Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-10-16:
SV er veldig glad for at Norges standpunkt til krigen og den manglende legitimiteten USA og Storbritannia hadde for å gå til krig mot Irak, var veldig klart. Norge støttet ikke krigen, men henviste til det som dreide seg om det folkerettslige mandatet. Jeg skal derfor la den delen av debatten ligge i denne omgang. Det som er et dilemma både for den norske regjering og for hele Stortinget, er at mens debatten om bakgrunnen for krigen pågikk, ble det framsatt mange opplysninger fra USA og Storbritannia som i ettertid har vist seg å være betydelig manipulering med fakta. Det betyr at Norge har et problem ved neste krise som oppstår, for vi er i veldig stor grad avhengig av den informasjonen vi får fra dem. Vi er jo også i den situasjon at Regjeringen i forsvarspolitikken legger opp til at Norge skal ha kapasiteter å stille opp med i utenlandsoperasjoner. Det legges opp til en mye mer offensiv rolle for de norske styrkene enn det vi har hatt i ulike FN-operasjoner, og det stiller ekstra sterke krav til at vi har informasjon og bakgrunn som er korrekt. SVs standpunkt til selve saken er jo at vi ikke skulle ha deltatt i Irak-krigen selv om Sikkerhetsrådet hadde gitt et mandat, men det skal jeg også la ligge i denne omgang. La meg bare kort gå igjennom hva som var påståtte fakta, slik at vi får en oppfrisking av hva dette dreier seg om. Det som ble påstått i kretsen rundt USAs president bare dager etter terrorangrepet mot New York og Washington 11. september 2001, var at Irak og Saddam Hussein var et mulig mål, selv om ingenting tydet på at Irak hadde noe med selve angrepet å gjøre. Bush-administrasjonen har likevel mange ganger, både i forkant og i etterkant av krigen, antydet at det er en sammenheng mellom Saddam Husseins regime og Al Qaida. Ifølge NTB har Powell kommet med flere slike påstander. 26. januar i år sa Powell i en tale i Davos at det var klare forbindelser mellom Saddam Husseins regime og terrornettverket Al Qaida. Powell sa det samme 5. februar, da han la fram bevis i Sikkerhetsrådet for at Irak fortsatt hadde masseødeleggelsesvåpen og hadde forbindelser med Al Qaida. Storbritannias utenriksminister Jack Straw sa 5. mars 2003: «Det vi forstår i etterretningssammenheng er at det irakiske regime synes å tilby et tolerant miljø der Al Qaida kan arbeide. Selvsagt har vi bevis for forbindelser mellom Al Qaida og forskjellige mennesker i Irak. Det vi ikke vet, er omfanget av disse forbindelsene.» Det har vist seg i ettertid at dette er påstander som det er veldig vanskelig å dokumentere. Den andre påstanden var at Tony Blair i en orientering til det britiske parlamentet sa at Irak hadde kapasitet til å utløse et kjemisk eller biologisk angrep i løpet av 45 minutter. Denne påstanden viste seg å stamme fra en tolv år gammel doktoravhandling. Forfatteren av denne avhandlingen mener at sitatene er manipulert, og at trusselen fra Irak ble framlagt som mye mer bombastisk enn det den var i rapporten, og at man i Blairs framstilling f.eks. oversatte «opposisjonsgrupper» med «terroristgrupper». En tredje påstand var at Irak hadde atomvåpen, og at landet hadde prøvd å skaffe anriket uran fra Niger. Det ble sjekket, og den tidligere amerikanske ambassadøren Joseph C. Wilson erklærte dette som falske påstander. Både CIA og State Departement ble informert om dette. Det internasjonale atomenergibyrået advarte også mot disse opplysningene, men de ble likevel brukt i Bush’ tale «State of the Union». Den fjerde påstanden dreide seg om biologiske og kjemiske våpen, der Bush i sin «State of the Union»-tale i 2003 var meget bombastisk med hensyn til at amerikansk etterretning hadde anslått Saddam Hussein til å ha materiale til å produsere så mye som 500 tonn saringass, sennepsgass og VX nervegass, og at Saddam Hussein ikke hadde redegjort for hvor det ble av. I tillegg påstod Bush at