trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2017-12-06:
Vi er generelt opptatt av dette, og de tragiske ulykkene som har vært, er også en påminnelse om en viktig jobb som må gjøres. Her har vi god kontakt med Bane Nor. Vi drøfter dette grundig med dem, og vi opplever også at de tar det på høyeste alvor. Vegetasjonsrydding er nok et av de viktigste virkemidlene her. Spesielt en del steder der det har vært problemer med elgpåkjørsler, har Bane Nor erfart at ved å rydde mer vegetasjon får både lokfører og dyrene bedre sikt. Det er noen av dyrene som er mer flyktige enn andre og vil snu og springe vekk på et tidligere tidspunkt hvis de ser ting som kommer. Spesielt når det gjelder elgpåkjørsler, har det gitt veldig gode resultater. Jeg er også informert om at Bane Nor sier at samarbeidet med sauenæringen generelt er bra, selv om jeg vet at det også er tilfeller der ikke alle er fornøyd, og at de fører tilsyn og ser på behovet for gjerde langs skinnene.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2017-12-06:
«3. oktober ble det målt små mengder av det radioaktive stoffet ruthenium 106. Ifølge Statens strålevern utgjorde det ikke risiko for helse og miljø. Tilsvarende ble målt også andre steder i Europa. Ifølge Aftenposten 21. november ble utslippene målt i Russland allerede 26. september, men først offentliggjort 20. november. Hvordan og når ble norske myndigheter varslet av russiske myndigheter, og hva har en foretatt seg overfor russiske myndigheter i etterkant av dette?»
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2017-12-06:
Tusen takk for et fyldig svar. Jeg tolker svaret dithen at man fortsatt ikke vet kilden, og at det man kan lese i Aftenposten, er spekulasjoner. Men hvordan vurderer regjeringen situasjonen når det gjelder varsling om radioaktivt nedfall når man fortsatt ikke har kilden, og hvordan vil man følge opp situasjonen på europeisk nivå?
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2017-12-06:
Jeg takker for svaret.
Bent Høie (Høyre), 2017-12-06:
Radioaktivt ruthenium ble i slutten av september og begynnelsen av oktober målt på en rekke luftfilterstasjoner i Europa. Ruthenium-106 er et radioaktivt stoff som ikke forefinnes naturlig, men brukes bl.a. i kreftbehandling. Statens strålevern registrerte ørsmå mengder Ru-106 på sine luftfilterstasjoner i denne perioden og gikk offentlig ut med dette i begynnelsen av oktober. Det ble også informert om at nivåene målt i Norge ikke representerte noen risiko for mennesker eller miljø. Den 7. oktober henvendte IAEA seg til medlemslandene og ba dem melde tilbake om egne funn av Ru-106 og om eventuelle hendelser i eget land som kan forklare forekomsten av stoffet i luft. Ingen har så langt påtatt seg ansvaret for utslipp av radioaktivt ruthenium. Det statlige russiske byrået for meteorologi, Roshydromet, gikk 21. november offentlig ut med russiske måledata for ruthenium. Strålevernet fikk informasjon direkte fra Roshydromet om dette samme dag. Nivåene som er rapportert fra Russland, ser ut til å være på tilsvarende nivå som de høyeste målingene registrert i Vest-Europa. Det ble utvekslet informasjon der vi fra norsk side ba om ytterligere konkretisering av måledata, samtidig som vi informerte om de måledataene vi har i Norge. Disse ble i henhold til vanlig prosedyre oversendt fra Strålevernet til det internasjonale atomenergibyrået IAEA. Fra norsk side vil vi alltid ha ønske om å bli varslet eller informert om hendelser i våre naboland, og når flere land gjør målinger av utslipp, slik som i denne saken, vil det alltid være ønskelig å klarlegge hva som kan være kilden til utslippet. Vi forventer således at Russland, og andre land vi har bilaterale varslingsavtaler med, informerer oss dersom det skjer uhell. Dette er også i tråd med IAEAs konvensjon om tidlig varsling. Vi har på denne bakgrunn rettet en formell henvendelse til Rosatom og spurt om de nå har mer informasjon om saken. Rosatom hevder imidlertid at utslippet ikke kommer fra et av deres nukleære anlegg. Det fremgår av informasjon fra Rosatoms hjemmeside at de nå vil ta initiativ til å utpeke en uavhengig ekspertgruppe med både russiske og europeiske eksperter for å prøve å finne kilden til utslippet av Ru-106. Dette er et initiativ som vi fra norsk side ser positivt på. Ruthenium-106 er en radioaktiv isotop som bl.a. blir produsert for å brukes i kreftbehandling. Den er også blitt benyttet som energikilde for å generere strøm til navigasjon til sjøs eller i satellitter. Det er ikke forventet at utslippet stammer fra utslipp fra en reaktor. Dette skyldes at man ville ha målt en rekke ulike radioaktive stoffer og ikke bare ruthenium-106 hvis det hadde vært kilden.
Bent Høie (Høyre), 2017-12-06:
Dette er et område som Norge jobber med internasjonalt langs flere akser. Multilateralt bidrar Norge i flere samarbeidsformater. Sammen med Australia var Norge pådriver for en ny resolusjonstekst under IAEAs generalkonferanse i september 2017 om økt fokus på regulering av transportabel kjernekraft. Videre kan en særlig trekke fram arbeid gjennom G7-landenes globale partnerskapsprogram mot masseødeleggelsesvåpen, og Den nordlige dimensjons miljøutviklingsfond. Regjeringens handlingsplan for atomsikkerhet og miljø i nordområdene ble etablert allerede i 1995 og er i dag vårt viktigste virkemiddel for samarbeid om atomsikkerhet i Russland, Ukraina og de andre tidligere sovjetstatene. Det er totalt benyttet om lag 2 mrd. kr til prioriterte prosjekter, og handlingsplanen revideres hvert femte år og er under revisjon for perioden 2018–2022. Jeg opplever at Norge er en veldig aktiv deltaker i IAEA-samarbeidet, og det er det som er vår viktigste plattform for nettopp denne typen utveksling av informasjon.
