trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2017-05-15:
La meg takke statsministeren for svaret. Det er en litt forbeholden takk, fordi jeg registrerer at hun igjen bekrefter at hun vil hemmeligholde sammendraget fra Riksrevisjonen, som jeg mener har betydning for debatt om beredskap i stort. Jeg er enig i at Gjørv-kommisjonens rapport må leses ut fra sin tid, men det viktigste den påpekte, var knyttet til holdninger, lederskap og kultur. Det er en observasjon som står seg over tid. Den neste katastrofen er ikke lik den forrige, nevnte statsministeren. Det er jeg enig i. La meg da bringe oppmerksomheten over på et annet tema hvor det er grunn til å sette spørsmålstegn ved regjeringens innsats, og det er hvordan vi møter digitale trusler. Det er en aktuell problemstilling. Dataangrepet WannaCry, som startet fredag, har rammet virksomheter og enkeltpersoner i over 150 land. Vi har nå fått demonstrert hvor viktig det er å beskytte oss mot cybertrusler. Så mange som 200 000 enkeltpersoner skal være rammet. Dette er ikke en trussel som kommer fra Norge, men enhver regjering her må løse de viktigste utfordringene på sin vakt og følge med i sin tid, og når verden endrer seg, må også prioriteringen gjøre det. Nå stilles det fra landets beste eksperter spørsmål ved om regjeringen har forstått det raskt økende alvoret i de cybertruslene vi nå ser, både mot oss som land og mot virksomheter og enkeltmennesker i Norge. Sofie Nystrøm, direktør ved Center for Cyber and Information Security ved NTNU, kritiserer i Aftenposten i dag politikerne for ikke å se omfanget av denne typen kriminalitet. Den kritikken rammer mest av alt regjeringen, som har det utøvende ansvaret. Justis- og beredskapsminister Amundsen bekrefter at for ham og regjeringen har det viktigste ikke vært å beskytte Norge og nordmenn mot nye digitale trusler, det har kommet i annen rekke. Det er en ærlig innrømmelse, og det stemmer også godt med det inntrykket jeg har. Regjeringen utreder mye, men på viktige områder gjør den mindre. Vi har hatt Lysne I-utvalget, Lysne II-utvalget, vi har hatt Traavik-utvalget, og igjen ser vi en kontrast mellom utredningskraften og gjennomføringskraften. Da er spørsmålet som følger, også for denne debatten: Regjeringen har ikke prioritert driftsmidler til politiet, ikke styrket arbeidet mot kriminalitet på nett. I Stortinget venter vi på forslag om en ny lov om forebyggende sikkerhet, vi venter på et forslag om et digitalt grenseforsvar, vi venter på en nasjonal kompetansestrategi for IKT-sikkerhet. Stortinget venter på regjeringen, men de som truer oss som land eller enkeltmennesker, venter ikke. Så kan statsministeren bekrefte, som hennes egen justis- og beredskapsminister, at økt sikkerhet mot digitale trusler ikke har vært det viktigste for regjeringen? Og kan hun da gi en ærlig og usminket redegjørelse for hvor godt rustet hun mener vi som land er for å bekjempe digitale trusler mot landet, norske virksomheter og enkeltmennesker?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2017-05-15:
La meg fortsette i innestemme. Dette er en viktig debatt. La meg bare si at vi har et felles ansvar. Det har pågått mye viktig arbeid. Vi har vært enige om mye, og vi skal stå sammen om mye. Jeg er enig med representanten Henriksen i at det er en underlig øvelse nå å høre Høyre gå bakover på autopilot og snakke om 2012 og 2013 og statsråder og hvem som sa hva når. Jeg erkjenner alt jeg hadde ansvaret for, og kunne tatt en åpen debatt om det. Nå står vi i 2017 og skal sikre samfunnssikkerheten. Representanten Werp var inne på at vi måtte unnlate å kritisere, for det gjorde ikke de – daværende opposisjon før 2013. Representanten Graham sier hun skulle ønske at vi ikke stilte spørsmål ved statsministerens gjennomføringskraft, og at det nærmest er uverdig. Hvis det var noe som ble gjort mot sittende statsminister i 2013, var det nettopp det – av opposisjonskandidaten Solberg. Og representanten Graham kan få sitatene av meg hvis hun ikke har dem i sitt eget arkiv. Hun sa også at man kan lese i proposisjoner, langtidsplaner og RNB hva som foregår. Ja, vi kan det. Men det vi stiller spørsmål om, er når det blir gjennomført, og når pengene kommer. Det er opposisjonens rolle å ta debatten om det. Denne debatten har vært nyttig. Vi skal fortsatt stå sammen om dette. Vi skal støtte regjeringen der det er nødvendig. Det har Arbeiderpartiet gjort, og det kommer vi til å fortsette å gjøre. Jeg synes det er bedrøvelig at det fortsatt er en holdning om hemmelighold rundt Riksrevisjonens kritikk. Hvis det er noen som har brukt utestemme i denne saken, er det Riksrevisjonen og riksrevisor Per-Kristian Foss i omtalen av regjeringen. Ellers har jeg lyst til å dvele rundt dette med cyberdata og -krim. Det er et alvorlig tema som vårt samfunn står overfor, hvor det er krevende å omorganisere og satse ressurser på å kunne møte truslene. Her er det mange direktorater som har fliker av ansvar, og om vi er godt nok organisert til å møte datakriminaliteten som sådan, er det grunn til å stille spørsmål om. Jeg så gjengitt et sted – jeg skal ikke stå inne for det selv – at politiet kan etterforske i datamaskiner hvis det er snakk om kriminalitet, få opp en PC og se om den kriminelle, den siktede, har begått en kriminalitet. Men ekspertisen til å etterforske datakriminalitet som sådan er nesten fraværende i vårt politi. Jeg synes det Sofie Nystrøm fra NTNU påpeker i dag, er verdt å ta med seg. Det er altså ikke nok i denne sammenhengen at det er nok politifolk i gatene. Vi ønsker dem også der, men vi må faktisk også ha flere politifolk foran skjermene for å tette hullene i brannmuren. Vi ønsker å bidra til en debatt om de viktige hullene i samfunnssikkerheten – de vi kjenner, og de som er under oppseiling.
