. Vi må holde oss til de samme begrepene. Stortinget har vedtatt et bestandsmål på fire–seks kull, hvorav tre skal være helnorske. I dag har Rovdata dokumentert at det er 13 kull i Norge i januar 2018. Da er spørsmålet rett og slett: Står statsråden bak den målsettingen Stortinget har nedfelt, om at man skal ned på fire–seks kull, hvorav tre norske, og erkjenner han i dag at vi er langt, langt over den målsettingen?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-04-05:
Veldig mange av talerne fra fagkomiteen velger ikke å snakke om de konkrete forslagene i det hele tatt. De snakker om rovdyrpolitikken i sin alminnelighet, og det får en til å stille spørsmål ved om det i det hele tatt har vært vilje fra komiteen til å gå inn og vurdere de konkrete forslagene som er framlagt i denne saken. Det virker som om en bare har bestemt seg for at Senterpartiet er så håpløst at i sum velger en å avvise alt i hop. Poenget er at mange av disse forslagene er ganske moderate forslag, og alle omhandler slett ikke ulv. Særlig forslagets pkt. 1, om å klargjøre den todelte målsettingen om rovviltforvaltningen, burde ha vært av interesse å vedta for alle som har vært med på Stortingets rovviltforlik fra 2004 og fram til i dag. Det er helt merkelig at ikke Høyre, Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet kan være med på et slikt forslag. Våre forslag omhandler ikke bare ulv, de omhandler mye mer enn det, for vi vet at snart er det beitesesong, og snart er det tamreinssesong. Kalvingssesongen for tamrein og villrein har vært veldig problematisk de siste årene – ikke over hele landet, det skal sies, ikke på Hardangervidda, men hele det sørsamiske området fra Femunden og nordover til Nordland har hatt store tap under kalvingssesongen for tamrein. Men ikke en finger er Høyre, Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti villig til å løfte for å adressere den problemstillingen. De later heller som om det ikke eksisterer, gjemmer seg bak statistikk som gjelder hele landet, ikke for de områdene som er mest utsatt for problemer. Jeg forstår for så vidt godt at Miljøpartiet De Grønne og SV har et annet syn, og det har jeg respekt for. De mener noe helt annet enn det f.eks. jeg og Senterpartiet mener om denne saken. Det har jeg respekt for. Jeg skal ikke bruke ukvemsord om andre partier som har andre syn, i motsetning til visse andre som står på talerstolen. Men jeg er bare så overrasket over at både Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti – særlig – går opp på denne talerstolen og sier at vi må ha respekt for de forlikene som er inngått. Men de har altså ingen spørsmål til det statsråden velger å gjøre i dag, der han velger å slå en strek over den utvidede jakttiden på ulv som regjeringen vedtok før jul – det slår han en strek over i dag. Stikk i strid med intensjonene i de forlikene vi har inngått, slår han en strek over det, og ingen av partiene reagerer. Heller ikke reagerer de på at en lar en kvote på 17 dyr stå igjen utenfor ulvesonen, uten å ta tak i det. Det er merkverdig at ikke Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti reagerer på det, for det er stikk i strid med de forlikene de sjøl har vært med på, og som de også sier vi alle må ha respekt for.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-04-05:
Jeg skal også ta opp igjen spørsmålet om bestandene når det gjelder ulv, for det er også en slags forvirringsstrategi, å prøve å legge fram nye typer tall hele tida. Men la oss holde oss til kull: Det var 13 ulvekull før jaktsesongen startet. Det er 11 nå, etter at den er avsluttet. Det skal være 4–6 kull etter det Stortinget har fastsatt, og 3 av dem skal være helnorske. Antakelig er det nå etter jakta 5 helnorske og 6 grenserevir. La oss holde oss til det, og la oss tenke over at det kommer til å bety at en blir nødt til å ta ut en stor andel i løpet av neste høst hvis en skal ned på det bestandsmålet Stortinget har vedtatt – hvis en tar det bestandsmålet på alvor. I en slik situasjon, når vi ligger så langt over bestandsmålet, velger statsråden altså å endre regjeringas ulvepolitikk ved å fjerne den utvidede ulvejakta ut april som den forrige klimaministeren la opp til, slik at det står igjen 17 kvoter som ikke er tatt ut, utenfor ulvesonen, og samtidig innføre et nytt begrep, som sikkert embetsverket har vært velvillig til å hjelpe til med, nemlig «genetisk viktige individer» utenfor ulvesonen. Det er et begrep ingen av oss har hørt før i noe stortingsdokument eller ellers i stortingssammenheng. I denne debatten høres det ut som om Arbeiderpartiet er to forskjellige parti. Jeg vil utfordre dem til å samle seg og bestemme seg, for når jeg hører henholdsvis Sandtrøen og Aukrust, får jeg følelsen av at det er to ulike parti. Men det gjelder ikke bare Arbeiderpartiet, det gjelder jammen også Fremskrittspartiet. Det høres ut som om det er to forskjellige Fremskrittsparti, et i næringskomiteen og et i energikomiteen. Jeg tror det er en fordel om vi alle sammen snakker med samme røst, iallfall fra samme parti, i denne saken. Når Kristelig Folkeparti sier her at de er veldig opptatt av – og det er fortjenstfullt – at de må følge de forlikene de har vært med på, som det eneste sentrumspartiet, og at når bestandsmålet er nådd, skal det tas ut: Ja, men bestandsmålet er nådd på ulv. Vi ligger langt over bestandsmålet på ulv, og vi ligger langt over enten vi tolker det som norske bestander eller grensebestander. Jeg har respekt for dem som mener at vi må ta dyrevelferdsmessige hensyn knyttet til rovdyrene. Men vi må også ta dyrevelferdsmessige hensyn til beitedyrene og tamrein og villrein. Det er den balanseringen som ligger nettopp i den todelte målsettingen, som åpenbart ingen lenger er så veldig opptatt av, men som jeg mener det hadde vært veldig fornuftig om vi hadde gått nøyere igjennom. Det var også det første og viktigste forslaget fra Senterpartiet i denne saken.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-04-05:
Først må jeg som en digresjon få lov å si at jeg blir bestandig overrasket når saksordføreren for en sak ikke er i salen. Jeg håper ikke det er et uttrykk for at saksordføreren ikke er interessert i saken hun er saksordfører for. Jeg har bare en liten kommentar. Det er en uklarhet fra statsråden når han sier her at en ikke bare kan ta hensyn til ynglinger, men også må ta hensyn til naturmangfoldloven og Bernkonvensjonen. Innebærer det at statsråden ikke anerkjenner det bestandsmålet Stortinget har fastsatt? Vi har jo vært igjennom den debatten. Vi har vært igjennom debatten om både bestandsmål, klargjøring av lovverket, endring av naturmangfoldloven og forholdet til Bernkonvensjonen. Stortinget har gjennomgått det på en grundig måte. Er det slik at statsråden egentlig mener at de endringene som er foretatt, ikke er tilstrekkelige? Det kan sjølsagt Venstre gjerne mene, men jeg regner med at en statsråd i en regjering fra Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre ikke kan mene det. I så måte synes jeg at representanten Ørsal Johansen var veldig klargjørende.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-04-05:
Jeg synes denne debatten er en litt selsom forestilling. Først velger Høyre og Fremskrittspartiet sammen med flere partier å outsource kanskje den største forvaltningsreformen og sentraliseringsreformen vi har hatt de siste 10 årene – eller 12–15 årene. Først velger de å outsource den til et direktorat. Etterpå kommer saksordføreren og sier nærmest at Stortinget, landets nasjonalforsamling, ikke kan ha, ikke skal ha, ikke bør ha synspunkter på en pågående forvaltningsreform i direktoratet. Vi bør altså ikke ha lov til å foreslå forbedringer eller endringer i det som foregår i et direktorat, i en forvaltningsreform. Som landets nasjonalforsamling skal vi ikke ha mulighet til å gjøre det fordi vi da – med Høyres ord – stikker kjepper i hjulene for det som foregår. Stortinget må altså holde fingrene av fatet og helst ikke diskutere saken fordi vi kan komme til å forstyrre et direktorat i arbeid. Men det må være lov å ha synspunkter på det å kunne ha en ansvarlig lensmann på de lensmannskontorene som nå er igjen. Det må være lov å ha synspunkter på at Holmlia må kunne ivaretas med stedlig tilstedeværelse. Jeg må også si at jeg synes det er sørgelig at Høyre igjen prøver å sette spørsmålet om å bekjempe kriminalitet mot barn eller miljøkriminalitet opp mot spørsmålet om lokal tilstedeværelse og forebygging av kriminalitet. Det er ingen grunn til å sette de to tingene opp mot hverandre. Som det også ble påpekt i et innlegg fra Arbeiderpartiet: Regjeringen har sjøl bidratt til å bryte forliket – med manglende ressurser, med ikke å sørge for tilstrekkelig bemanning. Det betyr også at regjeringens støtte til disse endringene som nå foretas, blir stadig mer tynnslitt. Jeg må også få lov å si at Gjørv-kommisjonen kan heller ikke brukes som sannhetsvitne. Det må flertallet slutte å gjøre. Den ga aldri klarsignal til nedlegging av 120 lensmannskontor – det står ingen plass i Gjørv-kommisjonens rapport. Derimot står det veldig mye om kultur og ledelse i politiet, og derfor skal en kanskje være forsiktig med å bruke politimestrene som sannhetsvitner for hva som er bra eller dårlig i distriktene. De er ikke distriktenes røst i dette bildet. Kristelig Folkeparti vil ikke støtte forslaget. De har jo blitt regjeringens støttestav i dette spørsmålet nå – regjeringens eneste støttestav. Venstre tar ikke engang ordet i debatten i dag. De sier veldig mye pent, men det kalles altså å toe sine hender – i en litt annen språkdrakt – når en velger å gjøre det som Kristelig Folkeparti gjør i dag.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2018-04-05:
På kontoret mitt her på Stortinget har jeg et bilde. Bildet er tatt på Saltfjellet i februar i fjor. Sola har endelig kommet tilbake, og hun skinner i toppene. Og på den hvite, snødekte vidda lunter det en liten reinflokk. Bildet ser veldig flott ut – for dem som ikke vet bedre, og det er faktisk de fleste av oss. Den unge reineieren som sendte meg dette bildet, var helt fortvilet. Dette bildet har jeg brukt etterpå for å spørre mange politikere om de ser hva som er feil på bildet. Nei, de fleste gjør ikke det, men noen kommer med forslag, for eksempel at det er feil at den største reinen går sist. Nei, det er ikke det som er feil, at den største simla kommer sist. Bildet er av en reinflokk på 15–16 simler. Statsråd Elvestuen har sikkert ikke sett dette bildet, men jeg skal fortelle statsråden hva som er feil på bildet: Det er ingen kalver i flokken. Dette bildet er situasjonen for reindriften i Nordland. Her er tilgangen på kalv etter tap lavest i Norge, og det har det vært gjennom flere år. Unge Lars Nikolas Kuhmunen, som sendte meg bildet, stilte også et spørsmål som jeg har lyst til å sende videre til statsråd Elvestuen i dag: Er det liv laga å drive med rein på Saltfjellet? Jeg mener at statsråd Elvestuen, som har det meste av sin politiske erfaring fra Oslo, trenger å få ta direkte del i reineiernes erfaringskompetanse. Derfor har jeg invitert ham til å være med reineierne på fjellet i Nordland, og det er selvsagt gjort i samarbeid med reineiere og lederen i reindriftssamenes fylkeslag. Statsråden overså dessverre den invitasjonen, men nå har reineierne selv invitert, og jeg håper statsråden tar imot tilbudet om å være med på fjellet. For jeg tror statsråden deler mitt syn på at det skal være mulig å drive med rein i Nordland. Det skal være mulig å drive tradisjonelt og bærekraftig beite på utmark i Nordland, og Nordland er faktisk et av de aller beste beitefylkene. Vi har de beste slaktevektene på rein. Det er ikke for mye rein. Rein er ikke i dårlig kondisjon.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2018-04-05:
Jeg har lyst til å følge opp med noen flere fakta. Camilla Risvoll, forsker ved Nordlandsforskning, har i sitt arbeid poengtert at rovvilt er en framtredende og kritisk faktor for reindriften i Nordland. Tilgangen på kalv etter tap i Nordland og Troms er på 39 pst.–40 pst. Det betyr at om lag 60 pst. av kalvene ikke finnes, de er ikke der. Mange av de kalvene som blir borte, blir borte mellom merking og høstslakting, og det er en periode da kalvene tradisjonelt er veldig levedyktige. Noen flere fakta: En tredjedel av sauebesetningene i Nordland er innenfor det som Mattilsynet kaller rød sone, altså stor fare for tap til rovvilt. Nordland fylkesting – og her har jeg lyst til å understreke at det er fylkestinget, ikke Nordland Senterparti, i og med at det på en måte er blitt stemplet at det er Senterpartiet som ønsker å se på rovviltbestanden og reduksjonen – har to ganger de siste årene sendt uttalelser til klima- og miljøministeren med krav om å evaluere bestandsmålene for å redusere rovdyrtrykket på beitenæringen i Nordland. Rovviltnemnda i Nordland har også gitt tydelige meldinger – også i skriftlig form – om at bestandsmålene må ned, både for jerv, gaupe og bjørn. I tillegg må det være reell mulighet til å ta ut ørn som gjør skade. Obs.: Jeg sier ikke at vi skal åpne for jakt på ørn. Jeg sier at det skal være mulig å ta ut ørn der den spesielt gjør skade på beitedyr, på de nyfødte reinkalvene og på de små lammene. For å komme med en liten digresjon: Ørneprosjektet – det på Fosen? – viste at ørnen tok elleve reinkalver i en periode. Men det som var enda mer overraskende, var at ørnen også tok ni voksne rein. Kongeørnen er livskraftig, så den må tas ut. De klare meldingene om behovet for å lette rovdyrtrykket i Nordland følges opp, også med faglige vurderinger. De er gjennomtenkte. Når det gjelder den tydelige soneforvaltningen, har NINA-forskeren Odden i forkant av ny forvaltningsplan i Nordland sagt at det nesten er umulig i et langt, smalt fylke. Når det gjelder hovedmål: Ministeren sier at vi har en todelt målsetting. Samtidig står det på alle fylkesmennenes hjemmeside at forvaltningen av de fire store er hovedmålet, og at beitedyr automatisk blir et underordnet mål.