Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-06-07:
La meg begynne med å si meg enig i det statsråden sa nå nettopp, at det er Stortinget som har ansvaret for landets energiforsyning, det er Stortinget som har ansvaret for å trekke opp linjene for det vi kaller «bærekraftig utvikling», og som må avveie alle interessene i en slik sammenheng. Vi ser jo hvor vanskelig det er å avveie de forskjellige interessemotsetningene – det gjelder ikke bare i forhold til vannkraft, men vi kommer helt sikkert til å oppleve det i forbindelse med utbygging av vindmøller, solcellepaneler, gasskraftverk eller hva det måtte være – og de avveiningene må tilligge dette hus. Vi står overfor en stor utfordring når det gjelder å dekke energibehovet, men Regjeringen gir ikke noe troverdig svar på hvordan man skal gjøre det i årene framover. Allerede i dagens situasjon står vi overfor et gap mellom forbruk og produksjon på om lag 7 TWh, et gap som vi i dag dekker ved import. Det legger Regjeringen opp til med åpne øyne: import av kullkraft og kjernekraft. Men hva slags miljøvalg er det? Vi slipper å ta en del vanskelige avgjørelser som innebærer naturinngrep her hjemme, men vi kan da veldig lett svikte miljøet. Målet om bærekraftig utvikling er globalt, det er uavhengig av landegrenser – men det forutsetter at alle land følger opp, at ingen overlater til naboen å ta belastningene alene. Å dekke Norges behov for kraft ved hjelp av kull- og kjernekraft er dårlig miljøpolitikk, og vi laster disse problemene over på våre naboland. Det gjør at norsk energiforbruk vil forårsake større utslipp enn ved å bygge ut vannkraft og gasskraft her hjemme. Arbeiderpartiet mener at det finnes andre utveier. Vi vil bygge ut fornybar energi, som vindkraft, vi vil stimulere til teknologiforbedringer som gir mer kraft, vi vil ruste opp kraftverk slik at vi får mer strøm ut av dem – noe vi konkret legger opp til med vårt forslag om midlertidig fjerning av investeringsavgiften på bygging og opprusting av vannkraftverk. Men skal vi ta prognosene i energimeldingen og i energiutredningen alvorlig, vil dette ikke være tilstrekkelig. Vi må derfor gjøre vanskelige valg i tillegg. Skånsom vannkraftutbygging er et valg Arbeiderpartiet gjør. Det er bakgrunnen for vårt ja til en redusert utbygging av Øvre Otta. Full utbygging ville innebære for omfattende naturinngrep. Men i Øvre Otta-vassdraget er det allerede gjort store inngrep – viktige deler av vassdraget er allerede regulert, og det er bygd store magasiner. Derfor er det mulig å gjennomføre en begrenset utbygging som vil gi minimale ytterligere inngrep i vassdraget, men som samtidig gir en betydelig kraftproduksjon. Selv en redusert utbygging gir en vesentlig mengde kraft, faktisk nesten like mye som Alta-kraftverket. Arbeiderpartiet går inn for en utbygging som vil gi om lag 540 GWh. Det dekker ikke Norges behov for kraft, men det er et bidrag – et bidrag som gir mye kraft i forhold til det naturinngrepet som er nødvendig. Ja, jeg vil si, vis meg den energiutbyggingen som gir tilsvarende mengde kraft, med tilsvarende begrenset naturinngrep. Det er nesten uforståelig at Regjeringen viker tilbake for å foreta en slik utbygging. Regjeringen sier selv i energimeldingen at Norge fortsatt har gode muligheter til å bygge ut vannkraft. Jeg må spørre om hva slags prosjekter Regjeringen er for når den er imot en begrenset utbygging, slik Arbeiderpartiet går inn for. Jeg syns det er konstruktivt at Høyre nå signaliserer at de vil støtte Arbeiderpartiets standpunkt subsidiært. Vårt alternativ innebærer en skånsom utbygging, samtidig som det verner naturen. Jeg er glad for at dette synes å samle støtte i Stortinget. Jeg la merke til at lederen for aksjonen Vern Øvre Otta nettopp sa i Dagsrevyen at Arbeiderpartiets alternativ er noe alle kan leve med. Og det er ikke så dumt at Stortinget fatter vedtak som alle kan leve med.