Michael Tetzschner (Høyre), 2012-11-08:
Jeg vil begynne med å rette en takk til interpellanten, representanten Flåtten, som har meldt dette temaet i rett tid. Jeg vil også gjøre oppmerksom på at skatteetaten som utgangspunktet for interpellasjonen inngår jo også i et bredere forvaltningsbilde, hvor mange av problemstillingene er de samme, nemlig at forvaltningen har skaffet seg et overtak ved sine snarveier. De har en så kort vei til makten at de har betydelige privilegier, ikke minst på gjeldsforfølgingsstadiet, sammenliknet med private fordringshavere. Jeg har lyst til å si at selv om statens interesser stort sett er høyverdige og beskyttelsesverdige – det gjelder jo å få inn penger som vi alle får glede av når det produseres tjenester i stat og kommune – er det likevel en partsinteresse. Da er det viktig at man fastholder de grunnleggende rettssikkerhetsprinsippene som gjør at det er en avstand mellom partsinteressen og de som f.eks. vurderer hvilke sanksjoner det skal følge med hvis man har tatt feil av en regel eller man ikke har oppfylt en betalingsplikt. Det er også samme instans som foretar en vurdering av faktum, og som bruker reglene eller det vi kan kalle rettsanvendelse. På begge disse stadiene kan det oppstå feil, selv om den statlige interessen bakenfor er ganske beskyttelsesverdig. Selv der det ikke lenger er noen tvil om den materielle begrunnelsen for et offentlig krav, er det en god del å si om rettssikkerheten på innkrevingsstadiet. Vi ser at det offentlige opptrer som en mye hardere kreditor, og at man kan argumentere for at man skal være det ut fra likhetsprinsipper, men at man kommer i skade for i noen tilfeller å få inn mindre penger enn private kravshavere får når de er nødt til å ivareta hensynet til kreditor. Det er nemlig mange kreditorer som har betalingsvilje, men som trenger en fleksibilitet for å få gjort opp for seg. Der er løsningsprosenten veldig høy når det gjelder den private inndrivingsbransjen. Det er faktisk en del å lære, og man kunne også vurdere om man ikke også skulle legge seg på en del av de standardene. Det vil også kunne bety at staten fikk inn mer i skatt og ikke måtte avskrive det når folk gir opp gjennom en konkurs. Jeg må også si at vi i Norge har en utmerket innretning som heter enkeltpersonforetak. Det har vært en stor suksess. Det er 400 000 som har benyttet seg av den. Problemet er bare at når enkeltpersonsforetaket f.eks. får et stort skattekrav mot seg, slår dette umiddelbart inn i vedkommende ansvarlige forretningsdrivendes personlige økonomi. Da kan man risikere at det ikke bare er noen aksjeeiere som taper pengene når man utsetter bedriftene for hardhendt pågang, men at staten faktisk må inn og hente opp mennesker som har opplevd den store ulykken det er å gå konkurs også i sitt privatliv, som følge av problemer med de offentlige kravene. Det gleder meg selvfølgelig at finansministeren sier at man skal gå igjennom reglene, og at han også varsler en mykere tilnærming på enkelte punkter, selv om jeg nok for min private del aldri vil tiltro at Arbeiderpartiet får noen pådriverrolle i å tenke på dette. Men jeg håper at vi sammen, ut fra de erfaringene man har, ikke minst i den inkassobransjen man har i privat sektor, kan se at man rett og slett kan få mer igjen hvis man legger seg på de standardene som der gjelder. Så synes jeg at det aspektet som jeg har vært inne på, dette at man holder seg med høyere gebyrer, som blir pådratt dem som har misligholdt en betalingsforpliktelse, også har en sosial side, ved at staten er en særlig hardhendt kreditor, mer enn de privatkapitalistiske, overfor den lille mann og den lille bedrift.