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2018-04-05:
Jeg er glad for at statsråden skal til Nordland, men når statsråden påstår at det har vært en reduksjon i tap, må han se mer på detaljene. Ressursregnskapet for reindriftsnæringen viser til krise i tilgangen på kalv etter tap i Norges aller beste beitefylker, Nordland og Troms. Det er 39 pst. og 40 pst. tilgang på kalv etter tap. Det er den aller laveste andelen i Norge innenfor samisk reindrift. Samtidig er slaktevekten i den samiske tamreindriften den høyeste i landet. Så det er ikke dårlig kondisjon som er grunnlaget for denne krisen i reindriften. Jeg har lyst å si noe om gaupa: Bestandstallene er for lave. Vi kan vise til svakheter i dokumentasjonen av familiegrupper. Det kan statsråden få høre mer om når han kommer til Nordland.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2018-04-05:
I forrige sak, som gjaldt en forvaltningsplan for Oslofjorden, var Carl-Erik Grimstad på talerstolen og sa at han var veldig glad for at statsråden i denne saken legger opp til en inkluderende prosess. Jeg håper virkelig at statsråden legger opp til en inkluderende prosess når det gjelder forvaltningen av rovvilt i Norge også – for det trengs. Det trengs fordi noe av det som er viktig når det gjelder rovviltforvaltningen, er å drive konfliktdempende tiltak, altså å prøve å dempe konflikten mest mulig. Jeg kan ikke, med hånden på hjertet, si at den forrige statsråden bidro ekstremt mye til akkurat det. Det som er viktig, er at forvaltningen skjer på en slik måte at vi unngår de store konfliktene, og at alle inkluderes i denne prosessen. Da mener jeg at man også må inkludere dem som bor i distriktene, som bor i områdene, som kjenner til problematikken, som har problematikken innpå seg, og som vet hva dette dreier seg om hver eneste dag når de slipper sauene ut på beite, og når de skal følge ungene til busstoppet for å sende dem på skolen eller i barnehagen. Det er et faktum at det er en utfordring å drive beitenæring i utmarka. Men det er også en utfordring å sende ungene sine på skolen og være redd for at ulv eller andre rovdyr skal angripe og ta ungene. Det har ikke skjedd ennå, men det kan skje. Den redselen som foreldrene da føler, er det viktig å ta på alvor, for en slik redsel er reell. Det er ikke noe de bare innbiller seg. Det tror jeg de som bor utenfor Ring 3, kjenner bedre til, enn de som ikke har noe særlig forhold til hva dette dreier seg om. En annen ting er at de som bor i distriktene, produserer noe som vi alle er avhengige av, nemlig mat. Det skal de ha mulighet til å gjøre selv om vi har rovvilt i Norge. Hvis man skal ha mulighet til det, må vi legge til rette for det og sørge for at det rovviltforliket vi nå har, blir oppfylt. Da kan det ikke skapes tvil om at det bestandsmålet vi har, skal følges opp, slik som statsråden nå gjorde i sitt innlegg ved å si at det er viktig å ta vare på de genetisk viktige individene. Dette skaper tvil om bestandsmålet skal overholdes. En slik tvil er med på å skape konflikt. Derfor er det viktig at statsråden nå sier at bestandsmålet skal overholdes, selv om vi skal ivareta de genetisk viktige individene.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2018-04-05:
Fremskrittspartiet er en del av et forlik om rovvilt. Vi er også en del av et forlik når det gjelder ulveforvaltning, altså ulveforliket. Det ble tidligere sagt at Venstre nå stemmer imot å øke bestandsmålet, og ble kritisert for det. Fremskrittspartiet stemmer imot å redusere det. Det er på grunn av at vi er en del av et forlik, og vi har faktisk respekt for forliket vi er en del av. Det er ikke noen hemmelighet at Fremskrittspartiet gjerne kunne ha sett en strengere rovviltforvaltning i Norge, man når vi har inngått et forlik, forholder vi oss til det forliket. Så enkelt er det. Det går jeg ut fra at også de andre partiene som er med på det forliket, gjør. Jeg går også ut fra at regjeringen med statsråden i spissen forholder seg til det forliket og til de vedtakene Stortinget har fattet. Det er litt interessant å høre på debatten som går om antallet ulv i Norge. Det blir nå sagt at det er 64 ulver her. Hver ulv eter ca. 2,25 kg kjøtt per dag hvis de skal klare å reprodusere seg. Hvis man tar 2,25 kg og ganger med 64 ulver, blir det 144 kg per dag. Ganger man med 365, får man 52 tonn kjøtt i året. Det dreier seg om en del kjøtt. Det dreier seg om ganske mye sau, det dreier seg om en del elg, og det dreier seg om en del rådyr. Det dreier seg altså om at en del vilt og husdyr blir ulvemat. Dette er viktig å ta med seg. Det er ikke bare ulven vi prater om her; vi prater også om jerv – som til de grader er en predator – og vi prater om bjørn og gaupe, som alle er kjøttetere. Det er viktig å ta med seg når vi skal diskutere forvaltning. Det er derfor vi har fattet et vedtak om et bestandsmål i dette huset – for at vi skal klare å holde bestanden nede på et slikt nivå at vi ivaretar alle interesser. Vi skal ha en rovviltbestand, men det skal også være mulig å drive næring både med husdyr og gjennom den næringen som grunneiere rundt omkring i distriktene har som en del av levebrødet sitt, nemlig forvaltningen gjennom jakt av hjorteviltet. Hvis vi ikke klarer dette på en god måte, får vi det som har vært utfordringen i hele rovviltforvaltningen, nemlig et konfliktnivå som er høyt, og som kommer til å eskalere. Derfor er det viktig at departementet og statsråden gjør den jobben de skal gjøre, og forholder seg til de vedtak som Stortinget har fattet.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2018-04-05:
Jeg stemte feil!
