Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-06-12:
Norsk økonomi er solid og god, men krever fast økonomisk styring og høy beredskap med tanke på den alvorlige situasjonen i den internasjonale økonomien, ikke minst i eurosonen. Millioner av mennesker er uten arbeid i Europa, og de unge rammes ekstra hardt. 17 mill. er uten arbeid, mer enn hver tiende europeiske arbeidstaker, og det er 22 pst. ledighet blant ungdom. Dette er prisen EU må betale for gjennomføringen av den monetære union, med en felles valuta som aldri har vært bærekraftig. Den monetære unionen har både vært forutsetningen for krisen vi ser i dag, og gjort krisen langt vanskeligere å håndtere for medlemslandene. Europa har nå både en finanskrise, en eurokrise og en sosial krise. Konsekvensene er at de som har minst, må betale mest og kutt i velferden vi aldri før har sett i Europa. Vi vet ikke utgangen på det som nå skjer. Men for Norges del merker vi knapt noe til krisen. Vi har solid økonomisk vekst, lav rente og lav arbeidsledighet. Situasjonen i Norge skyldes dels at oljesektoren bidrar til at landet har en solid økonomi og sterke statsfinanser, men også at regjeringen over tid har ført en fast økonomisk politikk med basis i den nordiske velferdsmodellen, mindre forskjeller, omfordeling, økonomisk vekst og utvikling. I Norge ble finanskrisen møtt med økonomisk vekst og en aktiv politikk for å holde etterspørselen oppe, i motsetning til den kuttstrategien vi nå ser i eurolandene. Det er to forhold ved situasjonen i Norge som jeg vil kommentere. Det ene er vår ensidige avhengighet av oljen. Oljesektoren bidrar positivt ved at den har gitt oss et svært godt økonomisk fundament og den holder arbeidsledigheten nede, og bidrar negativt ved at den er en stor kostnadsdriver i økonomien. Den bidrar til en todelt økonomi. Det er SVs mening at for å unngå at denne todelingen ytterligere skal forsterkes og at presset mot konkurranseutsatt sektor skal bli enda større, må det tas grep for å dempe farten i oljesektoren. Utvinningstakten og investeringstakten må dempes over tid. Det kan skje ved fordeling av lisenser og i forbindelse med å ta grep i skattesystemet. Det samme gjelder for finanssektoren, som bl.a. er skjermet for moms på tjenester, og som også er en driver til det økonomiske presset. Det er også en sektor som må underlegges de samme rammevilkår som det øvrige næringsliv. Den andre betydelige utfordringen er situasjonen på boligmarkedet. Husholdningenes gjeld er større enn noen gang, og det er knyttet til boliglån. Prisnivået på boliger i sentrale strøk er høyere enn noen gang. Spørsmålet er om vi nærmer oss et krakk i boligsektoren med et sterkt fall i boligprisene. Derfor er det rett at det tas grep for å forebygge situasjonen. Samtidig må det gjøres noe for ungdom, som får det stadig vanskeligere med å skaffe seg bolig. Terskelen for nyetablerere, unge familier, blir uoverkommelig høy. Derfor må det etableres ordninger og treffes tiltak for å bedre situasjonen for ungdom i etableringsfasen. Her trengs en kombinasjon av tiltak for å stoppe den sterke prisveksten, det må bygges flere boliger og flere uleieboliger ikke minst. Samtidig må tilbudet med startlån, etableringslån, forbedres og utvides. Vi må få på plass ordninger som gjør det lettere å gå fra å leie til å eie. De tiltak som regjeringen for øvrig vil sette inn for å forebygge krisen ved å øke kravene til bankenes egenkapital, styrke Bankenes sikringsfond, er helt riktige. Det er lettere å forebygge en krisesituasjon enn å reparere når krisen har oppstått. Vi er i en situasjon hvor vi har muligheten til å forebygge, og den muligheten må vi bruke.