John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-12-02:
Jeg vil ikke legge skjul på at det fremlagte forslag til statsbudsjett på helse- og sosialområdet hadde en særdeles usosial profil som jeg gjennom mine 14 år på Stortinget ikke har sett maken til: kutt i ulike tilskuddsordninger og økte egenandeler på over 2 milliarder kr, som ville ramme de svakeste gruppene blant oss, eksempelvis kronisk syke, uføretrygdede og funksjonshemmede. Dette budsjettforslaget var så absolutt ikke i tråd med den forsikring denne regjeringen med sitt verdisyn har gitt oss, om at den ville satse på å bekjempe fattigdom og særlig ta vare på de svakeste blant oss. Det har imidlertid lyktes Fremskrittspartiet i forhandlinger med regjeringspartiene å endre den sosiale profil i budsjettet betydelig, i tråd med Fremskrittspartiets verdisyn og menneskesyn. Vi greide imidlertid dessverre ikke å få den sosiale profilen i budsjettet som vi ønsket, og slik det fremkommer i partiets alternative budsjettforslag. Jeg er særdeles misfornøyd med og egentlig også opprørt over at vi ikke greide å bringe tilbake den generelle gravferdsstøtten – for øvrig et smålig og umoralsk forslag som rammer de fattigste av de fattigste ved å stigmatisere dem, ved å tvinge dem til å søke hjelp på sosialkontoret, den tidligere fattigkassa, ved dødsfall i nær familie. Men vi har ikke gitt opp denne saken. Den kommer vi tilbake til ved en senere anledning. Likeledes er jeg særdeles misfornøyd med at vi ikke greide å bringe tilbake blåreseptordningen fullt ut. Men vi måtte gjøre et valg mellom den fulle og hele blåreseptordningen eller å kutte den formidable økningen av egenandelstaket som det var lagt opp til. Fjerning av økningen av taket vil komme alle til gode, også de kronisk syke, minstepensjonister og uføretrygdede. Vi fikk imidlertid forhandlet oss frem til viktige helse- og sosialpolitiske saker, eksempelvis kutt i det offentlige tyveriet fra pensjonistektepar med 5 500 kr for 2003, 8 000 kr for 2004 og hele 11 000 kr i 2005. Vi fikk opprettholdt ordningen med fratrekk i skatten for store utgifter ved sykdom, og vi fikk fjernet økningen i egenandelstaket, en reduksjon fra 1 800 kr til 1 350 kr. Uførepensjonister kan fortsatt ha en inntekt på 1 G i grunnbeløpet, og flere pasienter kan få behandling i utlandet fordi vi klarte å øke beløpet til dette formålet med hele 25 mill. kr. Jeg har registrert at særlig Arbeiderpartiet har kritisert Fremskrittspartiet for budsjettforliket. De mener at vi ikke har tatt nok hensyn til de svake gruppene innen helse og omsorg. Jeg innrømmer at vi ikke har kommet langt nok, men jeg må stille et motspørsmål. Hva har Arbeiderpartiet fått til i denne sammenheng? Absolutt ingenting! De hadde muligheten, men brukte den ikke. Det holder ikke å vifte med et alternativt statsbudsjett hvor man har lagt inn midler på helse- og sosialsektoren. Det har også Fremskrittspartiet gjort i sitt alternative forslag – langt mer enn det Arbeiderpartiet har gjort i forhold til dette samfunnsområdet. Men får man ikke flertall for noe, er det liten hjelp i å foreslå. De avgiftsøkningene og kutt i overføringene når det gjelder helse og sosial som fremkom i statsbudsjettet fra regjeringen Bondevik, utgjorde i overkant av 2 milliarder kr. I forhandlinger med regjeringspartiene greide Fremskrittspartiet å redusere dette kuttet med 1,6 milliarder kr på ramme 15 og 16. Jeg synes ikke dette er noe dårlig resultat når man først skal forhandle om budsjettet. Og selv om vi ikke er fornøyd, tror jeg at ganske mange der ute er fornøyd med det forliket som er inngått.