amerikansk etterretning kunne indikere at Saddam Hussein hadde over 30 000 skyts som kunne levere kjemiske stoffer. Våpeninspektørene fant 16 av dem, til tross for Iraks erklæringer om at de ikke fantes. Saddam Hussein har ikke redegjort for de resterende 29 000, sa Bush, og det ble framholdt som et bevis for at de fantes. I juni ble det funnet to trailere i Nord-Irak som en mistenkte kunne være mobile laboratorier. Disse viste seg å være til å blåse opp artilleriballonger, slik irakerne hele tiden hadde hevdet. Listen over eksempler er lang, også den som dreier seg om etterretning. Det vi vet, er at Powell var under et konstant press fra Pentagon og Det hvite hus for å inkludere informasjon som ble framholdt som klar informasjon, men som han selv vegret seg for å framlegge i Sikkerhetsrådet. Det har det amerikanske ukemagasinet US News & World Report lagt fram beviser for. VG skrev 5. mai 2003 at mye av den tvilsomme etterretningen som kom fra Pentagons kontor for spesialplanlegging, var satt opp etter den 11. september for å finne trusler som CIA hadde oversett, og at man hadde stolt for mye på tvilsomme rapporter fra den irakiske nasjonalkongressen. Påstandene som med stor grad av sikkerhet har blitt framlagt av USA og Storbritannia som begrunnelse for å gå til krig mot Irak, har i ettertid vist seg å være usanne eller være manipulering med fakta. Men på det tidspunktet de ble framlagt, gikk utenriksminister Jan Petersen god for dem i Stortinget. Heller ikke SV hadde noen bakgrunn for å kunne påstå at de var falske. Utenriksminister Jan Petersen sa f.eks. i en kommentar 13. februar, etter Powells redegjørelse for Sikkerhetsrådet: «Noen sier at Powells redegjørelse ikke inneholdt noe nytt. Jo, jeg kjente i alle fall ikke til alt dette, og hadde heller ikke sett opplysningene satt sammen på en slik måte tidligere. Det avgjørende er imidlertid ikke om opplysningene er nye, men om de er riktige. Så vidt jeg kan se er det bare kommet innvendinger mot noen få av punktene i hans fyldige redegjørelse.» Utenriksminister Petersen sa også ganske klart i en utenrikspolitisk redegjørelse 16. oktober i 2002: «Like fullt har vi – fra USA og andre nærstående allierte – fått opplysninger om at Irak fortsatt har tilgang til kjemiske og biologiske våpen. Irak skal også ha et aktivt atomvåpenprogram og innen kort tid være i stand til å utvikle kjernefysiske våpen dersom regimet får tilgang på høyanriket uran. Vi har i tillegg blitt gjort kjent med at Irak har leveringssystemer som gjør det mulig å angripe nabolandene med slike masseødeleggelsesvåpen. Disse opplysningene er også grundig omtalt i uavhengige forskningsrapporter.» Det var altså slik at utenriksministeren gikk god for de opplysningene som da kom fram, og som i ettertid har vist seg ikke å holde mål. Jeg angriper ikke utenriksministeren for bevisst å ha gått god for informasjon han visste var feil, men jeg utfordrer utenriksministeren og resten av Stortinget til å ta innover seg det faktum og det problemet som nå diskuteres i Storbritannia og i USA, at bakgrunnen for og begrunnelsen for å gå til krig mot Irak ble manipulert. Det alvorligste man kan gjøre i en hvilken som helst krisesituasjon, er å gå til krig. Det gjør en bare i de situasjonene der det ikke finnes noen annen utvei. Derfor må vi ha en diskusjon i Norge også om på hvilken måte vi skal forholde oss til informasjon som kommer fra Storbritannia og USA etter dette, for det vil komme nye kriser og nye konflikter, og det vil komme situasjoner der det kan være aktuelt at informasjon som kommer fra disse lands etterretningstjeneste, framholdes som en begrunnelse for å gå til krig. SVs utfordring til utenriksministeren er: Hvordan skal vi forholde oss til denne informasjonen i framtiden? Hvordan skal vi sørge for at vi selv får samlet informasjon og vurdert informasjonen med den kritiske distansen som denne saken viser at vi må ha?