Olemic Thommessen (Høyre), 2004-12-14:
Høyre ønsker en treffsikker kulturpolitikk der staten bidrar til et fritt og levende kulturliv. For Høyre er det viktig at de statlige virkemidlene, som lovgivning og økonomiske bidrag, gis på en måte som ikke virker styrende eller hemmende for kulturlivets utfoldelse. Et uavhengig kulturliv burde ideelt sett være helt uavhengig av staten. For Høyre er ikke markedet et problem, slik de sosialistiske partiene ofte gir uttrykk for. For Høyre er markedet en mulighet og et viktig korrektiv kulturlivet også kan vokse på. Historien har imidlertid vist oss at markedsmekanismene ikke er tilstrekkelige dersom vi også vil stille store krav til kulturelt mangfold og kvalitet. Til alle tider har museene spilt en avgjørende rolle for kulturlivet. Tilpasset vår tid og vårt samfunnssystem tilsier det at staten tar ansvar for å kompensere der markedet ikke strekker til. Høyre støtter derfor at det offentlige gjennom forskjellige ordninger bidrar til å sikre bredden, nyskapingen og kvaliteten i kulturlivet. Men omfattende offentlig finansiering må også følges av et våkent blikk i forhold til faren for ensretting. Ensidig fokusering på offentlig finansiering kan gi servile kulturaktører som bevisst legger sitt arbeid opp mot det som er politisk korrekt. I et lite land som vårt vil det også være slik at offentlige midler kanaliseres gjennom få organer, som gjerne blir rekruttert fra nokså smale miljøer. Dette bør påkalle særlig oppmerksomhet i forhold til det å bli styrt av herskende smaksretninger som ikke nødvendigvis bare er basert på kvalitative parametere. Høyre ønsker et samfunn med kvalitet i alle ledd. Da kan vi heller ikke være redde for å etterspørre kvalitet i forhold til kunst og kultur. Her skiller Høyre seg klart fra Fremskrittspartiet, som mener det ikke er mulig å forholde seg til kvalitetsbegrepet i kulturpolitikken, og som derav slutter at kulturlivet stort sett må være henvist til markedet alene, og at kulturpolitikken for øvrig bør rettes inn mot brede grupper, bl.a. rettes inn mot fritidsaktiviteter innenfor frivillige lag og foreninger. På den andre siden skiller Høyre seg fra de sosialistiske partiene, som etter vår mening arbeider etter et eneste suksesskriterium, nemlig flere offentlige penger, supplert med en jevnt over negativ holdning til alt som har med markedet å gjøre. Årets budsjettbehandling illustrerer disse skillelinjene på en god måte. De sosialistiske partiene overbyr hverandre gjennom forslag om betydelige påplussinger jevnt fordelt på et stort antall prisverdige tiltak. Det gjenstår å se om man også i posisjon eventuelt vil finne pengene, og – mer interessant – om vi da vil se anslag til tydeligere prioriteringer enn dem vi kan spore i dag. Fremskrittspartiet foreslår, med henvisning til markedets muligheter, kutt på vel 540 mill. kr, noe som uten tvil ville bety en rasering av viktige deler av norsk kulturliv. Dette er en politikk for et kulturelt sett fattigere Norge, dårligere rustet til å ta morgendagens utfordringer, eksempelvis i forhold til det å bygge et kreativt samfunn med stor evne til fornyelse og omstilling. For Høyre faller årets kulturbudsjett godt inn i forhold til den politikk vi gjennom Sem-erklæringen har lagt opp til i denne stortingsperioden. Årets budsjett gir en betydelig økning for kulturområdet, på hele 9 pst., noe som må sies å være et meget godt løft, i tråd med de forventninger om økt satsing på kultur som har ligget i luften etter behandlingen av kulturmeldingen. Dette løftet gir rom for en god generell oppjustering for hele kulturområdet og flere nye satsinger, samtidig som viktige prosjekter blir gjennomført. Særlig er det grunn til å uttrykke glede over at vi nå får realisert flere viktige byggesaker, så som Hålogaland Teater, Østsamisk museum og utvidelsen av Glomdalsmuseet. Noen kan kanskje innvende at det går mye penger til stål og betong og litt for lite til innhold. Kan være det, men det er da grunn til å minne om at presset på nye store kulturbygg er stort, og at flere prosjekter vil aktualisere seg i de nærmeste årene, eksempelvis kulturhusene i Stavanger og Kristiansand, for å nevne noen. Det er prisverdig at Regjeringen holder trykket oppe i forhold til byggesakene, selv om det åpenbart betyr store belastninger på budsjettet ellers. Fortsatt satsing på ABM-området er også gode nyheter. Til sammen er vel 107 mill. kr tilført dette området, med hovedvekt på Nasjonalbiblioteket og Arkivverket. Begge disse områdene er store og tiltrengte innsatsområder av nasjonal betydning. Etter to gode budsjettår hadde nok museene håpet på en tilsvarende oppjustering i år. Konsolideringsprosessen