Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2009-01-22:
Ikke alt som teller, kan telles. Jeg tror at det er ting i skolens oppdrag som ikke kan måles. Jeg tror man kan få god karakter uten å ha god karakter. Jeg tror også at vi hadde vært tjent med å utvide læringssynet litt i norsk skole. Vi er blitt veldig glad i OECD. Hvis vi også kunne gløtte litt til UNESCOs læringssøyler, hadde vi kanskje fått et videre perspektiv i vårt skolesystem. Man snakker om «learning to know, learning to do, learning to be, and learning to live together». Den diskusjonen vi har hatt her i dag, har på den ene side dreid seg om at alt skal være åpent, det er det eneste saliggjørende, og på den annen side at vi heller burde prøve å stramme inn, for det ville være det saliggjørende for å få god utvikling i skolen. Oslo er brukt som eksempel på åpenhetens kommune. Jeg tror vi må være så ærlig å si at den utviklingen vi har sett i Oslo-skolene, ikke har kommet primært på grunn av åpenheten, men på grunn av all den innsatsen som er gjort for å endre på de resultatene som åpenheten viste. Jeg tror vi vil havne i grøfta hvis hele diskusjonen skal handle om åpenhet eller ikke åpenhet. Det handler om hvilke ressurser vi setter inn, og hvordan vi løser utfordringene. Jeg tror interpellanten tar opp et viktig tema, for det er liten tvil om at karakterer er avgjørende for den enkelte elev. Karakterer åpner og lukker dører og muligheter. De bestemmer karrierevalg og jobbmuligheter for resten av livet. Derfor må det ikke bare være en viktig målsetting, men også et krav at elever sikres en mest mulig rettferdig og god karaktersetting – en karaktersetting som er basert på elevens ferdighetsnivå, ikke ut fra hvilken skole man går på, hvilken lærer man har hatt, eller andre utenforliggende årsaker. Debatten om karaktersetting har tidligere vært veldig preget av spørsmålet om man er for eller mot karakterer. Jeg er glad for at vi kan ha en debatt som er mer konstruktiv, hvor vi konsentrerer oss om å kvalitetssikre en så rettferdig vurdering som mulig for våre elever. Jeg er av dem som ønsker å opprettholde eksamen som én av vurderingsformene. Også i arbeidslivet vil man komme i situasjoner der en må prestere under press. Derfor er det en nyttig erfaring. Men det er også viktig å se at eksamensvurderingen har enkelte svakheter. Det er mange elementer som kan spille inn på om man avlegger en dårlig eller en god eksamen, som ikke nødvendigvis er koblet til kunnskapsnivået hos den enkelte elev. Derfor kan det også være aktuelt å tenke nytt i forhold til hvordan eksamen avholdes. Mer bruk av hjelpemidler ved eksamen er det mange som har utprøvd for å gjøre eksamen mer relevant i forhold til utfordringene man møter i arbeidslivet. Jeg tror likevel det kan være behov for å se på andre former for vurderinger i tillegg til og som et supplement til dagens eksamen. Et alternativ som Elevorganisasjonen og representanter her har vært inne på i dag, er mappeevaluering. Med en slik evaluering vil elevens arbeid gjennom hele året inngå. Mange elever føler at de ikke i tilstrekkelig grad får vist hva de kan i løpet av en eksamen eller på prøver. Gjennom mappeevaluering vil ulike arbeidsformer bli tellende for den endelige karakteren. Dette tror jeg vil bidra til at vi får en mer rettferdig vurdering der elevene kan få vise et bredere spekter av det de kan. Er det egentlig mulig å sikre en objektiv karaktersetting? Det er et vanskelig spørsmål, for vi er ikke maskiner. Det vil alltid være et menneskelig aspekt – på godt og vondt – som vil spille inn på hvordan man bedømmer andre. Jeg tror likevel ikke at man skal fire på kravene om å få disse vurderingskriteriene så objektive som mulig. Vi må hele tiden vurdere om karakterpraksisen ved den enkelte skole er i samsvar med dette kravet. Her er det også viktig at nasjonale myndigheter opprettholder et sterkt trykk, sammen med skoleeier, for å få dette til.