Stefan Heggelund (Høyre), 2015-06-11:
La meg først si at dette er en komité med godt arbeidsmiljø. Vi jobber med et område der diskusjonene ofte blir polariserte. Likevel samarbeider vi godt og med gode tone til siste slutt om innstillingen. Det må sies at innstillingen av ulike grunner ikke ser helt ut som den burde ha gjort i forbindelse med mindretallsforslag. Dette har sekretariatet og komitésekretæren tatt på strak arm. Vi har fått service og behjelpelighet i store mengder. Det er vi takknemlige for. Så til saken. Noen mennesker regner suksessen til en velferdsordning etter hvor mye den koster, etter hvor mange som er på den, eller hvor høyt tilfall den har. Det gjør ikke vi. Suksessen til en velferdsordning avhenger av hvor mange mennesker den bidrar til å hjelpe tilbake i arbeid, til selvforsørgelse. Her ligger den grunnleggende forskjellen i synet på velferd mellom høyresiden og venstresiden. Det er grunnen til at venstresiden kaller høyresiden for usosial. Det er ikke en beskrivelse av reelle intensjoner eller engasjement, selv om det kan virke som om de tror det. Det kommer av at høyresiden i én ordning vil kombinere ulike virkemidler, slik at stønaden samlet sett blir en god ordning. Overgangsstønaden har hjulpet mange, men for enkelte har den også blitt en utfordring. Fram til 1998 var overgangsstønaden på ti år. De fleste partiene på Stortinget var da enige om at det var for lenge, og den ble redusert fra ti til tre år. Høyre og Arbeiderpartiet sto sammen om den endringen. Rikstrygdeverket evaluerte endringen i 2004 og kom bl.a. fram til: «For gruppen med marginal tilknytning til arbeidslivet innebar det å miste overgangsstønaden at andelen sysselsatte ble fordoblet.» Det var debatt om dette. Ville dette gjøre ordningen bedre, eller risikerte man at fattigdommen ville øke? Det gjorde ordningen bedre. Senere har man justert overgangsstønaden på flere måter. Man har endret vilkårene, gjort dem tydeligere – og noen vil si strengere. Resultatet var at flere kom raskere i jobb. I dag er det flertall for alle regjeringens forslag, med unntak av ett. Jeg mener samlet sett at vi gjør ordningen bedre. I litt ulike konstellasjoner på forskjellige forslag gjør vi justeringer i tråd med det man har gjort tidligere. Ingenting bekjemper fattigdom som det å ha en jobb å gå til. Det burde være grunnlaget for enhver som ønsker å ha en vellykket sosialpolitikk, og det er grunnlaget for endringene som er foreslått. Vi sikrer at den utdanningen som tas, skal være relevant for å kunne få seg en jobb. Her har Nav en viktig veiledningsoppgave, men det er riktig at dette er et krav, for å hindre at man er på stønad lenger enn nødvendig. Vi tydeliggjør Navs veiledningsansvar, nettopp fordi vi vet hvor viktig tett oppfølging er. Som videreføring av hovedregelen, nemlig den at man skal oppholde seg i Norge, reduserer vi muligheten til å motta penger i utlandet til seks uker. Denne er i dag på seks måneder, langt lenger enn det som er mulig for de aller fleste andre å reise ut av landet i forbindelse med ferier. Det understreker viktigheten av at det er i Norge man må være hvis man skal ha god oppfølging, og det styrker kontrollmulighetene til Nav. Det bringer meg til neste punkt: Mulighetene for kontroll styrkes. Mellom januar og april er det anmeldt juks på stønad til enslig mor eller far på 14 mill. kr. Det er viktig at reglene er enkle å forstå, enkle å følge og enkle å forvalte. Det gjør vi noe med. Det er ingen hemmelighet at jeg skulle ønske at vi også gjorde noe med aldersgrensen. Sett i sammenheng med de veldig positive virkningene justeringer i vilkår og varighet har hatt tidligere, nemlig at det har hjulpet folk raskere i arbeid, mener jeg forslaget er godt og viktig. Dessverre var det ikke flertall for det i dag. Til sist vil jeg si noe om språk. Vi skriver og snakker om innlåsingseffekt, hensiktsmessighet, vilkår, sanksjoner og tilfall. Det er viktig å være faglig og presis når man omtaler disse spørsmålene. Samtidig skal vi aldri miste av syne at dette dreier seg om mennesker. Det handler om å gi hjelp, og det handler om å gi muligheter til å stå på egne ben. Regelverksspråk kan være fremmedgjørende og – i mangel av et bedre ord – kaldt. Der må vi være bevisste – antageligvis mer enn vi er. For øvrig tar jeg opp forslaget fra Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti. Forslaget er, i likhet med andre forslag vi vedtar i dag, med på å gjøre ordningen mer treffsikker, og at man bruker ressursene på det viktigste, nemlig å hjelpe folk i arbeid.