trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-22:
Det er den typen ting som vi selvfølgelig må omtale i en kommende stortingsmelding. Men dette er igjen, mener jeg, noe av den samme diskusjonen, for det handler litt om hva SFO skal være. Hvis SFO skal bidra til læring – og det er det bra hvis SFO gjør – betyr det at hele SFO-tiden skal gjøre det? Betyr det at målet vårt er å ha de samme kravene til pedagogisk innhold som man har i skolen, selv om opplegget ikke skal være undervisning? Det er alle enige om. Betyr det at vi skal ha nasjonale krav til kommunene? I så fall: Hvordan skal de kompenseres for det? Dette er den typen diskusjoner og spørsmål hvor jeg mener det ikke er selvsagt hvor vi skal lande. Først burde vi få en god evaluering for å se hvordan kommunene har håndtert den store friheten de har hatt, og så får vi se på hvordan vi skal gå videre med det, og hvilke saker vi skal ta opp i en stortingsmelding.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-22:
Først: Når det gjelder tid, har jeg sagt i mitt svar til Stortinget at utredningen om de økonomiske og administrative sidene ved denne ordningen vil jeg og departementet arbeide med i løpet av våren 2017, og vi vil komme tilbake til det på egnet måte. Når det gjelder dette poenget om økonomi, kjenner ikke jeg kommuneøkonomien i Odda i detalj, men i kommuneøkonomien under ett har det ikke vært noen store svingninger fra de siste rød-grønne år til årene med denne regjeringen. Det har også vært en god porsjon frie midler til kommunene, men som sagt kjenner jeg ikke i detalj kommunebudsjettet i Odda. Når det gjelder vurderingen av en type skjønnsmidler, mener jeg at når Stortinget med så bredt flertall løfter en sånn sak, vil det være dumt å lukke noen dører på det nåværende tidspunkt.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-22:
En av grunnene til at jeg liker innfallsvinkelen i denne saken, er nettopp at jeg mener det går til kjernen av hva man må gjøre for å opprettholde to målformer i Norge. Jeg tror representanten har helt rett i at den aller viktigste problemstillingen er målbytte. Vi vet at det er veldig få som bytter andre veien, altså fra bokmål til nynorsk. Uavhengig av at man har prøvd i mange, mange tiår, enda lenger enn det, med sidemålsundervisning, er det nesten ikke noe bytte. Skal man klare å opprettholde nynorskandelen, må man hindre målbytte. Som jeg sa i innlegget mitt, er det Odda har gjort, bra og en klok måte å gjøre det på, og det fungerer også. Så er det likevel et annet spørsmål om det betyr at vi skal endre reglene totalt nasjonalt sett. Det blir også et spørsmål om f.eks. kommunenes mulighet til å organisere seg og ha en viss frihet.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-22:
Det er slett ikke en dårlig prinsipiell betraktning fra representanten Lysbakken. Det er en grunn til at for språket og i språkpolitikken har vi klare nasjonale føringer. Så er spørsmålet her om vi skal ta enda et steg lenger i de nasjonale føringene og si at det skal gjelde også på ungdomsskolen, og at det skal gjelde for alle. Det er et spørsmål, som i og for seg Stortinget stiller i sitt vedtak, nemlig om det er andre måter man kan tenke seg at målbytte forhindres eller bekjempes på. Grunnen til at jeg generelt er skeptisk, er at det er ingen partier – i hvert fall veldig få partier og politikere – som sier at de ønsker skritt for skritt å frata kommunene mer og mer selvstyre og mer og mer frihet. Men vi ser at presset er der i så å si alle saker, og siden jeg prinsipielt mener at Norge bør være et land hvor det i en del viktige saker er mulighet for kommunene å velge forskjellige løsninger, bruker jeg det argumentet også i en sak som denne.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-22:
Jeg er ikke helt sikker på om jeg forsto det siste spørsmålet. Men la meg kommentere problemstillingen litt likevel. Grunnen til at fraværsgrensen gjelder i det enkelte fag, og dermed er lavere i de små fagene, er at da er det færre timer, og da er en logisk konsekvens at det er desto viktigere å være til stede i de timene som er. Jeg tror nok – dette er en antakelse – at f.eks. gymfaget er et av de fagene som har fått markant høyere tilstedeværelse med den nye fraværsregelen. Så er det en misforståelse jeg har lagt merke til, og det er at nettopp fordi elevene også får en halvårsvurdering og der kan få ikke vurdert hvis de har over 10 pst. fravær det første halvåret, er det slik at fraværsgrensen som sådan gjelder for hele året. Så der er det en balanse. På den ene siden er det bra at elevene tidlig får varsel. Det var noe Stortinget var opptatt av – man skulle kunne justere seg i løpet av året. På den annen side kan det også bidra til at noen elever føler at de er nærmere å miste en karakter enn det de egentlig er.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-22:
Når det gjelder tidspunkt, synes jeg representanten Henriksen hadde et godt resonnement, nemlig at dette er et nytt regelverk. Nå må man se hvordan det fungerer. Vi samler opp alle disse innspillene. Jeg er litt skeptisk til den vurderingen, eller det forslaget, som representanten Henriksen har. Jeg har heller ikke hørt det fremmet før. Grunnen til det er at jeg tror det er litt viktig for elevene nettopp å vite på forhånd hva det er de har å forholde seg til, altså at de har et årstimetall, og at det er 10 pst. eller eventuelt 15 pst. av det. Så er det veldig viktig å understreke at selv om man skulle få ikke vurdert til jul, betyr ikke det at man nødvendigvis har overskredet fraværsgrensen. Fraværsgrensen gjelder for hele året. Det er også slik at elevene har mulighet og rett til å dokumentere fravær helt fram til boka avsluttes, altså før standpunktkarakter gis.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-22:
