trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-06-09:
Denne enkeltsaken som representanten viser til, har vi hatt oppe i denne sal før. Jeg synes det er bemerkelsesverdig at man nok en gang henger ut Moss krisesenter, som sa ja til å ta imot en familie, som en ansatt likevel valgte å ta hjem til seg, og Moss krisesenter hørte ingenting. På vegne av dette krisesenteret som aldri har sagt nei, vil jeg derfor si at jeg synes det er litt utidig at man tar den saken opp igjen. Så til hovedfinansieringen for krisesentrene, som fortsatt skal være 100 pst. fra det offentlige. Når man her snakker om krisesentre, kan det synes som om alle sliter og sliter. Personlig har jeg vært på en rekke krisesentre. Hvis vi ser på de 50 kommunene som i dag ikke deltar, ligger halvparten av dem i Sør-Trøndelag og Rogaland. Jeg har personlig vært i Sør-Trøndelag og er kjent med at det største krisesenteret der i alle fall skryter av Trondheim kommune. De sier at de har forutsigbare vilkår. Slik har det vært ved en rekke av de krisesentrene jeg har besøkt. Det er ikke krise på alle krisesentrene. Jeg tror vi skal ha det bildet med oss. Derfor er kanskje det aller viktigste med denne saken de grepene vi tar utenom finansieringen, som vi faktisk er enige om. Vi er enige om at det offentlige skal dekke 100 pst. av finansieringen, at kompetansehevingen og forvaltningen skal legges til Statens barnevern og familievern, at det skal utarbeides en tilgjengelighetsplan, og ikke minst at krisesentrene nå omfattes av Husbankens ordning for utbedringslån. Det er også å se krisesentrene i sammenheng med det andre vi nå gjør innenfor offentlige institusjoner, og å se voldsproblematikken i en mye bredere sammenheng enn tidligere. Jeg tror det kommer til å få stor betydning også for krisesentrene i framtiden. Bildet er noe mer nyansert enn det som opposisjonen gir uttrykk for fra denne talerstol, når de sier at omtrent alle krisesentrene er i krise. Svært mange har forutsigbare vilkår – det har de faktisk!
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-06-09:
Incestsentrene har siden det første ble etablert, kommet inn under en statlig øremerket tilskuddsordning som ble utformet med sikte på krisesentrenes virksomhet. Dette har sikret sentrene 50 pst. statstilskudd, men det har også ført til at finansieringsordningen og diskusjonene rundt denne i stor grad har blitt ført på krisesentrenes premisser og ikke på incestsentrenes. Dette har med rette blitt anført som vanskelig for sentrene. Incestsentrenes primære målgruppe skiller seg fra krisesentrenes, og hjelpen de gir brukerne, er i mindre grad preget av akutthjelp og tilfluktssted, men i større grad av hjelp til å leve med vanskelige og ofte traumatiske opplevelser tidligere i livet. Nærheten til psykiatriens behandlingstilbud og sekundærhelsetjenestene er derfor langt, langt større. Avstanden til lokale tilbud i kommunene er også større. Incestsentrene har også blitt mer utsatt enn krisesentrene som følge av sykehusreformen, fordi de i større grad enn krisesentrene hadde støtte fra fylkeskommunen, som så på disse som en del av et helsetilbud. Derfor er jeg glad for at komiteens flertall har samlet seg om at sentrenes framtidige forvaltning, organisering og finansiering tas opp som egen sak. Jeg vil samarbeide med Helsedepartementet og Sosialdepartementet i denne saken, og har merket meg at Stortinget ønsker saken i løpet av høsten i år. Jeg vil også minne om at som ledd i oppfølgingen av familiemeldingen utarbeider nå Barne- og familiedepartementet, i samarbeid med andre berørte departementer, en strategiplan mot seksuelle og fysiske overgrep mot barn. Denne planen skal presenteres som utrykt vedlegg til statsbudsjettet for 2005. For å styrke arbeidet mot ulike former for vold ble Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress etablert 1. januar i år. Dette senteret skal drive forskning, utviklingsarbeid, undervisning og veiledning på høyt nivå. Det nye senteret inkluderer de tidligere enhetene Kontor for katastrofepsykiatri, Psykososialt senter for flyktninger, Nasjonalt ressurssenter for seksuelt misbrukte barn og Kompetansesenter for voldsofferarbeid. Senteret skal bl.a. samarbeide med Alternativ til Vold. Jeg tror at samarbeid og kunnskapsutveksling mellom incestsentrene og disse kompetansemiljøene kan bidra til en bedret innsats i årene framover.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-06-09:
Det er riktig at vi har diskutert mye struktur. Først har jeg lyst til å presisere at Regjeringen, og i særdeleshet jeg, som har ansvar for dette, ikke ønsker noen uthaling av en viktig sak. Men når vi først skal gå inn i incestsentrene mer spesifikt, er det viktig at vi gjør dette grundig. Og departementet har vurdert det slik i forkant av det forslaget vi kom med i kommuneproposisjonen, at vi nok ville ønske å ha noe mer tid enn f.eks. fram til budsjettet for 2005. Det er kort tid før dét skal bankes. Nå har Stortinget kommet med et annet forslag, nemlig i løpet av dette året, og det skal vi klare. Når det gjelder struktur, har jeg ikke lyst til å svare ja eller nei på om vi bør ha et incestsenter i hvert fylke. Vi har 20 incestsentre i dag, og de er spredt litt forskjellig geografisk. Det er lengre vei til et incestsenter i dag enn til et krisesenter. De er også knyttet mer opp mot det vi nå har regionalisert, helseforetakene. Det vil derfor også være viktig å se på en fylkeskommunal eller regional organisering på annen måte.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-06-09:
Først: Takk for gode ord. Det er svært viktig, som representanten sier, at flere departementer jobber sammen i disse sakene. I likhet med det som representanten tok opp i sitt første innlegg, er det ufattelig at slike ting kan skje i så stor grad mot så mange barn, det være seg i Norge eller i andre land. Når det gjelder kartleggingen i Sverige, blir det interessant å følge denne. Jeg skal ta med innspillet fra representanten og i første omgang ta kontakt med det nye nasjonale kunnskapssenteret, for det vil være rett adresse, vil jeg tro, for å få foretatt en slik type kartlegging. Jeg kan ikke svare på om de kanskje allerede er i gang, men jeg tar det med meg videre.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2004-06-09:
Det ble sagt at dette er en seier for noen partier. Jeg håper at denne debatten og det vedtaket som nå fattes i Stortinget, blir en seier for de guttene og de jentene, de mennene og de kvinnene som faktisk trenger hjelp og et lavterskeltilbud, som i altfor liten grad er der, og som i altfor liten grad har vært der. Jeg håper at det vedtaket som Stortinget gjør i dag, faktisk bidrar til at vi strekker oss litt lenger mot alle de utredninger, alle de debatter, både om kriminalitet og om uønsket atferd, vold mot kvinner – hva det måtte være – som gjennom mange år har pekt på at dette tilbudet er for dårlig. Derfor skjønner jeg ikke hvorfor det skal sitte så langt inne, for når man leser Norges Lover og ser på alt det som har lovmessig vern i Norge, hvorfor skal det være så vanskelig at nettopp dette tilbudet, som alle politikere har sagt er så viktig, ikke kan få lovvern? Det skjønner jeg ikke. Jeg skjønner egentlig heller ikke hvorfor regjeringspartiene stritter så imot i forhold til finansiering. Jeg mener at det umulig kan ha noe med kommunal sjølråderett eller nasjonens økonomi å gjøre. Det er påvist gang på gang at det dyreste er å ikke gi det lavterskeltilbudet. Det er jo det som gir høyere behandlingsutgifter, det er det som skaper en unødig tung straffeprosess, osv. Men ikke minst: Det er jo det som skaper størst lidelse og størst smerte for dem som trenger denne typen hjelp. Jeg håper at det vedtaket som nå gjøres, faktisk bidrar til å løfte tilbudet ute, slik at man får en forståelse ute for at dette er et arbeid som ikke bare skal gjøres på dugnad. Det viktigste motivet er selvfølgelig at folk trenger hjelp når de kommer i en vanskelig situasjon. Men det andre, og det er noe jeg føler veldig for, er at vi i løpet av de siste 10–20 årene har overfokusert på strafferett og straff som reaksjon når det skjer noe galt i samfunnet. Vi har altså på mange måter ofret ofrene i den debatten. Jeg håper at dette kan gi et løft til å tenke mer i forhold til offerpleie. Det vil bidra til at vi kan få en bedre strafferettspleie også, for når det f.eks. gjelder voldtektsutsatte, når det gjelder kvinner som er utsatt for vold, ser vi at det er en utrolig liten grad av disse sakene som ender med domfellelse. 95 pst. av voldtektsutsatte kvinner i Norge opplever at det ikke blir noen dom i det hele tatt. Denne typen lavterskeltiltak kan nettopp bidra til, ved siden av å ta vare på kvinnene og dem som rammes, at bl.a. bevis sikres, og at man får en mer aktiv straffeprosess. Slik sett er dette en vinn-vinn-situasjon i forhold til det å bekjempe både vold og annen type kriminalitet, særlig mot utsatte kvinner. Jeg håper at den finansieringsordningen som nå er på plass, og den er jeg glad for, bidrar til at vi får ryddet bort mye av det unødvendige arbeidet som har vært gjort, og som faktisk har gått ut på å samle inn penger, slik at man nå kan begynne å ta vare på menneskene.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2004-06-09:
Jeg klarer ikke å dy meg når representanten Knudsen kommer opp her og sier at jeg nå har kastet meg inn i debatten og snakker høyt om ofrene, men at Arbeiderpartiet ikke er noen steder når beslutningene skal tas og arbeid skal gjøres i Stortinget. Det er jo Arbeiderpartiet som har fremmet dette forslaget – man må jo lese teksten – og Arbeiderpartiet skal selvfølgelig også stemme for den gode løsningen som er kommet. Men uansett, med all respekt, så er diskusjonen i forhold til hvem som gjør hva osv., egentlig knekkende likegyldig i forhold til dette spørsmålet. Det er viktigere enn som så, og derfor prøvde jeg i innlegget mitt i sted å betone at det faktisk må være brukerne av lavterskeltilbudet, krisesentrene – jeg mener at man også i større grad burde gjort det samme for andre typer lavterskeltilbud – som bør være vinnerne i en slik debatt. Og det burde vi kunne glede oss over. Da må det ikke bli slik at man nå dekker seg bak at man taper et engasjement lokalt mot vold hvis man ikke får lov til å ta disse debattrundene om krisesentrenes økonomi ute i kommunene. Bevare meg vel! Tenke seg til alle de timene, alle de nettene og alt det arbeidet som år etter år utføres i krisesentrene for å skaffe finansiering, og som helt klart går på bekostning av brukerne. Om det for Høyre og andre politiske partier skulle være en kime til å reise en politisk debatt for å sette vold og desslike på dagsordenen, da er vi kommet i en situasjon som jeg mener kaller på helt andre politiske initiativ enn å sultefôre krisesentrene. Så Høyre-strategien i forhold til å kunne ha denne debatten hvert år rundt i kommunene for å snakke om vold og desslike, er jammen trist. Her bør vi sette ofrene i fokus og si at de i hvert fall skal ha sitt. De skal ikke være avhengige av slike debatter. Jeg vil si at det er egentlig ikke omdiskutert i det hele tatt at de fornærmede i denne typen saker skal ha et slikt lavterskeltilbud. Det er jo det man prøver å rydde av veien og på mange måter prøver å gjøre sikrere og mer forutsigbart. Så til slutt: Representanten Rafiq var inne på spørsmålet om finansiering. Dette er en klassisk sak i forhold til hvordan et flertall i denne salen ønsker at man skal forvalte fellesskapets midler, og hva Arbeiderpartiet og SV og norsk venstreside, slik jeg oppfatter det, ønsker. Vi ønsker nettopp at mye av fellesskapets midler skal brukes til tiltak for dem som ramler ned under sikkerhetsnettet. Vi ønsker faktisk å prioritere slike tiltak istedenfor å gi bl.a. massive skattelettelser.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2004-06-09:
Vold mot kvinner er brudd på grunnleggende menneskerettigheter og et alvorlig samfunnsproblem. Som justispolitiker er det viktig for meg at politi og rettsvesen prioriterer arbeidet for å styrke kvinners rettssikkerhet gjennom ulike tiltak. Men like viktig for meg er kvinners livssituasjon og at tilbudet ved krisesentrene er godt utbygd. Krisesentrene møter i dag mange utfordringer. En av de største utfordringene er om sentrene makter å ta opp i seg de endringene i samfunnet som vi ser i dag. De siste årene har vi sett en økning ved at brukerne av sentrene er minoritetskvinner i mye større grad enn før. Det gjør at sentrene må ha evne til å endre tilbudet til brukerne. Det har de muligheter til i dag, fordi de har en fri rolle. Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti synes å tro at krisesentrene ved hjelp av en lovfesting vil gi et mye bedre tilbud. Men det er dessverre ikke slik. En kan ikke løse sosialpolitiske problemer med lovfesting. Jeg har besøkt flere krisesentre, og det som har imponert meg når jeg har kommet dit, det er varmen, det er godheten, det er kvinnefellesskapet og troen på at et menneske kan hjelpe et annet ved bare å være til stede. Derfor synes jeg det er trist at vi nå går i en retning der vi er i ferd med å ødelegge mye av det fundamentet og den ideen som krisesentrene er bygd på. Med en lovfesting har vi fått en tungrodd og byråkratisk institusjon i stedet for de frie og uavhengige sentrene som er der på kvinners premisser. Ansvaret for krisesenterdrift bør fortsatt være kommunalt forankret. En økning av det øremerkede statstilskuddet til 80 pst. vil redusere kommunenes økonomiske ansvar. Jeg er bekymret for at dette kan svekke interessen for gode og kostnadseffektive løsninger og det interkommunale forpliktende samarbeidet. Det er helt avgjørende at lokalpolitikerne også blir stilt til ansvar, og at lokalpolitikerne også ser og tar innover seg at det finnes vold og mishandling i deres kommuner. Til slutt vil jeg si at jeg er veldig stolt av det arbeidet Samarbeidsregjeringen har gjort i forhold til familievold, og jeg har fortsatt stor tro på at disse problemene ikke kun løses med øremerkede tilskudd eller lovreguleringer, men ved at vi også tar innover oss de store utfordringene vi står overfor, og at det er andre tiltak som også må være på plass.
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2004-06-09:
Jeg føler grunn til å dvele litt ved noe av det som har vært mye av styrken ved krisesentertilbudet, nemlig en meget sterk lokal forankring. Jeg hører til blant dem som tror på det lokale selvstyret, og jeg tror på at lokal forankring og ansvarsmobilisering gir tilbudet en styrke som er avgjørende og viktig for den jobben som skal gjøres. En reduksjon av dette ansvaret, som jeg mener ligger i det forslaget som ligger på bordet i dag, vil veldig lett bidra til å svekke interessen for de gode og kostnadseffektive løsningene samt det interkommunale, forpliktende samarbeidet. Som tidligere ordfører har jeg mye lokal erfaring for at det til tider kan være meget krevende med lokalt og interkommunalt samarbeid og ansvar. Likevel har det utfordret lokalt, det har mobilisert lokalt, og det har bidratt til ansvarliggjøring av lokale myndigheter. Vi var simpelthen nødt til å sette disse spørsmålene på dagsordenen med jevne mellomrom. Det var viktig for krisesenteret, men det var kanskje enda viktigere for det faglige og politiske miljøet i de involverte kommunene i den daglige diskusjonen om hvordan ressursene skulle prioriteres, f.eks. når det gjelder kampen mot vold. Nærkontakt og samarbeid med det lokale hjelpeapparatet er også viktig. Derfor er en forankring av krisesentrene på samme nivå som førstelinjetjenesten viktig. Det gir kortere linjer for helhetlige løsninger og reduserer mulighetene for at voldsutsatte kvinner og menn blir kasteballer mellom forvaltningsnivåer og tjenestetilbud. Nærmere 90 pst. av norske kommuner bidrar i dag økonomisk til driften av ett senter eller flere, og jeg er opptatt av at vi holder dette engasjementet oppe. Nye øremerkinger bidrar ikke til dette, snarere tvert imot. Øremerking vil veldig lett bidra til å pulverisere det lokale ansvaret og engasjementet i prioriteringen av lokale tilbud til innbyggerne. Jeg ser at krisesentrene finner det mer forutsigbart og kanskje komfortabelt med en større øremerking, men jeg tror at det lokale engasjementet og tilpasningen til det lokale behov ivaretas bedre ved at kommunene fortsatt har et finansielt ansvar, samtidig som de godkjenner budsjettene. For meg er det en god begrunnelse for å opprettholde en 50-50-fordeling av finansieringsansvaret.
Afshan Rafiq (Høyre), 2004-06-09:
Jeg vil i forbindelse med denne saken understreke noen poeng som det kan være vanskelige å få øye på umiddelbart, men som like fullt er viktige. For det første er det meget viktig at vi tar på alvor det frivillighetsarbeidet som drives ved krisesentrene. Vi må ikke så lett la oss forlede til å tro at hvis bare staten tar over finansieringen, blir alt så mye bedre. Skulle frivilligheten i alt dette arbeidet bli borte, tror jeg vi har gjort et stort og kanskje uopprettelig feilgrep. Den statlige finansieringen kommer jo også fra et sted, og dersom man ønsker å øke den statlige andelen av finansieringen, enten det skulle være 80 pst. eller mer, må pengene tas fra et eller annet sted. De av oss som ikke tror på å sprenge handlingsregelen, har tre muligheter for å finne disse pengene: Enten må man finne friske midler – og det kan nok bli en utfordring, for å si det forsiktig – eller man må omprioritere innenfor de gitte rammer. Det er jeg sikker på at man kan klare, men da må man jo også si noe om hvilke tiltak som eventuelt får mindre penger å rutte med. Den tredje muligheten er å dra inn midler kommunene har brukt på krisesentrene. Det vil neppe være populært i Kommune-Norge, særlig ikke siden man trolig ville måtte lage et uttrekk basert på regnskap og dermed ville dra inn mest midler fra de kommunene som bruker mest på krisesentrene. Man ville i så fall straffe de kommunene som har satset på krisesentrene, og så får man selv ta ansvaret for hvilke signaler det sender ut til det norske lokaldemokratiet. Sist, men ikke minst står man her i fare for å sende ut et signal til norske kommuner om at jo dårligere de følger opp lokale tiltak, lokal frivillighet og i siste instans også lokal tjenesteproduksjon, desto raskere vil en del partier på Stortinget sørge for at staten går inn og rydder opp for dem. Det bør være et tankekors, særlig for de partiene som vanligvis omtaler lokaldemokratiet i varme ordelag.
