Per-Kristian Foss (Høyre), 2009-06-18:
Dette er en kontrollsak som dreier seg om transaksjonene knyttet til forholdet mellom Næringsdepartementet og Aker og Aker Solutions. Kontrollsaken har konkludert med en sterk kritikk av statsrådens embetsførsel. I så måte deler jeg representanten Hagens gjennomgang av denne del av saken. Det dreier seg ikke om en frifinnelse av Aker, som det ble sagt av representanten for det største regjeringspartiet. Vi har ikke behandlet aksjeloven, og vi har ikke behandlet mindretallsvernet i aksjeloven. Det kan godt tenkes, som flere i den offentlige debatt har tatt til orde for nylig, at det trenger en styrkelse, men det er opp til Regjeringen å komme med utspill av den typen. Vi har heller ikke behandlet Akers behandling av mindretallsaksjonærer generelt. Det har ikke vært noen sak for kontrollkomiteen. Derfor er det ikke noe grunnlag for å trekke slike konklusjoner som det representanten Svein Roald Hansen gjorde. Vi har heller ikke behandlet det Stortinget har behandlet tidligere, i 2007, nemlig kjøpet av disse aksjene, men et lite blikk på kjøpet kan nok forklare noe av Næringsdepartementets opptreden. Man må vel kunne si at den – la oss kalle det – regnbueallianse som utgjorde flertallet for å kjøpe, alt fra Fremskrittspartiet via Senterpartiet og Arbeiderpartiet til SV, jo ikke i denne sal tidligere har gitt uttrykk for helt entydige oppfatninger om statlig eierskap, for å si det litt forsiktig. Derfor har nok denne uklarheten også preget statens opptreden i saken. Hvis det, innledningsvis, kan oppfattes som en formildende omstendighet, skal jeg gjerne godta det, men det er altså ikke dette som har vært saken for kontrollkomiteen i denne runden. Hovedkritikken fra en samlet opposisjon er todelt: Staten klargjorde aldri kravet om en tosporskommunikasjon overfor Aker, altså at man ville ha informasjon bak statens styrerepresentants rygg i tillegg til den informasjon som ble gitt til statens styrerepresentasjon. Statens reaksjoner overfor Aker var sterkt kritikkverdige, både de unnlatelsessynder som ble begått da man ikke reagerte, og den overreaksjon som så skjedde i etterkant. Om overreaksjonen var mediestyrt eller ikke, skal jeg i denne sammenheng la ligge, men det var tross alt et betydelig sammenfall mellom at saken ble kjent og kritisert i media, og det at statsråden kom på banen, som det heter, med ganske sterke uttalelser. Først til det første forholdet, nemlig kommunikasjonen. Det som saksordføreren sier er det vanlige, at man driver informasjon både direkte overfor eier og via statens utpekte styrerepresentasjon. Vel, vel, vanlig og vanlig – det er i alle fall ikke mer vanlig enn at også regjeringspartiene i innstillingen finner grunn til å be om en tydeliggjøring av dette. Det kan ikke være veldig vanlig når det reises et behov for tydeliggjøring selv fra regjeringspartienes side. Under høringen stilte vi spørsmål om på hvilket tidspunkt i denne prosessen – som altså startet i september i fjor, og endte opp med et vedtak den 30. mars, bekjentgjort en dag senere – Næringsdepartementet gav tydelig uttrykk for at man ønsket en slik direkte kommunikasjon i tillegg til styrerepresentantens informasjoner. Vi fikk aldri noe svar. Jeg spurte også om statsråden kunne sitere fra eierskapsmeldingen som ble fremlagt av denne regjering, hvor denne dobbeltkommunikasjonen også er tydeliggjort. Vi har ikke mottatt noen sitater, og jeg ser med spenning frem til statsrådens innlegg, om hun nå har funnet bedre sitater fra eierskapsmeldingen som viser at dette er tydeliggjort. For jeg forutsetter at Aker, som et stort, samfunnsbevisst, samfunnsengasjert konsern er kjent med Regjeringens eierskapsmelding. Det er vår oppfatning at hovedansvaret for denne mangel på klarhet – og nå bruker jeg ikke mitt eget uttrykk, det var Djupedal som brukte uttrykket «uklarhet» om dette – ligger i departementets håndtering av saken. Det er de som må bære et hovedansvar for dette, og det hovedansvaret ligger på statsråden. Så til del 2 i kritikken, som altså dreier seg om