trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-10-06:
Først til forslagene fra Senterpartiet, som jeg vil anbefale Fremskrittspartiets gruppe å stemme imot. Når det gjelder forslagene nr. 17–19, er det også temaer som vi akter å komme tilbake til, sannsynligvis først og fremst nr. 18 og 19, i budsjettbehandlingen. I likhet med andre har vi også planer om å sette oss mer inn i situasjonen for Høyanger, Årdal og Karmøy og ha møter i den anledning, men vi er ikke rede til å stemme for et forslag av denne art. Når det gjelder forslag nr. 20, er vi uenig i det, og forslag nr. 21 ser vi på som en omkamp om hele helsereformen som vi ikke er innstilt på, i den formen det her forligger. Så må jeg si til representanten Jens Stoltenberg at det nok er mulig at Arbeiderpartiet har praksis for ikke å fremlegge noe særlig med forslag til votering i Stortinget, slik at Arbeiderpartiets politikk og standpunkter blir klarlagt. Men det har faktisk skjedd tidligere at Arbeiderpartiet har måttet følge opp vedtak. Jeg husker da vi fremmet forslag i en trontaledebatt nettopp om å tvinge frem en plan for en dramatisk styrking av eldreomsorgen, det som var forløperen til 30 milliarder kr-satsingen. Det ble til slutt enstemmig vedtatt i trontaledebatten etter at det var klart at vårt forslag ville få flertall. Så sluttet også Arbeiderpartiet seg til et slikt anmodningsforslag til sin egen regjering, og det var meget fornuftig av Stortinget å fatte det vedtaket, når vi vet hva som skjedde videre. Så viste Jens Stoltenberg til at regjeringspartiene, også statsministeren, skulle ha uttalt tidligere at man advarte mot for mange anmodningsforslag som ikke blir fulgt opp. Det synes jeg er en for sterk insinuasjon mot Regjeringen og regjeringspartiene når de, så vidt jeg forstår, vil stemme for noen av våre forslag. Jeg regner med at Regjeringen og regjeringspartiene faktisk har den holdning at forslagene som blir vedtatt, skal følges opp av Regjeringen. Det må være helt grunnleggende at når Stortinget har fattet vedtak som ber Regjeringen om å gjøre ting, gjør Regjeringen det og kommer tilbake innen de tidsfrister som er satt i Stortinget. Jeg synes også det bør nevnes at det heller ikke er ukjent at regjeringspartier gjennom drøftelser med opposisjonspartier i komiteer eller i forbindelse med en trontaledebatt blir enige om å stemme for forslag. Det er ikke uvanlig at når andre partier tar opp forslag i en komitebehandling av en sak eller i en komiteinnstilling, slutter regjeringspartiene seg til og støtter anmodningsforslag i en komite som et kompromiss hvor flere ting ses i sammenheng. Så her synes jeg det er en helt uberettiget kritikk fra Jens Stoltenberg når det gjelder regjeringspartienes opptreden.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-10-06:
Jeg lurer på om Kristin Halvorsen har en spion i Fremskrittspartiets stortingsgruppe, for jeg har vært omtalt som Narvestad i hele dag. Eli har ikke helt likt å bli omtalt som fru Narvestad. Det er nok en kjerne av politikk også i den debatten som nå foregår. Jeg tror ikke Kristin Halvorsens humoristiske måte å gjøre det på er noe som i tilfelle hever kvaliteten på det hun selv kritiserer andre for. Det vi har satt søkelyset på i Fremskrittspartiet ved noen anledninger, er at politikere må ta ansvar for konsekvensene av den politikken de fører. Det er et prinsipp som Henrik Syse skrev en del om når det gjaldt utenrikspolitikk, i en kronikk i Aftenposten i sommer, at der hvor det er en klar konsekvens av en politikk som er ført, kan man ikke frasi seg et indirekte ansvar for den konsekvensen. Det har vært hendelser i Europa, bl.a. i Frankrike, i sommer, hvor statsråder har sagt: Det er mitt ansvar. Jeg tar ansvaret. Vi føler at det i Norge er en tendens til at man fraskriver seg ansvaret for konsekvensene av den politikken man står for. Det kan være konsekvenser som ikke er tilsiktet, planlagt og ment, men det kan være konsekvenser som er relativt åpenbare, og som andre kan ha påpekt. Vi har påpekt konsekvensene av politikken til Regjeringen på en del områder. I så måte har jeg brukt noen klare uttrykk som jeg forstår blir oppfattet annerledes enn det som egentlig har vært min intensjon. Jeg har brukt en metafor om at den sittende regjering på en måte fremstår med sin politikk som en god venn av organisert kriminalitet som driver med smugling av sprit og tobakk. Og det er et faktisk forhold at de skyhøye, legale prisene i Norge, sammenliknet med lavere og synkende priser i andre land, tilsier økt smugling til Norge. Dette påpeker også våre politimestre. Når man står for en politikk hvor man opprettholder den skyhøye fortjenestemarginen, ja, da er det en konsekvens av den politikken at man blir tiljublet av dem som lever av forskjellen mellom legale priser i Norge og prisene man kan få kjøpt varene for i andre land, altså fortjenestemarginen. Det er et faktisk forhold. Jeg opplever at man ikke vil ta ansvaret for konsekvensen av sin politikk, men jeg har ingen problemer når det gjelder mine uttalelser tidligere i dag, med å si at dersom disse menneskene er blitt oppfattet dit hen at de på noen måte er ment som privatpersoner, så beklager jeg at det kan oppfattes på den måten, og at jeg har ordlagt meg på en slik måte at det kan oppfattes slik. Min mening har ganske enkelt vært å fremstille konsekvensen av Regjeringens politikk, og den synes jeg faktisk Regjeringen bør ta ansvaret for.
Inge Lønning (Høyre), 2003-10-06:
Den mest bemerkelsesverdige opplysning som er fremkommet under årets trontaledebatt, er opplysningen at Norge har en statsminister som er den organiserte kriminalitets beste venn. Hvis opplysningen hadde medført riktighet, ville det innebære at statsministeren burde ha sittet inne, og da i en helt annen bygning enn stortingsbygningen. Nå er det neppe noen risiko for at noen tror at opplysningen medfører riktighet, jeg hadde nær sagt verken her eller hisset, men desto mer beklagelig er det at repertoaret over hvilke karakteristikker som er gangbare i denne sal, utvides på en så vidt oppsiktsvekkende og dramatisk måte. Det ville være en fordel om Fremskrittspartiets parlamentariske leder bad om unnskyldning for at karakteristikken falt fra Stortingets talerstol, og den unnskyldningen bør adresseres både til statsministeren og til Stortinget.
