Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-03-20:
En av fordelene med kontrollkomiteens saker er at vi kan gå litt grundigere inn i dem. Jeg setter stor pris på at vi har en sånn forretningsorden. Fusjonen ved Oslo universitetssykehus ble vedtatt fordi det var et klart definert formål. Mange hadde over tid sett at det ikke kunne fortsette som det gjorde. En måtte gjøre endringer. Mange hadde den intuisjon og tenkte med sitt sunne vett at det som var forslaget, var merkelig. Det var rart at dette skulle være løsningen. Men vi stolte på beslutningsgrunnlaget. Vi stolte på at de som hadde ansvaret for å gjøre jobben på en kunnskapsbasert måte, hadde gjort det skikkelig, slik som Martin Kolberg nå beskrev det. En trenger ikke være spesielt innviet i akademia eller i helsefaglige spørsmål for nå å se og erkjenne at beslutningsgrunnlaget viste seg å være for dårlig – ja, meget dårlig. Det som nå, i denne diskusjonen, er ganske spesielt, er at vi nå har en statsråd som holdt et meget spesielt innlegg, etter mitt syn. Statsråden er den eneste som har kritisert deler av Riksrevisjonens rapport. Det har ikke kommet fram en slik kritikk i komiteens behandling. Statsråder fra den rød-grønne regjeringa var ydmyke når det gjaldt Riksrevisjonens kritikk og ikke minst når det gjaldt komiteens innstilling. Men statsråd Høie mente at deler av Riksrevisjonens rapport var altfor dårlig. Så tok den tidligere representanten Høie den sjølkritiske holdninga at det ikke bare var så enkelt for Riksrevisjonen, for Stortinget hadde heller ikke vært tydelig på eksempelvis om en skulle greie å få ut gevinstene, og når gevinstene skulle tas ut. Han refererte til fem interpellasjoner og nærmere 100 spørsmål, hvor han sjøl hadde ansvaret for svært mange av dem. Jeg synes det er ganske spesielt å si det som statsråd, samtidig som vi har referatene av hva som ble sagt i forrige periode. Jeg kan være enig i at Stortinget i mange tilfeller er for utydelig. En av Stortingets store svakheter er at det bør være mer tydelig og mer presist, og det bør ha skarpere avklaringer, for det er ikke minst en av de viktigste forutsetningene for at embetsverket og de som har ansvaret for oppfølging, kan gjøre en bedre jobb. Det blir svært vanskelig for all underliggende ledelse av folkevalgte organer å gjøre en god jobb dersom ikke beskjeden fra Stortinget er tydelig. Men å si at det her er gjort en så dårlig jobb at den forventningen som Riksrevisjonen har lagt til grunn, ikke var dekkende, og at Riksrevisjonen skulle forstått hele saken annerledes, er å stille krav til Riksrevisjonen som jeg vanskelig kan forstå hvordan den på et faglig grunnlag skal kunne greie å følge opp. Videre sa statsråden, i en presisering av flertallsmerknaden til slutt, hvor alle partier unntatt Arbeiderpartiet er med, at det var en oppfatning blant noen ansatte i foretaket. Det er et meget utfordrende utsagn fra den øverste lederen av foretakene å si at det som komiteen har skrevet her, er et utsagn fra noen ansatte i foretaket. Jeg synes det, i hvert fall for meg, er et startsignal til å få en mye tydeligere debatt om ledelse i helsesektoren. Det var et tema som statsråden ikke var inne på i det hele tatt: behovet for å få en bedre ledelse. Det blir klart for stadig flere at den ledelsesmodellen som nå er i offentlig sektor, og som viser seg spesielt i helseforetakene, ikke fungerer godt nok. Første bud i enhver demokratisk organisasjon er felles virkelighetsforståelse mellom ledelse og de som gjør jobben. Vi får en rekke utsagn om at det ikke er tilfellet, ikke minst her i helsesektoren, i spesialisthelsetjenesten, og jeg er veldig skuffet over at ikke statsråden fokuserer på det punktet. Det er det vesentligste, og jeg håper at de mange som hører denne debatten, og som leser disse referatene, nå går inn på det området og får debatten høyere opp på dagsorden. Så var det representanten Kolberg som nevnte fusjoner, og at OUS ikke burde, i så stor grad som representanten for Senterpartiet hadde sagt det, danne grunnlag for negative erfaringer for sjukehusfusjoner. I innstillinga sier en enstemmig komité: «Komiteen merker seg at mangelen på forbedring i pasientbehandlingen ved OUS er bekymringsfull og noe man bør ta lærdom av før politiske organer eventuelt beslutter å gå i gang med andre sykehusfunksjoner.» Det er en forsiktig og nøktern beskrivelse av at det er av problemer en lærer for å kunne gjøre bedre. Det å forsøke å underminere det, synes jeg rett og slett er uklokt. Det som er behovet for endring på dette området, som på flere områder, er at vi i mye større grad har en kunnskapsbasert debatt. Den 5.mars 2014 publiserte forskning.no et intervju med professor Kurt R. Brekke ved Norges Handelshøyskole, som het «Gigantsykehus verken billigere eller bedre». Brekke sier her at det ikke kan påvises noen effekter for kvalitet eller kostnad ved fusjoner. Det er sånne vurderinger jeg mener at vi som folkevalgte må legge større vekt på. Vi må legge større vekt på akademia. Vi må legge større vekt på å stimulere den frie forskning, sånn at vi får fram et forskningsbasert grunnlag for våre beslutninger. Det er mange forskningsmiljøer i dag som kommer til meg og sier at for dem blir grunnlaget for å legge fram forskningen stadig dårligere. De sier at de blir mindre hørt. Det er mer overfladiskhet, mer synsing. Martin Kolberg spurte hvordan vi kunne ta så feil. Det var gode hensikter. Det var ferdig planlagt før vi traff beslutningene. Om det var ferdig planlagt før vi traff beslutningene, var planlegginga nødvendigvis feil når en ser på resultatet. Jeg tror det både var en dårlig plan, og at deler av den var feil. Jeg vil avslutte med at det som etter Senterpartiets vurdering er det store spørsmålet i offentlig sektor når det gjelder sjukehus – og her gjentar jeg meg sjøl – det er ledelse. Martin Kolberg sa at dette ikke er partipolitikk, men et spørsmål om system. Ja, det er nettopp det det er. Det er et spørsmål om system. Det er et spørsmål om system for ledelse. Og som representanten Karin Andersen sa, her har vi behov for en gjennomgang. Det er ikke noe samfunnsområde hvor det systemet vi har i dag, har spilt så fallitt som innenfor spesialisthelsetjenesten. Jeg oppfordrer til debatt. Jeg håper at mange utenfor denne sal vil delta i den, sånn at vi kan få et skarpt ordskifte.