Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-14:
Dette er en viktig debatt. La oss prøve å få fakta korrekt når det gjelder ulike partiers standpunkt, spesielt etter at jeg har hørt det forrige innlegget, fra representanten Nordtun. En legger her opp til en debatt der en prøver å svartmale noen partier for å kunne framstå som enda mer prektig selv. Jeg vil i mitt innlegg gå litt gjennom hva denne debatten egentlig bør handle om, ut fra Fremskrittspartiets syn, nemlig hvordan en skal treffe tiltak for å få kuttet CO2- utslipp. Jeg kommer ikke til å gå inn på den vitenskapelige debatten som statsråden la opp til på tirsdag, og som bar litt preg av dommedag og av at alt var mye verre nå, uten å ta hensyn til at det faktisk har vært en nedkjøling de siste ti år, som ligger under selv de laveste prognosene FNs klimapanel hadde. Jeg skal ta som forutsetning at alle partier her på Stortinget er enige om at en skal gjøre tiltak for å kutte CO2-utslipp. Alle partier er enige om det. Representanten Nordtun prøvde å gjøre et poeng av at Fremskrittspartiet ikke var med på klimaforliket. Men hvis representanten Nordtun hadde vært korrekt, hadde han vist til at Fremskrittspartiet var det første partiet som tok kontakt med Arbeiderpartiet etter landsmøtet deres i 2007, og sa at basert på prinsippene og premissene som statsminister Stoltenberg lanserte fra Arbeiderpartiets landsmøte, ville Fremskrittspartiet veldig gjerne være med på et klimaforlik med Regjeringen. Da forhandlingene begynte på Stortinget den høsten, sendte Fremskrittspartiet et brev med sine ti punkter for hvordan et klimaforlik burde se ut. Det var ingen av punktene som gikk ut på at en ikke skulle ha et forlik, at en ikke skulle gjøre tiltak, men våre punkter gikk på hvordan en skulle gjøre det. Så jeg synes det hadde vært ryddig av representanten Nordtun å erkjenne faktum og ikke fortsette å tegne det bildet – som miljøvernministeren ønsker ble tegnet – at noen partier ikke ønsker å kutte utslipp, mens andre gjør det. Jeg synes at redegjørelsen på 1 time på tirsdag var bemerkelsesverdig. Det er et tema som statsråden selv omtaler slik at nå er vi i et skjebneår – og så er det ingen nyheter om virkemidlene. Det er ingen nye tiltak. Det er ingen korrigering av kurs, verken i mer offensiv eller mindre offensiv retning. Det var bare en gjentakelse av noe som en har hørt mange ganger før. Til tross for at en del av prosjektene som ble lansert, ikke har oppnådd resultater, framstår de som en skryteliste over at en i hvert fall har ambisjonene i orden. Men denne debatten må jo handle om hvilke tiltak det er som virker, og som vi skal fortsette med, og hvilke tiltak det er som ikke virker, og der en da bør justere kursen. Fremskrittspartiet skulle veldig gjerne ha vært med i et nytt klimaforlik, nettopp fordi vi tror at vi har den politisk ukorrekte tilnærmingen som gjør at vi faktisk kan ruske litt opp i den politiske korrektheten og sørge for at en får prosjekter som gir bedre resultater i forhold til pengene, og der vi faktisk også våger å skyte noen hellige kyr i den norske debatten. Det er først og fremst en del paradokser i det som framkommer. Jeg vil her bare vise at det ikke er slik at én side er skinnhellig, eller det er vel nettopp det den er, og at den andre siden bare er svart – eller svartgrå, som statsråden omtaler oss i Fremskrittspartiet og Høyre som i Dagsavisen i dag. Så kritiseres altså Fremskrittspartiet og Høyre for å være for oljevirksomhet, til tross for at også Arbeiderpartiet er det, til tross for at statsråden selv er med i en regjering som støtter Goliat-prosjektet, og til tross for statsråden selv jubler over at det blir oljevirksomhet i Ghana. Men det er altså grusomt hvis Høyre og Fremskrittspartiet snakker fint om olje. Regjeringspartiene har sagt i en budsjettinnstilling at leteaktiviteten må opprettholdes, men det er helt grusomt hvis Fremskrittspartiet sier at vi ønsker leteaktivitet på norsk sokkel. Vi har en regjering som sender oljeministeren til Mexicogolfen for å selge inn oljeservice, men det er fælt når Fremskrittspartiet snakker