Henning Warloe (Høyre), 2012-01-31:
Forskningsdebatten kan nok tilsynelatende dreie seg om bare tall, kronebeløp og prosenter. Men den forskningspolitiske debatten må også dreie seg om hvilke grep vi kan ta for å løfte norsk forskning, hvilke strategier og tiltak vi kan utforme politisk for å løse utfordringer og utnytte muligheter, slik at den samfunnsmessige avkastningen av forskningsinnsatsen blir størst mulig. Samtidig må vi tenke smart og langsiktig, satse på områder der vi har særlige fortrinn, sørge for å posisjonere Norge i det internasjonale forskningssamarbeidet, gjøre det attraktivt for unge talenter å satse på en forskerkarriere og sikre norske forskere tilgang til infrastruktur av høy kvalitet. Det er viktig å ta vare på ordninger som belønner våre fremste forskningsmiljøer, men også å sikre tilstrekkelig med midler til fri, nysgjerrighetsdrevet forskning. Det er nemlig ingen gitt å vite hva fremtidens vitenskapelige gjennombrudd kan gi oss av nye teknologier, produkter, bedrifter og bransjer. Høyre vil også i 2012 reise interpellasjoner og fremme representantforslag her i Stortinget om disse og andre temaer innenfor forskningspolitikken. Så får vi først og fremst ta talldebatten når vi behandler budsjettene. Dagens interpellasjon er delvis et unntak. Min interpellasjon dreier seg om hvor stor den private forskningsinnsatsen er, og – viktigere – hvor stor den bør være i Norge, og hvordan vi skal komme dit. At næringslivet investerer i forskning og kunnskapsutvikling, er viktig av minst fire grunner: Den samlede norske forskningsinnsatsen skal gi samfunnet det mangfold av ny kunnskap som trengs for å kunne løse utfordringer i alle deler av samfunnet, og således trygge morgendagens verdiskapning og velferd. Det er åpenbart slik at forskning i bedriftene er nødvendig for å klare dette. Det er også naturlig at samfunnets samlede forskningsinnsats må være et spleiselag, der den offentlige finansieringen først og fremst skal sikre grunnforskning, infrastruktur og forskning der den samfunnsmessige avkastningen er høy. Den private finansieringen vil naturlig nok kanaliseres til mer næringsrettet forskning der det først og fremst kan skapes bedriftsøkonomisk avkastning. Så vet vi at norske bedrifter har et høyt kostnadsnivå sammenlignet med de fleste konkurrenter i andre land. Det er først og fremst høyere kvalitet og mer innovative produkter som kan tåle denne kostnadsulempen. Satsing på forskning og utvikling i næringslivet bidrar sterkt til dette og styrker dermed bedriftenes konkurransekraft. Til slutt er det slik at bedrifter og land som skal gjøre det bra i fremtiden, må ha høy innovasjonsevne, altså endringsvilje og muligheter til å utvikle og/eller ta i bruk ny teknologi og nye løsninger. Satsing på forskning i bedriftene styrker næringslivets og dermed hele landets innovasjonsevne. De fleste utviklede land har fastsatt mål for hvor stor deres forskningsinnsats bør være. Målene varierer stort sett mellom 2,5 og 5 pst. av BNP. Norge har lagt seg på anbefalingen fra EU om at den samlede forskningsinnsatsen bør utgjøre 3 pst. av BNP. Dette kan oppfattes som en målestokk på hvor mye av dagens verdiskapning som bør legges til side og investeres i ny kunnskap for å sikre morgendagens verdiskapning. Videre er det fastsatt at det offentliges andel skal utgjøre 1 pst. og næringslivets andel 2 pst. av BNP. Sammenlignet med de fleste land det er naturlig å sammenligne seg med, kommer Norge godt ut når det gjelder den offentlige forskningsinnsatsen, som nå er like under målet om 1 pst. av BNP. Den private forskningsinnsatsen derimot utgjør kun ca. 0,7 pst. av BNP, selv om det de siste 15 årene har vært en relativt sterk vekst. Den private forskningsinnsatsen må altså nesten tredobles for å nå målsettingen som regjeringen har fastsatt, i tillegg til å ha en økning som holder tritt med forventet BNP-vekst i fremtiden. Det er ikke vanskelig å se at dette vil kreve mye ny politikk, sterkere virkemidler og sikkert også mer sjenerøse incentivordninger enn det vi har i dag. Likevel er det slik at når Høyre og undertegnede ved flere anledninger har utfordret forskningsministeren på dette temaet, har svarene vært unnvikende. Ifølge Soria Moria I og II ligger målet om 3 pst. til forskning fast, selv om tidsangivelsen for når målet skulle nås, ble strøket i Soria Moria II-erklæringen. Forskningsministeren har ikke villet svare på om regjeringen har en plan for å nå dette målet, utover å vise til dagens virkemidler. Men i en replikkveksling i debatten om årets budsjett innrømmet hun at den svake forskningsinnsatsen i næringslivet var hennes store bekymring. Jeg vil anta at næringsministeren også deler denne bekymringen, ettersom det later til å være enighet om viktigheten av å satse på et mer kunnskapsbasert næringsliv i fremtiden. Jeg vil også tro at regjeringens forskningsutvalg har drøftet dette temaet, og at næringsministeren derfor har vurdert hvordan de eksisterende virkemidlene, som i stor grad ligger i hans departement, kunne vært styrket. Selv om næringslivets økte forskningsinnsats primært må komme fra bedriftene og finansieres av næringslivet, er det slik at noen av tiltakene vil innebære økte offentlige budsjettposter, f.eks. dersom SkatteFUNN skal utvides og styrkes eller andre skatteincentiver etableres. En sterk vekst i næringslivets forskningsinnsats må følges opp med økte rammer i de ordningene der det offentlige bidrar, som f.eks. ordningen Brukerstyrt innovasjonsarena. Jeg vil derfor understreke at jeg tror de offentlige forskningsbudsjettene må økes utover 1 pst. av BNP dersom en slik sterk vekst i privat sektor skal kunne realiseres, slik at 3 pst.-målet totalt sett nås. Trøsten får da være at veksten i næringslivets forskningsinnsats ikke behøver å bli fullt så stor som dagens tall tilsier, med mindre vi da ikke gjør som våre nordiske naboland og justerer opp målet til 4 pst. av BNP. Men først og fremst må det altså klarlegges om regjeringen har planer for å nå målet den selv har fastsatt. Det er naturligvis en kompliserende faktor at det ikke finnes noe fastsatt tidspunkt for når målet skal nås, etter at regjeringen fjernet dette da gjeldende forskningsmelding ble vedtatt i 2009. Jeg ser derfor frem til næringsministerens svar. Spørsmålene mine er altså, oppsummert: Fastholder regjeringen målet om at det skal investeres 3 pst. av BNP i forskning? Skal næringslivets andel fortsatt være 2 pst.? Når tror næringsministeren dette målet kan nås? Hvilken strategi vil næringsministeren anbefale at regjeringen i så fall velger?