trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-27:
Veldig mange av de viktigste grunnene til fravær vil ikke kunne dokumenteres. Det er ikke sånn at alle som sliter med psykiske problemer, vil gå til helsesøster og få et papir på det – eller de som blir mobbet, eller de som ikke trives, eller de som av ulike grunner føler seg ekskludert fra skolen. Dette er ikke bare min påstand. SINTEF laget en rapport i 2012 der de understreket at en fraværsgrense vil kunne bidra til at enda flere ikke klarer å fullføre videregående. Da synes jeg det er alvorlig at statsråden tør å innføre dette uten å være sikker på konsekvensene, når vi vet hvor viktig kampen mot frafall er. Jeg tror det kan være et nyttig redskap mot en del skulk fra elever som egentlig gjør det bra på skolen, har motivasjonen i orden, men trenger et lite dytt i ryggen, men det kan være ødeleggende for dem vi trenger å stille aller mest opp for, de elevene som ikke må gis opp i skolen vår. Her prioriterer statsråden feil. I tillegg kommer det fra høsten av en ny vurderingsforskrift, som gir lærerne større mulighet til å la fravær telle på standpunktkarakter. Hvorfor kan ikke statsråden vente med fraværsgrensen til vi ser hvordan den nye vurderingsforskriften slår ut?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2016-04-27:
Mitt spørsmål går til utenriksministeren. Vi har før i denne sal diskutert hvordan palestinske selvstyremyndigheter belønner dem som begår terror mot Israel. Barth Eide, Brendes forgjenger, tok opp dette med de palestinske selvstyremyndighetene og krevde at ordningen måtte opphøre – noe som også ble lovet. Det er ikke småsummer vi her snakker om. Det er flere hundre millioner kroner årlig som altså går til personer som har begått terror i Israel. Og jo mer alvorlig terrorangrepet har vært, jo mer lønn har man fått. Hvis man går litt systematisk igjennom det, hylles det også av personer og grupperinger som står selvstyremyndighetene svært nær, og man oppfordrer skoler og andre organisasjoner til å oppkalle fotballturneringer, basketballturneringer og hva det enn skulle være, i terroristenes navn. Dette er vi kjent med. Hva har man gjort fra palestinernes side? Jo, man har bare skrudd ned et skilt med «Ministeriet», og så har man skrudd opp et annet med «Fangekommisjon» – men det er de samme pengene som går til akkurat de samme personene, og som etter min og Kristelig Folkepartis mening undergraver det som skal bygge fred mellom Israel og Palestina. Så mitt spørsmål er: Hvilke konsekvenser mener utenriksministeren at dette må få for den norske bistanden til de palestinske selvstyremyndighetene?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2016-04-27:
Man kan trygt si at det ikke tjener dem, for det som skjer, er at man motarbeider det som egentlig er målet også med norske bistandspenger. Paradokset er – utenriksministeren viser til at penger bør gå til helse og utdanning – at færre midler går til nettopp helse og utdanning fordi man bruker penger på denne virksomheten. Man kan kalle det hva man vil, men det er bare en mellomstasjon som nå kalles Kommisjonen for fanger. Pengene er økt i samme grad som det var innenfor ministeriet, akkurat den samme pengesummen går videre. Sammenlikningen med Israel går bare ikke. Det er etter Oslo-avtalen, og det er palestinernes egne midler. Det får de gjøre som de vil med. Vi har et ansvar for at de pengene Norge gir, skal gå til helt andre ting enn å subsidiere terrorisme. Så mitt spørsmål er: På hvilken måte vil nå utenriksministeren følge opp, eller er det bare å si at man liker det ikke, og så er man ferdig med det?
Børge Brende (Høyre), 2016-04-27:
Takk til representanten Syversen for å ta opp et viktig spørsmål, som også gir anledning til å sette det inn i en litt bredere sammenheng. Først må jeg si at de palestinske selvstyremyndighetene med utgangspunkt i Ramallah gjør et utrolig viktig arbeid på vegne av palestinerne, som er under press. De disponerer ikke sitt eget område. Vi vet at det er mye urett som begås mot palestinerne generelt, og det har vært en viktig oppgave for Norge, sammen med mange andre europeiske land og USA, å støtte opp under selvstyremyndighetene – ikke minst deres arbeid innenfor helse og utdanning og for å bygge de nødvendige statsorganene, også i Ramallah. Det er mange palestinere som faktisk sitter fengslet i israelske fengsel uten grunn, og hvor man kan sette store spørsmålstegn ved rettssikkerheten. Disse midlene som representanten Syversen viser til, går også til disse grupperingene. Men for Norge er det selvsagt helt uaktuelt at norske bistandsmidler skal gå til familiene til dem som har utført straffbare handlinger mot israelere, altså palestinere som sitter i israelske fengsel. Det er helt uaktuelt. Senest i forrige uke fikk jeg en bekreftelse fra finansminister Bishara om at dette ikke skjer. Så må man være klar over at de palestinske selvstyremyndighetene har skatteinntekter. De har egne inntekter, de får refundert inntekter også fra Israel, slik at de disponerer egne inntekter som de kan bruke på ulike formål. Jeg har ikke hørt at verken EU, USA eller andre, heller ikke israelerne, skal stoppe overføring av rettmessige skatteinntekter til palestinerne fordi de har en slik ordning. Men jeg lover at jeg skal ta opp dette igjen og øke trykket på palestinerne, for dette er ikke noe som tjener de palestinske selvstyremyndighetene.
Børge Brende (Høyre), 2016-04-27:
Jeg har slått fast at dette er en uakseptabel praksis fra palestinske myndigheters side. I et brev til Norge i 2013 fikk vi garantier for at norske midler ikke skal brukes til de ordningene som palestinerne har etablert for palestinere som sitter inne i israelske fengsel. Jeg tok opp igjen dette i forrige uke, meget klart, krystallklart, med finansminister Bishara, og han sa at det går ikke én krone av de norske bistandsmidlene til dette. Men jeg la til at jeg også synes de bør slutte med den ordningen. Neste uke er det lagt opp til at jeg skal ha møte med president Abbas, og jeg skal love representanten Syversen at ikke bare skal jeg igjen få gjentatt garantiene om at norske bistandspenger ikke går til dette – noe de ikke gjør – men jeg vil også benytte anledningen til å si til president Abbas, med alle de utfordringene som palestinerne nå står overfor, ikke minst på grunn av manglende mulighet til utvikling på Vestbredden, at de er svært tjent med å avskaffe denne ordningen for sin egen legitimitets skyld.