Bent Høie (Høyre), 2017-12-06:
Jeg vil takke representanten for å ta opp dette spørsmålet. Jeg er selv overrasket over at denne studien ikke har fått mer oppmerksomhet. Det er høye tall som framkommer i studien. Den sier ikke noe om behandlingsbehovet, men jeg tror likevel at en kan si at flere av dem som i dag ikke får behandling, ville hatt stort behov for hjelp. Vi må øke kunnskapen i befolkningen, både slik at vi blir flinkere til å gjenkjenne symptomer hos oss selv og andre, og slik at vi blir bedre til å vite hvor en kan få hjelp. Vi må også gjøre god hjelp lettere tilgjengelig. Vi innfører livsmestring og folkehelse i skolen. Jeg håper dette kan bidra til å redusere stigma og gjøre at flere søker hjelp. Arbeid mot stigmatisering er også et viktig mål i strategien for god psykisk helse. Arbeidet med å utvikle lavterskeltilbud må fortsette, slik at hjelpen er tilgjengelig raskt og lokalt. Det vil senke barrieren for å oppsøke hjelp. Helsestasjons- og skolehelsetjenesten, rekruttering av psykologer i kommunene, implementeringen av tilbud som Rask psykisk helsehjelp og internettassisterte behandlingstilbud skal videreutvikles. I rundskriv om dokumentasjon og diagnostisering når det ytes helsehjelp ved lavterskeltilbud, som kom tidligere i år, presiseres det at kartlegging og vurdering av hver enkelt pasients utfordringer og behov er nødvendig for at pasienten skal få nødvendig og forsvarlig hjelp. Implementeringen av pakkeforløp innenfor psykisk helse og rus starter i 2018. De tre pakkeforløpene for utredning i psykisk helsevern for voksne, utredning i psykisk helsevern for barn og unge og utredning og behandling i tverrfaglig spesialisert rusbehandling er først ute. Disse inneholder anbefalinger om kartlegging og skal bidra til mer systematisk utredning. Dette vil forhåpentligvis øke utredningskompetansen hos helsepersonell og komme alle pasienter – også de utenfor pakkeforløpene – til gode. I nasjonal retningslinje for behandling og rehabilitering av rusmiddelproblemer og avhengighet inngår også en omtale av alkoholproblemer. Andelene som mottar behandling i denne studien, er på linje med flere utenlandske studier. Men det er første gang en slik studie er utført i Norge, og vi kan ikke si oss fornøyde med slike funn. Folkehelseinstituttet skal i samarbeid med HUNT forskningssenter gjennomføre en pilot i 2018, som kan gi oss mer informasjon om situasjonen i Norge. Vi tar med oss kunnskap fra disse studiene når vi arbeider videre for å styrke psykisk helse-feltet og rusfeltet i årene framover.
Bent Høie (Høyre), 2017-12-06:
For det første er jeg helt enig. Jeg ser også at denne studien står i kontrast til en del av dem som – også fra tjenesten – i den offentlige debatten i større grad har problematisert det som en beskriver som at mennesker som har vanlige utfordringer i hverdagen, blir overbehandlet innenfor dette området, som er psykisk helse. Denne studien forteller det som for så vidt også har vært mitt hovedpoeng i den debatten, at det ikke er det som er hovedutfordringen i Norge. Hovedutfordringen i Norge er fortsatt at mennesker som har reelle psykiske helseutfordringer, ikke får rask nok og god nok hjelp. Fastlegene er helt klart sentrale i dette arbeidet. Det er ofte fastlegen vi går først til når vi har utfordringer. Spesielt innenfor psykisk helse og rus er noe av verdien med fastlegen at en skal ha kontinuitet i forholdet. En kjenner gjerne familieforholdene og lokale forhold, og fastlegen har dermed et større grunnlag for å ha samtaler med pasienten om nettopp disse spørsmålene.
Bent Høie (Høyre), 2017-12-06:
Ja, jeg også reagerer på de tallene, for dette er jo situasjoner hvor fastlegen har snakket med pasienten om psykisk helse-utfordringer, men hvor en har opplevd at en selv kommer til kort med å kunne gi god nok utredning eller behandling, så ber en om hjelp fra spesialisthelsetjenesten, men blir avvist. Det synes jeg er alvorlig. Det kan godt tenkes at behandlingsnivået ikke burde vært spesialisthelsetjenesten etter at en utredning var gjort, men det er i alle fall et uttrykk for at fastlegen og pasienten har bedt om hjelp, men blir avvist og i mange sammenhenger da blir overlatt til seg selv. Dette er noe av bakgrunnen for strategien for psykisk helse som regjeringen allerede har lagt fram. Vi jobber nå med å styrke dette feltet på mange områder, men jeg er opptatt av at det må skje både i kommunehelsetjenesten og i spesialisthelsetjenesten i årene framover.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-12-06:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til barne- og likestillingsministeren: «Når norske myndigheter skal hjelpe barn som er etterlatte i familiens opprinnelsesland, vil det ofte være viktig å arbeide via foreldre og annen familie som fortsatt bor i Norge. Men da barneloven og barnevernloven ble endret i 2016 for å ivareta barn i utlandet, ble dette knyttet til Haagkonvensjonen av 1996, slik at den ikke har betydning i forhold til land som ikke har underskrevet den, som f.eks. Somalia. Vil statsråden vurdere lovendringer, slik at loven gjelder for arbeidet med alle etterlatte barn som har fast bosted i Norge?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-12-06:
Jeg takker statsråden for et interessant svar. Dette er et stort problem. Bare i Somalia, da det i 2014 ble undersøkt hvor mange som var der, var det rundt 1 430 barn som var etterlatt der. De har ulik skjebne, det er ikke alle som er i voldelig koranskole, men likevel kan det være alvorlig på andre måter. Jeg er glad for at statsråden er engasjert, og jeg spør om dette fordi jeg har diskutert det med dem som arbeider med problemstillingen, og som har reist dette overfor meg. Jeg spør med åpent hjerte for å høre hva statsråden vil svare. Bekymringen er at barnevernet er for passive overfor barn som er sendt til land som ikke har skrevet under på Haagkonvensjonen, og at formuleringen i loven er sånn at det blir vanskelig å finne ut hvordan de skal arbeide. Mitt anliggende er at de skal gjøre mest mulig, og den veien må gå via familiemedlemmer og foreldre som bor her i landet, mens barna er etterlatt. Jeg lurer på hvordan statsråden vurderer om den muligheten brukes godt nok.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2017-12-06:
Jeg takker for svaret. Vi vil også spørre om samarbeidet mellom barnevernet og andre etater – som statsråden var inne på – i å forebygge at noen drar, når det kommer bekymringer om det. Vi ser at begrunnelsen f.eks. er at barna har blitt for vestlige, at de er for integrerte. Det er fare for at det skjer tvangsekteskap og kjønnslemlestelse når de sendes av gårde og etterlates. Det er viktig å forebygge det. Spørsmålet mitt er: Når det gjelder samarbeidet mellom barnevernet, skole, politi, utenrikstjenesten, hvordan oppfatter statsråden at taushetsplikten til barnevernet fungerer? Når jeg snakker med de andre etatene, særlig med politiet, sier de at de hører for lite fra barnevernet. Det gjelder ikke bare i denne typen saker, men også i voldssaker, at det er for få bekymringer som tas opp med politiet. Brukes unntaksregelen når det gjelder taushetsplikten aktivt nok av barnevernet i samarbeidet med andre etater?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2017-12-06:
Regjeringen tar arbeidet om barn som blir etterlatt i utlandet mot sin vilje og utsatt for tvang, vold eller negativ sosial kontroll, på alvor. Vi arbeider nå på flere felt med tiltak. Barnevernet skal bidra til at barn og unge får trygge oppvekstvilkår, og de som er bekymret for at et barn kan bli tatt med til utlandet og utsatt for tvang, må kontakte barnevernstjenesten. Barnevernstjenesten skal i slike situasjoner undersøke forholdene, snakke med barnet og eventuelt treffe de nødvendige tiltakene. Barnevernet kan derfor bidra til å forebygge og forhindre at barn etterlates i utlandet. Samarbeidet mellom skole og helsemyndigheter er også viktig for å gi best mulig hjelp til barn i slike situasjoner. Når barnet først befinner seg i utlandet, er det mer begrenset hva norske myndigheter kan gjøre. Det er riktig som representanten Bøhler viser til, at barnevernsloven ble endret i forbindelse med tilslutning til Haagkonvensjonen i 1996. Før lovendringen gjaldt barnevernsloven kun for barn som oppholder seg i Norge. Men med lovendringen har barnevernet nå fått et utvidet ansvar for barn som har bosted i Norge, men som oppholder seg i utlandet. Barnevernet har nå et ansvar for å gjennomgå bekymringsmeldinger og åpne undersøkelsessaker for barn som oppholder seg i utlandet. Barnevernet kan også treffe vedtak om omsorgsovertakelse. Det er imidlertid ikke helt presist, slik representanten Bøhler framstiller det, at barnevernets ansvar for barn i utlandet kun gjelder når barn oppholder seg i stater som er tilsluttet Haagkonvensjonen. Barnevernet har samme ansvar for barn i utlandet, uavhengig av hvilket land barnet oppholder seg i. I praksis er det likevel en helt annen mulighet for barnevernet til å hjelpe barn som oppholder seg i en annen konvensjonsstat. Konvensjonen gir regler om informasjonsutveksling og samarbeid mellom myndigheter, og statene er forpliktet til å anerkjenne og fullbyrde andre konvensjonsstaters vedtak. Stater som ikke er tilsluttet konvensjonen, har ikke den samme forpliktelsen. Det er derfor vanskeligere å få en sak tilstrekkelig utredet og få gjennomført norske barnevernstiltak i stater som ikke er tilsluttet konvensjonen. Når et barn oppholder seg i en stat utenfor konvensjonssamarbeidet, er det primært utenrikstjenesten som kan bistå barnet innenfor de konsulære rammer. Til spørsmålet til representanten: Når det gjelder hvorvidt barnevernsloven bør endres slik at det vil være mulig å treffe andre typer tiltak for barn i utlandet, eller tvangstiltak overfor foreldre, vil det kreve en større utredning og en lovendring. Jeg er imidlertid litt usikker på om det vil være et effektivt og praktisk tiltak for å hjelpe etterlatte barn i utlandet.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2017-12-06:
Vi er klar over den utfordringen som er der. Barnevernet har også forpliktelser overfor barn som ikke er i konvensjonsland. Men det er begrenset – som jeg sa i svaret mitt – hva barnevernet kan gjøre. Derfor er det viktig at barnevernet samarbeider med integreringsrådgiverne og utenrikstjenesten. Det er viktig å arbeide via foreldrene og annen familie som bor i Norge. Da er det viktig å komme i dialog med foreldrene. Barnevernet har i dag ikke en plikt til å gi, men de kan likevel tilby, råd og veiledning til foreldre, og eventuelt annen bistand for å få barna tilbake til Norge. Men det er også andre tjenester, som kompetanseteamet mot tvangsekteskap og kjønnslemlestelse, som kan være med og bidra, og familieverntjenesten. Det er likevel vanskelig, hvis vi gjør en lovendring, å få land som ikke er forpliktet etter konvensjonen, til å forplikte seg når det gjelder norske lover. Vi jobber nå med en ny barnevernslov. Da vil det være naturlig å ta opp dette spørsmålet, uten at jeg kan si at det blir en lovendring.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2017-12-06:
Taushetsplikten skal ikke være til hinder for å hjelpe barn som er i en vanskelig situasjon. Jeg er helt enig med representanten i at noe av det viktigste vi kan gjøre, er å forebygge at disse barna blir sendt til utlandet. Barnevernet er helt avhengig av å få meldinger fra barnehager, fra skoler, fra helsetjenesten. Da har barnevernet en selvstendig plikt til å undersøke saken og eventuelt sette i verk tiltak – og omsorgsovertakelse hvis de er redd for at barna blir sendt til utlandet. Har barnevernet gjort en omsorgsovertakelse og startet dette, er det også etter barnevernsloven forbudt å ta barna ut av landet. Det er en barnebortføring. Endringer i barneloven har også gjort at barn over 12 år skal samtykke hvis de skal reise til utlandet alene. Barnevernet er først og fremst avhengig av å få informasjon. Så ser vi nok at barnevernet i enkelte tilfeller kanskje burde gjort bedre undersøkelser, og ikke minst at de burde ha snakket med barna eller ungdommene i disse sakene.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-12-06:
«Ny studie fra Folkehelseinstituttet avdekker at to tredeler av de som lider av depresjon, 80 pst. av de med angst og over 90 pst. av personer med alkoholmisbruk, ikke blir diagnostisert. 40 pst. av de med alkoholproblemer hadde vært hos lege for å snakke om psykiske problemer eller symptomer, men i de fleste tilfellene ble ikke misbruket fanget opp. Hvilke tiltak vil statsråden sette i gang som kan sørge for at lidelsene blir diagnostisert, og at de som er syke, kan få den hjelpen de trenger?»
