Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-09-30:
Det er en lang prosess angående ytringsfrihetens stilling som i alle fall i første omgang avrundes ved grunnlovsendringer som kommer til å bli vedtatt her i dag. Det er positivt at vi har kommet så langt at det faktisk blir behandlet en grunnlovsendring knyttet til ytringsfriheten. Allikevel er det min påstand at uansett, nærmest, hvilken grunnlovstekst en hadde valgt av dem som ligger på bordet her i dag, ville det fortsatt vært skrankene som velges i det ordinære lovverket, som egentlig ville ha avgjort ytringsfrihetens grenser. Men ut fra det faktum at ytringsfriheten bestandig vil på en måte være til vurdering og behandling knyttet til det ordinære lovverket og hvilke beskrankninger en der setter, synes jeg allikevel det er veldig positivt at en har klart å komme fram til et kompromissforslag som får et såpass bredt flertall som det dagens grunnlovsforslag får. Så må vi ta mange av diskusjonene på veien videre i forhold til de enkelte områder der ytringsfriheten støter mot andre interesser. Senterpartiet er ikke representert i kontroll- og konstitusjonskomiteen, men vi støtter flertallets vurderinger når det gjelder å opprettholde dagens lovgivning angående blasfemi og pornografiske ytringer. Vi er åpne for en skjerping av vernet mot rasistiske og hatefulle ytringer, og vi ønsker å styrke det grunnlovsmessige vernet mot å bli holdt ansvarlig for ærekrenkelser. Vi støtter også flertallets vurderinger når det gjelder grove voldsskildringer, forhåndskontroll av ytringer, begrensninger av hensynet til rikets sikkerhet og en styrking av ansattes ytringsfrihet. Derimot støtter vi ikke regjeringspartienes syn når det gjelder å oppheve dagens lovforbud mot reklame for politiske budskap. Senterpartiet ser det slik at ytringsfrihet er en av flere grunnleggende rettigheter som må balanseres i forhold til hverandre. Det kan faktisk være slik at noen av dem også står i motstrid til hverandre. Retten til beskyttelse mot hatefulle og rasistiske ytringer er etter min mening et eksempel på det. Innenfor ytringsfriheten må det også være lov å ivareta svake grupper. Et eksempel på det er behovet for muligheten for forhåndssensur i forhold til barn og unge og ønske om ikke å liberalisere pornolovgivningen. Etter min mening har debatten i løpet av sommeren kanskje blitt unødvendig polarisert. Debatten viser at det som bidrar til uenighet, kanskje mer er forestillinger som skapes, enn de faktiske ulikhetene som ligger der, bl.a. den forestillingen at Ytringsfrihetskommisjonen sjøl ikke skulle sette skranker for ytringsfriheten, mens Regjeringen gjør det. Det er en forestilling som er feil. Sannheten er at begge sjølsagt vurderer det. Både Yringsfrihetskommisjonen og Regjeringen gjør det ut fra de vurderingene som er nevnt, både hensynet til de svake og også ytringsfriheten som grunnleggende rettighet i forhold til andre rettigheter. Ytringsfrihetens begrunnelse – sannhetssøken og demokrati, fri meningsdannelse – er avgjørende for ethvert samfunn. Men som i alle frie samfunn må frihetene balanseres mot hverandre. Hvis ikke blir frihet raskt den sterkestes rett. Jeg har vanskelig for å se en del av det som blir tatt opp i debatten her i dag. Når Kjell Engebretsen på vegne av mindretallet sier at flertallet ikke har gått inn for at unntak fra ytringsfriheten skal nedfelles i lov, kan ikke jeg skjønne at han har dekning for å si det ut fra de merknadene som foreligger i innstillingen. Derimot er det sjølsagt en avveining hvor mye en bør ta inn av beskrankning i Grunnloven eller ikke, og den debatten forstår jeg også har vært framme i forbindelse med komiteens innstilling. Jeg synes også at debatten viser at saksordføreren og flertallet er villig til å strekke seg, og at avstanden mellom lovforståelsen når det gjelder mindretallet og flertallet, ikke er så stor som det man kanskje får inntrykk av gjennom den offentlige debatt, og det synes jeg er bra. Det synes jeg er positivt, for det betyr at de endringene som nå gjøres i Grunnloven, faktisk både kan få bred tilslutning og gi en styrke til framtidig tolkning av bestemmelsene. Det betyr også at avstanden mellom mindretall og flertall åpenbart ikke er så stor som partene har ønsket å gi uttrykk for i den offentlige debatt.