Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-09:
Vi vet at samfunnet står overfor krevende helse- og omsorgsutfordringer de neste tiårene. Utfordringene vil kreve at de offentlige tjenestene i større grad spiller sammen med familieomsorg, ideelle organisasjoner og et levende sivilsamfunn. Både utvikling i behov og framtidig knapphet på helse- og sosialpersonell tilsier at oppgavene må løses på andre måter enn i dag, og i et tettere samspill med frivillig sektor. Jeg er glad for at vi i Norge har en frivillig sektor med høy kompetanse og stort engasjement, og som har vilje og evne til å presentere nye løsninger på dagens og fremtidens velferdsutfordringer. Frivillige organisasjoner har flere viktige roller i helse- og omsorgstjenesten. For det første er de leverandører av tjenestetilbud på oppdrag eller etter avtale med kommunene. Mer enn 60 pst. av den totale døgnkapasiteten innen tverrfaglig spesialisert behandling for rusmiddelavhengige ytes av private institusjoner eller organisasjoner som har avtale med de regionale helseforetakene, altså mer enn halvparten. For det andre har organisasjonene ofte vært pionerer, som har vist vei for det som senere er blitt naturlige oppgaver for velferdssamfunnet. Dette er fortsatt den viktigste rollen de frivillige organisasjonene kan ha som tjenesteprodusent: å ta fatt i områder der velferdssamfunnet er lite utviklet, være kritisk korrektiv til offentlig virksomhet, gå nye veier, drive nybrottsarbeid og utvikle nye behandlingsmetoder. På en frivillighetskonferanse i 2004 om samspillet mellom de ulike samfunnsaktørene sa generalsekretær i Kreftforeningen, Anne Lise Ryel: «Vårt samfunn kan beskrives ved hjelp av bildet av en fjøskrakk! På samme måte som krakken holdes oppe av tre bein, hviler vårt samfunn på tre pilarer: offentlig, privat og frivillig sektor. Alle er selvstendige og unike, men avhengig av de øvrige to: Tar du bort et bein, raser det hele sammen.» Jeg er glad for at en samlet komité er opptatt av at ideelle organisasjoner, som bidrar til velferdsproduksjonen, skal få forutsigbare avtalevilkår og arbeidsforhold. Samtidig må det stilles klare krav til kvalitet, kostnader og arbeidsvilkår. Regjeringen har et tydelig mål om å videreutvikle samhandling mellom offentlig sektor og frivillige aktører. I omsorgsmeldingen, Mestring, muligheter og mening, legges det til grunn at de fremtidige omsorgsutfordringene må løses med grunnlag i et offentlig ansvar som involverer de fleste samfunnssektorer, og ved å støtte og utvikle frivillig engasjement fra familie og lokalsamfunnet, organisasjoner og virksomheter. Partnerskap med familie og lokalsamfunn er én av fem hovedstrategier for å møte fremtidens omsorgsutfordringer. I Samhandlingsreformen legges det til grunn at videreutviklingen av den offentlige helse- og omsorgstjenesten må kombineres med hva som bør være rolle, oppgaver, rammebetingelser og samarbeidsmønstre for de frivillige organisasjonene. Det finnes ulike modeller for utvikling av samarbeid mellom offentlig og frivillig sektor. Jeg er – i tråd med komiteens flertall – opptatt av at det offentlige i samarbeid med berørte aktører må finne frem til de gode løsningene som sikrer forutsigbarhet og langsiktighet i samarbeidet mellom offentlig og frivillig sektor. Bruk av samfunnskontrakt mellom private og ideelle leverandører og staten kan være et nyttig tiltak for å videreutvikle samspillet mellom frivillig og offentlig sektor. Den konkrete nytteeffekten vil bl.a. avhenge av innretning og detaljeringsnivå. Ulike aspekter ved samfunnskontrakter bør derfor utredes nærmere, herunder en vurdering av erfaringer fra andre land. Jeg vil, sammen med kulturministeren, som har ansvaret for den overordnede frivillighetspolitikken, følge opp forslaget fra komiteens flertall og komme tilbake til Stortinget på egnet måte.