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2018-04-05:
Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Høyre og Fremskrittspartiet har bygget det meste av sin argumentasjon om hvorfor de ikke er med på våre forslag, på at rovviltforliket skal gjelde, og slik må det være. Representanten Storehaug, f.eks., ga uttrykk for i sted at rovviltforliket er bra, og at han forventer og legger til grunn at det følges opp, og at det gjøres uttak når bestandsmålene er overoppfylt. Men det er ikke tilfellet i dag. Som vi har hørt gjentatte ganger i salen allerede: Det skjer ikke. Jeg bor i ulvesonen. Nå har vi 13 kull med ulv som er registrert hittil i år. Det skal være 4–6 ynglinger til sammen, hvorav 3 er helnorske. Likevel foretar ikke statsråden seg noe som helst. Det var varslet en forlenget lisensjakt, men det trakk statsråden tilbake, med den finurlige begrunnelsen at det kan være en risiko for tap av genetisk viktig ulv. Statsråden har sagt flere ganger i debatten at han mener Senterpartiet har en virkelighetsbeskrivelse som avviker fra realiteten. Da lurer jeg på hvilken virkelighet statsråden lever i selv. Det hadde vært fint å få vite det, for da hadde det vært litt lettere å imøtegå argumentasjonen hans også. Når statsråden har blitt konfrontert med dagens antall ynglinger, begynner han å referere til hvor mange enkeltdyr det har vært, og vi har hørt ganske mange forskjellige tall på det også fra statsråden i debatten. Men det er 13 kull. Hvis man regner med faktorene 1 for helnorske kull og 0,5 for grenserevir, blir det til sammen 8 ynglinger. 8 ynglinger er 100 pst. mer enn 4 ynglinger. Det skal være 4–6 ynglinger. Jeg lurer på om statsråden egentlig vet hvor mange uttak som må gjøres for å komme ned på bestandsmålet. Kan vi få et klart svar på det? Det er et tall. Nylig spurte jeg også statsråden om hvorfor sauebøndene som tapte 591 sau i Rendalen i 2016, ikke har blitt kompensert fullt ut for tapene sine og ekstraordinære kostnader. Svaret var bl.a. at det var fordi man måtte gjøre forebyggende tiltak på forhånd. Man kunne ikke få kompensert tapet i ettertid – jaha. I vårt forslag foreslår vi bl.a. å gjøre planmessige uttak av rovvilt som et forebyggende tiltak for å unngå skade, og det skal gjøres før beiteslipp. Hvorfor er ikke regjeringen villig til å vurdere et slikt forslag? Det håper jeg statsråden kan svare på. Det er et veldig godt forslag og gode tiltak, som gjør at vi slipper å vente til skaden har skjedd og må se massakre etter massakre hver sommer.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2018-04-05:
Vi fikk noen svar fra statsråden, og det setter jeg pris på, men jeg er ikke helt fornøyd. Statsråden sa bl.a. at det ikke var nok å forholde seg til Stortingets vedtak om bestandsmål, i hvert fall slik jeg forsto det, han måtte forholde seg til alle vedtak Stortinget har gjort, f.eks. å slutte seg til internasjonale konvensjoner, og derfor foretar han seg ingenting. Betyr det at statsråden mener at bestandsmålene for ulv bryter med Bernkonvensjonen? Betyr det at statsråden ikke har noen intensjon om å følge opp bestandsmålene i det hele tatt? Det håper jeg han kan klarlegge. Bøndene i Rendalen har blitt kompensert veldig lite i forhold til det tapet de faktisk hadde. De hadde over 1,3 mill. kr i ekstraordinære utgifter som de fikk som følge av rovdyrangrepet. Statsrådens kommentar til det var at hvis de skulle blitt kompensert fullt ut, hvis det hadde blitt en generell norm at man skulle hatt kompensasjonsordninger sånn som på Hadeland, da hadde det ikke vært noen grenser. Men er det greit at sånne angrep gjøres til en generell norm? Det er jo ikke kompensasjonsordningen som er problemet, det er at det skjer angrep, som gjør at bøndene taper. Det skulle bare mangle at samfunnet ikke erstattet de kostnadene sauebønder har når de blir utsatt for omfattende rovdyrangrep som medfører ekstraarbeid, tap av dyr, tilsyn – det er omfattende kostnader for bønder, og det håper jeg statsråden har forståelse for og vil rette opp i framtiden.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2018-04-05:
Representanten Kjenseth har et annet utgangspunkt, en annen virkelighet, enn det i hvert fall jeg opplever. Han snakket om ulv på avveier – det skjedde en gang i 2016 – og om at ulvesonen virker. Har representanten Kjenseth egentlig tenkt på at det bor noen i ulvesonen? De vil nok beskrive det på en helt annen måte. Det er de som har tatt konsekvensene av å ha ulven tett innpå seg hele tiden – ikke bare de gangene representanten Kjenseth opplever det når det kommer en ulv på avveier i Oppland. Representanten Nævra har lagt stor vekt på kunnskap, og jeg er også opptatt av kunnskap. Han har vært opptatt av at det aldri har vært så lite tap til rovdyr i ulvesonen som nå, og at ulven omtrent ikke tar sau. Hvorfor det? Jeg tror ikke det er fordi ulven ikke liker å få ull i munnen, det er fordi det ikke er sau igjen i ulvesonen. Folk har sluttet med sau, for det går ikke an å drive med sau når det er så mye ulv.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2018-04-05:
