Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2020-12-08:
Først vil jeg få si takk for både hyggelige ord og gode innspill, og også takk for at jeg fikk komme til Stortinget og redegjøre da jeg ønsket det, fordi jeg mener det er viktig at vi før vi går inn i Sikkerhetsrådet, også drøfter og gjennomgår de hovedprioriteringene vi skal ha. Så er det, som jeg sa i min redegjørelse også, et høyt tempo i arbeidet i Sikkerhetsrådet. Det betyr at vi kan komme til å ha møter flere ganger om dagen, det er mange saker på rådets dagsorden, men det at Stortinget både er godt kjent med og diskuterer rammene og prioriteringene, mener jeg er viktig. Jeg skal forsøke på noen minutter å svare kort på en del av hovedspørsmålene som har kommet, og jeg beklager på forhånd at ikke alt kan bli like dyptpløyende, av tidshensyn. Men til spørsmålet fra komitélederen først – la meg gi noen konkrete eksempler på hvordan vi vil jobbe med de fire hovedprioriteringene: Når det gjelder beskyttelse av sivile, har vi tatt et særlig internasjonalt ansvar for å bekjempe og forebygge seksuell og kjønnsbasert vold. Til det hadde vi i fjor en stor konferanse i Oslo der vi samlet inn penger, men også hadde en styrket normativ innsats. Det vi særlig fokuserte på, var behovet for at man ikke kan ha straffrihet for den typen overgrep. Det er en viktig driver for at denne typen overgrep ikke slutter. Når det gjelder klima og sikkerhet, gjelder det å få det opp på dagsordenen i Sikkerhetsrådet. Det har vært vanskelig til nå, og det er nettopp derfor vi i samarbeid med NUPI, SIPRI og også tyske aktører ønsker å bedre kunnskapstilfanget om sammenhengene. Vi mener det kan være viktig for å løfte debatten. Når det gjelder kvinner, fred og sikkerhet, er vi opptatt av implementering, som jeg nevnte. Jeg vil trekke fram to eksempler på måten vi jobber på. Det ene er at vi støtter lokale kvinnemeglernettverk, altså lokale i betydningen andre steder i verden. Det er viktig for en direkte implementering. Det andre vi gjør, og som er en veldig vesentlig del av dette, er at vi bruker erfaringene våre fra freds- og forsoningsinnsats til å trekke fram behovet for at kvinner skal involveres tidlig i prosessen, ikke mot slutten av prosessen. Det er to eksempler. Når det gjelder fredsdiplomati, har vi over 30 år med erfaring, og vi har erfaring Sikkerhetsrådet trenger. Nettopp derfor mener vi at det kan være en viktig del av dette. Så er det selvfølgelig helt riktig som komitélederen sier, at mange uventede hendelser vil komme til å prege arbeidet vårt, i likhet med arbeidet til andre land. Vi kommer til både å ha selvtillit og å være realistiske. Det er en viktig side av dette. Så tar Michael Tetzschner opp behovet for reform. Det er jeg også helt enig i. Det har vært en del av kampanjen vår også, både større åpenhet og bedre arbeidsmetoder i Sikkerhetsrådet for å få til mer, rett og slett, som både et valgt medlem og som faste medlemmer. Så til Tybring-Gjeddes poeng, om det kan skade norske interesser. Jeg mener nei. Det betyr ikke, som jeg sa, at vi ikke kommer til å komme i vanskelige dilemmaer og måtte gjøre krevende avveininger. Men jeg tror det representanten Tybring-Gjedde overser, er at det vi gjør f.eks. på fred og forsoning, er noe der vi har sterk støtte fra land som ellers er uenige om mange ting. Når det gjelder Israel og Palestina, jobber vi jo som AHLC-formann med sterk støtte fra USA. Når det gjelder spørsmålet om Afghanistan, er det det samme – der er også Russland og Kina involvert. Så jeg mener tvert imot at det vi gjør på bl.a. fred og forsoning, også er en sikkerhetspolitisk kapital for Norge som gjør at vi øker vårt utenrikspolitiske handlingsrom på andre områder, og sånn sett ivaretar våre interesser. Så gjør vi jo ikke dette for mitt ellers utmerkede embetsverks skyld. Dette gjør vi for å ivareta norske interesser, og det er det viktig å understreke. Så to ting – det ene er knyttet til matvaresikkerhet. Det er en veldig viktig problemstilling som Navarsete nevner. Vi mener at det ofte er en konsekvens av klimaendringer, som også får store utslag for konfliktpotensialet. Det er også en av årsakene til at Norge på fredag ratifiserte de tilleggsområdene for krigførende metoder som ligger i Roma-vedtektene, nemlig at sult ikke skal kunne brukes som et våpen i krig. Det er en del av dette. Så til slutt – på 20 sekunder – vil jeg bare vise til svaret jeg har gitt til Stortinget om både arbeidsmetoder, som jo Stortinget står helt fritt til å bestemme selv, og hva som er bakgrunnen for hvordan vi agerer, i likhet med tidligere regjeringer, når det gjelder stemmebytteavtaler. Jeg har for så vidt ikke behov for å gå mer i detalj på det enn det som står i brevet, men bare si at vi er opptatt av fra regjeringas side å ha en god dialog med Stortinget om disse sakene. Det mener jeg at vi kan få til godt gjennom både de gangene jeg er i Stortinget og redegjør, og de organene Stortinget har for den typen diskusjoner.