Erna Solberg (Høyre), 2017-05-15:
For det første har jeg lyst til å understreke at politikraft og kunnskap dreier seg om å ha nok folk. Når det fra Arbeiderpartiets side hevdes at det ikke er økt handlingsrom, er det nok riktig at vi har øremerket en del penger som har gått til politiet. Vi har gjort det fordi vi før valget lovet at vi skulle få flere politifolk. Nå får vi betydelig flere politifolk, fordi vi sørger for at det ansettes flere politifolk. Vi så da terrortrusselen kom – som var enda sterkere og har endret seg – at vi måtte bruke mer penger på å styrke PST. Derfor har vi styrket antiterrorarbeidet, etterretningen og etterforskningen av terror gjennom PST. Men jeg registrerer at Arbeiderpartiets talskvinne i disse spørsmålene veldig ofte kritiserer oss for at det har blitt mer penger til noen av de sentrale organene. Men PST er kanskje vår førstelinje for å forhindre at vi opplever terror i Norge, ved at de har et godt samarbeid og et godt etterretningsarbeid, som vi altså har styrket. Vi har brukt 2,5 mrd. kr mer på politiet i løpet av de årene denne regjeringen har sittet. Det betyr flere politifolk, det betyr et styrket PST, det betyr mer satsing på mange av disse områdene. Men når man satser mye på noe, kan det bli hull på andre områder – det er helt riktig. Derfor har vi i revidert nasjonalbudsjett bevilget mer penger nettopp til utstyr, fordi vi ser at det er en utfordring på utstyrssiden – og utfordringer knyttet til driften ved politikontorene. Arbeiderpartiet må flytte seg fra å kritisere hver enkelt ting til å fortelle hva de ville prioritert. Er det ikke flere politifolk? Er det ikke flere folk i PST? Er det ikke IKT-tiltakene i politiet, som vi har holdt igjen penger til gjennom Politidirektoratet for å kunne gjennomføre? Det er det vi har brukt pengene på, og det er det som er øremerkingen i denne sammenheng knyttet til politiet. Så er jeg uenig med min justisminister hvis justisministeren mener at vi ikke har brukt penger på å jobbe med cybersikkerhet – eller brukt ressurser på å jobbe med cybersikkerhet. Vi har gjort det innenfor Forsvaret, vi har gjort det innenfor politiet. Vi jobber ikke minst med alt det som skal til for at vi har gode systemer for dette i fremtiden. Derfor har vi satt ned Lysne-utvalgene. Det kommer en egen stortingsmelding om dette, nettopp fordi vi har jobbet med robustheten og sørget for at vi har redundans i veldig mange av disse spørsmålene. Det å sørge for å se sårbarhetene i hvordan våre samfunnsstrukturer er, er noe av det regjeringen har brukt mye tid på å jobbe med – nettopp å lage strategier for å forhindre dem. Det er mulig at man ikke er fornøyd med at vi har utredet og funnet frem til gode metoder for det, men vi har nå fulgt den utredningen. Vi har prioritert disse tingene høyt, lenge før den episoden som har skjedd nå – som for øvrig er en episode som politiet ikke noen gang ville forhindret. Det eneste som kan forhindre det, er at folk oppdaterer datamaskinene sine, og at folk i det private næringsliv tar sin egen sikkerhet på alvor. Der har alle fått en vekker nå.
Erna Solberg (Høyre), 2017-05-15:
Takk for en interessant debatt om et veldig viktig tema. Men jeg hører jo at det nærmer seg valgkamp, og da må jeg få si at en av tingene denne debatten har avslørt, er Arbeiderpartiets bruk av retorikk, kanskje særlig representert av Arbeiderpartiets nestleder. Det høres ut som om det at det ikke er så stort fritt handlingsrom og frie midler ute i politidistriktene, betyr at det er mindre politikraft – at øremerking betyr mindre politikraft. Nei, det betyr at det er flere politifolk, og at det har vært litt mindre penger til biler, utstyr og investeringer. Men det betyr mer politikraft. Det er mer folk der ute. Det er flere som jobber i politiet – 1 755 flere årsverk, 900 flere polititjenestemenn, og vi går fra en politidekning som var 1,71 per tusen innbyggere i 2013 til 1,82 per tusen innbyggere. Det er viktig å si at selv om man nå har funnet et hull et sted, og vi har brukt penger på det vi i valgkampen i 2013 sa vi skulle gjøre fra regjeringens side, betyr ikke det at det ikke er politikraft. Det betyr bare at det er flere folk, og at vi har litt for lite penger til de frie midlene. Noe lignende er når man kritiserer spørsmål om detaljstyring på den ene side og på den annen side kritiserer at man ikke har fulgt godt nok opp det flertallet gjorde i forbindelse med politireformen. Politireformens konklusjoner på Stortinget betyr at statsråden må være mer detaljstyrende enn regjeringen i utgangspunktet hadde tenkt å være, og jeg regner med at enhver statsråd jeg har, skal følge opp det Stortinget faktisk vedtar, og dermed følge opp de ganske detaljerte instruksene som er gitt av flertallet på Stortinget. Da blir det litt mer detaljstyring. Det betyr ikke at vi ikke har sett utfordringene som nå er kommet i denne rapporten. Det er jo derfor det ligger 295 mill. kr mer til frie inntekter ute i distriktene i budsjettet i høst, og vi har nå lagt til 100 mill. kr ekstra knyttet til en utstyrspott i budsjettet, for vi har sett at det har blitt en ubalanse når vi har ønsket denne klare prioriteringen av flere stillinger. Men mer kriminalitetsbekjempelse og bedre beredskap blir det nettopp av begge deler. La meg si at til kultur og ledelse er svaret som er gitt, at det kommer en egen sak, eller en egnet sak, til Stortinget, basert på at man nå har en gjennomgang av kultur- og ledelsesgjennomføringen i forbindelse med politireformen. Vi har styrket på IKT-krim. Vi har styrket NSM. Vi har nå i vår bl.a. etablert et felles cyberkoordineringssenter mellom tjenestene nettopp for å stå sterkere i møte med akkurat de tingene vi nå ser utfolde seg. Det er riktig at vi også har mer kompetanse, men jeg er enig med representanten Gahr Støre i at vi trenger enda mer politikompetanse på disse områdene, og det er en av grunnene til at jeg er så sterkt for en politireform, for den bidrar til å gi et større fagmiljø og mulighet til å styrke de tunge kompetansemiljøene som vi må ha sterkere enheter for å få.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2017-05-15:
Vi ser i dette Dokument 8-forslaget, eller representantforslaget, og for så vidt også ellers i mediene, at Senterpartiet har engasjert seg særlig for Heimevernet. Alt engasjement for Forsvaret er bra, men jeg må nok si at det er litt forstyrrende når mye av argumentasjonen skjer på feil faktagrunnlag. I langtidsplanen for Forsvaret sluttet altså et enstemmig storting seg til regjeringens forslag om å opprettholde 35 000 soldater i områdestrukturen i Heimevernet, i tillegg til 3 000 i innsatsstyrkene. I tillegg ble det besluttet å styrke Heimevernets to nordligste områder, HV-16 og HV-17. Det gjorde vi fordi vi jo mener at Heimevernet er viktig i vår struktur, men også innenfor Heimevernet må vi være villige til å omstille oss og tilpasse oss nye utfordringer og andre kapasiteters utfylling i trusselbildet. Den 19. april i år gikk forsvarssjef Haakon Bruun-Hanssen ut og sa at trenden med nedbygging nå er i ferd med å snu. De tiltakene Høyre har gjort i regjering, fungerer. Forsvarets ønske om et økonomisk løft er blitt hørt. Samtidig som dette skjer, forsøker Senterpartiet å skape et inntrykk av at Heimevernet bygges ned. Det er vågalt. Det kan virke som de ikke husker sin egen historie. Da Senterpartiet styrte i 2009, var det ingen – ingen – som trente i områdestrukturen. Denne regjeringen nådde målet for trening i Heimevernet to år før tiden, i 2014. Og Senterpartiet kuttet HV-budsjettene med nesten 300 mill. kr. Vi har økt HV-budsjettene hvert år. Bare i år ble det økt med 16 pst. Det nye plantallet for Heimevernet er tilpasset til det som er den faktiske bemanningen, og den faktiske bemanningen har vært stabil over tid, også i Senterpartiets regjeringsperiode. Så den summen de nå hevder å kunne fullfinansiere med 45 000 soldater i Heimevernet, er altså den samme summen de selv kuttet fra Heimevernets budsjetter da de satt i regjering. Antallet skjermingsverdige objekter har gått opp med 40 pst. fra i fjor til i år. Det er riktig. Men som Sjef Heimevernet sa i objektsikringshøringen: Det høres dramatisk ut, men det er faktisk færre objekter enn i 2012. Så Heimevernet skal med andre ord sikre færre objekter med omtrent like mange soldater som de gjorde da Senterpartiet styrte. Forskjellen er at de gjør det med et langt høyere budsjett. Som Sjef Heimevernet sa i den samme høringen, forventer han at den operative evnen vil øke framover, bl.a. som følge av økte ressurser. Vi skal også ha en liten runde om landmaktutredningen etterpå, og jeg håper at den kommer til å gi oss svar på hvordan Heimevernet bør se ut i framtiden, men premisset for forslaget til Senterpartiet er feil; regjeringen bygger ikke ned Heimevernet. Det gjør vi heller ikke i langtidsplanvedtaket – vi styrker det. Det er vel også en av grunnene til at det ikke framsettes noe forslag i denne saken. Så er det lagt fram et forslag i salen i dag som jeg håper man vil se litt nærmere på. Etter min erfaring og det jeg har fått med meg av regelverk som vi må forholde oss til, kan vi ikke ta opp til votering en sak som allerede er votert over tidligere i samme sesjon. Men det kan sikkert tilpasses, hvis forslagsstillerne har ønske om det.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2017-05-15:
Nå tok statsråden selv poenget med objektsikring, så da behøver ikke jeg å ta det. Så bare et lite skue over til Sogn og Fjordane og beredskapsarbeidet, som representanten Navarsete også greide å legge inn i saken. Det er representanten Navarsetes eget parti – Senterpartiet – sammen med Kristelig Folkeparti og Arbeiderpartiet i disse fylkene som har gått inn for denne sammenslåingen, slik at Sogn og Fjordane vil bli en del av regionen Vestlandet. Høyre stemte for øvrig mot det. Og så var det tall. Det er noe jeg er helt enig med Senterpartiet og representanten Navarsete i, at det blir veldig mye tall, og det blir veldig mye feil tall, og det brukes tilsynelatende tall om ting som man kanskje ikke har helt grunnlag for å si noe om, bl.a. Sjøheimevernet. Man kan jo få inntrykk av at det nærmest ligger 150–160 fartøyer klare til å gå ut i en situasjon til enhver tid. Slik er det ikke. Det er altså slik at når det gjelder forhåndsrekvisisjoner av fartøyer, som var en del av planverket i en lang periode, ble det i 2007 besluttet ikke å videreføre ordningen. I løpet av de neste årene forfalt hele systemet med rekvisisjoner. Etter 2007 er det ikke sendt ut noen forhåndsrekvisisjoner fra HV. For øvrig kan det nevnes at hele blanketten for rekvisisjoner ble satt ut av kraft i 2010. Dette er noe man må forholde seg til som en realitet. Det er altså ikke slik at det er 150 fartøyer som angivelig legges til kai; dette er fartøyer som er i sivilt bruk, og som kan rekvireres til enhver tid, og det kan de også i en struktur uten at Sjøheimevernet er som definert kapasitet. Slik er det jo. Det reelle tallet er at Sjøheimevernet har hatt fire fartøyer til sin disposisjon og to private som de har rekvirert inn på permanent basis.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2017-05-15:
Det er gledelig å se at det nå er bred politisk enighet om at vi må styrke Norges forsvarsevne, og det er veldig positivt. Vi trenger et solid forsvar, og vi er nødt til å innrette Forsvaret slik at det er i stand til å møte den sikkerhetspolitiske situasjonen og det moderne trusselbildet vi nå ser. Derfor er det veldig bra at vi for et halvt år siden vedtok en ny langtidsplan for Forsvaret som innebærer en helhetlig styrking av forsvarsevnen og et nødvendig økonomisk løft. I behandlingen av langtidsplanen sluttet et enstemmig storting seg til regjeringens anbefaling om å iverksette en utredning av landmakten. Det ble også besluttet at regjeringen skulle komme tilbake til Stortinget med resultatet av studien til høsten, i forbindelse med framleggelse av statsbudsjettet. Formålet med utredningen er å finne fram til hvordan landmakten bør innrettes for å være relevant og et forsterkende bidrag i det moderne Forsvaret. I tillegg skal utredningen svare på hvilke investeringer som bør gjennomføres. Komiteen er opptatt av at åpenheten som preget prosessene rundt forsvarssjefens fagmilitære råd og arbeidet med langtidsplanen, bør videreføres i arbeidet med landmaktutredningen. Forslagsstillerne fra Venstre ber om at denne åpenheten ivaretas ved at landmaktutredningen blir offentliggjort så snart den er ferdig. Arbeidsgruppen ble nedsatt høsten 2016 og har siden det innhentet informasjon, gjort analyser og vurdert ulike alternativer for landmakten, og deretter har det vært gjenstand for grundige simuleringer og tester. Underveis i arbeidet er det blitt gjennomført tre åpne folkemøter ulike steder i landet, i