Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2002-06-12:
Norge har vært en av verstingene i klassen når det gjelder bruk av varetekt. Jeg setter det litt på spissen, men det er neimen ikke langt unna sannheten. For vi kan ikke bare unnlate å se sannheten i øynene, nemlig at norske lovbestemmelser om varetektsfengsling og praktisering av reglene har vært kritisert av internasjonale kontrollorganer. Både Den europeiske torturovervåkingskomite og FNs torturkomite har vært opptatt av bruken av isolasjon og restriksjoner ved varetektsfengsling. FNs menneskerettskomite har uttrykt bekymring for urimelig lang varetektsfengsling i enkelte saker. Det er på høy tid at Stortinget i dag vedtar denne proposisjonen, som er en svært god proposisjon, og som komiteen på de fleste punkter stiller seg samlet bak. Det gleder meg spesielt at Fremskrittspartiet bidrar til flertall for samtlige av Regjeringens forslag. I denne proposisjonen fremmer Justisdepartementet mange forslag til endringer i straffeloven og i straffeprosessloven. De fleste forslagene har som formål å sikre en hurtigere straffesaksbehandling, slik at man kan oppnå en mer effektiv strafferettspleie. En mer effektiv strafferettspleie kan styrke både straffens preventive effekt og tilliten til rettssystemet. Men vi skal også i dag vedta forslag med andre formål. Det viktigste forslaget er kanskje endringene i reglene om varetekt. I juni 1999 oppnevnte Justisdepartementet to arbeidsgrupper som fikk i oppdrag å se nærmere på saksbehandlingstiden i straffesaker. I proposisjonen behandles de fleste øvrige forslag til lovendringer som de to arbeidsgruppene har foreslått. Det er mange gode og viktige forslag som vi i dag skal vedta, først og fremst det jeg vil begynne med, som er noe av det som er det viktigste for Høyre i denne proposisjonen, nemlig endringene i bruken av varetekt. En enstemmig komite er tilfreds med at departementet foreslår endringer som vil sikre at Norge faktisk skal overholde sine folkerettslige forpliktelser, da norske lovbestemmelser og praksis ved varetekt og isolasjon til nå har vært kritisert av internasjonale kontrollorganer. Komiteen vil understreke at en effektiv straffesaksbehandling både vil styrke straffens preventive effekt og øke tilliten til rettssystemet, og er tilfreds med at arbeidet har resultert i mange forslag som samlet kan øke effektiviteten i straffesakskjeden. I dag stiller ikke loven noen absolutt lengstefrist for å fremstille pågrepne personer for retten. Den ene arbeidsgruppen foreslår at fremstillingsfristen for varetekt forlenges til fire dager fra pågripelse. Tanken bak forslaget er at en lengre fremstillingsfrist totalt sett vil medføre færre fengslinger og færre døgn i arrest. Departementet uttalte i høringsnotatet at de var enig i at en lengre fremstillingsfrist kan bidra til å redusere den samlede varetektstiden, og gikk inn for en utvidelse i en prøveperiode på tre år. Departementet foreslo under tvil at fremstillingsfristen utvides til 72 timer. Der skal vi huske at Den europeiske menneskerettskonvensjon artikkel 5 nr. 3 tilsier at i tillegg til den absolutte fristen videreføres kravet om at en fremstilling må skje snarest mulig. Høringsuttalelsene er her delt i synet på om fremstillingsfristen bør forlenges eller ikke. Men det foreslås i proposisjonen at fremstillingsfristen utvides til tre dager etter pågripelse, og at fristen er absolutt. Den som er siktet, skal straks løslates hvis fremstillingen ikke kan skje innen den absolutte fristen. Det presiseres videre i loven at kjæremål over kjennelser om varetektsfengsling skal behandles snarest mulig. Komiteen mener en utvidet fremstillingsfrist vil gi politiet bedre tid til å etterforske for å få sikret bevis eller sjekket den mistenkte ut av saken, slik at varetekt blir unødvendig. I tillegg vil retten få et bedre grunnlag for å vurdere fengslingsspørsmålet. Komiteen slutter seg til forslaget om at denne fristen skal være absolutt, og at det fremdeles skal stå i loven at fremstilling må skje snarest mulig. Komiteen ønsker også at det gjennomføres en etterkontroll av endringene i fremstillingsfristen for å vurdere om endringene har virket etter intensjonene. Jeg vil også understreke at jeg har stor tro på at disse lovendringene på