Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-07:
Forslaget fra Rolf Reikvam og meg selv er prinsipielt begrunnet. Det prinsipielle i dette er at et arvelig monarki, slik som vi har i Norge, ikke er i samsvar med moderne statsskikk og et demokratisk folkestyre. Det er med andre ord en prinsipiell begrunnelse som dreier seg om at et lands statsoverhode ikke skal arve sin posisjon, men velges av folket i valg. Videre betyr det at det i dette ikke ligger noe annet enn at det er klokt av et parlament fra tid til annen å ta opp til debatt hvordan landet vårt skal styres. Vår kongefamilie har utført sine funksjoner i pakt med både tradisjoner og ikke minst vår tids krav til kongehuset. Derfor er det på mange måter lettere å diskutere monarkiet i eget land i Stortinget enn det vil være i mange andre lands parlamenter i Europa som også har monarki, der man med rette kan kritisere monarken og monarkens familie for å oppføre seg på en måte som gjør at dette derfor kommer til debatt. I Norge har vi en kongefamilie som har utført sine valg i pakt med gode tradisjoner og i pakt med demokratiske tradisjoner, og derfor er dette et rent prinsipielt spørsmål sett fra SVs side. Det er det i grunnen viktig å ha klart for seg, for det betyr at også representanter i denne sal kan diskutere dette på et prinsipielt grunnlag, og ikke på et grunnlag som er annerledes. Det er selvfølgelig riktig at monarkiet som sådant har lange tradisjoner i Norge. Det er helt riktig at monarkiet ikke ble innført i 1905 ved en folkeavstemning. Hvis man skal tro Snorre, har monarkiet tradisjoner helt tilbake til Harald Hårfagre som den første samlende konge i Norge. Det betyr at det er monarki som er vår nasjons tradisjon, men det betyr ikke at det er unødvendig å tenke igjennom om denne tradisjonen er riktig, for alle generasjoner må gå inn i sin tid. Som kongefamilien må gå inn i sin tid, må parlamentet også gå inn i sin tid, for å se om det er nødvendig og behøvelig å endre landets statsskikk. Vi mener prinsipielt at dette er nødvendig, og derfor har vi også lagt inn dette forslaget. Det betyr at den tilnærming som representanten Engeset har til dette spørsmålet, at han nærmest synes det er litt uhøvisk eller upassende at parlamentet skal diskutere denne typen spørsmål, vil jeg for min del ta sterkt avstand fra. Det er klokt, og jeg tror også at kongefamilien setter pris på denne typen debatt, for det er helt riktig, som flere representanter har sagt, at dette vil bekrefte kongefamiliens sterke støtte ikke bare i parlamentet, men også i folket. Vi vet utmerket godt at vi ikke i dag får flertall for dette forslaget. I 1905 var det så mange som nesten 70 000 som stemte imot, i det som den gangen var folkeavstemning nummer to, i novemberdagene i 1905. Det er i seg selv ganske oppsiktsvekkende høye tall, med tanke på den situasjonen som var. Vi mener også at det ville være klokt at folket – siden man da hadde folkeavstemning i 1905 – selvfølgelig på et tidspunkt får anledning til å si sitt. Hvordan dette rent praktisk skal gjøres, har vi ikke tatt stilling til, men vi er enige i den tilnærming som ligger i merknaden fra Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet. Selv om den er litt klønete formulert, er det vel ingen som er i tvil om hva som rent faktisk ligger i dette, nemlig at når man først har hatt en folkeavstemning, er det bare folket som i en ny folkeavstemning kan overprøve det. Dette prinsipielle syn vil SV være enig i – eller la meg si, vil jeg være enig i. Siden dette er et grunnlovsforslag, står våre representanter fritt til hvordan de vil behandle dette. Min mening om dette er avslutningsvis følgende: Jeg tror det er nødvendig at nasjonen tenker igjennom hvordan dette skal være. Det arvelige monarkiet har utført sine funksjoner godt, men det betyr ikke at man ikke fra tid til annen kan reise prinsipielle spørsmål om nasjonens statsform. Denne debatten er nyttig og nødvendig. Vi kan heldigvis ha det privilegiet i Norge at vi kan diskutere dette på et prinsipielt grunnlag uten at noen kan mistenkes for å ha en skjult agenda i dette, som man vil kunne ha i mange andre land der de har kongefamilier som er langt mer omstridt. Det betyr at den norske kongefamilien helt fra 1905 og fram til i dag har gjort kloke valg, uttalt seg klokt og oppført seg høvisk og skikkelig i forhold til landets statsskikk. Det er en stor stolthet. Også vi som er republikanere, er stolte av vårt kongehus.