Som jeg nevnte i innlegget mitt, har Utdanningsdirektoratet og Helsedirektoratet sittet sammen for å se på noen av de problemstillingene som har dukket opp rundt f.eks. fastlegeordningen. Så er det også viktig å si at heller ikke der har vi faste tall. Men etter hva jeg forstår, skal Legeforeningen forsøke å få noe litt mer håndfast på bordet. Vi kan ikke basere en evaluering eller gjennomgang bare på at noen steder er det oppslag. På samme måte – det skal jeg innrømme – må jeg si at i forbindelse med alle de positive oppslagene som kommer, må vi også ha is i magen og si at det ikke er den endelige fasiten. Vi må se hvordan utviklingen blir, selv om det er mye som tyder på at dette fungerer etter hensikten, i betydningen at det blir mer nærvær. Når det gjelder egenmeldinger, er det en av de tingene de lærerorganisasjonene som støtter en fraværsgrense, har vært veldig skeptiske til. Jeg deler det. Det skyldes bl.a. to ting. For det første er det mange myndige elever på videregående skole. For det andre blir det lett slik at byrden, eller det å vurdere denne meldingen, blir liggende på den enkelte lærer eller skole.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-22:
Jeg mener absolutt at foreldre er gode nok myndighetspersoner for sine barn, men jeg mener at når vi skal lage et fraværsregelverk i den videregående skolen, må vi for det første ta hensyn til alle elevene som er der, også de forskjellige aldrene. Det andre er at jeg mener at det er et ryddig regelverk å ha et skille mellom dokumentert og udokumentert fravær, og at man har en slags tredjeinstans som dokumenterer i de fleste tilfellene. Det tredje er: Senterpartiet foreslår heller ikke at man skal ha full egenmelding. Man foreslår noen egenmeldingsdager, og jeg er veldig redd for at det vil gjøre systemet enda vanskeligere å forstå for en del elever. Det fjerde er, som også ble nevnt i debatten her, at 10 pst.-grensen – jeg vil ikke si at det er som egenmeldingsdager – er der nettopp fordi det kan være gode grunner til at man er borte fra skolen, uten at det nødvendigvis lar seg dokumentere, eller at man må dokumentere det.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-22:
For det første er jeg glad for at ikke Stortinget mener at kjøreopplæring generelt bør være en gyldig fraværsgrunn. Mange av lærerorganisasjonene er også veldig opptatt av det, og jeg tror de har et veldig godt poeng ved at det også sier noe om hvordan man prioriterer skole sammenlignet med andre ting – selv om det selvfølgelig er helt naturlig at man ønsker seg lappen så fort som mulig når man blir 18 år. Når det gjelder det konkrete spørsmålet, oppfatter jeg at det er i rektors skjønnsgrense: Vil kjøreopplæring kunne godtas som en grunn for noen bestemte elever? Jeg må si at jeg har litt vanskeligheter med å svare på det på stående fot. Jeg tror nok det vil være utenfor det som beskrives i regelverket som skjønnsrommet, nemlig at det skal ha noe med livssituasjonen å gjøre. Jeg må eventuelt komme tilbake til representanten Tyvand om dette.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-11-22:
Det var et veldig åpent spørsmål. Men det betyr ikke at etter tre år, etter en runde med evaluering og forskning og slikt, så vil man kunne gjøre justeringer. Det store spørsmålet etter tre år vil være om vi bør ha en fraværsregel i det hele tatt. Og jeg har sagt at hvis erfaringene er kjempedårlige – det er ingenting som tyder på det nå – så er det selvfølgelig noe vi må vurdere. Jeg er ikke i stand til å sette noe tidspunkt for det, for det kommer an på hva slags informasjon vi får inn, og diskusjoner med partene. Jeg ser også på hva partiene på Stortinget er opptatt av, og på problemstillingene de løfter. Men det er ikke mulig for meg å sette noen dato for det nå.
Abid Raja (Venstre), 2016-11-22:
I disse dager driver samarbeidspartiene og forhandler med regjeringspartiene, og i Venstres alternative budsjett har vi omtalt SFO i betydelig grad, og en helt konkret ting vi foreslår, er å ha en prøveordning i to kommuner. Vi foreslår Skedsmo og Drammen, hvor vi har prioritert penger for å ha gratis SFO for lavinntektsfamilier, altså familier som har en samlet inntekt på under 505 000 kr, hvis jeg ikke husker feil. De skal da få gratis SFO. Vi vet allerede nå at inntekt er en stor barriere, særlig for lavinntektsfamilier, når det gjelder å få barna sine inn i SFO. Vi har tall som viser at hvis man reduserer prisen eller gjør det gratis, så øker det deltagelsen. Synes statsråden det er en god idé å ha to slike prøvekommuner, og vil statsråden bidra aktivt til at de to kommunene kommer på plass som prøvekommuner?
Abid Raja (Venstre), 2016-11-22:
Nei, ikke budsjettkrise, men jeg var litt overrasket over at saksordfører Martin Henriksen nevnte at statsråden ikke har vært så opptatt av SFO, eller i hvert fall ikke omtalt det noe særlig. Men hvis det stemmer at man er litt lite opptatt av SFO i departementet, vil ikke det være særlig bra. Jeg regner jo med at statsråden er opptatt av dette. Kan dette på dette på langsiktig vis være med på å spille på lag med at unge klarer å fullføre videregående skole? Ser man at det er et helhetlig løp her? Vi snakker ofte om tidlig innsats, og ved å bringe nettopp tidlig innsats inn i skolen og legge til rette for at flere barn kan delta på SFO – som skal være læringsstøttende aktiviteter – må vi ha tro på at det faktisk gir et utbytte, også læringsmessig. Leksehjelp kunne vært en del av den organiserte SFO. Alt dette kunne bidratt i en retning hvor man får færre unge som faller ut. Ser man at gode ideer også må ha politisk engasjement fra statsråden for å få det til, eller må man finne løsninger i et vakuum?
