Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-15:
Forsker Geir Høgsnes har i en forskningsrapport påvist at lærerne i perioden 1975-1996 er blitt lønnstapere. Han har sett på den relative lønnsutviklingen for ulike lærergrupper. Konklusjonene i rapporten er gjengitt i Dagens Næringsliv mandag i denne uken. En analyse fra Det tekniske beregningsutvalget, som foretar beregninger foran tariffoppgjøret, viser at fra 1990 og fram til i dag har lærergruppene hatt en lønnsutvikling som har vært vesentlig svakere enn den andre grupper har hatt. Eksempelvis viser beregningene at lærerne har hatt en gjennomsnittlig årlig lønnsvekst på 3,4 pst. Dette er den laveste for samtlige grupper som er med i denne analysen, og det er ganske mange grupper som er med i denne analysen som Beregningsutvalget har gjort. I utgangspunktet er ikke dette vårt problem. Dette er først og fremst en sak for lærerorganisasjonene. Likevel er dette i ferd med å bli et problem for oss, fordi rekrutteringen til læreryrket svikter. Vi vet at andelen lærere uten godkjent utdanning øker både i Oslo og Akershus, dvs. de mest sentrale strøk av landet. Dette er et nytt fenomen – dette er noe vi har sett de siste årene. Andelen lærere uten godkjent utdanning – nå er det kanskje slik at det varierer hvor mye de mangler på en formelt godkjent utdanning – er nå i Oslo nesten 10 pst. I Akershus-kommunene er andelen oppe i ca. 8 pst. Dette er alarmerende. Søkningen til lærerutdanningen har gått ned. Fortsatt er det nok søkere til de plassene vi har, men det er et alvorlig signal når andelen går ned slik den har gjort de siste årene. Ved opptaket i fjor, i 1998, var det 4 500 som primært søkte allmennlærerutdanning, og det var bare 2 800 som søkte førskolelærerutdanning. Dette er en halvering i løpet av en treårsperiode. Vi har ca. 3 000 plasser, slik at vi får muligens fylt opp de plassene vi har. Men når søkningen går så dramatisk ned, er det et signal som vi er nødt til å ta på alvor. Situasjonen er den samme for universitetets praktisk-pedagogiske utdanning. Dette semestret var det 173 studenter som startet på praktisk-pedagogisk utdanning på Universitetet i Oslo. Jeg understreker at det er Oslo vi nå har sjekket. Det er altså 173 som tar den utdanningen, og det er jo en utdanning som er målrettet inn mot læreryrket. Innenfor realfagene er det en dramatisk nedgang. Det er 13 kandidater som har matematikk, som i dag tar praktisk-pedagogisk utdanning. Av erfaring vet vi at mange av dem ikke går inn i skolen. Noen av dem velger andre yrker, til tross for at de har tatt den praktisk-pedagogiske utdanningen. Tendensen er klar både når det gjelder allmennutdanningen og når det gjelder den praktisk-pedagogiske utdanningen ved universitetene våre: Det er færre som velger en utdanning som er målrettet inn mot utdanningssektoren. Ved inntaket i 1998 fikk vi ikke fylt opp plassene innenfor førskolelærerutdanningen. Noen av de plassene som var tenkt til førskolelærerutdanning, ble omgjort til allmennlærerutdanning. Det i seg selv var jo bra nok, men det viser at vi nå balanserer på grensen når det gjelder muligheten til å fylle opp de plassene vi har, og dette er som sagt en helt ny situasjon. Jeg går ut fra at det er bred enighet om denne beskrivelsen. Dette er de faktiske tallene. Det er ikke grunn til å stille spørsmål verken ved lønnsutviklingen, det som går på søkning til lærerutdanning – allmennlærerutdanning – eller den andelen som velger praktisk-pedagogisk utdanning ved universitetet. Dette er de faktiske tallene som vi må forholde oss til. Vi vet også at det årlig slutter ca. 2 500 lærere. Det er et tall som har vært rimelig stabilt de siste årene. Det er folk som går av med pensjon, førtidspensjon osv. Det er ca. 2 500 som forlater skolen av den grunn. Vi er nødt til, når vi har disse faktiske tallene, å reflektere litt rundt årsaken til dette. Hva skyldes den utviklingen? Hva skyldes det at færre ønsker å bli lærere? Hva skyldes det at en større andel etter hvert også slutter før de når pensjonsalderen? Det er vi som politikere nødt til å reflektere rundt, for vi kan komme i en situasjon hvor vi ikke greier å dekke behovet for kvalifiserte lærere. Vi er der for så vidt allerede, men situasjonen kan bli mer akutt enn den er. Jeg tror ikke vi kan komme utenom det faktum at lønnsnivået er en viktig årsaksfaktor til at tilgangen på lærere er blitt dårligere. Det er gjort ulike studier både i England og her hjemme, både teoretiske studier og empiriske studier, som viser at det er en klar sammenheng mellom lønn, relativ lønn, og tilgang på lærere, og også avgang, de som velger å slutte. Dette er vårt problem. Det er vi, det er staten, som har forhandlingsansvaret for lærergruppene, og dette kan vi gjøre noe med hvis vi vil. Det ligger i våre hender, det ligger i departementets hender. Det ligger i Stortingets hender å gi et signal til departementet om at dette er så alvorlig at vi må gjøre noe med det. Vi har ikke så veldig mange muligheter, men vi har noen. Hvis vi erkjenner og er enige om at lønn er viktig som rekrutteringsmiddel, har vi noen muligheter, og vi har da først og fremst lønnsoppgjørene, der lønnen blir fastsatt. I og med at det er staten som forhandler, er det staten som sitter med deler av nøkkelen til – og også med muligheten til – å gjøre noe med rekrutteringsproblemene. Så mitt utgangspunkt er at vi må bruke tariffoppgjørene, vi må bruke lønn bevisst for å sikre fremtidig rekruttering. Den første anledning vi har, er årets tariffoppgjør. Det har vel så vidt begynt. Sannsynligvis blir det ikke et så veldig fett tariffoppgjør for noen, men selv om det ikke er så mye som skal fordeles, er det viktig at det gis et signal fra staten om at lærergruppene skal prioriteres. Ikke fordi det er spesielt synd i dem – det kan det også være, men det er ikke det viktigste fra vår side. Fordi vi ikke klarer å skaffe godt kvalifiserte lærere til den skolen vi har ansvaret for, er det viktigste fra vår side at det må gjøres noe med lønnen. Det er min henstilling, og jeg er spent på svaret fra statsråden. Denne henstilling har vi prøvd å markere i et forslag til vedtak som forsamlingen skal få muligheten til å stemme for. Det er ikke grunn til å legge skjul på at det ikke bare er vi som har kommet til den erkjennelsen at lønnen er viktig. I mars, for ca. en måned siden, var Høyres leder Jan Petersen ute og kunngjorde entydig at vi er nødt til å gjøre noe med lønnen for lærergruppene. Så den erkjennelsen vi er kommet til i SV, deles åpenbart også av mange andre, bl.a. av Høyre, og forhåpentligvis også av andre partier her i salen. Av den grunn har vi altså lagt fram et forslag til vedtak. Jeg er spent på svaret. Jeg tar opp vårt forslag i og med at jeg regner med at statsråden ikke kan bekrefte at han i utgangspunktet vil gjøre det vi ber om. Men hvis han gjør det, skal vi nok ikke få det nedstemt. Det kan jeg love forsamlingen.