Afshan Rafiq (Høyre), 2004-06-09:
Til representanten Eli Sollied Øveraas fra Senterpartiet: Jeg synes hun drar innlegget mitt altfor langt, og jeg mener også at det innlegget hun holdt, viser en grunnleggende mistillit til lokaldemokratiet. Og det er nettopp det jeg tok opp i mitt innlegg. Det Eli Sollied Øveraas prøver å si, er at kommunene ikke selv er i stand til å ta seg av de oppgavene som innbyggerne har behov for, og derfor må staten gå inn og rydde opp. Jeg har ikke mistenkeliggjort kommunene. Det jeg påpekte i mitt innlegg, var rett og slett at dette ville være et galt signal å gi fra Stortinget. Spesielt når det gjelder krisesentertilbudet, har kommunene allerede vært veldig flinke til å prioritere dette tiltaket. Det har vært en jevn økning i inntektene til krisesentrene de tre siste årene. Men likevel vil Stortinget gå inn og overstyre den innsatsen kommunene gjør, og det var det jeg påpekte i mitt innlegg. Det ville være uryddig av en del av partiene i Stortinget å forandre noe som allerede fungerer godt. Selvfølgelig er det en del krisesentre som er i en vanskelig situasjon, men da må vi sette i gang tiltak som er rettet mot det enkelte krisesenteret, og ikke mot alle, for de fleste fungerer ganske godt der ute.
Afshan Rafiq (Høyre), 2004-06-09:
Regjeringen foreslo i fjorårets kommuneproposisjon at statstilskuddet til incestsentrene fortsatt skulle øremerkes, med den begrunnelsen at disse ikke var godt nok etablert og utbygd. Stortingsflertallet besluttet som kjent fortsatt øremerking til dette krisetiltaket. I dag mottar incestsentre et øremerket statstilskudd etter retningslinjene gitt i rundskriv fra Barne- og familiedepartementet. Det har lenge vært bred enighet om at dagens finansieringsordning har mange svakheter, bl.a. i forhold til økonomisk forutsigbarhet for sentrene og systematisk arbeid med bedring av kvaliteten på tilbudet som gis brukerne. Incestsentrene er en viktig del av lavterskeltilbudet til ungdom, kvinner og menn som har vært utsatt for incest og seksuelle overgrep i barne- og ungdomsårene. Det er meget viktig at denne type tilbud for hjelp til selvhjelp i forhold til å håndtere og komme videre i eget liv etter slike traumatiske opplevelser, sikres. Incestsentrene drives av frivillige organisasjoner eller som stiftelser. Høyre mener det er helt sentralt at denne frivilligheten ivaretas. I et brev til komiteen av 30. januar 2004 i forbindelse med Dokument nr. 8:17 for 2003-2204 understreket departementet at mer forutsigbare rammevilkår for incestsentrene forutsetter at finansiering, forvaltning og en eventuell lovfesting av incestsentertilbudet må vurderes som en helhet. Høyre er glad for at en enstemmig komite støtter denne vurderingen. Når det gjelder forslaget fra Sosialistisk Venstreparti om en døgnåpen, nasjonal krisetelefon, finnes det allerede i dag slike krisetelefoner, som blir drevet av frivillige eller ideelle organisasjoner. Disse er også et tilbud til incestofre. For øvrig mener vi dette forslaget bør ses i en helhetlig sammenheng med organiseringen av incestsentrene. Høyre viser videre til at Sosialdepartementet og Helsedepartementet er i gang med en kartlegging både regionalt og lokalt om kompetanse og tjenestebehov for volds- og traumerammede. Dette mener vi vil være et viktig bidrag å få med i en helhetlig vurdering av incestsentertilbudets fremtid. Jeg mener det er på høy tid å løfte incestsentrene frem som en egen sak, og at det ikke behandles som en tilleggssak i forbindelse med krisesentrene, slik det hittil har blitt gjort. Derfor støtter Høyre forslaget om at Regjeringen kommer tilbake med en egen sak i løpet av 2004, med en vurdering av hvilke tilbud sentrene skal gi og hvordan organiseringen og finansieringen av sentrene skal være.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2004-06-09:
Jeg er veldig glad for den innstillingen fra komiteen som i dag foreligger i denne saken. Kristelig Folkeparti vil styrke arbeidet overfor barn og unge som utsettes for vold og overgrep, og jeg er opptatt av at tilbudet til incestutsatte blir opprettholdt og ivaretatt på en god måte over hele landet. Jeg har lenge fulgt arbeidet, spesielt i Vestfold, hvor vi har Vestfold incestsenter, som gjør et viktig arbeid og gir et godt tilbud til dem som trenger det. Jeg er derfor glad for at vi behandler denne saken på en god måte her i dag. I St.prp. nr. 64 for 2003-2004 om lokaldemokrati, velferd og økonomi i kommunesktoren skriver Regjeringen at finansieringsordningen for incestsentrene skal vurderes i forbindelse med budsjettet for 2006. Kristelig Folkeparti har ment at det haster med å finne løsninger, både når det gjelder hvilket tilbud sentrene skal gi, og hvordan sentrene skal organiseres og finansieres. Virksomheten som incestsentrene står for, må ses i sammenheng med det øvrige hjelpeapparatet og det pågående arbeid med den totale finansieringsordning for krise- og incestsentrene. Det må avklares hvor det framtidige forvaltnings- og finansieringsansvaret for incestsentrene bør ligge, og ikke minst på bakgrunn av det gjennomgå finansieringen av incestsentrene, slik at tilbudet kan sikres en bedre og mer forutsigbar økonomi. Brukerne av incestsentrene vil ha behov for behandling i ulike former av helse- og psykiatritilbud, så det er viktig at incestsentrene løftes fram som egen sak, hvor man bl.a. gjennomgår framtidig struktur for incestsentrene. Kristelig Folkeparti er svært positivt til at en slik vurdering gjøres i løpet av 2004. I dette arbeidet bør man vurdere hvilket tilbud sentrene skal gi, og hvordan organiseringen og finansieringen av sentrene skal være. Kristelig Folkeparti ønsker derfor at det skal utvikles en helhetlig politikk og tilbud for ulike grupper som utsettes for seksuelle overgrep, og da særlig barn og unge. Vi må stå sammen for å få til gode løsninger for dette arbeidet. Jeg vil igjen understreke det viktige arbeidet som støttesentrene mot incest gjør, og spesielt Vestfold incestsenter, som jeg kjenner best. De er et svært verdifullt supplement til det offentlige tilbud som blir gitt i første- og andrelinjetjenesten. Støttesentrene skal være et sted hvor incestofre og deres pårørende kan gå og få råd, veiledning og henvisning videre til det offentlige hjelpeapparatet. De er ment som et sted hvor man kan komme og snakke med andre som har vært i samme situasjon, og dermed også bearbeide en del av sine opplevelser. Det vet jeg blir gjort nettopp ved Vestfold incestsenter.
