Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2007-06-08:
Jeg vil først takke for en grundig redegjørelse om utviklingspolitikk. Jeg har notert noen stikkord – utålmodighet, trass, solidaritet, bistand, makt – likevel med den konklusjon at politikk er viktigst, når det kommer til stykket. Jeg kan slutte meg til det. Det er ikke så ofte vi debatterer bistand og utvikling. Derfor er slike redegjørelser viktige. På bakgrunn av dagens redegjørelse mener Arbeiderpartiet at det nå er behov for en ny stortingsmelding om nettopp vår utviklingspolitikk. Det bør i hvert fall komme en stortingsmelding i hver periode. Utviklingsministeren sa en del om FN-reformene. Vi kanaliserer en stor del av bistanden vår nettopp gjennom FN-systemet. Vi støtter dette veldig sterkt. Som statsråd Solheim sa: Vi elsker FN, men det betyr også at vi må være kritiske. Derfor er det viktig at vi deltar i prosessen med reformer i verdensorganisasjonen. Jens Stoltenberg har vært en av lederne for høynivåpanelet som foreslår en samordning av FN-enhetene på landnivå. Blant forsøkslandene er Mosambik, Tanzania og Vietnam. Dette er viktige samarbeidsland for norsk utviklingspolitikk. Det blir interessant å følge med på dette, men jeg vil understreke at også vi har et ansvar for å følge den prosessen i det enkelte landet, f.eks. i Mosambik. Tidligere generalsekretær i FN, Kofi Annan, sa i et foredrag i FNs kvinnekommisjon 28. februar 2005: «Det er ingen utviklingsinnsats som er mer effektiv enn styrking av kvinners stilling.» La meg legge til at så lenge kvinnene undertrykkes – nedverdiges, holdes nede, lever i fattigdom – får vi ikke til utvikling. Da når vi ikke FNs tusenårsmål. Jeg har nettopp kommet hjem fra Lima, fra en konferanse for kvinnelige parlamentarikere og forskere fra seks søramerikanske land. Disse kvinnene satt med tårer i øynene og lyttet til hva jeg kunne fortelle om norsk og nordisk likestillingspolitikk, og om hvordan vi hadde fått det til. De ante ingenting om dette fra før. Nå gikk det plutselig opp for dem at drømmene deres kunne gå i oppfyllelse, dette var faktisk mulig å oppnå. Når det gjelder vår bistand til Latin-Amerika, la oss vektlegge det vi virkelig kan bidra med, nemlig våre erfaringer med velferdspolitikk, likestilling, demokrati og forvaltning av naturressurser, noe statsråden brukte en god del tid på å omtale. Jeg er derfor glad for at Regjeringens handlingsplan for kvinnerettet bistand nå kommer som en stortingsmelding om kvinners rettigheter og likestilling i utviklingspolitikken, med temaer som kjønnslemlestelse, trafficking, hiv/aids, reproduktiv helse og opplæring i demokrati, i tillegg til Norges oppfølging av sikkerhetsrådsresolusjon 1325. Også den miljørettede handlingsplanen er et viktig bidrag til fattigdomsbekjempelse – erkjennelsen av hva de viktigste utfordringene innen miljø- og naturressurser er, og hva Norge kan bidra med både innen bistand og som en god samarbeidspartner i utenrikspolitikken. Som statsråden nevnte, pågår det en debatt om hvorvidt bistand virker. Vi vet at bistand betyr mye for velferdsutvikling. Vi vet at millioner av barn i dag reddes av vaksinasjonsprogrammet GAVI. Jeg har selv sett hvordan FN-prosjekter i Afrika forebygger hiv/aids og bidrar til å lindre/behandle sykdommen. Så kan det kanskje også være greit å huske på at norske selskapers petroleumsinntekter fra Afrika er like store som – om ikke større enn – de samlede norske bistandsmidlene til samme kontinent. Utviklingspolitikk er likevel mye mer enn bistand. Skal vi få bukt med fattigdommen, må land og regioner ha fred. Vi må ha sterke, velfungerende stater, en åpen økonomi, velferds og næringsutvikling. «Aid for Trade»-prosjektet er viktig. Handelen har brakt millioner ut av fattigdom og bidratt til vekst og utvikling. Derfor må arbeidet for å gi u-landene bedret markedsadgang styrkes. Det betinger imidlertid at de har noe å selge. Norsk næringsliv kan bidra mye for å sikre infrastruktur og skape produksjon. Vi må ha en strategi for å formalisere den uformelle sektoren. Likevel er det viktig å sikre retten til egen matproduksjon, retten til rent vann, og at man også innen WTO-systemet får lov til å ha overgangsordninger som gjør at man kan beskytte sin egen matproduksjon.