Abid Raja (Venstre), 2016-11-22:
På mitt andre spørsmål, som handlet om frafall, svarte statsråden at SFO var mindre viktig enn barnehage og skole. Jeg synes det var en litt uheldig gradering av dette. Muligens bommer statsråden når man ser på den betydningen SFO har for barnas sosiale læring – både for å få venner, få selvtillit og få selvfølelse – og hvilken betydning det kan ha for å lykkes senere i skoleverdenen. Og ikke minst: Hvis man sammenligner det å være i en veldig bra SFO og det at man grunnet inntekten i familien ikke kan delta i SFO, sier det seg selv at det selvfølgelig kan ha stor betydning for barnets utvikling videre. Særlig bra blir det heller ikke dersom man ser på hvilke aktiviteter som er mulig å få inn i SFO, hvis man klarer å organisere dette på skikkelig vis. I går var jeg hos Foreldreutvalget for grunnopplæringen, og de var veldig fascinert over at dette nå skulle få et enstemmig vedtak i Stortinget, så de hilste. Det var veldig gøy også for meg som forslagsstiller å se at det arbeidet som vi startet i forbindelse med landsmøtet til Venstre, som var i april, nå får enstemmig tilslutning. I forbindelse med landsmøtet besøkte jeg Mortensrud skole. Hvis jeg ikke tar feil, var det SV i regjering som hadde et prøveprosjekt med dette, hvor det var en andel på under 30 pst. som deltok i SFO – under 30 pst. Så gjorde man det gratis, og andelen gikk opp til over 90 pst. Det viser jo nettopp at når man gjør dette gratis, gir det stor gevinst for de barna som på grunn av inntekten ikke får delta i SFO – eller i AKS i Oslo. Det vi også vet, er at det er nettopp de med lavest inntekt som deltar minst. Det er også de med høyest inntekt og andre grupper som ikke deltar, for det er tross alt frivillig. Men hvis man ser på hvilke ferdigheter man kan oppøve i privat regi, ville det være stor forskjell på om foreldrene har god økonomi eller ikke. En godt organisert SFO kan inneholde både musikk, drama, dans, sang og idrettsopplæring, og det kan også ha et likestillingsfremmende formål. Man kunne også hatt matlaging og – som jeg var inne på tidligere – leksehjelp. Det er tross alt ikke alle foreldre som kan yte leksehjelp til sine barn. Alt i alt er jeg veldig fornøyd med at dette får enstemmig tilslutning fra komiteen. Ideelt sett ville jeg også sett i stortingsmeldingen at man både prøver ut at kommuner får gratis SFO sett ut fra inntekt, og at man eventuelt har prøveordninger hvor man utvider SFO fra 1. til 4. trinn til å gjelde fra 1. til 7. trinn.
Christian Tynning Bjørnø (Arbeiderpartiet), 2016-11-22:
Bokmål og nynorsk har i dag lovforankret status som likeverdige og likestilte norske skriftspråk, og de skal være integrerte deler i en språkdelt nasjonal felleskultur, som det heter. Det forplikter oss som lovgivere. Skolen er en av de aller viktigste fellesinstitusjonene vi har. Skolen har en stor påvirkning på elevenes språkutvikling – framtidens språkbærere. Det er en betingelse for at et språk skal kunne stå seg for framtiden, at det brukes, og for at et språk skal kunne brukes, må det også kunnes og læres – det ene avhenger av det andre. Opplæringen i skolen er i så måte viktig. Vi har et lovverk, som saksordføreren var inne på, som sier at elever har rett til å få opplæring på den målformen som de tilhører. Vi har også et lovverk som sier at elever kan tilhøre en målgruppe dersom de er mange nok. Og det er dette representantforslaget først og fremst handler om, for i dag gjelder denne retten bare fra 1. til 7. klasse. I Norge har vi en helhetlig tiårig grunnskole med en felles læreplan. Kommunene, som er de som velger målform, er skoleeier for alle de ti årene, men rettighetene når det handler om egen målform og om å kunne tilhøre en språkgruppe, forandrer seg ved overgangen til ungdomsskolen – eller satt litt på spissen: når en går over gangen, til ungdomsskolen. Det er noe merkelig med det. Elever får velge selv hvilken målform de vil bruke fra og med 8. klasse, men selv om man velger eksempelvis nynorsk som målform, vet vi at de samme elevene i språkdelte områder ofte får undervisning på bokmål, og at den øvrige tilretteleggingen noen steder ikke er god nok. Og da blir kanskje valget om å bytte målform i 8. klasse relativt enkelt, for hva er egentlig alternativet? Vi vet at dette er ekstra aktuelt i mitt og statsrådens hjemfylke, Telemark, der frafallet fra nynorsk er størst, der andelen nynorskelever falt med 8 pst. i løpet av grunnskolen. Når man opplever å ikke få god nok opplæring på sin egen målform, er det en fare for at det kan bidra til at man isteden velger den mest brukte språkformen, og slik bør det ikke være. Det tjener ikke språkmangfoldet i Norge. Arbeiderpartiet er derfor enig i forslaget om å utrede en endring av opplæringsloven som sikrer elever på ungdomsskolen opplæring i hovedmålet sitt og retten til å tilhøre en språkgruppe. Det henvises i representantforslaget, og i merknader, til Odda-modellen. I Odda er det laget egne bokmåls- og nynorskklasser også i ungdomsskolen. Det er et godt eksempel på hvordan man velger å organisere opplæringen etter språksituasjonen i kommunen, der begge målformer er godt ivaretatt. Målet vårt er å gjøre alle elever til trygge språkbrukere, enten de har nynorsk eller bokmål som hovedmål. Arbeiderpartiet mener at elevene skal sikres gode muligheter til å holde på målformen sin gjennom hele grunnopplæringen, slik som representantforslaget tar til orde for. Jeg er glad for at det er en samlet komité som går inn for forslaget i dokumentet. Det betyr forhåpentligvis et skritt i riktig retning.