tillegg til at arbeidsgruppen har lagt ut informasjon om prosessen og oppdatert denne jevnlig på Forsvarets nettsider. Komiteens flertall mener at dette har bidratt til at offentligheten har kunnet følge med i prosessen, og at det har vært i tråd med det mandatet som er gitt av forsvarsministeren. Før sommeren vil det bli publisert en ugradert statusrapport som vil synliggjøre dilemmaer og problemstillinger som utredningen vurderer. Den vil også drøfte ulike løsninger. Det er også blitt varslet at det skal gjennomføres et større informasjonsmøte der innholdet i statusrapporten vil bli behandlet. Så vil de endelige resultatene om landmakten legges fram i forbindelse med statsbudsjettet 2017, slik Stortinget har bedt om i det enstemmige vedtaket som ble gjort i forbindelse med langtidsplanen. Tilsynelatende er det altså bred støtte rundt dette, og det som vi i dag behandler, blir litt som å slå inn åpne dører, for det er lagt opp til en bred informasjons- og orienteringsprosess slik at man kan ta stilling til de forskjellige tingene som er drøftet, før den endelige innstillingen legges fram fra regjeringen på vanlig måte i budsjettet.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2017-05-15:
Jeg skal ikke forlenge debatten noe særlig, men det blir fokusert veldig på forsvarssjefens fagmilitære råd. Forsvarssjefen har lagt fram sitt fagmilitære råd én gang. Det gjorde han i 2015. Der var også Hæren omfattet av rådet. Så har vi hatt en politisk behandling og sagt at vi må sette en fot i bakken for å få en helt oppdatert vurdering av dette. Det er det som skjer nå. Forsvarssjefens fagmilitære råd tenderer nesten på milliarden det som nå flertallet i denne salen har gått inn for i langtidsplanen. Ellers må jeg få lov til å undre meg, iallfall litt, over at man nå er så voldsomt opptatt av hva forsvarssjefen mener i denne saken, når man i nesten alle andre anliggender i forbindelse med LTP-en nærmest undergraver hans integritet i andre spørsmål – som da flertallet har valgt å ha tillit til.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2017-05-15:
Takk til statsråden for et godt innlegg. Jeg ønsker ikke å være en politiker som sprer feilinformasjon eller snakker ned noe som ikke trengs å snakkes ned. Jeg synes det er en nyttig påminnelse fra statsråden om at det tross alt har vært en styrking av Heimevernets budsjetter, og at det er mer øving og slik sett skjer mer. Men som jeg sa i mitt innlegg, er det en diskusjon om antallet. Statsråden refererte igjen til ca. 35 000 soldater pluss 3 000, mens vi i dag har vel 45 000 inkludert 3 000 i innsatsstyrken. Mitt spørsmål til statsråden blir: Dersom det viser seg at flere enn de 35 000 har utstyr og er fullt utrustede HV-soldater, er det statsrådens ønske og intensjon å videreføre nivået som det ligger på, eller vil hun fortsatt ha ned antallet til ca. 35 000?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2017-05-15:
Takk for svaret. Jeg skjønner samtidig at det er forskjell på plantall, men når vi snakker med Heimevernet, er de veldig tydelige på at dette ikke bare er tall på papiret, men mennesker som de kan stille opp utenfor Stortinget dersom det er behov for det. Ta eksempelet som jeg viste til i innlegget mitt: Planene er at når en i Agder – som nå dessverre ikke lenger er et eget heimevernsdistrikt, men sammen med Rogaland – skal gjennomføre nedbemanning, vil det, dersom de planene blir godkjent, gå fra 2 500 til 400, bl.a. fordi det ikke er forsvarsobjekter som trenger sikring på samme måte som i Rogaland. Er statsråden komfortabel med at to fylker, Aust- og Vest-Agder, kun skal ha 400 HV-soldater? Eller er det kun fagmilitære råd som vil avgjøre antallet som kommer til å bli i Agder?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-05-15:
I fjor sommer la Miljødirektoratet og NIBIO fram en rapport der de konkluderer med at det å ta skogen i bruk i klimasammenheng er viktigere enn vern av skog, fordi skogen har stor betydning for muligheten til langsiktige kutt i klimagassutslipp. Spørsmålet er rett og slett: Hva mener den norske regjeringen om EU-kommisjonens forslag til regneregler for skog? Hva har regjeringen gjort, og i tilfelle hva gjør regjeringen for å påvirke disse regnereglene? Har regjeringen tenkt å godta de forslagene som nå foreligger fra EU-kommisjonen på det området?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-05-15:
Det var representanten Elvestuens innlegg som fikk meg til å ta ordet, for jeg tror det er grunn til å klargjøre i alle fall et par ting. Senterpartiet var med på å vedta at vi skulle ha en felles gjennomføring med EU når det gjaldt klimaavtalen, men jeg må jo si at det har skjedd ting etter det som gjør at en i alle fall blir nødt til å vurdere sider av det. Det er særlig to ting som vi ikke var klar over, og ikke var informert om på det tidspunktet. Det ene er at da vi vedtok spørsmålet om felles gjennomføring, var vi forespeilet en bilateral avtale. Så har en i ettertid kommet med både protokoll 31 og EØS-avtale, og det er altså ikke avklart. Det andre er det som også representanten Lundteigen har vært inne på her, at EU-kommisjonen har lagt fram et forslag omkring regneregler for skog som vil være alvorlig for alle skogrike land, og antakelig vil være alvorlig for norsk mulighet til å kunne bruke biomassen fra skog på en avgjørende måte for å bidra til å løse klimautfordringene. Det vil være sjølmotsigende hvis ikke Norge både klart tar avstand fra EU-kommisjonens regler og også samarbeider med andre land i Europa for å bekjempe de reglene som EU-kommisjonen nå har foreslått, for det er regelverk som rett og slett står i motstrid til alt det regjering og storting tidligere har sagt når det gjelder å legge forholdene til rette for å utnytte muligheten for økt avvirkning og økt bruk av trevirke. Det er sjølsagt et spørsmål vi også må ta med oss i de videre drøftingene omkring gjennomføring av forpliktelsene etter Parisavtalen, for det kan ikke være slik at vi nå har blitt med på felles gjennomføring, og så er vi med på det for enhver pris, uansett på hvilken måte reglene slår ut for Norge, og uansett hvilke nye områder som tas opp i EU-systemet, og som får uante konsekvenser for norsk klimapolitikk. Da er det ingen tvil om at det med skogreglene er et tema som vi overhodet ikke var kjent med da vi gikk inn for felles gjennomføring med EU. Det er en tematikk som jeg forventer må bli adressert i regjeringens klimamelding, og det må også adresseres i Stortinget til høsten, for vi får ikke mulighet til å drøfte den klimameldingen nå i vår – det er helt utelukket, den kommer vel en gang i juni, tenker jeg, i passe tid til at Stortinget ikke får behandlet den. Men det må i alle fall bli et viktig tema, før Norge på noen som helst måte går inn i de forpliktelsene som en har sagt en skal gjøre, sammen med EU.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2017-05-15:
Denne debatten begynner å ligne mer og mer på en omkamp om langtidsplanen som vi behandlet i Stortinget før jul, men også statsrådens innlegg bar preg av en del polemikk snarere enn av å forholde seg til realitetene i denne saken. Det er jo spesielt å trekke fram året 2009, som om det skulle være representativt for de rød-grønne årene når det gjaldt Heimevernets øving og trening. Men mitt spørsmål handler om HV-016, fordi statsråden var ganske klar i sine løfter om at det skulle gjenopprettes hvis hun kom i regjeringsposisjon. Har statsråden endret mening når det gjelder HV-016?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2017-05-15:
Fra Arbeiderpartiets ståsted mener vi at regjeringa satte Stortinget i en ganske vanskelig situasjon da de presenterte en langtidsplan for Forsvaret som handlet om investeringer i Sjøforsvaret og i Luftforsvaret, mens investeringene i Hæren skulle utredes videre før Stortinget fattet sin beslutning. Grunnen til at dette var vanskelig, er at det er vanlig at vi ser disse kapasitetene i sammenheng. Vi fikk en langtidsplan til Stortinget hvor kun de andre investeringene var foreslått. Det var en av årsakene til at vi fra Arbeiderpartiets side vurderte om vi i det hele tatt skulle inngå et forlik med regjeringa i denne saken, for vi fikk en langtidsplan som var uferdig. Når vi allikevel bestemte oss for å inngå et forlik, var det fordi vi fikk gjennomslag for at det kunne gjøres enkelte investeringer allerede før høsten, at man kunne sette i gang arbeidet med kampluftvern. For det andre innså vi også at det var behov for en vurdering av hva slags investeringer som skulle gjøres. Vi fikk en klar plan for når disse investeringene skulle komme til Stortinget. De skal komme til Stortinget nå til høsten, og da vil de være ett år forsinket, men alternativet kunne vært at det ble sendt ut på en videre utredning. Mitt spørsmål til forsvarsministeren – som jeg regner med at hun vil redegjøre for i sitt innlegg, så vi kan få anledning til å stille spørsmål under replikkordvekslingen senere – er: Hvis vi sammenligner denne langtidsstudien med et ordinært fagmilitært råd fra forsvarsministeren, så kan vi bruke den samme modellen. Men jeg vil be statsråden redegjøre for hvordan hun har tenkt å legge opp denne landmaktstudien. Er det mulig å offentliggjøre en konkret anbefaling fra forsvarssjefen, som kan sammenlignes med det som vi har når vi har en langtidsplan for Forsvaret? Og hvilke delutredninger foreligger? Jeg er opptatt av at vi, så langt det er mulig, får til åpenhet i denne saken. Det er det et stort behov for. Men vi må ikke tape framdriften i prosjektet. Det er ingen av oss som er tjent med enda ett års utsettelse når det gjelder investeringer i Hæren.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2017-05-15:
Jeg noterer meg at forsvarsministeren faller for fristelsen til stadig å drive med polemikk mot den forrige regjeringa. Jeg synes det er litt underlig ut fra denne sakens karakter. Regjeringa hennes klarte altså ikke å komme med et fagmilitært råd når det gjaldt investeringer i hæren, til Stortinget. Det er regjeringa som har brakt oss i denne vanskelige situasjonen. Da må det sies at Stortinget ikke kan godta mindre åpenhet i spørsmålet om investeringer til landmakten, selv om det har blitt en utsettelse av hvilke investeringer det er behov for. Derfor vil jeg spørre statsråden ganske konkret: Vil det være slik at det foreligger et fagmilitært råd fra forsvarssjefen om landmaktens framtid, og er det den rapporten som i så fall skal legges fram for offentligheten, ikke for Stortinget, i juni?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2017-05-15:
Det som er viktig å spørre om, er hvem som er ansvarlig for rapporten som legges fram. Er det et politisk råd, hvor forsvarsministeren har gått inn og redigert hva offentligheten skal få vite, eller er det forsvarssjefen – altså et rent fagmilitært råd som vil bli lagt fram i denne rapporten? Jeg forstår at det er vanskelig å sammenligne med det fagmilitære rådet som forsvarssjefen legger fram ved en ordinær langtidsplan for Forsvaret, men er dette et faglig råd som forsvarssjefen er faglig ansvarlig for?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2017-05-15:
Denne gangen hadde vi veldig god tid på en langtidsplan. Fagmilitært råd ble jo framskyndet for at man skulle få mer tid. Så fikk vi langtidsplanen for sent, og uten landmakten. Men nå er vi i den situasjonen vi er i, og da har vi alle et ansvar for å bringe prosessen framover, slik at hær og heimevern får de investeringene som Stortinget har avsatt penger til gjennom langtidsplanen. Da er det slik at det er levert inn et forslag her i dag om at forsvarssjefens landmaktutredning skal offentliggjøres. Slik jeg forstår det, er forsvarssjefen ansvarlig for den rapporten som skal legges fram i juni. Det vil da i denne sammenheng være det nærmeste vi kommer en militærfaglig utredning som forsvarssjefen er ansvarlig for, og det man kan sammenligne med et fagmilitært råd. Jeg vil bare spørre statsråden om så er tilfellet – at dette er et dokument som forsvarssjefen er faglig ansvarlig for, og som forsvarsministeren selv ikke har vært inne og redigert og endret på – at dette er noe som ikke meddeles i diskusjon i Stortinget, men at dette er noe som offentligheten får vite om.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2017-05-15:
For ikke å tape tempo i denne saken og legge opp til en ny utredning tror jeg at den rapporten som skal legges fram i juni, er det nærmeste vi kommer å offentliggjøre forsvarssjefens landmaktutredning i den sammenhengen. Hvis ikke må vi inn i en helt ny prosess. Her må vi ikke tape tempo. Når det nå skal legges fram en rapport i juni, er det det nærmeste vi kommer i å bidra til noe vi alle er opptatt av, nemlig offentlighet og offentlig diskusjon om landmaktens framtid.
