Jan Tore Sanner (Høyre), 2008-06-20:
Et drøyt år før stortingsvalget ser vi hvilket spor enkelte ønsker å få valgkampen inn i. SV har åpenbart gitt opp å vinne valget gjennom å profilere egen politikk - nå skal man snakke mer om Høyre og de andre borgerlige partiene, og ifølge partilederen legge bort silkehanskene. Arbeiderpartiet har bestemt seg for å få folk til å tro at valget neste høst blir en folkeavstemning om den norske modellen, verken mer eller mindre. Dette viser mer enn noe at den rød-grønne regjeringen er svekket. Fremfor å oppfylle egne løfter og å løfte frem en visjon for Norge, inviterer Arbeiderpartiet og SV til gjørmebryting. Vi stiller gjerne til en debatt om velferdssamfunnet. Men da må debatten dreie seg om de spørsmålene hvor vi faktisk er uenige, og ikke om de spørsmålene hvor det er bred politisk enighet. Arbeiderpartiets taktikk er velkjent: Man konstruerer et fiendebilde, og så argumenterer man heftig mot dette. Da jeg satt sammen med Jens Stoltenberg i energi- og miljøkomiteen, husker jeg at han alltid sa: Kan vi ikke droppe kranglingen om ting som vi egentlig er enige om, og heller konsentrere oss om de spørsmålene hvor det er en reell politisk uenighet. Jeg syntes den gang at det var veldig godt sagt, og jeg synes fortsatt det er en god leveregel i politikken. Det er nemlig ingen politisk uenighet om at vi skal ha allmenne trygdeordninger, og at det offentlige skal sikre en god eldreomsorg, moderne sykehus, gode skoler og trygge barnehager. Dette understrekes også i boken «Hamskifte?», utgitt av Fafo, hvor forfatterne skriver: «Ulike regjeringer har nærmest tatt del i et kappløp om å bygge ut den offentlige velferden og bekjempe fattigdom og ulikhet.» Det betyr ikke at ufordringene er løst, og at enigheten er total. Bare for å nevne noe: Vi ser at fattigdommen øker under den rød-grønne regjeringen, at et stort antall unge avbryter utdannelsen før de har fullført videregående skole, og at det fortsatt er over 700 000 mennesker i arbeidsfør alder som står utenfor arbeidsmarkedet. La oss diskutere hvordan vi kan gi folk en ny sjanse, og hvordan vi kan skape et samfunn med muligheter for alle. Jeg tror ikke noen partier har den ene og fulle fasit på disse spørsmålene, men Høyre har en rekke forslag som fortjener å bli debattert og ikke nedstemt nærmest på autopilot av det rød-grønne flertallet. På noen områder ser vi at høyre- og venstresiden peker i forskjellig retning i velferdsdebatten. Jeg vil peke på fire konkrete områder: For det første: Vi mener at velferd er mer enn offentlig finansierte ordninger. Det handler om å kunne leve av egen inntekt, og at det må være rom for det personlige ansvar. Det handler om å bygge oppunder de mange små og store fellesskap i det sivile samfunn som gir livet innhold og mening. For det andre: Selv om vi er enige om at det offentlige har et sentralt ansvar i forhold til å finansiere og kvalitetssikre tjenestetilbudet, har vi åpenbart et helt forskjellig ståsted når det gjelder hvem som kan utføre tjenestene. For oss er det viktigere at bestemor får et godt velferds- og omsorgstilbud, enn at det er offentlig utført. For oss er det viktigere at folk får rask helsehjelp enn at det nødvendigvis er utført ved et offentlig sykehus. Mangfold i tjenestetilbudet har i seg selv en verdi fordi det skaper en dynamisk utvikling av tjenestene. Der Arbeiderpartiet velger offentlige løsninger fordi de er offentlige, vil Høyre invitere til et samspill mellom private, frivillige og det offentlige. For det tredje: En videre utvikling av velferdssamfunnet handler også om valgfrihet. Dette er et verdispørsmål fordi det handler om personlig ansvar og hvor makten skal ligge - om den skal ligge i byråkratiske organer eller hos den enkelte. Jeg tror også at valgfrihet vil bidra til å styrke kvaliteten på tjenestetilbudet, fordi institusjonene da må tilpasse seg brukernes behov; det er ikke vi som brukere som må tilpasse oss institusjonenes tilbud. For det fjerde: Skal velferden sikres, må også verdiene skapes. Verdiskapingen er selve fundamentet for velferdssamfunnet. Norge