Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-05-11:
Jeg får jo først takke for omsorgen for at jeg skal kunne få utdype og definere politikken på dette området. Men aller først vil jeg reflektere litt over ulykken i Mexicogolfen – jeg håper interpellanten tillater det – også innenfor dette temaet. Det er en ulykke som minner oss om at det er usikkerhet og risiko forbundet med petroleumsvirksomhet. Menneskeliv har gått tapt, og naturverdier blir nå skadet i et omfang som vi heldigvis sjelden ser. Sikkerheten på norsk sokkel er min øverste prioritet, og sikkerhetsnivået på norsk sokkel mener jeg vi må kunne si er meget høyt. Både selskaper og myndigheter må ha sikkerhet som hovedfokus. Den ulykken vi nå har sett, minner oss om det, og det minner oss om at det er risiko forbundet med petroleumsvirksomhet. Vi kjenner verken årsaken til eller de endelige konsekvensene av ulykken. Jeg vil derfor ikke spekulere i om denne hendelsen kunne skjedd i Norge med vårt regelverk, våre teknologiske løsninger og våre naturgitte forutsetninger. Jeg er derimot opptatt av at vi skal ta all mulig lærdom av disse og lignende hendelser, sjøl om de finner sted i et annet land. Resultatene fra granskingen av ulykken i Mexicogolfen skal og vil bli brukt i vårt kontinuerlige arbeid med å forbedre sikkerheten på norsk sokkel og vil være en del av faktagrunnlaget når vi skal ta stilling til spørsmål om petroleumsvirksomhet ulike steder på norsk sokkel. Så til spørsmålet. Jeg er veldig klar over at representanten Solvik-Olsen har ventet lenge – og fortsatt venter – på petroleumsmeldinga. Jeg regner da også med at representanten har en viss forståelse for at vi ikke kommer til å rekke alle elementene, alle temaene, og ikke kan gå inn på hele petroleumsmeldinga i løpet av interpellasjonsdebatten i dag, men vi tar det som er det viktigste i forhold til den overordnede inngangen. Da vil jeg starte med å si at det er riktig, som representanten Solvik-Olsen påpeker, at Det internasjonale energibyråets analyser av klimascenarioet viser vekst i verdens bruk av olje og gass også i et scenario som begrenser temperaturøkningen til 2 grader. Det er en korrekt observasjon, og også noe som jeg har vist til i mange innlegg jeg har holdt. IEA peker videre på virkemidler som økt energieffektivisering, mer fornybar energi, noe mer kjernekraft og en satsing på karbonfangst og -lagring for å redusere utslippene av klimagasser. I 2-gradersscenarioet må veksten i fossilt energibruk begrenses sammenlignet med referansescenarioet. Og vi snakker om en kraftig reduksjon: Kullforbruket må minskes med nesten 20 pst. i 2030 hvis en skal nå disse viktige målene. La meg først som sist forsikre representanten Solvik-Olsen om at petroleumsindustrien vil ha en sentral plass i vår energiproduksjon i 2030. Petroleumsindustrien vil være vår største og viktigste næring i mange tiår framover. Det kommer til å kreve mye av oss, dels på det teknologiske området, som vi snakket om i forrige debatt i Stortinget i dag, men også når det gjelder det miljømessige og klimamessige, f.eks. å lykkes med fangst og lagring av CO2, som gjør at vi klarer å forene energiutfordringene og klimautfordringene på en mer offensiv måte enn det vi har klart så langt. Den medisinen som IEA foreskriver for verden, har regjeringa, med unntak av anbefalingen om atomkraft, iverksatt her hjemme. Vi viderefører for det første de lange linjene i petroleumspolitikken. Samtidig har vi gjennomført en storsatsing på energieffektivisering. Vi er ikke i mål, men vi har gjort mer på dette området enn noen gang tidligere, og vi skal fortsette. Det samme mener jeg å kunne si når det gjelder å utvikle mer fornybar energi. I tillegg satser vi sterkt på å utvikle framtidas energiløsninger, med en ikke helt ukjent problemstilling knyttet til karbonfangst og -lagring, som har vært mye debattert de siste dagene, og – vil jeg også nevne – utvikling av offshore energiproduksjon knyttet til havvindmøller. Så det er ikke tvil om at det IEA har av referanser, av tenkning rundt dette, er tenkning som også er gjenkjennbar i norsk politikk. Realiteten er at verden trenger energi, samtidig som verden trenger at vi reduserer klimagassutslippene. I Norge har vi til nå produsert snaue 40 pst. av de ressursene som