trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2001-02-20:
Innvandring er ikkje enkelt, det viser denne saka. Når det gjeld Schengen og kriminalitetsnedkjemping, vil eg seia at då vi besøkte Interpol i førre periode, då eg sat i justiskomiteen, sa dei at dette i beste fall var dobbeltarbeid. Enkeltmennesket sin lagnad vert avgjord, og det er ikkje lett å vita om avgjerda alltid er rett. Somme gonger har Noreg også gjort feil, og eg har møtt kyrkjeasylantar med legeerklæring som har vore utsette for tortur utan at dette er tatt med i vurderingsgrunnlaget. Vi er altså ikkje heilt påpasselege. Noreg er også kritisert av UNHCR for vår snevre bruk av asylinstituttet, sjølv om vi gjev opphald på humanitært grunnlag ut frå sterke menneskelege omsyn. No har vi oppretta ei utlendingsnemnd, og dei må i møte med den enkelte asylsøkjar bruka skjøn i tillegg til lovverket. Kvifor vil ikkje statsråden til hjelp for dei som skal utøva dette skjønet, gjennomgå og utdjupa – og gjerne utvida – det som ligg i omgrepet «sterke menneskelige hensyn»? Det trur eg og Kristeleg Folkeparti kan få mykje å seia for jenter som er hamna i ein umogleg situasjon, og som det er umogleg å bevisa. Det er mange som er forbausa og forferda over at ein gir avslag, trass i at «sterke menneskelige hensyn» hadde tilsagt noko anna. Så eg lurer på kvifor statsråden ikkje vil ta ein skikkeleg gjennomgang av dette viktige omgrepet.
Erna Solberg (Høyre), 2001-02-20:
Det hender at jeg kan bli alvorlig forbauset over hvor selektivt folk hører. I går var jeg til stede på en høring i regi av kommunalkomiteen, hvor Velferdsalliansen f.eks. snakket om ikke tverretatlig samarbeid, men tverretatlig sammenslåing. De mente det samme som står i et av eksemplene i dokumentet fra Høyre, at kommunene kanskje kunne få ansvaret for hele tiltakspakken, som er en av de tingene vi kunne utprøvd nærmere. Det er en lokal aktør som i dag har ansvar for f.eks. sosialklienter og for å gå inn i et samarbeid. Hver gang vi har møtt kommuner og diskutert dette i kommunalkomiteen, påpeker de problemene. Jeg foreslår at saksordføreren tar en tur til bydel 5 i Oslo og snakker med sine folk i bydel 5 om hvordan deres opplevelse er av hvordan samarbeidet med Aetat fungerer for nettopp å få de vanskeligst stilte ut i arbeid, og da er det ikke snakk om de med begrenset funksjonshemming, men det er snakk om fremmedspråklige og sosialklienter. Det de sa på fredag på en konferanse som ble holdt på Voksenkollen om fremmedspråklige innvandrere, var at noen må få eneansvaret. Det er nok penger i systemet, men det flyter rundt på dårlig ansvarshaving. Fra Høyres side har vi sagt at vi tror det er mange som kan gi et bidrag. Vi sier ikke at vi har en perfekt løsning, det er derfor vi foreslår et bredt sammensatt prøveprosjekt, hvor mange kan komme med gode ideer, og hvor selvfølgelig Aetat må komme med sin sakkyndige holdning til en del av dem, f.eks. ved bestilling i forhold til individuelle planer, men noen ganger kan det også være andre som fastsetter de individuelle handlingsplaner. Så kan vi se om det gir bedre realiteter. Alle de signalene som kommer fra dem som samarbeider utenom Aetat, går ut på at samarbeidet ikke fungerer, det er ikke godt nok, det er altfor mange kreative ideer som forsvinner. Men Arbeiderpartiet sier at Aetat er amen og amen: Det er viktigere med Aetats monopol enn å gjøre noe for dem som skal ut i arbeid. Er det slik at Arbeiderpartiet mener at Aetat har monopol på kreativitet i forhold til dette?
Erna Solberg (Høyre), 2001-02-20:
Den siste setningen er jeg ikke sikker på hadde bestått logikkeksamen, nemlig at Aetat fungerer, men vi har ikke nok arbeidsgivere til å ta imot tiltakene, at det er arbeidsgiverne det er noe feil med, og at tiltakene er helt i orden. Hvis det er slik at Arbeiderpartiet synes det, er det fint. Noen av oss andre synes ikke at tiltakene er gode nok, for vi ser ikke resultater av de tiltakene. Da mener vi at vi må gå inn i en læringsfase. Jeg skjønner at representanten Leif Lund har problemer med å oppfatte essensen i dette, fordi han åpenbart tror at vi er voldsomt Aetat-fiendtlige. Det er vi ikke. Vi har hele tiden sagt at Aetat skal drive med kvalifisering av de vanskeligstilte arbeidstakerne i arbeidsmarkedet: langtidsledige, funksjonshemmede og yrkeshemmede. Det er primæroppgaven. Så må de nedtone resten av det de skal drive med, for det fungerer i markedet ellers. Det har vært hoveddebatten vår før. Det er Arbeiderpartiet som har ment at man skal ha en tiltakskjede som dreier seg om alle ting på arbeidsmarkedet. I den fasen, mener vi, de yrkeshemmede ofte faller igjennom. Samtidig sier vi at det er mange gode tiltak i Aetat. Det er mange tiltak, men de passer ikke alle. Det kan være at det finnes andre mennesker og andre organisasjoner som kan gjøre dette noe bedre, og som kan lære Aetat noe. Av og til er det slik at dette er personavhengig, og at læringsoverføringen ikke er der. Men hvis man har et forsøk som f.eks. har gjort at 25 yrkeshemmede kommer i varig arbeid, fordi man har hatt en veldig flink person som er entusiastisk i en forsøksperiode, er det også et bra resultat. Man burde ikke være redd for det. Et bra resultat er noe som man kanskje ikke alltid får når vi har alt organisert innenfor det offentlige. Men det viktigste for meg er, og det forbauser meg, at Arbeiderpartiet tilsynelatende, basert på den høringen vi hadde i går, kan si at alt er bra, når konklusjonen på den høringen vi hadde i går, er at vi har en formidabel utfordring foran oss i forhold til å få dem som ikke er i arbeid, i arbeid. Så må vi supplere det med f.eks. litt arbeidsinnvandring. Men det er forbausende at Arbeiderpartiet ikke ser at det trengs nye tanker.