er i full gang mange steder, og behovet for midler å smøre reformarbeidet med er nok meget følbart mange steder. Selv om museene gir uttrykk for skuffelse, er det viktig at man nå ikke taper museumsreformens målsettinger av syne, men fortsetter konsolideringen rundt om i landet innenfor de budsjettrammer man har. Selv om museumsreformen ikke har økonomiske besparelser som overordnet målsetting, bør man jo også se om ikke de rasjonaliseringer på den administrative siden som nå skjer mange steder, også kan utløse midler til det faglige arbeidet, slik tanken var. Det er også viktig at vi fra det politiske miljøet nå signaliserer at den økonomiske satsingen som var lovet i forbindelse med behandlingen av ABM-meldingen, ikke er glemt, og at museumsområdet bevilgningsmessig må følges opp i årene som kommer. Når dette er sagt, er det også riktig å peke på det store arbeidet som gjøres på biblioteksektoren, og understreke viktigheten av at ABM-reformen faktisk får med seg hele feltet, dvs. også arkiv og bibliotek i tillegg til museene. Her ligger det muligheter til spennende overbygninger som kan vitalisere hele sektoren vesentlig. Vi har alle merket oss den meget positive utviklingen innenfor film. De endringer som ble gjort innenfor filmfinansieringen for et par år siden, later altså til å være vellykket. Suksessen må imidlertid ikke føre til at vi stopper opp i arbeidet med å finne frem til tidsmessige tilpasninger når det gjelder filmfinansiering. Dette er et felt i utvikling, og nye behov vil melde seg fortløpende. Innføringen av lav momssats for filmproduksjon er et eksempel på dette. Jeg håper det grepet som nå er gjort, vil styrke norske filmprodusenter i årene som kommer. Et annet eksempel er fremveksten av regionale filmfond i vårt land. Som kjent er disse fondene bygd opp ut fra en erkjennelse av at filmproduksjon kan være en lønnsom aktivitet, ikke bare for produsentene, men også for de områdene der produksjonen finner sted. Med dette som utgangspunkt har flere fylkeskommuner og private interesser bidratt økonomisk for å trekke filmproduksjoner til sine områder. Departementet har i lys av denne utviklingen lagt inn en ny ordning for regional filmproduksjon i budsjettet, med sikte på infrastrukturtiltak i regionene. Dette er meget positivt. Men slik ordningen var beskrevet, traff den ikke riktig godt nok i forhold til det som er de regionale filmfondenes hovedoppgave, nemlig bistand på finansieringssiden. Komiteen har derfor åpnet for en videre definisjon av posten, med åpning for at midlene også skal kunne benyttes til produksjon, også i spillefilmsammenheng. Etablering av regionale filmfond, slik vi kjenner dem fra andre europeiske land, er politisk ønsket av Høyre og de andre partiene i komiteen. Imidlertid fordrer etableringen av slike fond en tilpasning i forhold til ESAs krav – noe departementets forslag nok var preget av – bl.a. knyttet til de grenser som er satt for andelen av statlig finansiering i film. Det er viktig at man i året som kommer, får til en dialog mellom de regionale initiativene, departementet og sentrale aktører innenfor filmmiljøet, med sikte på å finne frem til ordninger som kan fungere tilfredsstillende over tid. Høyre er opptatt av å bidra til dette. Avslutningsvis vil jeg takke Fremskrittspartiet for en god prosess rundt budsjettforliket. På komitenivå har vi kommet frem til en avtale der vi til tross for ideologiske forskjeller har funnet frem til et opplegg der begge partier har fått uttelling. Vi har også merket oss at vi i forliket fra finanskomiteen om budsjettets rammer fikk til et forlik uten kutt i kultursektoren. Jeg vil også replisere litt mer på representanten Giskes innlegg. Det blir en stor grad av tallmagi når man flagrer med 200 mill. kr. Senterpartiet har også ca. det beløpet, og SV dobbelt så mye. Det er faktisk slik at vi gjennom dette skattefradraget som disse partiene foreslår fjernet, utløser meget betydelige beløp til kulturområdet. Vi skal selvfølgelig ikke erstatte kulturbudsjettet med private donasjoner. Men vi har altså fått sterk kritikk for utviklingen når det gjelder finansieringen i forhold til frivillige organisasjoner, til tross for at beløpene der har gått opp. Helt isolert på det området er altså bare provenyberegningen flere ganger det beløpet som det som påstås å være kuttet, i forhold til frivillige organisasjoner. Jeg kan ikke skjønne at dette skal være dårligere penger for frivillig sektor enn de pengene som vi måtte sluse inn gjennom statsbudsjettet. Det at de mange entusiaster og bidragsytere vi ser rundt i landet, stiller opp for sine lokale organisasjoner, må være utelukkende positivt.