Erna Solberg (Høyre), 2003-10-06:
La meg fortsette med det siste Karl Eirik Schjøtt-Pedersen sa. Det er slik at vi har snakket med Liechtenstein og Island. Og vi har vært igjennom en meget vanskelig prosess for å få ja til det som representanten Schjøtt-Pedersen tidligere omtalte som en tilfeldig grense, men som altså er tiltakssonegrensen i Norge, og som det langt fra er tilfeldig hvor man har trukket. Man har altså hatt en prosess som har vært vanskelig, og vi har så vidt klart å berge tiltakssonen. Det hadde ikke vært nok om bare EØS hadde sagt at vi ikke ville ha dette med, altså at vi innenfor EFTA-pilaren kunne sagt at vi ikke ville ha det med. EU måtte også ha godkjent og akseptert at man ikke brukte ESA. Og hvis den godkjenningen ikke kom, ville vi ha kunnet komme i konflikt med EU om at dette skulle holdes utenfor, og da ville det vært en rekke ulike tiltak som ville gjort det vanskeligere for norsk næringsliv, hvis vi altså ikke hadde hatt denne ordningen godkjent og akseptert også fra EU-kommisjonen.
Erna Solberg (Høyre), 2003-10-06:
Det er helt riktig at vi ikke må ha det godkjent i EU. Men samtidig ville vi da vært i en situasjon hvor vi hadde en ulovlig statsstøtte for norske bedrifter som vi hadde sagt at ESA ikke hadde kompetanse for, og da hadde vi hatt spørsmål om hvordan EUs regelverk ville vært å forstå i forhold til de bedriftene hvis det kom en dumpinganklage mot de samme bedriftene.
Erna Solberg (Høyre), 2003-10-06:
Jeg har gjentatte ganger varslet at vi i kommuneproposisjonen for 2005, altså den som kommer våren 2004, kommer til å ha en gjennomgang av de prosessene som har vært, og en diskusjon om hvilke prinsipper som i så fall skal gjelde videre. Vi har derfor ikke følt behov for å lage en egen stortingsmelding om en ny kommunestruktur. Regjeringen står fast på frivillighet, og det er altså ikke slik at jeg har varslet en endret linje. Derimot har jeg sagt at vi har et dilemma hvis fem kommuner diskuterer kommunesammenslutning, og fire av dem skulle finne på å si ja, og den femte som ligger i midten, ikke sier ja. Da synes jeg det ville være naturlig, av hensyn til helheten, for alle at ikke den femte kommunen skal kunne blokkere for en kommunesammenslutning. Samtidig har jeg presisert veldig sterkt at Regjeringen står for frivillighetslinjen, vi står for det. Det er også slik at det er foretatt én votering over det spørsmålet etter det Karl Eirik Schjøtt-Pedersen tidligere nevnte, den voteringen ble tatt våren 2000. Da stemte ikke Høyre for gjentakelse av det samme standpunktet.
Erna Solberg (Høyre), 2003-10-06:
Det er altså slik at det boligtilskuddet som vi gir i dag, deles i to ulike deler. Den ene delen går til kommunene, til boligsosiale handlingsprogram. Det innebærer å gi støtte til at enkeltpersoner kan komme seg inn i en permanent eierbolig. Der er det betydelig flere grupper enn dem som ble nevnt av representanten Holmås, som faktisk får hjelp. Det er personer som trenger det som et ekstra tilskudd, ikke minst kan det være funksjonshemmede. Det kan være enslige forsørgere som trenger akkurat den hjelpen for å komme over kneiken. Men det går altså til en strategi som kommunene selv velger. Halvparten går til det. Den andre halvparten går til at kommuner kan investere og kjøpe utleieboliger til enkelte grupper, bl.a. til bostedsløse og flyktninger. Det er riktig at en nå i forhold til de ønskene som kommunene har når det gjelder flyktningboliger, mangler en sum i forhold til søknadsstrømmen på bortimot 100 mill. kr. Samtidig har vi aldri gitt så mye penger som vi gir i år nettopp til formålet flyktningboliger. Det er faktisk et problem at det synes som at man driver mer og mer over til at man skal ha tilskudd til kommuner som tidligere klarte seg med integreringstilskuddet for å løse boligspørsmålene. Det blir litt slik at man ønsker dobbelt opp for samme type integrering.
Erna Solberg (Høyre), 2003-10-06:
Jeg har lyst til bare å komme tilbake til noe i mitt tidligere replikkordskifte, nemlig spørsmålet om forslaget fra Fremskrittspartiet om en stortingsmelding om fremtidens kommunestruktur. Jeg forstår at det har skuffet sterkt at regjeringspartiene ikke vil stemme for det. Jeg mener at vi faktisk bidrar til å reise en debatt om fremtidens kommunestruktur hver dag. Jeg har bare lyst til å understreke at de argumentene jeg har for å ville ha en endring i fremtidens kommunestruktur, først og fremst er å demme opp for Fremskrittspartiets statliggjøringspolitikk og sørge for at lokaldemokratiet blir mer levedyktig fremover. Jeg er ikke sikker på, om vi hadde lagt frem en stortingsmelding, at Fremskrittspartiet ville ha vært så fornøyd med det, hvis man hadde sett på hva som var beveggrunnene for å ønske seg en annen type kommunestruktur, som var mer robust enn den kommunestrukturen som nå fratas oppgaver til stadighet gjennom mer statlig detaljkontroll. Så til spørsmålet om vi kunne ha valgt å gjøre andre ting i forhold til differensiert arbeidsgiveravgift. Det er veldig kjekt å stå og si at selvfølgelig skulle man gjort andre ting. Vi kunne f.eks. latt være å ha noen prosess med ESA eller høre på hva de kom med av anbefalinger. Vi kunne kjørt alt til rettssak. Det kunne stått «1.1.2004», uten at vi hadde visst om vi hadde overgangsordninger, om vi hadde noen stabilitet, om vi hadde noen alternativer. Vi kunne valgt å si at vi tar vare på vår ryggdekning i norsk opinion, slik at vi ikke forsøker å finne ut hvor grensene ligger. Jeg mener at vi har gjort den prosessen som Karin Andersen har etterlyst at vi skulle gjøre, i form av å forsøke å finne frem til ordninger i den grad det er mulig, og bl.a. derfor har bedt om tre års overgangsordninger for sone 3 og 4. Men vi kunne selvfølgelig valgt det enklere i disse debattene, hvor vi altså må henvise til de klare signalene om hvordan lovfortolkningene faktisk er innenfor det regelverket vi har. Men er det én ting jeg mener vi har helt klare signaler på at ville være helt feil å gjøre – og jeg synes egentlig Arbeiderpartiet burde avklart hva de mener om det spørsmålet – er det det som representanten Marit Arnstad nettopp tok opp, nemlig å unnta enkeltbransjer. Vi har fått helt klar beskjed tilbake fra ESA om at de ville stilt som krav at hvert enkelt foretaks konkurransesituasjon – ikke bare i dag, men potensielle konkurransesituasjon – måtte utredes, og så måtte vi få notifisert ordningene for hvert enkelt foretak. Jeg ønsker meg det næringsministeren sa, «Et enklere Norge». En notifisering for hver enkelt bedrift i disse områdene som skulle være utenfor konkurranse, med de hindringer og den segmentering av næringsstrukturen vi da ville fått, tror jeg de fleste her bør tenke igjennom; det ville vi uansett ikke ha ønsket.
Erna Solberg (Høyre), 2003-10-06:
Takk, president. Jeg har lyst til å understreke, siden Karin Andersen sier at vi ikke har fremforhandlet noen avtale, at det er dessverre slik at med ESA fremforhandler man ikke avtaler. Man tar deres avgjørelser til etterretning. Vi er en del av et internasjonalt rettssystem, og ESA fatter avgjørelser knyttet til dette. Når Karin Andersen samtidig sier at vi skulle ha tegnet et nytt distriktskart, har jeg lyst til å si at det valgte vi å ikke gjøre. Det ville betydd at hvis vi skulle fått inn noen områder, måtte vi tatt ut andre områder. Det gjelder ikke bare i spørsmålet om transportstøtte, men faktisk hele ordningen som går på støtte innenfor distrikts- og regionalpolitikken. Den evalueringen kommer vi til å få i forbindelse med revisjonen i 2006, men vi har valgt ikke å foreta en fullstendig omkalfatring av norsk distriktspolitikk for å tegne et nytt kart for å få transportstøtteordningen. Men vi holder på med etterregning for noen områder i fjellregionen for å se om de kan komme innenfor en ordning med transportstøtte som vi tidligere ikke har trodd at vi ville få. Vi har ennå ikke fått beregningene på det, men vi har ikke trodd at det ville være mulig. Men vi har i ettertid, etter diskusjoner med ESA, fått muligheten til på nytt å kunne dokumentere også innenfor andre administrasjonsgrenser. Hvis vi nå klarer å dokumentere transportstøttekostnader som er høyere enn det som er kravet, vil vi gjøre det. Så til Senterpartiets Marit Arnstad som sier at det ikke er bøter. Nei, men vi kan få krav om tilbakebetaling, og det er snakk om å måtte tilbakebetale fra 1. januar 2004 hvis vi skulle valgt å gjøre noe annet som ikke var i overensstemmelse med det som ESA sier. Så er det slik at man kan godt si at man ikke kan gi forhåndsvarsel. Det er helt riktig at ESA som domsavgjørelsesmyndighet ikke kan gi et forhåndsvarsel om det. Men vi har hatt samtaler om premissene for hva vi kan regne med å få til, og der har Bull selv sagt at generelle bransjefritak klarer vi ikke å få til. Det presset har de klart fått fra EU for ikke å gjøre det.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2003-10-06:
En av de aller viktigste sosiale menneskerettighetene er retten til et sted å bo. Derfor skulle vi tro at en regjering som til stadighet slår seg selv så hardt den kan på brystet over sin egen satsing mot fattigdom, ville være med på å skaffe bolig til alle de folkene som – for å sitere fattigdomsmeldingen – «trenger det mest». Regjeringen har allerede sagt at man ikke trenger å satse på ungdom, de trenger det ikke mest. Folk som har dårlig råd, og som mangler et all right sted å bo, trenger det ikke mest. Potten på boligtilskudd går bare til flyktninger, til bostedsløse og til psykisk utviklingshemmede. Kommunalministeren har tidligere sagt at det ikke bare er å bygge seg ut av boligproblemene. Men nå viser det seg at når kommunene har satt seg ned og brettet opp ermene for å gjøre en innsats i kampen mot bostedsløshet og for å ta imot flyktninger, mangler Husbanken 100 mill. kr i boligtilskudd for å løse disse problemene. Hvordan kan statsråden hevde at hun driver en troverdig kamp for å skaffe bostedsløse og flyktninger et sted å bo, når hun forkaster en fjerdedel av kommunenes prosjekter?
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2003-10-06:
President! Jeg vil gjerne stemme for forslag nr. 8 og mot forslagene nr. 2 og 12, noe som betyr at man må dele opp denne voteringen.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
I årets trontale ble det bl.a. sagt at det viktigste grunnlaget for verdiskaping er en høy deltakelse i arbeidslivet. Vi har i dag 110 000 arbeidsledige. Hvilken verdiskaping er det i det, og hva har Regjeringen gjort? Det ble også sagt at Regjeringens mål er å sikre bosetting, verdiskaping og levedyktige lokalsamfunn, og at områder med bortfall av differensiert arbeidsgiveravgift skal få gode alternativer. Disse to utsagnene skurrer i mine ører, og statsministeren nevnte ikke den differensierte arbeidsgiveravgiften i trontaledebatten. Når bortfall av differensiert arbeidsgiveravgift trer i kraft 1. januar 2004, er jeg redd for at enda flere må stille seg i arbeidsledighetskøen, spesielt i Nordland og Nord-Trøndelag. Med en økning på 9 pst. vil omtrent hver sjette bedrift måtte gi opp. At ordningen forsvinner, handler ikke bare om hva EU eller ESA gjør eller ikke gjør, men om hva Regjeringen har gjort i saken. At store deler av Distrikts-Norge nå får tidenes avgiftsøkning, må Regjeringen og Fremskrittspartiet ta ansvaret for. I valgkampen prøvde Fremskrittspartiet å ta et skritt tilbake, men de må ta ansvaret for at de har sluttet opp om Regjeringens linje i denne saken. Arbeiderpartiet mener at Regjeringen ikke har ivaretatt norske interesser på en god nok måte. Den burde ha stått på mer, reagert mye tidligere og vurdert å bruke unntaksbestemmelsene i EØS-avtalen for hele landet, slik som i Nord-Troms og Finnmark. Dette er jo en unntaksbestemmelse som EU-landene selv bruker. Hvorfor har ikke Regjeringen gjort det? Dessverre har Regjeringen selv konkludert med at det finnes ingen annen utvei enn å fastsette lik arbeidsgiveravgift for hele landet, selv om Erna Solberg mener noe annet. Hva med de bransjene som ikke driver internasjonalt – hva har Regjeringen gjort for disse? Her kan det fastsettes lavere avgift. Regjeringen har riktignok lovt full kompensasjon, men hvordan skal dette skje? Så langt er det milliarder i forskjell på de tiltak Regjeringen har foreslått, og dagens ordning. Og som bl.a. Unge Høyre i Nordland sier, er de foreslåtte kompensasjonsordningene på langt nær det som privat næringsvirksomhet får i merkostnader. For Nordland snakker vi faktisk om 785 mill. kr. Pr. i dag mangler man både informasjon og forutsigbarhet når det gjelder varige tiltak for den enkelte bedrift. Jeg forutsetter at Regjeringen setter mer kraft bak kravene overfor ESA i den korte tiden som er igjen til 1. januar 2004. Differensiert arbeidsgiveravgift er det beste virkemiddel i distriktspolitikken.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2003-10-06:
I valgkampen var det mange partier, spesielt de sosialistiske partiene, med SV og Arbeiderpartiet i spissen, som tok et kraftig oppgjør med privatisering og konkurranseutsetting av eldreomsorgen i landet, og hevdet at dette bidrog til en dårligere eldreomsorg på de sykehjemmene som var konkurranseutsatt. Det ble bl.a. krevd at man måtte stoppe videre konkurranseutsetting av sykehjems- og omsorgstjenester i kommunene på grunnlag av avsløringer bl.a. på Risenga bo- og omsorgssenter. I dagens VG kan man dessverre lese om det som kan virke som overgrep ved en rekke offentlige sykehjem. Man har bl.a. avslørt at eldre er innlagt på skjermet avdeling uten demensdiagnose, at det brukes tvang det ikke er hjemmel for, at medisiner ikke låses forsvarlig inn, at personer ikke får pleie i tråd med behovet, og at pleiere ikke har tid til å aktivisere beboerne. I tillegg er det flere kommuner som ikke har rutiner for å fange opp og/eller rapportere svikt eller feil på tjenestene. Denne typen avsløringer er helt uholdbare og uakseptable. Mange av disse lovbruddene har skjedd på offentlig drevne sykehjem. Dette viser at det viktigste ikke er om driften er privat eller offentlig, men at man har klare krav til kvalitet, samt at man sikrer brukerne trygge og forsvarlige tjenester. Det viser også at mange kommuner har en minimumsbemanning. Dette er en sterkt medvirkende årsak til en rekke av bruddene i omsorgen. Det må derfor gis rammer som sikrer en forsvarlig bemanning innenfor omsorgsyrket. Rapporten fra Statens helsetilsyn viser med all tydelighet at det er viktig å sikre en god kontrollordning som bidrar til å sikre alle brukere en verdig eldreomsorg. Vi vet også at mange eldre er redde for å klage på de tjenestene de mottar fra kommunen, av frykt for å miste det tilbudet de allerede mottar. Det er jo slik for den enkelte bruker at det faktisk er bedre med et dårlig tilbud enn ikke noe tilbud. I dag er det slik at det er bukken som passer havresekken-prinsippet som gjelder, fordi kommunen kontrollerer seg selv. Jeg håper derfor at Regjeringen tar disse utfordringene på alvor, og at man innfører ordninger som sikrer en forsvarlig og verdig eldreomsorg.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Regjeringens jobb nr. 1 i tiden framover blir uten tvil å få ned den store arbeidsledigheten. Det har i dag vært stor fokusering på dette, og det er bra. Spesielt skremmende er den store økningen i antall ledige innenfor industrien. Ifølge Aetat har hver tiende industriarbeider mistet jobben. Det er også grunn til å frykte at den reduserte lete- og borevirksomheten på norsk sokkel kan bety nye tusener av ledige innenfor petroleumsvirksomheten, kanskje opptil 20 000 hvis det ikke settes fortgang i prosessen. Ved å starte oljeutvinning i Barentshavet vil man i hvert fall ikke risikere at så mange blir arbeidsledige. I verste fall kan sommel og trenering føre til tap av flere titusener arbeidsplasser. Industrien vil miste kompetanse i verdensklasse. Teknologiutviklingen, konkurransekraften og ikke minst industrien som sådan vil forvitre. Et anslag for oljevirksomheten i Barentshavet og Lofoten viser at det ved et høyt aktivitetsnivå vil generere 15 000 nye arbeidsplasser på landsbasis. I motsatt fall vil like mange falle bort de nærmeste årene. Dermed ligger ca. 30 000 arbeidsplasser i potten ifølge LOs, TBLs og Oljeindustriens Landsforenings tall. Vi har redskapen hvis vi vil bruke den. Til slutt vil jeg også nevne den differensierte arbeidsgiveravgiften som bortfaller etter nyttår. Tap av tusenvis av arbeidsplasser kan bli konsekvensen av Regjeringens forslag til støtteordninger. Nesten halvparten av landets kommuner vil bli rammet. Lokale bedrifter som i dag betaler lavere avgift, må ut med flere millioner kroner når avgiften økes til 14 pst. Kommunalminister Erna Solberg har sagt at pengene skal tilbakeføres til de samme regionene som rammes. Men det vil ikke løse problemet hvis ikke hver enkelt bedrift får igjen like mye som den taper. Det hersker stor usikkerhet, og jeg frykter at støtten bare kommer til å bli smurt tynt utover. Lokale bedrifter er sterkt presset fra før. Dette vil komme på toppen av de problemene som man strir med. Cirka 15 000 arbeidsplasser kan komme til å gå tapt i Sør-Troms, Nordland og Nord-Trøndelag. Det er konklusjonen i en rapport fra Bedriftskompetanse i Bodø i Nordland. Rapporten slår videre fast at 30 pst. av de nordnorske bedriftene som i dag har overskudd, vil gå med underskudd om ikke Regjeringen legger bedre ordninger på bordet. Vi kan i verste fall få enda større arbeidsledighet enn vi har i dag, og fraflytting fra Distrikts-Norge. Dette må tas skikkelig på alvor, ellers kan det gå riktig galt når det gjelder å bekjempe arbeidsledigheten.
Olemic Thommessen (Høyre), 2003-10-06:
«I vår tid preges samfunnet av stadig raskere endringer. Skal de mestres, kreves verdiforankring og fornyelse,» heter det i trontalens innledning. Endring, mestring og fornyelse – ja, det er nettopp nøkkelord som også er viktige i kulturpolitikken. I Høyres bilde av det moderne samfunn er et fritt, dynamisk og utfordrende kulturliv en viktig brikke. Vår generelle evne til fornyelse og omstilling står i klar sammenheng med vår egen trening i kreativ virksomhet. For skaperevnen må trenes, som alle andre ferdigheter, det være seg idrett, matematikk eller snekring. Den som lever i et monotont samfunn med få krusninger i hverdagens forutsigbare rutiner, vil i liten grad opparbeide skaperkraft, og over tid slå seg til ro med det og ha liten evne til omstilling. Mens den som lever i et samfunn med stort flerfold, den som daglig må tilpasse seg endrede omgivelser, som provoseres av kreative utrykk som reklame, kunst eller andre språk, vil ønske å leve i skapende omgivelser og vil ha høy toleranse for endringer. Stoltenberg viste tidligere i dag til filmen «Good bye, Lenin!»Ja, det er nettopp en film som viser disse kontrastene, og jeg slutter meg til hans anbefaling: Gå og se den! Et samfunn for endring og utvikling er et samfunn med et rikt kulturliv som utfordrer bestående strukturer og inviterer til deltakelse. I praktisk kulturpolitikk betyr dette prioritering av de deler av kulturlivet som viser evne til fornyelse, som prøver grensen mellom sjangere, som viser evne til å bygge internasjonale nettverk i sitt praktiske arbeid, som prioriterer produksjon fremfor administrasjon, og – ikke minst – som arbeider aktivt med sitt eget uttrykks kvalitetsstandarder. Stortinget skal i denne sesjonen behandle Regjeringens nylig fremlagte melding om kulturpolitikken. Her ligger mange interessante føringer og forslag som lover godt for årene som kommer. Det må være et mål for behandlingen av kulturmeldingen at vi får en debatt, i og utenfor Stortinget, som tydeliggjør sammenhengene mellom et rikt kulturliv og et kvalitativt godt samfunn. I debatten i dag har det vært mye fokus på det å skape nye arbeidsplasser, og ofte snakker vi om forskning og utdanning i den sammenhengen. La oss også huske på at kulturell kompetanse faktisk kompletterer bildet og vil være veldig, veldig viktig i årene som kommer.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-10-06:
En del talere fra regjeringspartiene har berørt samferdselsområdet i sine innlegg. De har framhevet at på samferdselsområdet har Regjeringen gjennomført en revolusjon. Og det er ifølge et innlegg fra komiteens leder, Petter Løvik, påstått at det er gjennomført et krafttak på samferdsel de siste to årene. Jeg vet ikke hva som her defineres med revolusjon og krafttak, men budsjettrammen til samferdsel kan det ikke ha med å gjøre. En samferdselsstatistikk viser nemlig at samferdselsbudsjettets andel av statsbudsjettet de siste 20 årene er mer enn halvert, fra 6,7 pst. i 1980 til 2,6 pst. i 2003. Dersom vi tar kostnadene – altså egenkapitalbevilgningen – til Posten, NSB og Mesta ut her, er også samferdselsbudsjettet i rene kroner redusert, fra 25,5 milliarder kr i 2000 til 21 milliarder kr i 2003. Dersom vi i tillegg sammenligner Norge med Sverige og Danmark, bruker vi forholdsvis betydelig mindre enn Sverige på samferdsel. Vi bruker på samme nivå som Danmark, ca. 2,5 pst. av statsbudsjettet. Akkurat det faktumet blir en stor utfordring for alle partiene i salen når Nasjonal transportplan skal behandles til våren, nemlig å avklare om man mener det er riktig at vi i Norge, med vår geografi, skal bruke så lite – altså 2,5 pst., som er på samme nivå som Danmark – til samferdsel. Det er mye en kunne ha sagt om Regjeringens samferdselspolitikk, men det blir det ikke tid til i kveld. Men å påstå at en rammereduksjon i milliardklassen er et revolusjonerende krafttak, det er så feil som det kan bli.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2003-10-06:
Jeg tar ordet på slutten av debatten for å kommentere litt av de spørsmål som er kommet omkring Senterpartiets forslag under debatten. Men jeg sitter ofte med en litt forstemmende følelse under denne type debatt. Jeg tror det var representanten Ryan som tidligere i kveld satte ord på den forstemmende følelsen, og i hans ordlyd var det vel noe slikt som at Stortinget gjør seg sjøl til meningsytrere framfor besluttende organ. Og av og til sitter jeg og det partiet jeg representerer, med den følelsen at Stortinget her sjøl definerer seg inn i en rolle der vi diskuterer et spill, der vi diskuterer konstitusjonelle spørsmål, men der vi altså gir fra oss muligheten til å diskutere en del av de konkrete sakene og den praktiske politikken som vi burde ha diskutert. Senterpartiet har fremmet en del forslag i dag, og dem har vi fremmet fordi vi vet at det er et flertall i Stortinget som har stått ute i en valgkamp og lovt det samme som vi i disse spørsmålene. Og når representanten Akselsen tidligere i kveld anklaget og var bekymret over Regjeringens taushet i forhold til Hydro ASA, må en jo spørre seg: Skal også Arbeiderpartiet stå for den samme taushet i stortingssalen? Det gjorde de ikke under valgkampen. Skal de gjøre det her i kveld? Når det gjelder spørsmålet om den differensierte arbeidsgiveravgiften, er kommunalministerens historiebeskrivelse helt rett, fram til at ESA gav Norge beskjed om å forandre avgiften. Men så er det jo et faktum at Regjeringen har valgt en løsning som ennå ikke er behandlet av ESA, og de har ikke fått noen beskjed fra ESA-systemet om hvordan dette vil falle ut for Norges del. Man har altså vært så defensiv at man ikke har prøvd de mulighetene man faktisk har. Og man kunne hatt to veier å gå. Det ene er at man kunne ha brukt ODA-protokollen til å utvide unntakene i forhold til det Regjeringen har valgt å gjøre. Den andre måten man kunne ha gått fram på, er at man kunne ha unntatt en del virksomhet i Norge som ikke er i konkurranse med EU-virksomhet. Framfor alt gjelder det norske kommuner og fylkeskommuner, som alene må ta en avgiftsøkning på 2,1 milliarder kr dersom Regjeringens system blir gjennomført. Det har partiene også vært enige om. Og Senterpartiets spørsmål blir hvorfor det skal være så vanskelig å stemme for det i praktisk politikk. Senterpartiets forslag om kulturlandskapet handler slett ikke om rikspolitiske retningslinjer eller om å lage noe hundremetersbelte, det handler om at jorda skal dyrkes og kultiveres. Hvis det kan skje lokalt, er det ingenting som er bedre enn det. Og hvis sakene i forbindelse med det kan avgjøres lokalt, er det ingenting som er bedre enn det. Men vi savner virkemidler for å ivareta kulturlandskapet, og det er det Senterpartiet i dag etterlyser.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2003-10-06:
Senterpartiet finner det også nødvendig å gå en runde til på det spørsmålet som statsråd Solberg nå kommenterte omkring differensiert arbeidsgiveravgift. Statsministeren har tidligere i denne saken hevdet at vi kunne få millionbøter på grunn av statsstøtte. Det er åpenbart uriktig, det kan vi slett ikke få. Det gis ikke bøter i statsstøttesaker i EU og EØS. Så hevder statsråd Solberg i dag at ESA har sagt at de har undersøkt enkeltbedrifter. Nå er det slik at ESA nettopp har avkreftet i et brev til Nordnorsk Verftssamarbeid at de er nødt til å undersøke enkeltbedrifter. De har ikke tatt stilling til det spørsmålet. Dermed er det altså godt mulig å kunne unnta hele bransjer fra avgiften, men det er altså en mulighet Regjeringen ikke har forsøkt. Dersom statsråd Solberg fortsatt mener at ESA har uttalt dette, og gitt en forhåndsuttalelse på det, har ESA åpenbart gjort en saksbehandlingsfeil, for ESA har ikke adgang til å gi bindende forhåndsuttalelser om saker som ikke er notifisert og ikke er levert inn til ESA, og der det ikke er gjort vedtak nasjonalt. Det betyr at jeg mener at denne saken fortsatt er helt åpen, og at Regjeringen fortsatt har en mulighet til å kunne rådføre seg med Stortinget om mer omfattende unntaksordninger enn det Regjeringen har lagt opp til, dersom Regjeringen er interessert i det. Etter denne valgkampen har også enkelte av Regjeringens talsmenn, iallfall fra de distrikter som blir berørt, gått langt i å ønske at den muligheten skulle være til stede.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2003-10-06:
Jeg synes alt i alt at denne trontaledebatten har vært en rimelig god debatt. Det har vært mange viktige innlegg om mange gode tema. Det jeg tror vi må diskutere i årene framover, dersom denne formen for trontaledebatt skal beholdes, er i hvilken grad vi skal kunne følge opp det som sies, i hvilken grad vi skal kunne bruke beslutningsmyndighet knyttet til trontaledebatten. Etter de andre partienes reaksjoner på Senterpartiets forslag i dag føler jeg et behov for at en tar en grundig vurdering av det. Dessuten synes jeg det er en svakhet ved denne trontaledebatten, som ved mange tidligere debatter, at det blir en debatt omkring det politiske spillet mer enn om de politiske sakene. Der tror jeg flere av oss har grunn til å gå igjennom nok en gang hvordan man velger å forholde seg til ting. Det er sikkert riktig at Fremskrittspartiet har fremmet sine 16 forslag i et spill. Samtidig mener jeg at vi har et ansvar, hvert enkelt parti, for å ta stilling til de ulike forslagene fra Fremskrittspartiet og stemme for det vi mener er riktig. Derfor kommer ikke Senterpartiet til å velge samme linje som SV og Arbeiderpartiet har varslet når det gjelder Fremskrittspartiets forslag. Vi kommer til å stemme for de av Fremskrittspartiets forslag som Senterpartiet er enig i, og som vi dermed er for. Og vi mener at vi i større grad i denne sal burde ha valgt en slik saksrettet og praktisk orientert linje. Når det så gjelder forslagene fra Senterpartiet, er det ikke viktig for Senterpartiet at det er Senterpartiets forslag. De forslagene er viktige for dem de angår. Jeg er litt uforstående til at noen partier nå, på prinsipielt grunnlag, ønsker en mer grundig behandling av saker der de sjøl høyt og tydelig har lovt en god del under valgkampen. De har altså lovt en god del i valgkampen, og så kommer de tilbake hit i salen og trenger plutselig en grundigere behandling av sakene, eller de har prinsipielle motforestillinger med hensyn til skillet mellom budsjettdebatt og trontaledebatt. Det synes jeg er merkverdig. Men dersom det tyder på at partiene senere i høst har tenkt å stemme for en del av det de har lovt under valgkampen, skal Senterpartiet sjølsagt ikke frata dem en mulighet til å kunne gjøre det. Det som er viktig for Senterpartiet, er at disse forslagene gjennomføres fordi det er et flertall i Stortinget som har sagt at de står bak dem. Derfor vil jeg på Senterpartiets vegne si at vi trekker forslagene nr. 17, 18 og 19. Disse forslagene vil bli tatt opp igjen ved den første og beste anledning der partiene finner ut at de får en grundig nok saksbehandling i forhold til å kunne følge opp det de sjøl har lovt under valgkampen. Ellers må jeg si til Carl I. Hagen og Fremskrittspartiet at det ligger ikke mer omkamp i forslag nr. 21 enn det Fremskrittspartiets helsepolitiske talsmann sjøl var ute og lovet i Lærdal under valgkampen når det gjaldt opprettholdelse av både akuttilbud og fødetilbud. For øvrig vil jeg anbefale Senterpartiets gruppe å stemme for forslagene nr. 2, 3, 6, 8 og 12, og dessuten de forslag Senterpartiet fortsatt har opprettholdt.
Trine Skei Grande (Venstre), 2003-10-06:
Det har vært en rolig og saklig tone i denne debatten. Opposisjonspartiene har både i salen og i media tonet ned krisesignalene, og det er positivt. Så får tida vise hva som er viktigst: statsbudsjettet for 2004 eller posisjoneringa foran valget i 2005. Venstre ville gjerne hatt et flertall i Stortinget bak Regjeringas politikk. Men det er altså ikke situasjonen, like lite som det har vært det for alle mindretallsregjeringer landet har hatt siden 1971. Det nye er at vi har en samlet opposisjon som skaper størst mulig avstand og derfor gir grobunn for spekulasjoner om krise og spill. Venstre snakker med alle om konkret politikk, men det er ikke bare opp til Regjeringa å velge samarbeidspartier. Opposisjonspartiene må også velge hva de vil ha: innflytelse gjennom kompromisser eller en uforsonlig motstand. Jeg vil ta opp et av de innleggene som har vært. SVs Rolf Reikvam var veldig opptatt av lokaldemokratiet. Vi i Venstre er veldig glad for at noen er villig til å ta det på alvor. Reikvam snakket om Maktutredningen. Jeg satt i rådet i Maktutredningen, som var en utrolig spennende oppgave, og det var en utrolig masse å gå igjennom av informasjon. SV bør lese mer. Tegnene til sjølkritikk over det faktum at SV er det mest sentralistiske partiet av alle og hvorfor det er så enormt skille mellom ord og handling, er påfallende. Årsaken er helt klart ideologisk. Sosialistisk Venstreparti snakker ikke lenger høyt om sosialismen, men tar stadig i bruk liberale begreper. I virkeligheten er det sosialismen som fortsatt sitter i ryggmargen. Kravet om likhet og frihet er viktigere enn at kommuner og enkeltmennesker gjør valg som SV ikke liker, eller som gjør at det blir forskjell på naboer. En av forskerne i Maktutredningen, Per Selle, sa i et foredrag følgende: «Den kommunale prioriteringseffektektiviteten, som tidligere kanskje var lokaldemokratiets viktigste bærebjelke, ble m.a.o. et problem, fordi den kunne føre til forskjeller i velferdstilbudet mellom kommuner. Og forskjelligheten i tilbudet blir automatisk tolket som tegn på uakseptabel ulikhet.» En annen av forskerne i Maktutredningen, Yngve Flo, sier om Fremskrittspartiet og SV: «Partia utmerker seg med liten aksept for variasjonar kommunane imellom, og frykt for at kommunane vil prioritere annleis enn staten ynskjer.» Så lenge SV mangler denne forståelsen, blir det bare med ordene, men vi i Venstre vil gjerne snakke videre med SV om dette. Troen på lokaldemokratiet som en bærebjelke i vårt demokrati er noe som er enormt truet nå, og det er viktig at vi hele tida fører debatten for å klare å kjempe det fram. Venstre tar dagens debatt som et tegn på at kaos og uorden i norsk politikk ikke er så framtredende som det av og til høres ut. Vi ønsker at Samarbeidsregjeringa skal fortsette med kombinasjonen av en god miljøpolitikk, offensiv næringspolitikk og et sosialt ansvar for de svakeste. Statsbudsjettet kommer på onsdag og bør gi grunnlag for det.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Denne debatten har også handlet om en lang rekke konkrete forslag, og på tampen av debatten mener jeg det er riktig at jeg på vegne av Arbeiderpartiet sier litt om forslagene. For det første mener jeg det rent generelt og prinsipielt bør være en veldig høy terskel for at Stortinget, landets nasjonalforsamling, stemmer for forslag som er innlevert samme dag eller kanskje bare en dag eller to tidligere uten behandling i komiteer. Derfor har Arbeiderpartiet en lang tradisjon for at vi normalt stemmer mot denne type forslag, og det vil vi også gjøre denne gangen. Vi stemmer mot samtlige forslag. Nettopp derfor tror jeg jeg skal gi enkelte kommentarer, for det betyr ikke nødvendigvis at vi er imot intensjonen eller bakgrunnen for alle forslagene, men det betyr simpelthen at når vi skal forholde oss til viktige spørsmål, krever det en langt mer ansvarlig og grundig saksbehandling enn det vi får til gjennom én dags håndtering av forslag som har ligget på vårt bord i noen timer. Normalt ville også et regjeringsparti eller regjeringspartier ha den samme holdningen. Det unormale nå er at Regjeringen stemmer for en lang rekke av disse forslagene. Det er anmodningsforslag om en drøss av utredninger av spørsmål som enten Regjeringen burde være rimelig trygg på at den ville utrede på eget initiativ uten å bli pålagt det av Stortinget, eller utredninger av spørsmål som Regjeringen i hvert fall tidligere har vært imot. For eksempel oppfatter jeg det nå slik at regjeringspartiene skal stemme for at Stortinget ber Regjeringen utrede fordeler og ulemper ved at utgiftene til eldreomsorgstjenester finansieres av folketrygden, på linje med uførepensjon og sykepenger. Den ideen har regjeringspartiene argumentert iherdig imot i hele valgkampen, og nå skal de altså utrede noe slikt. Det undergraver respekten for Stortingets vedtak. Det er en form for stortingsregjereri der regjeringspartiene stortingsregjerer over Regjeringen i noe den egentlig er imot, for å utrede det likevel for åpenbart å blidgjøre Hagens lynne og psyke. Det er det vi da forholder oss til, ikke realitetene i saken. Det er ikke et bidrag til å styrke Stortingets respekt. Det er ikke et bidrag til å motarbeide stortingsregjereri, og det er stikk i strid med det f.eks. statsminister Kjell Magne Bondevik gav uttrykk for så sent som i april, da vi diskuterte denne type anmodningsvedtak og statsministeren advarte, sammen med Høyres representanter, mot at Stortinget drev med for mange anmodningsvedtak som ikke ble fulgt opp. Vi vil altså, som et parti med tradisjon, stemme mot samtlige forslag. Vi er ikke imot f.eks. å pusse opp skolebygg, men jeg er veldig trygg på at det kommer Stortinget tilbake til i forbindelse med statsbudsjettet som legges fram om to dager. Jeg får komme tilbake til andre poenger senere.