Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-06-11:
Kredittmeldinga inneholder omtale av forutsetningene for finansiell stabilitet i Norge, en vurdering av utøvelsen av pengepolitikken i Norge det siste året og en virksomhetsomtale av sentralbanken, som er lovpålagt. Det siste året har det vist seg at de økonomiske realiteter kan snu raskt og brutalt. Hele verden opplever nå ikke bare en brå stans i den økonomiske veksten, men en kraftig reduksjon i landenes brutto nasjonalprodukt. Også Norge, som de siste åra har hatt en svært høy økonomisk vekst som har gitt seg utslag i en kraftig høykonjunktur, kjenner konsekvensen av den realøkonomiske krisen på kroppen. En rekke eksportindustrier er i en svært krevende situasjon – dagsaktuell er treforedlingsindustrien. Bankenes kredittrisiko er i stor grad knyttet til utviklingen i boligmarkedet. Norske husholdninger hadde fram til fjoråret økende gjeldsvekst, lengre gjennomsnittlig løpetid på lån og større utbredelse av avdragsfrie lån, noe som i sum gjør lånetakerne mer risikoutsatte ved kraftig nedgang i boligprisene. I fjor høst var brå renteøkninger utfordringen. Kredittrisikoen er nå knyttet til utviklingen i arbeidsledigheten. Tillitskrisen i finansmarkedet er et resultat av politiske valg over lengre tid, mens det kan være vanskelig å få oversikt over årsak og virkning. Krisen er blitt utløst av internasjonal deregulering med utspring i USA. Den amerikanske økonomen Jan Kregel har påvist at nye reguleringsregimer har fratatt bankene «mye av deres gamle funksjon som risikovurderere og ledet banker og meglerhus til nå å spesialisere seg på sette sammen «pakker» av finansinstrumenter og å tjene sine penger på å selge disse, samtidig som de selv verken utfører sin tradisjonelle rolle som vurderer av risiko eller tar risiko selv. Disse risikofylte pakkene er ikke del av aktivasiden i bankenes regnskap etter at de er blitt solgt». Slik havnet risikoen hos godtroende kjøpere og samfunnet som helhet. Opphevelsen av Glass-Steagall Act i USA i 1999, loven som skilte forretningsbanker og investeringsbanker, sammen med opphevelsen av egenkapitalgrensen til amerikanske investeringsbanker våren 2004 og den enorme veksten i forsikringer mot kredittrisiko de siste årene, har vært medvirkende årsaker til at det som i starten var en finansiell krise, har fått dette store omfanget. Forsikringer mot kredittrisiko viste seg å virke svært medsyklisk. Problemene i fjor høst i verdens største forsikringsselskap, AIG, var spesielt knyttet til et datterselskap som hadde solgt kredittrisikoforsikringer i store mengder. Uten en statlig inngripen ville en eventuell konkurs i AIG medført store konsekvenser for verdens kapitalmarkeder. Jeg vil derfor understreke hvor viktig det blir for finansiell stabilitet framover at forsikringsselskaper holder seg til å forsikre liv og eiendom og ikke kredittrisiko. Like fullt må bankene styrke sin oppgave med å vurdere risiko. Det har de siste årene vært stor kreativitet knyttet til opprettelse av stadig nye former for finans- og kredittforetak og finansielle produkter, der myndighetene systematisk har vært på etterskudd når det gjelder regulering. Dette har medvirket til økende risiko og dermed større ustabilitet, og må framover få ny og forsterket oppmerksomhet fra reguleringsmyndighetenes side. Dette taler for en langt mer proaktiv lovgiverrolle. I Dagens Næringsliv i dag sier Nordea-sjef Gunn Wærsted følgende: «Enkelte ting vil aldri bli som før igjen.» Og videre: «Adjø, billige lån. Adjø, små banker med enorme ambisjoner. Adjø, «groteske» bonussystemer. Samtidig vokser en rekke nye ting frem, tror hun: Godt gammeldags bankhåndverk. Strengere tilsyn og kontroll. Økt internasjonalisering.» Ja, dette er viktige overskrifter i arbeidet til den nye finanskrisekommisjonen som Regjeringa snart skal oppnevne. Gunn Wærsted får i Dagens Næringsliv også spørsmål om hvis hun skal peke finger til noen etter krisen, hvem det i så fall er til. Svaret hennes er: «Det rekker ikke med én finger. Jeg trenger hele hånden. Alle har behov for å gå i seg selv: banker, myndigheter, ratingbyråer, men også kundene.» Det er etter mitt skjønn et klokt svar. Vi står overfor en systemkrise både internasjonalt og nasjonalt. Internasjonalt har FN-kommisjonen som Joseph Stiglitz har ledet, gitt sin utredning til FNs generalsekretær. Denne skal opp til behandling i FN tidlig i høst, og det blir stilt store forventninger til resultatene av det arbeidet. Regjeringas finanskrisekommisjon må gjøre en grundig jobb ut ifra nasjonale forhold og behov, men med sterk vekt på analyse av den internasjonale krisens karakter. Dette vil legge til rette for store systemendringer som jeg håper kommer, og dermed gjør at vi får et mer stabilt kreditt- og finanssystem også i Norge.