Erna Solberg (Høyre), 2001-02-20:
Jeg er enig i at en relevant innvending mot deler av de prosjektene som vi skisserer i Dokument nr. 8-forslaget, er at man må diskutere hvordan bestillerrollen skal være i forhold til dette. Selve forslaget dreier seg om å iverksette et storstilt prøveprosjekt, ut fra ulike tanker, og vi har ikke begrenset oss til at det nødvendigvis skal være en oppstilling av bestiller-/utførerrollen på alle områder. Men vi mener at det er fullt mulig for Aetat å ha en generell bestillerrolle i noen av disse prosjektene, f.eks. i forhold til å bruke utleie- og vikarbyråer for eventuelt å definere en gruppe personer som man skal forsøke å få formidlet eller gitt vikariater og få gitt en øvelse i arbeidslivet – at man da kan overføre et sett med tiltak og en gruppe med personer for utprøving i et prosjekt. Dette er også i samsvar med det som enkelte av de funksjonshemmedes organisasjoner i sin høringsuttalelse faktisk bad om da vi behandlet Blaalid-utvalget, at disse firmaene skulle få muligheten også til å formidle reelt sett personer med yrkeshemninger. Det er klart at noe av problemet i Norge i forhold til å adoptere ting her fra mange andre land som har valgt å innta en mye mer konkurranseorientert holdning i disse spørsmålene, er at all attføring er innen Aetat, og at vi ikke skiller bestiller- og utførerrollen noe særlig. Men jeg har lyst til å gjøre oppmerksom på at det finnes en del gode prosjekter fra tidligere, hvor ikke nødvendigvis bestillerproblemet ble redusert, men det var en av grunnene til at dette prosjektet kom opp, bl.a. dette med å kunne markedsføre kandidater overfor det lokale næringslivet. Det å kunne jobbe intensivt krever personer med veldig nær kontakt med det. Noen av dem jobber kanskje i andre typer organisasjoner enn i Aetat, og det er der man må knytte kontaktene for å få det til. Det er altså forskjeller i de skissene vi har gjort, fra markedsføringstiltak for noen yrkeshemmede grupper til de som skal utføre dette og de som skal lage individuelle planer. For vi har ikke ønsket å begrense eller avgrense hva man kan drive med forsøk på, men vi har ønsket å skissere noen hovedtanker i dette Dokument nr. 8-forslaget. Jeg synes innvendinger er relevant med hensyn til noen av de skisserte prosjektene, men langt fra hovedtanken om å bruke alle krefter til å få flere i jobb.
Erna Solberg (Høyre), 2001-02-20:
Arbeiderpartiet har åpenbart problemer med å begrunne hvorfor de er mot å ta gode krefter i bruk, og velger derfor å være offensive ved å si at det man ønsker, er å privatisere eller at folk skal få hånden ned i honningkrukken, som vel er det begrepet som det er vanlig å bruke. Jeg hørte ikke de uttalelser som Odd Eriksen sa han hørte i går i den åpne høringen, bortsett da fra det Arbeiderpartiets utspørrere sa, nemlig at det er sånn enorm mangel på arbeidsgivere. Det som er problemet, er at skal man ha et konkurranseorientert næringsliv, vil man selvfølgelig også være opptatt av at de man har ansatt, kan bære kostnadene ved å ha dem ansatt. Det er en rammebetingelse som alltid vil være der i alt som ikke er skjermede tiltak. Så er spørsmålet: Hva skal vi gjøre for å få folk som kanskje ikke bærer alle kostnadene, men hvor det faktisk er mye bedre for vårt samfunn og for personene som enkeltindivider å være i jobb fremfor å være på trygd, attføring eller i andre ordninger? Det er en del tiltak, som f.eks. det å subsidiere arbeidsgiverne litt med f.eks. lønnstilskudd, som er blant de tiltakene Høyre har listet opp for å mobilisere mer arbeidskraft. Men det kan også være at det er noen fordommer hos arbeidsgivere mot å ansette folk, fordi Aetat ikke er flink nok til å markedsføre folk, fordi Aetat ikke har kontaktapparatet til å få folk ut i jobb, mens andre kanskje har det. Jeg har sett eksempler. I Bergen har vi en gammel Jern og Metall-fører som jeg er sikker på at alle i Arbeiderpartiet kjenner, nemlig Jon Sakseide, som sitter på IFOS, et arbeidstreningssenter. Han får folk i jobb etter at de har vært på trening hos han, ikke nødvendigvis fordi all trening hos han er så god, men fordi han kjenner absolutt alle på de bedriftene som har vært organisert i Jern og Metall, og kan snakke folk inn på en arbeidsplass så de blir prøvd. Den typen mennesker er vi nødt til å finne hvis vi skal få flere av disse ut i arbeid, altså finne de som kjenner folk godt nok til å snakke dem inn i jobb. Og det er ikke alltid de er ansatt i Aetat, det kan være at man må finne andre måter å organisere dette på. Det er derfor vi er så åpne i formen når det gjelder dette forslaget. Vi har til og med nevnt fagforeningen, vi. Vi ser ingenting i veien for at dette er en jobb LO kan drive med.
Erna Solberg (Høyre), 2001-02-20:
Nå er det faktisk slik at SV er det partiet som har vært mest opptatt av å redde enkeltprosjekter som har falt igjennom i ordningen i forhold til Aetat, og som vi gjentatte ganger har måttet tilbakeføre på statsbudsjettet, for prosjektene har hatt tilfang av personer som har passet i ulike kategorier, f.eks. både uføretrygdede og arbeidsledige, og som har falt igjennom her. Jeg er litt forbauset over at man mener at det nå plutselig skal være så enkelt å gjøre det via Aetat i stedet for å få et videre tilfang av slike gode prosjekter. Et av problemene, som ved f.eks. Revita-prosjektet, som er et av de prosjektene som SV har slåss for, er at mange av disse prosjektene oppstod da det var en høy tiltaksmengde, og man var litt fleksibel i forhold til at det var mange gode tiltak som ble satt i verk, men som så forsvant, og i forhold til yrkeshemmede og i forhold til de som har andre typer ordninger, er det satt strek med hensyn til at slike prosjekter ikke fungerer. Mener SV at vi skal fjerne alle disse strekene og så si at man skal ha full fleksibilitet i Aetat når det gjelder å kjøpe denne typen tjenester, eller mener man at det fortsatt skal være slik at Stortinget må løpe inn og verne om den type tiltak som SV har vært den fremste eksponenten for å beholde – direkte nevnt i statsbudsjettet?
Erna Solberg (Høyre), 2001-02-20:
Da jeg hørte statsråd Kosmo holde sitt hovedinnlegg her, hørte jeg en helt annen statsråd enn den som har skrevet brev til komiteen i forbindelse med behandlingen av dette Dokument nr. 8-forslaget. Hvis det hadde vært den Kosmo som stod på talerstolen her, som hadde underskrevet det brevet som komiteen har fått om vurderingen av dette forslaget, så hadde vi ikke hatt behov for å si at vi synes at statsråden hadde en veldig passiv holdning. Men det var en veldig passiv holdning i det brevet som komiteen fikk, til den store utfordringen vi står overfor. Med en åpen holdning som den Kosmo nå gir uttrykk for, når man de facto har et komiteflertall mot seg i forhold til det å ha mange forsøksordninger og gjøre mye, hadde det kanskje på mange måter stilt seg annerledes. Jeg har lyst til å si noen få ord om selve forslaget. Forslaget vårt er åpent. Vi har ingen tro på at det forslaget skal iverksettes i morgen. Det er klart at et prinsippforslag om at det skal igangsettes en forsøksordning, vil nødvendigvis måtte gå inn i en videre konkretiserings- og utredningsfase. Det vil alltid være slik, og det har vi lang erfaring fra. Når det gjelder de byråkratiske innvendingene mot akkurat hvordan forslaget er og mangel på saksforberedelse, vil jeg si at det går på den biten at Stortinget trekker noen hovedlinjer, og så kommer Regjeringen tilbake med en tilbakemelding om hvordan vi kan gjennomføre det som er Stortingets faktiske intensjon, og den ville Kosmo hatt stor mulighet til å påvirke hvordan man skulle viderefølge, hvis vårt primærforslag hadde blitt vedtatt. Nå blir det eksplisitt også mulig i forhold til det forslaget som blir vedtatt. Når det gjelder spørsmålet om konkurranse i forhold til Aetat, har jeg lyst til å si at det har vært en del gode prosjekter som har vist seg å være mer vellykket enn Aetat. I dokumentet er det bl.a. vist til et prosjekt som var i Søgne frem til 1998. Det var en individuell formidlingssentral, hvor de la individuelle planer for arbeidssøkere. Det var en stiftelse i kommunens regi. Til og med arbeidsgivere fra andre områder ringte til dem fordi de var så flinke til å matche arbeidssøker med arbeidsplass – det klarte ikke Aetat – men det ble nedlagt, bl.a. fordi gruppen arbeidsledige ikke lenger var så stor, og de ønsket å gå inn på noe nytt. Det viser at det har vært gode tiltak, som Aetat av frykt har nedlagt. Svarene fra Aetat når det gjelder det forsøket, står dokumentert i dokumentforslaget.
Erna Solberg (Høyre), 2001-02-20:
I denne stortingsmeldingen er en del problemer knyttet til falsk identitet og feilopplysninger som grunnlag for bosettingstillatelse ganske utførlig beskrevet. Under behandlingen av meldingen kom det frem en spesiell sak i VG, som også statsråden har blitt spurt om i forbindelse med denne saken, som gjelder en person som tidligere var utvist fra Norge på grunn av kriminell aktivitet og grovt seksuelt overgrep, og som nå igjen er dømt for seksuelt overgrep, men som i mellomtiden har kommet tilbake til Norge via Danmark med en annen identitet, fått bosettingstillatelse og så fått norsk statsborgerskap. Da er man naturligvis i den situasjonen at man ikke kan bruke de sanksjonene som foreligger knyttet til utvisning fra landet, overfor en norsk statsborger. I den forbindelse har jeg stilt spørsmål til statsråden om hvorvidt et statsborgerskap gitt på feil grunnlag kan fratas, og har fått det svar at det går ikke an, fordi det er statsløst. Da blir mitt neste spørsmål til statsråden: Hvis man har fått bosettingstillatelse, som gir grunnlag for statsborgerskap senere, og identiteten er feil, enten ved at man har skiftet identitet, eller ved at man har oppgitt feil identitet, bør ikke det gjøre innvilgelsesgrunnlaget for statsborgerskapet illegitimt? Det synes jeg er et spørsmål vi bør adressere, når vi f.eks. vet at det ifølge den statistikken vi har tilgjengelig, etter sju år faktisk er 50 pst. av dem som er her på opphold, humanitært eller med flykningstatus, som ber om norsk statsborgerskap akkurat når de kvalifiserer for det, og at det øker. Hvis vi da får problemer med folk som opprinnelig har oppgitt feil identitet, hvordan håndterer vi det?
Erna Solberg (Høyre), 2001-02-20:
Under heftig klubbing glemte jeg å ta opp mitt forslag. Jeg tar opp forslaget fra Høyre, som er referert i innstillingen.
Erna Solberg (Høyre), 2001-02-20:
Jeg skal ikke bidra til å lage noen lang debatt. Jeg hadde bare lyst til å stadfeste to ting. Statsrådens innlegg syntes å gi inntrykk av at vi foreslo å fjerne de mer selektive virkemidlene, bostøtteordningen eller andre oppgaver for Husbanken. Det gjør vi ikke. Det eneste vi mener at Husbanken skal slutte med, det vi mener er en stor grad av dobbeltarbeid i forhold til privat og offentlig sektor, er de generelle boligoppføringslånene. Det er disse midlene vi konverterer til etableringslån. De andre bitene er vi fullt innforstått med at vi fortsatt skal ha et statlig ansvar for, og at vi skal ha statlige ordninger for, men så har vi en annen formidlingsmåte for etablering av kjøpslån som vi mener vil være bedre. Det andre jeg vil ta opp på slutten, er at jeg skjønner meg ikke på Fremskrittspartiet. En ting er at man ikke vil gå inn på dette kvadratmeterforslaget. Men det er faktisk slik at da vi behandlet meldingen om unge og vanskeligstilte, laget vi på en måte grovskissen for det Dokument nr. 8-forslaget som nå ligger her. I den forbindelse gikk altså Fremskrittspartiet inn og stemte for et forslag i denne salen om at man skulle gjøre Husbanken om til en førstegangsetablererbank. Så hva som har skjedd, skjønner ikke jeg.
