trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-11-13:
Mitt spørsmål går til arbeidsminister Robert Eriksson. Et av de mest usosiale kuttene som Høyre og Fremskrittspartiet har avtalefestet at de skal gjøre, er det kraftige kuttet i alderspensjonen for uføre. Dette handler om mennesker som ikke har noen mulighet til å jobbe mer og lenger for å nulle ut virkningen av levealdersjusteringen, en ordning som Fremskrittspartiet har vært så imot at de ville fjerne den for alle. Det er derfor særlig opprørende at det første de går løs på, er å fjerne den halve skjermingen som den rød-grønne regjeringen fikk på plass for dem som har hatt uføretrygd – de mest sårbare, de som ikke kan gjøre noen ting for å motvirke kuttene. Og det er mye penger – full virkning av dette er 6 mrd. kr som skal suges ut av lommebøkene til de sjukeste alderspensjonistene. Mange har vært uføre hele livet og har ikke hatt noen mulighet til å nulle ut denne virkningen. En rapport som kom fra organisasjonen Unge funksjonshemmede denne uken, viser bl.a. at de gjennom livet i gjennomsnitt har 10 000 kr mindre i måneden å leve av enn alle andre. I tillegg skal de nå oppleve å få full virkning av levealdersjusteringen i alderstrygden. Da er mitt spørsmål til Fremskrittspartiet følgende: Hvorfor mener Fremskrittspartiet at uføre på alderspensjon har for mye penger, mens de på den andre sida mener at de rikeste menneskene i dette landet skal ha millioner i skattelette?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-11-13:
Stortinget har vedtatt halv levealdersjustering for uføre som skal over på alderspensjon, nettopp fordi de ikke kan gjøre seg nytte av det som er mekanismene i pensjonsforliket, nemlig at man kan stå lenger for å nulle ut virkningen av levealdersjusteringen. Det er derfor det var så viktig for SV, da vi jobbet med ny uføretrygd, at denne ordningen skulle på plass. Jeg hadde virkelig forventet at et parti som påstår å ha en sosial profil, men som også har vært opptatt av pensjonistene, hadde tviholdt på den skjermingen som disse alderspensjonistene har. Men det er kanskje slik at arbeidsministerens partikollega fra Fremskrittspartiet, som i dag er i mange aviser og sier at partiet har blitt et parti mer for akademikere og rikfolk enn for vanlige folk, har rett. Ser arbeidsministeren den skeive fordelingspolitikken som bl.a. dette forslaget innebærer?
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2013-11-13:
Spørsmålet mitt går til arbeidsministeren. Det nærmar seg jul, det nærmar seg desember, og det nærmar seg utløpet av gjeldande IA-avtale. I budsjetthøyringa til arbeids- og sosialkomiteen måndag var det mange av partane i arbeidslivet som sterkt etterlyste at ein må få på plass ein ny IA-avtale. Arbeid med inkluderande arbeidsliv er viktig, og ei vidareføring og forbetring av IA-avtalen kan vere ein måte å styrkje det arbeidet på. Samtidig har vi fleire store utfordringar. Ei av dei er at mange av dei positive verkemidla gjennom IA-avtalen, f.eks. tilretteleggingstilskott frå Nav, berre er tilgjengelege for enkelte bedrifter og ikkje for alle bedrifter. Det gjeld også mange andre gode verkemiddel som burde ha vore tilgjengelege for alle, og det går ut over småbedrifter at det ikkje er slik. Ei anna utfordring er at vi framleis har eit betydeleg høgare sjukefråvær enn nabolanda våre, og at det har skjedd lite i så måte. I sommar kom ei evaluering frå SINTEF som langt på veg konkluderte med at IA-avtalen ikkje har fungert etter hensikta. Kan statsråden gi ei «løypemelding» om korleis ein ligg an i arbeidet med å få på plass ein ny IA-avtale? Og kva vil ein gjere for å sørgje for at avtalen vil fungere etter hensikta denne gongen?
