Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2016-06-16:
Grunnplanken i regjeringens integreringspolitikk er at innvandrere som skal bo og leve i Norge, skal komme i arbeid, lære norsk, akseptere de norske verdiene og bli aktive samfunnsborgere. Alternativet til vellykket integrering er et liv i utenforskap og ofte som passive mottakere av offentlige ytelser. Det går ut over den enkelte og utfordrer bærekraften i det norske velferdssamfunnet. Velferdsmodellen som er utviklet i Norge gjennom generasjoner, fordrer at vi greier å skape skattebetalere av dem som skal bo i Norge, og forhindre at for mange ender opp med å leve på offentlige ordninger. Det norske samfunnet står midt oppe i en stor oppgave. Aldri før har så mange migranter kommet til Norge som i fjor, og aldri før har vi skullet integrere så mange som har fått opphold i Norge, som nå. I tillegg til dette står mange som har kommet til Norge tidligere og fått innvilget flyktningstatus, utenfor arbeidslivet og sliter med å bli integrert i det norske samfunnet, mange år etter at de har kommet hit. Store grupper innvandrere står utenfor arbeidslivet. Blant innvandrerkvinner fra Afrika er det kun 37,5 pst. som har tilknytning til arbeidslivet, mot 66 pst. blant norske kvinner. Disse tallene er dystre og viser svart på hvitt hvilken stor utfordring vi står overfor. Jeg vil understreke at integrering ikke er «quick-fix», noe som jeg blir minnet på hver eneste gang jeg besøker kommuner og blir presentert for den jobben som gjøres. Det er heller ikke en oppgave som vi kan lykkes med uten at den enkelte selv vil bli integrert og er villig til å legge ned den egeninnsatsen som er nødvendig. Ingen politikere eller andre kan vedta at noen er integrert. Vi kan legge til rette, men jobben må den enkelte i stor grad gjøre selv. Antallet som skal integreres, vil være svært viktig for hvor godt vi kan lykkes. Derfor er innstramningene som ble vedtatt av Stortinget i forrige uke, også en viktig premiss for at vi skal kunne lykkes med integreringspolitikken. Mange av dem som kommer, mangler utdanning. Noen er analfabeter, og noen mangler arbeidserfaring. Selv om man har både utdanning og arbeidserfaring, kan spranget til det norske arbeidsmarkedet være formidabelt for mange. Det norske arbeidsmarkedet kjennetegnes av at det er få jobber til ufaglærte, og at det kreves utdanning for å utføre veldig mange jobber. Presset på den delen av arbeidsmarkedet der man kan komme inn uten formell utdanning, kommer til å være stort i årene som kommer. Å lykkes med integrering handler også om å få til et godt samspill mellom den enkelte, staten, kommunen, næringslivet og ikke minst frivilligheten. Jeg har bl.a. besøkt flere menigheter som gjør en stor innsats for at personer med fluktbakgrunn skal finne seg til rette i Norge. Integreringspolitikken er viktig for at vi skal unngå parallellsamfunn preget av lovløshet og åpen kriminalitet. Vi ser at dette er noe som preger flere land i Europa. Dette har vi vært skånet for i Norge, men vi skal aldri ta det som en selvfølge. Regjeringen tar med denne meldingen nye grep innen integreringspolitikken, en melding som lanserer 69 løsninger for å få integreringsresultat. Flyktninger og migranter som kommer til Norge, skal læres opp i norsk kultur og samfunnskunnskap fra dag én. Norske lover, regler og verdier er noe som alle som er i Norge, må akseptere og forholde seg til. Ingen legger igjen holdningene sine på grensen. Derfor er det viktig. Integreringsmottak for dem med høy sannsynlighet for opphold og motivasjon skal ha fulltidsprogram og skal kunne sette i gang med introduksjonsprogrammet allerede i mottak. Regjeringen ønsker allerede i år å opprette slike mottak med om lag 500 plasser. Hvis dette er en suksess, vil vi opprette flere slike mottak. Det viktigste er resultat. Regjeringen mener at insentiv og motivasjon er grunnleggende for å lykkes med integreringen. Derfor vil vi belønne dem som står på og viser resultat gjennom integreringsløpet. Dersom resultat av egeninnsatsen uteblir, mener vi også at belønningen bør utebli. Altfor få innvandrere er aktive i yrkeslivet, og kun 15 pst. er i arbeidspraksis i løpet av to år med introduksjonsprogram. Det er bare å se for seg å bli satt i et klasserom dag inn og dag ut i to år for å lære språk. Aktivitet og praksis er nøkkelen til å lære seg språk og norsk arbeidsliv å kjenne. For å gjøre dette ønsker vi å innføre krav om at praksis skal vurderes i hvert enkelt tilfelle og kombineres med norskopplæring. Vi må huske på at alternativet til en vellykket integrering er passivitet og avhengighet av offentlige ytelser. Alle som bor i Norge, skal ha like muligheter, men med muligheter og frihet er det like naturlig å stille krav. Derfor vil vi kreve fem års botid for å få kontantstøtte, at innvandrerkvinner i fødselspermisjon også skal ta del i opplæringen, og vi vil belønne arbeid og resultat framfor passivitet. Jeg er glad for at det er bred enighet om mye i integreringspolitikken. Som ansvarlige politikere må vi tenke langsiktig på vegne av landet og ta grep for å ivareta den norske velferdsmodellen for kommende generasjoner.