Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2002-10-09:
De siste dagers debatt har gjort meg ganske frustrert. Jeg synes at deler av det politiske miljøet her inne mer gir seg ut på å vinne en politisk retorikk enn å snakke om politiske realiteter. Det var også med undring jeg hørte enkelte til og med uttale seg på vegne av det norske folk her ute i vandrehallen. Jeg må minne om at når en mann har 30 pst. oppslutning i en meningsmåling, betyr det at 70 pst. ikke gir sin støtte. Da er det litt pompøst å opphøye seg selv til folkets stemme. I de siste dagene er det flere røster som har slåss om å komme til. Noen hadde nok forventet at trontalen og statsbudsjettet skulle være helt uten Kristelig Folkeparti- og Venstre-farge. Den slags forventninger kan bare komme fra folk som aldri har måttet samarbeide i en regjering – partier som Arbeiderpartiet, som er vant til å slå i bordet og si at vi er størst, og at samarbeid er å gå i vår takt, eller partier som har levd sitt liv på siden og gjerne ville vært med på leken, men som nå har gått over til kommentatorrollen. Jeg tror at vi i møte med folket ville ha tjent på også å fremheve hva vi er enige om. For oss i Kristelig Folkeparti står familie og omsorg sentralt. I familien legges grunnlaget for barns trygghet og personlighetsutvikling. Det er foreldrene som har hovedansvaret for sine barn. Vi vil tilrettelegge for foreldres muligheter til å ta det ansvaret. Det krever en rettferdig fordeling og like muligheter for familiene. Regjeringen varslet i trontalen – og har fulgt opp i forslaget til statsbudsjett – en rekordstor satsing for familiene. Jeg har besøkt en del barnehager i det siste, og jeg vet at det er mange styrere som nå ber oss alle om å ikke la det gå politisk prestisje i denne saken. Jeg kan ikke love for andre enn mitt Kristelig Folkeparti. Men herved er denne bønnen overbrakt presidenten: La oss nå samarbeide til barns beste, for våre felles mål om å skaffe plasser til alle som trenger det, og til en langt lavere pris. Jeg er også glad for at vi har klart å ta vare på valgfriheten og rettferdigheten. De fleste foreldrene vil nyte godt av enten redusert foreldrebetaling i barnehage eller økt kontantstøtte. For de som ikke har plass i barnehage, blir avviklingen av småbarnstillegget fullt ut kompensert gjennom økningen av kontantstøtten. Ser man hele småbarnsperioden under ett, vil man komme bedre ut enn i dag. Til sammen har vi vel 1 milliard kr i friske penger. Statistikken viser oss at det er en økning i antall samlivsbrudd. Å forebygge oppløsning av familier og skape gode og varige samlivsforhold er viktig for å sikre våre barn en trygg og stabil oppvekst. Det er mange som etter hvert har hatt bruk for å henvende seg til familievernet. I Kristelig Folkepartis satsing på familie og omsorg er det en gruppe som kanskje er aller svakest, og som trenger vår ekstra omsorg og oppmerksomhet, nemlig de barna som trenger et ekstra vern. Og det er mitt ønske for Stortinget at vi sammen skal gjøre en felles innsats for dem ved behandlingen av den fremlagte meldingen om barnevernet. Jeg vil sette i fokus Regjeringens offensiv for å ta i bruk de mange ubrukte ressursene i norsk næringsliv. Ledelsen, herunder styrene, er en utrolig homogen forsamling. Kvinneandelen har vært ekstremt lav. Men det er også verdt å merke seg at de aller fleste i ledelsen sitter med samme utdanning, helst fra samme læreinstitusjon, og det ser sannelig ut som om årskull også er en kvalifikasjon. Det betyr at vi sitter med en veldig ensidig kompetanse. Regjeringen varsler en fortsatt innsats i trontalen for å gjøre noe med i hvert fall en av faktorene, nemlig kjønnsbalansen. Og nå vil jeg gjerne utfordre næringslivets bedrifter: Hva med å ansette en filosofiutdannet kvinne av utenlandsk opprinnelse, med sine fag fra London? Det ville gi kreativitet og nytenking inn i norsk næringsliv. Jeg våger påstanden om at vårt næringsliv hadde fremstått som mer robust til å takle utfordringer med en mer mangfoldig ledelse. I dette budsjettet har vi en klar profil med en flott satsing på de aller fattigste på vår klode, noe opposisjonen omtrent ikke har giddet å kommentere engang. Kampen for verdens fattige er kanskje ikke prioriterte områder lenger for Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti. Regjeringen har til tross for et veldig nødvendig stramt budsjett gitt klare og gode prioriteringer.