statsrådens håndtering av saken da den var til behandling i Aker-konsernet. Den 18. september ble det første gang kjent at man planla transaksjoner. Da var ikke alle selskaper nevnt, men selskaper som i dag utgjør hoveddelen av transaksjonene, ble nevnt. Så ble det på eiermøtet senere også informert om dette. Der var riktignok ikke alle selskapene med, men som representanten Hagen sa, Aker Oilfield Services, som da utgjorde omtrent 80 pst. av transaksjonen, var da kjent. Representanter for selskapet har understreket at de spurte uttrykkelig om det var ønsket mer informasjon, og fikk aldri noe spørsmål fra Næringsdepartementet. Det var jo ikke slik at Næringsdepartementet måtte løpe daglig til Aker – det er det ingen som forventer – og spørre om de har noe nytt på gang, men i eiermøte som den nye administrerende direktør avholdt, ble man uttrykkelig spurt om man trengte mer. Ingen reaksjon kom fra Næringsdepartementets side. Og det er i henhold til Næringsdepartementets eget referat fra eiermøtet. Også frem til selve beslutningen ble fattet, hadde Næringsdepartementet muligheter for å be om ytterligere informasjon. De hadde muligheter for å engasjere uavhengig finansiell ekspertise for å vurdere disse transaksjonene. Så kan man diskutere om det vil være passivitet eller aktivitet, men jeg mener i alle fall at så lenge man har investert 5 milliarder kr, krever selv det å bare bruke vetoretten at man følger med og vurderer om verdien av investeringene på denne måten styrkes, forringes, eller om det er noe midt imellom. Der har Næringsdepartementet betydelig ekspertise internt, men i alle tilsvarende saker tidligere, med større transaksjoner, har man engasjert uavhengig ekspertise for å få en vurdering av dette. Behovet for å engasjere et uavhengig selskap for å vurdere transaksjonene så Næringsdepartementet først etterpå. Pareto, som er det eneste selskap som har vurdert dette, og som ikke har hatt nære forretningsforbindelser med Aker tidligere, gav jo Næringsdepartementet vurderinger etter at beslutningen ble fattet – altså ikke mens beslutningsprosessen pågikk, men i ettertid. Det mener jeg er en embetsførsel som ikke er noen god ivaretakelse av en stor investering som 5 milliarder kr i Aker representerer. Så Næringsdepartementet kunne handlet, kunne gjort ting på forhånd, ja man kunne sågar bedt om en utsettelse av avgjørelsen for å få vurdert ting nærmere. Det ville jeg hatt betydelig forståelse for. Men da beslutningen var fattet, kontrakten signert, da reagerte man med – slik jeg oppfatter det – en sterk overreaksjon, nemlig med å være forbannet og en rekke andre skjellsord, som jeg ikke skal gjenta her fra talerstolen. På det tidspunkt var imidlertid avtalen bindende. Hva hadde man da å oppnå, annet enn seks uker med voldsomme mediereaksjoner, som åpenbart også har skadet Akers arbeidsplasser, og som jeg ikke synes har styrket tilliten til statens eierskap heller? Og så endte man med å godta det man først hadde vært forbannet på. Så sier man i ettertid at det bare var prosessen man var forbannet på. Vel, hvorfor brukte da statsråden et uttrykk som at man burde vurdere å «nullstille» transaksjonen? Det dreier seg ikke om behandling på en generalforsamling hvor staten ikke er representert. Det dreier seg rett og slett om å nullstille en avtale, som allerede var signert. Dette styrker ikke tilliten til at det er sakkunnskap som dominerer i statens eierskap. Det er andre del av hovedbegrunnelsen for det forslaget som nå fremmes. Et mistillitsforslag er sjeldent. Det er et sterkt virkemiddel. Etter min oppfatning er dette et forslag som har kommet til etter grundig overveielse, med god saklig begrunnelse i mangelfull, sterk kritikkverdig embetsførsel. Det er også en samlet komité som faktisk oppsummerer kravene til eierskap på en måte som iallfall gjør at det kan ikke ha vært tydelig hele tiden, og tydelighet og forutsigbarhet er noe som må prege statens opptreden i forvaltning av store økonomiske verdier. På denne bakgrunn anbefaler jeg Høyres representanter å stemme for forslaget.