trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Margunn Ebbesen (Høyre), 2019-02-12:
Først ønsker jeg å rette en takk til representanten Eirik Sivertsen, som tar opp denne viktige saken og lar oss i Stortinget få lov til å ta del av oppmerksomheten rundt sikkerheten til dem som ferdes i de værharde havområdene i Arktis. Jeg er fryktelig glad for at det gikk så bra med mannskap på båten, og ikke minst vil jeg rette en stor takk til dem som utøver sitt arbeid som redningspersonell under slike krevende forhold. Vi har gjennom de senere årene merket økt aktivitet og trafikk i Arktis, både på grunn av de klimatiske endringene som gjør at fiskeressursene har flyttet seg lenger nord, og fordi Arktis, spesielt Svalbard-området, er attraktivt for cruisetrafikk. Nå gikk det heldigvis bra ved denne hendelsen. Under fire timer etter forliset var mannskapet reddet fra havaristen og kommet i sikkerhet og under oppsyn i Longyearbyen. Vi skal selvsagt være opptatt av økt sikkerhet og styrking av redningsberedskapen i området. Men jeg synes også det er viktig å ta med seg at beredskapen faktisk er styrket. Sysselmannen fikk i 2014 to Super Puma-helikoptre, som har både større kapasitet og lengre rekkevidde enn det forrige, så det var et godt framskritt. Disse var avgjørende for at redningsoperasjonen gikk så bra som den gjorde. Likedan fikk «Polarsyssel», som er Sysselmannens tjenesteskip, økt sin seilingstid fra seks til ni måneder fra 2016. Jeg registrerer i dag at det diskuteres hvorvidt «Polarsyssels» seilingstid bør øke fra ni til tolv måneder. Det kan godt være riktig vei å gå, men jeg synes vi kanskje må ta med oss at «Polarsyssel» stort sett ligger i nærområdene til Longyearbyen og opererer ikke i isområdet. Det hadde tatt flere døgn fra «Polarsyssel» eventuelt hadde vært sendt ut fra Longyearbyen til den hadde vært i nærheten av havaristen. Jeg tror det er viktig at vi diskuterer om Kystvaktens båt er den rette til å være tilstede, og at vi i alle fall sørger for å bruke de tilgjengelige ressursene vi har, på en best mulig måte. Jeg mener det er viktig at de som opererer under disse krevende forholdene, er kjent med beredskapen som til enhver tid finnes tilgjengelig, at de tar høyde for at en redningsoperasjon kan være svært krevende og tar sine forholdsregler og foretar en risikovurdering når de opererer i arktiske forhold. Til slutt ønsker jeg å berømme det arbeidet som SARiNOR har gjort med å belyse behovet for redningsressurser, og som i fortsettelsen gir viktige innspill for å sikre god og mest mulig riktig beredskap for dem som ferdes i Arktis. Regjeringen har uttrykt at den vil styrke sikkerhet og beredskap i nord, og gjennom svalbardmeldingen har Stortinget gitt sin tilslutning til at man fortløpende skal vurdere beredskapen på Svalbard, i lys av økt aktivitet på øygruppen og en eventuell endring i risikobildet.
Himanshu Gulati (Fremskrittspartiet), 2019-02-12:
Også jeg vil begynne med å takke interpellanten for å ta opp dette temaet. Jeg vil også gjerne gratulere statsråden med utnevnelsen som samfunnssikkerhetsminister. Det er fint at regjeringen får en egen statsråd med ansvar for dette feltet. Det er viktig å huske på – og vi bør alle være takknemlige for – det statsråden nevnte, at denne redningsaksjonen gikk bra, og at mannskapet på 14 kom godt ut av dette, til tross for ganske harde værforhold. Det er også viktig å erkjenne at forholdene på og i områdene rundt Svalbard er spesielle. De klimatiske forholdene og det spesielle landskapet vil alltid gjøre dette området mye mer krevende enn andre steder. Uansett hvor god beredskapen er, vil dette være en spesiell faktor i disse områdene. Representanten Asphjell var også selv inne på sine erfaringer med denne beredskapen, som illustrerer hvor spesielle forholdene på Svalbard og tilliggende områder er. Derfor er det kanskje ekstra viktig å understreke det ansvaret de aktørene som driver i disse områdene, har for forsterket beredskap og planer for hva man skal gjøre i nødsituasjoner. Jeg synes det er positivt at vi ser en økende aktivitet i de arktiske områdene, men de som opererer i disse områdene, enten det er fiskefartøy eller det er cruiseskip, vil også måtte ha en annen type beredskap og en annen type utstyr enn det man har i mer sydlige strøk. Hovedredningssentralen og Redningsselskapet har også gode verktøy for å håndtere de spesielle utfordringene som Svalbard og lignende områder byr på. Jeg har selv hatt gleden av å se en del av disse planene gjennom min deltakelse på sjefskurset ved Forsvarets høgskole, og jeg vil gi dem ros for det imponerende stykke arbeid som er gjort, selv om vi åpenbart kan bli mye bedre. Jeg vil også trekke fram de avtalene man har med Russland om søk og redning i Barentshavet, og igjen: Helikopterulykken på Svalbard ble nevnt i tidligere innlegg, og den viste – i hvert fall arbeidet i etterkant – at man evner å samarbeide godt når det har skjedd kritiske hendelser. Det er feil å si at beredskapen ikke er styrket. Beredskapen er styrket. Man kan sikkert alltid gjøre mer, og vi kan ikke si at vi er i mål, men de to Super Puma-helikoptrene som sysselmannen har fått, er definitivt en styrking av beredskapen. «Polarsyssel» er også en styrking av beredskapen. Dette er viktige verktøy og veldig viktig for hele Svalbard-samfunnet og alle dem som opererer i Svalbard-området. Så det er en styrking av beredskapen, selv om de vanskelige forholdene på Svalbard gjør at vi er nødt til å jobbe mer med dette. Med det kanskje viktigste vi kan gjøre for å hindre uønskede utfall av nødsituasjoner framover, for det vil oppstå, er forebygging, og at aktørene som opererer i disse områdene, gjøres oppmerksom på den spesielle beredskapen og de spesielle forholdene som de er nødt til å ta høyde for også på egne fartøy når de opererer i slike områder.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2019-02-12:
Har vi god nok beredskap i Barentshavet? Bakgrunnen for spørsmålet er hendelsen da fiskebåten «Northguider» fra Møre og Romsdal sendte ut signal helt nord i Hinlopenstredet, i Kinnvika på Nordaustlandet på Svalbard, den 28. desember 2018. Som tidligere fisker også i dette området vet jeg hva det betyr å ha sikkerhet for at man blir berget om uhellet er ute. Dette er kanskje noe av det tøffeste vi har av kystområder, øde og kaldt. Det eneste egnede bergingsfartøyet befant seg 1 000 km fra Longyearbyen da tråleren gikk på grunn. Reketråleren «Northguider» ligger fortsatt på grunn i det verna området, med hull i skroget. Man kan ikke ha en beredskap der vi kommer halsende etter fra land når det skjer forlis, som det skjedde utenfor Svalbard en fredag ettermiddag. Nå ligger båten i et svært utsatt område, i et av de rikeste områdene for fisk, i en vernesone. Går båten ned, er det en katastrofe, uansett om en har fått tatt ut all oljen av båten, i hvert fall det meste av oljen. Norges evne til suverenitetshevdelse i norsk økonomisk sone er svekket med dagens regjering. Kystvakten sliter med for lite personell til å dekke behovet sitt. Kystvakthelikoptrene er ennå ikke kommet på fartøy. Den norske kapasiteten til søk og redning er svekket ved at de maritime patruljeflyene på Andøya står på bakken på grunn av regjeringens skjødesløshet når det gjelder personell. Kystvakten signaliserer stor usikkerhet rundt situasjonen de er satt i. De har ikke fått dobbel besetning, slik de skulle få i 2017. NH90 er ennå ikke på plass, og Sjøforsvarets evne til overvåking, kontroll, søk og redning er svekket. Kystvakten mener vi er på vei tilbake til situasjonen som var før da Lynx-helikoptrene var tilgjengelig, med dumping av fisk, større fartøy som går med slukte lanterner inn i fjordene for å fiske, samt lite handlingsrom til å hjelpe folk i nød. På toppen av det hele melder nå Andøya flystasjon at Orion-flyene ikke vil evne å være i beredskap fra nå og framover i 2019. Kystvakten hadde ingen fartøy i området da ulykken skjedde. Det nærmest mulige bergingsfartøyet var KV «Barentshav» som lå ved Bjørnøya, men fartøyet kunne ikke seile inn i havariområdet da det var mer is der enn det skipet er konstruert for å håndtere. KV «Svalbard», som er sertifisert for å seile i islagt farvann, befant seg på kystvaktbasen på Sortland. Det er mer enn 1 000 km unna Longyearbyen. Det tar flere døgn å gå fra Sortland til Svalbard. Sysselmannens spesialbygde oljefartøy, «Polarsyssel», med helikopterbase som skal sørge for beredskap og sikkerhet i farvannene, ligger i vinteropplag i Ålesund i tre måneder hver vinter på grunn av økonomi. Poenget er ikke om en har fartøy i vernesonen. Poenget er om en har tilstrekkelig med fartøy rundt Svalbard til å utføre alle de oppgavene en er satt til å utføre etter kystvaktloven – kystvakthelikopter, § 14 – redningsaksjoner, fiskerioppsyn, fangstoppsyn og ressurskontroll. Heldigvis gikk det bra med folk denne gangen. Det skyldes ikke regjeringen. Det er bare flaks.
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2019-02-12:
Eg vil takke representanten Sivertsen for å bringe opp ei viktig sak. Dette er utruleg viktig. Vi ser at det er fiskebåtar og andre fartøy som ferdast i desse områda. Dei er avhengige av å ta sin fangst på den tida når anten fisk eller reker, eller kva det no er, er i området. Då må båtane vere der, og då er det viktig at beredskapen er der. Noreg er det landet i verda med nest lengst kyst. Samtidig har vi suverenitet over enorme havområde, spesielt i nord. Det norske havområdet frå Lindesnes til nordspissen av Svalbard er like langt som frå Lindesnes til Gibraltar. Barentshavet og Norskehavet er eit sårbart og lunefullt havområde. I 2018 vart det gjennomført 8 507 aksjonar styrte av hovudredningssentralane. 2 969 av desse var i nord. Talet på operasjonar er dobla dei siste ti åra. I 2018 var det om lag 550 000 cruisepassasjerar i norske farvatn og om lag 80 000 turistar til sjøs mot Svalbard. Talet er aukande frå år til år. 85 pst. av maritim aktivitet i Arktis er i norsk sone, og det er rundt 20 000 personar som har sitt daglege virke til sjøs i Noreg. Desse har 20 gonger så høg dødelegheitsrisiko som dei som jobbar på land. Då er det viktig med ein god beredskap. Kystvakta signaliserer stor usikkerheit rundt situasjonen dei er sette i. Dei har ikkje fått dobla besetninga eller fått ressursar slik dei hadde fått lovnad om i 2017. NH90 er enno ikkje kome på plass, og Sjøforsvarets evne til overvaking, kontroll, søk og redning er svekt. Kystvakta meiner vi er på veg tilbake til situasjonen som var før Lynx-helikoptera var tilgjengelege. Dumping av fisk, større fartøy som går med sløkte lanterner inn i fjordane for å fiske, og lite handlingsrom til å hjelpe folk i nød er resultatet. Noreg evnar ikkje å sikre robust MPA-kapasitet, som hjelper i redning, grunna regjeringa sitt feilslåtte vedtak om Andøya flystasjon. Hovudredningssentralen har gjentekne gongar sendt bekymringsmeldingar til regjeringa. No er det på tide å kjenne ansvaret sitt og ta grep for sikre truverdig beredskap i dei norske havområda og farvatnet rundt. Eg håpar no at regjeringa og ministeren er audmjuke og lyttar til dei signala og dei gode innspela som er komne her.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-16:
Jeg har endelig gleden av å legge fram et forslag på vegne av representantene Torgeir Knag Fylkesnes, Karin Andersen, Freddy André Øvstegård og meg selv om å utrede nye oppgaver til Posten for å opprettholde hyppige ombæringer og gi nye tjenestetilbud til mange i distriktene.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2019-01-16:
Mitt spørsmål går til barne- og likestillingsministeren. Statsråden har ansvar for regjeringens likestillingspolitikk, og hun har lovet å være en høylytt forsvarer for kvinners rett til abort internasjonalt. Abortloven beskrives som den kanskje viktigste likestillingsloven vi har – retten til å bestemme over eget liv. Likestillingsministeren er champion i en global bevegelse som jobber aktivt for og står opp for kvinners rett til abort. She Decides er en global bevegelse som jobber for at jenter og kvinner skal få bestemme over egen kropp, uten spørsmål, og ble opprettet som en reaksjon mot Trump-administrasjonens pengekutt til organisasjoner som gir informasjon om abort, den såkalte Global Gag Rule. Etter å ha fått tittelen champion tvitret statsråden at det var en ære. Det ser hun ut til å ha glemt. Fra likestillingsministeren har det vært rungende stillhet i den viktige likestillingsdebatten som har gått i Norge denne høsten. Tittelen som Hofstad Helleland har fått smykke seg med, forplikter henne til å forsvare abortrettigheter i den offentlige debatten. Mitt spørsmål til statsråden er: Er hun enig med sin statsminister i at kvinners abortrettigheter er egnet til å forhandles om for å beholde regjeringsmakt? Og hvorfor har hun selv pålagt seg en slags lokal «gag rule» når abort og kvinners rett til å bestemme over eget liv er i spill og dominerer det offentlige ordskiftet?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2019-01-16:
Spørsmålet mitt var om statsråden, likestillingsministeren, mener at abortrettigheter for kvinner er egnet til å forhandle om når det gjelder regjeringsmakt. Det er en internasjonal dimensjon i det oppdraget statsråden med stolthet har tatt på seg når hun er champion for She Decides. Mener man det er greit at man i andre stater kan legge dette i potten for å oppnå makt? Det er et stort, prinsipielt viktig spørsmål, og jeg er litt undrende på vegne av disse kvinnene i andre land, som kjemper for de samme likestillingslovene vi har oppnådd i Norge: Ser ikke statsråden at hennes strategi og hennes taushet i den offentlige debatten kan bidra til at saken både mister legitimitet og kanskje også skader den støtten kvinner i mer utsatte land så desperat trenger fra en norsk regjering?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2019-01-16:
Jeg har vært i Stortinget og svart på Arbeiderpartiets spørsmål om abort. Jeg har svart i media på abortspørsmålet. Og jeg svarer gjerne her igjen. Kvinners rettigheter skal ligge fast. Kvinner skal selvsagt selv få bestemme over sin egen kropp. Abortspørsmålet ligger, som representanten godt kjenner til, under helselovgivningen, og jeg forholder meg til Jeløya-erklæringen og til regjeringens politikk når det gjelder abortspørsmålet. Jeg er fornøyd med dagens lovgivning og dagens praksis. Vervet jeg har i She Decides og kvinners seksuelle og reproduktive rettigheter, er viktig. Det er knyttet til Norges store innsats for jenter og kvinners rettigheter til å bestemme over egen kropp over hele verden. I mange land er situasjonen en helt annen enn i Norge, med langt, langt strengere abortlover. Halvparten av abortene som gjennomføres i verden i dag, er utrygge – noe som fører til at tusenvis av kvinner verden over dør hvert år. Det å fronte She Decides er en god mulighet til å gi de jentene og kvinnene i verden som mangler tilgang til prevensjon, seksualundervisning og trygge og lovlige aborter, en stemme.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2019-01-16:
De spørsmålene vi diskuterer på møtene som She Decides arrangerer, er av en litt annen karakter enn dem vi har i Norge. Det handler særlig om jenters tilgang til prevensjon, at jenter helt ned i veldig, veldig ung alder blir tvunget til å bli gravide. Det handler om at man ikke får tilgang til helsetjeneste og sykehustjeneste for å få utført abort. Her har Norge et viktig oppdrag, også fordi vi prioriterer å bistå mange av disse jentene og kvinnene. Det at ulike spørsmål nå diskuteres i forbindelse med regjeringsforhandlingene, må man bare ta utgangspunkt i, og så får vi se hva som kommer frem i en eventuell ny regjeringsplattform.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2019-01-16:
Det er ikke rart at denne saken også har fått oppmerksomhet i andre land, særlig fordi Arbeiderpartiet fremstiller det nærmest som at vi skal frata kvinner muligheter til selvbestemt abort. Det medfører ikke riktighet. Det er selvsagt sånn at abortlovgivning er et viktig spørsmål for kvinner. Det er det også for menn, men det er et av våre viktige likestillingsspørsmål. Derfor er jeg veldig glad for at både Bent Høie og statsministeren har vært veldig tydelige på at vi ikke skal svekke kvinners rettigheter, kvinner skal ha en selvsagt rett til å bestemme over sin egen kropp. Det at mange føler at § 2 c virker diskriminerende, tror jeg vi alle skal ha forståelse og respekt for.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2019-01-16:
Ja, gjør jeg, for jeg har opplevd det selv.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2019-01-16:
Det gjør jeg absolutt ikke, for vi har vært veldig tydelige på, statsministeren har vært veldig tydelig på, helseministeren har vært tydelig på, at kvinners rettigheter ikke skal svekkes. Jeg er godt fornøyd med det lovverket vi har i dag, som sikrer kvinners rett til å ta denne beslutningen, og jeg ønsker ikke å spekulere i eventuelle endringer, hva som har vært oppe til debatt, og hva de som sitter og forhandler om en eventuell ny regjeringsplattform, kommer frem til.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2019-01-16:
Jeg må nesten bare vise til at representanten Øvstegård må kjenne til mye mer av det som foregår på Granavolden, enn det jeg gjør. Jeg vet ikke om det er tema engang, og jeg tror vi skal avvente og se hva en eventuell regjeringsplattform vil inneholde. Så tror jeg at en regjering med Venstre, Fremskrittspartiet og Høyre ikke først og fremst er en regjering som folk tenker på som moralismens voktere. Det statsministeren gjorde på 1. nyttårsdag, var å komme med en vennlig oppfordring om at folk bør få flere barn, og at vi fra myndighetenes side skal legge til rette for at folk skal få flere barn. Det er ikke en politisk oppgave å bestemme det; det er det helt og fullt det enkelte par og den enkelte familie som selv skal bestemme.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2019-01-16:
Som forbrukerminister deler jeg representanten Bastholms oppfatning om at forbrukerne skal ha en reell mulighet til å ta informerte valg. Tilgang på informasjon om miljø og arbeidsforhold i leverandørkjedene gir forbrukerne bedre mulighet til å ta valg ut fra egne preferanser. Jeg oppfatter at mange næringsdrivende også er opptatt av dette. Flere deler informasjon om produksjonssteder og sitt arbeid med samfunnsansvar og miljø. Det er veldig positivt og noe vi må oppmuntre til at næringslivet fortsatt gjør. I mange bransjer konkurrerer selskaper om å kapre bevisste, samfunnsengasjerte kunder, og bruk av merkeordninger, åpenhet om leverandører og et grundig arbeid med samfunnsansvar i egen leverandørkjede gir konkurransefortrinn i kampen om kunder som er opptatt av etikk og miljø. Etikkinformasjonsutvalget ble nedsatt 1. juni 2018 og utreder om det er hensiktsmessig å innføre en informasjonsplikt om samfunnsansvar i leverandørkjeden. En eventuell plikt vil pålegge næringsdrivende å informere om hvor varen deres produseres, og