Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2013-12-12:
Vi debatterer nå budsjettet til et regjeringsflertall som understreker at de vil føre en kunnskapsbasert politikk, og det er bra. Vi støtter regjeringens satsing på forskning og utvikling av et nytt og bærekraftig næringsliv. Men når vi diskuterer klima- og miljøspørsmål, er det ekstra viktig å starte med den kunnskapen vi faktisk har, for da handler det til syvende og sist om fysikk og natur. Vi vet at hvis verden vil unngå 2 graders oppvarming, må verden la være å bruke mer enn 900 milliarder tonn CO2-ekvivalenter fram til 2050. Spørsmål nr. 1 blir da: Hvor mye av dette har Norge tenkt å slippe ut? Den blå regjeringens viktigste svar på dette er maksimal satsing på mest mulig langvarig olje- og gassvirksomhet. Norge skal slippe ut så mye som mulig av det som gjenstår for verden å slippe ut. Dette har Venstre og Kristelig Folkeparti hatt full politisk frihet til å si nei til, isteden står de som medansvarlige for denne politikken i dag. Samtidig står Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV for niende år på rad samlet om en politikk som – jeg siterer fra innstillingen side 24: «har lagt til rette for høy aktivitet osv.». Dette er altså SV, Senterpartiet og Arbeiderpartiets politikk også i 2014. Senere i dag skal Stortinget diskutere en ny Kyoto-avtale. Da får vi konstatert faktum i norsk klimapolitikk – som er høyttravende, internasjonal retorikk, kombinert med en politisk allergi mot planmessige og konkrete utslippskutt, både i rød-grønn blokk og i blå blokk. Norge har forpliktet seg til å stanse tapet av biologisk mangfold innen 2020. Årsaken er at med den politikken som ulike regjeringer har ført til nå, taper vi biologisk mangfold. Spørsmålet er derfor: Hva vil regjeringen gjøre for biologisk mangfold i Norge? Svaret har vi allerede fått. Regjeringen innleder sin periode med et historisk angrep på norsk natur. Både statsminister Solberg og Fremskrittsparti-lederen har lenge sagt ting av typen: Det er vel og bra med sommerfugler, men de kan jo ikke komme i veien for hus og veier. Dermed har de gjort det klart at de ikke har skjønt essensen i moderne naturvern. La det ikke herske et fnugg av tvil: Regjeringen har omsatt dette synet på naturvern i praktisk politikk gjennom en systematisk svekking av naturvernets posisjon i planlegging og bruk av natur. Flytting av planavdelingen fra Kommunaldepartementet fratar Miljøverndepartementet det viktigste redskapet for å sikre naturhensyn i norsk arealplanlegging og -bruk. Sammen med en drastisk ekspansjon av prøveordningen for snøscootere og åpning for mer bygging i strandsonen osv. varsler dette et økt, ikke et redusert, press på norsk natur. Disse inngrepene blir irreversible. Vi vet at hovedårsaken til artstap i norsk natur er måten vi bruker arealer på. Vi vet at vi ikke får vekk igjen hytter og veier som er bygd, og snøscootere som har fått kjøretillatelse, som fortrenger tradisjonelt norsk friluftsliv. I NRKs Politisk kvarter i morges sa miljøvernminister Sundtoft at det ikke spiller noen rolle for miljøvernet hvor planavdelingen ligger, eller om det er henne eller kommunalminister Sanner som har hovedgrepet om plan- og bygningsloven. Blir det neste å flytte rovdyrforvaltningen til landbruksminister Listhaug? Vi vet jo allerede at regjeringen vurderer å flytte villaksforvaltningen til Fiskeridepartementet. Miljøpolitikk som virker, krever konkrete mål og konkrete forpliktelser. Det er mangelen på begge deler som er årsaken til at Norge taper biologisk mangfold, fortsatt knapt reduserer sine egne utslipp, og fortsatt øker global oppvarming gjennom olje- og gassvirksomheten. Er det betegnende for regjeringens kunnskapsbaserte politikk at miljøvernminister Sundtoft i morges trakk fram vekstfremmende skattelettelser som et eksempel på regjeringens miljø- og klimatiltak? Vi venter fortsatt på regjeringens konkrete mål for klima og miljø, og vi venter på en bred, aktiv miljøopposisjon i Stortinget som tør gå foran med forpliktelser.