Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2009-06-18:
Vi har vært vitne til ganske mye elendighetsbeskrivelser fra spesielt Høyre og Fremskrittspartiet i denne debatten så langt. Jeg vil si innledningsvis at i forrige periode var de samlede inntektsmulighetene – hvis man legger sammen prisøkning og tilskudd – i størrelsesordenen 300–400 mill. kr, mens tallet i denne perioden, inkludert det siste oppgjøret, er på 4,3 milliarder kr. Det er altså et betydelig økt beløp. Det gir grunnlag for økt optimisme, og det ser vi. Det er en anstendig avtale som ligger på bordet i dag. Jeg har lyst til å begynne med det som er gledelig, og det er den enigheten som er oppnådd på markedsordningen. Dette er en grunnplanke i norsk landbrukspolitikk som vi skal leve med i tiår og kanskje i generasjoner framover. Den største mangelen ved denne landbruksavtalen er etter mitt skjønn at vi heller ikke nå fikk på plass et felles kvotetak og et felles regelverk for samdrifter og enkeltbruk. Det fører til en del strukturelle utfordringer og til en del håpløse debatter, som vi jo har sett her i kveld, der noen ønsker å forskjellsbehandle enkeltbruk og samdrifter. Dette er egentlig en debatt om hvilken strukturprofil man ønsker. Norsk landbrukspolitikk er bygd på tre elementer. Det er tollvernet, det er de direkte overføringene, og det er internmarkedet og de reguleringene som ligger der. På vårt landsmøte gikk jeg til angrep på Fremskrittspartiet fordi de går til frontalangrep på alle disse tre grunnpilarene innenfor norsk landbrukspolitikk. Over tid vil de bygge ned tollvernet. De halverer overføringene på et halvt år, og de ønsker å avregulere de interne markedsmekanismene. Senest her i dag fremmes det forslag der man prinsipielt ønsker å ta bort kvoteordningene på melk. Konsekvensen er åpenbar. Det er en kollaps i markedet. Det er ruin for titusenvis av familier og mange ødelagte liv. Senterpartiet kan ikke gjøre noe annet enn å gjøre folk oppmerksom på konsekvensene av denne politikken, og så får valget til høsten avgjøre. Men det er drøyt å påstå at Fremskrittspartiets politikk vil føre til bedre kår i landbruket. Både Høyre og Fremskrittspartiet er opptatt av at stordrift og effektivitet er framtiden – mer kapitalintensiv drift. Det store paradokset er at det er nettopp disse brukene som er avhengig av at det føres en aktiv landbrukspolitikk, det er de som er avhengig av tilskudd, det er de som er avhengig av markedsordninger og tollvern. Det første som ryker ut, hvis vi skal gjennomføre den politikken som Fremskrittspartiet og delvis Høyre tar til orde for, er nettopp det landbruket de ønsker seg. Så må vi løfte blikket framover og se globalt på hvilke utfordringer som møter oss. Det siste året har vi sett at store importland leier jord direkte i Afrika. Man stoler ikke lenger på at mat er å få kjøpt, selv om man har penger. Vi har en klimakrise, vi har en matkrise, og vi har en finanskrise. For Norges del betyr dette åpenbart at vi er nødt til å dyrke mer mat, vi er nødt til å ha renere mat, og vi er nødt til å ha bedre mat. Kort sagt: økt forsvarlig selvforsyning. Dette kommer til å kreve mer debatt rundt norsk landbruk og matpolitikk framover – ikke mindre. Spørsmålet om en ny landbruksmelding er stilt. Jeg tror at for vår del har vi et åpent forhold til behovet for en ny landbruksmelding. Det er mye som tyder på at det kan være fornuftig å gå inn på det. Det er i så fall noe som vi kommer tilbake til til høsten. Sentrale utfordringer framover: Miljø og klima kommer til å bli stadig viktigere for landbruket. Mitt håp og min ambisjon er at norsk landbruk posisjonerer seg slik at det blir en del av løsningen – akkurat som departementet omtaler i den framlagte klimameldingen. En åpenbar utfordring framover er fortsatt lønnsomhet, rekruttering og investering i næringen. Her ser vi at mye har skjedd de fire siste årene, men vi er avhengig av at den utviklingen fortsetter. Leiejordsproblematikken og eiendomspolitikken er viktig. Det er ikke slik at det ikke skjer forandringer. Stortinget har bedt om at man ser nærmere på delingsforbudet, og Stortinget har også sagt at prisnivået på landbrukseiendommer skal opp. Aller sist har jeg lyst til å si at legitimitet er noe som norsk landbruk er uhyre avhengig av. Det betyr at man er nødt til å oppfylle alle målsettingene i norsk landbrukspolitikk. Jeg er optimist på vegne av norsk landbruk, men det forutsetter at vi får et riktig valgresultat til høsten.