Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2009-11-26:
Den desidert største delen av vår nasjonalformue er hva folk i dette landet evner å skape, i privat og offentlig sektor, i produksjonsbedrifter og i tjenesteytende sektor, på skolene og i forskningsinstitusjonene, i helsevesenet og på sykehjemmene, i Kommune-Norge og i statlig virksomhet. Denne delen utgjør drøye 80 pst. av vår nasjonalformue, altså er den lagt mer verdt enn Pensjonsfondet. Eller som seniorforsker Erling Røed Larsen skrev i Aftenposten forleden: Norges håp ligger ikke på bunnen av Nordsjøen, men sitter i hodene på våre tenåringer. Vårt mål må være å gi alle mennesker i landet mulighet til å bruke og utvikle sine evner så godt som mulig. Satsing på kunnskap og utdanning for alle er en suveren investering: på grunnskolenivå, i videregående skole, i høyere utdanning og i forskning samt i etter- og videreutdanning. Derfor satses det i dette budsjettet kraftig på utdanning og forskning. Vi vil satse mer på en helhetlig skoledag, flere undervisningstimer og åtte timer gratis leksehjelp. Det satses ytterligere på tiltak som kan hindre frafall i videregående skole, og vi øker bevilgningene til forskning med 1,7 milliarder kr, dette på toppen av store budsjetter i kunnskapssektoren, slik vi har hatt i mange år. Disse satsingene viser at den rød-grønne regjeringen fortsetter å styrke Norges viktigste konkurransefortrinn, nemlig at vi er dyktige og gode på mye av det vi driver med. Vi har et høyt kostnadsnivå i dette landet, som normalt sett skulle svekket oss i en global konkurransesituasjon, særlig i den alvorlige økonomiske situasjonen som verden har vært i det siste året. Men det motsatte har vært tilfellet. Norge er ett av svært få land som har kommet seg gjennom finanskrisen uten at ledigheten har økt kraftig. I våre naboland har de høy ledighet, som dessverre lett kan bli langvarig. Gjennom forrige statsbudsjett, tiltakspakkene fra i fjor vinter, revidert budsjett og dette budsjettet har Regjeringen vist at motkonjunkturpolitikken har fungert. I tillegg har tidligere satsinger på utdanning og velferd gjennom mange år gjort at vi som samfunn har hatt bedre evne til å takle nedgangstider. Trygge velferdsordninger og et høyt utdanningsnivå gjør folk mer omstillingsdyktige, selv i urolige tider. Men ledigheten har økt, og det er viktig å ikke tro at det ikke er en fare for at den kan fortsette å øke. I mange land er krisen fortsatt stor, både på grunn av høy ledighet og store budsjettunderskudd, og det er land som er viktige handelspartnere for oss. Svikt i etterspørselen fra disse markedene vil smitte over på norsk eksportindustri. Men finanskrisen har vist oss at en sterk økonomi gir oss handlingsrom, og denne regjeringen har vist evne til å bruke dette handlingsrommet. Likevel er det grunn til å minne om at det ikke er slik at bare alle budsjettposter får påplussinger, løses nasjonens problemer. Høringene i Stortinget denne høsten har også i år handlet om at alle ønsker seg mer penger, til tross for at vi bruker rekordmye oljepenger. Men også et land med finansformue og ekstra store inntekter fra olje og gass må ha evnen til å prioritere. Vi har ikke nok ledig arbeidskraft til å løse alle problemene på én gang. Da jobber vi over evne. En av de viktigste oppgavene vi som ansvarlige politikere både i opposisjon og i posisjon har foran oss, er derfor å øke handlingsrommet, som det heter på økonomispråket. Hvordan gjør vi så det? Vi må bruke de enorme ressursene vi bevilger over statsbudsjettet, så godt som overhodet mulig og så effektivt som mulig – og enda bedre enn i dag. Ikke minst må vi få alle med, også de som er utestengt fra arbeidsmarkedet, slik at også de kan bidra. I så måte er den debatten som nå har startet om sykelønnsordningen og uføretrygdene, svært viktig med hensyn til å kunne utnytte ressursene enda mer effektivt.