Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2012-10-05:
I sommer møtte jeg en matematikklærer i Hellas. Lønnen hans var satt ned flere ganger, men alt familien trengte, gikk opp i pris. En sønn studerte ved et godt universitet i England. Nå kunne ikke familien lenger betale skolepengene. Sønnen må avbryte studiene. Matematikklærerens ektefelle fortalte at det blir kaldt om vinteren også hos dem. De har ikke penger til å kjøpe ny fyringsolje. Det er helt selvforklarende for denne matematikklæreren at når inntekten går ned og prisen på det de trenger, går opp, så strekker ikke lønnen til. Vi har det annerledes. Vi har styrt klokt og levd etter evne. Vi har husholdt med vår økonomi, og vi har husholdt med vår viktigste ressurs, kvinner og menn som deltar og arbeider i landet vårt. Arbeidsdeltakelsen er historisk høy. I hverdagen tar mange dette for gitt, men andre land skjønner ikke at det er mulig og kommer til oss for å lære. Tidligere ble det sagt at den norske modellen ikke var bærekraftig inn i den nye tid. I dag kan vi si at ingen annen modell skaper så store verdier og så stor selvfølelse hos enkeltindividet gjennom eget arbeid som akkurat denne modellen. En del av modellen er at vi skal løse avgjørende velferdsoppgaver i fellesskap. Vi bygger fremtidens velferd gjennom gode utdanninger i dag. Godt vett er likt fordelt uavhengig av familienes private velstand. Da er fellesskole riktig, og universitetene skal fordele plasser etter innsats og resultater og ikke etter familiens evne til å betale skolepenger. God helse har ingen kjent måleenhet, men moren til representanten Tove Karoline Knutsen har formulert det slik: Når vi er friske, ønsker vi oss mange ting, når vi er syke, ønsker vi oss bare én ting. Det er her en politisk oppgave å sikre trygghet for alle. Helsehjelp må være et likeverdig tilbud i hele landet helt uavhengig av formue. Da må vi skape fellesløsninger. Vanlige familier kan ikke klare å spare til en privat hjertetransplantasjon eller til private sykehjemsplasser. Men alle vi som har vunnet i lotteriet og får være friske, kan gjøre dette mulig. Kanskje trenger jeg hjelp av fellesskapet i morgen. Fellesskapsløsninger er verdivalg. Vi trenger både likeverd og valgfrihet. Det er en utfordring å skape likeverd i helsetjenestene i et land med fjell, fjorder, mye vær og spredt bosetting. Jeg kjenner ikke til noe annet land som har fått det til med våre rammebetingelser. Jeg har min fastlege, og jeg kan bytte når jeg vil. Tidligere sto mange distriktslegekontorer i Norge tomme – uten lege, ikke noe legevalg. Vi kan velge sykehus for planlagt behandling. Flere bør vurdere det, derfor gjør vi ordningen bedre kjent. Valgfrihet når det gjelder velferd skal fortsette å øke, men det skal ikke øke på bekostning av likeverd. Høyresiden vil ha frislipp av private etableringer i spesialisthelsetjenesten. I norsk virkelighet kan det føre til nybygg i Oslo, Bergen og Trondheim, men private sykehus med korte økonomiske horisonter vil ikke bli bygd i Hammerfest, Narvik, Namsos, Volda og Kongsvinger. Derimot vil frislipp av private sykehus i hovedstadsområdet tappe offentlige sykehus i Hammerfest, Narvik, Namsos, Volda og Kongsvinger for leger og sykepleiere. Prisen blir at likeverdet i landet vårt forvitrer. Matematikklæreren i Hellas fikk kutt i lønnen slik at sønnen måtte slutte på universitetet. Våre sterke fellesløsninger bygd på likeverd og valgfrihet i hele landet, undergraves dersom privatisering og sentralisering blir de politiske målene. Høyresidens skattelette gir mindre velferd for menneskene i Norge. Skattekutt på 25 mrd. kr vil tilsvare hver femte sykehuskrone. Det vil mange mennesker i Norge i så fall måtte føle på kroppen. Opposisjonen vil hevde noe annet, men regninger skal betales. Det kan matematikklærere i Hellas og Norge bekrefte.