fint om oljeserviceindustrien. Vi sender statsministeren til Brasil for å selge inn oljeserviceindustri, men det er fælt når Fremskrittspartiet snakker fint om det. Og ikke minst: Vi har en regjering der miljøvernministeren går ut og er en pratmaker når det gjelder oljesand, men Regjeringen løfter ikke en finger verken for eller imot prosjektet, og framstår dermed som en passiv forkjemper for det StatoilHydro gjør. Så jeg vil ha meg frabedt det hykleri som kommer fra statsråden i denne debatten. Når han kommer med at det går en grønn tråd gjennom Regjeringens krisepolitikk, er det bare nok å minne om det som er Aker Solutions’ primære virksomhetsområde. Det er ikke fornybar energi; det er oljevirksomhet. Med dette håper jeg at vi kan få en viss edruelighet i denne debatten, selv om jeg regner med at statsrådens respons kommer til å være å svartmale Fremskrittspartiet. Mitt utgangspunkt her er at skal en løse CO2-spørsmålet, må en løse energispørsmålet. Det handler om måten vi produserer og bruker energi på – i husholdninger, i transportsektor og i industri. Da må vi ha en realistisk tilnærming til energiforsyningen. Vi kan ikke bare kutte dagens energibruk og tro at folk ikke vil savne energien den dagen den ikke er i stikkontakten – eller ikke er i bensinpumpen. Når en statsråd i Dagens Næringsliv i dag nærmest benekter at energispørsmålet er fundamentalt i hele CO2-debatten, må jeg bare be statsråden i sitt innlegg si hvor energien skal komme fra. Når han sier at her skal en ikke ha oljevirksomhet fordi en kan finne andre måter å få energi på, ber jeg om å få alternativene. IEA, Det internasjonale energibyrået, har i sin World Energy Outlook for 2008 et scenario for hvordan en skal innfri FNs klimapanels togradersmål. De sier at satsing på enøk, som vil stå for ca. halvparten av tiltakene, satsing på CO2-rensing, på fornybar energi og på kjernekraft er de viktige tiltakene. Men IEA sier også at gassforbruket de neste 20 årene fortsatt vil øke i forhold til i dag, selv innenfor dette scenarioet. Oljeforbruket vil reduseres litt, men det er kull som er det viktige området. Det må vi ta med i den store energi- og klimadebatten som vi også har i Norge, og ikke tro at hvis vi bare kutter olje og gass, vil det fortsatt bli den samme reduksjonen på kull som IEA forutsetter. Lederen av utredningen fra IEA sa at Norge må produsere så mye olje og gass som landet kan, for ingen gjør det bedre enn oss, og i deres scenario trengs dette hvis en skal kunne fase ut kull. Det er ikke et alternativ å tro at en kan fase ut kjernekraft, olje, gass og kull og erstatte det med fornybar energi. Det er rett og slett bare å se på tallene for norsk sokkel. Olje- og gassproduksjonen i Norge i 2007 tilsvarer energien fra de meste moderne vindmøllene – 335 000 av dem – og Norge er bare en liten olje- og gassprodusent i det store verdensbildet. Ja, vi er en stor eksportør, fordi vi bruker veldig lite selv, men hvis en tar med seg det store markedet, der de fleste bruker det de produserer, er Norges andel liten. Det er ikke realistisk å tro at en i løpet av en tiårsperiode kan erstatte olje, gass og kull med fornybar energi. Jeg tror heller ikke at det å holde verdens fattige nede i fattigdom er et virkemiddel som utviklingsministeren verken ønsker eller egentlig vil jobbe for, men det er like fullt konsekvensen av en politikk der det er slik at hvis bare Norge kutter olje- og gassvirksomheten, blir klimaet mye bedre. Det er nok å spørre StatoilHydro, der staten er hovedaksjonær. Hva gjør StatoilHydro med sin kapital, hvis de ikke får tilgang til å lete mer på norsk sokkel, hvis de ikke får lov til å produsere mer på norsk sokkel? Svaret deres er ganske tydelig. Deres kapital går dit de får best lønnsomhet på investeringen, og det er pr. i dag i olje- og gassvirksomhet i utlandet. Det er ikke havvindmøller, som noen her ønsker. Når det gjelder fornybar energi, har Norge et stort potensial. Fremskrittspartiet mener det bør utnyttes mye bedre, både ut fra et CO2-perspektiv og ikke minst på grunn av energiforsyning – ikke nødvendigvis så mye innenlands, men fordi vi har et stort eksportpotensial med det vi kan bygge i framtiden. Fremskrittspartiet vil realisere mer av vannkraftpotensialet. Det er et stort potensial i småkraft, på ca. 10–15 TWh, som kan utnyttes over tid. Stor vannkraftutbygging kan vi og bør vi diskutere på nytt, istedenfor automatisk å si at vi ønsker å få vernet alle nye prosjekter. Vi må ta hensyn til den teknologien som eksisterer. De holdningene som vannkraftbransjen viser i dag, er at det er en helt annen tilnærming enn det en så for 20 år siden. Da må vi se på hva slags totalitet en kan få til når det gjelder å utnytte vannressursene og ivareta miljøressursene. Det kan en gjøre på en mye bedre måte i dag enn for 20 år siden. Derfor er ikke vern nødvendigvis eneste svar i en miljødebatt. Også når det gjelder oppgradering og opprusting av eksisterende vannkraftverk, er potensialet veldig stort, og det bør vi stimulere mye mer. Dette kan ikke minst kombineres med utvikling av et industrikraftregime. Regjeringen må snart bestemme seg for om kampen mot vannkraft er viktigere enn kampen for norsk industrikraft. Fremskrittspartiet vil ha en nøysom utvikling av vindkraft. Det er viktig at prosjektene har en lokal aksept, og at de fungerer i forhold til strømnettet, både lokalt og ikke minst i forhold til det Statnett har. Da er det viktig at vi har en rasjonell tilnærming, der vi sørger for at det blir de beste prosjektene som realiseres raskt. Derfor mener jeg fortsatt at en burde støtte det forslaget som Fremskrittspartiet har hatt de siste årene, og som faktisk SV støttet i forrige periode, om å få en samlet vindkraftplan – ikke for å trenere dette mest mulig, men for å kunne ha en konstruktiv og rasjonell tilnærming til det, slik at en velger ut de gode prosjektene, kombinerer dette med støtteordninger fra Enova, planlegging for NVE, utbygging av nett for Statnett. Det har en altså ikke fått til fordi de andre partiene har sagt at vi ikke har tid, nå gjelder det å satse. Men seks–sju år senere ser en at utviklingen av vindkraft i Norge har gått veldig sent, nettopp fordi ingen har klart å kombinere myndighetenes arbeid, og klart å få en aksept lokalt der vindkraft kan være fornuftig. Vi ønsker å satse på bioenergi. Dette kan gi lokal sysselsetting og utnyttelse av naturressursene. Samtidig vil jeg advare mot å si at det viktigste med bioenergi er hvor mange vi kan sysselsette. Det må ikke være sånn at vi tar den sovjetiske supermarkedstilnærmingen, der det viktigste er å ha en masse ansatte selv om en ikke har varer. Har en fem hundre mann som skal produsere 1 TWh med bioenergi, vil det – hvis de tjener 400 000 kr – medføre lønnskostnader som i seg selv utgjør 20 øre pr. kWh. Jo færre en klarer å sysselsette, jo mer lønnsomt er bioenergi. Jo større utbredelse får en, og jo flere sysselsatte får en i bunnen som er lønnsomme. Det må ikke være sånn at vi skal ha 1 TW og den skal sysselsette flest mulig. Vi må ha 1 TW som er produsert mest mulig effektivt. Derfor vil vi bygge ut fornuftig, med lokale varmeprosjekt. Vi vil at varme skal inkluderes i et støtteregime. Det viktige er òg at dette kan frigjøre strøm som vi kan trade med på det europeiske markedet og tjene langt mer penger for AS Norge. Suksess på dette området handler ikke om hvem som har de største ambisjoner, eller hvem som bevilger mest, suksess handler om hvilket system som virker best. Det må òg være en del av klimaarbeidet framover. En samlet bransje ønsker teknologinøytrale støtteordninger. Men Regjeringen har valgt selektive teknologier og byråkratistyring. En skryter av rekordbevilgninger til Enova, statsråden gjorde det på tirsdag. Resultatet er like fullt at vi har gått fra en rekordhøy småkraftutbygging i 2005, siste år med Bondevik-regjeringen, til at det i fjor ble ferdigstilt ett småkraftverk. En har altså klart det kunststykke å ødelegge et marked som var i vekst, til tross for store ambisjoner politisk. En har en regjering som skryter av vindkraft, men resultatet er at det har blitt bygd null vindmøller som har fått konsesjon av dagens regjering. Ikke én eneste vindmølle har blitt realisert på grunn av de rød-grønnes politikk. Da nytter det ikke som statsråd Riis-Johansen i gårsdagens spørretime å påpeke at Lista hadde fått konsesjon. Det er ingen grunn til å tro at dette blir bygd, for rammebetingelsene er ikke på plass. På bioenergifronten var flere fra Fremskrittspartiet nede og besøkte AT Skog i Telemark. De har masse gode prosjekt, det er nettopp realisert et i Egersund. Men de sier at med de rammebetingelsene som er nå, må de ta en beslutning i sommer om dette er et område de skal satse på, fordi de forventningene som Regjeringen kom med, er ikke innfridde. Regjeringen skal ha skryt for fjernvarmesektoren, der skjer det litt. Grønne sertifikat må være det virkemiddelet vi satser på, men det må ikke bare være et skryteverktøy i presentasjoner og redegjørelser for Stortinget. Alle partier er for det. Men hvorfor er det ikke på plass? Det er Regjeringens ansvar fordi en har valgt å utelukke enkelte teknologier i Norge som en har inkludert i Sverige. Da får en denne ujevne byrdefordelingen som statsminister Stoltenberg har brukt som argument, og dermed får en ikke ordningen på plass. Det har svekket norsk satsing på fornybar energi. Nå sitter vi visstnok og venter på Sverige, på at de der skal avklare sine forpliktelser i forhold til EUs fornybardirektiv. Men har Norge avklart sine forpliktelser? Nei, det har vi ikke. Den dagen Sverige gjør det og sitter og venter på Norge, må vi begynne den samme prosessen. Det viser bare at det blir mye prat når vi skryter av hvor flotte vi er på fornybar energi i Norge. Rammebetingelsene og rammeverket står ikke i stil med ambisjonene. Det må være et viktig punkt hvis en skal få til en god klimapolitikk. Fremskrittspartiet vil gjerne bidra til forbedringer på dette området, hvis vi blir invitert til å diskutere et klimaforlik. Vi vil òg ha forskning på fornybar energi. Den må ha andre vilkår enn moden teknologi. Men jeg blir litt skeptisk når statsråd Solheim på TV 2 i går sa at han vil ha stor utbygging av havvind på få år. Det er mulig han er feilsitert, men da er det et par problemstillinger som dukker opp med en gang, f.eks. infrastruktur. Statnett har ikke satt av penger til å bygge ut infrastruktur for havvind de neste ti årene. Når Statnett de siste årene har bedt om å få kapitalinnsprøyting for å kunne forsere prosjekt, har de fått nei fra denne regjeringen. Det nytter ikke å komme og lage visjoner om havvindmøller når en ikke har infrastruktur til å transportere strømmen. I tillegg må vi diskutere et støtteregime. Hvis en skal få til det som Sjur Bratland i StatoilHydro sa, f.eks. bygge opp en vindkraftpark med ti stykker 5 MW vindmøller, som vil gi en kraftproduksjon på ca. 2 TWh i året, vil det kreve 2 milliarder kr i årlige subsidier. Statkraft sier de trenger minst 1 krone pr. kWh. Det kan det være verdt, hvis vi har stor tro på det. Men hva vil det forsake? Jeg tror ikke stor utbygging av havvind er det beste klimatiltaket og ei heller det beste energitiltaket på kort sikt. Jeg tror en må ta noen flere år for å få teknologien til å bli kostnadseffektiv før en setter det på plass. En ting er å bygge bunnfaste havvindmøller slik en gjør på kontinentet og i England. Der er det en helt annen lønnsomhet og et helt annet og mindre subsidiebehov. Det er et stykke igjen til flytende havvindmøller. La oss heller bruke litt mer penger på bølgekraft, la oss bruke mer penger på geotermisk kraft. Fremskrittspartiet – selv om vi vet at vi ikke får flertall for det – ville òg ha sagt: La oss se litt på hvordan vi kan utnytte thoriumressursene. La oss huske at IEA sier at kjernekraft faktisk er et viktigere virkemiddel enn CO2-rensing i deres store perspektiv – ikke fordi vi skal bygge kjernekraft i Norge i dag, sånn som statsråd Solheim gir inntrykk av i Dagsavisen, men fordi samtlige av våre naboland har kjernekraft, unntatt Danmark. Vi ser at i samtlige naboland, unntatt Tyskland, har det vært en endring i retning av å bygge mer kjernekraft. Vi vet òg at flere tyske politiske parti går i retning av å snu i kjernekraftpolitikken. Da er det i vår egen interesse for det