Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2010-03-23:
Det er åpenbart at Fremskrittspartiet med sitt representantforslag om skattefritak for arbeidsgiverbetalte behandlingsutgifter og treningskort mobiliserte til å finne alle motargumenter fra Regjeringens side. Det er synd at allergien mot private løsninger og nytenkning kommer før ettertanken. Finansministeren og regjeringspartiene er opptatt av, og der er jeg enig, at skattesystemet ikke skal uthules. Men det jevnstiller de med at systemet må være som det er, og der er vi ikke enige. Det er en grunnleggende asymmetri i vårt forhold til helse. Vi har fri behandling av og full lønn ved sykdom, men vi lever livet som vi vil. Det er mitt valg, min helse, men næringslivets og samfunnets kostnad om det går galt. Selv for en rød-grønn regjering vil det heldigvis være utenkelig å innføre noe så nært en styring av folks privatliv når det gjelder aktivitet, men det burde settes i gang noen tanker om hvordan arbeidsgiver og samfunn kan stimuleres og mobiliseres for å redusere kostnadene. Det er helt i kjernen av diskusjonen om hvorvidt vi kan opprettholde vårt rause velferdssystem, at vi får kontroll med helseutfordringene. Det er vel ingen overraskelse at Høyre støtter forslagsstillerne i at utgifter til arbeidsgiverbetalt helseforsikring og behandlingsutgifter skal fritas for arbeidsgiveravgift og personbeskatning. Det er et tydelig ideologisk skille her, og den rød-grønne regjeringen fjernet i budsjettet for 2006 det fritak Bondevik II-regjeringen innførte i budsjettet for 2003. Dagens regjering foretrekker åpenbart at køene vokser, sykefraværet forlenges, og at den enkelte bedrift og arbeidstaker mister muligheten til å påvirke sin situasjon. Men til tross for Regjeringens motstand mot private helseforsikringer meldes det også i dag om at salget av private helseforsikringer eksploderer. Økende køer og behandlingstid gir det som resultat. Selv i det inngrodde røde fylket, Hedmark, som finansministeren og jeg kommer fra, har ikke et konsern som Moelven noen betenkeligheter med å gå offentlig ut med millionbesparelser grunnet helseforsikring av ansatte. Regjeringens politikk er en straff for de arbeidsgivere som vil ta et ekstra ansvar for sine ansatte, og den er en dobbeltstraff for den sykmeldte. Køene forlenges, og gjør man noe aktivt for å finne andre løsninger, får man tilleggsskatt. Trening og aktivitet er et godt forebyggende tiltak. Arbeidslivet blir stadig mer stillesittende og mindre fysisk aktivitetskrevende. Nyere undersøkelser tyder på at kun 20 pst. av befolkningen tilfredsstiller myndighetenes anbefalte minimum på 30 minutters daglig moderat aktivitet. Mange lever i dag et så inaktivt liv at man ikke utvikler eller opprettholder en fysisk kapasitet til å kunne tåle belastningen ved full jobb. Det gir seg utslag i sykefravær og mindre livskvalitet. Et eksempel fra virkeligheten: Min hjemkommune, Åsnes, som også finansministeren kjenner godt, prydet for noen år siden toppen av en lite hyggelig statistikk, Norges feteste. Det medførte oppmerksomhet fra kommunens side. De satte i gang et helseprosjekt i Åsnes. Målet var gjennom faglig veiledning å trene seg til bedre kondisjon og en lettere hverdag. Resultatene var bemerkelsesverdige. Sykefraværet for gruppen gikk, ifølge Østlendingen 1. desember 2009, ned fra 27,51 pst. til 7,43 pst., fra før prosjektet startet til etterpå. Det skulle være unødvendig å si at dette også bedret livskvaliteten for den enkelte. Det er mye å vinne på å se på dette med nye øyne. Finansministeren og regjeringspartiene har utelukkende fokus på at skattesystemet ikke skal uthules, og at det ikke skal skapes forskjeller mellom dem som er i arbeid, og dem som ikke er det. Men hva med forskjellene mellom dem som er ansatt i bedrifter med egne treningsfasiliteter, instruktører og tilbud, og de uten? Hva med endrede trenings- og aktivitetsbehov og ønsker basert på samfunnsutvikling og kjønnsforskjeller? Det ser finansministeren og regjeringspartiene helt bort fra når de velger å tviholde på alt som det er. Jeg ser ikke dette som en lønnsdiskusjon. Det er viktig å mobilisere bredt for å løse sykefravær- og helseproblematikken. Da trengs det nytenkning, veiledning og kompetanse. Vi mener at problemstillingen fortjener en helhetlig gjennomgang. Jeg tar med dette opp de forslag Høyre er med på.