vi forventer finnes på kontinentalsokkelen. Mer enn tre fjerdedeler av de norske gassressursene er ennå ikke produsert. Det er med andre ord mye igjen på norsk sokkel, og det er få industrier i Norge som har et så langsiktig perspektiv som petroleumsindustrien. Vi skal fortsette å forvalte petroleumsressursene godt. Vi skal videreutvikle vår kunnskapsbaserte, langsiktige og balanserte petroleumspolitikk. Vi skal sikre staten store inntekter fra næringa. Dette skal vi gjøre gjennom å få mest mulig ut av hvert felt, jf. forrige debatt, og ved å legge til rette for at gjenværende funn kan bli påvist i de områdene hvor vi ønsker at aktivitet skal foregå. Vi må holde kostnadene under kontroll, sånn at lønnsomheten i næringa holdes oppe – det mener jeg er en reell, konkret utfordring i forhold til dagen i dag – og vi må klare å gjøre dette i fortsatt god sameksistens med fiskeriene og andre brukere av havet, og med en skånsom behandling av natur og miljø. Det har i den senere tid blitt tildelt mange nye utvinningstillatelser. Blant oljeselskapene er det stor interesse for norsk kontinentalsokkel. I fjor ble det høyeste antall undersøkelsesbrønner noensinne påbegynt. Investeringsnivået på sokkelen er også på et rekordhøyt nivå. Det er med noe av dette som bakteppe jeg håper at vi legger begrepet «handlingslammelse» noe bak oss. Sjøl om dette er langsiktige prosjekter, ser vi at summen av det som nå skjer, er omfattende. Jeg vil redegjøre nærmere for aktivitetene på norsk sokkel når jeg besvarer neste interpellasjon, fra representanten Harald Nesvik. La meg imidlertid allerede nå si at regjeringa fortsatt vil legge til rette for et høyt aktivitetsnivå på norsk sokkel. Det gjør vi gjennom nye konsesjonstildelinger, vi gjør det gjennom å legge forholdene til rette for leting, vi gjør det gjennom utbygging og drift og gjennom offentlige bidrag til forskning og utvikling. Nettopp forskning for en optimal, sikker og bærekraftig utnytting av våre petroleumsressurser er viktig. Bevisst satsing fra statens side på området har bidratt til store teknologiske framskritt og betydelig verdiskaping på norsk sokkel. Mange store utfordringer ligger foran oss. Ikke minst er spørsmålet om økt utvinning, og forrige debatt, et eksempel på det. Jeg vil også kort nevne de endringene vi har gjort til nå når det gjelder bevilgninger til forskning. De 50 mill. kr som representanten Solvik-Olsen viste til, oppfatter også jeg har blitt veldig godt tatt imot i bransjen, og jeg er helt sikker på at vi gjennom en forsterking av DEMO 2000 i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett for i år, kommer til å se resultater i forhold til forskningsaktiviteten, og i forhold til nivået på forskningen vår. Det er i sum betydelige midler som går til forskning over statsbudsjettet – totalt om lag 390 mill. kr for 2010. I tillegg bruker rettighetshaverne store summer, anslagsvis om lag 4 mrd. kr årlig på det samme. Det betyr at vi har et omfattende forsknings- og utviklingsprosjekt som heter norsk kontinentalsokkel. For å bidra til å møte klima- og energiutfordringene har denne regjeringa styrket forskningsinnsatsen, også rettet inn mot karbonfangst og -lagring og mer miljøvennlige energisystemer. For eksempel har vi tredoblet bevilgningene til forskning og utvikling innenfor fornybar energi. Jeg har i tillegg store forventninger til at kompetansen til denne næringa vil bidra til at vi finner de store løsningene som forener utfordringene med å levere nok energi til en verden som kommer til å trenge energi, og behovet for å håndtere klimautfordringene. Sånn sett er den norske jobbinga med fangst og lagring av CO2, og jobbinga med flytende vindmøller og det å få økt energiproduksjon til havs, to gode eksempler på at vi må nyttiggjøre oss den kompetansen som er innenfor petroleumsnæringen til også å bygge broer videre – og håndtere teknologiske utfordringer som vi ikke har håndtert. Min konklusjon er derfor at jeg mener det ikke er noen motsetning mellom det å ha en ambisiøs politikk når det gjelder fornybarsektoren og det å ha en ambisiøs politikk for petroleumsvirksomheten framover. Vi har store utfordringer som skal håndteres, både teknologiske og klimamessige, men jeg tror det er ved å se dette i sammenheng at vi klarer å løse dem.