sikt vil føre til færre varetektsdøgn. En pågrepet person har i dag som hovedregel ikke krav på forsvarer på det offentliges bekostning før han eventuelt fremstilles for varetektsfengsling. Bare dersom «særlige grunner taler for det», kan retten oppnevne en forsvarer til å bistå den siktede før fremstilling. I proposisjonen er det foreslått at den siktede skal ha krav på forsvarer på det offentliges bekostning dersom han ikke løslates senest dagen etter pågripelse. Komiteen mener dette vil utgjøre en viktig kontrollfunksjon så lenge de som er siktet, ikke har vært fremstilt for retten. Det at den pågrepne får oppnevnt en forsvarer tidligere, vil være en motvekt til de negative sidene ved en utvidet fremstillingsfrist. Forsvareren kan virke som en pådriver overfor politiet og påtalemyndigheten og vil til en viss grad få innsikt i etterforskningen. Komiteen er også enig i forslaget om at det bør være adgang for påtalemyndigheten til å oppnevne forsvarer. Prinsippet om fritt forsvarervalg vil ellers bli lagt til grunn. I proposisjonen drøftes mulighetene for å innføre normalfrist på 14 dager, som man har gjort i Sverige, bl.a. fordi det kan sikre en bedre fremdrift i politiets etterforskning. Komiteen støtter flertallet av høringsinstansene og departementet, som mener dette vil påføre domstolene, politiet og påtalemyndighetene merarbeid. Antallet fremstillinger vil øke og legge beslag på store ressurser, og dagens system har den fleksibilitet man ofte er avhengig av under etterforskningen av kompliserte saker. Men komiteen vil understreke at adgangen til å sette fristen til fire uker bør brukes med varsomhet. I saker mot unge lovbrytere og i saker der de som er siktet, sitter i varetekt, melder det seg spesielle behov som gjør det ekstra viktig med en rask behandling av saken. Komiteen understreker at en pådømmelse skal skje raskt etter lovbruddet, noe som vil øke straffens preventive effekt. Komiteen er kjent med at reglene om det frie forsvarervalg bidrar til å forsinke mange straffesaker. Fordi det ofte er et fåtall profilerte forsvarsadvokater som ønskes av et større antall siktede, er komiteen enig i at det blir en oppmyking av vilkårene for at retten skal kunne utnevne en annen forsvarer, da det kan bidra til at saker blir avviklet hurtigere. Komiteen har merket seg at det er et problem for politiet at vitner og mistenkte unnlater å møte til politiavhør etter innkalling. Dette legger beslag på ressurser hos politiet og fører til forsinkelse i fremdriften av sakene. Komiteen mener at innføringen av møteplikt for vitner og mistenkte til en viss grad vil avhjelpe problemet, og at vitner har en moralsk plikt til å bidra med opplysninger som kan oppklare forbrytelser, men ønsker ikke å lovfeste en forklaringsplikt overfor politiet. Komiteen er kjent med at naskeri er et økende problem og påfører handelsnæringen og forsikringsselskapene store økonomiske tap hvert år. Det er videre bekymringsfullt at mange starter tidlig med denne typen lovbrudd, og kanskje fortsetter med alvorligere former for kriminalitet. Komiteen er delt i dette forslaget. Jeg har veldig vanskelig for å forstå Arbeiderpartiets og Sosialistisk Venstrepartis store bekymring når det gjelder dette. Det er litt merkelig at det for disse partiene er greit for private å pågripe personer som stjeler varer for over 2 000 kr, men hvis de nasker noe som koster under 2 000 kr, så skal det ikke være mulig for private å pågripe. Jeg har veldig vanskelig for å skjønne argumentasjonen til Arbeiderpartiet og SV når det gjelder den prinsipielle siden av denne saken. For Høyre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet ser vi, i likhet med departementet, visse betenkeligheter med å gi private adgang til å pågripe og holde tilbake naskere. Men vi har kommet til at det likevel er riktig å gå inn for at private kan pågripe, siden naskere sjelden blir strafferettslig forfulgt, og en pågripelsesadgang kan virke preventivt. Særlig veier høringsuttalelsene fra Barneombudet og Barne- og familiedepartementet tungt. De mener at dette er et viktig tiltak for å unngå at mange unge naskere fortsetter en kriminell løpebane, og det var i denne saken avgjørende på mange punkter for Høyre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet.