Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-04-03:
Barn og unge er det mest verdifulle vi har i samfunnet vårt. Og det største ansvaret vi har som politikere, er å sikre gode oppvekstvilkår for barn og unge. Men dessverre vet vi så altfor godt at det ikke er sånn for alle som vokser opp i Norge. Mange barn og unge blir utsatt for vold og overgrep. Det er tøft å høre og lese om hver enkelt historie. Christoffer-saken er en historie som sitter dypt i oss alle, og vi som politikere plikter å gjøre mer for å unngå sånne hendelser. Før jeg går videre i interpellasjonen, vil jeg derfor understreke hvor viktig det er med det forebyggende arbeidet. Vi må og vi kan forebygge vold og overgrep mot barn bedre enn vi gjør i dag! Men la meg også starte med å understreke at det heldigvis er mye godt arbeid som gjøres i Norge, innenfor skolevesenet, helsetjenesten, barneverntjenesten og politiet. Ikke minst gjør Statens barnehus et godt arbeid. For Kristelig Folkeparti har det vært viktig å få flere barnehus. Men vi må ikke bare innføre nye barnehus. Vi må også sette dem i best mulig stand til å gjøre jobben sin på en best mulig måte. Derfor må vi bygge videre på det gode arbeidet som mange etater og samfunnsorgan gjør, samtidig som vi må ta tak i de utfordringene vi har. Jeg har fulgt debatten om barn som blir utsatt for vold eller overgrep, i flere år nå. Dessverre er det en gjenganger hvert år på denne tida at når årsmeldingene fra barnehusene kommer, viser de at politiet bruker altfor lang tid før barn som har blitt utsatt for vold og overgrep eller har vært vitne til det, blir avhørt. Dagens regelverk krever at dommeravhøret av barnet skal foretas innen 14 dager etter anmeldelse. Dessverre er regelen i dag snarere at denne fristen brytes, enn at den holdes. Gjennomsnittlig ventetid er fem–seks ganger lengre enn fristen. Det er alvorlig, det svekker rettssikkerheten, og vi vet også at barn kan ta skade av det. Jeg hadde nettopp møte med en kvinne som ble utsatt for en voldtekt som sønnen var vitne til. Det tok tre måneder før kvinnen ble avhørt, og seks måneder før sønnen ble avhørt. I tillegg ble mora anbefalt å la være å snakke med sønnen sin om hendelsen, fordi det kunne påvirke forklaringa hans – selv om vi vet at det er viktig for barna å kunne snakke om sånne typer hendelser for så å komme seg videre. Det var en forferdelig sak, der politiet ikke gjorde en god nok jobb. Men dette er bare ett av mange eksempler. Og sånn kan vi ikke ha det! Men akkurat det har vi sagt hvert år, og nå forventer jeg og Kristelig Folkeparti at den nye regjeringa handler. For disse fristbruddene er en av de største truslene mot barns rettsikkerhet i dag. Derfor har jeg satt opp fire områder jeg har forventninger på: Det første er bedre kapasitet og vesentlig kortere ventetider; det andre er at den nye forskriften kommer på plass; det tredje er at vi lager nasjonale retningslinjer for barnehusene, og det fjerde er at vi gjør de medisinske undersøkelsene obligatoriske. Jeg innledet med å snakke om ventetid, og jeg vil si litt mer om kapasitet. Siden etableringa av det første barnehuset i Bergen har barnehusene selv gjort et utrolig godt arbeid med å fasilitere dommeravhør og medisinske undersøkelser. Ved utgangen av 2012 ble halvparten av alle dommeravhør foretatt på barnehus. I den nye forskriften, som jeg skal komme mer tilbake til, er det foreslått at hovedregelen skal være at dommeravhørene skal foretas på et barnehus, men dersom hensynet til den som skal avhøres, tilsier det, kan avhøret foretas andre steder. Det er Kristelig Folkeparti enig i. For å styrke barns rettssikkerhet må vi utnytte og bygge videre på den kompetansen som barnehusene har opparbeidet seg. Men skal alle avhør av barn kunne tas på barnehus, må vi som politikere være villige til å sikre alle tilgang på barnehus og på lengre sikt vurdere om det trengs flere nye barnehus. Vi vet også at stadig flere anmelder overgrep, og barnehusene melder om en sterk økning i antall saker. Oslo har sagt 40 pst. økning, Stavanger melder om ca. det samme bare i år. Det betyr at det er viktig at bevilgningene til barnehusene økes. Så til forskriften: I 2010 satte den forrige regjeringa ned en arbeidsgruppe som skulle gjennomgå regelverket vedrørende dommeravhør og observasjon av barn og psykisk utviklingshemmede. Arbeidsgruppa la i oktober 2012 fram sin rapport. En av anbefalingene fra arbeidsgruppa var bl.a. en ny forskrift for dommeravhør av særlig sårbare personer. Arbeidsgruppas rapport har vært på høring, men siden april 2013 har det stått stille, og barnehusene venter utålmodig på at den nye forskriften skal komme. Jeg håper derfor at justisministeren nå vil ta grep og innføre den nye forskriften om dommeravhør for særlig sårbare personer. Jeg har vært i kontakt med flere barnehus, og det jeg får tilbakemelding om, er at de ønsker at forskriften skal komme på plass. Et viktig punkt som det blir foreslått endring i, er hvem som skal foreta dommeravhørene. I forskriften foreslås det at avhøret skal ledes av en avhører fra politiet som har gjennomført spesiell utdanning i dommeravhør ved Politihøgskolen. Noen har tatt til orde for at andre enn politiet kan foreta dommeravhør for å få ned ventetida for dommeravhørene. Det vil jeg advare sterkt mot, noe også bl.a. Statens barnehus i Oslo gjør. Det er helt sentralt at det er en politiavhører med kompetanse på avhør som foretar avhøret, for det er de som har kompetanse på hvordan et slikt avhør skal foregå. Avhøret har jo både en etterforskningsmessig og en bevismessig side. Avhør av barn gir spesielle utfordringer, og vi må derfor legge til rette for at de blir gjort på en så god måte som mulig for å ivareta rettssikkerheten til barna. Så til nasjonale retningslinjer: I dag er det ganske ulik praksis med tanke på hvordan barnehusene tas i bruk. Det er viktig at vi er tydelige på hva slags tilbud ungene skal ha krav på, og da må vi lære av dem som får til gode resultater. Et av forbildene er barnehuset i Tromsø. Der kom de i fjor ned i en ventetid på 22 dager fra anmeldelse til dommeravhør. Hva er det så som ligger bak de gode resultatene fra Troms? Det er et godt samarbeid mellom barnehus, etterforskning og påtale samt en politimester som mener at dette er viktig, og som etterspør resultater. I 2011 satte de ned et arbeidsutvalg som skulle se på hvordan de kunne få ned ventetidene. De fant ut følgende: Det var ansvarspulverisering. Det var ikke nødvendig klarhet mellom etterforsker og påtalenivå i hvem som hadde ansvaret for at et dommeravhør ble gjennomført innen fristen. Etterforskning av saker om vold og overgrep mot barn ble ikke prioritert høyt nok. Det fantes ikke gode nok rutiner for registrering av saker og god nok koordinering av etterforskninga. I Troms politidistrikt har de derfor en ordning med dommeravhørskoordinator i 100 pst. stilling. Koordinatoren tar seg av praktisk tilrettelegging i alle dommeravhørssaker. Denne ordninga har spredd seg til flere politidistrikter, og Kristelig Folkeparti mener derfor at dette bør være obligatorisk i alle politidistrikt. Ordninga skal sikre at det ikke skal gå mer enn tre virkedager fra saken er registrert hos politiet, til dommeravhøret er berammet. Men: Dette er jo avhengig av at man har en ledelse som vil prioritere disse sakene. La oss få nasjonale retningslinjer, og la oss lære av Troms politidistrikt. Barns rettsikkerhet må prioriteres høyere! Så til medisinsk undersøkelse: I hele åtte av ti dommeravhør får ikke barna tilbud om rettsmedisinsk undersøkelse. Hvorfor er det kritisk? Legeundersøkelsen avdekker medisinske funn som kan knyttes til den aktuelle saken – med andre ord kan bevis gå tapt. Undersøkelsen avdekker også ting som barnet ofte ikke husker eller ville fortelle om i et avhør, og undersøkelsen kan derfor føre til at vi får vite om et overgrep. I et debattinnlegg i Aftenposten 2. mars skrev Barneombudet, politimesteren i Tromsø og direktøren i Domstoladministrasjonen at politiet i Troms har fått flere avslag fra sykehuset når de har bedt om rettsmedisinske undersøkelser. Kripos-etterforskere skal også ha opplevd at det har vært umulig å få legeundersøkt barn til tross for mistanke om alvorlige seksuelle overgrep. Det er uholdbart! Hvis slike undersøkelser ikke finner sted, kan det i verste fall føre til at overgrepsutsatte barn ikke blir trodd og blir sendt tilbake til en potensiell overgriper. Flere barnehus sier også at de må betale for å få utført medisinske undersøkelser på barnehusene. Det burde vært unødvendig. I stedet burde man hatt helsepersonell fast på barnehusene og sikret at alle barn som forteller om slag eller vold, raskt må sikres medisinsk undersøkelse. Da må vi også sikre at det utdannes nok, slik at vi har kompetent personell. 10 minutter er for så vidt lang tid, men det er mange flere momenter jeg burde ha berørt. Men jeg utfordrer kollegene mine i salen her til å bidra i dugnaden for å styrke barn og unges rettssikkerhet, og jeg utfordrer statsråden på: Hvordan vil han sikre at barn som er utsatt for vold og seksuelle overgrep, blir avhørt innen den lovbestemte fristen? Og vil han sikre en ny forskrift og nasjonale retningslinjer for barnehusene?