Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-05-18:
Vi i Framstegspartiet konstaterer at den humanitære katastrofen på Balkan berre blir større og større. Vi konstaterer at ny informasjon gjer det naudsynt med ein forsterka innsats frå norsk side, ja kanskje endå meir no enn då denne innstillinga vart laga. Noreg tek no imot 6 000 flyktningar på kollektivt grunnlag for busetting snarast råd i norske kommunar. Kostnadene ved dette er utrekna til å bli om lag 1,2 milliardar kr i 1999 etter proposisjonen. Eg viser til at Stortinget etter tilråding i Innst. S. nr. 149 berre løyvde 225 mill. kr til arbeid i nærområda. Dersom ein set desse to tala opp mot kvarandre – noko eg gjer, og det med godt samvit – meiner eg det er lite samsvar mellom Regjeringas opplysningar om at det er viktigast å hjelpe i nærområda, og dei framlegg til løyvingar som vert foreslått: 195 mill. kr til hjelp i nærområda, jf. St.prp. nr. 56, og i St.prp. nr. 59 vel 1,2 milliardar kr til 6 000 flyktningar i Noreg. Som ei følgje av familiegjenforeining i praksis tyder alt på at talet over tid vil kunne bli langt høgare, og med det kjem langt høgare kostnader. Kva gjer ein når kvoten på 6 000 kanskje er fylt opp alt neste veke? Eg vil òg i denne samanhengen hevde at familiegjenforeining ville vore langt enklare – og betre – dersom ein oppheldt seg i nærområda. Eg er klår over at det er ulike innanrikspolitiske situasjonar i Montenegro, Makedonia og Albania som følgje av den store kosovoalbanske flyktningstraumen. Det er vanskeleg for den jugoslaviske republikken Montenegro og det sjølvstendige landet Makedonia av di begge har store albanske minoritetsgrupper, slik at ein stor albansk flyktningstraum vil kunne destabilisere balansen i folkesamansetnaden. Eg har likevel merka meg at Albania stiller seg positiv til mottak av albanske flyktningar dersom landet mottek hjelp i form av mat, klede, medisinar og høve til innkvartering eller pengar for å betale dette. Vi i Framstegspartiet ser det slik at ut frå situasjonen bør Noreg hjelpe til med å ta flyktningane ut frå Montenegro og kanskje særleg ut frå Makedonia, men då først og fremst til flyktningleirar i Albania og eventuelt i Romania og Bulgaria. Eg vil i høve til dette vise til St.prp. nr. 59, der det heiter: «UNHCR arbeider videre for at tilbakevending til Kosovo skal bli den varige løsningen på flyktningsituasjonen. NATO og det internasjonale samfunn har som mål å etablere en sikkerhetsordning for Kosovo som fører til at flyktningene kan vende tilbake dit i trygghet. Uttaket av flyktninger fra Kosovo gjennomføres i hovedsak etter samme prinsipper som er lagt til grunn for uttak av overføringsflyktninger tidligere, selv om siktemålet i denne situasjonen ikke er gjenbosetting som varig løsning, men evakuering inntil tilbakevending blir mulig.» Vi meiner at dette best kan løysast ved at ein ikkje tek flyktningane ut av nærområdet, men opprettar flyktningleirar der og gjerne med norsk bistand. Eg vil her vise til at Framstegspartiet vil hjelpe flyktningane i nærområdet. Og eg vil legge til at hadde vi sett at det var mest lønsamt – ikkje lønsamt i økonomisk forstand, men best for flyktningane – å ta dei til Noreg, hadde vi gjort det, i og med at vi er i ein slik situasjon. Men vi meiner at hjelpa best kan bli gitt der nede. Her vil eg nemne som eit døme saka i Innst. S. nr. 149, der vi ville bruke 300 mill. kr meir enn fleirtalet i denne sal. Regjeringa meiner at opphaldet skal vere mellombels. Med det i minnet finn eg det derfor noko underleg at løyvinga som er foreslått i proposisjonen, har preg av eit lengre opphald i Noreg. Eg viser til at Regjeringa foreslår at ressursane skal gå til statlege mottak der flyktningane truleg vil vere i heile 6-7 månader. Dei foreslår utgifter til busetting, integrering, undervisning og arbeidsmarknadstiltak. Alt dette er jo langsiktige