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-12-06:
Takk for svaret. Eg forstår at statsråden òg er opptatt av dette. Det er rart at dette ikkje får meir merksemd, for det er jo ei grov forskjellsbehandling av pasientar ut frå diagnose, og det viser at sjukdomar har forskjellig status, og at det er store tabu på enkelte område. Eg takkar òg for svaret, som viser moglege område for betring. Men dette er kanskje meir vanskeleg enn vi vil innrømma, sjølv om det eigentleg burde vore lett. Det er ein ting eg saknar i svaret, og det er fastlegane. Er det nokon som ein oppsøkjer med f.eks. eit alkoholmisbruk, så er det jo fastlegen. Men det står at hos 40 pst. av dei med eit alkoholproblem som har kontakta lege, vert ikkje misbruket oppdaga. Kva ønskjer statsråden å gjera med det? Eg går ut frå at han ser samanhengen med fastlegen si rolle òg oppi denne problematikken.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-12-06:
Takk for svaret. I det siste spørsmålet vil eg visa til ei sak som var oppe i haust, som eg veit òg vart debattert i media, som omhandla ein statistikk som viste at ein stor del av pasientane med psykiske lidingar som var overlatne til psykisk helsevern, vart avviste, utan ein gong å verta vurderte av ein spesialist. Der òg ser vi at denne gruppa vert behandla på ein heilt annan måte enn om ein har ein somatisk sjukdom, har knekt eit bein eller har ei hjarteliding. Da får ein i alle fall ei vurdering. Pasientar med psykiske lidingar vert i stor grad avviste. Det er òg ein heilt uhaldbar statistikk. Ser statsråden samanhengen i dette, og korleis vil han samla gripa fatt i dette på ein kanskje tydelegare måte enn det ein i helsetenesta og frå politisk hald har gjort tidlegare?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-12-06:
«Det skal være høring i det litauiske parlamentet 15. desember 2017 om hva sjukepleiere fra Litauen har opplevd hos selskaper som var eid av norske Orange Group. Kan statsråden gi en oversikt over det offentliges(kommuner, helseforetak m.m.) kjøp av tjenester fra 'Orange-strukturen', ifølge Aftenposten 29. november, og presentere tall for 2015, 2016 og 2017 fordelt på kommuner, helseforetak m.m. i kroner på antall innleide personer, samt deres lønns- og arbeidsvilkår og tilhørende innbetaling av skatt og avgift?» (kommuner, helseforetak m.m.)
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-12-06:
Det er ikke noen tilfeldighet at det er store oppslag, og ikke minst har Aftenposten gjort en forbilledlig jobb med dette temaet. Ved disse oppslagene har det kommet fram at svært mange, ja over 50 kommuner som har hatt avtaler med helsevikarbyrået Orange Helse, ikke har sjekket lønnen til vikarene de leide inn. Når statsråden nå sier at han ikke har tilgang til det jeg ba om, forventer jeg at statsråden kan skaffe tilgang til det på et senere tidspunkt, for det er ikke mulig å ha en oppfølging av dette uten at en vet konkret hva en snakker om. Det er så mange spesialiteter i dette regelverket at en er nødt til å gå konkret til verks. Bare et kort spørsmål: KS-advokat Tor Allstrin sa at dette er et krevende område for kommunene, bl.a. fordi det er noe usikkert hvor langt denne kontrollplikten går ifølge forskriften. Er statsråden enig i at det er uklarhet?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-12-06:
Det er helt korrekt at jeg er sterk motstander av at kommuner og andre skal sende inn mye dokumentasjon, fordi det i for liten grad skaper framgang. Det som er viktig, er at vi kraftsamler på de viktigste temaene. Her er det et viktig tema. Her er et tema som viser at det som skjer i offentlig virksomhet, kommuner og helseforetak, er en så stor sak at den kommer til det litauiske parlamentet, anført av regjeringspartiet, alliansen av bønder og de grønne. Da er det vesentlig at vi i Norge har klarhet i hva det er som faktisk skjer. Da er det viktig at vi får den nødvendige kontrollen på dette. Mitt spørsmål er: Vil statsråden sette inn en ekstra innsats for å framskaffe de nødvendige dokumenter, slik at en kan gi ambassaden i Litauen nødvendig informasjon ved høringen?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2017-12-06:
«Arbeidsmiljøloven balanserer de ansattes trygghet med et fleksibelt arbeidsliv og har bidratt til høy produktivitet. Under Høyre- og Fremskrittsparti-regjeringen har det kommet stadige angrep på arbeidsmiljøloven. I Dagens Næringsliv 30. november er arbeidsministeren nølende til forslag fra Fremskrittspartiet og Venstre om å gi uorganiserte de samme muligheter for dispensasjoner fra de lovfestede arbeidstidsreglene som organiserte. Planlegger regjeringen endringer i arbeidsmiljøloven som vil gi en slik adgang?»