Politireformen fikk først navnet «nærpolitireformen» av regjeringen, men har etterpå blitt kalt fjernpolitireformen på folkemunne. Reformen har sentralisert politiet kraftig. 122 lensmannskontorer skal legges ned eller har allerede blitt lagt ned, og vi står igjen med 225 kontorer på landsbasis. Mange av de kontorene som står igjen, har mistet stedlig ledelse og har blitt lagt under andre kontorer, som ligger til dels langt unna dem selv. Det fører til at det lokale politiet har blitt svekket. De lokale kontorene som nå står igjen uten ledelse og er underlagt andre kontorer, har mistet handlingsrom og mulighet til tilstedeværelse i sine egne områder, og en del av de kontorene som står igjen nå, er like små som kontorer som har blitt lagt ned med det argumentet at de var for små. Så kan vi stole på at det ikke kommer flere nedleggelser? Jeg tror nei. Regjeringen prøver enda en gang å skjønnmale situasjonen. Men de vet like godt som oss at politireformen har møtt kraftig motstand både i politiet og i befolkningen i store deler av landet. Jeg synes det er pussig at vi har en debatt her nå hvor regjeringspartiene prøver å tillegge oss ganske mange merkelige motiver for de forslagene vi har fremmet. Det er ikke sånn at det skal sitte en lensmann på hvert kontor og ikke foreta seg noe som helst annet enn å tvinne tommeltotter og åpne døra når det er åpningstid på lensmannskontoret. Men stedlige lensmenn betyr at vi kan få et lokalt politi som er tilstedeværende i samfunnet. Lensmannen kan inngå i det daglige arbeidet i politiet – kan også være operativ – og kan bruke ressurser på en egnet måte for sitt område. Jeg stusser også over den gjentatte argumentasjonen fra justisministeren og regjeringen om at det lokale politiet har vi tilsynelatende ikke så mye bruk for, fordi kriminalitetsbildet har endret seg. Men alle her burde vite at kriminalitet foregår i helt vanlige kommuner – i min kommune og i deres kommuner. Det skjer drap, det skjer overgrep mot barn, det skjer arbeidslivskriminalitet og svindel, det framstilles, importeres og omsettes narkotika, det lastes ned barnepornografi. Det lokale politiet løser ikke disse utfordringene helt alene alltid, men de håndterer faktisk veldig mange av disse sakene både alene og med bistand. Ofte er det lokale politiet helt avgjørende for å forebygge, for å oppdage, for å forfølge kriminalitet – ja, for å rykke ut når det skjer akutte situasjoner. Det blir vanskelig med den politireformen som regjeringen har lagt opp til. Det lokale politiet er reelt sett ikke i stand til å utføre disse oppgavene veldig mange steder. Det skrytes av nye stillinger, det skrytes av masse penger. Vi vet fra mange debatter her at den skryteretorikken ikke er reell. Derfor er jeg veldig glad for at vi får flertall for de to første punktene her, og jeg skulle ønske(presidenten klubber) at vi også fikk flertall for det siste. (presidenten klubber)
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2018-04-05:
Som vi har hørt allerede, står det litt dårlig til med ressurssituasjonen i en god del fengsler over hele Norge. Avbyråkratiserings- og effektiviseringsreformen har ført til at fengselsbudsjettene er blitt kuttet med nærmere 200 mill. kr, og det har gått ut over førstelinjen, det vil si dem som jobber i fengslene med de innsatte. Det har ikke bare gått ut over administrasjon og organisering. I budsjettavtalen som ble inngått mellom Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti i fjor, ble det bevilget 89 mill. kr til å forlenge leieavtalen med Nederland i 2018. Men når avtalen likevel ikke skal forlenges, hører jeg at statsråden sier at det er et budsjettspørsmål. Mitt spørsmål er da om statsråden kan garantere at disse midlene omdisponeres til kriminalomsorgen i Norge.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2018-04-05:
Dette er penger som er i kriminalomsorgen, som er blitt brukt på en leieavtale. Men kriminalomsorgen trenger penger til å kunne bemanne opp, til å kunne ha tilstrekkelig bemanning, til å kunne ha rehabiliteringstilbud i fengslene. Så det er mange steder i kriminalomsorgen hvor disse pengene kan bli brukt. Da lurer jeg på: Ser statsråden at det er behov for mer ressurser i kriminalomsorgen for at de innsatte skal ha et bedre tilbud, og for at de ansatte skal ha en bedre arbeidshverdag? Og er det aktuelt for statsråden å gi en garanti for at disse pengene ikke forsvinner ut til andre områder, men blir i kriminalomsorgen for å bedre situasjonen?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2018-04-05:
Voldtekt er et alvorlig og uakseptabelt overgrep som dessverre rammer altfor mange kvinner og menn i Norge i dag. Alle her er enige om at seksuell omgang uten samtykke, altså voldtekt, må bekjempes. Det er jeg veldig glad for. Det er nok litt fordi vi bor i Norge, at vi i så høy grad fokuserer på det. Som Lene Vågslid og andre har presisert, er det også fullstendig enighet om at seksuell omgang uten samtykke er forbudt i dag. Det er alvorlig at henleggelsesraten er høy, det er alvorlig at mange voldtekter aldri blir anmeldt. Tiltak for å bekjempe voldtekt er avgjørende viktig, både for å forebygge, for å bedre ofrenes rettssikkerhet og for å styrke voldtektsmottak eller offeromsorg, og vi ser også fram til at regjeringen legger fram en forpliktende handlingsplan mot voldtekt, i tråd med stortingsvedtak som er gjort. Men Senterpartiet mener at forslaget om å endre straffeloven § 291 ikke er et riktig virkemiddel, nettopp fordi ordlyden i dagens straffebestemmelse er dekkende, og er i tråd med kravet i internasjonale konvensjoner om forbud mot seksuell omgang uten samtykke. Det må selvfølgelig være forbudt, og det er det. Forslaget vi behandler nå, går ut på å endre ordlyden i bestemmelsen, uten å endre innholdet i gjeldende rett. Men vi er bekymret for at det kan få uheldige og uforutsette utslag, og dessuten er det prinsipielt vanskelig å gå inn for å endre straffeloven av rent symbolske grunner når det ikke er noe problem med bestemmelsen i seg selv. Det burde man være veldig varsom med. Straffeloven må bygge på klarhet og være forutsigbar. Derfor vil Senterpartiet ikke støtte forslaget.