Børge Brende (Høyre), 2016-04-27:
Nå er det slik at Norge har et godt forhold både til Israel og til palestinerne. Når jeg er i møte med israelske myndigheter, er det mange spørsmål vi må ta opp, ikke minst den manglende etableringen av en tostatsløsning. De økende israelske bosettingene på Vestbredden skaper også et klima i Ramallah på Vestbredden som er svært krevende. Men det er ingen unnskyldning for en etablering av en ordning hvor man gir penger til innsatte palestinere i israelske fengsel som også omfatter de som har begått straffbare handlinger. Det bør palestinerne slutte med nå – det har vi bedt om. Men det som er helt avgjørende, er at norske bistandspenger ikke skal gå dit. Så kan man selvsagt tenke høyt om man på grunn av at denne ordningen eksisterer, og for at ikke norske penger skal gå dit, skal slutte å gi bistand overhodet til Palestina og palestinerne. Hvis vi skal begynne på en sånn retning, tror jeg vi vil se at det er ganske mange bistandsland som har ulike ordninger som vi ikke er enig i. Så det blir en veldig krevende operasjon, som jeg tror vi skal tenke nøye igjennom, og som verken USA eller Israel selv har tatt til orde for.
Børge Brende (Høyre), 2016-04-27:
Det var et spørsmål med et motsatt utgangspunkt. Nå er de palestinske selvstyremyndighetene en av de største mottakerne av norsk bistand, men det vi gir bistand til, er først og fremst konkrete prosjekter innenfor helse og utdanning som går til gjenoppbygging av ødelagte områder i Gaza. Jeg er helt enig med representanten Huitfeldt, vi skal ikke undervurdere faren for økt voldelig ekstremisme og radikalisering hvis det ikke er en politisk horisont og et politisk håp om etableringen av en tostatsløsning. Hvis det fortsetter å utvikle seg i en så vanskelig humanitær retning som vi nå ser i Gaza, er det ikke bare en verkebyll, men en kruttønne som kan eksplodere når som helst, og vi har sett i denne regionen at vi har undervurdert faren knyttet til sårbare stater.
Børge Brende (Høyre), 2016-04-27:
Først og fremst har vi brukt for lite av bistanden på utdanning de siste ti årene, ikke bare Norge – vi har sett at globalt har utdanningens andel av bistanden gått ned. Nå har vi endret det. Vi har fra norsk side nesten doblet bistanden til utdanning i løpet av to og et halvt år, og ikke minst til jenter. Det er fortsatt 60 millioner barn i verden som ikke går på skole. Dem skal vi nå, ikke minst i sårbare områder og ikke minst jenter, funksjonshemmede barn og andre som har vanskeligst for å få tilgang til den type utdanning. Vi har ikke minst et eget bistandsprogram for høyere utdanning, hvor vi bruker hundrevis av millioner kroner i året på å styrke utdanningsinstitusjoner. Om det er mulig å styrke kvinners rolle i det programmet, er noe jeg skal se på, for å tydeliggjøre det enda mer.
Børge Brende (Høyre), 2016-04-27:
Representanten Huitfeldt har helt rett i at Russland er en konstant faktor i vår utenriks- og sikkerhetspolitikk. Russland er en del av Europa, men er ikke i alle spørsmål av Europa. Vi opplever, som representanten også var inne på, et mer uforutsigbart Russland. Det har vi sett i håndteringen av Ukraina, vi har sett det også i Syria, og vi har sett det i forbindelse med sivile samfunns situasjon i Russland, seksuelle minoriteters situasjon i Russland og pressefrihet. Samtidig med at vi påpeker disse utfordringene, samtidig som vi håndterer en asymmetrisk militær situasjon i nord, stor kapasitet på russisk side, håndterer vi det med rot- og ankerfeste i vårt NATO-medlemskap. Men parallelt med dette har vi vært i stand til å opprettholde en god og konstruktiv dialog om nordområdene. I Arktisk råd samarbeider vi svært godt, også Barentssamarbeidet videreføres, samarbeidet om forvaltningen av viktige fiskeriressurser i Barentshavet, samarbeidet om søk og redning, samarbeidet om atomsikkerhet, samarbeidet om miljø. For to uker siden var det embetskonsultasjoner på høyeste nivå i Moskva, og statssekretær Hattrem drar på tilsvarende konsultasjoner om den brede agendaen som jeg nå redegjør for, i mai. Vi har også på politisk nivå hatt møter om atomsamarbeidet. Så innenfor den mer krevende rammen som har oppstått, og også med sanksjonene i bunn, har vi videreført et samarbeid og en konstruktiv dialog med Russland, hvor vi bl.a. fant en løsning på den store utfordringen ved Storskog.
Børge Brende (Høyre), 2016-04-27:
Det er noe som ikke blir helt konsistent i det spørsmålet, for man må ta inn over seg at det er en ny situasjon i håndteringen av og i forholdet til Russland. Blant annet har vi ikke hatt møter i den norsk-russiske handelskommisjonen siden folkerettsbruddet i Ukraina ved annekteringen av Krim. Det har det vært bred enighet om. Sanksjonene har jo også ført til at det er en del ting vi gjorde tidligere, som vi ikke kan gjøre nå. Men på en rekke områder har vi videreført – men også styrket – samarbeidet. Blant annet har vi styrket bevilgningene til Barentssekretariatet, slik at man kan utvide folk-til-folk-samarbeidet. Vi har også styrket samarbeidet i Arktisk råd, som har vært viktig. Vi har fått på plass en ny tilleggsavtale med Russland når det gjelder atomsikkerhet, i fjor høst. Og man fikk på plass en forståelse om migrasjonssituasjonen på Storskog, som var av stor betydning ikke minst for Norge. Så jeg hadde håpet at representanten var tilfreds med dette.