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2016-11-22:
Språket vårt er en viktig del av vår identitet. I Nynorskordboka er identitet i denne sammenhengen forklart som at det er «sum av element som gjev eit individ, eit samfunn o l individualitet; «eg-medvit»». Identitetsbegrepet har bl.a. en viktig plass både i sosiologien, i antropologien, i litteraturen og selvfølgelig også i språkvitenskapen. Det er også et overordnet mål i den norske språkpolitikken å sikre de norske skriftspråkene, bokmål og nynorsk, posisjon som fullverdige samfunnsbærende språk. Hele kirke- utdannings- og forskningskomiteen er, som det har blitt sagt, opptatt av å sikre at også nynorsk som det minst brukte skriftspråket har gode rammevilkår i grunnskolen. Retten til undervisning på eget hovedmål er grunnleggende viktig og er også nedfelt i opplæringsloven § 2-5. Samtidig ser vi i praksis at særlig overgangen mellom barnetrinnet og ungdomstrinnet er sårbart, og at mange elever bytter språkform her. Det er dette som ligger til grunn for forslaget til vedtak som foreligger om å utvide retten til å tilhøre en egen målformgruppe gjennom hele grunnskoleløpet for elever som ønsker opplæring på en annen målform enn det kommunen har vedtatt som hovedmål ved den enkelte skole. Det vises bl.a. til de gode erfaringene i Odda. Jeg har merket meg at kunnskapsministeren i sitt svar til komiteen viser til at opplæringsloven og læreplanene er godt egnet til å ivareta både lokale forhold og de behov og ønsker elevene har for opplæring på egen målform. Han viser også til at det må være opp til den enkelte kommune å ta stilling til om en ordning som f.eks. den i Odda kan være aktuell. Samtidig påpeker kunnskapsministeren også at det vil være ekstra kostnader for kommunene med innføring av en slik ordning. Jeg er glad for at komiteen nå har samlet seg om et forslag om å be regjeringen utrede en endring av opplæringsloven § 2-5 og andre mulige tiltak som sikrer elevene i ungdomsskolen rett til opplæring på hovedmålet og rett til å tilhøre en egen målformgruppe. Vi i Høyre mener det er viktig å få en slik utredning på plass for å kunne vurdere hvordan vi ivaretar disse elevene på en best mulig måte, og vi støtter derfor dette forslaget til vedtak.
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2016-11-22:
NTNU er etter fusjonsprosessen blitt vårt største universitet. Et nytt byggeprosjekt og en bycampus på Gløshaugen vil fornye hele NTNU og sette en standard for mange årtier framover. Det vil prege ikke bare universitetsområdet, men hele Trondheim, og det vil også ha effekt på resten av landet. En ny campus vil gi plass og rom for både studenter, forskere og personale. Den vil binde sammen nye fagmiljøer, og ikke minst vil en ny campus kunne gi muligheter for interaksjon mellom universiteter og eksterne aktører. Med den størrelsen som NTNU har som arbeidsplass og studieplass, vil nybygg der ha en viktig signaleffekt. Og med den naturvitenskapelige og teknologiske profilen NTNU har, vil det etter mitt skjønn være utenkelig om ikke dette også skulle bli en campus der miljø og bærekraftige løsninger vil stå i sentrum. NTNU har også selv som mål å bli en viktig leverandør til det grønne skiftet på både forsknings- og utdanningssiden. De sier selv at NTNU skal være et foregangsuniversitet som benytter kunnskap fra forskning i egen praksis, for å sikre gjennomgående miljøforsvarlig virksomhet. Det betyr at de ønsker full oversikt over hvor stor miljøpåvirkning NTNU har, og at de vil synliggjøre dette for både ansatte, studenter og omverdenen. Og de vil ha klare mål for hvordan miljøpåvirkningen skal reduseres. Derfor har jeg stor forventning til at NTNU i samarbeid med departementet sørger for at de innfrir sine miljømål når det gjelder ny campus. Flertallet i komiteen har pekt ut noen målsettinger vi mener det er viktig å fokusere på. Høyre støtter flertallets innstilling i saken og ber regjeringa legge til rette for at den nye campusen på NTNU utvikles med ambisiøse målsettinger, slik det foreligger i komiteens tilråding. Som modell har et mindretall i komiteen pekt på de såkalte «living labs». Om denne modellen er den beste løsningen, mener vi i Høyre må avgjøres på et faglig grunnlag og ikke politisk. Det ønsker vi derfor ikke å legge inn i dette vedtaket i dag.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-11-22:
Eg lytta til innlegget til statsråden der han poengterte at retten til å gå i ei eiga målformgruppe kan vera eitt av mange forskjellige tiltak, og det kan vera forskjellige behov i dei forskjellige kommunane. I Odda har dei ganske mange års erfaring med dette, og dei har også ein veldig god statistikk på målbyte, at det nærast ikkje skjer målbyte, heller ikkje ved overgang til vidaregåande skule. Når Odda i år dessverre såg seg nøydd til ikkje å vidareføra det, var det ikkje på grunn av at dei ikkje syntest det var ein bra idé, men fordi dei ikkje hadde pengar. Spørsmålet mitt til statsråden er eigentleg to korte: Når vil statsråden koma med ei eiga sak til Stortinget, vil det skje før sommaren? Dersom det ikkje skal verta ein rett, ser statsråden for seg at ein i alle fall må kunna få skjønnsmidlar til ei slik ordning som har vore praktisert i Odda?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-11-22:
For Odda kommune har det vore ein kamp i mange år for å klara det løftet. Det har ikkje skjedd berre no, men det var no det vart endeleg lukka. Men det viser at det å gi denne retten til ungdomsskulen har nokre økonomiske konsekvensar for kommunane. Eg meiner dei ikkje er veldig store når ein ser på kva tiltaket kan forhindra, og språkpolitikk må også ha nokre økonomiske konsekvensar ute. I innstillinga vert det vist til Telemark, som er eit fylke statsråden kjenner, der det skjer eit stort målbyte. Eg saknar ei synleggjering av kva statsråden vil gjera for å hindra språkbyte, utanom det som er debattert i dag, for statsråden er vel opptatt av at det som skjer ute no, ikkje skal skje?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2016-11-22:
Som den tredje sørtrønderen i komiteen kan jeg slutte meg til det som er sagt om at dette er en viktig sak, og at det er en enorm mulighet til å utvikle en ny og spennende campus. Forslaget fra Rasmus Hansson er konstruktivt og godt. Når en slik stor utbygging skal gjøres i det som blir et utstillingsvindu for kunnskap og forskning, er det en strålende idé å gjøre det til en spydspiss for bærekraftsløsninger. Det håper jeg også kan skje i et samarbeid med de forskningsmiljøene som er ved institusjonen. Vi har noen av de mest fremragende forskere innenfor ulike felt som kan være aktuelt for dette byggeprosjektet – ikke bare på energiøkonomisering og den type ting, men også på materialteknologi og mye annet. Så dette er jeg glad for at et bredt flertall i komiteen har sluttet seg til. Når man lager en slik ny campus, er det også en glimrende mulighet til å lage framtidens løsninger for undervisning og forskning, slik at vi, når vi skal løfte dette store prosjektet, tenker på hvordan framtidens arbeidsform kommer til å være – i en digital tidsalder hvor studentene kanskje ikke sitter i en forelesningssal og lytter til forelesere, men kanskje jobber på en helt annen og mer fleksibel måte – nært knyttet til miljøspørsmål, transport, bygningsmasse, osv., men også til det utdanningsmessige. Det blir en kjempeviktig sak. Det blir også et stort løft å finansiere denne campusen. Å finne gode løsninger mellom Finansdepartementet og Kunnskapsdepartementet på f.eks. avhending av eiendommen som NTNU har, blir en viktig del av en slik løsning. Jeg er glad for at vi har samlet oss om dette, og jeg har lyst til å korrigere foregående taler med at det ikke bare er vi trøndere som mener at NTNU er landets fremste, de mener det i hvert fall både på Gjøvik og i Ålesund – så dette er i ferd med å spre seg.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2016-11-22:
Jeg synes statsråden hadde fornuftige drøftinger av dette spørsmålet. I et liberalt samfunn er det en frihet å kunne kle seg stort sett som man vil. Man kan mene hva man vil, og hvis klesdrakten er en ytring, er det også noe et liberalt samfunn skal ha stor takhøyde for. Selv om et bestemt plagg skulle gå hånd i hånd med politiske synspunkter vi i Stortinget, eller enkelte partier, ikke skulle like, er det også en del av et slikt fritt samfunn. Samtidig har vi jo tidligere i dag hatt heftige diskusjoner om hvorvidt det er fullt mulig å stille ulike krav til mennesker som har valgt å gå ved en norsk utdanningsinstitusjon. Krav om nærvær har vi diskutert i flere måneder, kanskje flere år, her har vi altså krav om nærvær også av ansiktet. Det er riktig som statsråden sier – dette er ikke en ny sak. Statsråden fikk spørsmål om dette 19. november 2014 i denne sal, og da slo han fast at dette var noe som skulle fastsettes lokalt. Initiativet til at saken kom opp igjen, var ved et utvalg under Agenda, med representanter fra Venstre, Kristelig Folkeparti, SV, Senterpartiet og Arbeiderpartiet, som foreslo at vi skulle få et slikt forbud i skolen. Representanten Jan Bøhler stilte et skriftlig spørsmål til Sylvi Listhaug den 7. september i år og fikk svar den 13. september. Det var litt overraskende, kanskje, at det ikke var aktuelt for regjeringen med et slikt nasjonalt regelverk. Nå slår et bredt flertall i komiteen fast at man ønsker et slikt regelverk. Det er helt riktig at dette ikke er det største samfunnsproblemet vi har i Norge, men kanskje nettopp fordi det er få som i dag bruker nikab i utdanningssituasjoner, er det lettere å få innført et slikt regelverk. Jeg ser fram til regjeringens arbeid med å få dette til på en god måte.
Henrik Asheim (Høyre), 2016-11-22:
Jeg viser til innstillingen til Dokument 8:3 S for 2016–2017, om et nasjonalt regelverk som sikrer at elevers, studenters og læreres ansikter er fullt synlige på skoler, universiteter og høyskoler, og jeg vil benytte anledningen til å takke komiteen for et godt samarbeid i behandlingen av denne saken. Forslaget er fremsatt av representanter fra Arbeiderpartiet og Miljøpartiet De Grønne. Forslagsstillerne fremmer dette forslaget fordi de ønsker et felles regelverk for alle våre utdanningsinstitusjoner. De understreker også i sin begrunnelse at dette ikke dreier seg om et generelt nasjonalt forbud mot heldekkende ansiktsplagg i samfunnet som sådant, men om å klargjøre at i en undervisningssituasjon er det å kunne se hverandres ansikt en avgjørende del av den kommunikasjonen som er nødvendig. Debatten om hvilke regler vi skal ha for bruk av heldekkende ansiktsplagg, har pågått en stund. I tillegg til det forslaget vi i dag diskuterer, har Fremskrittspartiet fremmet et lignende forslag, i trontaledebatten 4.–5. oktober. Som et resultat av den samfunnsdebatten som har funnet sted, samt de forslag som er fremmet i Stortinget, har kunnskapsministeren varslet at han vil legge frem et forslag til nasjonalt regelverk for bruk av heldekkende ansiktsplagg på utdanningsinstitusjonene. Komiteen er samlet i at man ikke bør bruke plagg som dekker ansiktet, i en undervisningssituasjon. Videre viser komiteen til dagens gjeldende lovverk, som sier at det er opp til den enkelte kommune, det enkelte fylke eller den enkelte utdanningsinstitusjon å innføre et eventuelt forbud mot bruk av heldekkende ansiktsplagg. Det fremkommer av merknadene i saken at det er politisk uenighet om tilnærmingen til denne problemstillingen. Særlig er det uenighet om det er nødvendig å innføre et nasjonalt regelverk, eller om dette best styres lokalt. Uavhengig av de forskjellige partienes primære standpunkt er det store flertallet i komiteen klare på at dette er en komplisert sak som fortjener å bli belyst skikkelig, og hvor det gis bred adgang for utdanningssektoren og andre samfunnsaktører til å uttale seg om hvorvidt – og eventuelt hvordan – et slikt regelverk bør se ut. Statsråden har i sitt svarbrev til komiteen varslet at et nasjonalt regelverk vil utløse behov for en lovendring, noe som vil innebære høring om lovendringen. På denne bakgrunnen er komiteens flertall klare på at vi ønsker å avvente regjeringens lovforslag og den påfølgende høringen før vi konkluderer i saken. Derfor anbefaler vi å vedlegge representantforslaget protokollen. Komiteens flertall, bestående av Arbeiderpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet, er allikevel klare på at vi ønsker et regelverk som sikrer at ansiktet er fullt synlig i undervisningssituasjoner. Videre er det en klar forventning fra en samlet komité at regjeringens forslag til regelverk fremlegges og sendes på høring i tråd med den tidslinjen statsråden selv skisserer i sitt svarbrev til komiteen, altså tidlig i 2017.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-11-22:
Alle er vi enige om og opptatt av å redusere det udokumenterte fraværet i videregående skole, rett og slett få bort skulkingen. Men så var det denne forskjellen på å barbere seg og å skjære av seg haka. Jeg skal ikke påstå at vi er der, men jeg vil understreke viktigheten av Arbeiderpartiets forslag om kunnskapsministerens store ansvar for å følge situasjonen. Jeg kan gi kunnskapsministeren en beskrivelse fra virkeligheten med på veien. Som mor til to ungdommer i videregående skole kan jeg beskrive mange forskjellige ting som skal løses, og særlig for oss som må sende ungene våre på hybel når de er 16 år. Representanten Nybø beskrev veldig godt situasjonen med omgangssyke. Min sønn, som går på skole i Trondheim, fikk nettopp det. Uten at jeg skal gå i detalj, akkurat som henne: Han lå selvfølgelig med hodet i ei bøtte et par dager. Som også representanten Nybø var inne på – tidlig på året ville man sikret seg og fått dette fraværet dokumentert. Så er det sånn at på legevakten slipper du i hvert fall ikke inn uten å være mye nærmere døden enn omgangssyke. Og når fastlegen er 32 mil unna, hva gjør du da? For øvrig, da barnebarna mine gikk i barnehagen og fikk omgangssyke, fikk de beskjed om ikke å vise seg i barnehagen før det hadde gått 48 timer etter siste gangen de hadde kastet opp. Så her er to litt forskjellige verdener i alle fall. Mye mer bekymret er jeg for de ungdommene som sliter med psyken. I denne alderen er ikke det det enkleste å snakke om. Ofte er de redde for å bli stigmatisert. Det å fortelle at man går til psykiater eller psykolog, er derfor for mange helt uaktuelt. Så vet jeg at det selvfølgelig er noe du kan få dokumentert, at det kan være godkjent, men redselen er så stor for at det skal komme ut at man går til den typen behandling, at de knapt nok tør å levere en sånn dokumentasjon på skolen. Husk på at vi snakker om ungdom i en svært sårbar alder. Så hvis man med et rigid regelverk risikerer at ungdom ikke vil gå til behandling for psykiske utfordringer, har vi i hvert fall skåret av oss haka og mer enn det. Igjen – jeg har stor forståelse for betydningen av å ta skulkerne, men man trenger ikke å behandle alle som om det eneste de vil, er å ikke være på skolen. Det påhviler i hvert fall kunnskapsministeren et stort ansvar for å følge situasjonen tett. Og husk på at mens statsråden venter på at dette skal virke, er det faktisk ungdommer som går på videregående skole nå.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-11:
Til stede og klar, president. Jeg vil gjerne på vegne av representantene Torgeir Knag Fylkesnes, Karin Andersen og meg selv fremme forslag om økt lærertetthet for en inkluderende fellesskole. Jeg vil også på vegne av representanten Torgeir Knag Fylkesnes og meg selv fremme forslag om opptakskrav til lærerutdanningen og nasjonal veiledningsordning.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-11:
Det er interessant at det er opposisjonen som understreker den forandring og fornying som ligger i denne innstillingen, mens statsråden og regjeringspartiene forsøker å dysse det ned. Det reflekterer vel nettopp at her er det et stortingsflertall som presser på for positiv fornying og forandring, mens regjeringen på en del viktige områder stritter imot. Hvis vi skal få til tillitsreform i skolen, som mange partiers representanter har snakket om i dag – det er svært gledelig, for ikke så lenge siden var det bare SV som snakket om tillitsreform – er vi nødt til å gjøre noe med det nasjonale kvalitetsvurderingssystemet. Vi kan ikke bare endre læreplanene. Det er dessverre ikke flertall for forslaget om å pålegge statsråden å iverksette en slik gjennomgang. I stedet er det flertall for en formulering om å «vurdere en gjennomgang» og komme tilbake til dette på egnet måte til våren. Det kan bety mange ting. Jeg vil gjerne vite hva statsråden legger i det, og be ham garantere at dette blir noe mer enn et nei – nok en gang – til en slik gjennomgang, som så kommuniseres i et lite avsnitt i revidert nasjonalbudsjett.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-11:
Jeg må et lite øyeblikk tilbake til kvalitetsvurderingssystemet, for det er helt åpenbart at hvis vi skal få til det som er det tydelige ønsket til stortingsflertallet i denne innstillingen – mer tillit til lærerne, mindre målstyring og kontroll, et bredere læringssyn, en mer praktisk og variert skole – oppnår vi ikke det gjennom endring i læreplanene alene. Endring i læreplanene er selvfølgelig fundamentalt for å få det til, men vi må også gjøre noe med styrings- og vurderingssystemet fordi det for ofte i dag presser lærernes innsats i klasserommet, hele måten skolen styres på og måten faget undervises på inn i et for smalt spor. Derfor er det problematisk, synes jeg, at det på den ene siden er så bred oppslutning om ønsket om en tillitsreform i skolen og på den andre siden er så utydelig hva stortingsflertallet vil med det nasjonale kvalitetsvurderingssystemet. Hvis vi skal få til en tillitsreform i skolen, må vi også ha en gjennomgang av dette systemet for å sørge for at det virker i forhold til det målet. Ludvigsen-utvalget var veldig tydelig på at en sånn gjennomgang var nødvendig. Regjeringen droppet det i sitt arbeid med meldingen. Det er et veldig tydelig signal om at regjeringspartiene ikke ser behov for en sånn endring. Når det da lå på bordet i komiteen – og også med tanke på det som nå ligger som et forslag fra SV, Arbeiderpartiet og Senterpartiet, et forslag om at en sånn gjennomgang skal iverksettes, som det står, og videre at målet skal være å