Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2008-03-04:
Mange av talerne i dag har vært innom det vitenskapelige grunnlaget som peker på de alvorlige miljø- og klimautfordringene vi står overfor, så jeg skal ikke gå inn på det. Men jeg er enig med representanten Aasland, som meget nyttig pekte på at det klimaforliket vi nå behandler i Stortinget, er en veldig viktig erkjennelse, en anerkjennelse faktisk, i norsk politikk av det vi står overfor som vi ikke har sett tidligere. Samtidig mener jeg at vi alle skal være så ydmyke at vi må erkjenne at dette må være startskuddet på det som skal komme, for det vi må klare å få til, er å lage en grønnere og mer bærekraftig økonomi i framtiden. For det er veldig viktig, som man gjør i klimaforliket og i norsk klimapolitikk, å gå løs på sektor for sektor for å se på hva slags virkemidler vi kan bruke for å få ned utslippene pr. sektor. Men jeg mener at vi også må tørre å snakke om hva som er de grunnleggende driverne bak den ganske omfattende utslippsøkningen vi har hatt i den rike delen av verden spesielt, og hvordan den tredje verden og u-landene nå kommer etter etter hvert. Og etter min mening er det økonomiens virkemåte, gjennom økt forbruk, som kommer til uttrykk, i den rike delen som en voldsom privat velstandsutvikling i form av økt privat forbruk, mange vil kalle en god del av det til og med luksusforbruk, og i den tredje verden handler det om økt levestandard fra et veldig lavt nivå. Jeg må understreke at jeg er veldig tilhenger av økonomisk vekst, veldig tilhenger av økt velstand, som vi har fått tatt del i som en fantastisk mulighet i vår del av verden, men det skaper noen utfordringer når den veksten til de grader er så karbonintensiv, så omfattende miljøødeleggende - som vi nå dessverre ser resultatet av. Et eksempel på dette er at fra 1990 og fram til 2006 økte den private kjøpekraften, det private velstandsforbruket, i Norge med 57 pst. Klesforbruket økte i samme periode med 80 pst. her i Norge. Vi kjører to og en halv ganger mer med fly enn vi gjorde i 1990, hvis man måler mot 2006-tall. Det vi da ser helt tydelig, er sammenhengen mellom denne private forbruksveksten, spesielt i den rike del av verden, og de utslippene som er. Da mener jeg vi må gå til kjernen og se på hvordan man kan gjøre noe med økonomiens virkemåte for å skape en grønnere og mindre karbonintensiv økonomi. Et annet eksempel på dette er noe jeg leste nylig, om at SINTEF og NTNU har laget en oversikt over hva norske forbrukere slipper ut av CO2 i Kina gjennom sin etterspørsel etter forbruksvarer som vi importerer veldig billig til Norge. Det viser at hver nordmann slipper ut omtrent 3,9 millioner tonn CO2 i Kina gjennom å etterspørre de produktene som vi importerer veldig billig til Norge. Det har ført til at veldig mange varer i Norge er billigere i dag enn de var på 1980-tallet. For eksempel er klær mye billigere enn de var tidlig på 1980-tallet, i utsalgspris. Men det sier seg selv at når vi nærmer oss et utslippsforbruk pr. nordmann i Kina som etter hvert er nesten like høyt som det den vanlige kineser slipper ut gjennom hele sin væremåte i Kina, er ikke dette bærekraftig over tid. Derfor må vi, som jeg sier, skape en grønnere, mindre karbonintensiv økonomi i framtiden. Det kan vi gjøre på mange måter. Et godt eksempel er en grønnere skatteveksling, et arbeid som denne regjeringen er i gang med, som er tatt videre i klimaforliket gjennom økt skatt på forbruk, gjennom dieselavgift, gjennom avgift på fyringsolje, gjerne kombinert med lavere skatt på inntekt, som etter min mening må være en god løsning. Et annet spennende arbeid som er igangsatt i regjeringsapparatet, og som også foregår i forskningsinstitusjoner her i Norge, er arbeidet med klimamerking av forbruksvarer. Hvis vi får til et opplegg for det, vil det gjøres meget tydelig hva slags type varer det er. Det er nemlig forskjell på varer man kjøper i butikkene, om de er karbonintensive eller ikke. På sikt må det komme til syne gjennom utsalgsprisen, etter min mening, at man kan velge, og at varer som er klimavennlige, blir billigere, og motsatt for de varene som ikke er det. En annen måte å gjøre det på, er standardisering. Det jobber vi mye med i Norge allerede. Det må være mulig å få til en bedre ordning for det, også på klimaområdet. I det hele tatt tror jeg det er mulig å tro på økonomisk vekst, tro på velstandsutvikling, i både den fattige delen av verden og i Norge, men vi må gjøre det på en grønnere, smartere og mer klimavennlig måte. Det er mulig, men da må vi tørre å diskutere også driverne bak den økonomiske utviklingen, som har ført til de utslipp vi nå ser i Norge, i den rike del av verden og etter hvert også i den fattige delen av verden.