Børge Brende (Høyre), 2016-04-27:
Jeg er litt i tvil om hva representanten ønsker å oppnå med dette spørsmålet. Det gikk ikke mange månedene etter at vi overtok i 2013 før representanten var ute og sa at nå er ikke nordområdesatsingen det den var under de rød-grønne. Så jeg tror at representanten ganske lenge har vært mest opptatt av kartet og ikke terrenget. I den mer krevende situasjonen som har oppstått i forholdet til Russland, har vi når det gjelder vekst og verdiskaping i nord, fått til resultater der veksten i nord er høyere enn i resten av landet. Som jeg sa også i svaret til representanten Huitfeldt, har vi trappet opp bevilgningene til Barentssekretariatet – det hørte jeg ikke noe om – som skal styrke folk-til-folk-samarbeidet. Vi har fått etablert Arktisk økonomisk råd i Tromsø, som er svært viktig. Nå har vi altså både urfolk-sekretariatet, Arktisk økonomisk råd og Arktisk råds sekretariat der. Vi har fått på plass bevilgninger til det nye Framsenteret. Jeg kan liste opp mange enkeltsaker, men det vi først og fremst har greid å få til, er at Nord-Norge fremstår som en vekstregion. Jeg håper at representanten ikke har som mål å snakke ned sin egen region, slik jeg kan oppleve at det ble gjort nå.
Børge Brende (Høyre), 2016-04-27:
De siste måneders kamper mellom tyrkiske sikkerhetsstyrker og det kurdiske arbeiderpartiet, PKK, har skapt store lidelser og kostet altfor mange liv. Det er svært beklagelig at den over to år lange dialogen og tilnærmingen mellom myndighetene og kurdiske representanter ble brutt sommeren 2015. Den voldelige konflikten om økte rettigheter for det kurdiske mindretallet i Tyrkia har pågått i over 30 år. Den er fortsatt Tyrkias største politiske utfordring og mest påtrengende og uløste sikkerhetsproblem. Både tyrkiske myndigheter, EU og USA har listet PKK som en terrororganisasjon. Det regionale bildet vanskeliggjør situasjonen. PKK har tilhold i Nord-Irak, mens PYD/YPG holder til i Syria. Utviklingen i nabolandene og kontakten mellom PKK og PYD/YPG forsterker tyrkiske myndigheters bekymring for kurdisk separatisme. Vold og væpnet makt er ikke akseptable politiske virkemidler. Denne konflikten må løses politisk i Tyrkia. Dette synet er solid forankret i norsk utenrikspolitikk og har vært hevdet i lang tid. På linje med en rekke andre land, EU og USA inkludert, oppfordrer Norge konsekvent tyrkiske myndigheter til å gjenoppta dialogprosessen med sikte på å finne en politisk løsning på kurderproblemet. Under mitt besøk i Ankara den 12. januar oppfordret jeg også lederen for det prokurdiske partiet HDP, som har den tredje største partigruppen i parlamentet, til å finne tilbake til forsoningssporet. Det samme tok jeg opp med president Erdogan, som jeg møtte, at det initiativet som han tok i 2003, som var viktig for å starte en forsoningsprosess, var en vei man burde finne tilbake til. Dette budskapet, som jeg nå nevnte, ble også gjentatt av statssekretær Hattrem da HDP-lederen besøkte Oslo den 14. april. Det er bekymringsfullt at en av våre allierte ser seg nødt til å ta i bruk militære virkemidler i en intern konflikt. Samtidig har Tyrkia rett til å forsvare seg både mot grensekrenkelser og terroranslag. Slike reaksjoner må alltid være forholdsmessige og skje innenfor folkerettslige rammer.
Børge Brende (Høyre), 2016-04-27:
Og vi er aktive. Som jeg sa, avla jeg Ankara et besøk i januar og hadde en lang samtale med president Erdogan, hvor jeg tok opp disse spørsmålene, også om forholdsmessighet og proporsjonalitet. Det er ingen tvil om at PKK har lansert helt uakseptable terrorangrep inne i Tyrkia – det må vi også være oss veldig bevisst. Så har selvsagt myndighetene rett til å besvare dette, men det skal være, som jeg også sa i mitt svar til representanten Nybakk, innenfor folkeretten, og det skal være proporsjonalitet, forholdsmessighet, rundt dette. Men det som var enda viktigere for meg i samtalen med president Erdogan og utenriksminister Cavusoglu, var å få frem at den prosessen som AK-partiet startet i 2003, som var en ny start på forholdet mellom kurderne og tyrkerne, må man finne tilbake til.
Børge Brende (Høyre), 2016-04-27:
Det er riktig som representanten Nybakk slår fast, at det er ikke noe land som har tatt imot så mange flyktninger og asylsøkere som Tyrkia i løpet av de senere årene – 3 millioner. Det er også slik at Tyrkia står i en situasjon hvor de nå er utsatt for terrorangrep både fra terrororganisasjonen ISIL, og så må man også håndtere de terrorangrepene som PKK står bak. Som NATO-alliert var det viktig at NATOs generalsekretær Jens Stoltenberg var i Ankara for halvannen uke siden. Han hadde en helt klar politisk agenda og også en sikkerhetspolitisk agenda. Vi er samstemte i alliansen om at Tyrkia må opptre i tråd med folkeretten – når de besvarer eventuelle angrep, må de være proporsjonale. Jeg er enig med representanten Nybakk i at de humanitære forholdene i de østlige delene av Tyrkia er meget bekymringsfulle, og vi følger dette nøye.