videreutvikle og endre systemet i tråd med anbefalingene fra Ludvigsen-utvalget – ble det tydelig hvor svak formuleringen i det som faktisk blir vedtatt i dag, er. Der står det ingenting om Ludvigsen-utvalgets anbefalinger. Det står ingenting om at det skal være videreutvikling og endring. Derfor er jeg forundret, og jeg vil be representantene fra Venstre og Kristelig Folkeparti om å ta ordet og begrunne hvorfor det de i dag stemmer for, er nok. Jeg kan ikke se annet enn at det som nå får flertall, er en for svak formulering. Den legger ingen føringer for reell endring. Den legger ikke engang føringer for at vi skal få en gjennomgang, bare at regjeringen skal vurdere en gjennomgang. Det har regjeringen allerede gjort og konkludert med nei. Den legger heller ingen føring som gjør at regjeringen er nødt til å komme tilbake med en egen sak i Stortinget. Den kan like gjerne utkvittere hele dette punket gjennom en kort bemerkning i revidert nasjonalbudsjett om at regjeringen fortsatt ikke ønsker å gjøre dette.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-11:
En siste kommentar om tillitsreformen: Jeg skulle ønske representanten Iselin Nybø hadde tegnet seg, på samme måte som Anders Tyvand, for å få tydeliggjort hva som er forventningen knyttet til denne bestillingen. Tyvand var tydelig på at han forventer at signalene tas av statsråden. En kunne da bemerket at det hadde vært enklere å garantere dette ved å stemme for SVs forslag, som hadde fått flertall hvis Kristelig Folkeparti og Venstre hadde støttet det. Men jeg vil også be statsråden om å tegne seg på nytt, for vi har ikke fått tydelig svar på hva som er statsrådens plan for denne vurderingen av kvalitetsvurderingssystemet. Jeg frykter, slik dette forslaget er formulert, at det er skreddersydd for at statsråden bare kan putte det i skuffen og så kvittere det ut gjennom en kort kommentar i revidert nasjonalbudsjett. Derfor ønsker jeg meg en tydeliggjøring fra statsråden rundt hvordan han har tenkt å gjøre denne vurderingen, og en garanti for at dette ikke bare blir et nytt nei når vi kommer til mai og det er for sent for Stortinget å gjøre noe med det.
Christian Tynning Bjørnø (Arbeiderpartiet), 2016-10-11:
Komiteen avviser regjeringens forslag om flere eksamener. Komiteen vil ikke ha økt fleksibilitet i timefordelingen, som regjeringen i utgangspunktet la opp til. Komiteen vil gi lærerne økt tillit – at det tas en gjennomgang av kvalitetsvurderingssystemet. Komiteen forsterker tydelig det som handler om praktisk-estetiske fag, kreativitet, entreprenørskapstankegang og IKT, i sin innstilling. Er statsråden komfortabel med at innstillingen på disse konkrete områdene er en så tydelig korreks til det statsråden opprinnelig la fram i meldingen?
Christian Tynning Bjørnø (Arbeiderpartiet), 2016-10-11:
Statsråden avslutter med dette som handler om eksamen. Innlegget til representanten Asheim bekreftet også Høyre og Fremskrittspartiets enorme tro på at flere obligatoriske tester og eksamener fører til bedre læring. Det er en interessant studie. For skoleverket er kritisk, lærerne er kritiske, elevene er kritiske, foreldrene er kritiske, og heldigvis er flertallet i denne salen kritiske. Vi skal ha eksamen i norsk skole, men dette handler om omfanget. Professor i pedagogikk Arild Raaheim har uttalt at eksamen gir overflateorientert læring, og sier følgende: «Vår oppgave er ikkje å utdanne papegøyer. I altfor stor grad driv studentar med reproduksjon av kunnskap.» Hvordan begrunner egentlig statsråden regjeringens enorme tro på at flere eksamener fører til bedre læring?
Christian Tynning Bjørnø (Arbeiderpartiet), 2016-10-11:
Det var egentlig i et forsøk på å oppsummere debatten at jeg gikk opp på talerstolen nå, men lista blir lengre og lengre, og det er for så vidt bra, for dette er en av de viktigste sakene som vi behandler i vår komité i denne stortingsperioden. Debatten så langt viser med all tydelighet at det er stor oppslutning om ideene fra Ludvigsen-utvalget om at det må ryddes i læreplanene, at man trenger færre læreplanmål, og at vi legger til rette for dybdelæring på en bedre måte enn det vi gjør i dag. Tverrfaglige temaer – bærekraft, livsmestring og demokrati – er det også stor enighet om skal gjennomføres. Men så er det flere sider i denne stortingsmeldingen som ikke er tilstrekkelig belyst, og som komiteen har valgt å fokusere ekstra på. Det har flere vært inne på i debatten. KS nevnte det i høringen. Innspill om kreativitet, innovasjon, entreprenørskap, det å skape og utforske og kritisk tenkning er nesten ikke nevnt i meldingen. Dette er forsterket i komitéinnstillingen og kan på den måten kalles en korreks til det som opprinnelig var presentert i meldingen. En korreks er det også på andre hold. Det gjelder når vi snakker om å øke fleksibiliteten i fag- og timefordelingen, det gjelder faget kunst og håndverk – det er en stor del av komiteen som er skeptisk til å dele faget kunst og håndverk – og det gjelder også når det handler om tillit til lærere. Jeg opplever at regjeringspartiene bagatelliserer en del av disse tingene i denne debatten. Jeg opplever at regjeringspartiene bagatelliserer at komitéinnstillingen betyr en forandring fra stortingsmeldingen, og det vil jeg advare mot. Det er en klar forventning knyttet til de flertallsmerknadene som står i komitéinnstillingen som handler om å styrke de praktisk-estetiske fagene, som handler om å legge til rette for mer innovasjon, kompetanse og entreprenørskap, som handler om å styrke lærernes kompetanse i de praktisk-estetiske fagene, og som handler om å passe på at det ikke blir flere eksamener i norsk skole, ikke fordi vi er imot eksamen som vurderingsform, men vi har ikke noen gode argumenter verken fra dem som har skoene på, lærere og elever, eller fra forskningen for at vi skal ha enda flere eksamener enn vi har i dag. Og det er et apropos når man snakker om eksamen: Det er null problem å bruke 65 mill. kr på å øke antall eksamener i norsk skole, men det er veldig lett å fjerne støtten til 600 lærerstillinger i ungdomsskolen. Det er et syn på prioritering som Arbeiderpartiet ikke deler.