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Jeg mener det er nødvendig å kommentere den vikelighetsframstillingen som statsministeren nå gjentar, som han har kommet med flere ganger i TV-debatter og radiodebatter i dag, og også i stortingssalen, nemlig at det var opposisjonspartiene som laget en tilspisset situasjon før denne debatten, og at de nå har roet seg. For det første skaper han den forestilling, som også Oddvard Nilsen var inne på, at det er tre opposisjonspartier. Oddvard Nilsen nevnte Fremskrittspartiet, SV og Arbeiderpartiet. Vel, jeg har aldri hatt som ambisjon å framstå som medlem av en samlet opposisjon sammen med Fremskrittspartiet, for Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet står for helt ulike verdier og for helt ulik politikk, og vi kommer aldri til å framstå med en helhetlig samlet opposisjonspolitikk til denne regjeringen. Derimot burde det bekymre Regjeringen at den stadig omtaler Fremskrittspartiet som et opposisjonsparti på linje med andre opposisjonspartier, når denne debatten og også stemmegivningen nå bekrefter at denne regjeringen har gjort seg avhengig av Fremskrittspartiet, at Fremskrittspartiet ikke er et vanlig opposisjonsparti, men er Regjeringens parlamentariske basis, som Regjeringen nå har bøyd seg for, og at regjeringspartiene stemmer for ting som de egentlig vet det er galt å stemme for, for å blidgjøre Fremskrittspartiet. Man har ikke stemt for det man er for, man har stemt for en utredning av noe man er imot, nemlig folketrygdfinansiering av eldreomsorgen. Det andre er at det er Regjeringen selv som har bidratt til krisestemning. Det startet i vår, før påske, da man truet med kabinettsspørsmål på barnehageforlik, sjøfolk og pensjoner, og man hausset opp stemningen. Så ble det ikke noen krise, og så var man nærmest overrasket over det. Så startet man igjen nå ved at partileder Svarstad Haugland var ute i Dagsrevyen og avskrev sitt parlamentariske grunnlag. Hun sa at hun trodde ikke noe på et samarbeid med Fremskrittspartiet lenger. Så kom finansministeren og sa at det var like sannsynlig at man laget et budsjettforlik med Arbeiderpartiet som med Fremskrittspartiet, selv om Fremskrittspartiet er Høyres politiske tvilling og i hvert fall denne regjeringens parlamentariske basis. Så var statsministeren ute i Dagsavisen, før budsjettet var framlagt, og begynte å peke på hvem som skulle være hans etterfølger dersom det ble regjeringskrise på budsjettet. Så det er ingen tvil om hvem som har bidratt til krisestemning, hausset opp stemningen og skapt en krisedebatt på et altfor tidlig tidspunkt. Det er regjeringspartiene. Slik sett er det bra at de roer seg litt ned, men da burde statsministeren ha en helt annen framstilling av virkeligheten enn den han har gitt ved et par anledninger i dag.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2003-10-06:
Dette kunne vært opposisjonens gylne mulighet til å vise frem sine alternativer til den sittende regjering – en gyllen mulighet til å fremføre sine visjoner om hvor de vil bringe Norge. Jeg har sett svært lite til det. Jeg har hørt på klager, mest fra en del som ønsker å bruke mer penger, og jeg har hørt lite fra opposisjonen om hvilke utfordringer landet står overfor. Det er ingen samlet opposisjon. Enkeltpartier spriker i alle retninger, men det er likevel noe som er felles: Samtlige partier har en ikke-bærekraftig politikk i opposisjon. Arbeiderpartiets gammelmodige sosialisme vil ikke kunne la seg gjennomføre. Folk vil ikke akseptere at klokken skrus tilbake. Når pensjonister har fått mulighet til å velge mellom omsorgstilbudene, vil de selvsagt ikke akseptere at tilbudene blir tatt fra dem. Elever og foreldre som får mulighet til å velge en friskole, et alternativ til den offentlige skole, vil ikke akseptere at den stenges. Når butikkene får lov til å holde åpent om kveldene, vil selvsagt ingen akseptere at de igjen skal stenges. Luften vil gå raskt ut av ballongen til Fremskrittspartiet når man går løs på oljefondet og blir møtt med en rentesmell og galopperende prisstigning. At Sosialistisk Venstrepartis program ikke lar seg gjennomføre, har de jo på en måte selv innsett, som man har vært inne på tidligere i dag. Jeg håper iallfall at vi slipper å se noen skru skatteskruen så ettertrykkelig fast at arbeidsplassene rømmer dette landet. Jeg håper jeg slipper å se innføring av 6-timersdagen og den krisen vi øyeblikkelig ville fått på arbeidsmarkedet. Jeg er glad for at SV aldri fikk flertall for alle sine forslag mot oljeutvinningen, som gir landet de inntekter vi har i dag. Til representanten Stoltenberg vil jeg, når det gjelder dette samrøret med SV, nevne det gamle ordtaket om at det er intet i sosialismen som ikke kunnskap og erfaring raskt kurerer.(Munterhet i salen) Så litt til dette med bærekraften. Det gjelder det som har vært et av temaene knyttet til denne debatten, og det er sannheten knyttet til dette med arbeidsgiveravgiften. Jeg gjentar hva jeg sa i formiddag: Jeg er skuffet over at Arbeiderpartiet har brukt en retorikk i valgkampen som de selv vet ikke holder mål. Den er ikke bærekraftig. Representanten Stoltenberg vet at hvis han selv hadde sittet i regjering, ville han aldri kunnet gjennomføre noe annet enn det denne regjeringen har gjort. Så ærlig synes jeg han burde være, og si at det er riktig. (Munterhet i salen)
Oddvard Nilsen (Høyre), 2003-10-06:
Jeg må ærlig innrømme at jeg ikke skjønner den voldsomme opphisselsen fra opposisjonen angående de forslagene som foreligger. Det er helt ærlig og oppriktig å si at det som skjedde, er at undertegnede har omformet en del av disse forslagene slik at de er i samsvar med det Regjeringen kan stå for. Ut fra tanken om at vi stemmer for det vi er for, og imot det vi er imot, har man lagd dem slik. Jeg kan ikke se at det er noe poeng; hvis det skulle være en skinnuenighet knyttet til dette, oppklarer vi den. Og det er gjort i denne sammenheng. Samtidig vil jeg uttrykke klart – jeg har sagt det flere ganger fra Stortingets talerstol – at denne regjeringen holder alle avtaler vi inngår. Det går også på et av de spørsmålene som var reist fra SV. Selvsagt holder vi de avtaler vi har inngått. Så til selve forslagene – ganske kort til hvilke av disse forslagene jeg vil anbefale regjeringsgruppen å stemme for. Jeg skal ta det rolig. Det er forslag nr. 2, som er omredigert. Det er forslag nr. 4. Det er forslag nr. 5 – jeg understreker at der skal ulempene også utredes. Det er forslag nr. 8, forslag nr. 9 – og der ligger min presisering overfor SV, at selvsagt holder vi avtaler. Det er forslag nr. 12, og det er forslag nr. 14. Alle øvrige forslag vil jeg oppfordre til at vi stemmer imot.