Astrid Aarhus Byrknes (Kristelig Folkeparti), 2016-04-27:
Det er veldig bra at dette temaet vil bli teke opp med president Abbas. Gjennom alle tider har hovudmålet med norsk bistand vore utvikling og fattigdomsnedkjemping. Bistanden til dei palestinske områda har derimot hatt eit anna politisk utgangspunkt, nemleg å byggja opp om arbeidet for fredelege konfliktløysingar basert på at Israel og Palestina skal leva i lag som gode naboar. Då er det veldig trist å høyra om desse pengebelønningane til fengsla terroristar, dømde terroristar som får utbetalingar høgare enn statstenestemenn sitt lønnsnivå. Dei blir hylla – ved idrettsturneringar, på ungdomssamlingar – og Fatah bruker aktivt både sine Facebook- og Twitter-kontoar på dette området. Då lurar eg på: Meiner utanriksministeren at dette lèt seg foreina med hovudmålet for norsk Palestina-bistand, som er å arbeida for gjensidig tillit og grunnlag for ein fredsprosess med Israel?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2016-04-27:
Jeg vil gi uttrykk for støtte til utenriksministerens arbeid for å styrke de palestinske selvstyremyndighetene, men også til de krav som utenriksministeren ganske tydelig framfører overfor palestinerne. Det som er en fare nå, er at mye av det ansvaret som de palestinske selvstyremyndighetene har for skolegang og for helsetilbud, er under sterkt press. Det er ofte andre land i Midtøsten nå som mottar finansiering fra Vesten. Samtidig ser vi at det er et stort og omfattende arbeid som må gjøres på Gaza for å gi folk et skikkelig helsetilbud og utdanning, og det er i seg selv med på å forebygge ekstremisme. Hva vil utenriksministeren gjøre for å styrke velferdstilbudet på palestinsk side?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2016-04-27:
Mitt spørsmål er til utenriksministeren. Vi lever i en global brytningstid. Maktforhold i verden er i endring. Men enkelte ting er konstant. Geografien har ikke endret seg, Norges plassering på verdenskartet: store havområder mot nord, grense mot Russland. For Norge må nordområdene være og forbli vårt viktigste strategiske satsingsområde. Det er i vår egeninteresse å bevare disse områdene som et lavspenningsområde. Vi tjener på mer samarbeid og kontakt, ikke mindre. Jeg vil gi min fulle støtte til regjeringas kritikk av Russland og protester mot den folkerettsstridige annekteringa av Krim. Og jeg støtter sanksjonene hundre prosent. Mitt spørsmål handler ikke om å utfordre dette, men om hva vi gjør utover dette. For samarbeid må fylles med nytt innhold og nye tiltak. Næringsutvikling, miljøforvaltning, utnytting av havressurser, samferdsel, forsvar og forskning i nord handler ikke bare om distriktspolitikk. Det handler om å utvikle nasjonens egeninteresse, og det er viktig politikk for hele Norge. Det må følges opp med engasjement. Fra dialog til handling, sa regjeringa da de lanserte sin nordområdesatsing. Men hva går egentlig handlinga ut på? Ett konkret redskap er det regionale Barentssamarbeidet. I Nordlys i dag spør en ansatt ved Norges arktiske universitet, Campus Kirkenes, om vi har gjort nok. Han sier det er gode grunner i dag til å utvikle gamle og nye former for samarbeid. Mitt spørsmål er: Hva har regjeringa gjort for å styrke Barentssamarbeidet?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2016-04-27:
Ja, det er en mer krevende ramme. Men nettopp i en slik tid burde ikke utenriksministeren nøye seg med å videreføre det som har vært, men utvikle nye initiativer. Det handler om å støtte opp under Barentssekretariatets arbeid, det handler om å støtte opp om det arbeidet som gjøres fra de tre nordnorske fylkene, og det handler om å støtte nye prosjekter. Så jeg gjentar mitt spørsmål: Hva har regjeringa gjort – ikke for å videreføre, men for å styrke Barentssamarbeidet?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2016-04-27:
Tenk deg scenarioet at Frankrike har fått ny regjering, og så skal den nye franske EU-ministeren på sitt første møte i Brussel, er litt spent, går inn, møter EU-kommissæren og begynner med å si: «Pardon, pardon!» Beklager, beklager at den forrige franske regjeringen sto opp for fransk matindustri, fransk landbruk, franske arbeidsplasser. Det er et helt utenkelig scenario at en fransk statsråd noensinne ville gjort noe slik. Men da Høyre-statsråd Vidar Helgesen reiste til Brussel høsten 2013, så var det første han gjorde i møte med sine motparter der, å si: Unnskyld, unnskyld! Den forrige norske regjeringen sto opp for norsk landbruk, for norsk matindustri, for norske arbeidsplasser. Det skulle de ikke ha gjort! Men så var det heldigvis slik at et stortingsflertall her mannet seg opp og sa nei til at Norge skulle flagge ut industri og arbeidsplasser til EU. Og nå er vi i gang med en ny tollforhandling mellom Norge og EU. Så mitt spørsmål til den nye europaministeren er: Vil hun bryte med linjen fra forgjengeren, eller vil hun – som han – ønske å gi store konsesjoner, slik at norske arbeidsplasser og norsk næringsmiddelindustri må flagge ut?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2016-04-27:
Jeg merker på statsråden at hun ikke ønsker å være tydelig på at hun vil stå opp for norske interesser i forhandlingene som nå er med EU. Det er ingen tvil om at hvis man ser på handelsstatistikken mellom Norge og EU, så har EU vært den store vinneren når det gjelder eksport av matvarer de siste årene. Den har blitt mangedoblet siden 1995. I avtalen står det at det skal skje «på gjensidig fordelaktig basis», og det skal være innenfor rammen av de gjeldende lands landbruks- og matpolitikk. Da vi gjorde forbedringer høsten 2012, fikk vi massiv kritikk for det, men kritikken var sterkere fra Høyre enn den var fra EU. For eksempel sa Erna Solberg at dette tas som et veldig negativt signal, Jan Tore Sanner sa at de skulle bli borte med ny regjering, og Svein Flåtten sa at de skulle ta bort de forbedringene før han hadde fått «hengt av seg frakken». Så da er mitt spørsmål til statsråden: Er det slik at statsråden føler et press internt i regjeringen om å gi bort flest mulig arbeidsplasser, svekke norske posisjoner mest mulig, slik som Høyre mente høsten 2012?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2016-04-27:
Mitt spørsmål lyder som følger: «Har regjeringen gitt konsesjoner til EU i forbindelse med de pågående artikkel 19-forhandlingene, og hvor mange arbeidsplasser anslås eventuelt å gå tapt i Norge som følge av disse konsesjonene?»