Erna Solberg (Høyre), 2001-02-20:
Det har oppstått en litt spesiell situasjon. Når forslaget først er vedtatt, føler jeg behov for at det stemmes subsidiært. Men jeg regner med at det er flere som vil be om at vi får ta avstemningen en gang til. Resultatet kom litt overraskende.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-02-20:
Dokument nr. 8-forslaget i dag opplever eg har vorte fremja ut frå ein situasjon i dag der ting ikkje blir handtert godt nok overfor ulike grupper som har problem i høve til å koma inn i arbeidslivet. Eg er overraska over at ikkje Arbeidarpartiet sterkare tar innover seg situasjonen – at delen av unge uføre inkludert i eit arbeid går ned, og at i ei tid med søkjelys på effektivitet, på kostnader, er temaet ekskludering av stadig fleire arbeidssøkjande. Så seier representanten Aud Gaundal: Ting kan sikkert gjerast mykje betre. Ja, eg ynskjer meg ein Aetat som endå sterkare enn i dag er ein viktig reiskap i denne samanhengen, som er romsleg, som er offensiv, og som er fleksibel. Så seier Aud Gaundal i høve til arbeidsgjevarar: Kva føresetnader har dei for tverrfagleg samarbeid? Det ein arbeidsgjevar har føresetnad for, er faktisk å sjå moglegheitene på den enkelte arbeidsplass, i den enkelte bedrift. Det er mange arbeidsgjevarar som òg faktisk har vilje – mot alle odds – til å inkludera fleire, og det er dette samspelet, denne fleksibiliteten, som i dag ikkje blir godt nok utnytta. Kunne Arbeidarpartiet strekt seg noko lenger i høve til den viktige ressursen som arbeidsgjevarane er i dette, ville vi ha kome eit steg lenger.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-02-20:
Anten vi snakkar om geografisk uførleik, eller vi snakkar om anna «ekskludering» i forhold til arbeidslivet, så har eg frå Arbeidarpartiet si side i dag overraskande registrert ein manglande tillit, eller kjennskap, til at det faktisk er både lokale stiftingar, lokale enkeltbedrifter og kommunar som er engasjerte i det at fleire av deira eigne innbyggjarar skal ha høve til å delta i arbeidslivet. Og det er altså fleire eksempel som viser at det regelverket og dei økonomiske ordningane som vi har i dag, ikkje rekk langt nok. Geografisk uførleik kan f.eks. innebera at ei hjørnesteinsbedrift blir lagd ned, eller at det er veldig liten variasjon i typen arbeidsplassar. Når det gjeld dette temaet og dei personane som det handlar om, trengst det sjølvsagt ein heilt spesiell tverretatleg, tverrpolitisk og tverrorganisatorisk innsats for å løysa situasjonen for den einskilde av dei. Og for alle desse andre er altså mitt hovudmål større fleksibilitet for å nå fleire.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-02-20:
I utgangspunktet er det stor grad av semje mellom SV og Senterpartiet kva gjeld den prinsipielle tenkinga innafor dette feltet. Praksis viser at òg stortingsrepresentant Karin Andersen har vore engasjert for større fleksibilitet både i høve til støtte til enkelttiltak innafor dette feltet og i høve til praksis når det gjeld regelverket. Mine spørsmål gjeld det forslaget som i dag kjem til å få fleirtal. Det kan sjåast på to måtar. Det kan – som representanten Bjørnsen seier – oppfattast som ei svært ulik tilnærming til det som er dagens røyndom for Aetat. Eg vil minna om at dette forslaget er eit alternativ til Høgres meir opne forslag. Meiner representanten Bjørnsen at forsøk med kommunal formidling av sosialklientar, utviding av lønstilskotet og grøn omsorg ikkje har medverka til at fleire har fått arbeid? Kan han ikkje sjå dette forslaget som ei stimulering til ytterlegare fleksibilitet i Aetat og i sum til større fleksibilitet?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-02-20:
Statsrådens engasjement i dag, hans opne haldning i forhold til utforming av forsøk, lover godt. Eg synest det er bra at han minner om at her er det 60 000 som blir formidla, for det fortel noko om den store og viktige og verdifulle jobben som Aetat i dag gjer. Eg blir noko uroleg når han seier at hovudproblemet ikkje er fleksibilitet. Eg skal vera romsleg nok til å innrømma at det kanskje ikkje er hovudproblemet, men det er eit problem at fleksibiliteten ikkje er større, når her er så mange eksempel på at endå fleire kunne hatt ei tilknyting til arbeidslivet ved større fleksibilitet. Så har eg stor forståing for hans påpeiking av dei faglege vurderingane som her må gjerast. Men då vil eg òg streka under den fleksibiliteten som der er nødvendig. Eg har òg forståing for hans påpeiking av ressursar. No er det slik at statsråden set i verk ein gjennomgang av Aetat. Det kunne jo henda at han der fann midlar som kunne brukast alternativt. I alle tilfelle er det jo slik at nivået på tiltaksmidlane plar vera tema i revidert nasjonalbudsjett, og det må jo eventuelt vera mogleg å ta opp denne saka òg i den samanhengen. Mitt spørsmål er: Kva framdrift har no statsråden i forhold til gjennomgangen av Aetat?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-02-20:
Eg finn grunn til ein kort sluttmerknad. Den har direkte samanheng med statsråden si skissering i forhold til framdrift. Han skal leggja fram ei sak i vår, og når han brukte uttrykket – eg trur han sa – at han ikkje var sikker på om han klarte å få med ei skisse til eit forsøk, vil eg minna om at når det gjeld det forsøket, som det blir fleirtal for i dag, heiter det i forslaget til vedtak at «Stortinget ber Regjeringa i samband med gjennomgongen av Aetat si verksemd om å leggja fram eit forslag om forsøk» osv. Det er eit sterkt uttrykk frå Stortinget si side om å få eit forslag til forsøk parallelt med gjennomgangen av Aetat. Så her kjem nok Stortinget til å følgja med i forhold til statsråden si prioritering.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-02-20:
Statsråden streka under det alvorlege som ligg i at innstillinga i dag faktisk ikkje er einstemmig. Eg deler hennar vurderingar der. Framstegspartiet har på nytt vist kor kort deira likeverdstenking eigentleg strekkjer seg når det kjem til stykket, og den manglande forståinga dei har for at det å tilretteleggja for at enkeltgrupper og enkeltpersonar kan ha større moglegheiter til å vareta eigen identitet, kultur og tilhøyrsle, faktisk har med likeverd å gjera. Men så er det slik at på det området som no Ivar Østberg var inne på, nemleg ei vurdering av den svenske erstatningsordninga i forhold til dei som vart utsette for det forferdelege å bli tvangssterilisert, er det Framstegspartiet som sørgjer for eit fleirtal i denne salen for at Regjeringa kan lena seg tilbake og ikkje utgreia den nærmare. No sa statsråden at ho ikkje hadde tatt stilling til den svenske ordninga. Ho kjente den, men ho hadde ikkje tatt noka nærmare stilling til om den skulle vurderast nærmare. Kan eg ta det som ei stadfesting av at ho er innstilt på å vurdera den svenske ordninga nærmare?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-02-20:
St.meld. nr. 6 omhandlar tilbakemelding til Stortinget om utlendingssaker. Senterpartiet sluttar seg til dei vurderingane som saksordføraren alt har formidla. Det går òg fram av innstillinga at Senterpartiet, Kristeleg Folkeparti og SV står saman om merknader. Så har kommunalkomiteen til behandling St.meld. nr. 17 for 2000-2001, ei eiga melding om asyl- og flyktningpolitikken. Debatten om framtidig politikk på dette området vil vi delta i då. Difor i denne omgang berre ein kommentar på to punkt. Det eine gjeld oppmodinga om å følgja opp med ei nærare utgreiing av omgrepet «sterke menneskelige hensyn». Det er eit initiativ som vart teke av sentrumsregjeringa, og som vi meiner talrike eksempel frå den seinare tid er med på å understreka behovet for. I merknaden der vi står saman med Kristeleg Folkeparti og SV, viser vi til både kjønnsdiskriminert forfølging, religiøs tru og seksuell legning som er område der vi ynskjer at sterke menneskelege omsyn skal vurderast ivareteke på ein betre måte enn i dag. Det er både tankevekkjande og urovekkjande dersom det er slik at kvinner som har vore utsette for mishandling, framleis – trass i retningslinjene frå 1998 – ikkje blir vurderte ut frå sterke menneskelege omsyn. Korkje valdtekt, mishandling eller frykt for tvangsekteskap lèt seg alltid dokumentera, og her hadde kommunalministeren hatt eit gullkanta høve til å visa at ho er engasjert i kvinner sin kvardag, kvinner sin rettstryggleik, på ein betre måte enn det som denne tilbakemeldinga viser. Så har Kristeleg Folkeparti, Senterpartiet og SV ein merknad om følgjene av Schengen. Personregisteret i Schengen, Europol, blir i all hovudsak brukt til å registrera asylsøkjarar, ikkje kriminelle. Det er grunn til å merka seg at EUs flyktning- og asylpolitikk i den seinare tida faktisk har vorte kraftig kritisert av FNs generalsekretær. Eg siterer frå Dagens Nyheter frå 30. januar 2001, der generalsekretæren er gjengjeven slik: «Jag uppmuntrar EU att närma sig flyktningfrågorna på rätt sätt, förklarade Kofi Annan med sitt sedvanligt milda tonfall vid ett kort samtal med journalister efter ett möte med statsminister Göran Persson på tisdagsmorgonen.Innehållet i Annans kritik är dock omilt: På grund av det folkliga motståndet mot immigranter har vissa europeiska regeringar vidtagit åtgärder som inte stämmer överens med 1951 års Genèvekonvention, framhåller Kofi Annan.I sitt tal i stadshuset ställde Annan den hårdare europeiska utvecklingen i kontrast mot situationen i Nordamerika, och underströk att Europas inställning rimmar illa med världsdelens välstånd.» Eg vil be Sylvia Brustad merka seg desse orda og gå tilbake og sjå nærare på både omgrepet «sterke menneskelige hensyn» og elles handteringa av andre saker der ho måtte vera i tvil.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-02-20:
Under overskrifta «Orientering om hva KRIPOS og andre politiorganer gjør for å stoppe den ulovlige delen av innvandringen» er m.a. norsk deltaking i Schengen-samarbeidet omtalt. Eg finn grunn for å streka under at det er tre parti som på ingen måte deler den positive omtalen som statsråden held fram både i denne meldinga og i innlegget sitt her i dag. Her blir det altså etablert ein ytre grensemur, eit system for registrering og utveksling av personopplysingar og utvida politifullmakter. Det er vår påstand at personvernet blir sett i fare når følsame personopplysingar blir sende på vandring i store datanettverk. Så finn eg grunn for å streka under at vi meiner det er viktig å byggja på og betra det mellomstatlege politisamarbeidet som i dag eksisterer, ikkje minst innafor ramma av Interpol. Regjeringa omtaler Politi- og Tollsamarbeidet i Norden, PTN, og dei 33 sambandsmennene som i den samanhengen er utplasserte. Eg har sjølv hatt den gleda og nytta det var å møta sambandstenesta i Bangkok, og eg trur at eit slikt arbeid er av stor nytte, ikkje minst i forhold til narkotika. Det som no skjer på Schengen-området, oppfattar eg òg å vera det som gjev FNs generalsekretær grunn for å åtvara og be delar av Europa om å vurdera tilstramminga si på nytt. Og eg ber om statsråden sin kommentar i forhold til FN sine merknader.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-02-20:
President! For ordens skuld: Senterpartiet skal ikkje støtta det forslaget. Eg ber om at vi tek voteringa om att.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-02-20:
Dette var opphavleg eit senterpartiforslag, som såg ut til å få subsidiær støtte. No ser det ut til at det fell bort.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2001-02-20:
Saksordføreren tok utgangspunkt i den høring kommunalkomiteen hadde i går omkring forslagene om arbeidsinnvandring. Vi hørte der også Velferdsalliansen – en sammenslåing av mange organisasjoner, bl.a. de arbeidssøkendes organisasjon og de funksjonshemmedes organisasjoner. På spørsmål fra meg bekreftet representanten for de arbeidssøkendes organisasjon, noe han har gitt uttrykk for tidligere, at han opplevde den type forslag som vi behandlet i går, som en provokasjon i forhold til de 160 000 yrkeshemmede, funksjonshemmede, flyktninger, langtidsledige. Det er altså veldig mange ledige hender som vil i arbeid. For Kristelig Folkeparti er nettopp retten til arbeid ut fra de forutsetningene man har, helt grunnleggende. For Kristelig Folkeparti er det viktig å gi alle som vil arbeide, en mulighet ut fra sine egne forutsetninger. Det ble i går gitt uttrykk for at det var hender vi manglet i dette land, og ikke penger. Tre uker etter at Dokument nr. 8-forslaget ble lagt fram, kunne vi i landsdelsavisen i Nord-Norge på første side lese oppslaget: «Nektes jobb av Aetat. Flyktninger fortsatt arbeidsløse. I dag kunne 25 flyktninger fått en jobb og en start i norsk arbeidsliv. Arbeidsmarkedsetaten i Troms gir dem ikke lov.» Det blir noe fundamentalt galt når vi opplever den type ting. Kristelig Folkeparti er opptatt av at funksjonshemmede, yrkeshemmede og flyktninger skal få jobb, ikke av hvem som skal utføre formidlingen. Kristelig Folkeparti er opptatt av at arbeidstilbudet, som det ble understreket nødvendigheten av under høringen i går, blir lagt til rette på individuell basis, slik at arbeidstilbudet blir reelt. Kristelig Folkeparti er opptatt av at alle gode krefter blir tatt i bruk for å få dette til. Vi er ikke først og fremst opptatt av konkurranse, men mangfoldet, for å finne fram til de kreative løsningene. Monopolvirksomhet skaper ikke kreativitet. Det har vi mange erfaringer på. Som saksordføreren også understreket, er en hel komite glad for at vi skal få en gjennomgang av Aetats tiltaksarbeid i forhold til yrkeshemmede. Komiteen ber da også om at Aetat må få tilstrekkelige ressurser og kompetanse for å kunne bistå de yrkeshemmede bedre enn i dag. Kristelig Folkeparti er med på forslaget om å slippe flere til nettopp for å øke kompetansen, nettopp for å øke kreativiteten, nettopp fordi vi er opptatt av de hender som vil i arbeid, og altså ikke først og fremst av Aetat og dens monopol.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2001-02-20:
Ja, det er kanskje noe av det som hindrer kreativitet, at man blir så strikt opptatt av å følge et regelverk. Faktisk er det slik at den type bedrifter som her gjerne ville ta imot de 25 flyktningene, andre steder i landet – med Aetats velsignelse – setter i gang den type prosjekter. Det understreker for meg betydningen av at det er flere aktører inne på banen, og at ikke Aetats strikte oppfatning av regelverk blir det som gjelder, men at det som gjelder, er å få flest mulig hender i arbeid og legge forholdene til rette for dem som vil arbeide.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2001-02-20:
Erna Solberg gjør det når hun har ordet.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2001-02-20:
Representanten Leif Lund uttrykte glede over at vi nå har fått prinsippene for en helhetlig politikk, og understreket tidlig i sitt innlegg og til slutt at vi har tatt et første skritt. Arbeiderpartiet fikk, slik jeg ser det, med rette kritikk fra saksordfører for at man ikke er villig til å si noe om når man har tenkt å ta de neste skrittene, og hvordan. Og mitt spørsmål til representanten Leif Lund blir: Hvilken framdrift ønsker Arbeiderpartiet i Stortinget, og på hvilken måte ønsker man å følge opp, slik at det ikke bare blir prinsipper og ord, men også handling?
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2001-02-20:
Jeg opplever at Fremskrittspartiet er bekymret for alle de mange minoriteter vi etter hvert får, og at kostnadene kan bli altfor store hvis de skulle få rett til å beholde sitt eget språk, med mindre de klarer det på egen hånd. Ser ikke Fremskrittspartiet, som tross alt har vært med på å beklage overgrepene mot romanifolket, at det norske storsamfunnet har tatt fra de nasjonale minoriteter vi i dag behandler, rettigheter, og at vi har plikt til å rette opp disse tingene? I dagens Norge har vi morsmålsundervisning på en rekke språk. På 1950-tallet var det forbundet med straff hvis en norsk lærer i Finnmark snakket samisk i skolestua. Ser ikke Fremskrittspartiet at det kan være helt nødvendig å rette opp de feilene vi har gjort gjennom de over hundre årene vi har hatt disse fem nasjonalitetene?
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2001-02-20:
Jeg er glad for at statsråden så klart understreket at minoriteter skal bli hørt. Samtidig har komiteen gjennom sine høringer klart hørt, ikke minst fra romanifolket, at det er mange som på grunn av den undertrykking de har vært utsatt for, nettopp ikke ønsker å gå inn i organisasjoner, stå på lister osv., fordi dette var grunnlaget for undertrykking. Hvilken strategi har statsråden tenkt å legge opp til for å høre på disse gruppene, som har mistet skolegang, som føler seg mindreverdige, som kanskje har fått 60 000 kr i billighetserstatning for tapt skolegang, men som ber om å få en sum å leve av? Hvordan tenker statsråden å gå videre med den sterke oppfordring fra et stort mindretall for at det ikke bare skal bli ord, men handling i forhold til dem som vi har gjort det store overgrep mot å tvangssterilisere? Jeg kunne gjerne tenke meg å høre om statsråden allerede har tenkt noe på de strategier man vil følge opp i forhold til dette arbeidet.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2001-02-20:
Det som fikk meg til å be om ordet for replikk, var representanten Østbergs uttalelse om og eksempel fra oppslaget i avisen Nordlys, om den episoden som skjedde i Troms for en del tid tilbake. Jeg syns det blir steingalt når vi fra Stortingets talerstol refser underliggende etater ute i den offentlige forvaltningen når de – nesten for en gangs skyld – til punkt og prikke følger det regelverket som Stortinget har trukket opp. Det var det arbeidsmarkedsetaten gjorde i Troms fylke. De forholdt seg strikt til det regelverket som Stortinget har trukket opp for støtte når det gjelder å få såkalt vanskeligstilte grupper ut i arbeidslivet. Da blir det galt å bruke det som et eksempel på at arbeidsmarkedsetaten ikke gjør jobben sin.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2001-02-20:
Det er på mange måter en ideologisk forskjell på tilnærmingen fra Arbeiderpartiet og Høyre i denne saken, men for mitt vedkommende synes jeg at Høyres rørende omsorg for de vanskeligstilte gruppenes innpass i arbeidsmarkedet nesten er patetisk. Erfaringene fra, og tråden i, den åpne høringen kommunalkomiteen hadde i går, er nettopp at det ikke er mangel på kreativitet på tilbydersiden, men vi mangler arbeidsgivere som vil ansette folk som ikke har 120 pst. ytelsesevne. Det er det som er det store problemet. Arbeiderpartiet kan gjerne innrømme at Aetat kan bli bedre på mange områder. Det var jo nettopp Arbeiderpartiet som var det partiet som initierte livslang læring, så vi har faktisk erfaring for at vi alle sammen trenger oppdatering av kunnskaper underveis. Problemet når det gjelder Aetat, er på mange måter at stortingsflertallet ikke har vært villig til å stille tilstrekkelige midler til disposisjon slik at Aetat kan drive et enda bedre arbeid overfor nettopp de gruppene som Høyre synes å være opptatt av i Dokument nr. 8-forslaget. Vår erfaring angående Høyre er nettopp at de ønsker at private skal få enda større muligheter til å gripe ned i statens pengebinge. Det er der den store forskjellen mellom Arbeiderpartiet og Høyre er. Vi mener nemlig at vi må ha en langt mer restriktiv holdning til nettopp det fenomenet.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-02-20:
Dette er en viktig sak for alle dem det gjelder, og Fremskrittspartiet ser det som svært viktig å skaffe arbeid til flere funksjonshemmede enn det som det har vist seg vi har klart de siste årene. Etter dagens situasjon er det svært mange med funksjonshemninger som ønsker å komme ut i verdiskapende arbeid, og det er faktisk synd at samfunnet ikke har innrettet seg slik at det er mulig, når vi ser at det er betydelig behov for økt arbeidskraft i Norge. Det er da i den sammenheng grunn til å se på hvilke virkemidler vi kan sette inn. Det forslaget som behandles i dag, støttes av Fremskrittspartiet. Vi mener det er et godt virkemiddel sett på bakgrunn av at til nå har ikke dette fungert slik vi i vårt parti helst hadde ønsket at det skulle ha virket. Det var en høring i går der mangelen på arbeidskraft var hovedtema, og det er svært interessant å se at vi faktisk har et stort unyttet potensial, i og med at vi har funksjonshemmede som selv ønsker å bidra med sitt virke og være verdiskapende for samfunnet. Jeg er skuffet over at ikke flertallet følger opp Høyres forslag. Fremskrittspartiet følger forslaget til Høyre og synes det er et meget godt forslag. Det at Aetat fortsatt skal ha et monopol, er ikke godt nok. Jeg håper vi senere får en oppmyking på dette området, og at intensjonene i det forslaget som foreligger, før eller siden vil få en sjanse. Alt i alt dreier dette seg egentlig om å sikre en bedre arbeidsformidling for disse gruppene, og det er det som er hele poenget. I så måte er jeg ikke i tvil om at forslaget absolutt er berettiget og et godt virkemiddel. Jeg kan bare beklage at flertallet ikke er enig med meg på det området.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-02-20:
Det er fra saksordfører rettet en viss kritikk mot Fremskrittspartiet. Det føler jeg for så vidt er litt galt, selv om vi har gått ut av mange av de merknadene som er i innstillingen. Og med all respekt for det engasjement som saksordfører har lagt til grunn i denne saken, er det jo slik at vi alle er enig i prinsippet om likeverdighet for norske statsborgere, at det er et helt grunnleggende demokratisk element. Jeg tror ikke det er noen tvil om det. Nå er det imidlertid slik at saksordfører rent prinsipielt hevder at likestilling mellom individer, likestilling mellom grupper, nærmest bare kan oppnås gjennom iverksettelse av ulike tiltak og ulike rammebetingelser for de forskjellige gruppene. Det er der jeg ikke kan være enig. Forskjellsbehandling på etnisk grunnlag, forskjellsbehandling på grunnlag av forskjellig nasjonal opprinnelse er etter mitt syn uheldig. Det kan være kilde til konflikter. Vi har jo allerede sett tilløp til at det finnes motsetninger i dag mellom de fem-seks nasjonale minoritetsgruppene vi har i Norge, og for så vidt også mellom andre minoritetsgrupper i Norge. Er det virkelig noen som tror at mer forskjellsbehandling vil kunne dempe slike motsetninger? Og siden det har vært en gjennomgående rød tråd i saksordførers innlegg at en må ha forskjellsbehandling for å få likestilling og likebehandling, vil jeg gjerne utfordre saksordføreren på akkurat det.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-02-20:
Vi har sagt at når det gjelder spesielt romanifolket, som det kan dokumenteres at det er begått grove overgrep mot, kan vi alle være med på å beklage det og gjøre så godt vi kan for å rette på det meget alvorlige som tross alt har skjedd. Allikevel vil jeg når det gjelder replikken til meg, få si: Vi er alle nordmenn, det er ingen tvil om det, og da kan etter mitt syn prinsippet om likebehandling være det beste og mest anvendelige for at vi alle skal være en del av det norske samfunn og kunne fungere med de samme rettighetene. Likebehandling betyr at alle norske statsborgere skal ha de samme rettigheter til offentlig finansierte velferdstjenester, alle skal være like for loven, og for øvrig skal det ikke føres en politikk som begunstiger individer eller grupper av folk på en urettferdig måte på bekostning av andre grupper. Slike prinsipper ligger til grunn for hele mitt syn i denne sammenhengen. Jeg vil til slutt si at de seks nasjonale minoritetene vi faktisk snakker om – det er jo slik at samene også er en nasjonal minoritet – stort sett har blitt integrert som en del av det norske samfunn. Som jeg sa innledningsvis: Vi er da alle nordmenn! Og skal det ikke være slik? Er det ikke en fordel at det er slik? Jeg tror det er en fordel for ethvert samfunn at alle har en identitetsfølelse overfor det landet de bor i, at en ikke begynner å tro at en kanskje tilhører noe som ligger utenfor det landet en befinner seg i.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-02-20:
Jeg blir faktisk litt provosert av det som statsråden nå sa, at hun var skuffet over at ikke alle er med på dette. Jeg har sagt at vi kan beklage det som har skjedd, men at vi ikke kan ta ansvar for det en arbeiderpartiregjering gjorde på den tiden. Dette er overgrep som er gjort så langt tilbake i tid at Fremskrittspartiet som politisk parti ikke engang var på banen den gangen. Vi kan ikke beklage noe vi selv ikke har vært med på. Det må Arbeiderpartiet ta ansvaret for. Den slags insinuasjoner har jeg veldig liten sans for. Arbeiderpartiet får her feie for sin egen dør og ikke komme med slike bemerkninger til Fremskrittspartiet!