tiltak som tyder på at flyktningane blir buande i Noreg, og ikkje skal vende heim slik som intensjonen er. Kva meiner eigentleg Regjeringa? Folk i Albania, regjeringa i Tirana, representantar for FN sin høgkommissær, OSSE og dei frivillige hjelpeorganisasjonane meiner alle at den einaste framtida for flyktningane ligg i at dei kan vende tilbake til Kosovo. Utvandring til ei rekkje forskjellige land blir ikkje sett på som ei god løysing. Alle desse organisasjonane meiner at vårt land må yte bistand til å få oppretta flyktningleirar i Albania, Makedonia og i framtida i Kosovo. Eg vil i dette høvet vise til at presidenten i Vestunionen si parlamentariske forsamling, Lluis Maria de Puig, gjorde ei reise i Albania i april i år. I det høvet har han skrive eit brev til organisasjonen sin generalsekretær og gitt uttrykk for det same: «Når det gjelder flyktningene bør man merke seg at kosovarene selv så vel som befolkningen i Albania, regjeringen i Tirana og representantar for FN"s høykommissær, OSSE og de frivillige hjelpeorganisasjonene alle mener at den eneste fremtid for flyktningene ligger i at de kan vende tilbake til Kosovo. Utvandring til en rekke forskjellige land blir ikke ansett som en god løsning. Alle disse organisasjoner mener at våre land må yte bistand til å få opprettet leirer i Albania, Makedonia og i fremtiden, Kosovo. Spredning av flyktninger er, selv om det skjer i solidaritetens navn, en dårlig løsning.» Presidenten uttalar vidare: «De» – han meiner albanarane – «oppfordrer det internasjonale samfunn til å yte økonomisk bistand til albanske familier som tar seg av flyktninger.» Eg meiner ut frå dette at det fortonar seg noko merkeleg at den norske regjering vil bruke 1, 2 milliardar kr på å ta 6 000 albanske flyktningar til Noreg, medan denne summen ville vere nok til å hjelpe 13 gonger så mange flyktningar i Kosovo sitt nærområde, kanskje endå fleire. I det høvet kan eg nemne at ein for 15 mill. kr etablerte ein flyktningleir for 5 000 flyktningar i Romania. Det tyder på at ein kunne hjelpe svært mange flyktningar i nærområda for 1,2 milliardar kr. Stortinget løyvde berre 225 mill. kr i samband med Innst. S. nr. 149 for 1998-99. Eg vil gjenta at Framstegspartiet i same innstillinga gjorde framlegg om ytterlegare 300 mill. kr til same føremålet. Vi i Framstegspartiet vil hjelpe dei mange der ute, i staden for å hjelpe dei få her heime. Og dette er ærleg meint om nokon skulle ha tankar om at dette er eit spel som vi driv – som eg både har sett og høyrt at nokre hevdar. Vi i Framstegspartiet er av den meininga at dei pengane som ein i proposisjonen gjer framlegg om skal løyvast til kosovoalbanske flyktningar i Noreg, bør kanaliserast til hjelp i nærområda. I denne samanhengen vil eg vise til svarbrevet frå statsråden datert den 5. mai 1999 på ni skriftlege spørsmål frå Framstegspartiet si stortingsgruppe datert den 4. mai 1999. Svara underbygger vår haldning om at hjelpa må kanaliserast til nærområda. Etter vår meining er og blir det den beste og mest framtidsretta hjelpa vi i Noreg kan gi, til beste for flyktningane sjølve og for gjenoppbygginga av Kosovo. At statsråden ikkje har teke kontakt med t.d. Bulgaria om bygging og drift av flyktningleirar, viser at Regjeringa til no etter mi meining har hatt ei passiv haldning til det å hjelpe i nærområda, slik Regjeringa hevdar er naudsynt og ei prioritert oppgåve. Vi i Framstegspartiet vil ikkje vere passive overfor denne katastrofen som utspelar seg på Balkan, og vil gjere framlegg om å løyve 1 217 650 000 kr på kapittel 191 post 70 om tilskott til menneskerettar, humanitær bistand og flyktningtiltak – 1,2 milliardar kr til hjelp for dei mange, og det er mange som treng hjelpa vår no. Korleis vi kan tenke oss å bruke desse pengane, står å lese i innstillinga. Eg vil så til slutt ta opp forslaget som er teke inn i innstillinga på side 6.