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2017-12-06:
Jeg takker for svaret. Det statsråden kaller moderate endringer i arbeidsmiljøloven, brukes nå i dag flittig for å løse opp strukturene i arbeidslivet for å bidra til at flere blir ansatt på midlertidige kontrakter. Det skal vi få rikelig anledning til å komme tilbake til senere. Det som gir mange grunn til uro nå, er signaler som kommer fra komitéleder Erlend Wiborg i arbeids- og sosialkomiteen, og også fra representanter fra Venstre, om at man tidligere har forsøkt seg på å gjøre endringer i dette, og at man vil prøve seg igjen. Statsråden svarer svært nølende på det. Jeg registrerer det svaret som gis fra Stortingets talerstol nå, om at man ser seg tilfreds med det som ligger til grunn i dagens system. Det må jo bety at komitéleder Erlend Wiborg ikke har noen påvirkning på dette, og det ville være en nyttig avklaring. Kan statsråden bekrefte det?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2017-12-06:
Det som vi ser brer om seg, er nye kontrakter som utnytter det handlingsrommet som regjeringen har skapt når det gjelder midlertidighet, som ikke defineres som midlertidighet, nettopp fordi det ikke avviker fra det som er den daglige driften. Det skal vi få rikelig anledning til å komme tilbake til, både i spørsmål til statsråder og i debatter i media. Jeg registrerer at regjeringen med dette har lagt saken død i denne omgang, at utspillene fra Fremskrittspartiet og Venstre i denne saken er lagt til jorden som ikke aktuelle å følge opp. Det er jeg i og for seg glad for. Jeg registrerer også at partene i arbeidslivet har vært opptatt av at det ikke skal rokke ved balanseforholdet her. Både arbeidsgiver- og arbeidstakerorganisasjonene ønsker at det er forutsigbarhet og trygghet rundt dette, og jeg er glad for at utspillene fra bl.a. Erlend Wiborg ikke vil bli fulgt opp av regjeringen.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2017-12-06:
«I budsjettforliket ble det lagt inn et kutt på 16 millioner kroner til Filmfondet. Dette kom som et sjokk på bransjen, og på opposisjonen, for det er ikke lenge siden Stortinget inngikk et filmforlik der man bad regjeringen satse, ikke kutte, på norsk film- og TV-dramaproduksjon. Hvorfor mener statsråden at Filmfondet skal ta dette kuttet på 16 millioner kroner?»
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2017-12-06:
Det er mulig kulturministeren synes det er et godt budsjett for landet, men at det er et skuffende budsjett for filmbransjen, er det ingen tvil om. I de siste fem budsjettene har vi sett at denne regjeringen har nedprioritert kulturfeltet systematisk. At filmpolitikken og Filmfondet er på den størrelsen det er, skyldes i stor grad rød-grønn politikk. Etter at denne regjeringen kom til makten, har man kuttet eller latt bevilgningen stå på stedet hvil. Et allerede dårlig forslag til statsbudsjett har nå blitt verre med dette kuttet på 20 mill. kr – 16 mill. kr av dem til Filmfondet. Det betyr at man enten må kutte bort en spillefilm, halvparten av spillsatsingen, alle filmfestivalene eller toppfinansieringen av fire dramaserier. Hvor mener statsråden at filmbransjen nå skal kutte?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2017-12-06:
Jeg vil bare gjenta at denne regjeringens politikk for filmbransjen nå i fire år har handlet om brutte løfter og senkede ambisjoner. Med forslaget til statsbudsjett lå man allerede 34 mill. kr under 2016-nivå, så det å si at filmfeltet har blitt prioritert, er direkte feil. Bransjen, som vet hvor skoen trykker, sier at det er trangt, man må slåss om midlene, og med dette kuttet på 16 mill. kr til Filmfondet blir det enda verre. Jeg listet i sted opp hva dette kuttet vil kunne ha å si med praktisk bortfall av f.eks. en spillefilm, filmfestivalene, halvparten av spillutviklingen eller fire tv-dramaserier. Når statsråden sier at budsjettet er et godt budsjett, hva er det statsråden har skjønt, som ikke film- og tv-dramabransjen har skjønt?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2017-12-06:
Først har jeg lyst til å si at det er hyggelig å ha Trettebergstuen tilbake i Stortinget og ønsker henne velkommen tilbake etter endt mammaperm. Når det er sagt, er det sånn at regjeringen er opptatt av å legge til rette for en profesjonell filmbransje med sunn økonomi. Det er et av de fire filmpolitiske målene våre, og det er avgjørende for den samlede måloppnåelsen på feltet. Vi trenger en bærekraftig og solid filmbransje som er i stand til å utnytte de mulighetene som ligger i den digitale utviklingen som nå skjer. Derfor er jeg glad for at vi har en veldig god offentlig finansiering av film i Norge. Vi har en betydelig offentlig finansiering – helt fra utvikling av produksjon til distribusjon og formidling. Den samlede satsingen på filmformål i regjeringens forslag til statsbudsjett for 2018 utgjør, som representanten kjenner til, 796 mill. kr, hvorav Filmfondet får over 505 mill. kr. Vi har også sørget for mer midler til filmfeltet, utenom Filmfondet. Blant annet har regjeringen styrket satsingen på regionale filmvirksomheter, som er gitt nær en dobling av tilskuddet til regionale filmfond, med tilskudd til et filmsentertilbud i Oslo, og vi har sørget for at alle landets regioner nå har et filmsentertilbud. Vi har sørget for kapital og kompetanse til norske dataspillselskaper, som ønsker å styre markedet gjennom Spill ut i verden-prosjektet. Og vi har opprettet en incentivordning som hittil har sørget for at flere av de store internasjonale innspillingene har blitt lagt til Norge, noe som gir positive ringvirkninger for både norske filmarbeidere og næringsliv for øvrig. Kuttet på 16 mill. kr til Filmfondet er som kjent et resultat av de budsjettforhandlingene som har funnet sted i Stortinget, mellom regjeringspartiene, Venstre og Kristelig Folkeparti. Regjeringens opprinnelige budsjettforslag var som sagt høyere, men i forhandlinger må alle partier gi og ta så lenge ingen har flertall alene. Det jeg først og fremst er glad for, er at disse fire partiene har samlet seg om et meget godt budsjett for landet neste år.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2017-12-06:
Det er ikke riktig som representanten Trettebergstuen sier, at ikke kultursektoren blir prioritert. Det blir den, for regjeringen øker budsjettet til kulturlivet år etter år. Det har aldri vært høyere enn det budsjettet som nå skal vedtas. I budsjettet som regjeringen la frem, var denne posten høyere. Men alle departementer må være innstilt på endringer når det forhandles her i Stortinget – det må også jeg være. Det er Norsk filminstitutt som skal fordele filmfondet for 2018 på en sånn måte at det fremmer produksjon, lansering og visning av norsk film på best mulig måte. Jeg har tillit til at Norsk filminstitutt også i 2018, som de har vist tidligere år, forvalter det antall kroner som Stortinget stiller til disposisjon, på en fornuftig måte og til beste for norsk film.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2017-12-06:
Jeg vil gjenta det jeg sa i mitt første svar. Når jeg sier at dette er et godt budsjett, er det et godt budsjett for landet. Det vi er opptatt av fra regjeringspartiene, Kristelig Folkeparti og Venstre, er å sørge for en god helhet, for omstilling, at det skapes nye arbeidsplasser, for trygghet og at det satses videre på utdanning. Det er dessverre sånn at det skjer noen omdisponeringer som vi må forholde oss til. Og de omprioriteringene som må gjøres, er det Norsk filminstitutt som må gjøre. Jeg har stor tillit til at de kommer til å gjøre de prioriteringene på en god måte, til beste for norsk film. Av de om lag 800 søknadene som kom inn f.eks. i 2016, er det noen som til neste år vil få mindre, men jeg er helt sikker på at vi fortsatt kommer til å se mange fantastiske storfilmer som er norskprodusert i årene fremover.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2017-12-06:
«Regjeringen og Forsvarsdepartementet foreslo i langtidsplanen for Forsvaret i juni 2016 å legge ned heimevernsbasen Setnesmoen. I landmaktproposisjonen i oktober 2017 foreslo regjeringen å opprettholde Setnesmoen. Fikk Stortinget et forslag basert på feilaktig informasjonsgrunnlag da saken ble lagt fram for Stortinget i juni 2016?»
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2017-12-06:
Jeg vet ikke om statsråden helt har forstått spørretimeinstituttet, men det er altså opposisjonens privilegium å spørre. Jeg støtter vedtaket, jeg har stemt for det. Men det er åpenbart at regjeringa har skiftet syn, og da lurer jeg på: Er det på grunn av økonomi den har blitt endret? Det har «åpnet seg et økonomisk rom», sier statsråden. Han sier videre at Stortinget bevilget ekstra penger til Setnesmoen. Det stemmer ikke. Det ber jeg i så fall statsråden legge fram dokumentasjon på. Det vil jeg følge opp i et skriftlig spørsmål, for det ble lagt inn ekstra penger i Stortinget til HV i Troms og Finnmark, der behovet var størst. Jeg støtter opprettholdelsen av Setnesmoen, men spørsmålet er: Hvorfor skiftet regjeringa syn? Hva var annerledes da regjeringa la fram en helhetlig langtidsplan i forhold til da dette ble lagt fram for Stortinget nå i høst?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2017-12-06:
Da vil jeg bare be statsråden redegjøre for: Hva er det økonomiske rommet? Jeg var med på å få utsatt den avgjørelsen. Vi fikk en rekke innspill fra lokalt hold, som det ble stilt spørsmål ved. Men statsråden sier ikke at det var beregningsgrunnlaget eller beslutningsgrunnlaget det var noe feil med – det «åpnet seg et økonomisk rom». Det betyr at statsråden har ekstra penger til å ha en ekstra base? Da må jo statsråden ha ganske mye ekstra penger, for det han meldte til Stortinget, var 200 mill. kr i fornyelseskostnader for å opprettholde Setnesmoen. Hvor er de pengene hen? Betyr det at vi får ekstra penger i revidert nasjonalbudsjett til en økt ramme for hele langtidsplanen, slik at det blir penger både til å styrke HV totalt og til å opprettholde Setnesmoen?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2017-12-06:
Kan jeg få et spørsmål til statsråden? Er det slik at statsråden nå skal spørre opposisjonen og avslutter sitt innlegg med det, så vil jeg be om muligheten til å svare.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2017-12-06:
Vi fattet et vedtak om at vi skulle se på Setnesmoen i sammenheng med hele HV-strukturen. Det er jeg fornøyd med. Så til spørsmålet: Det ble sagt fra statsråden den gangen at det kostet mye penger å opprettholde Setnesmoen, at de pengene trengte man til å fornye HV, spesielt i Troms og Finnmark. Hvis det er slik at statsråden nå har ekstra penger å bruke til å styrke HV i Troms og Finnmark, vil jeg gjerne se en beregning på det. Det må i tilfelle Stortinget få seg forelagt, for det er store behov for mer trening og øving for å styrke HV i nord. Ja, jeg støtter Setnesmoen, men jeg vil gjerne se de pengene. Og bare i det som ble lagt fram for Stortinget i det budsjettforliket som nå ble inngått, kuttet samarbeidspartiene, Høyre og Fremskrittspartiet i HV. Det er vi ikke fornøyd med.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2017-12-06:
Først vil jeg bare være helt konkret når det gjelder spørsmålet fra representanten Huitfeldt: Nei, det er min oppfatning at Stortinget i forbindelse med framleggelsen av langtidsplanen i juni 2016 ikke fikk et forslag basert på feilaktig informasjonsgrunnlag. Distriktsstabene representerer en operativ kapasitet i Heimevernet. I tillegg til å lede område- og innsatsstyrkene har de en viktig oppgave med å koordinere lokalt mot sivile myndigheter og allierte avdelinger. Regjeringen har samtidig vært tydelig på at anbefalingene i langtidsplanen om å legge ned distriktsstaben i Møre og Fjordane heimevernsdistrikt og Setnesmoen leir primært var basert på kostnadsmessige vurderinger. Et slikt grep skulle frigjøre midler til å styrke distriktsstabene i nord samt etablere et taktisk ledelseselement på Terningmoen. Dette var også i tråd med forsvarssjefens fagmilitære råd. Regjeringen anbefalte dertil at det skulle gjennomføres en helhetlig landmaktutredning for å se på om strukturen og organiseringen var tilpasset framtidige oppgaver og trusler, eller om det var behov for tilpasninger. Stortinget sluttet seg til alt dette og ba om at landmaktutredningen måtte se på Hærens og Heimevernets oppgaver, struktur og kapasiteter i en helhetlig sammenheng. Stortinget vedtok også å videreføre HV-11, noe Arbeiderpartiet også stilte seg bak. I budsjettforliket ble det også lagt inn ekstra penger til å opprettholde Setnesmoen. I landmaktutredningen ble ulike alternativer for både Hæren og Heimevernet vurdert. Økonomiske rammer har også i dette arbeidet vært førende for anbefalingene. I den helhetlige gjennomgangen var det både økonomisk rom og operativt rasjonale for bl.a. å videreføre distriktsstaben for HV-11 på Setnesmoen. I landmaktproposisjonen presenterte vi løsninger som øker kampkraften i Finnmark og viderefører brigaden med moderne og framtidsrettede kapasiteter. For Heimevernet åpner bl.a. mulighetene seg for å videreføre dagens struktur med 11 distrikter. Jeg må få lov å spørre, all den tid det ved behandlingen i Stortinget av langtidsplanen åpnet seg et økonomisk rom for å videreføre distrikt 11 og Setnesmoen, og at Arbeiderpartiet stemte for det den gangen: Er det sånn at Arbeiderpartiet nå ikke lenger er så opptatt av å videreføre Setnesmoen?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2017-12-06:
Det som var annerledes, var at vi la fram en langtidsplan for Stortinget, og i stortingsbehandlingen ble det gjort vedtak om at man skulle videreføre distriktene og Setnesmoen. Da vi i vurderingene til landmaktproposisjonen hadde det som bakgrunn, gjorde vi de utredningene og hadde i landmaktproposisjonen en innstilling som inkluderte Heimevernet med distriktene og Setnesmoen mv. Det som forandret seg, var at den økonomiske omprioriteringen gjorde at det var økonomisk rom for å fortsette med avdelingene.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2017-12-06:
Jeg tror nok at dette beror på at vi oppfatter forliket i Stortinget om langtidsplanen på to forskjellige måter. Vi oppfatter at forliket innebar at vi fortsetter med Setnesmoen. Det var også den vurderingen vi kom med i landmaktproposisjonen. Det er også tatt høyde for det i de økonomiske disposisjonene. Jeg oppfatter det da sånn at representanten Huitfeldt mente at det var et midlertidig vedtak som gjorde at man skulle forvente å legge ned Setnesmoen når man kom med landmaktproposisjonen.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2017-12-06:
Det er faktisk slik at avgjørelsen om Setnesmoen for en stor del ble tatt i forliket om langtidsplanen. Da sa man at man fortsetter med Setnesmoen. At representanten Huitfeldt har oppfattet at det var et vedtak som innebar at man når landmaktproposisjonen kom, kunne forvente at Setnesmoen skulle legges ned – vel, det er ikke den oppfatningen Høyre hadde da vi gikk fra det forliket. Da hadde vi avklart den delen.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2017-12-06:
«Oljeselskapene vurderer selv lønnsomhet og risiko. Men dagens skattesystem gjør at samfunnsøkonomisk ulønnsomme investeringer på norsk sokkel likevel kan bli lønnsomme for selskapene etter skatt og gi 'vridningar i valet mellom investering på sokkelen eller på land', jf. Prop. 150 LS(2012–2013) (2012–2013) Hva vil statens oljeinntekter fra gjenværende reserver være i 2030 gitt en oljepris på 30 dollar per fat i 2030?»
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2017-12-06:
En vellykket klimapolitikk med overgang til energieffektivisering, bioplast, fornybar energi, elektrifisert transport og varmepumper vil medføre lavere etterspørsel og antakelig lavere priser på olje og gass. Barentshavet kan bli et tapsprosjekt for Norge hvis oljeprisen blir lavere enn i Perspektivmeldingen, der oljeprisen gradvis stiger fra om lag 480 kr per fat til 510 kr per fat i 2017-kroner fra og med 2025. Perspektivmeldingen viser hva som skjer med oljefondet med 100 kr lavere oljepris. Men Stortinget har ikke fått seg forelagt hva som skjer med statens lønnsomhet hvis oljeprisen er lavere på lang sikt, f.eks. 250 kr per fat, som er et seriøst, plausibelt scenario. Er statsråden enig i at når Stortinget skal beslutte langsiktige samfunnsinvesteringer, er det ansvarlig å be om en sensitivitetsanalyse som viser hva effekten av en langvarig lav oljepris vil være for statens lønnsomhet?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2017-12-06:
Seriøse scenarioer viser hvordan framtidig prisfall på olje og gass vil kunne redusere statens inntekter betydelig fra nye felt og viser hvor sårbar ny petroleumsvirksomhet i dag er med hensyn til olje- og gasspriser som ligger lang fram i tid, dvs. etter 2030. Innretningen av oljeskatten har stor betydning for statens økonomiske risiko. En endret oljeskatt mot redusert økonomisk etterspørsels- og klimarisiko vil kunne ha en dobbel effekt. Statens risiko minsker fordi endrede skatteregler gjør at selskapene bærer mer av risikoen i de prosjektene som gjennomføres, samtidig som de mest risikable prosjektene ikke blir gjennomført. Er statsråden enig i at det vil være fornuftig å vurdere endringer i avskrivingstiden og friinntekten for å begrense statens nedsiderisiko og samtidig gjøre at prosjekter som faktisk gjennomføres, vil ha en høyere forventet lønnsomhet for staten?
Terje Søviknes (Fremskrittspartiet), 2017-12-06:
Ansvars- og rollefordelingen mellom staten og næringslivet er den samme i oljevirksomheten som i andre deler av næringslivet. Staten styrer gjennom lover, forskrifter og konsesjoner, og selskapene i den aktuelle næringen har ansvaret for den operative leting, utbygging og drift, i dette tilfellet for oljesektoren. Den norske forvaltningsmodellen bygger altså på at det er de som sitter med skoen på, i dette tilfellet oljeselskapene, som foretar lønnsomhetsvurderinger og fatter investerings- og driftsbeslutninger. Sånn legger vi til rette for gode risikovurderinger ved beslutning om leting, utbygging og drift. Ved myndighetsbehandling og godkjenning av plan for utbygging og drift synliggjøres prosjektenes samfunnsøkonomiske lønnsomhet, det vil si før skatt-beregninger. I samme behandling vurderes også prosjektenes økonomiske robusthet, nettopp for å vurdere risikoen ved bl.a. lav oljepris. Rammeverket vårt er derfor skrudd sammen slik at selskapene i størst mulig grad skal ha egeninteresse av å ta de beslutninger innen leting, utbygging og drift som også er best samfunnsøkonomisk. Utforming av skattesystemet er en sentral del av dette. Statens del av petroleumsformuen, definert som nåverdien av statens netto kontantstrøm fra petroleumsvirksomheten, ble i nasjonalbudsjettet for 2018 anslått til 3 900 mrd. kr i 2018-kroner. Et slikt nivå gir grunnlag for en statlig permanentinntekt på rundt 118 mrd. kr per år, ut over den avkastning vi også får fra kapital opptjent i Statens pensjonsfond utland. Olje- og energidepartementet har til budsjettet utarbeidet aggregerte profiler for bl.a. statens framtidige samlede netto kontantstrøm fra petroleumsvirksomheten. Usikkerheten i anslagene øker over tid, bl.a. ettersom en voksende andel av kontantstrømmen da kommer fra prosjekt og tiltak som i dag ikke er besluttet. Slik jeg oppfatter spørsmålet fra representanten Stoknes, ønsker han et anslag på statens netto kontantstrøm fra petroleumsvirksomheten i 2030 med en oljepris på 30 dollar per fat. Vi har foretatt en enkel, statisk beregning av dette, gitt at alle øvrige forutsetninger, som oljepris fram til 2030 og andre inngangsdata, ligger fast. Det vil si at man inkluderer det aktivitetsnivå – i bred forstand – produksjon, kostnader, valutakurs osv., som ligger til grunn for 2018-anslaget vårt i nasjonalbudsjettet. Beregnet påløpt netto kontantstrøm fra staten fra petroleumsvirksomheten i 2030 er med disse forutsetningene beregnet til drøyt 100 mrd. kr i 2030-kroner.