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2016-04-27:
Hvis man ser på utviklingen i handelen med landbruksvarer mellom Norge og EU fra 1995 til i dag, er det ingen tvil om at det er EU som er den vinnende part. Importen fra EU i 2015 var på 36,8 mrd. kr, og Norges eksport lå på rundt 6 mrd. kr. Ser man på innholdet i artikkel 19-protokollen, står det der at det skal være gjensidig fordelaktig, og det skal også skje innenfor gjeldende lands landbrukspolitikk. Ut fra det er det ingen grunn til at vi skal gi en eneste konsesjon i det hele tatt. Vil de eventuelle konsesjonene som gis, kunne ha påvirkning på norsk landbrukspolitikk framover, eller er det så små forhandlinger at det ikke vil ha noen påvirkning på den landbrukspolitikken som vi i dag fører i Norge?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2016-04-27:
Landbruk er ikke en direkte del av EØS-avtalen. Det er en egen artikkel, artikkel 19, som regulerer handelen med landbruksvarer. Vi er to parter, der ingen er forpliktet til å gi. Vi har gitt veldig mye fra norsk side over tid, og det er ingen grunn til at vi skal gi noe mer. Den regjeringen jeg var en del av, gjorde også forbedringer i tollvernet, fordi vi mente det var nødvendig for å sikre norsk sysselsetting, norske arbeidsplasser og norsk verdiskaping. Nå er det en stor krise i EU-landbruket, for mye av EUs landbruk er eksportrettet – man ser i dansk landbruk og i svensk landbruk at det er store utfordringer. Men vi må stå på for vår industri og våre arbeidsplasser. Er statsråden enig i at Norge i utgangspunktet ikke bør gi noen ting fordi vi har nok utfordringer i vårt eget land med arbeidsplasser og sysselsetting?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2016-04-27:
Det er regjeringens utgangspunkt at vi skal ha et levedyktig landbruk i Norge. Vi skal føre en politikk som bidrar til at vi skaper nye arbeidsplasser, men vi skal samtidig ha en politikk som gjør at vi bidrar i og er en del av et stort interessefellesskap i Europa. EØS-avtalen er Norges viktigste ankerfeste, dette er vårt viktigste marked – 80 pst. av norsk eksport går til Europa – og det er helt avgjørende for oss at vi har en EØS-avtale som etterleves, og som bidrar til at vi har likest mulig konkurransevilkår, at vi kan bidra til at den økonomiske veksten som skal skje i Norge, også skal kunne skje med den drahjelpen som finnes i det store markedet i Europa. Så er det slik at den EØS-avtalen er framforhandlet med noen forpliktelser for Norge, hvor vi gjennom artikkel 19 skal forhandle gradvis liberalisering av landbruksvarer. Det har flere regjeringer før oss gjort. Det har også den regjeringen som Slagsvold Vedum var medlem av i forrige stortingsperiode, gjort, og det er den forpliktelsen den norske regjeringen nå følger opp. Så vi etterlever det som er viktig for to parter: Det er viktig for oss at vi oppfyller de forpliktelsene vi har gjennom EØS-avtalen, men det er selvsagt slik at vi ønsker å finne gode, balanserte løsninger som også ivaretar det næringslivet og det landbruket vi har i Norge.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2016-04-27:
Jeg vil protestere på Slagsvold Vedums framstilling om at ikke dagens regjering står opp for norske interesser. Det gjør vi, men vi har en internasjonal avtale som vi også har forpliktelser til å stå opp for. Men la det ikke herske noen tvil: Det er jo ikke slik at vi sitter ved forhandlingsbordet og ønsker å gi fra oss mest mulig. Men jeg tror også at Slagsvold Vedum må ta inn over seg at det skapte ikke akkurat et godt forhandlingsklima for framtidige artikkel 19-forhandlinger, de endringene som ble gjort under den forrige regjeringen. Så vi har nok et mer krevende utgangspunkt, men jeg kan forsikre representanten om at vi skal stå opp for norske interesser i de forhandlingene.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2016-04-27:
Det har vel aldri vært noen balanse mellom import og eksport av landbruksvarer. Det har det ikke vært i fortid, og det kommer det neppe heller til å være i framtid. Men jeg vil igjen sterkt understreke: Vi sitter i forhandlinger med det ene for øye best mulig å ivareta norske interesser. I det møtet i Stortingets europautvalg som det refereres til, hadde ikke jeg koblingen av landbruk og fisk, for den nye fiskeriavtalen som var forhandlet, var forhandlet i fjor, parallelt med EØS-midlene. Men det er alle andre store områder i Europa som det er viktig for Norge å ha påvirkningskraft på. Det er i det totale bildet vi også må se de forhandlingene som vi har nå om artikkel 19. Det er viktig for oss å komme fram til gode, omforente resultater for også å bevare goodwill og kunne ha gjennomslag på andre områder.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2016-04-27:
Vi har hatt runder hvor vi har fått innspill, og hvor vi har lyttet til de rådene som er kommet fra bl.a. næringsmiddelindustrien på dette området. Så kan ikke jeg – det tror jeg man har full forståelse for – gå inn på hva som er de norske posisjonene i det som er pågående forhandlinger. Når det sies her at importen til Norge har økt: Ja, det skyldes også at man under den forrige regjeringen økte ostekvoten med 2 700 tonn, kjøttkvoten med 2 700 tonn. Så det er klart at det er et resultat av de artikkel 19-forhandlingene som har vært opp gjennom årene, at importen til Norge øker. Det er også en del av de forpliktelsene, eller den EØS-avtalen, som vi faktisk har bekjent oss til, og som Stortinget har sluttet seg til. Så det må ikke komme som noen overraskelse at når vi har en sånn forpliktelse, betyr det også at importen til Norge øker. Men vi ser også på muligheter for om det er varer i Norge som også kan gå den andre veien i større grad.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2016-04-27:
Det ble mye fransk i denne spørretimen! Jeg har lyst til å si til Lysbakken at jeg tror også man sitter i Brussel og ser hvordan den parlamentariske sitsen er i Norge. Selv om det var sånn at regjeringspartiene var veldig tydelige på da man var i opposisjon, at denne prosenttollen var noe man sterkt mislikte, er Brussel – tror jeg – nok realitetsorientert til å skjønne hva det er som kan være mulig og ikke. Det må ikke herske noen tvil om at vi går til disse forhandlingene med det å ivareta norske interesser så godt som overhodet mulig, ivareta norsk landbruk så godt som overhodet mulig. Men jeg kan naturlig nok ikke her gå inn på konkrete forhandlingsposisjoner. Det vil være svært lite smart i den situasjonen vi nå er i.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2016-04-27:
EØS-avtalens artikkel 19 fastsetter at partene med to års mellomrom skal gjennomgå handelen med basis landbruksprodukter. Den siste avtalen ble, som representanten Slagsvold Vedum vil være kjent med, framforhandlet av den forrige regjeringen og trådte i kraft den 1. januar 2012. Regjeringen innledet, i tråd med EØS-avtalen, nye forhandlinger i februar i fjor. Hittil er tre forhandlingsrunder gjennomført, den siste 5. april i år. Både EU og Norge har lagt fram sine krav i forhandlingene, og det er enighet om at man skal møtes til nytt forhandlingsmøte. Jeg har lyst til å si at av forhandlingsmessige grunner kan jeg ikke gå nærmere inn på substansen i hvordan posisjonene er i dag. Forhandlingene har vært konstruktive, men det er altfor tidlig å si noe om når forhandlingene vil kunne avsluttes, og hva sluttresultatet vil bli. Men en ferdig avtale vil på vanlig måte bli forelagt Stortinget.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2016-04-27:
Jeg synes det skinner veldig tydelig igjennom at Slagsvold Vedum er imot hele EØS-avtalen. Jeg konstaterer det faktum at et bredt flertall i Stortinget står bak den, og den innebærer klare forpliktelser om at vi med jevne mellomrom skal forhandle om basis landbruksvarer, om interaksjon og utveksling mellom Norge og EU. Jeg har også lyst til å minne om at de rød-grønne gjennomførte en slik forhandlingsrunde i 2010, hvor de nye kvotene – 2 700 tonn opp på ost og 2 700 tonn opp på kjøtt – var kvoter fra EU til Norge som ble tilgjengelig fra 2012. Fra norsk side er det naturligvis viktigst å ivareta norske interesser. Det må ikke herske noen tvil om at det er regjeringens utgangspunkt for de forhandlingene som vi nå står midt oppe i. Men det er også sånn at sammenliknet med den store produksjonen som er i EU på dette området, er norsk landbruk av en helt annen størrelse. Så selv om det jobbes med innovasjon, selv om det jobbes fram nye produkter som også kan gå den andre veien, er det klart at det bytteforholdet vil aldri kunne bli en til en.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2016-04-27:
Som jeg har sagt, er det helt umulig, og det ville være helt galt av meg å gå inn på, hva som er norske posisjoner i disse forhandlingene, men jeg er helt uenig i Slagsvold Vedums beskrivelse – hvis jeg forsto ham rett – av et norsk landbruk i krise. Det er ikke norsk landbruk, og det er viktig også å ta vare på landbruket videre. Det er regjeringens intensjon. Det er satt i verk mange tiltak både for å få til mer innovasjon og forskning, for å videreutvikle norsk landbruk og for å kunne utvikle nisjeprodukter som kan være i stand til å betjene markeder ute med stor suksess. Vi har det utgangspunkt nå i disse forhandlingene at vi selvfølgelig skal ivareta norske interesser og norske arbeidsplasser på en best mulig måte, men jeg sier ikke at det ikke kan skje at det blir et resultat som gjør at det får konsekvenser også her hjemme. Det er åpenbart – det kan alle typer avtaler få. Men Stortinget skal få seg forelagt denne avtalen til vedtak.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2016-04-27:
Som representanten Slagsvold Vedum sa, har EU sin eksport til Noreg mangedobla seg. Noreg sin eksport til EU har òg hatt ein sterk vekst – då på fiskeri, men ikkje på landbruk. Me har hatt ei veldig god utvikling og hatt ein vekst på 150 pst. på fisk. Fleire av Høgre sine representantar har kopla fisk til landbruk. Ministeren sa i Europautvalet 14. mars at regjeringa har «et overordnet hensyn å ta ved at vi har mange andre viktige saker der vi ønsker å oppnå resultater i EU, sånn at her er det også en totalitet som må vurderes», på spørsmål om nettopp artikkel 19 og regjeringa sin posisjon. I dag stig arbeidsløysa på Vestlandet, og industrien og industriarbeidsplassar er i fare. Ut frå kva andre omsyn er regjeringa villig til å ofre norske arbeidsplassar i landbruk og næringsmiddelindustri? Og meiner statsråden at utviklinga me ser i dag i eksport og import av landbruksvarer, er balansert og til gjensidig nytte?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2016-04-27:
Ut fra den situasjonen vi nå befinner oss i, synes jeg hovedspørsmålet er betimelig. Det er også riktig, tror jeg, å kreve et forholdsvis tydelig svar fra europaministeren. For det første er det ingen tvil om at importen fra Europa når det gjelder næringsmiddelvarer, eller matvarer, er betydelig voksende. Den er mangedoblet siden 1990-tallet, og alt tyder på at den vil øke i tiden framover. Da er det viktig å få avklart hvilken posisjon regjeringen faktisk velger å ta på vegne av norske arbeidsplasser og på vegne av norsk næringsmiddelindustri. Det er ingen tvil om at med den reaksjonen Stortinget hadde etter at Helgesen skulle avvikle ostetollen, var det egentlig bred tilslutning i Stortinget til at en skal bruke importvernet også for å sørge for at norsk matproduksjon og et levedyktig landbruk skal ses i en sammenheng. Da er det grunn til å stille spørsmålet en gang til: Hvordan vil regjeringens posisjon for norsk næringsmiddelindustri være i forhandlingene i tiden framover?
Iselin Nybø (Venstre), 2016-04-27:
Ærede president! For ikke så veldig lenge siden hadde vi en likestillingsdebatt her i Stortinget, og vi vet alle at det også er store likestillingsutfordringer innen utdanning. Mange velger fortsatt tradisjonelt, og derfor har vi få kvinner i mange mannsdominerte yrker og for få menn i mange kvinnedominerte yrker. Dette er en utfordring av mange grunner, bl.a. fordi mange av disse yrkene skal jobbe med både menn og kvinner, og fordi menn og kvinner kan tilføre yrket ulike ting. Ett eksempel kan være helsesøster. En helsesøster skal være der for alle skolens elever, både for jentene og for guttene. Kanskje er det da slik at ikke alle gutter føler det helt naturlig å ta turen innom kontoret til helsesøster for å snakke om det som er vanskelig. Og det er et problem for samfunnet at av 3 300 helsesøstre i Norsk Sykepleierforbund er det bare 5 menn. Noen ganger sitter jeg med en følelse av at vi som samfunn synes det er viktigere at voksne folk som går gjennom sikkerhetskontrollen på en flyplass, ikke skal måtte bli kontrollert av det motsatte kjønn, enn vi synes det er at elevene våre skal møte helsesøstre av begge kjønn – slik at alle elever kan føle seg komfortable med den de skal snakke med om det aller vanskeligste de står oppe i. Et annet eksempel på en utdanning med skjev kjønnsbalanse er psykologi. Her er det et stort flertall kvinner som blir tatt opp og uteksaminert, og psykologene skal behandle et utvalg av hele befolkningen, både kvinner og menn. Da likestillingsmeldingen ble behandlet i Stortinget tidligere denne måneden, ble det vedtatt at regjeringen skal utrede utforming og innføring av ekstrapoeng til gutter og jenter som søker på studier der det f.eks. er 80 pst. eller mer av det motsatte kjønn. En slik ordning er ikke nødvendigvis enkel, for den medfører at en kandidat med dårligere karakterer blir foretrukket utelukkende på bakgrunn av kjønn. For dem det gjelder, oppleves det urettferdig, men det er allikevel viktig for samfunnet at vi får begge kjønn representert. Hva tenker statsråden om det vedtaket Stortinget har gjort, og hvordan vil han følge det opp?
Iselin Nybø (Venstre), 2016-04-27:
Jeg takker for svaret. Medisinstudiet er også et av de studiene der det blir flere og flere kvinner, og det er åpenbart mye dokumentasjon på det. Dagens Medisin hadde en artikkel nå nylig som viste at kvinneandelen blant studentene som ble tatt opp til medisinstudiet høsten 2015 og våren 2016, var på hele 71 pst. Og selv om det er bra at kvinner hevder seg i prestisjeyrker, er det ikke positivt på sikt med en så stor overrepresentasjon av kvinner på dette studiet. Vi vet at Norge også utdanner relativt få av de medisinerne vi trenger selv. I dag er det sånn at nesten halvparten av norske medisinstudenter tar utdanningen sin i utlandet, og i tillegg autoriserer vi en rekke utlendinger som kommer til Norge for å jobbe som lege. Det er bra at folk reiser ut, og det er bra at vi tiltrekker oss kompetanse, men her har vi et studium med både likestillingsutfordringer og et kapasitetsproblem. Hvordan tenker statsråden at vi skal løse dette framover?
Iselin Nybø (Venstre), 2016-04-27:
Jeg tilhører nok dem som er skeptisk til å ha en så rigid grense som det statsråden legger opp til. Hvis vi ser for oss at det er en gutt på videregående skole som sliter med mestringsfølelse, som sliter med motivasjonen, og som hver dag han våkner, tenker: Orker jeg å gå på skolen, eller orker jeg ikke å gå på skolen i dag? Da er vi alle enige om at det beste for ham er å gå på skolen. Vi er alle enige om at det å fullføre videregående skole er nøkkelen til et godt liv framover – det er i alle fall nøkkelen til å komme bedre ut på statistikken framover – for vi ønsker jo alle det for ungdommene våre. Når man da ligger der om morgenen og vurderer om man skal gå på skolen eller ikke, og man ikke har den motivasjonen som trengs for å komme seg av gårde, lurer jeg på hva statsråden mener blir bedre i hverdagen til den gutten – med en så rigid regel som han nå legger opp til?
Trine Skei Grande (Venstre), 2016-04-27:
Jeg har lyst til å følge opp likestilling og utdanning, men jeg har lyst til å følge det opp med utenriksministeren. Regjeringa har vært med på et stort løft på kunnskapsfeltet innen bistand. Det å satse på skole, spesielt det å satse på utdanning av unge jenter, hjelper mot alt. Blant alle problemstillinger en kan tenke seg i et utviklingsland, funker det å utdanne jenter. Men skal en klare å bygge likestilling i et samfunn, trengs det ikke bare at vi løfter jenters basisutdannelse, det trengs også at vi løfter en del kvinner gjennom lengre utdanningsløp, slik at vi ikke bare bekjemper analfabetisme, men at vi faktisk utdanner ledere i disse samfunnene som er kvinner. Har vi brukt for mye av basisbistanden på de unge jentene og ikke brydd oss med å dytte fram de dyktige kvinnene? Burde vi kanskje også ha samordnet mye mer av bistanden for å løfte dette i et likestillingsperspektiv?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2016-04-27:
Mitt oppfølgingsspørsmål går til kunnskapsministeren. Vi hadde for veldig kort tid siden en veldig god, grundig og viktig likestillingsdebatt her i Stortinget, hvor det ble vedtatt mange forslag. Dessverre er det slik at disse forslagene fikk flertall uten representantene fra Høyre og Fremskrittspartiet, med unntak av ett. Men også forslag som kunnskapsministeren har det konstitusjonelle ansvaret for å gjennomføre, ble vedtatt uten regjeringspartiene. Stortinget viste at også innenfor kunnskap er det viktig at vi fortsatt bruker politiske virkemidler for å oppnå likestilling. Er kunnskapsministeren enig i at det trengs politiske virkemidler, at likestilling ikke er noe som kommer av seg selv, og at likestillingsutfordringene ikke er noe som går over av seg selv?
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-27:
Allerede ved fødselen tulles vi inn i rosa og blå tepper. Jenter og gutter sosialiseres tidlig inn i kjønnsroller, og vi lærer hvordan man skal leke, kle seg og te seg. Forventninger og forestillinger knyttet til kjønn følger oss hele livet, også når vi skal ta valg om utdanning. Vi vet at barnehager som bevisst ikke jobber for det motsatte, ofte bidrar til å reprodusere kjønnsroller. Vi vet at gutter får mer oppmerksomhet enn jenter i skolen, og vi vet også at kjønnsbalansen blant dem som jobber i skolen og i barnehagene, er skeiv når det gjelder yrkesgruppene rent konkret. Da var det slående å lese regjeringens likestillingsmelding, og det var slående å se at kunnskapsministeren ikke hadde kokt i hop et eneste tiltak som virkelig kunne monne for mer likestilling i barnehage, skole og akademia. Da lurer jeg på: Hvordan er det mulig?
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-27:
Ifølge opplæringsloven skal fylkeskommunene gi oppfølging til ungdommer som avbryter videregående opplæring, og som ikke er i arbeid. I en rapport fra Riksrevisjonen som ble overlevert Stortinget 15. mars i år, kommer det fram at 60 pst. av ungdommene som avbryter videregående skole, ikke deltar i noen form for tiltak, og det tar ofte veldig lang tid før oppfølgingstjenesten i kommunene kommer i kontakt med dem som har ramlet ut av skolen. Når vi allerede ser at oppfølgingen av dem som ramler ut av videregående opplæring, er for dårlig og det er grunn til å tro at flere vil falle fra med den nye fraværsgrensen, lurer jeg på hvordan kunnskapsministeren tør å begi seg ut på et sånt eksperiment uten å ha gjort en skikkelig innsats for dem som allerede ramler ut av videregående skole.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-27:
Jeg vil tillate meg å stille følgende spørsmål til arbeids- og sosialministeren: «Hvordan sikrer statsråden at ansatte i Nav oppnår tidlig kontakt med ungdommer som har avbrutt videregående opplæring, for å unngå passivitet og for å kunne komme tidlig i gang med veiledning og tiltak?»