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2013-11-13:
Det er godt å høyre at statsråden deler mykje av mi beskriving av verkelegheita – at vi framleis dessverre står langt unna å nå særleg delmål 2 og delmål 3. For å få eit meir inkluderande arbeidsliv og eit meir fleksibelt arbeidsliv meiner også Venstre at ein bør vere villig til å sjå på noko av lovverket vårt. Sist vi hadde ei borgarleg regjering, blei det foreslått ein del fornuftige oppmjukingar og liberaliseringar i f.eks. arbeidsmiljøloven, bl.a.for å inkludere fleire i arbeidslivet vårt. Den gongen blei det brukt veldig sterke ord om dette, særleg frå delar av fagrørsla. No den siste veka har det blitt rasla mykje med sablane igjen, og det har kome sterke åtvaringar mot å gjere arbeidslivet vårt meir fleksibelt. Meiner statsråden at den førre borgarlege regjeringa gjekk altfor langt i å gjere arbeidslivet meir fleksibelt, eller meiner han – som Venstre – at det er nødvendig å ha andre reglar for gjennomsnittsutrekning av arbeidstid, for meir mellombelse tilsetjingar og for å inkludere fleire i eit meir fleksibelt arbeidsliv?
Pål Farstad (Venstre), 2013-11-13:
Venstre synes ikke regjeringens endring av permitteringsreglene – og det statsråden nå sa – er et riktig svar på spørsmålet fra representanten Rotevatn. Fiskeindustrien er en bransje som er avhengig av fleksibilitet på grunn av sesongvariasjoner i råstofftilgang. Representanten Knag Fylkesnes var i et tidligere spørsmål i dag inne på uheldige konsekvenser av endringer i permitteringsreglene. Venstre frykter at den endring som er foreslått, vil gi alvorlige konsekvenser for fiskeindustriens mulighet til å tilby faste arbeidsplasser. Det har fiskeindustrien gitt tydelig melding om de siste dagene, ikke minst har næringen sagt det selv. Så mitt spørsmål er: Hva vil regjeringen gjøre for å hindre at endringer i permitteringsreglene får negative konsekvenser for fiskeindustrien generelt og for de ansatte i denne industrien spesielt?
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-11-13:
Dette er jo en besnærende logikk, men det er ikke til å komme bort ifra at Fremskrittspartiet med dette forslaget innfører et ganske vekslende forhold til arbeidslinjen. På den ene siden vil regjeringen gi mer penger til flere mennesker for ikke å jobbe, gjennom kontantstøtten, mens de som er sjuke eller etter et langt arbeidsliv har slitt seg ut og ikke har mulighet til å jobbe lenger, skal straffes med lavere pensjonsutbetalinger. Vi har hørt arbeidsministeren forsøksvis forklare dette, men jeg har lyst til å spørre arbeidsministeren: Hva har han å si til de menneskene som nå vil få utbetalt mindre pensjon uten at de selv kan gjøre noe som helst med det?
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-11-13:
Mitt spørsmål går til finansministeren: «Garantiene for norske bankinnskudd er viktig for stabilitet og trygghet i den norske økonomien. EU jobber med nye regler for innskuddsgaranti for bankinnskudd, noe som kan føre til et press for å svekke den norske ordningen. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at norske interesser blir ivaretatt i den pågående forhandlingen i EU?»
