trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2020-04-22:
Ja, men det betyr jo ikke – f.eks. hvis Statskog mister en stor del av Hitra – at befolkningen lokalt på Hitra eller i nærheten i Trøndelag vil kunne jakte på de områdene lenger. Og det vil åpenbart kunne presse prisen opp. På toppen av dette har Høyre-regjeringen ført en politikk som liberaliserer store deler av skogeiendomsforvaltningen, som også bidrar til oppadgående prispress. De fleste som investerer, f.eks. i en aksje, vet jo at det er en fordel at prisen en kommer inn på, er lav hvis en skal forvente å få tilbakebetalt investeringen. Er ikke det prispresset oppover på skogbrukseiendommer som den liberalistiske politikken fører til, bare noe som svekker det aktive skogbruket, og som bidrar til mer spekulasjon og høyere priser for å komme seg inn i skogbruket?
André N. Skjelstad (Venstre), 2020-04-22:
Jeg registrerer at det tar åtte år å glemme det en faktisk har vært med på selv. Hukommelsen forsvinner ut av hodet i løpet av åtte år. For det var et bredt flertall som faktisk vedtok dette under Stoltenberg II-regjeringen, der Arbeiderpartiet satt i førersetet. Det var et bredt flertall, etter forslag fra Stoltenberg II-regjeringen, på bakgrunn av at Statskog i 2010 kjøpte store skogeiendommer fra Orkla ASA. Man ønsket å styrke Statskog som en ledende skogeier. Den rød-grønne regjeringen, med Stortingets tilslutning, inkludert Arbeiderpartiet, ga ikke bare klarsignal til skogkjøpet fra Orkla med påfølgende arronderingssalg; de satte faktisk også retningslinjene for salget, inkludert punktet om at en skal oppnå høyest mulig pris i markedet for eiendommer. Arbeiderpartiet var så fornøyd med arronderingssalget at de ba regjeringen vurdere salg av skog også i Nordland og Troms, i tillegg til eiendommer i Sør- og Midt-Norge. Enda mer pussig blir det når medforslagsstiller til Dokument 8-forslaget i dag var saksordfører da, nemlig Terje Aasland. Mens Arbeiderpartiet nå gir inntrykk av at det er solgt mer landareal enn de ønsket, som de da sa var en god idé, er sannheten at det ikke er solgt så mye skog som det Arbeiderpartiet sa var greit, med 540 000 dekar. Det er heller ikke korrekt, som Arbeiderpartiet her hevder, at man stenges ute fra skog- og utmarkseiendommene, for allemannsretten gjelder uansett. Den gjelder også for eiendommer som selges ved et arronderingssalg. Den er klar, og jakt- og fiskerettigheter følger også grunneierrettighetene ved salg. Dette er ikke noe nytt, og det burde heller ikke komme som noen overraskelse på forslagsstillerne. Det er heller ikke noen automatikk i at tilgangen reduseres når rettighetene skifter eier. Det er et paradoks når Lars Haltbrekken står her og sier at 30 pst. er solgt ut. Ja, da må man i hvert fall regne med Miljødirektoratet og kommunene, for i de tallene som oppgis, er det 7 pst. som går ut, bl.a. til lokale eiere i nabokommuner. Så selv om Arbeiderpartiet har gjort det store hamskiftet i forhold til det som er politikken, som var hukommelsen for åtte år siden, skal i hvert fall Senterpartiet ha ros for at de er tydelige på det de sto for for åtte år siden. For kjøpet av Orklas skoger og arronderingssalg gir samlet mer skog i offentlig eie, og allemannsretten vil gjelde uavhengig av eierskap. Det er også grunnen til at forslaget den gangen fikk bred tilslutning, men i dag ser vi at åtte år er altså tiden for hvor lenge hukommelsen varer.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2020-04-22:
Representanten Sandtrøen håpet at Stortinget ville skjønne hva dette egentlig handler om. Jeg tror de fleste i Stortinget skjønner at dette handler om Arbeiderpartiet og SVs vegring for at private skal eie noe som helst. Jeg tror det er mest det det går på. Dette dreier seg om 1,1 mrd. dekar som ble kjøpt av Orkla en gang i tida, som da var privat skog. Nå blir noe av det privat igjen, men det er full anledning for hvem som helst til å være i skogen og benytte seg av de fasilitetene som skogen har. En del av eiendommene har blitt kjøpt opp av folk i nabokommunen, som da har skog i naboskap til dette. Noe har blitt kjøpt opp av selskaper som også driver med skog. Jeg sier ikke at Kistefos skoger har kjøpt noe, men det er slike selskaper som har kjøpt det, og som driver skogen på en utmerket måte, som selger jakt- og fiskekort på en ordentlig måte, som kultiverer fiskevann og driver med pleie av både skog og viltstammer. Det er heller ikke priser som vanlige folk ikke kan betale. Vanlige folk kan benytte seg av jakt, de kan benytte seg av skogen, og de kan benytte seg av de fasilitetene som finnes. Dette er et salg for å styrke en næring som Norge absolutt trenger, og det er med på å styrke en næring som ønsker å bli enda sterkere. De private grunneierne, de som driver skog, og de som driver gårdsbruk i dag, ønsker dette. De ønsker å kunne kjøpe seg inn og få en mer effektiv drift av sine eiendommer. Men dette er altså Arbeiderpartiet og Senterpartiet imot. De mener at staten er bedre til å drive skog enn private skogeiere – skjønn det den som kan. Dette er en viktig prinsipiell sak, som Sandtrøen sa. Ja, det er det. Det er en viktig prinsipiell sak for de aller fleste at vi får et næringsliv som kan stå på egne ben.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-04-22:
Noen ganger er det en fordel å ha vært med i den historien som nå debatteres – den er helt feil. Utgangspunktet var et historisk statlig oppkjøp av Borregaards skoger. Det var en fantastisk investering for Statskog og en fantastisk investering for fellesskapet. Vi sikret da viktig, verdifull skog som grunnlag for et aktivt skogbruk, men vi sikret også tilgang på jakt, fiske, hytter osv. Det var historien. Som en del av finansieringen av dette historiske oppkjøpet ble det lagt til rette for at Statskog kunne selge 600 000 dekar skog, men med to forutsetninger. Den ene var at det skulle gå til å styrke lokalt, aktivt skogeierskap, og – punkt to – at en skulle tilbakebetale gjelden, som var på 475 mill. kr. Det var forutsetningen. Så er det nå satt spørsmålstegn ved om det er grunn til å sette spørsmålstegn ved at dette nå blir solgt til Gud og Hvermansen. Selvfølgelig er det en grunn til å sette spørsmålstegn ved det, for det var ikke det som var forutsetningen i 2010. Forutsetningen i 2010, hvor vi også sto i en ganske krevende situasjon når det gjaldt skogindustrien vår, var at vi ønsket å styrke muligheten for å ta i bruk skogen til industri, til verdiskaping. Det var forutsetningen. Så prøver man her å framstille det som om dette bare handler om et lite, fiktivt salg og å øke dette med 150 000 dekar. Nei, det gjør ikke det, for det er en vesentlig og prinsipiell endring fra det som var forutsetningen i 2010, hvor en altså i utgangspunktet skulle styrke det lokale eierskapet og aktivt skogbruk. Jeg har ikke hørt landbruksministeren i det hele tatt nevne det som forutsetning for det hun gir av oppdrag til Statskog. Det som var forutsetningen i Stortinget, må jo følges opp, og så må man sørge for at de bøndene og de skogeierne som er lokalt, faktisk får bedre eiendommer å forvalte, lettere eiendommer å forvalte og kanskje mer produktive eiendommer å forvalte. Så kan staten sitte på noe av det som er mer uproduktiv skog, men som kan være fantastiske landbrukseiendommer til bruk til allmennyttige formål. Det er sånn en burde tenke rundt denne saken. Men så langt prøver høyrepartiene og landbruksministeren å bagatellisere det som nå skjer med Statskog. Punkt en: Sørg for at arronderingssalg går til å styrke lokale skogeiere og aktivt skogbruk, og – punkt to – ikke øk det salget ytterligere fra det som i utgangspunktet var grunnlaget, nemlig å dekke opp lånet på 475 mill. kr.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2020-04-22:
Statsråden vet utmerket godt at når det er flertallsmerknader i en innstilling, er det føringer for hvordan ting skal håndteres. Fra 2010 er det ingen tvil om at Stortingets flertall veldig klart ga beskjed om at arronderingssalget skulle utløse inntekter til Statskog som skulle gå til å betale ned lånet på 475 mill. kr. Så det var en forutsetning for den finanseringen som samlet sett ble gitt, både gjennom tilskudd av kapital til Statskog og åpningen foran arronderingssalget som var der. I tillegg lå det en føring om at en skulle ha et aktivt lokalt eierskap som forutsetning for arronderingssalget. Det er da jeg stiller spørsmål ved hvordan Statskog praktiserer dette. I mitt eget fylke, i Tinn kommune, er det lagt ut en eiendom på 17 000 dekar til en verdi av 15 mill. kr. Det er ingen bonde, det er ingen eiendomsbesitter eller noen som driver i Tinn, som i utgangspunktet kan håndtere et så stort kjøp. Det er veldig klart fra lokale myndigheter bedt om at en deler opp eiendommen, sånn at den kan komme lokale folk til gode. Men Statskog velger å ignorere det. Etter min oppfatning ignorerer egentlig Statskog da de føringene som er lagt til grunn for arronderingssalget, fra Stortingets flertall i 2010. Men det kan jo kun Statskog gjøre hvis de har en landbruksminister som nikker til den aksepten som Statskog nå legger opp til. Så jeg vil anbefale på det sterkeste og det varmeste at landbruksministeren så fort hun er ferdig i denne debatten, går tilbake til sitt eget departement og skriver et brev til eller instruerer Statskog, sånn at de arronderingssalgene eller de salgene som nå foregår, kan skje på en slik måte at det kommer lokalt eierskap og lokal eiendomsutvikling til gode – og forutsetter også at en gjennom det kan få et økt og aktivt skogbruk.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2020-04-22:
Det er jo sånn at regjeringens store idé er å privatisere så mye som mulig, ikke bare helsevesenet, men også skogen og andre viktige områder som vi har hatt og har i vårt felles eie. Og der – det skal jeg gi saksordfører Gimse rett i – vingler ikke regjeringen, der er de stødige i sin jobb med å få privatisert som mye som mulig, så raskt som mulig. Derfor er det også grunn til å være skeptisk og være kritisk når det kommer en sak som denne på bordet, hvor det står om å selge ut vår felles skog. For det handler om, som det har blitt sagt her tidligere, våre felles muligheter til å drive jakt og fiske. Det handler ikke om ikke å få lov til å gå i den skogen, for det dekker allemannsretten, men det handler om muligheten for vanlige folk til faktisk å kunne få tilgang til jakt og fiske, mot en betaling som en vanlig mann og kvinne i gata har råd til. Og de mulighetene blir dårligere og mer usikre når man velger å selge unna statens grunn. Norges Jeger- og Fiskerforbund har uttalt seg om dette tidligere, og de sier at allmennhetens tilgang til jakt, fiske og friluftsliv settes på spill: «Grunneier har en suveren rett til å avgjøre hvem som kan jakte og fiske på eiendommen. Unntaket er statens grunn, der alle har tilgang. Når offentlige eiendommer selges til private har vi ikke lenger denne garantien. Solgt er solgt.» Dette sier Norges Jeger- og Fiskerforbund, og det må vi gi Norges Jeger- og Fiskerforbund helt rett i. Men det er altså ikke det som denne regjeringen er opptatt av. De er mer opptatt av å selge unna offentlig eide områder, altså ting vi eier i fellesskap. Det er det som er hovedmålet til regjeringen også i denne saken, og det er det som sagt all grunn til å være både skeptisk og kritisk til.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2020-10-01:
Hvis ingen har noe å innvende, vil jeg etterkomme anmodningen. Tone Wilhelmsen Trøen inntok så presidentplassen.
Trond Helleland (Høyre), 2020-10-01:
Jeg har gleden av å foreslå Tone Wilhelmsen Trøen .
Trond Helleland (Høyre), 2020-10-01:
Jeg har den glede å foreslå Ingjerd Schou .
Trond Helleland (Høyre), 2020-10-01:
Jeg har gleden av å foreslå Ingunn Foss .
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2020-10-01:
Det er en glede å foreslå Eva Kristin Hansen .
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2020-10-01:
Jeg har den ære å foreslå Magne Rommetveit .
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2020-10-01:
Jeg har æren av å foreslå Runar Sjåstad .
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2020-10-01:
Jeg har æren av å foreslå Morten Wold.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2020-10-01:
Jeg har æren av å foreslå Nils T. Bjørke .
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2020-03-03:
På vegne av representantene Siv Jensen, Sylvi Listhaug, Helge André Njåstad og meg selv har jeg gleden av å fremlegge et representantforslag om tiltak for kontroll på grensen ved en ny migrantstrøm til Norge.
Liv Kari Eskeland (Høyre), 2020-03-03:
Først er det på sin plass å takka komiteen for utmerkt samarbeid – smidige handsamingsprosessar frå alle partar og utvist tolmod frå forslagsstillarane si side ettersom prosessen for handsaming har teke noko tid. Representantframlegget tek opp eit tema som eg trur dei fleste av oss her i denne salen har eit stort hjarte for, altså korleis syta for at norsk industri kan halda fram å skilta med at energien me nyttar som elektrisk kraft, er rein, men òg rimeleg, noko me alle meiner skal vera eit fortrinn for norsk industri. Noreg har ei lang og stolt historie innan oppbygging av kraft, ryggrada i kraftsystemet vårt er den regulerbare vasskrafta. Me har i generasjonar lagt til rette for at den fornybare vasskrafta skal tena industrien og arbeidsplassane i Noreg. Dette har me gjort gjennom at delar av industrien har fått redusert sats og fritak for elavgift, tilsvarande 7 mrd. kr i samla lettar, jf. nasjonalbudsjettet 2020. Enkelte kundegrupper har òg fått redusert nettariff fastsett av Statnett. Opphavsgarantiar er ei merkeordning for elektrisitet for å visa straumkundane at ei mengd kraft er produsert frå ei spesifikk energikjelde. Kraftprodusentar som sel opphavsgarantiar, får samtidig ei ekstra inntekt frå sin fornybare kraftproduksjon. Likevel er det slik at fleirtalet i ein merknad i Innst. 401 S for 2015–2016 ser at systemet kan forbetrast, der ein bad regjeringa «utrede nærmere hvordan endringer kan gjøre at systemet for fornybar energi med opprinnelsesgarantier og varedeklarasjon for strøm kan fungere bedre enn i dag». Arbeidet er sett i gang i departementet, og tek dermed opp i seg det som forslagsstillarane har løfta fram i forslaga nr. 1 og 2. Me ser fram til at dette arbeidet vert lagt fram frå departementet si side. Framlegget har òg i seg forhold som går på utmelding av AIB, og å syta for at Statnett sin tariffmodell vert innretta slik at industrien sin kostnadsdel reflekterer dei kostnadene den påfører nettet, og eit framlegg som omtalar likeverdig tariffnivå for store forbrukarar med høg brukstid, uavhengig av om elektrisiteten vert henta frå regional- eller transmisjonsnettet. Statnett har i lengre tid jobba med tariffmodellen. Dette er eit krevjande arbeid der det skal takast omsyn til mange forhold. Det er lange høyringsprosessar. Det ligg likevel ikkje i departementet si form for eigarstyring å detaljstyra Statnett, slik representantane her legg opp til. Å finna eit tariffnivå som er gjennomgåande for store forbrukarar med høg brukstid, er også komplekst, og staten har heller ikkje som eigar av Statnett høve til å påverka tariffen. Eg ser fram til ein konstruktiv debatt.
Liv Kari Eskeland (Høyre), 2020-03-03:
Regjeringa har sett seg ambisiøse mål. Elektrifisering av Noreg er eitt av dei måla me jobbar med for å gje vårt bidrag for å oppfylla Parisavtala. For oss her i Noreg er elektrifisering einstydande med bruk av fornybar energi. Skal me greia å nå desse måla, vil vindkraft etter kvart kunna gje eit vesentleg bidrag inn i denne energimiksen, som eit tillegg til ryggrada i den fornybare energien vår, nemleg den regulerbare vasskrafta. Vindkraft er likevel eit tema som har fått større aktualitet dei siste åra. Fleire forhold er årsak til dette, og eit av dei er arbeidet med nasjonal ramme for vindkraft, som no har gått framover, og i tillegg ei auka investering i vindkraftanlegg for å nå måla i elsertifikatordninga. Parallelt har me òg kostnader som har gått ned for prosjekt, og det har vorte større bevisstheit i opinionen omkring desse prosjekta, når dei no har vorte aktualiserte. Men konsesjonar gjevne for fleire år sidan har skapt lokale protestar når dei har vorte sette i gang. Det ein trudde ein hadde sagt ja til, viser seg kanskje å ha utvikla seg til å verta eit anna anlegg enn det ein meinte ein sa ja til den gongen. Det synest å vera stor einigheit på tvers av alle parti om at konsesjonsreglane må strammast inn, og at ein må få på plass eit skatteregime som syter for at inntektene frå vindkraftanlegga gjev verdiar også til fellesskapet. Her er det viktig at det også lokalt vert lagt igjen verdiar, slik at utbygging òg har legitimitet i lokalsamfunnet. Høgre har nok ei litt anna tilnærming til heimfall enn det Senterpartiet og Arbeidarpartiet forfektar. Ja, det er nokre likskapstrekk mellom vasskraft og vindkraft, men dei skil seg òg på viktige punkt. Regulerbar vasskraft er store prosjekt som har anlegg etablert for fleire generasjonar. Vindkraft, derimot, er førebels ein ung industri med anlegg som stort sett er mogne for utskifting når konsesjonstida er ute. At staten då skal overta utrangerte vindmøller, synest ikkje rasjonelt. Grunnen dei står på, er òg i stor grad leigd ut av private grunneigarar eller kommunar. Høgre meiner ein heller må gå gjennom innstrammingar i konsesjonsvilkåra for å syta for at ein i endå betre grad sikrar at det er økonomi i prosjekta til å gjennomføra sanering og tilbakeføring av anlegga etter enda konsesjonsperiode. Men dette har ingenting med heimfall å gjera. Sikring av tilbakeføring av områda etter enda konsesjonstid er eitt av dei momenta departementet no ser på når konsesjonsreglane er til evaluering og utbetring. Forslaga frå forslagsstillarane er allereie til vurdering i departementet. Me finn difor ikkje grunn til å vedta at regjeringa skal jobba med noko dei allereie er i gang med. Regjeringspartia kjem difor ikkje til å gå inn i dei framlegga som me i dag er bedne om å ta stilling til.
Liv Kari Eskeland (Høyre), 2020-03-03:
Me registrerer at SV ønskjer å setja krav til offentleg eigarskap til vindkraft lik det me i dag har til stor regulerbar vasskraft. Sjølv om det nok er i tråd med SV si grunnhaldning om at alt som er norsk offentleg eigd, er bra, ville det nok ført til at fleire av dei prosjekta som i dag er bygde, eller er under bygging, ikkje hadde vorte noko av. Grunnen er at utanlandsk kapital har lågare avkastingskrav enn norsk kapital til no har hatt. Det er ofte undervurdert at investeringane som vert gjorde i vindkraft, skapar utvikling, fører til auka verdiskaping og skapar arbeidsplassar. For legitimiteten til å setja opp vindkraftanlegg er nok likevel ei skattlegging som syter for at delar av verdiskapinga kjem attende til vertskommunane og fellesskapet, verdt å vurdera. Det er trass i alt det viktigaste, saman med auka produksjon av fornybar energi, som ein vindkraftpark kastar av seg.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2020-03-03:
Jeg vil starte med å takke saksordføreren for en bra jobb. Arbeiderpartiet har i denne saken veldig mange forslag som skal bygge opp under norsk industri, med tanke på den kraftpolitikken vi har. Det er viktig at man tar grep og får utslipp ned her i verden, men det er også viktig at man tar riktige grep for å bygge opp under ordninger og løsninger som viser til reell bruk av den kraften man har. Opprinnelsesgarantiene er en utfordring i så måte, der man faktisk betaler for noe som viser til at det blir produsert fornybar kraft et eller annet sted, om ikke akkurat den kraften man kjøper. Så det blir litt sånn at man kjøper seg grønn, hva skal jeg si, grønn – jeg tenkte bare presidenten skulle begynne å sufflere meg – at man viser til grønne, gode ordninger, men så er det kanskje ikke helt sånn likevel, så man seiler litt under falskt flagg. Jeg setter veldig stor pris på en bra president her. Det som er utfordringen, er at EØS-avtalen gir muligheter til å bruke handlingsrommet her, og det er nettopp det handlingsrommet vi har prøvd å finne i denne saken. Vi ser jo at hvis industriaktører, store industriaktører i Norge i dag skal begynne å bruke denne ordningen og på en måte mer og mer bli tvunget til å bruke den, er det mange millioner i utgifter på budsjettet for dem, noe som er krevende. Oslo Economics kom med en rapport høsten 2018 som vi satte oss ned og studerte nøye. Det er viktig å se på hva slags type løsninger man fant der. Ut fra det har vi jobbet med ulike aktører og funnet fram til disse forslagene som vi har lagt fram i denne saken, og det gjorde vi i juni 2019. I dag er det mars 2020. Vi har hatt tre statsråder i forkant av Tina Bru, så vi har store forventninger til at den nye statsråden faktisk setter seg inn i saken, tar grep og gjør noe med dette. Vi vet at alle de tidligere statsrådene har vært positive til å gjøre noe, men vi har på en måte ikke vært forelagt noe med tanke på hvilket resultat vi skal nå her. Så det har vi store forventninger til, rett og slett. Jeg tenker at det er på høy tid å gå inn i det. Om det er en sak som regjeringen også vil komme tilbake til Stortinget med, blir vi gjerne med og ser på løsninger videre. Vi har også fått framlagt ulike forslag og har underveis hatt god dialog med saksordføreren, som også er veldig engasjert i dette. Jeg tror at hele komiteen, uansett om man er i posisjon eller opposisjon, ønsker å få gjort noe, og industrien vår er utålmodig, så jeg tenker at her er det viktigste budskapet nå, etter at saken har ligget så lenge, at det skjer noe.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2020-03-03:
Ja, det er riktig.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2020-03-03:
Det er en utfordring når man skal begynne å ta tak i ting, å få en balanse som både industrien og kraftselskapene og fellesskapets inntekter vil bli fornøyd med, og det er nettopp det som gjør at denne saken er vanskelig. Det erkjenner også vi, men vi har prøvd å gjøre noe med det og prøvd å komme med løsninger. Jeg vil utfordre statsråden på det med å rydde opp i informasjonsstrømmen. Vi har et forslag her om at NVE skal bidra med klarere informasjon om hva som er fysisk kraftforbruk, og hva som er kraftforbruk basert på opprinnelsesgarantier. Da er det interessant å høre hvordan statsråden ser for seg en løsning, siden man ikke støtter det vi har foreslått. Så er jeg interessert i å høre hva statsråden mener om hvordan det hadde påvirket oss om vi hadde meldt oss ut av AIB-systemet.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2020-03-03:
Jeg fikk ikke svar på det med NVE og kakediagrammet, som ligger konkret som et forslag, så det kan statsråden få mulighet til å svare på en gang til. Når vi hører Venstre og Kjenseth, sier han at denne ordningen kanskje vil gå ut på dato. Men det er mer en trend at det kanskje kan bli pålagt industrien å ha det framover. Det er det ikke i dag. Men vi aner ikke hva som skjer framover, så vi må finne en måte å løse dette på som er forutsigbar for industrien. Det er flere EØS-land som er ute av AIB-systemet, men det stenger ikke døra for at kraftselskapene kan selge opprinnelsesgarantier. Derfor burde vi aktivt trekke oss ut så langt vi kan. For i dag er det ikke mulig å si at vi ikke vil ha noen opprinnelsesgarantier. Jeg vil bare ha en vurdering av forslaget som vi har om NVE og informasjon, og hvordan statsråden vurderer opprinnelsesgarantier framover.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2020-03-03:
Komiteen har hatt til behandling en sak om solkraft, og som saksordfører vil jeg si at jeg synes dette er et spennende forslag innenfor et område komiteen har hatt veldig få saker om så langt. Det er nok en del andre saker vi har hatt hyppigere, for å si det sånn. Norge trenger ambisiøse mål og mer tilrettelagte rammer for å få fart på solkraftsatsingen, det er det ingen tvil om. Vi ligger bak de fleste, og det øker behovet for en selvransakelse, vil jeg si, for hvilke ambisjoner vi ønsker, og hva slags løsninger vi skal ha for å nå disse målene. Våre naboer i Sverige har 10 000 installasjoner av solkraft i året, mens her har vi 2 000 installasjoner. Det at Enova nå fra april av ønsker å redusere solkraftstøtten, er det flere parti i komiteen som reagerer sterkt på. Vi ser at det er økende interesse for dette området politisk. Det er også noe man ser igjen i merknadene og forslagsstrømmen i denne saken. Vi synes det er skuffende at regjeringen viser så liten interesse for og vilje til nye løsninger og til å ta grep som kan stimulere til flere prosjekt, framfor at de nå støtter reduksjonen som Enova har når det gjelder støtten deres. Regjeringen viser heller til at interessen har økt slik at det er flere aktører som ønsker dette produktet, og mener da at markedet selv skal styre det framover. Vi er ikke der ennå, slik vi ser det. Så viser vi til at statsråden viste til at RME, Reguleringsmyndigheten for energi, skal sende ut en høring om plusskundeordninger for borettslag og sameiere, og at det er Olje- og energidepartementet som eventuelt vedtar endringene i de forskriftene. Det er regjeringens privilegium å gjøre det, men da må vi også kunne forvente at man bruker nok energi i regjeringen, kanskje til og med solenergi der, til å få tatt de nødvendige grepene. Statsråd Bru er jo som en sol i salen, så da tenker jeg at da er det håp, det er lys!(Munterhet i salen) Regjeringen sier nei til forslag til vedtak IV, om å utrede en kombinasjon av tilskudd fra Enova med lån fra Husbanken, men imøtekommer nå forslaget om disse nye kriteriene med å si at miljødokumentasjon er et av de kriteriene man kan ha for å få lån. Det kan være en god start. (Munterhet i salen) Forslag til vedtak I om å utrede ulike tiltak for å stimulere til økt produksjon av solenergi i Norge, imøtekommes ikke fra departementet, noe de begrunner med at de norske forskningsmiljøene og industrien selv skal være med i denne utviklingen, og de viser til at viktige virkemidler er etablert gjennom Enova.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2020-03-03:
Jeg ønsker å takke statsråden for svaret, og jeg opplever at svaret er rimelig ærlig. Jeg skjønner at utfordringen er krevende, men det gjør det ikke mindre viktig å få landet denne saken. Jeg skjønner at frister skal overholdes, men når høringsfristen er gått ut, er det viktig å ha påtrykk. Regjeringen har jo satt i gang en prosess for ny løsning og skubbet en del utvalg og utredninger framfor seg. Det skal man jo gjøre, det er ikke feil å ha gjort det, men det er utrolig viktig jo før, jo heller å finne en løsning, for diskusjonen ute er urovekkende. Jo lenger man venter, jo vanskeligere tror jeg det blir å klare å finne en løsning som kan aksepteres både det ene og det andre stedet. Fra Møre og Romsdals side var jo statsråd Listhaug i sommer ute og sa at det blir ikke på Nesset, men hun sprang ikke til Brevik og sa at det ble der. For det er ingen som ønsker å si det, men alle ønsker å ta inn over seg den uroen som er, og si: Nei da, vi skal passe på slik at det ikke blir her. Men nasjonen Norge har et ansvar: å finne en løsning. Så ønsker jeg videre å si litt om sirkulærøkonomi. Jeg mener at det er viktig å få inn krav til bedre løsninger på dette. Når det gjelder avfall, er det veldig mye import og eksport, og ting samhandler seg, men samtidig har landet selv et stort ansvar. Et konkret spørsmål som jeg ønsker å bore litt mer i: Hvordan ser statsråden for seg prosjektet på Raudsand og mulighetene der når Kronos Titan sier at de ikke er interessert i å sende noe avfall dit? Hva vil det medføre i forhold til de teknologiske løsningene som en skal bruke der, og håndteringen av det andre avfallet som eventuelt skal dit? Vil det da si at det ikke er aktuelt – at det ikke er grunnlag for å ha et deponi der? Eller vil det si at man lett finner andre løsninger, og at tynnsyre ikke er viktig der? En annen ting er at det er snakk om hvordan man skal prosessere de ulike avfallstypene, og tynnsyre og svovelaske har jo på en måte funnet sammen i gips og løsninger i NOAH-systemet. Men hvordan skal man stille krav til å lage den typen prosessering framover, sånn at man kan være trygg på at avfallet fortsatt er trygt hvis det kommer i kontakt med vann? Så vil jeg formidle at det er stor usikkerhet om hvordan det som er det statlige ansvaret når det gjelder tidligere runder i Raudsand, blir håndtert. Jeg ønsker at statsråden kan komme med en kommentar akkurat til hvordan man tar tak i det avfallet som ligger der i dag, for det starter litt på minus med utfordringen.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2020-03-03:
Jeg vil takke for en god debatt og takke statsråden for oppriktige svar. Jeg håper statsråden bidrar til at det blir gode svar som kommer, og at de kommer så raskt som mulig for å få avklart situasjonen. Industrien trenger forutsigbarhet. Ansatte trenger trygghet. Befolkningen som er berørt, trenger å bli beroliget og føle både at avfallet blir tatt hånd om på en skikkelig måte, at deres situasjon ikke blir truet på noe som helst vis, og at sameksistensen med ulike næringer og ulike samspill i miljøet skal bli ivaretatt. Statsråden har egentlig ikke svart på spørsmålene om hva han gjør i denne situasjonen, annet enn høringsfrister og at det blir hørt, men hva den videre prosessen nå er konkret for statsråden som er i salen i dag, vil jeg ha svar på. Jeg vil vite hva slags skisse han har for å jobbe med den prosessen framover, om han er opptatt av å se kun på svaret deponi – ekspertutvalget sa også at man i et nytt deponi må ha den typen størrelse man har i dag – og om han vil begynne å følge det Arbeiderpartiet kom med forslag om i forbindelse med behandlingen av stortingsmeldingen om avfall og sirkulærøkonomi, der vi ba om også å ha 25 pst. sirkulærøkonomi for farlig avfall – at man legger inn tydeligere krav der. Det tar tid å finne løsninger, men gjennom et samspill med både krav og løsninger er det mulig å gjøre det. Litt tilbake til Brevik og Dalen gruver: Der pekte ekspertutvalget på at samdrift mellom Norcems virksomhet og deponering av uorganisk farlig avfall ikke har vært en del av tidligere evalueringer. Norcems anerkjente fagmiljø innen gruvedrift, som har inngående kunnskap om gruvene i Dalen, har avvist muligheten for samdrift, men hva er muligheten for en tredjepartsvurdering? Er en utredningsinstruks om det knyttet til internasjonale løsninger? Jeg ønsker at statsråden sier litt om det. Jeg vil bare si, som jeg sa om import og eksport, at svenskene bygger nye fabrikker. Ragn-Sells er nå klar for ikke å sende flyveaske og redusere den betraktelig i 2021, og tenker å ha bygd opp to fabrikker og på en måte å slutte å eksportere til Norge i 2024. Da igjen: Er det et samspill her i det nordiske markedet som statsråden kan gi en vurdering av?
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2020-03-03:
Arbeiderpartiet er i denne saken opptatt av norsk industri og rammebetingelser for industrien. Det er veldig bra, og det skal Arbeiderpartiet ha ros for. Det er viktig at vi tilrettelegger for industrien, og at vi har rammebetingelser som gjør at den kan utvikle seg videre. Jeg forstår også godt intensjonen i Arbeiderpartiets forslag, og ser de utfordringer som opprinnelsesgarantier gir. Likevel sliter jeg med å se hvilke bedre løsninger dette forslaget vil gi oss. Om man bare snur ryggen til, forsvinner dessverre ikke problemet av seg selv. Norsk industri både har og har hatt konkurransefortrinn med den fornybare kraftproduksjonen. Det er den fordelen jeg forstår forslagsstiller ønsker å opprettholde. Når internasjonale kunder og norsk industri ber om dokumentasjon på hva slags kraft som brukes for framstilling av deres produkter, skal «Made in Norway» bety fornybar og videre dokumentasjon være unødvendig. Tanken er flott, den. Men når resten av verden handler med garantier og lager systemer som skal hindre dobbelttelling, sliter jeg med å se hvordan Norge skal klare å stå utenom. Jeg ser vanskelig for meg at opprinnelsesgarantier vil forsvinne utenfor Norges grenser, uavhengig av hva Norge gjør i denne saken. Norge som nasjon har til nå utvilsomt tjent på opprinnelsesgarantier, og norske kraftprodusenter har tjent gode penger på å utstede slike. Kraftprodusentene skal vi heller ikke glemme som den verdifulle næringsvirksomheten de er. Etterspørselen etter ren fornybar kraft kommer bare til å øke, og verdien av fornybar kraft, og spesielt magasinbasert vannkraft, vil være økende. Opprinnelsesgarantier er jo med på å forsterke dette og gjør fornybar energi enda mer konkurransedyktig. Dette forslaget vil ramme kraftbransjen svært hardt. På den andre siden ser vi at handelen med opprinnelsesgarantier reduserer konkurransefordelen som fornybar kraftproduksjon gir norsk kraftkrevende industri. Om oppsiden for industrien er så stor at den oppveier nedsiden for kraftbransjen, er jeg betydelig mer usikker på enn forslagsstillerne er. Så jeg tror det beste nå er å avvente hva departementet og en ny statsråd gjør for å få noen muligheter og et handlingsrom på bordet. Om situasjonen ikke er ny, er den iallfall enda mer aktuell enn noen gang. Det kan gjerne føre med seg at departementet prioriterer framdrift i saken.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2020-03-03:
Tilskudd og tilrettelegging for energieffektive lavutslippsløsninger er viktig i arbeidet med å få ned klimagassutslipp og spare på energibruken. Jeg tror imidlertid ikke at det er Stortinget som skal være den som skal stå bak de enkelte bevilgninger og prioriteringer av teknologi. Jeg tviler på at det ville ført til så mye bedre løsninger. Skal en lykkes med omstillingen, tror jeg det er noen som må se helheten og bevilge og prioritere pengebruken, lage programmer og tildele støtte til enkeltprosjekter, og Enova er vårt verktøy til å se denne helheten. Det skal ikke bare være en målsetting om å få flest mulig på kortest mulig tid til å endre hverdagen sin, men en må evne å tenke langsiktig, se hvilke produkter som kan gi nye løsninger, skape markeder og gi ny teknologiutvikling. Utvikling av solcelleteknologi er nok i svært liten grad påvirket av det som blir gjort i Norge. Jeg både tror og anbefaler at vi skal fortsette å bruke Enova og det apparatet som vi har i dag for å vurdere nye løsninger og teknologier – å satse på disse er nødvendig i startfasen – og så fase ut støtteordninger, frigi kapital til å satse på nye og bedre løsninger og teknologier.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2020-03-03:
Vindkraft har bokstavelig talt vært i vinden de siste årene, og holdningene til vindkraft ute i Kommune-Norge har i svært mange tilfeller endret seg totalt. I Rogaland ble det for få år siden gitt konsesjoner til vindkraft over en lav sko. Det ble presset på fra alle kanter, og Senterpartiet alene ville tapetsere fylket med 1 000 vindmøller. Nå møter både Senterpartiet og kommunene seg selv i døra. Det er mye som har endret seg siden den gang. Vind var ikke lønnsomt, teknologien var ikke ferdig utviklet, og det er lett i dag å se at mange av de konsesjonene som er blitt forlenget, har vært uheldige. Da mener jeg ikke at de er uheldige bare for kommuner og for grunneiere som blir negativt berørt, men for hele bransjen, når en ser de reaksjonene som nå kommer, og som rammer hele vindkraftbransjen som helhet. Å innføre hjemfall på prosjekter som har en levetid på rundt 25 år, ser jeg på som lite formålstjenlig. Vi må ikke ende opp med at staten skal overta prosjekter som andre skulle avvikle og rydde opp i. Da må det være viktigere at vi kan pålegge og sikre at utbygger har garantier for opprydding og tilbakeføring når konsesjonene utløper. Endring av konsesjonsregler ser jeg i likhet med forslagsstillerne fram til, og jeg mener at statsråden burde komme med en stortingsmelding om vind både på land og på havet. Denne kunne inneholdt nye krav til konsesjoner og om skatt og annen kompensasjon til berørte kommuner. Jeg er uansett svært glad for at det ligger an til å bli en endret og mer helhetlig tilnærming til vindkraft. Det må legges mye mer vekt på samfunnsøkonomien, og i den må naturinngrep og tap av natur medregnes, i tillegg til nettilgang, behovet for kraft og ikke minst økonomi. Det fremmes også i dag et forslag om lokal vetorett og at det skal gis konsesjon i tråd med lokale ønsker. Dette er noe som Fremskrittspartiet i stor grad støtter, men som vi ikke kommer til å stemme for, og det vil jeg gjerne begrunne: Fremskrittspartiet ønsker ikke å støtte utbygginger som ikke har den ønskede samfunnsgevinsten, selv om kommunene ønsker utbygging. Behovet for kraft må være til stede, og kostnader til nettilknytning må i sin helhet dekkes inn av prosjektet. Men så ser vi at det kan være anlegg som ligger i to kommuner, der berørte kommuner kan ha hver sin mening, og så har vi prosjekter som kan være avgjørende for annen næringsvirksomhet. Dette er bare en mer praktisk tilnærming, og jeg kan gjerne presisere at det vil sitte ekstremt langt inne for oss å gi en konsesjon som er i strid med lokale kommunestyrevedtak.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2020-03-03:
Jeg vil begynne med å takke forslagsstillerne for å sette et viktig tema på dagsordenen. Norsk kraftpolitikk og ikke minst god tilgang på ren og billig energi har vært en nøkkelfaktor for norsk industrireising i over hundre år. Det har bidratt til verdiskaping, innovasjon og produksjon av viktige eksportartikler over hele landet fordi verkene og fabrikkene har ligget nær energikildene, f.eks. aluminiumsproduksjon. Norge er nær 99 pst. selvforsynt med fornybar kraft, og da hovedsakelig fra vannkraften. Det er derfor grunn til å sette store spørsmålstegn når norsk næringsliv ser seg nødt til å kjøpe opprinnelsesgarantier for ren kraft. Umiddelbart ser ordningen med opprinnelsesmerking ut til å være et system for grønnvasking. Dessverre blir det feil for norsk industri, som i utgangspunktet er basert på nettopp ren energi. Det skal være vår fordel, ikke ulempe, og det bør skje uten at man skal være nødt til å kjøpe seg inn i en garantiordning. At noen i 2020 skal komme og hevde at norske produkter ikke er klimavennlige fordi man ikke kjøper opprinnelsesgarantier, er derfor meningsløst. Det er blitt en ordning som er vanskelig å forstå for de fleste. Men når Senterpartiet i dag ikke støtter forslagene fra Arbeiderpartiet, handler det om at det allerede er en sak på gang om hvordan man kan gjøre systemet med såkalte varedeklarasjoner og opprinnelsesgarantier bedre enn i dag. Senterpartiet kan love at vi kommer til å gå kritisk inn i en slik sak når den kommer. Vi ønsker en nærmere utredning av om opprinnelsesgarantiene har fungert i tråd med hensikten, og om man har oppnådd resultater for økt produksjon av fornybar energi, slik intensjonen var. Gitt den tverrpolitiske enigheten om at dette er en ordning som ikke fungerer etter hensikten, mener Senterpartiet en slik utredning er et godt sted å begynne før man vedtar konkrete endringer. Senterpartiet deler forslagsstillernes bekymring for at industriens kostnadsandel på nettet øker. Usikkerheten rundt ny tariffmodell har vart i rundt to år og bidrar til at nye investeringer uteblir. Det er alvorlig. Det er ikke en god og forutsigbar industripolitikk i en tid der vi står oppe i en omstilling hvor vi skal omstille fra petroleumsbasert, havbasert industri til landbasert, grønn industri. En ny tariffmodell må lages slik at industriens kostnadsandel på en objektiv og etterrettelig måte reflekterer de kostnader den faktisk påfører nettet, og den bør forskriftsfestes, slik at usikkerheten knyttet til nettkostnader minimeres. Forutsigbarhet er avgjørende viktig for industriens framtid, og vi er avhengig av mer landbasert industri i framtiden. Jeg tar med dette opp forslagene fra Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2020-03-03:
Sola er grunnlaget for alt liv. Omstillingen til en framtid der vi ikke lenger kan basere oss på det svarte, ikke-fornybare karbonet, må handle om det grønne fornybare karbonet og de fornybare ressursene. I dette er sola helt avgjørende, også her oppe i nord med lange vinternetter. Potensialet for å produsere energi fra sola er stort og vil være et viktig supplement til annen energi i framtiden. Solenergi produseres lokalt, og Norge har mange flater der dette kan installeres uten store konflikter. Det kan være på takene hjemme hos oss, eller hos «folk flest», som noen liker å si, eller det kan være på driftsbygninger – i bruk eller ikke i bruk – i landbruket, eller som på ASKOs lager i Trondheim, der solceller allerede dekker flere tusen kvadratmeter og bidrar til produksjon av ren hydrogen til selskapets lastebiler. Selv om vi begynner å se spor av solenergi også her i landet, er det rom for å satse mer. Bare i 2019 installerte svenskene over ni ganger flere solcelleanlegg enn vi gjorde her i Norge. Da er ikke løsningen å fase ut støtten, som varslet. Tvert om må støtten opprettholdes, og verktøyene for å stimulere til satsing må styrkes. I forrige sak debatterte vi ny industripolitikk. Det er et viktig perspektiv også i denne debatten. Det å produsere solceller og komponenter til solenergianlegg er energikrevende. Norge har industri som produserer disse produktene, og vi gjør det basert på ren fornybar energi. Vi må derfor lære av elbilpolitikken videre i omstillingen til en mer klimavennlig tidsalder. Norge har kommet godt i gang med omstillingen av personbilparken gjennom fordelene for nullutslippsbiler. Særlig har dette bidratt til en kraftig økning av elbiler på norske veier, men så langt har det ikke bidratt i veldig stor grad til ny norsk industri eller varige arbeidsplasser av betydelig omfang, om vi ikke ser på de som installerer ladestasjoner rundt omkring. I solenergi har vi en opplagt mulighet. Vi kan ved å stimulere husholdningene og industrien til å bidra til å øke energiproduksjonen gjennom å satse på ren energi også sørge for norsk industribygging. Norske solcelleprodusenter har så langt vært gjennom en ganske turbulent tid med både opp- og nedturer. Ved å knytte offentlige støtteordninger for installering av solcelleanlegg til anleggets klimaavtrykk vil norske solenergiprodukter komme vesentlig bedre ut enn konkurrerende industri, f.eks. i Kina, hvor solcelleproduktene er basert på kullenergi. Da kan vi altså bidra til at klimaomstillingen også bidrar til industriomstilling basert på ikke-fornybare ressurser. Jeg tar med dette opp forslagene Senterpartiet har sammen med Sosialistisk Venstreparti og Miljøpartiet De Grønne.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2020-03-03:
Oj, jeg må bare finne balansen her – etterdønninger etter helgen.(Latter i salen.) Jeg er stadig ute og møter folk med landbrukseiendom. De er opptatt av å ta del i det grønne skiftet. Landbruket har sågar inngått en avtale med regjeringen om kutt i klimagassutslipp på 5 millioner tonn. Samtidig er konfliktene rundt utbygging av fornybar energi på vindmøllesiden store, mens vi vet at produksjon av solenergi vil kunne bidra til å supplere markedet kraftig. (Latter i salen.) Hvorfor vil ikke regjeringen bidra til å framskynde disse prosessene, sånn at vi får mer solenergi på driftsbygninger i landbruket? Vi ser også at de i landbruket som har installert solcellepanel, sliter med å få solgt overskuddsenergien fordi man møter formelle hindringer.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2020-03-03:
Det er faktisk slik at svenskene i fjor installerte ni ganger mer enn det vi gjorde her i landet. Det betyr at vi har et ganske stort potensial. Når jeg møter folk i landbruket rundt om i hele landet som ønsker å installere solcelleanlegg, er det forvirring om hvordan systemet fungerer, og det er usikkerhet om hvorvidt man får levert overskuddskraft ut på nettet. Vil statsråden ta initiativ til å rydde opp i regelverket, slik at det faktisk blir mulig å få levert overskuddskraft på nettet, at man får tatt i bruk det potensialet som finnes rundt på låvetak og andre driftsbygninger?
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-03-03:
Også vi i SV deler forslagsstillernes bekymring for at norsk industri kan miste viktige konkurransefortrinn dersom man ser seg nødt til å kjøpe opprinnelsesgarantier som en form for dokumentasjon på at den kraften som brukes, er fornybar, når strømproduksjonen i Norge i utgangspunktet er basert på ren vannkraft. I kampen mot klimakrisen vil verden trenge mer fornybar energi – fornybar energi som kan brukes til å erstatte den fossile. Også i Norge trengs mer fornybar energi for å fase ut den halvparten av vårt energiforbruk som er fossilt. Hensikten med opprinnelsesgarantiene som vi diskuterer i dag, var å gi insentiver til produksjon av mer fornybar energi. Om disse garantiene har gjort det i Norge, er et ubesvart spørsmål. Har garantiene bare gitt økt gevinst til kraftselskapene? Noe av utfordringen nå er at opprinnelsesgarantiene selges til bedrifter og personer i andre land. Dermed blir bl.a. norsk industri sittende igjen med den kraften som angivelig ikke er ren, selv om elektronene de tar ut, for det meste kommer fra norske vannkraftverk. Det virker som om det er bred enighet om at ordningen med opprinnelsesgarantier og NVEs varedeklarasjon ikke fungerer godt nok, selv om det ikke foreligger gode alternativer til disse i dag. Dette ble også påpekt av Stortinget da Stortinget behandlet energimeldingen. Det er også grunnen til at SV er med på forslaget om å støtte videre opp om det arbeidet som allerede er i gang, og at vi bør få på plass en utredning av hele ordningen om opprinnelsesgarantier og hvordan disse best kan innrettes for å fungere optimalt. Jeg tar opp forslaget fra Sosialistisk Venstreparti og Miljøpartiet De Grønne.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-03-03:
For litt siden var komiteen på reise til Svalbard. Da vi kom til flyplassen i Longyearbyen, kunne vi se at også på Svalbard er det et potensial for solkraft. Der er den ene veggen dekket av solceller, og antall soltimer i Longyearbyen er i løpet av et år like mange som antall soltimer i de mer sørlige delene av Norge. Dette viser at også Norge har et stort potensial for å satse på solkraft. Skal vi klare å stanse klimakrisen, må vi sørge for at alle får blitt med i omstillingen. Vi må ha en politikk som sørger for at folk flest kommer bedre ut, og skal de ha mulighet til å bli med, må vi sørge for at folk flest ikke blir låst fast i dyre, forurensende og energikrevende løsninger. I dag er det i realiteten kun de som har egenkapital og midler, som har de beste mulighetene til å bruke tilskuddene fra staten gjennom Enova for å produsere strøm og legge solceller på sine egne tak. Det gjør at veldig mange faller utenfor og ikke får muligheten til å være med på den omstillingen vi skal gjennom – at de ikke får muligheten til å redusere sine egne energiutgifter gjennom en mer desentralisert og egenprodusert strøm. Derfor mener vi i SV at man må opprette energilån, man må videreføre støtten fra Enova og øke tilskuddene til solkraft. I tillegg må vi gi borettslag, sameier – ja, kanskje hele nabolag – muligheten til å produsere og bruke solkraft sammen. Solkraft er i dag den kanskje beste og enkleste løsningen på det største problemet verden står foran. Det har i dag få konflikter knyttet til seg ved bruk av arealer, siden det i dag i stor grad er snakk om å ta i bruk allerede eksisterende bygninger og utbygde områder. Derfor har SV fremmet dette forslaget i Stortinget, og jeg vil med det ta opp forslagene SV har sammen med Miljøpartiet De Grønne.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-03-03:
Statsråden var i sitt innlegg inne på at det framlagte forslaget til effekttariffer kan redusere lønnsomheten for den enkelte installasjon av solcelleanlegg rundt omkring i landet. Nå er dette bare et forslag fra NVE, og det er til behandling i Olje- og energidepartementet. Mitt spørsmål er om statsråden vil sørge for at vi får et system for effekttariffer som i alle fall ikke hemmer satsing og etablering av solkraft rundt omkring i landet – som ikke svekker lønnsomheten i det.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-03-03:
Jeg takker for svaret og har et annet spørsmål til statsråden. Flertallet i denne sal kommer i dag til å avvise flere av våre forslag. Ett av dem går ut på å få installert solceller på tak på offentlige bygg, at man kan stille krav gjennom offentlige anbud om at det skal etableres solceller. Selv om dette stemmes ned i Stortinget i dag, vil statsråden ta initiativ til at denne typen krav kan komme inn i offentlige anbud?