Henrik Asheim (Høyre), 2016-10-11:
Ja.
Henrik Asheim (Høyre), 2016-10-11:
Før denne debatten var noen av oss som har deltatt i debatten nå, i Eidsvollsgalleriet og spilte stortingsspillet som har blitt utviklet, og som var ganske morsomt. Det stortingsspillet burde kanskje hele komiteen ha spilt, for når rød-grønne representanter går opp her og sier at det i Stortinget fremmes en innstilling, Stortinget har møter med organisasjoner, man fremmer forslag, omforenes om store, viktige deler av meldingen, er jo ikke det en korreks, det er jo ikke et nederlag, det er slik demokratiet faktisk fungerer. Og jeg må si jeg er litt enig med representanten Nybø, som sa at denne debatten begynte så bra. Så ble det etter hvert en slags forpostfektning hvor man forsøker å gi inntrykk av at enhver endring av meldingen som Stortinget skal behandle – en svær melding, kjempeviktig for norsk skole – er et nederlag. Det er det ikke, det er ansvarlig demokratisk arbeid. Vi er de folkevalgte, derfor gjør vi også den jobben, og dette er resultatet vi er kommet frem til nå. Som representanten Giske var litt inne på – og jeg er faktisk ganske enig – er Kunnskapsløftet noe som ble utviklet under Bondevik II-regjeringen og implementert av den rød-grønne regjeringen. Så var det i de åtte årene noen uenigheter om hva som skulle inn og ut osv., men faktum er at dette er et ledd i det videre arbeidet. Dette er en videreutvikling, fornying av Kunnskapsløftet som den gangen ble vedtatt, tilpassing av noe av innholdet som gjør at man tar inn over seg en ny tid. Det kan godt hende at handlefriheten på den ene siden også førte til for mange kompetansemål på den andre. Derfor sier både stortingsmeldingen og Stortinget i dag at det er riktig å rydde i kompetansemålene, slik at det blir tydelig hva elevene faktisk skal kunne. Bare helt kort til slutt: Når det kommer til det lokale læreplanarbeidet, er ikke grunnen til at komiteen avviser Arbeiderpartiets forslag om at dette nå skal gjøres nasjonalt, at man avviser tilbakemelding fra mange lærere om at det kan bli for omfattende. En del skoler melder også tilbake at kompetansen ute i skolen kanskje ikke er god nok til å gjøre hele det arbeidet. Derfor er det et veldig stort flertall i komiteen som går inn for mer støttemateriell, bedre oppfølging. Men grunnen til at vi avviser å gjøre dette nasjonalt, er at jeg har en enormt stor tro på, og det har det klare flertallet i komiteen også, at ute på den enkelte skole må det gjøres veldig viktig grunnarbeid. Der ute kjenner lærerne elevene sine, der ute kjenner de utfordringene på sin skole – det finnes skoler med veldig få elever, det finnes enorme skoler her i Oslo med flere tusen elever. Og det at man kan gjøre det arbeidet ute, men gi godt støttemateriell, er jeg helt sikker på gir en bedre undervisning for elevene, og derfor støtter vi ikke Arbeiderpartiets forslag.
Lill Harriet Sandaune (Fremskrittspartiet), 2016-10-11:
Det høres ut som om alle her vil ha tydelige kompetansemål i skolen, men å finne ut om elevene faktisk når disse målene, er ikke like viktig. Fremskrittspartiet stusser over kritikken av antall tester i dagens skole, for det er faktisk sånn at regjeringen har tatt bort en nasjonal prøve i stedet for å øke antallet, som det kan høres ut som om man har gjort. Det blir også et merkelig argument når Senterpartiet argumenterer mot kartleggingsprøver fordi man da konsentrerer seg om å øve til disse prøvene. Når man skal ha en kartleggingsprøve i lesing, øver man altså på lesing, men det blir feil for Senterpartiet. Fremskrittspartiet mener imidlertid at det er ett virkemiddel som særlig hjelper for å øke kompetansen på et område, f.eks. lesing, og det er øving. Sånn sikrer man elevene bedre kompetanse på dette området. Fremskrittspartiet har også lagt merke til at Arbeiderpartiet i denne meldingen har en merknad der de mener at det i de grunnleggende ferdighetene lesing, skriving og regning må defineres et ferdighetsnivå som alle elever skal hjelpes til å nå, altså en lese-, skrive- og regnegaranti. Men hvordan ser man for seg at dette egentlig skal gjennomføres med tanke på at man ikke skal teste elevene i hva slags nivå de faktisk er på, og heller ikke teste for å finne ut om disse ferdighetsnivåene faktisk blir oppnådd?
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2016-10-11:
Ja.
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2016-10-11:
Kristelig Folkeparti har lenge vært opptatt av å løfte livsmestring tydeligere inn i skolen og gi rom for undervisning som gjør elevene i stand til å mestre sitt eget liv. Det er Ludvigsen-utvalget opptatt av, og det er også komiteen opptatt av. Kristelig Folkeparti har tidligere fremmet et forslag om et prosjekt som vi har kalt «Livsmestring i skolen». Da fikk vi en tilbakemelding fra statsråden om at dette var noe som kom til å bli ivaretatt i stortingsmeldingen. Jeg skulle nok ønsket at det ble løftet enda tydeligere fram. Så er det sånn at regjeringen har selv tatt initiativ til å sette i gang et arbeid med dette, og det er LNU som har gjort en jobb på vegne av regjeringen. Mitt spørsmål er om regjeringen kommer til å følge opp og teste dette ut i norsk skole.