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-11-13:
Takk for svaret. Jeg er veldig glad for at finansministeren er så tydelig på at hun vil jobbe aktivt for å beholde den norske ordningen slik som den er. Så kan en jo legge til at hvis finansministeren argumenterer prinsipielt mot overgangsordninger, som jeg er enig i, er det ikke så viktig hvor lang overgangsordningen egentlig er. Overgangsordninger er også noe som først er aktuelt hvis vi taper den aktuelle saken. Jeg mener Norge har en god sak. Det er ikke sånn at det er kapitalflukt til Norge selv om vi har en høyere grense for innskuddsgarantier enn det EU har. Men jeg er likevel noe bekymret, og jeg lurer derfor på hva finansministeren vil gjøre om Norge ikke når fram i forhandlingene.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-11-13:
All den tid finansministeren snakker om overgangsordninger, er det jo i debatten åpnet for at vi kan komme til ikke å nå fram med vårt primærstandpunkt overfor EU. Det vil i så fall være veldig uheldig, og det vil være alvorlig. Derfor lurer jeg på om finansministeren ser flere handlingsalternativer enn å gå med på en overgangsordning. Jeg lurer f.eks. på om finansministeren vil åpne for at den norske regjeringen tar i bruk reservasjonsretten for å hindre innføring av regelverket i Norge, som vil svekke de norske grensene for bankinnskudd.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2013-11-13:
Mitt spørsmål er til kommunalministeren. En av de store og viktige oppgavene som norske kommuner har, er å sikre et godt barnehagetilbud. Da Høyre satt i opposisjon, opplevde vi at de ofte var veldig kritiske til de ambisjonene vi hadde på barnehageområdet, til tross for en storstilt utbygging av barnehageplasser i den perioden. For omtrent ett år siden utfordret vi Høyre her i Stortinget på deres egne ambisjoner om at kommunene skal legge til rette for løpende opptak. Daværende familiepolitisk talskvinne i Høyre, Linda Hofstad Helleland, sa da: «I vårt alternative statsbudsjett må vi forholde oss til det rødgrønne systemet som gjelder. Men vi skal selvsagt finne pengene som trengs når vi kommer i regjeringskontorene neste høst. Det samme gjelder for løpende opptak i barnehagene. Høyre har ennå ikke vedtatt vårt nye program, og det vil jo ikke gjelde før i neste stortingsperiode.» Status nå er at Høyre har vedtatt sitt nye program, og der står det at man skal sørge for at kommunene legger til rette for løpende opptak. Men vi kan konstatere at programmet tydeligvis ikke har begynt å gjelde ennå. I det kommuneopplegget som vi la fram for noen uker siden, la vi inn penger til utvidelse av retten til barnehageplass og en opptrapping mot to opptak. Men da tilleggsproposisjonen fra Høyre og Fremskrittspartiet kom i forrige uke, kunne vi se at det de syntes var for lite ambisiøst i fjor, var altfor ambisiøst i år – og etter valget. Jeg har registrert at kommunalministeren snakker mye om forenkling, men hvorfor er det da viktigere for Høyre å prioritere store skattekutt til dem som har mest fra før, framfor å forenkle hverdagen til norske småbarnsfamilier?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2013-11-13:
Jeg syntes ikke jeg fikk noe veldig godt svar på det spørsmålet jeg stilte, nemlig hvordan en statsråd og en regjering som er så opptatt av å forenkle i retorikk, ikke prioriterer det i politikk og gjennom budsjettet. Når det står i Høyres program at man vil legge til rette for at kommunene kan gjennomføre løpende opptak, er det vanskelig å forstå det på noen annen måte enn at det er noe Høyre har lovt sine velgere. Jeg synes også det er litt overraskende at kommunalministeren prøver å springe fra sitt ansvar på dette området, for det er jo ikke slik i dag at kommunene ikke kan gjennomføre løpende opptak, men det koster penger å gjøre det. Derfor er det viktig at det kommer penger til dette i kommuneopplegget. Derfor er mitt spørsmål: Vil kommunalministeren bidra til at kommunene i årene som kommer, får penger til å innfri Høyres veldig klare valgkampløfter?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2013-11-13:
Jeg registrerer at statsråd Sanner ikke vil svare konkret på barnehagespørsmål, men la meg likevel relatere mitt spørsmål til barnehager. Vi har gjennom de siste årene hørt at Høyre har nye ideer og bedre løsninger. Det har vært et mantra som har gått igjen i flere år. Jeg regner med at Høyre da ikke bare har nye ideer, men også har bedre løsninger på en del spørsmålsstillinger. Når det gjelder styring av kommunesektoren, kan det enten gjøres gjennom rammer, penger, eller det kan gjøres gjennom lover og forskrifter. Og vi har hørt statsråd Sanner si at man skal satse mer på lokaldemokratiet – mindre lover og regler. Man gir også mindre penger til kommunene for å kunne gjennomføre det som står i Høyres program om barnehageplasser. Hvilke virkemidler ser statsråd Sanner for seg at man skal styre kommunene etter for å nå de målene som er i Høyres program?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-11-13:
Det er et tegn på at en statsråd har en dårlig sak når han begynner å skyve det formelle foran seg hele tiden, istedenfor å stå for den politikken en statsråd har ansvaret for. I den rød-grønne perioden prioriterte vi først full barnehagedekning, for vi mente at det viktigste var at det skulle være full barnehagedekning i hele landet. Det var en stor valgfrihetsreform som vi gjennomførte. Da vi hadde gjennomført det, økte vi kontantstøtten til 5 000 kr for de minste barna, for vi mente at det ga større valgfrihet for småbarnsfamilier. Det neste prosjektet vi så satte i gang, var to årlige barnehageopptak, og vi ville gi de pengene gjennom kommunalministerens budsjett, fordi vi ønsket å styrke kommunenes mulighet til å gjennomføre to årlige barnehageopptak. Høyre sa i fjor at det ville gi dramatiske konsekvenser for småbarnsfamiliene å måtte vente et helt år for å få barnehageplass. Hva er forskjellen fra i fjor til i år? Er det fortsatt dramatiske konsekvenser når småbarnsfamilier må vente et helt år, eller hadde det vært klokere å innføre to opptak, som den forrige regjeringen ønsket?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2013-11-13:
I Norge garanteres bankinnskudd opp til 2 mill. kr per innskyter per bank. Solide banker og en god og troverdig innskuddsgarantiordning er viktige deler av norsk finansregulering, og det bidrar til stabilitet og ro rundt bankene. Særlig er dette viktig i økonomiske nedgangstider. Jeg vil følge opp det gode arbeidet som, med støtte fra alle de politiske partiene på Stortinget, hittil har vært gjort for å beholde den norske innskuddsgarantiordningen. Dette har jeg også tydelig understreket i den tilleggsproposisjonen som regjeringen la frem sist fredag. I EU er dekningsnivået for innskuddsgarantiordningen harmonisert til 100 000 euro i alle EU-land. Bestemmelsen er foreslått videreført i en større revisjon av innskuddsgarantidirektivet som det nå arbeides med i EU. Europaparlamentet tok ved første gangs behandling av saken i februar 2012 inn en bestemmelse som ivaretar Norges behov for å beholde gjeldende dekningsnivå. Kort tid før regjeringsskiftet har Europaparlamentet og rådet gjenopptatt trilogforhandlinger om innskuddsgarantidirektivet. Finansdepartementet ble i begynnelsen av oktober kjent med at det i disse trilogforhandlingene mellom Europaparlamentet, rådet og kommisjonen ble drøftet en konkret overgangsordning for Norge der historiske innskudd per en viss dato kan beholde gjeldende dekningsnivå i fem år fra direktivet trer i kraft. Jeg vil fortsette å arbeide aktivt for at Norge kan videreføre vår innskuddsgarantiordning på permanent basis. Men vi kan heller ikke lukke øynene for den diskusjonen som faktisk skjer i EU. Jeg har derfor denne uken sendt brev til alle sentrale personer som deltar i trilogforhandlingene, for å understreke at den nye regjeringen fullt ut