trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2019-05-14:
Som representanten helt sikkert er klar over, er det Miljødirektoratet, med Klima- og miljødepartementet som ankeinstans, som gir utslippstillatelsen og forurensningstillatelsen. Det er altså ikke Næringsdepartementets ansvar, men det vurderes etter de miljøfaglige reglene vi har. Det er Næringsdepartementets ansvar å gi driftskonsesjon, og der vurderer man selvfølgelig også å ta en helhetlig vurdering av hele prosjektet, men det er viktig å understreke at det ikke er en fornyet behandling av den forurensningstillatelsen som allerede er gitt. Med andre ord kan jeg ikke, og kommer ikke til å, gå inn på vurderinger på andre statsråders områder av tillatelser som er gitt flere år tilbake i tid. Jeg kan svare for det som er oppe i denne saken, og forslaget som er til behandling, og jeg kan svare for Næringsdepartementets behandling av driftskonsesjonen til Nussir.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2019-05-14:
Det konkrete spørsmålet, som både ligger under en annen statsråd og går flere år tilbake i tid, går det ikke an for meg å svare på. Det jeg kan si noe om, er hva Miljødirektoratets jobb og rolle er. Miljødirektoratet er jo ikke et rådgivende organ alene. Det er et saksbehandlingsorgan, en del av den offentlige forvaltningen. Det er organet som gir tillatelser til f.eks. utslipp. De skal vurdere både miljøargumenter og eventuelt andre samfunnsmessige argumenter. Det er den helt naturlige måten å vurdere på for Miljødirektoratet. Til grunn for forurensningslovgivningen i Norge ligger utgangspunktet om at ingen forurensning er tillatt dersom man ikke får en eksplisitt tillatelse. Vurderingen fra Miljødirektoratet er ikke at den typen utslipp er bra for miljøet. Alle vet at det ikke er bra for miljøet. Spørsmålet er om vi allikevel kan tillate den typen økonomisk aktivitet av andre samfunnsmessige hensyn og fordi det er innenfor forsvarlige miljømessige rammer.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2019-05-14:
Jeg er ikke kjent med at det er noen prosjekter som verken har sendt inn søknad eller ligger gryteklare til å gjøre det. Det er helt sikkert mulig for departementet å finne det ut, men det er ikke sånn at vi sitter med løpende oversikt over alt som foregår i norsk privat næringsliv til enhver tid. Det er ikke mulig for meg – siden spørsmålet fra representanten er hvorvidt jeg kjenner til noe – å si noe annet enn at jeg ikke kjenner til det. Det er viktig å si at det var en korrekt referering fra regjeringsplattformen, nemlig «nye sjødeponier». Det betyr også at uavhengig av hva som står i regjeringsplattformen, skal hver enkelt sak, hvis det f.eks. skulle bli ankesaker, behandles faglig og objektivt av departementet innenfor dagens regelverk.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2019-05-14:
Jeg har merket meg Senterpartiets ekstra forslag, som i realiteten er et utsettelsesforslag. Så er det sånn at de faginstansene som staten har, vurderer forskjellige deler av dette. Havforskningsinstituttet har gjort sin vurdering basert på rene havforskningsmessige prinsipper, hvis man kan kalle det det. Så har vi vurderingen som ligger i utslippstillatelsen til Nussir, og som i og for seg har blitt bekreftet senere også, fra Miljødirektoratet og også fra departementet, som sier at det er liten fare for større partikkelspredning i den grad at det vil påvirke f.eks. torskebestandene på nevneverdig måte. Vurderingen er også at det ikke er slik at det vil bli partikkelspredning til laksevassdragene, som veldig mange også er opptatt av. Det avgjørende i denne sammenhengen, når dette først skal settes i gang, er at partikkelspredningen skal overvåkes nøye. Og det er ikke snakk om kontroll en gang i blant. Det er snakk om at man setter opp systemer som løpende, hvert minutt, overvåker eventuell partikkelspredning.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2019-05-14:
Hvis spørsmålet er hvorvidt jeg er enig i Senterpartiets forslag, som for øvrig, i likhet med hovedforslaget, vil være et veldig klart brudd på den etablerte arbeidsdelingen mellom storting og regjering og også skape stor uforutsigbarhet for en viktig næring for Norge, fordi det har vært en lang og demokratisk prosess, og i tillegg i praksis er en utsettelse – kanskje en beskjed til Nussir om at de aldri kan sette i gang – mener jeg at det ikke er et fornuftig forslag. Hvis det er et mer åpent spørsmål om hvorvidt det kan være aktuelt også å forske på dette, kan det helt sikkert være aktuelt og relevant. Poenget mitt er at det ikke lenger er slik at vi bare gir en utslippstillatelse, og så setter man i gang med mineralvirksomhet, og så sjekker vi tre år senere. Her skal det sjekkes løpende, og det store spørsmålet er jo partikkelspredning. Den faglige vurderingen som Miljødirektoratet har gjort, er at det ikke er stor fare for skadelig partikkelspredning innenfor ansvarlige former. Men dette skal altså kontrolleres.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2019-05-14:
For det første vil jeg på det sterkeste avvise at jeg har latterliggjort motargumentene mot gruvedrift eller sjødeponi i Repparfjorden. Det har jeg på ingen måte gjort, men at man har en samfunnsdebatt som stiller spørsmål om hva man skal leve av hvis alle næringer bare blir møtt med massiv motstand, må også være innenfor, for å si det forsiktig. Så har jeg ingen problemer med å gå gjennom, særlig knyttet til Nussir, som er den mest aktuelle saken, hva som har vært de miljøfaglige vurderingene. Men å gå tilbake i tid og forsøke å forklare hva en annen statsråd på et annet område ikke har gjort, er ikke mulig for meg å gjøre, og det er heller ikke mitt ansvar i stortingssammenheng. Vi har sannsynligvis blant de strengeste miljøkravene i verden for mineralvirksomhet. Vi har et mål om at flere gruver også skal kunne drive mest mulig med minst mulig CO 2 -utslipp. Men per dags dato vil så strenge krav som representanten skisserte i sitt innlegg, innebære at det ikke blir mineraldrift av denne typen i Norge, og da kommer den bare i et annet land.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2019-05-14:
Jeg tegnet meg bare for å komme med et par kommentarer og svare på et par direkte spørsmål. Først en kommentar til representanten Lundteigen om hva lekfolk tenker. Jeg tror at et av problemene i diskusjonen er at en del lekfolk nok tror at her skal man dumpe tonn på tonn på tonn med ren gift ut i en fjord, at de har fått inntrykk av det. Men det er helt riktig som representanten Lundteigen sier, at det er snakk om finmalt masse, som bl.a. inneholder kobberrester og også noe kjemikalier fra stoffet som brukes i prosessen. Noen kjemikalier har de for øvrig fått forbud mot å bruke. Så var det representanten Haltbrekken som stilte spørsmålet: Hvorfor lytter vi ikke til eget direktorat? Det er en misforståelse – hvis man kan kalle det det – som jeg har hørt flere ganger i denne diskusjonen både i stortingssalen og utenfor. Det er ikke slik at det at motargumenter ikke vinner 100 pst. frem, betyr at de ikke er blitt hørt. Dette er jo nettopp et tegn på at systemet vårt fungerer. Slik alle beslutningsprosesser fungerer i det offentlige, er det forskjellige direktorater og instanser med forskjellige oppgaver og perspektiver som leverer inn sine faglige innspill. At et av disse forskningsinstituttene eller direktoratene ikke får fullt gjennomslag, betyr ikke at de ikke legges til grunn eller behandles, men til slutt er det altså en helhetsvurdering. Det er selvfølgelig lov å være uenig i den helthetsvurderingen, men det er altså ikke slik at bare fordi Fiskeridirektoratet, som vurderer ut fra sine faglige premisser, ikke har fått fullt gjennomslag, har de ikke blitt lyttet til. De har vært en viktig del av beslutningsgrunnlaget. Igjen går det tilbake til farene for partikkelspredning. Bare så det er sagt, er det ingen som bestrider det helt åpenbare faktum at livet under steder der det blir dumpet mange tonn med gruveavfall, dør. Det er det ingen tvil om i det hele tatt. Spørsmålet er: Vil partiklene spre seg til andre deler av fjorden, og i så fall i hvor stor grad? Der er det noe faglig uenighet, men vurderingen fra både Miljødirektoratet og departementet etterpå er at det ikke er stor fare for det. Men så skal det også hele tiden monitoreres. Så et poeng til slutt, og det er at en del av argumentene i debatten ikke har gått bare mot sjødeponi som sådant, det har også gått mot det som oppfattes som mineralvirksomheten som sådan, i det hele tatt. Det er ganske bred enighet om at man kan ikke automatisk si at sjødeponi er verken verre eller bedre enn landdeponi. I mange tilfeller – det er også vurderingen her, og her kommer også samepolitiske vurderinger inn – vil landdeponi være en verre løsning. Men hvis man ikke ønsker miljøkonsekvensen, kan man heller ikke ha mineralvirksomhet. Helt til slutt: Det er ikke naturlig at regjeringspartiene stemmer for forslag som kommer i salen, men jeg vil bare si at intensjonen bak forslagene til Miljøpartiet De Grønne som er kommet, nemlig at vi skal jobbe mot en grønnere mineralnæring, deler jeg fullt ut, og det har jeg tenkt å følge opp også.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2019-05-14:
Spørsmålet gjelder fiske i forbindelse med Repparfjorden. Fiskere sier nå at torsken står i Eggakanten og ikke vil opp på grunn av at det sannsynligvis er blitt noe forandring i det miljømessige rundt Sørøya, bl.a. Det har ingenting med Nussir så langt å gjøre, men det jeg frykter for hvis man ikke gjør forskning på dette, er at til slutt vil torsken ikke komme opp. Det forslaget Senterpartiet har fremmet, går på at man skal sjekke ut om dette vil føre til at torsken ikke kommer opp på grunn av at disse partiklene vil komme rundt. Det er veldig sterk strøm i området, og det vil kunne føre til at det går ut i Sørøysundet og også på yttersiden av Sørøya og østover.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2019-05-14:
Jeg har vært i kontakt med Havforskningsinstituttet om dette. Det de sier, er at det ikke har vært foretatt forskning på om det kommer partikler ut i Sørøysundet og rundt Sørøya. Det er snakk om store mengder. Da jeg spurte «vil det være sannsynlig», sa de «du kan tenke selv». Så mitt spørsmål blir på nytt: Vil man kunne gjøre en slik forskning?
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2019-05-14:
Regjeringen har gitt driftskonsesjon til Nussir for å sette i gang kobbergruve i Kvalsund. For mange er dette en overkjøring av naturen, miljøbevegelsen, lokal matproduksjon, reindriften, fiskerinæringen og Sametinget. Repparfjorden er også en nasjonal laksefjord. Massene som planlegges dumpet i Repparfjorden, er finkornet og inneholder kobberfragmenter som det i mange år har vært forbud mot å bruke i sjøen, bl.a. til fiskebåt, og som spres over store deler av Finnmark med havstrømmen. Denne dumpingen vil gi uante konsekvenser for fiskerinæringen og vil kunne ramme tusenvis av arbeidsplasser langs Finnmarks kyst. I forslaget fra Senterpartiet viser man til at både Norges Fiskarlag og Kystfiskarlaget har sterke innvendinger mot denne dumpingen som skal skje. Kunnskapsgrunnlaget i konsekvensutredningen er mangelfullt. Man ber om at man gjør en fiskefaglig vurdering som kartlegger konsekvensene av sjødeponi. Det er sterke havstrømmer i området der dumpingen skal skje. Jeg kan nevne at Hammerfest Energi har kjørt et forsøk med tidevannskraft, med gode resultater. Videre, når man kommer til Sørøysundet, er det også sterke havstrømmer som vil kunne føre med seg støv, som ikke vil være heldig for fiskeriene. Det er mange som frykter at støvet vil komme videre ut langs kysten av Vest-Finnmark. Dette har man ikke forsket på, noe man bør gjøre. Føre-var-prinsippet bør gjelde. Lokale fiskere hevder at torsken allerede nå vegrer seg for å komme inn til de lokale gyteplassene i Vest-Finnmark. Dette viser at man bør være forsiktig, slik at man ikke forurenser så mye at torsken ikke vil gyte på kysten. Mange i Finnmark er tydelige på at regjeringen med denne konsesjonstillatelsen i Nussir-saken ikke tar hensyn til miljøet, lokal matproduksjon, reindrift og fiskerinæringen. Regjeringen velger å overkjøre de ansatte og veldig pressede sjøsamiske og reindriftssamiske miljøer for et kortsiktig gruveprosjekt. Jeg håper Stortinget kan støtte forslag nr. 2, fra SV og Senterpartiet. Stortinget ber her regjeringen stanse driftskonsesjonen og gjøre en fiskerifaglig vurdering som kartlegger konsekvensene av et sjødeponi i Repparfjorden.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2019-05-14:
Et godt spørsmål: Hva er det vi skal leve av? Vi lever jo nå, og jeg skulle ønske vi kunne leve enda mer av fisken enn vi gjør. Vi har jo nesten ikke muligheter til å leve av fisk, for alt er blitt så dyrt at folk på kysten av Vest-Finnmark må grave ganske dypt i pengeboka for å få kjøpt seg en kvote. Men fisket rundt disse plassene er fortsatt bra. Vi kan leve veldig godt av det. Det jeg sa, hvis man legger godviljen til, er at Norges Fiskarlag og Kystfiskarlaget, de to store i Norge, er skeptiske til dette og ønsker å finne ut av det. Det var også det jeg sa til ministeren da jeg spurte ham. Norges Fiskarlag har gjort sine undersøkelser som konkluderer litt annerledes enn det som har kommet fram her. Når jeg sa at fiskerne var redde for at mer forurensning kunne føre til at man ikke fikk torsk opp for å gyte, er det reelt. Fiskerne er ikke dumme. De er kloke folk, de kan masse, og man skal ikke flire av dem. Når de kommer og sier at de er nervøse for det som skjer, må man ta det på alvor. Ellers har det jo vært litt snakk om at vi skal ta lokaldemokratiet på alvor. Ja, det er jeg enig i – man skal det. Jeg tror ikke det er så veldig mange kommuner som har diskutert dette, bortsett fra Kvalsund. Jeg sitter i kommunestyret i Hasvik, og jeg kjenner ikke til at vi har diskutert det – og vi er en av nabokommunene til dette. Alt i alt synes jeg man skal følge vår oppfordring og gjøre en forskning på det.
Margunn Ebbesen (Høyre), 2019-05-14:
Jeg tar på meg Nord-Norge-hatten i dag, og løfter den nå i glede for at regjeringen vil si ja til aktivitet i nord – aktivitet som bidrar til det grønne skiftet, og som ikke minst bidrar med sårt tiltrengte arbeidsplasser i nord. Nord-Norges største utfordring er at vi har ressurser og muligheter, men noen begrensende faktorer. Én av dem er at det er noen politikere som ikke vil at vi skal ta disse ressursene i bruk, enten det gjelder olje, gass, gruvedrift, havbruk eller vindkraft. En annen faktor er at vi ikke har nok folk til å fylle arbeidsplassene med kompetent arbeidskraft. Er det noe flere kommuner og regioner i nord virkelig trenger, er det flere private arbeidsplasser. Vi trenger noe å leve av for å leve. Unge mennesker flytter ut og får seg utdanning, men det er få arbeidsplasser, spesielt i Finnmark, som gjør at de flytter hjem igjen etter endt utdanning. Lokalt i Kvalsund er det også stor begeistring over at regjeringen har sagt ja til driftskonsesjon til Nussir. Av og til må vi fra Stortingets side være tilbakeholdne, men i dette tilfellet er det, etter hva jeg kan se og kjenner til, gjort gode og grundige vurderinger for at mineralutvinningen skal skje på en miljømessig forsvarlig måte. Når også Bellona sier ja til tiltaket, er det fordi det er stilt strenge krav i forbindelse med utslippstillatelsen, og at de tar inn over seg at vi trenger kobber i det grønne skiftet. En pågående doktorgradsavhandling ved UiT, Norges arktiske universitet, indikerer også at deponering av gruveavgang i sjø kan være en bedre løsning enn landdeponier. Skal vi klare det grønne skiftet, som det å elektrifisere samfunnet, ha elektriske båter og elektriske fly, trenger vi kobber. Dette mineralprosjektet til Nussir i Kvalsund er derfor et vinn-vinn-prosjekt etter min mening. Det gir viktige arbeidsplasser til kommunen og til landsdelen, og vi får utvunnet kobber som vi trenger i det grønne skiftet. Det overrasker meg sterkt at Senterpartiet er imot flere hundre arbeidsplasser i nord. Jeg skjønner ikke hvorfor vi skulle snakke om distriktsopprør hvis det ikke skulle være for å sørge for arbeidsplasser i nord og i Finnmark.
Bengt Rune Strifeldt (Fremskrittspartiet), 2019-05-14:
Jeg vil gratulere Nussir, jeg vil gratulere lokaldemokratiet i Kvalsund, og jeg vil gratulere finnmarkingene. Ikke minst vil jeg rette en takk til næringsministeren, som endelig ga driftskonsesjon til Nussir. Jeg vil takke pådriveren bak Nussir for stayerevnen. Han har jobbet lenge og målrettet for å skape arbeidsplasser i et ellers næringsfattig område. Det er litt merkelig å stå her i dag og debattere utslippstillatelsen til Nussir og deres planer om oppstart for gruvedrift i distriktene i Nord-Norge. Det er merkelig all den tid utslippstillatelsen ble gitt allerede for tre år siden, i 2016. Ekstra spesielt er det at Senterpartiet, som ønsker å framstille seg som et distriktsvennlig parti, fremmer et forslag om å stanse et sånt prosjekt og ikke minst stanse etterlengtede arbeidsplasser i Distrikts-Norge. De ønsker å stanse driftskonsesjonen fordi de er uenige og stiller spørsmål ved vurderingene som ble gjort da Nussir fikk sin utslippstillatelse i januar 2016. Det er litt spesielt tre år etter å ta det opp som et tema for å stoppe driftskonsesjonen. Representanten Adelsten Iversen fra Senterpartiet er bekymret for om massene som deponeres i Repparfjorden, vil påvirke fiskeri og økosystemer i Sørøysundet og drar dette inn som et tema i debatten. Jeg kan bare minne om at Sibelco Nordic i Stjernsundet, som er nærmere Sørøysundet, også har et sjødeponi. Jeg håper ikke Senterpartiet vil stenge ned den aktiviteten som er på Stjernøya. Det er et omfattende kunnskapsgrunnlag som ligger til grunn for vurderingene før utslippstillatelsen ble gitt. Miljøpåvirkningene er grundig utredet og vurdert. Det er stilt strenge krav til overvåkning, og driften vil bli nøye fulgt opp av Miljødirektoratet. Det er stilt vilkår i tillatelsen om avfallshåndtering og alternativ bruk. Bedriften skal kontinuerlig arbeide med å redusere mengden avgangmasse som må deponeres, gjennom å finne alternativ anvendelse av disse massene. Nussir har som mål å bli verdens mest miljøvennlige gruveprosjekt – og det vil man stoppe. Når man hører at fragmenter av kobber kan drive med havstrømmene – Nussir tilfører ca. 40 kilo kobber i året til fjorden, i henhold til tillatelsen. Repparfjordelva tilfører ca. 500 kilo i året til den samme fjorden. Avslutningsvis vil jeg bare si at vi ikke kan støtte forslag nr. 2, fra Senterpartiet og SV, for Fremskrittspartiet ønsker vekst og utvikling i distriktene. Beklageligvis ønsker ikke Senterpartiet det samme.
Bengt Rune Strifeldt (Fremskrittspartiet), 2019-05-14:
Vi har sagt ja til gruvedrift i Kvalsund fordi vi mener det er miljømessig forsvarlig, og fordi vi må utnytte mineralene vi har. Kobber er viktig for å få fart på det grønne skiftet. En elektrisk bil trenger f.eks. tre ganger så mye kobber som en vanlig bil, og vindturbiner trenger store mengder kobber og andre mineraler. Vi kan ikke overlate utvinningen av kobber utelukkende til land med langt dårligere miljøkrav og arbeidsvilkår enn Norge. Gruveprosjektet i Kvalsund har stor støtte lokalt og regionalt og vil gi veldig positive bidrag til lokalsamfunnene. Det vil gi mange nye arbeidsplasser og bidra til økonomisk vekst både lokalt og regionalt. Representanten Haltbrekken var inne på at man bruker billigste måte for å kvitte seg med avgangsmassen. Det hadde nok vært rimeligere med et åpent landdeponi, men landdeponi vil føre til større ulemper for reindriften. Her har vi valgt å ta hensyn til reindriften og sikre de samiske interessene. Representanten Knag Fylkesnes var inne på at Direktoratet for mineralforvaltning mente det var tvilsomt om dette prosjektet var lønnsomt. Heldigvis er det Nussir som skal drive prosjektet, og ikke Direktoratet for mineralforvaltning. Hva skal vi leve av? Det er det flere som har spurt om. Vi skal leve av fiskeri og havbruk, reindrift, turisme, landbruk og ikke minst mineralutvinning og industri, som vil skape veldig mange gode nye arbeidsplasser i Distrikts-Norge – som de kortreiste næringene vi har gode muligheter for i nord. Vi i Fremskrittspartiet heier på verdiskaping og arbeidsplasser i nord. Jeg registrerer at Senterpartiet også i denne saken står med én fot i hver leir. De har et primærforslag hvor de skal stanse prosjektet, men så støtter de flertallsinnstillingen.
Kent Gudmundsen (Høyre), 2019-05-14:
Vi er mange som engasjerer oss i det grønne skiftet med hensyn til hvordan vi løser de store miljø- og klimaspørsmålene. De fleste, uavhengig av om man vil avvikle olje- og gassnæringen, er enig i at den teknologiske utviklingen vil hjelpe oss langt på vei. Så når representanten Knag Fylkesnes står på talerstolen og prøver å spå om framtiden, glemmer han at vi har andre mekanismer enn spådommer: Vi har markedet, det heter tilbud og etterspørsel. Uavhengig av spådommer vet vi enn så lenge at elektrifisering av plattformer, økning i elbiler, utvikling av elfly og automatisering av elektriske motorer – ja, de aller fleste av disse ønskede endringene, krever mineraler. Når vi står her og diskuterer hvorvidt vi skal ha en mineralnæring, diskuterer vi ikke bare arbeidsplasser og muligheter til å ha flere ben å stå på ettersom olje- og gassnæringen vil bli en mindre dynamo i norsk økonomi, vi diskuterer faktisk vår evne til å bidra til verdens evne i å ta del i det grønne skiftet. Norge er ikke bare en stor råvareleverandør av fossiler. Vi er også så heldige at vi er plassert på kloden der det finnes mange mineraler. Vi er altså en del av løsningen, og det bør være vår moralske plikt å bidra. Som medlem av forskningskomiteen finner jeg det derfor oppsiktsvekkende at man ikke bare ser bort fra moral, arbeidsplasser og mulighetene i nord, man ser bort fra forskningen og fra det som er den mest miljøvennlige løsningen. La meg minne om at dette ikke er noen ny debatt i Norge. To professorer ved Institutt for geofag ved Universitetet i Oslo skrev for en del år siden en artikkel som viste våre historiske erfaringer med bl.a. Titania-gruven i Jøssingfjorden, der man etter en politisk kamp og fullstendig ignorering av faglige råd gikk fra fjorddeponi til landdeponi. De slo uttrykkelig fast at landdeponi var ingen god løsning. Forskningen, undersøkelsene og kunnskapen til de to professorene bekrefter det saksutredningen til regjeringen også har slått fast i dagens sak: Det de fleste tror er sunn fornuft, er faglig helt galt. Avrenning av tungmetaller tas av regnet ned i grunnen, mens det nærmest er en fraværende problemstilling ved havdeponi. Skal man virkelig bare ignorere denne kunnskapen ved havdeponi? Skal man ignorere fagmiljøene? Skal man ignorere verden, moralen, oss i nord og behovene for mineraler til det grønne skiftet bare for å drive partipolitisk aksjonspolitikk? Det er liten tvil om at regjeringen i disse sakene har tatt på alvor de alvorlige og viktige avveiningene som skal foretas i store mineralprosjekter. Hensynet til bl.a. natur, arter, villaks, lokale fiskebestander, mattrygghet, lokalmiljø, andre næringer og en samlet verdiskaping er alle viktige og er grundig vurdert i behandlingen. Og for Nussir-saken er også reindrift og samisk kulturutøvelse særlig vurdert. Spørsmålet nå må bli hva venstresiden egentlig vil ha hvis man ikke vil ha gruvedrift, oljenæring eller havbruk. Hva skal vi leve av? Det er det sentrale spørsmålet.
Aase Simonsen (Høyre), 2019-05-14:
Vi vet at verdens havområder er truet av både søppel, overfiske og forurensning, og ikke minst vil en økning av temperaturen på jorda medføre store konsekvenser for livet i havet. Det truer våre naturgitte ressurser. Derfor er også arbeidet med sunne og rene hav av største viktighet for vår regjering. Vi har gjort ulike tiltak på nasjonalt plan, og vi har tatt en ledende rolle internasjonalt for å bidra til arbeidet med renere hav. I Norge har vi seks marine verneområder per i dag innenfor territorialgrensen. Vi har ingen i den eksklusive økonomiske sonen, som går utenfor territorialgrensen, og her har vi ingen hjemmel i norsk rett til å kunne verne. Men regjeringen vil i løpet av 2020 legge fram en egen sak om en helhetlig nasjonal plan for marine verneområder. Områdene i den eksklusive økonomiske sonen inngår også i dette arbeidet. Det gjennomføres en evaluering av dagens tilstand, og dersom det blir avdekket behov for nye tiltak eller virkemidler for å følge opp både nasjonale og internasjonale mål, vil det vektlegges i planen. Vi anser dermed at behovet for en lovhjemmel for marine verneområder i den eksklusive marine sonen allerede er under utredning. Så er det satt internasjonale mål om 10 pst. bevaring av kyst- og havområder innen 2020, og det er de enkelte land som må følge opp dette. Det vi signaliserer med å nevne andre tiltak enn de rene bevaringstiltakene, er at måloppnåelse ikke utelukkende kan baseres på prosentvis areal, men at andre tiltak også bidrar til oppnåelse av målet. Når det gjelder god forvaltning, som f.eks. fiskeriforvaltningen, som har en rekke arealbaserte virkemidler, eller forvaltning av våre marine nasjonalparker, sier forvaltningsplanene noe om hvordan områdene skal forvaltes ut fra kunnskap om hva som er verneverdige områder, hva slags utfordringer man står overfor, og hvilke retningslinjer man jobber etter for å ivareta områdene. Det er viktig at beslutningsgrunnlaget for å etablere marine verneområder er godt vitenskapelig begrunnet, og at det er egnet til å sikre langsiktig vern av natur og økosystemer. De 36 områdene langs kysten som ble anbefalt vurdert for marin verneplan av et rådgivende utvalg i 2004, er fortsatt faggrunnlag og anbefaling i arbeidet som foregår i marine verneområder. Dette er et viktig tema, og det er et prioritert arbeid fra regjeringens side å bidra til god forvaltning av våre hav. Vi er allerede godt i gang med arbeidet med å vurdere ulike nødvendige tiltak for å nå våre mål.
Gisle Meininger Saudland (Fremskrittspartiet), 2019-05-14:
Jeg vil i likhet med flere av de foregående talerne takke saksordføreren for et godt framlegg. Vi behandler i dag et representantforslag om marine verneområder i den eksklusive økonomiske sonen. Jeg tror samtlige er enige om at vi skal ta vare på naturmangfoldet og økosystemet også i havområdene. Men jeg vil minne om at det allerede er et pågående arbeid med en plan for arbeid med marine verneområder, og at tiltak vil bli vurdert. Jeg vil minne om at det allerede er etablert seks marine verneområder med tverrsektorielt vern etter naturmangfoldloven § 39. Det omfatter fire marine nasjonalparker og atten korallområder beskyttet etter fiskerilovgivningen, og det foregår en verneprosess utover det. Ellers vil jeg bringe innlegget mitt inn på noe annet, men likevel tilstøtende, nemlig at jeg ser at det foregår et godt lokalt arbeid mange steder i landet for å bedre økosystemet lokalt i både fjorder og skjærgårder. Det finnes mange kommuner som oppretter hummerreservat der det er hensiktsmessig, eller lager kunstige rev for å bedre økosystemet i havet. Regjeringen har rullet ut et stort fjordryddingsprogram for å rense ut gamle miljøgifter og forurensning, noe som har blitt godt tatt imot i kommunene. Så det foregår mye ute lokalt i kommunene og blant lokalbefolkningen som viser at innbyggerne er opptatt av naturen også under vann. Blant annet i mitt hjemfylke, Vest-Agder, foregår det masse positivt arbeid, bl.a. med Blå vekst og de tingene som jeg nevnte tidligere i mitt innlegg. Videre er det åpenbart at regjeringen gjør en god jobb med en bærekraftig hav- og kystsone med sin innsats mot marin forsøpling, noe som bl.a. var tema i et tidligere innlegg. Men tilbake til saken: Fremskrittspartiet ser fram til klima- og miljøministerens videre arbeid og til å diskutere resultatet av det.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-05-14:
Jeg prioriterer arbeidet med en helhetlig og økosystembasert havforvaltning høyt, inkludert bevaring av marine områder. Klimaendringene og økt aktivitet i havområdene skaper nye utfordringer. Vi må sørge for en havforvaltning som tar vare på de marine økosystemene, og som er grunnmuren for en bærekraftig havøkonomi. Norge bruker en helhetlig og økosystembasert forvaltning som redskap for havforvaltning. De helhetlige forvaltningsplanene har høstet betydelig anerkjennelse også internasjonalt. Bevaring av viktig undersjøisk natur gjennom tverrsektorielt vern og sektorvise beskyttelsestiltak er en del av en helhetlig og økosystembasert forvaltning av havområdene. Vi skal ta vare på naturmangfold og gi grunnlag for en bærekraftig utnyttelse av naturressursene. I OECDs rapport «The Ocean Economy in 2030» er havbaserte næringer og velfungerende marine økosystemer de to likestilte hovedelementene i en modell for havøkonomi. Norges politikk for havområdene gjenspeiler også dette gjennom en helhetlig og økosystembasert forvaltning, som fremmer både bærekraftig bruk og bevaring av økosystemene. Marine verneområder kan i medhold av naturmangfoldloven § 39 etableres i kyst- og havområdene ut til territorialgrensen. Regjeringen legger til grunn at vern etter naturmangfoldloven fortsatt skal bidra til at et utvalg av representative, særegne, sårbare eller truede marine naturverdier langs kysten blir tatt vare på for framtiden. Beskyttelse av naturverdier i havområdene utenfor territorialgrensen skjer i dag etter sektorregelverk. Eksempelvis har fiskerimyndighetene mulighet til – etter havressursloven – å etablere marine områder beskyttet mot skadelig fiskeriaktivitet. For det videre arbeidet med marine verneområder er det satt i gang et arbeid med en helhetlig nasjonal plan. Som en del av denne planen vil det gjennomføres en evaluering av status for arbeidet med vern og beskyttelse av marine områder. I tillegg vil det identifisere det videre behov for vern og beskyttelse, med bakgrunn i nasjonale og internasjonale mål. Norge skal følge opp internasjonale mål for bevaring. Målet, som er vedtatt innenfor rammene av Konvensjonen for biologisk mangfold, omfatter tiltak som gir en effektiv og langsiktig bevaring av et geografisk avgrenset område der det er identifisert særlige naturverdier. De ulike beskyttelsesregimene vi bruker, bidrar alle til oppnåelsen av målet, men i ulik grad når det gjelder de forskjellige kriteriene som følger av målet. Både fiskeri- og miljøforvaltningen har arealbaserte virkemidler som alle er relevante i vurderingen av det såkalte Aichimål 11. Arbeidet med marine verneområder har pågått over lang tid. For å oppsummere: Regjeringen skal legge fram en egen sak om en helhetlig nasjonal plan for marine verneområder senest i 2020. Områdene utenfor territorialgrensen inngår også i dette arbeidet. Som del av planen vil status og behov for vern og beskyttelse av marine områder evalueres, med bakgrunn i nasjonale og internasjonale mål. Dette vil inngå i grunnlaget for det videre arbeidet med marint vern i territorialfarvannet og bevaring av marine områder utenfor territorialgrensen.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-05-14:
Som jeg sier, vil det være en evaluering, og da vil vi se på områdene utenfor territorialgrensen. Men det er ikke sånn at vi innenfor territorialgrensen nå kan verne etter naturmangfoldloven, men utenfor kan vedta å ha beskyttelse etter havressursloven. I henhold til en merknad fra energi- og miljøkomiteen i forrige stortingsperiode i forbindelse med Natur for livet har man definert det man skal kunne regne med, når det gjelder oppfølgingen av Aichi-målene, nettopp til å være disse områdene også utenfor territorialgrensen. Men dette må være et spørsmål som jeg kommer tilbake til når vi kommer med en plan for marint vern og hvordan vi skal følge opp disse 36 områdene som ble foreslått tilbake i 2004.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-05-14:
Beskyttelse har man mulighet for også utenfor territorialgrensen i dag, innenfor havressursloven. Så har vi også 18 områder der det er korallrev, som har den type beskyttelse, det kan også gjøres framover. Vi må se på hvordan vi følger opp innenfor territorialgrensen og det som er utenfor. Så må vi se på den evalueringen som vi får, hvorvidt det kommer forslag til endringer, men det må være en del av den saken som da legges fram.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-05-14:
Da vil jeg gjenta, jeg også. Vi har havforvaltningsplaner i Norge, med betydelig internasjonal anerkjennelse, som tar hele havområdet og forvaltningen av det. Så har vi, som jeg nevnte, mulighet til å fatte vedtak om avgrensede områder, som er en del av det som ligger i Aichi-målene, hvor man kan ha beskyttelse av området under det lovverket som vi har, under havressursloven. Så vil vi ha en oppfølging av marine verneområder. Der er det et konkret arbeid på alle – nå er det vel 21 – som er i en verneprosess. Ti av dem ligger allerede i departementet. Så det blir en oppfølging med en helhetlig vurdering av dem, og vi ser da også på områdene utenfor territorialgrensen. Men kommentarene, forslagene og vurderingene av det må komme når saken kommer.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-05-14:
Ja, det er riktig at tapet av tamrein gikk opp i fjor, men hvis man ser det i et lengre perspektiv, fra 2013, er det likevel en nedgang på 11 pst. Den er riktignok mindre enn for sau, som fra 2013 har vært på 46 eller 47 pst., hvis jeg ikke tar feil. Jeg har definitivt lest rapporten fra Mattilsynet. Jeg er ikke enig i at vi ikke følger opp den todelte målsettingen. Jeg har også prøvd å følge opp interpellasjonens spørsmål, som er: «Hvilke initiativ vil statsråden ta for å sikre at den todelte målsettingen blir oppfylt?» Det er jo de tiltakene jeg har gjennomgått, der lisensfelling og kvotejakt er hovedvirkemiddelet. Vi har endret lisensfellingsperioden for ulv, sånn at man kan få et mer effektivt uttak på våren, i tilknytning til at beitedyr kommer på beite. Vi gjør en permanent endring i bruken av kunstig lys ved åtejakt, kameraovervåkning, bruk av fangstbåser ved jakt på jerv, etc. Det gjennomføres ekstraordinære uttak av rovvilt, både, som jeg viste til, når det gjelder bjørn i Trøndelag, og ved at det i år allerede er tatt ut 33 enkeltdyr av jerv og gjort 5 hiuttak av jerv. Vi har sørget for at man har en beredskap, og så kort saksbehandlingstid som overhodet mulig både i Miljødirektoratet og hos Fylkesmannen. Dette følges også opp i år. Vi gjennomfører kursing av skadefellingslag. Det er kursing av kommuner om beredskap i akutte rovviltsituasjoner. Vi har styrket Statens naturoppsyn, SNO, med 5 mill. kr i år, nettopp for at de skal kunne gi bistand flere steder samtidig. Og vi utarbeider en veileder fra SNO. I tillegg er det 10 mill. kr til styrking av forebyggende og konfliktdempende tiltak, og vi leter etter langsiktige løsninger i områder hvor det ofte er store tap, som i Nord-Østerdalen. I tillegg kan man selvfølgelig søke på akutte midler. Alle disse tiltakene er der nettopp for at man skal ha en forvaltning og følge opp den todelte målsettingen – at vi skal ha en beitenæring og en tamreindrift samtidig som vi følger opp de bestandsmålene vi har. Der ligger vi under bestandsmålet for bjørn og under Stortingets vedtak for gaupe, men ligger over for ulv og jerv. Men da er det viktig ... Jeg kan si det etterpå.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-05-14:
Jeg mener at jeg i denne debatten best representerer dem som ønsker at vi skal opprettholde en todelt målsetting, både ved at vi skal ha en beitenæring – det er to millioner sau på beite i Norge; antallet har ikke gått ned – og ved at vi har lave bestandsmål innenfor tamreinområdene i Norge, nettopp for å legge til grunn at vi skal ivareta tamrein. Når det gjelder ulv, er det ingen deler av ulvesonen som går inn i tamreinområder. Klima- og miljødepartementet jobber aktivt inn mot landbrukspolitikken, også mer generelt. Vi har bl.a. doblet antallet utvalgte kulturlandskap de siste årene, noe som er en viktig del av det å ivareta det biologiske mangfoldet. Vi er også opptatt av at vi skal fortsette å redusere rovvilttapene, samtidig som vi trenger å vite mer om de andre tapene. For det står også i Mattilsynets rapport: De viser til at 18 000 sau og lam er tatt av rovvilt, men da ut fra et tap på 97 000 sau. Så vi trenger å vite mer om de andre tapene for å følge opp dyrevelferden også på flere områder. Så vil jeg minne om at i den todelte målsettingen ligger det også å følge opp bestandsmålene, Bernkonvensjonen og naturmangfoldloven. Det ligger også i vedtakene fra Stortinget. Jeg hører jo en veldig bekymring for der vi ligger over, på jerv, og der har vi store uttak, allerede 33 dyr ekstraordinært så langt i år. For ulv ser det ut til at vi kan havne på mellom 7,5 og 8,5 ynglinger, altså mindre enn i 2018, mens på bjørn og gaupe ligger vi under. Da ligger det også i den oppgaven jeg har, å følge opp, slik at vi også når de målene. Så er det viktig å huske på at selv om vi følger, og når, bestandsmålene innenfor lovverket som Stortinget har satt, vil fortsatt ulv være kritisk truet i Norge. Jerv, bjørn og gaupe vil være sterkt truet i Norge. Det er også en del av rovviltforliket. Jeg har i tidligere innlegg prøvd å fortelle om alle de initiativene – som det ble spurt om – vi tar for å få en mer effektiv rovviltforvaltning, samtidig som vi skal utvikle og ha beitenæring og tamreindrift i Norge.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-05-14:
Svaret til statsråden gjør meg usikker på om han har lest Mattilsynets rapport, for utgangspunktet for min interpellasjon var den rapporten, og den sier at det går ikke bra. Statsråden sto nettopp her oppe og sa at tapene til tamrein har gått ned. Nei, de har ikke det. Denne rapporten dokumenterer at de har gått opp. De har gått opp med 23 pst. totalt. Tapsprosenten er 44 pst. for reinkalver – 60 pst. i Troms, 57 pst. i Nordland. Det har ikke gått ned når det gjelder tamrein, så jeg syns statsråden i det minste må gå opp her og rette opp det han sa om akkurat det, for det er ikke tilfellet. Så må statsråden kunne forholde seg til den rapporten. Det var derfor jeg ønsket at landbruksministeren hadde vært her, som har ansvaret for Mattilsynet og for landbruk og beitenæring. De er sterkt bekymret for de store tapene i tamreindriften, de er sterkt bekymret for dyrevelferden, og de stiller spørsmål ved om den todelte målsettingen blir innfridd. Da er spørsmålet: Statsråden brukte mye tid på å si hvordan vi skal oppfylle bestandsmålene for rovvilt, men kunne statsråden også greie ut litt hvordan vi skal kunne opprettholde og utvikle en levende beitenæring i Norge? Hva vil han særlig gjøre for å beskytte randsonene til rovdyrområdet, altså særlig områder som Meråker i Nord-Trøndelag, som Hadeland, som Nord-Østerdalen, som nå opplever tap fordi ulvesonen er tømt for sau? Hvordan vil han sørge for at beitebruk og jordbruk kan holdes levende i alle deler av landet? De er, som vi vet, viktig for både biologisk mangfold og artsmangfoldet. Hvordan tenker statsråden at vi skal kunne klare å opprettholde en tamreindrift når nesten halvparten av kalvene blir tatt av rovvilt i enkelte fylker? Jeg tror ikke statsråden kan ha tatt innover seg alvoret i denne rapporten. Jeg ber i alle fall statsråden om å kommentere innholdet i rapporten og kommentere ikke bare rovviltpolitikken, men også hvordan han ønsker seg at en skal utvikle beitenæringen og tamreindriften videre i Norge med de tapene som en her har, og med den uakseptable dyrevelferdssituasjonen som Mattilsynet påpeker.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-05-14:
Tidligere i dag har FNs nye rapport om biologisk mangfold vært tatt opp. En tredjedel av artsmangfoldet i Norge er knyttet til kulturlandskapet. Beiting og aktivt landbruk er det som holder kulturlandskapet åpent. Det som bidrar til et godt kulturlandskap i Norge, er et aktivt jordbruk – små og store bruk over hele landet. Men det er klart at forutsetningene for en del av det jordbruket og den beitenæringen blir ikke enkle hvis ikke den todelte målsettingen i rovviltforliket blir oppfylt. Og den todelte målsettingen oppfylles ikke bare ved å oppfylle bestandsmål for rovdyr, den må også oppfylles ved å utvikle beitenæringen og tamreindriften på en forsvarlig måte dyrevelferdsmessig – gi dem muligheten til fortsatt eksistens, rett og slett, i store deler av landet. Det var bare Senterpartiet som fant det verdt å delta i denne interpellasjonen – ingen fra Arbeiderpartiet, ingen fra Høyre, ingen fra Fremskrittspartiet. Det er en mangel på respekt for dem som blir berørt av denne forvaltningen, når Stortingets største partier ikke engang ønsker å delta. Jeg antar at alle de som blir berørt av dette utover i landet, merker seg akkurat det: den ignoransen fra de andre partiene. Heller ingen av dem som er fra disse fylkene – fra Hedmark, fra Trøndelag, fra Nordland og fra Oppland – har deltatt. Men jeg vet at jeg kommer til å møte dem i valgkampen, og da kommer de likevel til å være enige med Senterpartiet – så lenge de er utenfor dette huset. Vi står dessverre overfor en ny blodig rovdyrsesong. Den har nylig startet, med ulveangrep i Hyllestad i Sogn og Fjordane. Trygve Solaas fant en ihjelrevet sau 150 meter fra låven sin. Statens naturoppsyn frykter flere skader. Dette er definitivt et beiteprioritert område. Det er et av våre viktigste saueområder. Mattilsynets rapport er nettopp en alvorlig advarsel mot det som kan ligge foran oss, og det vi i dag så det første eksempelet på. Men det er åpenbart at regjeringen ikke tar den advarselen på alvor. Landbruksministeren stiller ikke engang opp og snakker om sin egen sektor, og klimaministeren synes mer opptatt av hvordan han skal kunne endre andre deler av rovviltforliket, enn å ivareta den todelte målsettingen. For nå skal åpenbart rovviltnemndene desimeres. Det vil føre til at det blir færre kritiske røster også utenfor denne salen, og at en på den måten vil prøve å kvele debatten.
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2019-06-17:
Jeg vil først takke komiteen for konstruktivt arbeid i denne saken, som omhandler to forslag fremmet av SV-representanter. Det ene går på å hente alle barn med norsk statsborgerskap til Norge. Og forslag nr. 2 går på å sikre god barnefaglig oppfølging av barn som eventuelt måtte komme til Norge. Dette er en vanskelig sak, men jeg er glad for at det er et stort flertall som stiller seg bak innstillingen i dag. Det har vært et godt arbeid i komiteen, og flere av de aktuelle problemstillingene i saken har blitt belyst. I den offentlige debatten har det blitt fremmet mange påstander og mange forenklede løsninger tilknyttet denne saken, som viser seg å være vanskelig. Når man setter seg ned og diskuterer den på en saklig måte, kommer man kanskje fram til – slik også flertallet i komiteen har gjort – at man får ta en helhetlig vurdering og ta flere hensyn. Norge har ingen plikt til å hente tilbake verken voksne eller barn. Nordmenn i utlandet har ikke noe individuelt krav på å bli hentet tilbake av norske myndigheter. Men nordmenn i utlandet har krav på konsulær bistand dersom de oppsøker en utenriksstasjon. Det er foreldrene som tar valg på vegne av barna. Norske myndigheter kan ikke reise rundt i verden og hente tilbake barn mot foreldrenes vilje. Det er viktig for Fremskrittspartiet i denne saken å være prinsipiell og ryddig i hvordan vi opptrer. Det er mange, både barn og voksne rundt om i verden, som er i en svært vanskelig og krevende situasjon, som ikke har noen mulighet til å få norske myndigheters hjelp, og hvor norske myndigheter ikke ønsker å yte den type bistand. Jeg synes det er et helt galt signal å gi dersom Stortinget nå skulle bestemme at vi skal hente tilbake alle norske barn uten engang å vite om foreldrene måtte ønske det, og hvor eneste kriterium og forskjell fra andre barn med norsk tilknytning som sliter rundt om i verden, er at foreldrene har sluttet seg til en terrorhær. Det ville vært et helt feil signal å gi til norske statsborgere i utlandet som ikke har mulighet til å få den hjelpen, og som heller aldri får den oppmerksomheten som fremmedkrigerne fra Norge har fått.
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2019-06-17:
Debatten viser at det er enighet om en del i denne saken. Det har kommet fram flere sider ved saken som har nyansert bildet. Det er enighet om å hente foreldreløse barn. Fem er – som nevnt – hentet. Fremskrittspartiet har tillit til at utenriksministeren og barne- og likestillingsministeren med flere har gjort riktige vurderinger når de tenker på sikkerheten både til nasjonen og til barna, og alle de barnefaglige vurderingene som har vært gjort rundt det. Så er det bred enighet om at man ønsker et bedre internasjonalt samarbeid for å få på plass – om mulig – en internasjonal straffedomstol for å håndtere problemene videre. Fremskrittspartiet mener derimot at enigheten begrenser seg til å hente foreldreløse barn. Det sporet som går på samtykke fra foreldrene om å hente bare barna, er et vanskelig spor å følge. Det vil juridisk være svært problematisk om gyldigheten av et sånt samtykke vil stå seg. Det er helt klart at disse foreldrene vil ha krav på samvær med sine barn – nærmest uansett – på et senere tidspunkt. Det er helt på det rene at de barna som er foreldreløse, sto i en helt spesiell situasjon. De var mer sårbare enn barn som har omsorgspersoner til stede. Det er derfor den vurderingen har blitt gjort. Det handler ikke om barnas rettigheter, det handler om sårbarheten til barna. At man kunne være enig om å hente foreldreløse barn, tror jeg vi skal være glad for. Så er det helt uaktuelt for Fremskrittspartiet å gå med på løsninger som vil innebære å hjelpe personer til Norge som frivillig har sluttet seg til en terrorhær. Det er et helt feil signal å gi. Det er et svært viktig hensyn i den totalvurderingen som er gjort, og som må gjøres framover, at norske myndigheter ikke skal hente personer som har sluttet seg til en terrorhær i utlandet.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2019-06-17:
La meg starte med å si takk til saksordføreren for et godt arbeid, men jeg føler også trang til å bemerke at kanskje har saksordfører Engen-Helgheim også vært en av dem som har vært ute i media med veldig klare og forenklede løsninger på denne saken. Det er en ekstremt komplisert situasjon. Det er en situasjon som utvikler seg veldig hurtig, som er uoversiktlig, og der det er mangel på informasjon – i hvert fall fra åpne kilder. Fra Arbeiderpartiets side har hensynet til barna som har havnet i en situasjon de ikke har valgt selv, vært veldig viktig. Derfor har vi tatt til orde for at barn som har blitt hentet til Syria og endt opp som foreldreløse, skal hentes hjem, og de skal hentes hjem med bistand fra norske myndigheter. Jeg merker meg at regjeringen også har landet på det standpunktet og allerede har gjennomført en slik uthenting. Det er vi veldig tilfreds med at man har endt opp med og fått til i en kompleks og vanskelig situasjon. La meg benytte anledningen til å si tusen takk til de som var involvert – enten de var i Norge eller på bakken på det aktuelle stedet for å hente dem ut. Det var en krevende operasjon. Arbeiderpartiet har også vært opptatt av at det finnes noen foreldre som har gjort valg og satt barna sine i en slik situasjon, og som nå lever under humanitære forhold som er veldig vanskelige. Den norske stat bør i det tilfellet gi et tilbud til disse foreldrene om at barna kan hentes hjem, slik at de kan få en humanitær situasjon og oppvekstforhold som er barn verdig. Men la meg være tydelig på at Arbeiderpartiet ikke ønsker at vi aktivt skal hente hjem voksne borgere som har valgt å knytte seg til terrororganisasjonen IS – eller for den saks skyld andre terrororganisasjoner. Dette er en situasjon som ikke bare angår Norge. Den angår ganske mange land. Derfor er vi også opptatt av at vi finner internasjonale løsninger. Vi har merket oss det svenske initiativet, men jeg vil også peke på at vi i merknadene tar opp behovet for at vi arbeider for en bredere internasjonal løsning. Det kan selvfølgelig inkludere en internasjonal domstol – i den grad det er mulig å gjennomføre. Det kan også være at man får en multilateral avtale med kurdiske selvstyremyndigheter om hvordan man løser sikkerhetsbehovene – for det er jo ikke ønskelig med en enklave av forlatte personer med IS-tilknytning sittende fast i disse områdene – eller man kan finne andre former for internasjonalt samarbeid. Vi ønsker at den norske regjeringen tar et initiativ, er tydelig og arbeider proaktivt for å få til denne typen internasjonale løsninger. La meg avslutte med at når det gjelder å hente disse barna hjem, som er aktuelt, må man sørge for å ha et ordentlig mottaksapparat. I det vil vi understreke betydningen av at man, så langt det er mulig, også involverer aktuelle omsorgspersoner i Norge som har en eller annen form for tilknytning til barna, og håper at regjeringen også vil legge vekt på det.