Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-16:
Den økonomiske situasjonen i EU er utfordrende. Finanskomiteen har reist og besøkt både Tyskland og Italia. Fremskrittspartiet har hatt møter med ambassadører fra flere av de andre EU-landene for å høre hvordan situasjonen er. Dette berører Norge i stor grad. EU er vårt største eksportmarked, så både som kunde og som naboer bør vi være opptatt av å bidra til at de kommer ut av en vanskelig situasjon. Jeg synes vi skal ha respekt for deres utfordringer. I en del debatter i Stortinget og i samfunnsdebatten skapes det et inntrykk når f.eks. statsministeren går ut og sier: Hvis alle land hadde gjort som Norge, hadde ikke dette oppstått. Det sa han da han besøkte Sauda for et par år siden. I budsjettdebatten i november fikk en inntrykk av at de kan takke seg selv i EU, for de har trodd på en dynamisk skattepolitikk der de bare ved å kutte skattesatsene ville få økte skatteinntekter. Ingen av de landene vi har besøkt, har ført en slik politikk. I den grad det har vært endringer i skattenivået, har det vært en liten økning i årene før finanskrisen, ikke en nedgang. Ved å lage et slikt svart-hvitt bilde og når man harselerer med landenes økonomiske politikk, synes jeg ikke vi yter den respekten vi skal overfor våre naboland som har problemer. Gjeldskrisen skyldes bl.a. tiltak som vi også støtter i Norge – en motkonjunkturpolitikk – der enkelte land har måttet låne penger for å kunne føre en motkonjunkturpolitikk, fordi de ikke har store oljeinntekter. Keynes står sterkt i regjeringen, så de burde ha respekt når enkelte land fører en slik politikk. Men i noen land skyldes det at de har hatt for store offentlige sektorer, de har gitt seg selv for gode velferdsordninger. Ser en f.eks. på Hellas, ser en at bare 20 pst. av befolkningen over 55 år står i arbeid, mens det samme tallet i Norge er mer eller mindre rundt 65 pst. Da er det åpenbart for mange folk som lever på offentlige midler uten å bidra, og det må de gjøre noe med – men jeg prøver ikke å unnskylde dem. Dårlig skatteinngang er et problem, mer enn skattenivået. Det at folk ikke betaler sin skatt, er et større problem for Italia enn at skattenivået er for lavt. Prosentvis har Italia sterkere skattetrykk på inntekter enn det en har i Norge. Problemet er bare at det er veldig mange av dem som faktisk tjener penger, som heller kjøper Ferrari enn å gå til skatteinnkreveren for å betale sin andel. Slike ting må de også rydde opp i. Men jeg tror vi skal gjøre denne debatten mer kompleks enn bare å late som at hvis de bare hadde gjort som Norge, hadde alt blitt bra. Vi skal også ha respekt for at EU-prosjektet er ganske komplisert når det gjelder innføring av euroen. Det er omfattende når så mange land går fra å ha ulike valutaer til å prøve å gjøre noe i fellesskap, fordi de hadde som mål å bedre næringslivets produksjon og dermed velferden i landet. Det førte til at de fikk en felles valuta, og at de fikk et ganske felles rentenivå, mens de hadde ulik finanspolitikk. Det er en del land som har lånt for mye, fordi de tidligere hadde dyrere lån. Da de plutselig fikk billige lån, klarte de ikke å begrense hvordan de blåste opp offentlig sektor i form av velferdsordninger og i form av andre goder. Når man ikke klarer å knytte risikoen til det enkelte land, gjennom rentesetting, får en ikke priset risikoen riktig. Nå skjer det riktignok, fordi en har blitt oppmerksom på dette. Da får det ekstreme utslag, som enkelte land nå må betale mye for. Det er altså i vår interesse at EU kommer seg ut av denne situasjonen. Derfor er også Fremskrittspartiet positive til at Norge bidrar med IMF-lån, så lenge vi ikke tar en for stor andel i forhold til det andre land gjør. Vi skal ha respekt når USA, Japan og andre land setter seg litt på bakbena i denne forbindelsen. Vi skal ikke ta unødvendig stor risiko for å hjelpe andre land, men vi skal prøve å bidra til at flest mulig er med på å dele risikoen. Vi må også ta en diskusjon rundt oljefondet, som bør få et bredere investeringsgrunnlag enn det det har i dag. Aksjeandelen er for høy. Det gjør at vi tar for høy risiko, og den europeiske andelen er for høy. Det betyr at vi også investerer for mye i høyrisikoaksjer i områder som har høyrisiko i økonomien. Norges Banks regelverk for kapitaldekning i bankene må også være på linje med det som skjer i EU. Det er viktig og riktig at Basel III-reglene blir innført, men vi må unngå at Finanstilsynet stiller ytterligere, strenge krav til Norge enn de gjør til konkurrentene. Det gjør at svenske og danske banker kan operere i Norge og vinne på pris over norske banker, uten at det betyr at risikoen for norsk økonomi blir lavere. Vi må også bruke det handlingsrommet som norsk økonomi gir, til å investere i infrastruktur i tider som dette. Det er betydelig ledig kapasitet i mange av våre naboland, og da kan vi få løst en del av våre infrastrukturoppgaver uten at det koster skattebetalerne i Norge spesielt mye, noe som gjør at andre land kan få sin økonomiske aktivitet godt i gang.