trenger en fornyet og fremtidsrettet næringspolitikk som legger vekt på et lavere skatte- og avgiftsnivå, økt satsing på infrastruktur og et betydelig løft for kunnskap og forskning. De siste årene har moderniseringen av offentlig sektor stoppet opp, dels fordi Regjeringen lider av en allergi mot private løsninger og Offentlig Privat Samarbeid, men også fordi Regjeringens hovedsponsor motsetter seg omstilling. I en nylig fremlagt rapport konkluderer to BI-forskere med at omstilling av en rekke statlige forvaltningsorganer til selvstendige virksomheter har vært vellykket og gitt både billigere og bedre tjenester. Det forteller oss at modernisering av offentlig sektor er et sentralt tiltak for å styrke velferden i Norge, fordi vi frigjør hender til omsorg, og fordi vi får både billigere og bedre tjenester. Hva har så dette med revidert nasjonalbudsjett å gjøre? Jo, ganske enkelt: Hvis det hadde vært riktig, som Arbeiderpartiet hevder, at Høyre nærmest vil demontere velferdssamfunnet, måtte man jo sett sporene av dette i Høyres alternative budsjetter. Når jeg løfter frem fattigdomsbekjempelse, frafallet fra videregående skole og viktigheten av å hjelpe flere tilbake til arbeidslivet som sentrale utfordringer, må det selvsagt også gjenspeiles i våre alternative budsjetter. Når jeg peker på personlig ansvar, mangfold, valgfrihet og verdiskaping som konfliktområder i velferdsdebatten, må selvsagt også våre konkrete løsninger gjenspeile dette. Hva foreslår så Høyre i sitt alternative budsjett? Vi foreslår over 700 mill. kr til sykehusene i Nord-, Midt- og Vest-Norge, for å sikre et likeverdig behandlingstilbud i Helse-Norge.Vi foreslår mer enn 200 mill. kr mer enn Regjeringen til fattigdomsbekjempelse, for å styrke bostøtteordningen, sikre en gradert barnehagepris og økt rusbehandling. Vi foreslår innføring av et bunnfradrag i dokumentavgiften for å gjøre inngangsbilletten for unge på boligmarkedet betydelig lettere. Disse forslagene bidrar til å styrke, ikke å svekke, velferden. Høyre foreslår tiltak for å styrke rekrutteringen av lærere, bedre skoleledelse og seniortiltak for lærere. Vi foreslår økte bevilgninger til leksehjelp, sommerskole og økte tiltak for å styrke basiskompetansen hos voksne. Og vi foreslår mer penger til høyere utdanning og forskning. Å styrke skolen er den beste investeringen i morgendagens velferd, og er i praksis det viktigste sosialpolitiske tiltaket fordi utdannelse er nøkkelen til jobb og å kunne leve et selvstendig liv. Høyre foreslår å øke bevilgningene til samferdsel med nesten 600 mill. kr., noe for å kompensere for økte bensin- og dieselpriser, men det meste av økningene går til investeringer i vei og jernbane. God infrastruktur er en viktig forutsetning for en fremtidsrettet næringspolitikk. Derfor har dette høy prioritet hos Høyre. Høyre foretar reelle omprioriteringer i budsjettet, samtidig som vi bruker i overkant av 1 milliard kr mindre av pengene fra Pensjonsfondet, enn Regjeringen. Det er fortsatt stor mangel på arbeidskraft, det er en sterk kostnadsvekst, og det er fortsatt en fare for enda flere renteøkninger. Høyre mener at vi bør bruke finans- og strukturpolitikken mer aktivt for å dempe presset på renten. Derfor bruker vi mindre oljepenger, men enda viktigere er det at vi fremmer hele 32 konkrete tiltak for å øke arbeidstilbudet. Jeg er nemlig enig med finansministeren når hun sier at Norge ikke mangler penger, men hender. Da må man jo, i motsetningen til Regjeringen, fremme konkrete forslag til hvordan vi kan øke arbeidstilbudet. Det gjør Høyre i sitt alternative budsjett, bl.a. ved at vi gjør det mulig for 68- og 69-åringene å jobbe uten å få fratrekk i trygden. Vi foreslår også en betydelig bedret spareordning, både for BSU og for pensjonssparing. Det er all mulig grunn til å glede seg over at det er gode tider i norsk økonomi, men skal de gode tidene vare, er det ikke tilstrekkelig med en ny statsrådskarusell, da er det behov for en ny politikk. Jeg benytter anledningen til å ta opp de forslagene Høyre fremmer alene eller sammen med andre partier.