Sveinung Stensland (Høyre), 2018-04-05:
Legemiddelpriser i Norge er i utgangspunktet åpne. Listeprisene, som forhandles når en tar nye legemidler inn i markedet, er åpne. Det som er diskusjonen, er: Hva skjer når en inngår avtaler om lavere pris, altså rabattavtaler? Det er det viktige. I debatten her kan det høres ut som om det er hemmelighet rundt alt. I noen tilfeller har vi legemidler med astronomisk høy pris. Spinraza har blitt nevnt. Jeg var vel en av dem som gikk hardest ut mot det selskapet, nettopp på grunn av prisen. Spørsmålet er: Tror en at det er lettere å få ned prisen – slik at flere får tilgang på medisinen – gjennom en lukket forhandling med partene rundt et bord, eller gjennom en offentlig debatt om hva prisen skal være? Det spørsmålet skiller partiene. Hvis en går inn og ser på hva partiene mente om dette da vi behandlet prioriteringsmeldingen, er det helt åpenbart, som Grimstad tidligere sa: Vi ønsker mest mulig åpenhet, men vi ønsker også at flest mulig skal få tilgang på legemidler. Hvis Beslutningsforum og prosessene og forhandlingene rundt det kan sørge for lavere priser og bedre avtaler for den norske befolkningen, er vi for det. Så er det interessant: Nå har vi behandlet to saker der det har vært spørsmål om å bygge opp mer kompetanse i departementet, og om vi skal ha et råd for prioritering. Det er grunn til å huske disse debattene neste gang opposisjonen kritiserer regjeringen for at det blir ansatt flere byråkrater, for at det blir flere ansatte i Oslo, og for at vi har flere offentlig ansatte. Når vi sier at vi ikke trenger et råd for prioritering, sier vi også at vi skal ha færre ansatte og mindre aktivitet rundt det, fordi vi har vedtatt en prioriteringsmelding der Stortinget krystallklart har sagt hva som skal ligge til grunn for prioriteringsbeslutningene. Så er også den store oppmerksomheten direktørene i helseforetakene får fordi de tar beslutninger, interessant. De er jo satt til å lede og ta beslutninger! De tar jo beslutninger hele tiden! De bestemmer ganske mye annet rundt sykehusdriften. Hvorfor har vi ikke en debatt om alle andre ting som sykehus driver med? Skal til slutt alt ut i åpen, offentlig debatt – alle beslutninger som tas i et system som har 145 mrd. kr i omsetning? Jeg synes det er litt trist at vi blir tillagt motiver som at vi gjør dette for å logre for legemiddelindustrien. Nei, vi mener det vi mener, fordi vi ønsker mest mulig ut av helsekronene, vi ønsker at flest mulig skal få behandling. Spinraza-saken, som SV har tatt frem i dag, viser nettopp at gjennom knallharde forhandlinger har vi klart å få på plass Spinraza for dem under 18 år, der en nå har dokumentert effekt.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-04-05:
Statsråden sa sjølv i sitt innlegg at samtykke vert gitt i ein sårbar situasjon der foreldre helst tenkjer på andre ting. Slik er det òg i dagens situasjon når ein skriv under på skjemaet. Så er løysinga til statsråden at ein etter eitt til to år skal få ei påminning og moglegheit til å trekkja seg ut. Spørsmålet mitt går på om ikkje statsråden vil gjera den sårbare situasjonen mindre sårbar ved at foreldre, f.eks. ved svangerskapskontroll, vert informerte om dette skjemaet, at ein ikkje får det presentert første gong på fødestua etter ein fødsel, slik at ein var meir forberedt på det samtykket ein faktisk gir, og at ein ikkje berre gjer det enklare å trekkja seg ut av det i ettertid.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-04-05:
Eg har eit anna spørsmål, og det gjeld forslaget frå Kristeleg Folkeparti. Ein gir jo denne lova tilbakeverkande kraft, slik at for dei foreldra som har skrive under på lagring til diagnostisk formål, skal lagringa vera varig utan at det vert sett opp nytt samtykke. Eg vil spørja om ikkje statsråden synest at forslaget frå Kristeleg Folkeparti er rimeleg, at vi gir lova tilbakeverkande kraft, men at ein da skal krevja samtykke frå dei foreldra som tidlegare har gitt samtykke til eit heilt anna formål.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-04-05:
Eg skulle eigentleg seia akkurat det same som representanten Nicholas Wilkinson. Eg synest det var ein unødvendig kritikk som kom på slutten, om at parti som stemmer imot denne lova i dag, er imot framtidig forsking og nye medisinar i Noreg. Det er å dra dette vel langt. Eg vil presisera at grunnen til at Senterpartiet stemmer imot, er det som vert sagt bl.a. av Datatilsynet – det er måten dette vert gjort på. Dersom ein ville endra formålet med innsamlinga av desse blodprøvene, burde det ha vorte fremja i ei eiga lov og ikkje kamuflert som ei forbetring av nyfødtscreeninga. Det er det som er poenget, og det ber eg om respekt for, og at vi ikkje vert tillagde andre intensjonar når vi stemmer imot dette forslaget. Kom med eit forslag om å laga ein nasjonal biobank for forskingsformål, så skal vi ta den debatten. Men det er ikkje den debatten vi har vorte presenterte for, og difor må vi stemma imot dette forslaget i dag.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-04-05:
For eitt år sidan vedtok direktørane i dei nasjonale helseføretaka at anbodsprisar på legemiddel er å rekna som forretningshemmelegheiter og skal haldast hemmelege, og dei har òg no tvinga sjukehusapoteka til å halda legemiddelprisar hemmelege. Attpåtil skal altså legar no få forbod mot å røpa overfor ein pasient kva eit legemiddel kostar. Eg må spørja statsråden: Er det slik at statsråden står bak helseføretaka si avgjerd, og synest statsråden det er greitt at hemmeleghald har vorte så utbreidd at til og med legar no kan få korreks om dei kjem i fare for å røpa ein pris overfor ein pasient?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-04-05:
Eg synest uansett det er ein veldig sær situasjon ein er komen opp i på grunn av krav om hemmeleghald, både i apotek- og i pasientsituasjonen. Jon Magnussen, som stod bak Prioriteringsutvalget, Magnussen-gruppen, og som er professor i helseøkonomi ved NTNU, har skrive ein kronikk der han går hardt ut mot hemmeleghald av legemiddelprisar. Der seier han at situasjonen i dag gjer oss til gislar av legemiddelindustrien. No er det ikkje fleirtal for å jobba for openheit, sjølv om det er berre få år sidan – det var jo med den borgarlege regjeringa – at hemmeleghald vart innført. Lyttar ikkje statsråden til viktige stemmer der ute som seier at hemmeleghald er ein fare for demokratiet og legitimiteten til dei avgjerdene som vert tatt?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-04-05:
