Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2000-01-27:
Det var ikke mye i utenriksministerens redegjørelse om det nordiske samarbeidets betydning for å virkeliggjøre visjonene fra etterkrigsårene. En rekke organisasjoner er nevnt som bidragsytere til et bredt samarbeid i Europa – som f.eks. OSSE, Europarådet, Barentsrådet og Østersjørådet, foruten EU og NATO. Jeg mener Nordisk Råd også har en rolle å spille i forhold til å bygge ned skillelinjer og bidra til sikkerhet og trygghet i våre nærområder. Den nordlige dimensjonen, Barentssamarbeidet, Østersjøsamarbeidet og Arktisk samarbeid er grovt sagt et regjeringssamarbeid på Nordisk Råds områder. Rådet har vært aktivt på disse områder i flere år. Visjonen må være den at Nordisk Råd er det parlamentariske organ som er best egnet til å få fram folkets synspunkter på hvorledes dette samarbeidet skal foregå. Rådet er allerede det førende organ i Østersjøsamarbeidet. Rådet kan, om det ønsker, være ledende i Arktisk komite, og Rådet kan, om det ønsker, argumentere sterkt for den nordlige dimensjon i forhold til Europaparlamentet. I tillegg har Rådet sine tradisjonelle instrumenter å bruke: Nordisk Ministerråd og de nordiske regjeringer. Jeg mener at det nordiske samarbeidet må utnyttes bedre og ikke minst ta innover seg at blikket i stadig større grad vendes utover. Men dessverre, ledelsene i partiene gir ikke det arbeidet som skjer i Nordisk Råd, høy prioritet. Man engasjerer seg ikke i utformingen av det politiske grunnlaget for vår aktivitet. Her har det faktisk skjedd en negativ utvikling i Nordisk Råd. Fram til midten av 1980-tallet var det man kaller partiledelse jevnt over tyngre representert i det nordiske samarbeidet. Jeg skal ikke spekulere for mye om årsaken til dette, men det er klart at det er mer fristende å la det nordiske samarbeidet gå direkte og bilateralt mellom statsministere og statsråder. At tre nordiske land nå er EU-medlemmer, mens Island og Norge ikke er det, fører selvsagt også til en viss forskjell i fokus og ressursbruk. Det er ikke noe negativt i dette, men samarbeidet blir sårbart og mer tilfeldig dersom den parlamentariske plattformen gjennom Nordisk Råd forvitrer. Utvidelsen av EU, og til dels også NATO, er kanskje den største oppgaven vi står framfor. Uavhengig av vår ulike tilknytning til EU og NATO vil vi møte betydelige utfordringer, for dette er prosesser som i sin kjerne er det viktigste freds- og velferdsprosjektet i vår tid. Vår felles politiske utfordring som nordiske parlamentarikere er å bidra til at omstillingene i Sentral- og Øst-Europa skjer på en måte som bygger ned forskjeller og motsetninger og ikke det motsatte. Den forestående utvidelsen av EU innebærer flere endringer enn de fleste av oss nok er klar over i dag. En vellykket utvidelsesprosess vil gagne stabiliteten i Europa og forhåpentlig styrke Europas bidrag til verdenssamfunnet. Med Polen, Tsjekkia, Ungarn, de baltiske land, Slovenia, Romania, Bulgaria, Slovakia og Kypros som medlemmer i EU, vil EU uten sammenlikning bli den mest vitale organisasjonen for europeisk og sikkerhetspolitisk samordning og handling. Et EU som består av et tyvetalls medlemmer, er nødt til å basere seg på en mer utstrakt desentralisering og delegering. Enkelte spørsmål vil være for store for nasjonalstatene, og de vil heller ikke høre hjemme på et overnasjonalt nivå. De vil snarere tilhøre det naturlige virkefeltet for regionale samarbeidsorganisasjoner. Jeg tror det er viktig at sikkerhetsspørsmålene i enda sterkere grad bringes inn i den interparlamentariske dialogen. Nordisk Råd er et slikt forum. EUs sikkerhetspolitiske samarbeid er i støpeskjeen, og alle nordiske land må forholde seg til de endringer som vil komme. Jeg tror det er enighet om at det er behov for en sterkere europeisk samordning i forsvars- og sikkerhetspolitikken, og at EU har en sentral rolle i anstrengelsene for å få det til. Også på dette området må vi få til en tettere dialog mellom de nordiske land – akkurat som den nordlige dimensjonen handler om å bygge nye broer østover. Den nordlige dimensjonen er et forsøk på å skape en helhetlig EU-politikk for utbygging av våre felles forbindelser med Russland, og for utviklingen av de nordlige regioner i Europa, med andre ord enda en oppgave for en tettere og bedre nordisk dialog. Dette ber jeg utenriksministeren merke seg.