Sylvi Graham (Høyre), 2017-05-15:
Jeg lot meg inspirere. Det har vært snakket om innestemmer og utestemmer i Stortinget i dag. I sikkerhetsdebatten etter 22. juli og etter Gjørv-kommisjonen ble, av respekt, debatten ført med innestemme – rett nok med en intens og insisterende stemme, men ærlig, nøkternt og lavmælt. Ingen var fristet til å skåre billige politiske poenger. Ingen slo seg på brystet i henrykkelse over egen feilfrihet. Man var lavmælt og enig om behovet for innsats og forbedring. Man var, og jeg tror man er, enig om at en av statens viktigste oppgaver er nettopp å beskytte innbyggerne, som interpellanten innledet med. Derfor er jeg også så overrasket over Jonas Gahr Støres anslag i denne interpellasjonen, for hvis man lytter med partipolitisk uhildede ører, har man – senest i salen i dag – hørt at denne regjeringen står fullt bak den intensjonen interpellanten etterlyser. Man har lest om det i budsjettproposisjonene i de senere årene. Man har lest om det i Forsvarets langtidsplan, og senest i revidert nasjonalbudsjett i den uken som har gått. Men spørsmålene om denne regjeringens framdrift i dette kontinuerlige arbeidet, som jo ikke noensinne kan avsluttes med to streker under svaret, kan også illustreres ved den framdriften den daværende regjeringen hadde våren 2013 – som Jonas Gahr Støre jo var helse- og omsorgsminister i. La meg også følge opp representanten Werp, som har funnet noen av de samme eksemplene, som vi alle kunne lese, ikke minst i Aftenposten våren 2013, altså et par år etter den tragiske hendelsen som vekket oss alle. Der var det rapportert om nettopp dette, at de tre viktigste statsrådene ikke hadde meldt inn en oversikt over terrormål som trengte beskyttelse, slik sikkerhetsloven krevet. Den skulle de ha rapportert til Nasjonal sikkerhetsmyndighet innen nyttår 2012. Det var olje- og energiminister Ola Borten Moe, det var nærings- og handelsminister Trond Giske, og det var helse- og omsorgsminister Jonas Gahr Støre som ikke hadde gjort det – de tre som håndterte noen av de viktigste samfunnsområdene i Norge: olje, energi, helse og industri. Jeg skulle ønske at jeg ikke hadde sittet igjen, etter representanten Gahr Støres innlegg og initiativ, med en følelse om at dette var et grep fra Arbeiderpartiets statsministerkandidat for å så tvil om nåværende regjeringssjefs styringsdyktighet, for å bedre sitt eget kandidatur – kort sagt: for å drive valgkamp. Jeg etterlyser virkelig den enighet og felles holdning vi alle hadde til at dette er et tema som vi skal ta så alvorlig at vi ikke bruker utestemme, og bruker verdighet og ærlighet i debatten – ærlighet, nøkternt og lavmælt. Alle i samfunnet Norge er enige om denne saken og behovet for framdrift i den.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2017-05-15:
Først takk til interpellanten for å sette en viktig og nødvendig sak på dagsordenen. Det er riktig, som regjeringspartiene har sagt fra denne talerstolen, at det er gjort noe i løpet av de snart fire årene. Men kritikken som har kommet fram i dag, går på to hovedområder: For det første: De store satsingene har uteblitt eller er blitt skjøvet på, og dette er ikke i samsvar med de store ordene som ble brukt som kritikk av den forrige regjeringa. De store satsingene som regjeringa ikke har løst, er beredskapssenteret, de har ikke tatt strukturelle grep når det gjelder cyber- og IKT-sikkerhet, og det er ikke blitt mer politikraft. Menon-rapporten viser med all tydelighet at pengene går til å oppfylle øremerkede tiltak, ikke til å styrke politikraften eller til de store investeringene. Det andre poenget er den manglende åpenheten vi registrerer. Det virker som det har blitt et kjennetegn på partiet Høyre når det gjelder beredskapskritikk. Riksrevisjonens vurdering av den manglende åpenheten bunner i regjeringas ønske om å beskytte seg selv – det er ganske alvorlig – stikk i strid med det Stoltenberg-regjeringa la til grunn etter 22. juli, og som da var et tverrpolitisk verdigrunnlag. Vi bør ikke bare ha åpenhet som mål, en regjering bør ha som mål å flombelyse alle forhold, også i arbeidet med å utvikle planer og oppfylle Stortingets vedtak når det gjelder sikkerhet og beredskap for Norges befolkning. Flere talere fra Høyre har vært her og snakket om fortida. Det er ganske underlig å høre en sånn tilbakeskuende retorikk fra et parti som den gangen var så på hugget når det gjaldt kritikk. Men nå har Høyre snudd. I posisjon er mindre åpenhet og fortsatt kritikk av forrige regjering viktigere enn å holde egne løfter. Høyres justispolitiske talsmann, André Oktay Dahl, sa til media etter 22. juli at Erna Solbergs personlige evne til å se detaljer og følge opp beslutninger ville utgjort en forskjell. Hun hadde vært mer «hands on», sa han. I dag kan vi slå fast at han tok feil. Statsministeren har ikke vært «hands on», og jeg må si at jeg synes det er noe usmakelig over å høre Høyres representanter her prøve å personliggjøre en kritikk knyttet til en minister som da hadde ansvar, og en regjering som gikk ut og sa, etter at denne tragiske hendelsen hadde skjedd: la oss få åpenhet, la oss få kontroll, la noen kikke oss i kortene. Det var det som skjedde. Nå har vi en regjering som sier nei til åpenhet, som skyver på de store investeringene i beredskapspolitikken, og som forsøker å dreie hele debatten over på kritikk av forrige regjering. Det er ikke å være «hands on», og det er slett ikke å ta ansvar som leder for et land.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2017-05-15:
Forslagsstillerne peker på at det neste år er 100 år siden første verdenskrig ble avsluttet, og at dette bør markeres også i Norge, selv om Norge i den krigen var nøytralt og ikke ble direkte berørt. Det er komiteen enig i. Krigen fra 1914 til 1918 var historiens første verdensomspennende krig. Mellom 18 og 20 millioner mennesker mistet livet. Krigen omskapte grensene i Europa. Fredsslutningen er datert til 11. november 1918, kl. 11.11. Det nøytrale Norge ble likevel sterkt berørt. Den norske handelsflåten deltok i krigen på britisk side. Halvparten av vår handelsflåte ble senket, og om lag 2 000 sjøfolk mistet livet. Ingen andre land mistet en så stor andel av sin handelsflåte som Norge. Komiteen viser til at den norske politiske debatten etter krigen og etter undertegningen av Versaillesavtalen var preget av den sterke oppslutningen om troen på at man skulle sikre «aldri mer krig». Slik gikk det som kjent ikke. Første verdenskrig er en viktig historisk hendelse som fikk dyptgående følger på vårt kontinent. Den er en del av Europas og derved også Norges historie, som det kan trekkes direkte linjer til i dag. Regjeringen ser det også naturlig at avslutningen av første verdenskrig markeres. I brevet til komiteen heter det at den årlige minnedagen er en naturlig anledning for en markering fra det offisielle Norge. Forsvaret forbereder også visse arrangementer i tilknytning til 100-årsmarkeringen. Det er en naturlig anledning for en slik markering. Komiteen mener imidlertid det også bør skje på en bredere måte som kan være et viktig vitnesbyrd om krigens redsler, behovet for et realistisk forsvar og ikke minst betydningen av internasjonalt samarbeid og internasjonale institusjoner som fredelige virkemidler for å løse konflikter mellom land og regioner. Komiteen mener, i likhet med statsråden, at det er positivt at Nansen Fredssenter på Lillehammer tar initiativ til en global konferanse. En slik konferanse om dialog for fred vil kunne være et verdig bidrag til en slik markering.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-05-15:
Det var, som vi den gangen også sa, noe som måtte gjøres basert på en fagmilitær vurdering, og det er mye som har skjedd etter at HV-016 ble nedlagt i forrige periode. Blant annet har vi også styrket innsatsstyrkene for øvrig med mer øving og trening. Vi har gjennom lovendringer også nå sørget for at innsatsstyrkene kan brukes fleksibelt geografisk over hele landet for å forsterke både områdestrukturen og håndtere oppdukkende ting. I tillegg har vi styrket både politiet og spesialstyrkene på en sånn måte at de også nå er finansiert for å stå på nasjonal beredskap for bl.a. kontraterroroppdrag. Så samlet sett er beredskapen blitt bedre. Og det har ikke vært ønske heller fra Heimevernet om at akkurat 016-avdelingen som avdeling skal gjenopprettes, men man har ønsket å bruke det personellet – dyktig personell – som utgjorde 016-styrkene, til de øvrige innsatsstyrkene i strukturen. Mange steder har man fått til det på en god måte.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-05-15:
Det pågår nå et arbeid i Forsvaret for å vurdere hvor, i hvilke distrikter, man trenger den største delen av heimevernsstyrkene. Det er en ren fagmilitær vurdering som gjøres av hvordan man omdisponerer og innretter. Så er det litt forskjell på det som er de formelle rapporteringstallene, der man teller ned på person som er oppkledd, trent og disponert i styrkestrukturen, og det som er plantallene. De vil alltid være større. Vår vurdering har vært at et heimevern på 35 000 i områdestrukturen pluss 3 000 i innsatsstyrkene vil være den nødvendige og riktige satsingen knyttet til størrelse på Heimevernet, og det må selvfølgelig vurderes opp mot hvilke andre elementer vi har i strukturen som kan løse oppgaver sammen med Heimevernet. Det er ingen tvil om at Heimevernet er en usedvanlig viktig del av det norske forsvaret. Det har det alltid vært, og det kommer det alltid til å være. Men vi må tilpasse oss endringer også i den sikkerhetspolitiske situasjonen, noe som gjør at prioriteringene over tid kan bli noe annet enn bare et høyt plantall på Heimevernet.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-05-15:
For det første er det viktig å understreke, som jeg var inne på i mitt første svar, at prosessene knyttet til fordeling og disponering på ingen måte er ferdige ennå. Derfor er det for tidlig å si hvordan den endelige disponeringen blir, men realiteten er at vi kommer til å ha omtrent det samme antallet oppkledde og disponerte soldater som vi har hatt til nå. Fordelingen mellom distriktene kan bli noe annerledes ut fra militærfaglige vurderinger, men selvfølgelig også ut fra helhetlige vurderinger. For det andre tror jeg det er viktig å minne om at hvert år er det en såkalt turnover på ca. 4 000 soldater som går ut av strukturen og – som det heter – kles av. Det er enten fordi de når grensen på 44 år eller fordi de har blitt tjenesteudyktige på andre måter, og dermed skal de ut av strukturen. Det skjer med ca. 4 000 i et normalår. I HV-08 har det skjedd med ca. 300 i år. Det må ikke forveksles med prosessen knyttet til å vurdere og disponere hvor heimevernsstyrkene skal være.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-05-15:
For det første styrer ikke vi etter en langtidsplan som har målsetting om – ikke 45 000 i områdestrukturen, men – 42 000 i områdestrukturen og 3 000 i innsatsstyrkene, den langtidsplanen har vi lagt bak oss. Vi styrer etter en langtidsplan som sier 35 000 i områdestrukturen og 3 000 i innsatsstyrkene. Det er det vi ønsker å prioritere å trene, øve, kle opp og ikke minst ha godt nok utstyr til. Det er derfor vi gjør det store løftet nå, både med nye moderne våpen, med nye feltvogner, med mer øving og trening – sånn at den styrken vi har, er reell, og sånn at den styrken vi har, kan utføre oppdragene sine på en god måte. Det er akkurat det samme som tidligere forsvarssjef Harald Sunde begrunnet en langt mindre heimevernsstruktur med, nettopp at det er bedre og riktigere med en øvd og trent HV-struktur enn en større struktur på papiret som ikke kan brukes. Vi forholder oss altså til de formelle rapporteringstallene fra forsvarssjefen. Det har alle regjeringer i tidligere tider også gjort. Det er for så vidt da fristende å stille spørsmålet tilbake om hvorfor Senterpartiet ikke valgte å prioritere og oppfylle strukturen de hadde.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-05-15:
Vi har styrket Hæren og Heimevernet konsekvent i alle budsjetter og ved å gjennomføre de tiltakene jeg nå har ramset opp både i innlegget mitt og i replikkrunden, fordi vi mener det er viktig å ha en sterk landmakt, et sterkt HV, en sterk hær. Det er viktig for Norge som en del av forsvaret av Norge. Jeg snakker meg ikke bort fra diskusjonen, men jeg refererer til de offisielle tallene, de formelle tilbakerapporteringene som forsvarssjefen gir til departementet. Det gjorde forsvarssjefen til de tidligere statsrådene da Senterpartiet satt i regjering, det gjør forsvarssjefen til oss, og det er det vi forholder oss til av tall – og da sammenlignet med plangrunnlaget. Det har vært utrolig viktig for regjeringa at den HV-styrken vi har, skal være oppkledd, trent, øvd og utrustet til å kunne gjennomføre de oppdragene den skal. Det at vi nå gjør store investeringer i både materiell, våpen, kjøretøy og treningsdøgn er viktig for å styrke den operative evnen. Vi gjør organisatoriske grep som også bidrar til å styrke HV, særlig i nord.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-05-15:
For det første vil jeg bare gjenta det jeg sa i mitt forrige svar om HV-016. Der har Forsvaret, ved forsvarssjefen og Heimevernet, gitt tilbakemelding om at det å gjenopprette avdelingen som en avdeling, ikke er noe som er prioritert fra Forsvarets side, men å bruke de veldig flinke folka som var i HV-016, inn i innsatsstyrkene har vært prioritert. Det har man også fått til mange steder – ikke over alt, men mange steder. Når det gjelder Sjøheimevernet, er det også sånn at man med Stortingets flertall la ned Sjøheimevernet. I forrige periode ble Sjøheimevernets kommandostruktur nedlagt, som representanten sikkert husker. Samtidig er det veldig tydelig at landmaktutredningen også vurderer hvordan eventuelle kapasiteter fra Sjøheimevernet kan passes inn i Landheimevernet – og eventuelt brukes. Det er en del av den vurderingen og utredningen som pågår, og vil følge de kriteriene som utredningen legger for hva som er de fagmilitære behovene, og hvordan man kan støtte det sivile samfunn.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-05-15:
La meg begynne med objektsikring. Som representanten Navarsete er inne på, må man gjøre ryddig greie for dette. Det gjorde vi i detalj i den åpne høringen om objektsikring. Det kunne være en fordel å lese referatet fra den. Listen over nøkkelobjekter har blitt revidert årlig fra 2012, og revisjonen i 2012 medførte en betydelig reduksjon i antall nøkkelpunkter. Siden 2012 er tallet blitt ytterligere redusert, bl.a. som følge av konsentrasjon av Forsvarets avdelinger til færre lokasjoner, sånn at behovet for vakthold og sikring av militære objekter er blitt noe redusert – også som følge av innføring av ny kommunikasjonsteknologi. Så kom det et nytt regelverk i 2012/2013, som medførte snevrere kriterier for utpeking av nøkkelpunkter. Så til tross for en økning på ca. 40 pst. i 2016 i forbindelse med oppdatering av planverk er antall nøkkelpunkter godt under nivået i 2012 og 2013 og er for 2016 på nivå med 2014. Dette redegjorde sjef Heimevernet for i den åpne høringen, hvor han også sier at det kan se voldsomt ut med 40 pst. økning, men spørsmålet er hva utgangspunktet er, og hva sammenligningsgrunnlaget er, som det ble redegjort for i høringen. Så: Sverre Diesen har nok aldri vært forsvarsminister, men han var i en periode forsvarssjef, og i likhet med Harald Sunde, som var forsvarssjef etter Sverre Diesen, og som nå er rådgiver for Senterpartiet, har det vært et ønske om å prioritere ressurser til den strukturen i HV – og for så vidt i Forsvaret for øvrig – som man har vedtatt. Det skjedde ikke under den forrige regjeringa, det gjør denne regjeringa noe med, og det har vi gjort konsekvent helt fra starten. Spørsmålet da er: Hva er det som gir økt beredskap? Det som gir økt beredskap, er en struktur som er oppkledd, som er øvd, som er trent, som har materiell. Det er det som gir beredskap, ikke det at man vedtar en struktur som man enten ikke finansierer eller ikke klarer å fylle opp. Det har aldri gitt beredskap noe sted i Forsvaret, og det gir det heller ikke i Heimevernet. Dette har ingenting med såkalt sentralisering å gjøre, men det handler om hvordan man best forsvarer landet med både bruk av Heimevernet og bruk av resten av Forsvaret. Heimevernet er jo ikke alene om å skulle forsvare verken landet eller objekter. Det skjer altså i en fellesoperativ ramme, og det skjer i en alliert ramme. Jeg har ikke vært opptatt av å se bakover. Snarere tvert imot har jeg brukt mye tid på å fortelle hva regjeringa har gjort, og gjør, bl.a. de store investeringene i nye våpen, nytt materiell og utstyr, mer øving og trening til Heimevernet. Det er det som gir operativ evne. Og som sjefen for Heimevernet sa i høringen om objektsikring: Han var sikker på at dette kom til å føre til økt operativ evne i Heimevernet.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-05-15:
For det første kan ikke en statsråd etter min oppfatning la være å svare på det som er både feilaktige og ganske grove beskyldninger fra andre partier mot ei regjering. Det er ikke polemikk, det er rett og slett en måte å få faktaene riktige på. Jeg mener at det å ha en landmaktutredning som er nødvendig for at vi skal kunne sikre den beste innretningen av landmakten for framtida i et fellesoperativt og alliert perspektiv, ikke er å være i en vanskelig situasjon. Tvert imot er det en veldig god og fruktbar prosess som jeg mener vil gi oss et bedre utgangspunkt for utvikling av landmakten enn om vi ikke hadde tatt hensyn til alle de store endringene som skjer rundt oss. Det vil altså ikke være et isolert fagmilitært råd som legges fram, men en vurdering fra arbeidsgruppa med dilemmaer og problemstillinger og også drøfting av ulike løsninger. Det er fordi – som jeg sa, og som har vært kjent lenge – dette foregår som en integrert prosess i departementet. Jeg mener at det vil gi et veldig godt grunnlag for offentlighetens debatt, og at Stortinget også gjerne kan engasjere seg i den.