Det var jo med statsråden som helseminister i førre periode at ein fekk Stortinget med på å akseptera hemmeleghald av rabatterte prisar. Når vi får vita av statsråden at løysinga no er å jobba internasjonalt for å søkja å få til ei samla løysing for å krevja openheit, så er spørsmålet mitt: Korleis er det i desse internasjonale foruma når Noreg, under denne helseministeren, er det landet som har innført hemmelege prisar – korleis er da forståinga i dei andre landa for at ein samtidig skal jobba for openheit, når ein nettopp har innført hemmeleghald? Er det truverdig?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-04-05:
Først takk til SV som har fremja forslag om å avvikla soningsplassar i Nederland. Fleire har sagt at det ikkje er viktig kvar ein sonar, men det er det. Vedtaket om soning i Nederland var eit uverdig stortingsvedtak som aldri burde ha fått støtte. Vi veit at ein tredjedel vart send til Nederland mot sin vilje – sjølv om Stortinget sa noko anna. Vi veit om to kjente sjølvmordsforsøk – eitt i Bergen og eitt i Oslo – av innsette som skulle sendast til Nederland mot sin vilje. Det er ganske alvorleg. Så forslaget om å innføra eit prinsipp om at soning i Noreg for norske statsborgarar skal skje på norsk jord, burde fått fleirtal, av anstendigheit. Så til det lause forslaget frå Kristeleg Folkeparti om Ulvsnesøy. Senterpartiet støttar dette, og forslaget frå SV og Senterpartiet om det same er trekt. Sidan 1982 har stiftinga som eig den 95 mål store øya i Sørfjorden i Osterøy kommune, hatt avtale med kriminalomsorga om fengselsdrift. I dag er det 31 soningsplassar der, og 9 er sett av til kvinner. Skuleresultata er svært gode. Det er tatt fleire eksamenar her enn i Halden fengsel, som har 250 plassar. Det er allereie eit prosjekt på gang for å vurdera om ein kan gjera Ulvsnesøy til eit reint kvinnefengsel. Det vert vist til at plassbehovet er fallande i kriminalomsorga. Ja, det kan vera slik for heile landet, men no ventar vi på ein KVU, og det er ikkje sikkert at dette gjeld for Region Vest på same måten. Så vert det vist til økonomi. Til representanten Peter Frølich: Er ein sikker på at ei nedlegging av Ulvsnesøy vil gi innsparingar? Det som er useriøst i denne saka, er å vedta ei nedlegging av Ulvsnesøy før ein KVU for kriminalomsorga i Region Vest er ferdigstilt. Og det er det vi i opposisjonen har klart å samla oss om: Vi ber om at det heilt naturlege skjer, at når ein skal utarbeida ein KVU for Region Vest i kriminalomsorga, må ein sjølvsagt òg venta med ei så brå nedlegging av Ulvsnesøy som no skjedde. Det er òg stilt spørsmål om dei hundre millionane som det er snakk om må til for å halda bygningsmassen ved like. I 2016 var dette talet 44 mill. kr. Vi må få på bordet konsekvensane, og det må skje i ein KVU. Noko anna er useriøst. Eg vil takka dei andre opposisjonspartia for samarbeidet om denne saka, særleg dei andre representantane frå Hordaland, og eg er veldig glad for at vi får fleirtal for dette forslaget i dag.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-05:
På dette området har vi bare valgt å videreføre det som er dagens ordning, og så har vi forsterket det gjennom det som nå foreligger, at foreldrene får en påminnelse etter ett til to år om at de kan trekke tilbake igjen samtykket gjennom en reservasjon. På den måten mener vi at vi gir foreldrene en større mulighet. Jeg opplever vel at de aller fleste foreldre ønsker selve prøven for å utelukke disse sykdommene, og at reservasjon først og fremst vil handle om lagringen i etterkant. Det er noe som en har god tid til å ta stilling til etter at prøven er tatt, og etter noe tid.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-05:
Jeg mener at det rimelige er å gi disse foreldrene den samme muligheten som alle andre foreldre, nemlig en mulighet til å trekke samtykket tilbake. Det vil en få informasjon om og muligheten til, og det betyr at hvis en er imot lagringen, kan en trekke samtykket tilbake. Skulle vi gått ut og bedt om nytt aktivt samtykke, ville vi i realiteten komme opp i den samme problemstillingen som også et aktivt samtykke ved 16 år innebærer, nemlig at det er god grunn til å tro at ganske mange ikke hadde respondert på det, ikke av den grunn at de var imot varig lagring, men av mange andre ulike årsaker. Det hadde igjen redusert verdien av registeret.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-05:
Den konkrete fordelen er det grunnlaget for medisinsk forskning og kvalitetssikring som lagring utover 16 år gir. Det er helt riktig at hensynet til kvalitetssikring av nyfødtscreeningen slik som den er i dag, med de metodene som er i dag, ville blitt ivaretatt med utvidet lagring til 16 år. Men jeg er ganske overbevist om at når man nærmet seg den 16-årsgrensen, ville den medisinske utviklingen av nyfødtscreeningen med stor sannsynlighet innebåret at det hadde meldt seg et behov for en utvidelse utover 16 år, og en hadde hatt den samme diskusjonen da. I tillegg vil også lagring utover 16 år gi et helt annet grunnlag for medisinsk forskning, ikke minst for de minste pasientgruppene. Regjeringen jobber med en strategi knyttet til de sjeldne sykdommene. Det er klart at for sjeldne sykdommer har en behov for lagring over lengre tid for å ha en stor nok pasientpopulasjon for å kunne drive både kvalitetssikring og medisinsk forskning. Det vil en varig lagring kunne innebære.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-05:
Det kan godt være at SV mener at medisinsk forskning er politikerspråk. Jeg mener ikke det. Medisinsk forskning er helt avgjørende for å utvikle nye behandlingsmetoder. Ikke minst har vi, som jeg viste til i mitt forrige svar, noen pasientgrupper som er små, rett og slett fordi de har sjeldne sykdommer. De har allerede i dag utfordringer knyttet til at det drives mindre medisinsk forskning på deres sykdommer fordi de er mer komplisert. SV må gjerne kalle et engasjement for disse pasientene for politikerspråk. Jeg har et ekte engasjement for de pasientene, og det å innføre varig lagring innebærer en større mulighet for å løse medisinske spørsmål knyttet til deres sykdom. Det innebærer større mulighet for kvalitetssikring av de diagnostiske verktøyene som er i nyfødtscreeningen i dag, og som forhåpentligvis vil komme. SV må gjerne stemple dette som politikerspråk. Jeg mener dette er et ekte engasjement for pasienter som har behov for bedre behandling.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-05:
Nei. Derfor er det heller ikke riktig, som representanten hevder, at personvernet overses i denne saken. Tvert imot, etter min vurdering styrkes personvernet. Personvernet kan ivaretas på en god måte på andre måter enn bare gjennom en fullstendig sletting, bl.a. gjennom en mer aktiv oppfølging av dem som har gitt samtykke, bedre informasjon om reservasjon, enklere reservasjonsmuligheter. Det mener jeg styrker personvernet på dette området. Vi må være klar over at noe av bakgrunnen for at denne saken i det hele tatt dukket opp, er at prøvene er blitt lagret utover regulert tid fordi fagmiljøene oppfattet at de hadde et sterkt behov for å ha disse prøvene. Jeg mener det innebærer en betydelig større personvernutfordring at det skjedde. Derfor mener jeg at dette er en helt nødvendig opprydding som etablerer et bedre regime og større sikkerhet rundt den enkelte av oss, slik at vi kan få muligheten til å håndtere det som er vår rettighet, nemlig en rett til reservasjon hvis en endrer syn på lagring underveis.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-05:
Dette er helseregionenes egen beslutning. De må gjøre en vurdering av hvilke kontrakter som må være hemmelige, og hvilke som ikke må være det. Hensynet er å sikre en best mulig pris sammen med industrien slik at flest mulig pasienter i Norge får tilgang til behandling, at vi bruker helsekronene slik at flest mulig pasienter får behandling. Jeg synes det er litt rart at representanten bruker begrepet «tvinge sykehusapotekene», for helseregionene eier altså sykehusapotekene, dette er en del av deres virksomhet. Legene som jobber i de offentlige sykehusene, er ansatte der. På samme måte som med ansatte andre steder, regner jeg med at en også forventer at leger forholder seg til avtaler som deres arbeidsgivere har inngått, f.eks. innkjøpsavtaler. Så det er ikke noe særskilt for leger i forhold til andre ansatte på det området.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-05:
Som jeg sa i mitt innlegg, er jeg helt enig i at Norge skal jobbe for åpenhet på dette området, og det gjør vi også. Det gjør jeg på alle de internasjonale arenaene der jeg har mulighet til det, og det vet representanten. Men det jeg er uenig i, er at Norge skal ri det prinsippet alene, for konsekvensene av det vil være så store for norske pasienter at jeg ikke er villig til at vi skal betale den prisen. Representanten vet også veldig godt at hvis Norge ikke hadde akseptert hemmelighold av rabatter, f.eks. på det legemiddelet som allerede er omtalt her i salen, Spinraza, så ville konsekvensene vært at vi ikke hadde hatt muligheten til å ta i bruk den behandlingen. Det hadde etter min oppfatning vært en for høy pris å betale, fordi alle andre land aksepterer hemmelighold av denne type rabatter. Så løsningen på det spørsmålet er nettopp det som regjeringen også gjør, å jobbe for internasjonale løsninger, og vi må erkjenne at det tar tid, for her har landene ulike synspunkter.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-05:
Jeg har flere ganger i Stortinget informert om mitt arbeid internasjonalt for åpne priser, så det bør ikke komme som noen overraskelse på representanten. Dessuten er det slik at når jeg møter i internasjonale fora, møter jeg ikke noen kolleger som opererer med åpne priser. Mine kolleger opplever akkurat den samme situasjonen som Norge, og de opererer også med hemmelige priser og rabatter. Dessuten er det ikke alle internasjonalt som deler mitt engasjement – og regjeringens og Norges engasjement – på dette området. Vi må erkjenne at her vil land ha ulike interesser, og det er også en av årsakene til at dette er et krevende arbeid. Vi ser det bare på nordisk nivå, det er Norge og Danmark som er villigst til å gå lengst når det gjelder samarbeid for å stå sammen og jobbe med f.eks. avtaler med legemiddelindustrien for å få prisene ned. Så selv i et nordisk perspektiv vil det være ulike vurderinger mellom landene på dette området.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-05:
Jeg hørte representanten i sitt innlegg brukte det begrepet at markedet hadde feilet. Men utfordringen er at på dette området har vi ikke et fungerende marked, og det er det som er situasjonen som vi står i. Hadde vi hatt et fungerende marked, hadde vi hatt flere tilbydere med samme produkt som konkurrerte internasjonalt. Da hadde vi vært i en helt annen situasjon. Men internasjonalt har vi blitt enige om at for å få utviklet nye legemidler aksepterer vi bl.a. patenttid, som gjør at et selskap får lov til å være enerådende i en monopolsituasjon med et legemiddel over tid. Det skaper ikke noe perfekt marked. Det gjør at vi møter nettopp en situasjon der industrien sier at de opererer med en pris – åpen – som ofte er ekstremt høy, men også er villige til å inngå rabatter hvis de holdes hemmelig. Norge kan velge å si nei til det, men da vil vi også velge å si nei til å tilby våre pasienter den typen behandling. For Norge må erkjenne at vi er et ekstremt lite marked for denne industrien internasjonalt.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-05:
Jeg tror kanskje det som har blitt en ny erfaring for representanten Wilkinson, er at selv enkle spørsmål kan ha kompliserte svar, fordi verden ikke alltid er så enkel som det representanten Wilkinson vil ha det til. Så mitt svar er det samme som det forrige. Dette er et komplisert spørsmål. Vi er helt enige om prinsippet, men verden er dessverre ikke så enkel som Wilkinson vil ha det til.