om arbeid med samfunnsansvar i egen leverandørkjede. Utvalget er bredt sammensatt og ledes av professor Ola Mestad, og rapporten skal foreligge i desember. Det ser jeg veldig frem til. Næringsdrivendes arbeid for å motvirke uverdige arbeidsforhold i leverandørkjeden er et ganske komplisert tema, og det ville være litt uheldig om jeg skulle ta stilling til informasjonsplikten før saken er utredet av utvalget – nettopp på grunn av dens kompleksitet. Og selv om spørsmålet om en plikt ikke er ferdig utredet, er det ikke noe som hindrer forbrukere i å spørre om samfunnsansvaret der de handler. Som forbrukerminister vil jeg oppfordre forbrukere til å benytte merkeordninger som miljømerket Svanemerket, be om informasjon når de handler, og å være bevisste forbrukere. Forbrukermakten vår må vi bruke aktivt. Det er det som også er med og bidrar til endringer. Engasjerte forbrukere bør benytte kjøpemakten sin til å bygge opp under samfunnsansvaret som et konkurransefortrinn hos næringsdrivende, og det håper jeg vi kommer til å se mer og mer av i fremtiden.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2019-01-16:
Jeg er absolutt enig med representanten Bastholm i det. At flere næringsdrivende deler slik informasjon, er svært viktig, og det er fortsatt mange som ikke gjør det. Målet vårt må være at alle kommer dit at man gjør det. Det juridiske handlingsrommet for en mulig lov om etikkinformasjon påvirkes bl.a. av EØS-rettslige forpliktelser, forpliktelser etter WTO-avtalen osv. Det gjør at utredningen er en veldig viktig del av det arbeidet som gjøres, og at den er grunnlaget for mandatet til å vurdere hvorvidt en slik plikt skal på plass.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2019-01-16:
Ja, mitt utgangspunkt er det, og jeg ser – som jeg sa – med stor forventning frem til at utredningen skal gi noen anbefalinger om hvordan vi kan lage et lovverk som vil svare på det. Som jeg var inne på, har vi heldigvis i dag en del merkeordninger, både Svanemerket, EUs Ecolabel og Fairtrade. Det er veldig gode initiativer som jeg vet blir verdsatt av forbrukerne. Jeg tror også at vi nå mer og mer ser en samfunnsutvikling der forbrukerne er opptatt av etterretteligheten omkring arbeidet og anstendige arbeidsforhold i leverandørkjedene – at det vil etterspørres mer og mer, og dermed at også næringsdrivende av egen vilje ønsker å være åpne om dette.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2019-01-16:
Det er en grunn til at Norge har en sterk stemme når det gjelder likestilling og abort, og det er at vi gjør hjemmeleksen vår. Men når Erna Solberg går i bresjen for å forhandle bort den abortloven som likestillingsministeren sier at hun støtter, skriver internasjonale medier at abortrettigheter brukes i et politisk spill i Norge. Videre sies det at Erna Solberg går imot den liberale trenden, som vi bl.a. har sett i Irland, når hun strammer til abortloven. Det må jo være en sammenheng. Jeg hører på likestillingsministeren at hun er engasjert, og hun snakker om det som skjer på internasjonale møter, men her hjemme er hun taus. Mitt spørsmål er: Er likestillingsministeren enig med statsministeren og helseministeren, som sier at dagens abortlov er diskriminerende?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2019-01-16:
Det som er forskjellen, er at kvinner, med det som statsministeren og helseministeren åpner for, må i nemnd. Vi vet hvor belastende det kan være for mange kvinner. Det er jo ikke slik at Arbeiderpartiet har forledet nærmest en hel offentlighet. Det er kvinner som har vært i denne situasjonen selv, som har skrevet ganske sterkt i media – mener jeg – om de etiske valgene de står overfor. Det er heller ikke slik at Arbeiderpartiet har forledet en hel internasjonal verden – når det skrives i legetidsskrifter at dette er en innstramming. Mitt spørsmål er: Ser likestillingsministeren at det kan være tungt for en kvinne i en veldig vanskelig livssituasjon å måtte møte i nemnd i stedet for å bestemme selv?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-16:
Selvbestemt abort er en av norske kvinners viktigste likestillingsseiere. Likevel har flere representanter fra Kristelig Folkeparti og Høyre den siste tiden tatt til orde for å innskrenke kvinners selvbestemmelsesrett når det gjelder fosterreduksjon, enten gjennom å forby det eller ved nemndbehandling før uke 12. Jeg mener at det er en mistillit til kvinners evne til selv å vurdere hva som er rett for dem selv og deres familie, og det er rent faktisk en innskrenkning av kvinners selvbestemmelsesrett. Men på tross av at selvstemt abort er en viktig likestillingssak, er ikke likestillingsministeren så klar i sitt forsvar. Som nevnt er statsråden champion for en bevegelse med formålet: en verden hvor alle jenter og kvinner kan bestemme over egen kropp, eget liv og egen framtid uten spørsmål. Hun skal som champion møte konservative regimer i andre land og be dem respektere kvinners rett til selvbestemmelse, samtidig som hun ikke vil forsvare den samme retten hjemme. Ser statsråden hykleriet i det?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-16:
I hele 2018 var det bare åtte kvinner som gjennomførte fosterreduksjon uten medisinsk begrunnelse, etter at Høyre i regjering åpnet for den praksisen i 2016. Men nå har altså Erna Solberg snudd, og Høyre velger å gjøre valget til åtte kvinner om til et forhandlingsspørsmål – man retter altså en moralsk pekefinger mot disse kvinnene og sier at de ikke er i stand til å ta et så viktig valg selv. I lignende stil har Høyre den siste tiden rettet en moralsk pekefinger mot norske kvinner for å få dem til å føde flere barn tidligere, istedenfor å gjøre noe med egen politikk, som gir utrygghet for familier med midlertidighet i arbeidslivet og et presset boligmarked. Denne regjeringen er moralismens regjering, og de konservatives moralisering rammer spesielt kvinner. For det første: Mener statsråden at det faktisk å innskrenke selvbestemmelsesretten, slik flere har tatt til orde for, ikke er å svekke kvinners rettigheter? For det andre: Mener statsråden det er greit å bruke regjeringsforhandlingene til å moralisere over hva åtte enkeltkvinner har valgt?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-01-16:
Det er til arbeidsministeren. Aleris Ungplan & BOI driver en rekke omsorgsinstitusjoner. Aleris-konsernet er et av Skandinavias ledende private helse- og omsorgsforetak. Aleris har solgt sin norske drift av eldreomsorg, barnevern og psykisk omsorg, inklusiv Aleris Ungplan & BOI, til den svenske omsorgsgiganten Ambea, noe som reduserte nettogjelda i selskapet med 2,65 mrd. kr. Aleris Ungplan & BOI oppgis å ha 2 857 ansatte – vi snakker altså om et stort selskap med svært mange personer som utfører helse- og omsorgsarbeid for fellesskapet Norge. Dette selskapet er nå i rettssak med Fagforbundet. LO er hjelpeintendent. NHO stiller ikke opp som hjelpeintendent for sin egen medlemsbedrift Aleris. Rettssaken gjelder Aleris’ bruk av folk som er sjølstendig næringsdrivende, istedenfor at de er fast ansatt i Aleris. Fagforbundet mener at Aleris har både formell og reell styringsrett over de sjølstendig næringsdrivende, fordi Aleris bærer risiko for arbeidsresultatet. Det foreligger en personlig arbeidsplikt for de sjølstendig næringsdrivende – altså: Den sjølstendig næringsdrivende kan ikke bruke medhjelper. De sjølstendig næringsdrivende har hovedsakelig én arbeidsgiver, og arbeidsforholdet er av stabil karakter. Realiteten er altså at Aleris’ driftsmodell kjennetegnes ved at folk formelt er sjølstendig næringsdrivende, mens de reelt er lønnsmottakere. Hvorfor bruker Aleris sjølstendig næringsdrivende til erstatning for egne fast ansatte? – Jo, fordi det er mye billigere for selskapet, og arbeidsmiljølovens viktige bestemmelser gjelder ikke for sjølstendig næringsdrivende. Fagforbundets leder Mette Nord har uttalt at rettssaken er en av de største og viktigste arbeidslivssaker i norsk rett i årevis. Senterpartiet er enig. Aleris bemanner altså omsorgsinstitusjoner med innleide sjølstendig næringsdrivende istedenfor egne fast ansatte. Mitt spørsmål er: Gir dette, etter regjeringas ideologi, den tryggheten for kvalitet og kontinuitet som pasienter, barn og pårørende trenger?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-01-16:
Rettssaken går sjølsagt etter norsk lov, og Stortinget skal jo ikke ha noen som helst aktivitet i forhold til den. Mitt spørsmål gjaldt imidlertid det prinsipielle her. Vi snakker om en betydelig bedrift, som driver omsorgstjenester, noe som krever kontinuitet, trygghet og sikkerhet, slik at de som skal få hjelp, skal få god hjelp. I stedet for at bedriften, Aleris, har egne fast ansatte, velger de å hyre inn sjølstendig næringsdrivende. Mitt spørsmål var: Synes regjeringa at det alternativet – med sjølvstendig næringsdrivende – gir den tryggheten som disse svake gruppene trenger? Det var spørsmålet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-01-16:
Jeg legger merke til at statsråden sier at en ikke skal ha kreative omgåelser. I min innledning bela jeg påstanden om at det formelt sett er sjølstendig næringsdrivende, mens det reelt sett er lønnsmottakere. Det må jo nettopp være en kreativ omgåelse, som statsråden ikke ønsker. Mitt videre oppfølgingsspørsmål er: Det er flere fagforeninger som har vært borti dette. Fagforeningen tapte saken mot Norwegian angående arbeidsgiveransvar og ansettelsesforhold i selskapet. Viser ikke sånne konflikter i norsk arbeidsliv at Stortinget må presisere definisjonen av arbeidsgiver i arbeidsmiljøloven – dette for å understreke at den som har den reelle styringsretten over arbeidet, også har det reelle arbeidsgiveransvaret?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-01-16:
Jeg er glad for at vi fikk en presisering av fast ansettelse i arbeidsmiljøloven som stoppet muligheten til å bruke fast ansettelse uten lønn mellom oppdrag, som bemanningsselskapene drev på med. Men nå har vi altså en ny problemstilling som utfordrer tryggheten i arbeidslivet. Det som er interessant, er hva slags argumentasjon Aleris bruker. Aleris sier at de må bruke sjølstendig næringsdrivende for å ha nødvendig fleksibilitet i arbeidsstokken for å kunne utføre godt arbeid. Videre sier de at begrensningen av frihet til å bruke konsulenter – det er et annet ord for sjølstendig næringsdrivende – strider mot EØS-avtalens artikler 31 og 36 om henholdsvis etableringsfrihet og frihet til å ta imot tjenester. Mitt spørsmål er: Kan EØS-avtalen brukes som argument for å erstatte egne fast ansatte med sjølstendig næringsdrivende for å utføre offentlig finansiert omsorgsarbeid?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-01-16:
Det vi har fått ut av denne spørrerunden, er at statsråden ikke ønsker kreativitet som omgår regelverket. Det gjelder Aleris i denne saken. Så er det arbeidets art, som jeg har beskrevet. Det er sånn at man bruker sjølstendig næringsdrivende til å utføre arbeid som ellers utføres av fast ansatte, og fast ansettelse gir mer trygghet. Så tar Aleris til slutt opp argumentet om EØS-avtalen. Det burde ikke være noen overraskelse for statsråden at Aleris bruker EØS-avtalen, det er jo offentlig kjent. Det er ganske spesielt at statsråden ikke har en mening om Aleris kan bruke EØS-avtalen som argumentasjon. Så jeg gjentar spørsmålet: Er det sånn at regjeringa per i dag ikke har noen mening om Aleris’ bruk av EØS-avtaleargumentasjonen i denne saken?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-01-16:
Aleris Ungplan & BOI er oppkjøpt av omsorgsgiganten Ambea. Ambea kontrollerer nå 25 pst. av det norske omsorgsmarkedet. Ifølge Fagbladet går morselskapet til Ambea under navnet Actor S.C.A. – med adresse i Luxembourg. Det er hemmelig hvem som eier Actor. Statsråden presiserer at en ønsker ordnede forhold, og hun har i andre sammenhenger sagt at en skal ha likeverdig konkurranse mellom private aktører. Spørsmålet er da: Vil statsråden gå inn for at det offentlige, stat eller kommune, som setter omsorgsarbeid ut på anbud, stiller krav til fast ansettelse med norske, tariffestede lønns- og arbeidsvilkår for å få likeverdig konkurranse?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-01-16:
Jeg forstår det statsråden sier, men her er vi i den gunstige situasjonen at det er det offentlige, enten stat eller kommune, som velger å sette arbeid ut på anbud. Det må jo da være opp til den som setter et arbeid ut på anbud, hvilke spilleregler som skal gjelde. Mitt spørsmål var helt konkret: Vil statsråden tilrå at statlige eller kommunale etater ved anbudene stiller krav om fast ansettelse med norske, tariffestede lønns- og arbeidsvilkår?
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-01-16:
Rettssaken startet på mandag. Den er vel bebudet å vare noen måneder. Da får vi se hva retten sier om de forholdene som representanten Lundteigen tar opp i sitt spørsmål. Om saksøkerne får medhold eller ikke, skal ikke jeg spekulere i her, men det er ikke noen tvil om at denne type rettssaker også er viktige for politikken og for lovgivningen, for disse rettsavgjørelsene tolker også lovenes rekkevidde og hvordan de er å forstå. Flere av de arbeidsrettssakene som har vært, har også lagt grunnlaget for endringer og presiseringer i lovgivning. På generelt grunnlag mener jeg at private aktører er viktige for norsk velferd, for norske helsetjenester og også for tjenester innenfor barnevern. Men det er viktig at det offentlige, som kjøper tjenestene, er tydelig på hva slags kvalitet tjenestene skal ha, hvilken kvalitet man forventer at tjenestene skal gi til de brukerne de er ment å nå, og at bestillerne av tjenestene, altså stat og kommune, er tydelige på å følge opp de kontraktene man har med de aktørene som leverer tjenestene. Man har også regelverk som man følger når man skal sette tjenester ut på anbud, innenfor både helsesektoren, pleie- og omsorgssektoren og barnevernssektoren. Jeg forutsetter også at stat og kommune følger opp de kontraktene man har, og påser at kvaliteten faktisk er slik som man krevde i de kontraktene som ble inngått. Når det gjelder den rettssaken som pågår nå, skal jeg være varsom med å mene noe om den. Den kommer til å pågå noen måneder, og så får vi se hva den fører til.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-01-16:
Det er egentlig flere problemstillinger representanten Lundteigen tar opp i sitt spørsmål. Det ene er at fast ansettelse skal være hovedregelen i norsk arbeidsliv. Arbeidsgivere skal ikke kunne omgå sine arbeidsgiverforpliktelser ved å omdefinere stillingene til sine ansatte. Er man ansatt de facto, skal man også være definert som ansatt. Det er regler for hva det vil si å være det. Kreativ omgåelse av lovverket er selvfølgelig ikke ønskelig eller akseptert. Så får denne rettssaken avgjøre hva som er tilfellet i denne konkrete saken. Den andre problemstillingen er: Skal man overhodet ha anledning til å hyre selvstendig næringsdrivende? Det kan være gode grunner til at man fra tid til annen gjør det. Det kan være at man har ansatte med spesialkompetanse på smale diagnoser eller smale problemstillinger, at enkelte arbeidstakere kanskje ikke har full jobb, eller at ansatte ønsker å leie seg ut til flere aktører. Så man kan ikke på generelt grunnlag si at det ikke skal være mulig eller bra å leie inn selvstendig næringsdrivende, for det kan det være.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-01-16:
Jeg mener det er viktig at arbeidsgiveren ikke omgår regelverket og forsøker å definere seg bort fra et arbeidsgiveransvar. I Aleris-saken er det det retten skal ta stilling til – om man har forsøkt det eller ikke. Det er det ingen i denne salen som kan forhåndskonkludere på – det er det retten som skal avgjøre. Flere domsavsigelser de siste årene har tydeliggjort hvor grensene går for ulike tilknytningsformer. Flere rettsavgjørelser lå bl.a. til grunn for den lovproposisjonen om innleie som regjeringen la fram for Stortinget i fjor, der vi bl.a. presiserte fast ansettelse tydeligere i loven enn det som tidligere hadde vært tilfellet. Noen av disse definisjonene tok bl.a. utgangspunkt i de rettsavgjørelsene som var fattet. Slik sett er det bra at det kommer rettsavgjørelser, for det viser hvordan tolkningen av loven er å forstå, og da har også Stortinget mulighet til å kunne gjøre endringer hvis man mener det er nødvendig.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-01-16:
Jeg tror kanskje ikke Stortingets spontanspørretime er egnet format til å svare på denne typen spørsmål. Dette er en av problemstillingene som retten nå skal ta stilling til. Jeg har ingen forutsetning for å vurdere om EØS-lovgivningen kan anvendes i denne saken i det hele tatt. Det som er realiteten, er at det er regler for hva det vil si å være fast ansatt. Det er listet opp i loven hva det vil si å være fast ansatt, og det er arbeidets omfang og art som avgjør om man er fast ansatt eller ikke. Så får retten i dette tilfellet ta stilling til om saksøkerne er å anse som det ene eller det andre. Det er det ingen av oss her i denne salen som, etter min vurdering, har forutsetninger for å forhåndskonkludere på i det hele tatt. Men det er viktig at ikke arbeidsgivere omgår arbeidsgiveransvaret sitt. Det er arbeidets art som avgjør om man er ansatt eller ikke.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-01-16:
En årsak til at jeg ikke kan svare på om EØS-spørsmålet er relevant i denne saken, er at jeg ikke kjenner saken om Aleris utover det som står i mediene. Jeg har ikke lest hva som ligger i saksøkernes begrunnelse utover det som står i mediene. Jeg har heller ikke lest, vurdert eller analysert hva som er Aleris’ inngang til denne problemstillingen. I enkelte tilfeller kan EØS-retten brukes. I andre tilfeller er det ikke relevant. Hvorvidt det er relevant i dette tilfellet, har jeg ikke noen forutsetning for å kunne svare på, for jeg kjenner ikke saken godt nok. Nå er vel dette noe av det som skal avgjøres i retten, så vidt jeg har forstått. Det kan være ulike grunner til at man bruker selvstendig næringsdrivende. Det kan være at man skal bygge opp en virksomhet – at man f.eks. i en innledende fase bruker selvstendig næringsdrivende. Det kan være fordi enkelte har spesialkompetanse, som man kjøper. Men det er ikke grunnlag for at man skal kunne erstatte fast ansatte med selvstendig næringsdrivende, hvis det er fast ansatt de egentlig skal være.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-01-16:
Det er vanskelig å skulle svare på spørsmål som så til de grader er knyttet opp mot enkeltvirksomheters organisering, og som også går for retten nå. Men jeg er helt enig i at det er vår rett og plikt som politikere å ha en mening om norsk arbeidsliv og hvordan det skal være. Jeg tror vi i denne sal er enige om at fast ansettelse skal være hovedregelen. Vi er opptatt av at det skal være trygge og gode arbeidsforhold på norske arbeidsplasser, og at det skal være et godt partssamarbeid og en høy grad av tillit mellom partene. Jeg tror vi alle sammen deler et engasjement for at arbeidsgivere ikke skal kunne omgå forpliktelser som de ellers ville hatt, ved å organisere virksomheten annerledes. Det betyr ikke at man ikke skal kunne bruke selvstendig næringsdrivende, men man kan ikke bruke selvstendig næringsdrivende dersom den ansattes arbeid og dets karakter i realiteten er å definere som arbeidsoppgaver for en fast ansatt. I Aleris’ tilfelle får vi avklart dette i løpet av noen måneder.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-01-16:
Nå stiller representanten Lysbakken meg spørsmål som ligger under Finansdepartementet. Det er finansministeren som har ansvaret for å følge opp det spørsmålet. Finansministeren har, i dialog med partene, sendt ut et forslag – det er vel nå et år siden – med konkrete forslag til forbedringer innenfor det området som representanten tar opp, og vil også foreslå det for Stortinget. Jeg kjenner ikke detaljene i hvordan den innretningen har blitt, så jeg skal være varsom med å uttale meg veldig bastant om det. Det vil bli foreslått endringer i dette, men ut over det vil jeg nødig svare på spørsmålet, fordi det ligger under en annen statsråds ansvarsområde.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-01-16:
Takk for det, president. Jo da, jeg vil veldig gjerne snakke om pensjonsspørsmål. Da jeg svarte som jeg gjorde, var det fordi de konkrete spørsmålene handler om en sak som ligger under en annen statsråds ansvarsområde, og som er til behandling i komiteen og også har en lengre forhistorie, bl.a. fordi det var en del av et lønnsoppgjør mellom partene. Det var et krav i et lønnsoppgjør som ikke ble innfridd slik den ene parten ønsket, og så kom saken til Stortingets bord. Og når jeg har ønsket å være varsom med å svare på dette spørsmålet, er det fordi jeg ikke kjenner detaljene i prosessen rundt den. Men jeg er enig i at pensjon er et viktig spørsmål, og det er også bakgrunnen for at regjeringen nå har lagt ned et betydelig arbeid for å fullføre pensjonsreformen i offentlig sektor. Vi kom til en avtale med partene i mars i fjor. Det innebærer bl.a. at også de ansatte i offentlig sektor nå har muligheten til å kunne få uttelling for å jobbe lenger, vi sikrer bedre mobilitet mellom offentlig og privat sektor, og vi får nå også en AFP-ordning i offentlig sektor som tilsvarer den i privat sektor. Så vi er opptatt av god pensjon.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-01-16:
Det å ha gode pensjoner for folk flest er viktig. Det er jo grunnen til at denne regjeringen prioriterte å bedre pensjonen til gifte og samboende pensjonister, at man ved flere anledninger nå har økt pensjonen for minstepensjonistene – i flere budsjettomganger på rad – og at vi nå også har lagt en betydelig innsats inn i å få på plass og fullføre pensjonsreformen for å sikre offentlig ansatte mulighet til å kunne få uttelling for at man jobber lenger, og at man får også med seg rettighetene sine når man flytter mellom privat og offentlig sektor. Nå skal vi hvert øyeblikk starte med særaldersgrensene i samarbeid med partene, og temaene i pensjonsdiskusjonen kommer til å stå i kø i årene som kommer, slik jeg ser det. Hvorvidt man skal endre på stortingsrepresentantenes og statsrådenes pensjon – nå er det vel ikke så lenge siden disse pensjonsordningene ble endret – er det ikke opp til meg å vurdere. Det er det vel Stortinget selv og det utvalget som jobber med lønnsbetingelsene her, som får ta seg av – det skal ikke jeg mene noe om.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-01-16:
Denne pensjonsordningen ligger under Finansdepartementet, og jeg kjenner ikke til detaljene i hvordan den ordningen er rigget. Generelt sett mener jeg det er bra at man også stimulerer til privat pensjonssparing, og at man legger til rette for at det er mulig for folk å tjene opp sin egen pensjon, og ta ansvar for sin egen pensjon. Men det betyr ikke at man ikke skal ha gode offentlige pensjonsordninger, at ikke man skal ha et godt offentlig sikkerhetsnett for dem som går av med pensjon, det være seg gode ordninger for minstepensjon, slik vi ved flere anledninger har gjort i Stortinget gjennom å heve minstepensjonene, at vi nå har bedret pensjonsordningen for gifte og samboende pensjonister, og at vi nå får på plass igjen pensjonsreformen i offentlig sektor, som vil gi betydelige forbedringer og muligheten til å forbedre egen pensjon, også for dem som er i offentlig sektor. Jeg vil på det sterkeste mene at denne regjeringen er opptatt av pensjoner, både minstepensjonene til dem som ikke har hatt muligheten til å tjene seg opp så mye selv ved egen inntekt, og de ordinære pensjonsordningene man har, både i offentlig og i privat sektor.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-01-16:
Det var ikke unaturlig å henvise til lønnsoppgjøret. Akkurat dette punktet var en sentral del av lønnsoppgjøret, en diskusjon mellom partene, der partene ikke ble enige. Det betyr ikke at den parten som ikke fikk gjennomslag, ikke fikk gjennomslag for andre problemstillinger som var viktige for dem. Man kan gå lovveien. Stortinget er i sin fulle rett til å gå lovveien, men det er også et sentralt prinsipp innenfor trepartssamarbeidet at når man går lovveien, er man også opptatt av at partene er mest mulig omforent i det som foreslås. Man behøver ikke å forholde seg til at partene skal være omforent, men det er i hvert fall en fordel at man forsøker så langt som mulig å finne kompromisser mellom partene i partssamarbeidets ånd. Igjen får jeg spørsmål om ordninger som ligger under en annen statsråds ansvarsområde. Jeg vil nødig svare på det, i frykt for å svare feil.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-01-16:
Når det gjelder anbudsutsetting eller konkurranseutsetting av offentlige tjenester, det være seg velferdstjenester eller andre tjenester, er det en del regler som følger av det. Det er både regler for virksomhetsoverdragelse, hvis det er det som er aktuelt, og det er også forskrift og lønns- og arbeidsvilkår i offentlige kontrakter som man skal følge. Så det er ikke sånn at det er lovløst når man skal konkurranseutsette tjenester – verken i omsorgstjenestene eller i andre tjenester. Hvorvidt det er lønnsforskjeller mellom privat og offentlig sektor – jeg tror det kan gå begge veier. Det kan være private virksomheter der man tjener bedre eller dårligere enn i offentlig sektor, og vice versa. Lønnsforhandlingene og lønnsdannelsen er jo partenes ansvar, og det mener jeg vi skal respektere også her på huset. Det kan være andre forhold som vektlegges. Det kan være ulike forhold som vektlegges i lønnsforhandlingene mellom arbeidstaker- og arbeidsgiversiden. Det kan være lønn, helt åpenbart, det kan være tillegg, det kan være kompetansetiltak, det kan være fritid og ferie, det kan være andre forhold som vi ikke kjenner til. Det å se på lønnsstigene isolert sett ett sted og på den måten generalisere for nærmest alle bransjer over hele landet mener jeg er en feilslutning – og en kortslutning. Jeg forutsetter at når stat og kommune setter tjenester ut på anbud, når de kjøper tjenester av private aktører, følger man de lover og regler som gjelder, og påser at kvaliteten er god, på samme måte som jeg også forutsetter at stat og kommune i sine egne virksomheter også påser at kvaliteten til brukerne, til pasientene, til beboerne holder den samme høye standarden. For etter min vurdering må hovedpoenget i tjenesteproduksjonen være: Er tjenestene gode, oppfyller de kravene, følger de regelverkene, møter de innbyggernes behov for tjenester? Det må være det avgjørende, ikke organisasjonsformen.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-01-16:
For det første vil jeg ta avstand fra begrepet «profitør». Det bidrar til å skape et inntrykk av at man har aktører med uredelige hensikter, som ønsker å sko seg på gamle og syke. Jeg tror de fleste av oss som også kjenner til mange av de virksomhetene som leverer tjenester til offentlig sektor, vet at det ikke er tilfellet. I en del anbudsutsettelser hvor man kjøper tjenester, er det også krav om utbytte. Det er ikke sånn at man kan ta hva som helst for de tjenestene man leverer. Det er krav om både lønns- og arbeidsvilkår, og det er til dels også ofte krav om utbytteregler. Som jeg sa i mitt første svar, kan det være lønnsforskjeller mellom offentlig og privat sektor. Det kan gå begge veier, det kan være innad i offentlig sektor og innad i privat sektor. Det er det partene som forhandler om, i de enkelte lønnsoppgjør. Det kan være lønn de diskuterer, men det kan også være andre forhold som er minst like viktige for arbeidstakerne, og som vi kanskje ikke kjenner like godt til.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-01-16:
Representanten Moxnes ser ut til å tro at den eneste saliggjørende og kvalitativt sett aksepterte og gode måten å drive en tjeneste på, er at den drives i offentlig regi. Det er jeg uenig med representanten i. Jeg mener at det også innenfor velferdssektoren er bra at man bruker den kreativitet og den innovasjon som er i sektoren. Innenfor eldreomsorgen ser vi – og det kjenner også representanten Moxnes til fra Oslo, ettersom han selv er med og styrer byen – flere private aktører som bidrar betydelig til å bedre kvaliteten på tjenestene, ikke bare innenfor det sykehjemmet man selv driver – man bidrar også til sektoren som helhet. Jeg vet at man nå ønsker å rekommunalisere disse sykehjemmene. Det mener jeg er uklokt. Det viktigste for oss må være: Hvilken kvalitet har de tjenestene som leveres? Hvilken leverandør som leverer dem, mener jeg er underordnet, men vi forutsetter selvfølgelig at de skal følge alle de lover og regler som gjelder for denne type virksomheter.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-01-16:
Vi har allerede i dag en forskrift om lønns- og arbeidsvilkår i offentlige kontrakter som også legger rammene for hvilket regelverk som skal gjelde når man skal sette ut tjenester eller annet på anbud. Det betyr f.eks. at leverandøren skal gi sine ansatte gode lønns- og arbeidsvilkår, tilsvarende allmenngjorte ordninger eller annet. Så det er ikke lovløst i dag, slik som representanten Lundteigen nærmest forsøker å gi inntrykk av. Men vi forutsetter – og dette er et viktig poeng – at når det offentlige, enten det er stat eller kommune, kjøper tjenester av eksterne, er det viktig at de følger opp disse kontraktene. Det er bakgrunnen for at regjeringen i tildelingsbrevene til etatene i 2018 – noe som videreføres i tildelingsbrevene til etatene i år – påpekte betydningen av at offentlige etater og virksomheter skal følge opp sine kontrakter, nettopp for å sikre bl.a. gode lønns- og arbeidsvilkår.
Anniken Hauglie (Høyre), 2019-01-16:
Som jeg sa i mitt forrige svar, er det allerede i dag et regelverk for hvordan man skal gå fram når man skal kjøpe tjenester av eksterne. Det er en egen forskrift for hvilke vilkår som skal gjelde. Vi har også presisert overfor de underliggende statlige etatene og virksomhetene at de må passe på at disse kontraktene følges opp, at lønns- og arbeidsvilkår er som de skal være, og at tjenestene holder god kvalitet. Dette er også ett av tiltakene våre i arbeidet mot arbeidslivskriminalitet og for seriøse arbeidsforhold. Jeg synes ikke det er hensiktsmessig at jeg skal pålegge alle kommunene en bestemt måte å gjøre dette på. Kommunene skal allerede i dag stille krav om forsvarlige arbeids- og lønnsvilkår, tilsvarende de vilkårene som er i sektoren for øvrig. Så det er allerede et regelverk i dag, og jeg forutsetter at offentlig sektor går foran i dette arbeidet, nettopp for å sikre gode, forsvarlige og seriøse arbeidsforhold i Norge.