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-27:
Vi deler ønsket om at flere skal fullføre videregående opplæring, men vet at altfor mange ramler ut. Vi vet også at oppfølgingen av ungdom som ramler ut av videregående skole, er for dårlig. Riksrevisjonen har slått fast at 60 pst. av dem som dropper ut, står helt uten tiltak. For mange betyr det dager med lite mening, der man ikke får betydd noe for noen nødvendigvis, og der man gjerne havner i en negativ spiral. Paradoksalt nok har regjeringen planer om å innføre aktivitetsplikt for sosialhjelpsmottakere, mens mange ungdommer står uten hjelp. SV har foreslått en forsterket ungdomsgaranti som vil gi rett til arbeid, utdanning eller aktivitet innenfor tre måneder for alle under 25 år. Tidligere arbeidsminister Eriksson uttalte at han ville vurdere garantiordningen for ungdommer. Jeg lurer på hva arbeidsminister Hauglies syn på SVs forslag er, og hvilken garanti arbeidsministeren vil gi arbeidsløs ungdom i dag.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-27:
Vi vet en del om hva som virker. Vi vet at tett individuell oppfølging virker, at motivasjonsarbeid, en helhetlig tenkning og arbeid med den enkelte virker, og vi vet at meningsfull aktivitet virker. Men for å kunne gjøre dette trengs det et nært Nav som kjenner den enkelte man jobber med, og lokalsamfunnet man opererer i, som har faglig frihet, og som har et virkemiddelapparat som kan brukes til å møte den enkelte i deres situasjon. For at ungdom skal få være en ressurs og få bruke sine ressurser, må vi også bruke ressurser på å investere i ungdommen. Derfor lurer jeg på hvordan statsråden vil sikre nettopp at Nav får ressursene og virkemidlene til å gjøre den viktige jobben med å sikre ungdom en meningsfull hverdag med arbeid, aktivitet og utdanning, og om garantier kan være en av veiene å gå.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-04-27:
Arbeiderpartiet ønsker fraværsregler som er forståelige, som er mulige å administrere for skolene, og som ikke gir urimelige utslag for elevene. I høringa om fraværsreglene ble det sendt ut tre ulike alternativer. Ett av alternativene som kunnskapsministeren valgte bort, var å gi rektor mulighet til skjønnsmessig vurdering etter gitte rammer, sånn at man ikke fikk helt urimelige utslag av fraværsreglene for elevene. Kunnskapsministeren valgte den mest rigide løsninga, som bl.a. fører til at i små skolefag med 75 skoletimer vil fire timers fravær i løpet av et helt år føre til at en elev som har overskredet fraværsgrensa, ikke får vurdering i faget. Fraværet kan ha mange årsaker, eleven kan være fullt ut kompetent, læreren kan mene at det er grunnlag for å gi vurdering, men skolen har ikke mulighet til å gjøre tilpasninger. Spørsmålet er om ministeren står fast på den mest rigide og stivbente versjonen – i og med at han har så lav tillit til landets skoleledere at han ikke tror de kan bruke skjønn, samtidig som de kan stille krav til elevene og bruke skjønnet til beste både for læring og for å få flest mulig gjennom skoleløpet.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-04-27:
For å være ærlig tror jeg det er få i nord som lar seg imponere over utenriksministeren og regjeringas handlekraft i nordområdepolitikken. Tidligere hadde vi en utenriksminister som både reiste mye i nord og engasjerte seg sterkt i nordområdepolitikken. Nå er det slik at etter en engasjert tale på Universitetet i Tromsø høsten 2013 har utenriksministeren knapt vært å se i nordområdesammenheng. Det har stor sett vært ord og ikke handling. Initiativene og de nye ideene kommer stort sett fra andre enn regjeringa. Den regionale rollen, f.eks. til fylkene i folk-til-folk-samarbeidet, er ikke styrket. Fylkene rammes av budsjettkutt i utviklingsmidler og infrastruktur. Lekkasjene om Forsvarets langtidsplan er foruroligende, og en varsler ingen økt satsing. Og de bevilgningsøkningene som har vært, som utenriksministeren tidligere har skrytt av, kommer stort sett som følge av beslutninger fra den rød-grønne regjeringa, som forskningsfartøy eller sykehus i Kirkenes. Derfor vil jeg gjenta spørsmålet: Hvilke nye initiativer har utenriksministeren tatt og planlegger utenriksministeren å ta for å styrke nordområdepolitikken, slik at Norge beholder ledertrøya på i nordområdepolitikken?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2016-04-27:
«Den rekordhøge arbeidsløysa har store kostnader. Tusenvis av menneske vert permanent uføre og hamnar utanfor arbeidslivet. Samstundes forsvinn kompetansen og reduserer Noreg si evne til langsiktig omstilling. Regjeringa si største satsing mot arbeidsløysa er skattekutt. Det er over to år sidan regjeringa fjerna arveavgifta og gjorde dei fyrste kutta i formuesskatten. Kan finansministeren leggja fram tal som viser kor mange arbeidsplassar som er skapte som følgje av desse kutta?»
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2016-04-27:
Samanhengen mellom aukande arbeidsløyse og faren for å verta ufør er godt dokumentert m.a. av fagfolk som Knut Røed, så eg anbefaler finansministeren å orientera seg i det. Når eg påpeiker at den store satsinga dykkar i denne krisesituasjonen er store kutt i skattane, byggjer det på dykkar eigne tal. Om me så aksepterer regjeringas påstand om at dei bruker 4 mrd. kr mot arbeidsløyse, eit tal som m.a. Stavanger Aftenblad har dokumentert at ikkje stemmer, og ein så bruker det talet, er det skattekutt som tilsvarer nesten fem gonger meir enn det. I tur og orden har fleire fagmiljø, Finanskriseutvalet, SSB og ulike forskingsmiljø kome fram til at offentlege investeringar er eit mykje meir effektivt verkemiddel for sysselsetjinga enn skattekutt. SSB skriv til og med at skattekutt utgjer ein liten brøkdel av effekten som offentlige investeringar eller produksjon har. Eg spør då: Trur ikkje finansministeren på det fagfolka seier?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2016-04-27:
Regjeringa har kutta skattane med nesten 20 mrd. kr. Det er i størrelse fleire gonger meir enn det ein har vore villig til å møta arbeidsløysekrisa med. Så registrerer eg at finansministeren ikkje vil snakka om den store satsinga til regjeringa, nemleg kutta i skattane, og at finansministeren heller ikkje eigentleg vil anerkjenne det som fagfolka seier, nemleg at ein treng å bruka meir pengar på offentlege investeringar enn det ein gjer på skattekutt, dersom det ein er ute etter, er å få ein effekt på talet på arbeidsplassar. Så eg tenkjer: Vil finansministeren i det minste strekkja ut ei hand til dei snart 140 000 arbeidsledige og deira familiar og deira lokalsamfunn ved å anerkjenna at dette er ei krise for landet?