første å se hvordan vi kan sørge for at norske thoriumressurser blir et bedre alternativ enn noe annet, og hvordan Norge kan sikre seg at en bruker og bygger sikrest mulig kjernekraft i våre naboland og har en best mulig avfallshåndtering. Da er thorium et veldig interessant spor, noe Thoriumutvalgets rapport viste. Innenfor enøk skryter alle partier. Flere av oss var på en konferanse på Oslo Plaza forrige fredag. Der var det ikke tvil om at enøk er et av de beste tiltakene vi kan ha. Problemet for industrien, som har et stort potensial, er bare at de må ha rammebetingelser som gjør at de vet at de eksisterer om 20 år. Det er ingen som treffer store enøktiltak i dag med 20–30 års avskrivingstid, hvis de er usikre på hvilke rammebetingelser de har i 2012. Slik sett er industrikraftregimet og CO2-kvoteregimet i forhold til å sikre konkurransedyktige rammebetingelser faktisk en viktig del av klima- og CO2-politikken. I tillegg må vi ha et støtteregime som reflekterer at enøk også er verdsatt. Nå har vi altså en mulighet der industrien, ved å bygge vindkraft, kan få ut mye mer penger enn hvis en treffer enøktiltak. En burde likestille dette ved å ha teknologinøytrale ordninger som gjør at utbygging av kraft og reduksjon av energiforbruk likestilles, og at en gjør dette uavhengig av hvilken teknologi som brukes. Fremskrittspartiet vil derfor foreslå dette, og der kunne vi gjort mye for å få realistiske CO2-kutt i Norge. CO2-rensing ble tatt opp av statsråden. Fremskrittspartiet vil ha gode forskningsprosjekt på CO2-rensing, så vi kan få en teknologi som kommersialiseres. Dette må være viktigere enn et skryteprosjekt for Regjeringen. Jeg merket meg at statsråden snakket mye om Mongstad i redegjørelsen, og gav inntrykk av at det skulle komme først, så skulle Kårstø komme senere. Det er i så fall en lang vandring for SV, som skulle ha rensing på Kårstø i 2009 og rensing på Mongstad fra dag én. Statsrådens tale var således et signal om å utsette rensingen på Kårstø. Det tror ikke jeg er ufornuftig. La oss gjøre det, og heller bruke de pengene Kårstø ville kostet, på å framskynde andre forskningsprosjekt og bygge ut mer fornybar energi, som vil gi langt større CO2-kutt og langt mer teknologiutvikling enn det en kan få på Kårstø. La oss også få en helhetlig CO2-debatt i Stortinget – en strategidebatt – slik at en unngår dette surret en har hatt rundt Kårstø, der vi sørger for at det er klare rammebetingelser for andre prosjekt. La Industrikraft Møre vite hvilke rammebetingelser de faktisk møter hvis de vil bygge et gasskraftverk og ikke har rensing fra dag én. La oss få en forklaring på hvorfor Hammerfest Energi og Sargas fikk avslag på sin søknad om å bygge et gasskraftverk med rensing fra dag én. Nå får en altså avslag hvis en kommer med forslag om å bygge uten rensing, men en får sannelig også avslag hvis en kommer med forslag om å bygge med rensing. Slik kan det ikke være. La oss også få en diskusjon rundt infrastrukturen for CO2-rør. Hvordan skal kullkraftverket på Husnes og Haugalandet med CO2-rensing opptre i dette? Hvordan skal en få til dimensjonene på CO2-rør fra Kårstø, slik at en faktisk får med seg alle de andre prosjektene? Hvordan skal en involvere norske miljøer, som på høringen i Stortingets energi- og miljøkomité sa at de ikke opplevde at de ble involvert i Mongstad-prosessen, i motsetning til det statsråden påstod? Vi må også få en debatt om oljefyr. Ja, la oss heller, sier Fremskrittspartiet, ha et tak på utslipp fra oljefyr, slik at en faktisk kan ha infrastrukturen på plass, og bruke biofyringsolje, som flere produserer, men som nå utelates. La oss få en debatt om kvotehandelssystem som gjør at industrien i Norge har en framtid. Så lenge staten bare selger de kvotene de ikke tildeler, har det ingen klimaeffekt om en tildeler flere til industrien vederlagsfritt i forhold til det som er i dag. La oss få til en politikk som virker, ikke bare en politikk der det gjelder å ha størst mulige ambisjoner. Fremskrittspartiet blir gjerne med på et klimaforlik, hvis det blir reelle forhandlinger, men da må vi først bli invitert.