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-09:
For det første er jeg glad for at statsråden, slik jeg oppfatter det, gir et så klart signal om at den gråsoneproblematikken som flere har vært inne på, blir en del av evalueringen av LAR. Så til spørsmålet. En samlet komite står bak et forslag i innstillingen der «Stortinget ber Regjeringen i statsbudsjettet for 2005 å legge fram en plan for å øke kapasiteten i behandlings- og rehabiliteringstilbudet til rusmiddelmisbrukere». Bakgrunnen for dette er den uakseptabelt lange ventetiden. Flertallet i komiteen understreker også at ressursene til rusbehandlingen må økes i de kommende budsjettene. Spørsmålet blir da: Vil statsråden sørge for at man i den planen for å øke kapasiteten som jeg forutsetter kommer i statsbudsjettet til høsten, også sier noe om ressursbehovet knyttet til denne kapasitetsøkningen?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2004-06-09:
Jeg synes det var et ryddig innlegg fra statsråden. Jeg har lyst til å stille et spørsmål med utgangspunkt i følgende forsøk på en situasjonsbeskrivelse: En heroinmisbruker kommer til fastlegen sin. Misbrukeren er åpenbart svært nedkjørt, og fastlegen vurderer det dit hen at det faktisk er fare for liv og helse. Misbrukeren er svært motivert for og ønsker legemiddelassistert rehabilitering. Fastlegen bestemmer derfor at det skal søkes om plass. Men fastlegen vet at det er lang ventetid, og mener at det ikke er forsvarlig å vente med å starte behandling inntil misbrukeren er godkjent i LAR. Han ønsker derfor å komme i gang med en individuell plan, starte opp et rehabiliteringsopplegg og i den sammenhengen også f.eks. forskrive Subutex. Etter at Stortinget er ferdig med saken i dag, kan fastlegen gjøre dette, eller kan han det ikke?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-06-09:
Jeg ser frem til evalueringen av LAR-prosjektet, og vi skal være villige til å tenke nytt sammen med departementet for å gjøre situasjonen enklere for den narkomane å få den hjelp han har krav på. Svaret på spørsmålet fra Bjarne Håkon Hanssen til helseministeren er nei. Fastlegen har i dag ikke anledning etter gjeldende rett og lov å starte Subutex-behandling på en pasient hvis han ikke har vært inne og vært vurdert av LAR. Og her er mitt spørsmål til helseministeren: Er det virkelig slik? Og hvis det er slik at det er forbudt, vil helseministeren gjøre noe med det også før vi kommer inn i evalueringsprosessen, slik at en fastlege, etter den beskrivelse Bjarne Håkon Hanssen gav, av legeetiske grunner kan redde denne pasientens liv uten å bli straffeforfulgt?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-06-09:
Jeg skal ikke forskuttere Stortingets behandling, men slik det ligger an i innstillingen, er det ikke sannsynlig at det blir vedtatt endringer i eksisterende regelverk her i dag. Det betyr at det er det regelverket som vil gjelde inntil man har evaluert det ferdig – noe vi vil gjøre fram til november – og eventuelt har gjort endringer i det. Ifølge det regelverket, og dette er det redegjort for i innstillingen, har fastlegen mulighet til unntaksvis og på individuell basis å gi et slikt tilbud når brukeren er tatt inn, men venter på å komme i gang med et LAR-opplegg. Komiteen har presisert at man bør ha en kontinuitet også unntaksvis utover tre måneder dersom det er nødvendig, og det vil være svaret på det spørsmålet som representanten Bjarne Håkon Hanssen reiser.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-06-09:
Jeg synes det er unødvendig å spisse spørsmålet på den måten som representanten Alvheim nå gjør. Representanten Alvheim vet godt at det kan tenkes nødrettssituasjoner hvor en lege har en overordnet plikt til å redde liv. Men det er ikke et generelt unntak fra gjeldende lover og regler til å handle slik under en hvilken som helst omstendighet. Det er ingen som vil straffeforfølge en lege som står i en nødrettssituasjon. Det ville være i strid med grunnleggende prinsipper i norsk rett.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-06-09:
Slik jeg opplyste om i mitt hovedinnlegg, er departementet i full gang med å utarbeide en strategiplan for rusfeltet, hvor det fokuseres på både kvalitet og kapasitet i denne viktige tjenesten. Det er helt naturlig at man i forbindelse med denne gjennomgangen også vurderer ressursbehovet. Vi vil redegjøre for dette i statsbudsjettet for 2005.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2004-06-09:
LAR er langt mer enn medikamentell behandling der de tyngste rusmiddelmisbrukerne får metadon eller Subutex fra sin fastlege. LAR-prosjektet ble opprettet nettopp fordi man erkjente at medikamentell behandling alene ikke er et faglig tilstrekkelig tilbud til denne pasientgruppen. LAR eller lavterskel helsetilbud kombinerer medikamentell behandling med psykososial oppfølging av misbrukerne og har vist seg å ha god effekt når det gjelder å redusere illegale rusmidler, og har bidratt til færre overdosedødsfall. Nettopp av den grunn er det viktig at tilbudet ikke uthules, men tvert imot styrkes og utbygges videre, slik Samarbeidsregjeringen har prioritert. Til tross for stor satsing på LAR de siste årene er dessverre kapasiteten fremdeles for lav i forhold til behovet. Regjeringen har derfor prioritert LAR og rusomsorgen i sine budsjett. LAR-senteret MARiT i Helse Midt-Norge har ansvar også for Nord-Norge, totalt seks fylker, noe som har ført til lange ventelister. For å øke kapasiteten og redusere ventelistene i nord har Regjeringen lagt til rette for at et nytt senter blir operativt i Tromsø fra høsten av. NRK Møre og Romsdal formidlet 30. mars at metadonbehandling av narkomane i Midt-Norge og Nord-Norge har gitt svært gode resultat sammenlignet med resten av landet. Flere holder seg rusfrie over tid, og stadig flere får bolig og jobb. Senteret har satset mye på god oppfølging av hver enkelt bruker. Det nytter! Helge Waal, professor ved seksjon for kliniske rusmiddelproblem ved Universitetet i Oslo, hevder at god oppfølging kan være en av grunnene til at region Midt-Norge kan vise til så gode resultat. Jeg ser derfor ikke LAR-sentrene som en propp i systemet, slik representanten Alvheim hevdet i sitt innlegg. Tvert imot ser jeg at de må styrkes. Legeforeningen uttalte på sitt høringsmøte i Stortinget 16. februar: «Hvis forslaget om å la fastlegene forskrive medikamenter går igjennom, er Legeforeningen bekymret for at rusomsorgen blir satt 20 til 30 år tilbake i tid.» Vi ser en positiv utvikling, og vi er på rett vei. Vi må unngå forhastede, enkle løsninger som kan bli mer til skade enn til gagn.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2004-10-27:
Jeg har et spørsmål til statsministeren. Et enstemmig storting har fastsatt retningslinjer for våpeneksport, men det er Regjeringens ansvar å forvalte regelverket og ta de konkrete beslutningene. I går ble det hevdet at Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet hadde gitt grønt lyst til beslutningen om å låne ut militært laserutstyr til USA. Det er ikke riktig, og jeg er glad for at utenriksministeren i går kveld avkreftet disse feilaktige påstandene. Norge har lånt ut militært utstyr til en krig vi er motstander av. Det underbygger behovet for bedre prosedyrer i denne type spørsmål. I fjor fremmet Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV forslag om å opprette et eget kontrollorgan for eksport av våpen. Hva er statsministerens vurdering av forslaget om et eget kontrollorgan for våpeneksport?
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2004-10-27:
Jeg er helt innforstått med at det ikke kan være offentlighet om hver enkelt beslutning. Det er heller ikke formålstjenlig at Stortinget behandler hver enkelt beslutning om salg eller utlån av våpen. Men nettopp fordi det ikke kan være offentlighet om hver enkelt beslutning og Stortinget ikke kan behandle hver enkelt beslutning, er det desto viktigere at kontrollen med og innsynet i beslutningene blir best mulig. Vi har en parallell i forhold til de hemmelige tjenester. Vi har et eget kontrollorgan for de hemmelige tjenester, nettopp for å forsikre oss i enda større grad om at regelverket følges, at det utøves nødvendig skjønn, og at det har den nødvendige forankring. Det er en tilsvarende tenkning som ligger til grunn for forslaget som ble fremmet i fjor fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet: Nettopp fordi det ikke kan være full offentlighet om alle enkeltbeslutninger, er det viktig at vi har kontrollorganer som ivaretar de hensyn og det regelverket Stortinget har fastsatt. Det er bakgrunnen for forslaget.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2004-10-27:
Jeg vil gjerne berømme statsministeren for at han så klart erkjenner at han har fått erfaring som gjør at han nå er imot forslag han så sent som i 1996 var for, og som han i dag mener er ensbetydende med norsk utmelding av NATO. Det mener jeg er bra. Det som ikke er bra, er at statsministeren fortsetter en hakking på SV som jeg mener ikke står i forhold til den erkjennelsen han selv åpenbart har fått. SV er på mange punkter vesentlig mer ansvarlig i opposisjon enn det Kristelig Folkeparti var i opposisjon. De er altså i opposisjon for det Kristelig Folkeparti i opposisjon var for når det gjelder våpeneksport, uten at jeg på noe tidspunkt beskyldte Kjell Magne Bondevik for å være NATO-motstander eller utroverdig i sikkerhetspolitikken. Vi hører også SV ikke er til å stole på i finanspolitikken. SV bruker mindre penger i opposisjon enn det Kristelig Folkeparti brukte i opposisjon. Jeg har derfor all grunn til å tro at det skal bli veldig lett å samarbeide med SV i en regjering, og jeg mener at Kristelig Folkepartis nye erkjennelse gjør at de bør jekke seg ned i sin kritikk av opposisjonspartier, spesielt fordi de på flere områder gikk lenger da de selv var i opposisjon.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-10-27:
Regjeringen tar selvsagt ansvaret for de beslutninger vi har truffet. Vi har vanligvis aldri krevd sluttbrukererklæring av utveksling av materiell mellom NATO-allierte. Det har vi heller ikke gjort i dette tilfellet. Dette var som kjent materiell som ble lånt ut før krigen i Irak. Til Stoltenbergs spørsmål: Jeg drøfter gjerne med Stortinget ordninger for innsyn fra Stortingets side i slike spørsmål, hvis Stortinget ønsker det. Jeg vil minne om at Regjeringen leverer en årlig stortingsmelding om salg og eksport av våpen til andre land. Utlån skjer i omfattende grad, ofte også av mindre ting. Vi er villige til å se på om en i denne meldingen også kan inkludere mer informasjon om utlån. Men hvis en skal gå til en detaljert informasjon, vil en i praksis innføre en lisensplikt, noe som kan ha uheldige sider. Når det gjelder et mulig kontrollorgan eller et utvalg, sa SVs leder på radio i dag at det vil hun ha bl.a. for å få en offentlig debatt, og da åpenbart i forkant av enkeltsaker. Det må jeg sterkt advare mot. Det vil gå på forholdet til andre land og til allierte og vil selvsagt kunne avdekke deres mangler i forsvaret. En kan jo stille spørsmålet: Hvis Norge f.eks. skulle være i en krisesituasjon, ville vi like å få avdekket hvilke mangler vi har i vårt forsvar, og hvor vi må be om utlån fra andre? Det har også en side til forsvarsindustrien når det gjelder salg, fordi det vil skape en usikkerhet for kjøpere som de neppe vil akseptere, dersom en i forkant skal drøfte i et stortingsorgan og – som SVs leder sier – også offentlig hvorvidt en skal selge. Så det er ikke nok at SV nå har skjønt at de må oppgi motstanden mot NATO, de må også skjønne hva det innebærer i praksis.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-10-27:
En kontroll i ettertid vil selvsagt ikke være så problematisk som det jeg sa når det gjelder et organ som i forkant skal gi råd til Regjeringen og skape en offentlig debatt, som Kristin Halvorsen sa. Jeg forstod at det var – fra hennes side i hvert fall – ment som et organ som skulle gi råd i forkant og initiere en offentlig debatt. Det vil føre helt galt av gårde. Det er jeg sikker på at Arbeiderpartiet forstår, om ikke SV har forstått det. Vi drøfter gjerne med Stortinget ordninger som kan gi økt innsyn, men jeg vil bare gjøre oppmerksom på at når det gjelder utlån, er dette veldig omfattende og til dels også av mindre karakter, og det kan bli veldig detaljert.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-10-27:
Jeg minner da igjen om at vi redegjør for Stortinget når det gjelder salg og eksport av våpen, gjennom en årlig stortingsmelding, så der har jo Stortinget i plenum anledning til å etterprøve politikken. Det skjer i begrenset grad når det gjelder utlån, men vi vil vurdere om en kan øke informasjonen også når det gjelder utlån. Etter hva jeg har fått opplyst fra Forsvaret, er dette veldig omfattende og detaljert, og det foregår jevnlig. Om en i tillegg til det også skal ha et eget organ, får vi vurdere, men det er jo en helt avgjørende forskjell om det er et organ som skal drøfte enkeltsaker i forkant, slik SV har gitt inntrykk av, eller om det skal være et organ som vurderer i ettertid hva som er gjort, som jeg forstår Arbeiderpartiet mener. Og hvis forslagsstillerne har helt ulike oppfatninger om dette, så er det i hvert fall nyttig å få det avklart.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-10-27:
Dette svarte utenriksministeren på i går kveld. Verken han eller jeg eller andre regjeringsmedlemmer har sagt at Stortinget eller Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet har gitt grønt lys for dette. Utenriksministeren gjorde det derimot helt klart at det er selvsagt Regjeringens ansvar. Vi vet at Stortinget i tilfelle bare gir klarsignal gjennom konsultasjoner i Stortingets organer, som det heter, eller i Stortinget i plenum. Samtale med enkeltrepresentanter erstatter selvsagt aldri det. Det er vi oss fullstendig bevisst, og det sa utenriksministeren helt klart fra om.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-10-27:
Jeg visste selvsagt om at disse ble utlånt til USA før krigen. Vi bad ikke om – noe vi aldri gjør overfor allierte – en sluttbrukererklæring. Jeg ser at SV har gått inn for det. Jeg er enig med de som har sagt at det vil i praksis være å melde Norge ut av NATO, for det vet vi at våre allierte selvsagt aldri vil godta. Så SV må ta innover seg at de må akseptere norsk NATO-medlemskap hvis de skal inn i en regjering – det ser det ikke ut til at de helt har gjort riktig ennå. For det andre må jeg si at jeg er litt forundret over SVs opptreden i denne saken. For det var jo en offentlig debatt om en tilsvarende sak i mars og i april i fjor. SVs forsvarspolitiske talsmann, Kjetil Bjørklund, hadde en skriftlig spørsmåls- og svarutveksling med utenriksministeren to ganger, i mars og i april i fjor, én før og én etter at krigen hadde brutt ut. Og SV forfulgte det ikke. Utenriksministeren redegjorde for hva som er norsk politikk. SV forfulgte ikke saken.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-10-27:
Dette har jeg jo svart på på spørsmål fra representanten Stoltenberg. Et organ som skal drøfte enkeltsaker på forhånd når det gjelder utlån eller salg av våpen, vil jeg advare mot. Det vil være å blande rollene mellom regjering og storting. Har Regjeringen behov for et råd, kan en selvsagt benytte den utvidede utenrikskomite, og jeg skal gjerne vurdere også andre former som Arbeiderpartiet har anmodet om. Jeg vet ikke hvordan jeg skal oppfatte Marit Arnstads første setning, at vi ikke har informert på korrekt måte. Det har ikke vært vanlig å gå til Stortinget med slike enkeltsaker, og det hadde vi egentlig heller ingen grunn til å tro var nødvendig, fordi SVs Bjørklund hadde stilt to spørsmål om en tilsvarende sak, som også gjaldt Irak, og det ble ikke forfulgt inn i salen her, noe Stortinget selvsagt kunne ha gjort, hvis man mente det var riktig. Jeg noterer også at Senterpartiets leder, Åslaug Haga, 17. mars 2003, tre dager før krigen brøt ut, sa: Så lenge vi har en våpenindustri i Norge og ikke vil legge den ned, må vi kunne selge våpen til våre nærmeste allierte. Det var det vi måtte kunne bygge på.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-10-27:
Det har vi ikke til hensikt, fordi vi ikke er enig i ESAs vurdering om at Norsk Tipping ikke kan tillegges enerett til å drive gevinstautomater i Norge. Bakgrunnen for dette er at dette hadde utartet. Og jeg håper også representanten Hagen tar innover seg det betydelige sosiale problemet vi har fått med spilleavhengighet. Gevinstautomatene, mer enn noe annet lovlig pengespill eller lotteri i Norge, er det som nå skaper stor spilleavhengighet. Det er et stort problem for unge og for familier. Dette måtte komme under en helt annen kontroll, og det å gå tilbake til den frislippsordningen vi hadde, håper jeg ingen i Stortinget tar til orde for. ESA har sagt seg uenig i den måten vi har organisert det på. Vi er ikke enig i premissene eller konklusjonen på dette. Vi mener det er riktig å prøve denne saken for domstolen, og vi vil vise til at liknende spillemonopol er etablert i EU-land som Sverige og Finland. Det er ikke slik at vi i Norge med en gang ESA taler oss imot, skal legge oss flate og si at OK, da må vi akseptere det eller utsette innføringen av den ordningen vi har gått inn for og fått Stortingets tilslutning til. Vi synes dette er et så betydelig problem i dag at vi akter å få dette under kontroll, og vi vil prøve videre det gode forslaget som stortingsflertallet står bak.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-10-27:
Jeg svarte faktisk på representanten Hagens spørsmål, for det var om vi ville utsette ordningen. Og det svarte jeg nei til. Så han fikk svar. Han kan ikke vri seg unna ved å si at han ikke tok opp ESA, for alle vet jo at det var ESA som lå bak Redningsselskapets brev. Det var ikke å lese opp fra et manus skrevet på forhånd, det var faktisk et svar på representanten Hagens spørsmål. Jeg vet bakgrunnen for spørsmålet og valgte derfor også å kommentere det. Jeg er glad for at representanten Hagen tydeligvis ikke vil tilbake til den gamle ordningen, hvor det var et slags frislipp for dette, noe som skapte en ukontrollerbar situasjon og stor spilleavhengighet. Det må være utgangspunktet. Vi mener at den ordningen vi har etablert, er så god – og den har paralleller i Sverige og i Finland, som er EU-land – at å legge seg flat for en uttalelse fra ESA med en gang, ser vi ingen grunn til. Vi vurderer selvsagt alle de spørsmål representanten Hagen nevnte – erstatningsspørsmålet, at organisasjonene skal holdes skadesløse. Skulle vi ikke få medhold i EFTA-domstolen, må vi finne andre måter å regulere dette på, med det samme sosialpolitiske formål.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-10-27:
Den debatten har vi jo hatt tidligere, men vi kan gjerne repetere den. Stortinget har gitt sin tilslutning til at et monopol er den beste måten å regulere dette på. Vi har fått flertall for det. Og jeg regner med at det var fordi Stortinget mente at det var en god måte å kontrollere dette på. Jeg tror at det at Norsk Tipping, som også har erfaring fra andre store spill, har hånd om dette, gir den beste kontrollmuligheten. Derfor vil vi slåss for den. Vi er også klar over at EU har sendt et såkalt skarpt brev til Sverige, men det kan jo da tyde på at vi får våre nærmeste naboer som allierte i denne kampen. Jeg har ikke den holdningen til EU og EFTAs organer at vi skal legge oss flate med en gang de er uenige med oss. Det har jeg heller ikke oppfattet skulle være Stortingets holdning. Vi skal stå opp og slåss for det vi mener er riktig, og så får vi se om vi vinner. Og skulle vi ikke gjøre det, må vi i tilfelle vurdere andre måter å få en så god kontroll på som mulig med dette. For jeg synes ingen skal undervurdere det problemet spilleavhengighet i dag representerer for mange mennesker.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-10-27:
Ja, vi har ikke endret på den avtalen, så langt som jeg kjenner til, og jeg er glad for SVs støtte i denne saken. Det viser jo, som jeg antok, at vi har et flertall i Stortinget for å stå på for å forsøke å bevare den ordningen som er vedtatt, og som jeg tror representerer den beste formen for kontroll.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-10-27:
Ja, vi har kommet til den erkjennelse, med den regjeringserfaring vi har, at dette vil være ytterst uklokt. Den erkjennelsen tror jeg også Kristin Halvorsen kommer til hvis hun, som hun nå ivrer noe voldsomt for, blir regjeringsmedlem.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-10-27:
Nei, det er det ikke. Jeg sier at dette selvsagt ikke er noen enkel sak. Og det er dilemmaer. Det erkjenner jeg åpent. Derfor behandlet vi faktisk dette ganske grundig. Det var ingen ekspedisjonssak hvor det bare var å sette et stempel. Det kan jeg forvisse om. Norges standpunkt til krigen var og er klart: Vi støttet den ikke, den hadde ikke tilstrekkelig folkerettslig grunnlag. Og dette er gjort klart helt til topps i USA, face to face med presidenten, både før og etter at krigen brøt ut. Det skal det ikke herske noen tvil om. Jeg har for øvrig også – i parentes – sagt klart fra om hva jeg synes om den amerikanske fangebehandlingen i et fengsel i Irak. Ingen ekspedisjonssak! Vi vurderte det grundig, men vi har vurdert det i likhet med hva andre land gjorde, bl.a. Sverige, som 20. mars, den dagen krigen brøt ut, sa at de ikke ville avbryte sin våpeneksport til USA og Storbritannia – Sverige, som ikke engang er NATO-land!
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-10-27:
Jeg har ikke i farten oversikt over at det forelå en beslutning i Stortinget. Vi har ikke spurt Stortinget om denne eller andre enkeltsaker, men vi har bygd på de innarbeidede retningslinjene og den praksisen som forelå. Og jeg tror det er veldig viktig at den opprettholdes. Dette er et tillitsforhold mellom allierte, og det vil skape store problemer i vårt forsvarssamarbeid hvis Stortinget skal ta stilling til enkeltsaker i forkant – det være seg salg og eksport eller utlån. Det tror jeg overhodet ikke vil fungere, og det vil gå på vår posisjon i NATO løs. Men representanten Bjørklund hadde selv en skriftlig spørsmålsutveksling med utenriksministeren om en tilsvarende sak. SV fikk et svar, i likhet med det svaret vi har gitt i denne lasermålersaken. SV forfulgte ikke saken inn i stortingssalen – en hadde alle muligheter til det hvis en ønsket det. Derfor er det underlig at en plutselig nå er så opptatt av at det skulle vært i Stortinget.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-10-27:
Det var nå et litt underlig spørsmål.(Munterhet i salen.) Jeg trodde dette var en spørretime, og ikke et hyggelig innlegg som Stoltenberg kunne ha holdt på SVs landsmøte, som han heretter sikkert blir invitert til. (Munterhet i salen.) Nå skjønner jeg at SV har blitt veldig ansvarlig i den økonomiske politikken og i utenriks- og sikkerhetspolitikken. Jeg har også sagt at jeg ikke tror det tar mange minutter i regjerningsforhandlingene – hvis de kommer i stand – før SV har oppgitt svært mange av sine standpunkt, enten det gjelder gasskraft eller EØS eller pengepolitikken osv. Det skal bli veldig interessant å følge denne utviklingen. Men den karakteristikken at de skulle være mer ansvarlige enn Kristelig Folkeparti når de er i opposisjon, er selvsagt langt utenfor virkeligheten. Jeg skal gjerne sette meg ned med Stoltenberg og gå igjennom både utenriks- og sikkerhetspolitikken og den økonomiske politikken og motbevise det han der sa.