Terje Søviknes (Fremskrittspartiet), 2017-12-06:
Da må jeg gå tilbake og vise til mitt opprinnelige svar, der jeg understreker at ved myndighetsbehandling og godkjenning av plan for utbygging og drift, altså PUD-er, på store, nye investeringsprosjekter på sokkelen presenterer vi for Stortinget den samfunnsøkonomiske lønnsomheten – altså før-skatt-beregninger. I disse analysene blir det gjort sensitivitetsanalyser av oljepris også i fortsettelsen, altså både høyere og lavere oljepris i forhold til det som har vært estimert i den opprinnelige lønnsomhetsberegningen. Det er nettopp for å vise om prosjektet er robust eller ei i forhold til de langsiktige oljeprisprognosene. Det er viktig å understreke at modellen er lagt opp slik at det er selskapene som sitter tettest på, og som både kan ta inn risiko knyttet til endringer i kvotesystemet, dvs. høyere CO2-pris, og endringer i tilbud og etterspørsel knyttet til olje og gass i framtiden, som gjør de opprinnelige investeringsbeslutningene. Så analyserer vi dette og tar hensyn til det i våre myndighetsgodkjenninger.
Terje Søviknes (Fremskrittspartiet), 2017-12-06:
Som sagt innledningsvis bygger beskatningen av petroleumsvirksomheten på samme system som for øvrig næringsliv, bortsett fra at man ikke har en 23 pst. selskapsbeskatning, men 78 pst. av overskuddet generert gjennom olje- og gassvirksomheten. Skulle det representanten Stoknes nå sa, bli fulgt opp, måtte man ha redusert skattenivået for petroleumsvirksomheten for å redusere risikoen som han påpeker her, for jeg regner med at representanten Stoknes også ønsker at vi skal kunne gi fortsatt skattefradrag for de utgifter som oljeselskapene faktisk har med sin leteaktivitet, sine utbygginger og drift av prosjekter på norsk sokkel. Hvis ikke bryter det fundamentalt med det prinsipp som gjelder for alt næringsliv, at man får fradrag for kostnader og betaler skatt av overskuddet.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2017-12-06:
«Vi leier fengselsplasser i Nederland for 300 millioner kroner årlig, mens nok plasser står ledige i Norge og norsk kriminalomsorg sårt trenger pengene. Statsråden bør være godt kjent med den omfattende kritikken av ordningen fra blant annet Sivilombudsmannen og en rekke høringsinstanser. Hvordan forholder statsråden seg til de problematiske sidene ved leie av Norgerhaven fengsel, både når det gjelder økonomi og prinsipielle forhold, og hvordan er videreføring av fengselsavtalen forenlig med Sivilombudsmannens kritikk?»
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2017-12-06:
Jeg takker for statsrådens svar. Jeg vil bemerke at ansvaret for strafferettspleie og for egne straffedømte er en helt grunnleggende del av det å være en demokratisk rettsstat. Jeg synes det er synd at ikke statsråden i større grad ser at det er en utfordring. Det er mye annet enn å leie i Nederland som kunne ha gjort norske soningsforhold bedre. Vi har fått høre en massiv kritikk mot at det er for lav bemanning i norske fengsler, noe som gjør at innsatte blir isolert og at det blir økning i vold og trusler. I stedet for å bruke penger i Nederland kunne vi brukt penger på å ha høyere bemanning i norske fengsler og på å bygge norske fengselsplasser. Fengselet i Vik i Sogn et veldig godt eksempel. Der har det vært ferdige planer for å bygge 30 lukkete fengselsplasser i over tre år. Kostnadene er på 42 mill. kr – bygging har ikke skjedd. Det samme gjelder de plassene som kommer i Agder – byggingen har fortsatt ikke startet. Som statsråden selv sa, skulle dette være en midlertidig løsning. Hvorfor har ikke statsråden klart å bygge ut flere plasser tidligere og være mer på ballen slik at dette faktisk ble en midlertidig løsning, og ikke så langvarig som den nå har blitt?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2017-12-06:
Jeg takker igjen for statsrådens svar. Det er riktig at regjeringen har bygd noen fengselsplasser, men den kommer også til å legge ned en hel del, noe som gjør at den reelle økningen av fengselsplasser ikke er særlig stor før fengselsplassene i Agder kommer. Dette mener jeg fortsatt er helt feil pengebruk. Dette handler om prioriteringer, vi gjør andre prioriteringer enn regjeringen. Det er veldig mange eksempler på at soningen i Nederland er sløsing med penger. Vi er f.eks. kjent med at hvis noen får behov for spesialisthelsetjeneste mens de er i Nederland, må de fraktes til Norge ens ærend for å få gått til legen. Det er enorme kostnader for norske fengsler knyttet til å finne fanger som er aktuelle for Nederland, og å håndtere dem når de blir frustrerte fordi de skal sendes dit mot sin vilje – det gjelder ikke minst transporten som går til og fra Nederland på generelt grunnlag. Både fengselsansatte og innsatte er kritiske – ikke bare de som blir sendt med tvang. Sist uke fikk vi også høre om en innsatt som har vært frivillig i Norgerhaven. Han syntes det var bra der, men mente likevel dette er sløsing med penger så lenge man ikke klarer å prioritere pengene til Norge. Hvorfor tar ikke statsråden denne kritikken alvorlig?