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-02-20:
Under henvisning til de forslagene som foreligger, har jeg fått en del utfordringer på om Fremskrittspartiet vil være med og støtte disse forslagene. Jeg skal først ta for meg forslag nr. 1. Det lyder: «Stortinget ber Regjeringen sørge for at Husbankens krav til arealgrenser praktiseres mer fleksibelt». I praksis vil det bety at en nesten halverer de kravene som gjelder i dag, fra 55 m2 til 35 m2. Det måtte vel bli tidenes husmannskåk! Hvis noen tror at det går an å få en funksjonell boenhet på 35 m2, bør de tenke om igjen. Jeg tror at dersom et slikt forslag hadde fått flertall, ville det satt i gang en uheldig prosess, der altfor mange boenheter ville bli altfor små. En slik politikk kan jeg på ingen måte støtte. Jeg mener faktisk at det til og med på 55 m2 kan være vanskelig nok å få til en funksjonell boenhet. Det er klart at en oppmykning av arealgrensene kan være greit. Prinsippet er greit nok, men en oppmykning må gå på at Husbanken ikke burde ha noen arealbegrensninger oppover, slik det vel er i Sverige og i en del andre land der de har liknende finansieringsformer for hus. Så den saken kan jeg ikke være med på. Det er helt klinkende klart. Når det gjelder forslag nr. 2, fra Høyre, om at Husbanken omgjøres til en bank for førstegangsetablerere, er det for så vidt tiltalende nok. Men at Husbanken skal gå fra å være en bank som først og fremst skal stimulere til nybygging til også å bli en bank der en kan finansiere oppkjøp av eldre bygg, har jeg heller ikke noe særlig sans for, selv om jeg for så vidt kunne si mye om Husbanken som sådan. Jeg tror at en slik ordning kunne bidra til å hemme nybyggingen. Og er det noe vi trenger her i landet, er det nettopp å ha flest mulige virkemidler for å stimulere til en aktiv boligpolitikk. Vi har faktisk et stort behov for å bygge langt flere boliger i Norge. Hvis en slik ordning skulle medføre at vi hemmer nybyggingen, kan det samtidig føre til at prisene på eldre boliger stiger. Da er en nesten like langt, en har faktisk tapt på det. Jeg tror derfor at ingen av de forslagene er særlig gode, og det viser seg at Høyre står alene om forslag nr. 2. Vi trenger som sagt først og fremst mer nybygging. Vi trenger heller ikke mindre boliger i dette landet. Det er mitt syn på akkurat de to forslagene som ligger her.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-02-20:
Når arealgrensene i Husbanken har vært gjenstand for en betydelig del av debatten, vil jeg for min del si at det er en glede for meg å kunne motvirke at vi får en rekke slike kummerlige husmannskåker her i Norge. Det er ikke noen verdig – i alle fall ikke en familie – i verdens rikeste land å måtte bo på slike begrensede arealer som 35 m2. Og en ting til: Når det gjelder prisen – den er jo aktuell, og det skal jo bli så mye rimeligere med en boenhet på 35 m2 – er det faktisk ikke sikkert at det blir så veldig mye rimeligere. Det er ingen tvil om at en ville få en høyere kvadratmeterpris for en bolig på 35-40 m2 enn om en fordeler prisen på alle fasiliteter på 55-60 m2. Så jeg er neimen ikke sikker på om det blir så mye rimeligere med en boenhet på 35 m2 kontra en på 50 m2, og den differansen, fra 35 m2 til 50 m2, gjør faktisk at en får en triveligere boenhet. Det var noen som nevnte min yrkesmessige bakgrunn. Jeg har ganske mye erfaring med å sette opp både det ene og det andre av boenheter i dette landet, og jeg har alltid hatt en nedre grense og operert med 50-55 m2. Der ligger den nedre grensen, og det er nettopp i tråd med de bestemmelsene som Husbanken legger til grunn i dag. Jeg har ingen problemer med å forsvare min stillingtagen i akkurat denne saken.
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2001-02-20:
Jeg blir mer og mer forvirret over representanten Erna Solberg. Nå er det ikke hun som har forsvart Aetat mest i denne salen, og etter innlegget hennes å dømme har hun helt panikk når ordet «Aetat» nevnes. Det er jo ikke slik at Aetat ikke har nok tiltak. Forholdet er at det ikke er nok arbeidsgivere til å ta imot disse tiltakene. Dette forslaget gjelder konkurranse om tiltakene. Det er en konkurranse om å få hånden ned i statskassen. Det er jo det det dreier seg om. Aetat gjør jobben sin. De har folk på tiltak, men vi har ikke arbeidsgivere nok som kan ta imot disse tiltakene. Da kunne jo Erna Solberg fortelle oss hvordan de skal få det til. Det eneste hun nevner, er et par små eksempler som hun kommer trekkende med, at noen organisasjoner sier at hvis de får et lønnstilskudd med seg, skal de få dem ut i arbeid. Jeg er ikke så sikker på at det er riktig, men vi får jo høre om Erna Solberg har løsningen på det. Hele dette forslaget gjennomsyres av, som det blir påstått, at Aetat ikke gjør jobben sin. De gjør jo jobben sin, men de greier ikke å få disse ut i arbeid, for arbeidsgiverne tar jo ikke imot dem. Det er det som er problemet.
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2001-02-20:
Jeg er faktisk litt usikker på hva jeg skal svare på dette, fordi det var jo ikke noe konkret i forhold til eksempler representanten Østberg la fram. Men det er klart at Stortinget forholder seg til enhver tid til de budsjetter som blir vedtatt i dette hus, og det er vel fremdrift nok. Vi har sagt mange fine ord, og vi har laget mange fine prinsipper i dette hus, men når dette skal omgjøres i praksis i budsjettene, er det ikke alltid det står i forhold. Når det gjelder saksordførerens bemerkning om museet, sa jeg at det står omtalt at dette skal startes opp i 2002, og det forventer jeg blir gjort. Og av de andre forholdene som også omtales i meldingen, er det en del tiltak som en forventer at Regjeringen følger opp. Det er riktig, som representanten Østberg sier, at det står ikke konkret omtalt tid, klokkeslett eller dato vi skal gjennomføre dette på. Men, som jeg sa, vi har jo budsjettene i huset å forholde oss til, og jeg går ut fra at det blir rikelig anledning både for Østberg og andre til å ta opp ting når det gjelder nasjonale minoriteter under budsjettbehandlingen som kommer.
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2001-02-20:
Som jeg sa i mitt svar til Østberg, regner jeg med at Regjeringen kommer med dette i 2002. Det er riktig som du sier, at det står omtalt at de tar «sikte på» byggestart i 2002, men jeg forventer at senteret kommer i 2002. Jeg syns at det å ta sikte på er et sterkt nok uttrykk, og som jeg sa i mitt forrige svar til representanten Østberg, er det budsjettrutiner i dette huset, og det går jo an å komme tilbake til dette. Jeg må si det slik at jeg tar sikte på at dette starter i 2002.