støtter den forrige regjeringens arbeid i denne saken. Videre argumenterer jeg på både prinsipielt og praktisk grunnlag mot en deling mellom historiske og nye innskudd. Et slikt skille vil være umulig å innføre, noe Finans Norge også har understreket i sitt brev av 5. november i år til partene i trilogforhandlingene. I brevet som jeg nå har sendt, tar jeg til orde for at en eventuell overgangsperiode må gjøres mye lengre enn fem år. Etter de siste direktivutkast som vi er kjent med, opererer EU selv med overgangsregler frem til 2027. Det er først da at EU selv kan snakke om harmoniserte regler i EU. En god og troverdig innskuddsgarantiordning bidrar til at kundene kan stole på at sine bankinnskudd er trygge, og til at bankinnskudd er en god og stabil kilde til finansering for bankene.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2013-11-13:
Jeg mener vi må ta ett stadium av gangen. Utgangspunktet nå er å argumentere for det permanente unntaket og holde fast ved det. Men samtidig understreker jeg så sterkt jeg bare kan, at det ikke er gjennomførbart å dele innskuddene, og dessuten at en eventuell overgangstid i alle fall må være så lang som EU selv bevilger seg. Jeg mener nok at også representanten Serigstad Valen bør være opptatt av lengden på overgangsordningen hvis det skulle bli en ny diskusjon. Men mitt utgangspunkt og regjeringens utgangspunkt er å konsentrere oss om å argumentere for å beholde den ordningen vi har, som er god, og som fungerer godt for Norge.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2013-11-13:
Jeg gjentar det jeg sa tidligere, nemlig at nå må vi ta ett stadium av gangen. Jeg mener at det viktigste nå er at signalet og røsten som kommer fra Norge, skal være like klare og tydelige som de har vært hele tiden, nemlig at vi vil argumentere for det permanente unntaket. Å begynne en stor og omfattende diskusjon om alternativer kan sende uheldige signaler, når vi faktisk er helt enige om fra norsk side, på tvers av alle de politiske partiene, at vi skal gjøre alt vi kan for å ivareta det permanente unntaket. Det er også slik – det har jeg bare lyst til å opplyse om – at EU-delegasjonen nå følger opp de brev som jeg sendte 11. november, på samme måte som EU-delegasjonen har gjort hele tiden nettopp gjennom samtaler med helt sentrale personer i EU.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2013-11-13:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «I Europa, USA og Japan er det i det siste tiåret innført en ny generasjon strålebehandling av kreft som kalles partikkelterapi. Den gir en sterkere og mer presis effekt, og det er anslått at den kan få avgjørende betydning for ca. 1 500 pasienter per år i Norge. En arbeidsgruppe har foreslått å bygge tre sentre for partikkelterapi i Bergen, Trondheim og Oslo. I valgkampen ville Høyres Bent Høie ikke svare på hvordan de stilte seg til dette. Hvordan vil statsråden følge opp planene om å bygge sentre for partikkelterapi i Norge?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2013-11-13:
Jeg takker for et positivt svar og for at man følger opp tråden som var startet på nå i sommer. Norge har vært på etterskudd der, så det er behov for å gire opp. Jeg har et oppfølgingsspørsmål når det gjelder disse avtalene. Det er anslått at det kan være opp mot 1 500 pasienter i året i Norge som absolutt trenger denne type behandling, og hvor det kan være avgjørende. Til nå har det på fem år bare vært ca. 40 personer som har blitt sendt til utlandet for den type behandling – det er det tallet jeg har fått oppgitt. Betyr det statsråden nå sa, om at man vil inngå nye avtaler, at man får et mye større volum av pasienter som kan få tilgang til denne type behandling i de årene vi må vente på de nye sentrene i Norge, for det er klart at det vil ta en god del år. Hvor stort vil det volumet være i antall pasienter som kan få protonterapibehandling i utlandet i de kommende årene, mens vi venter på våre egne sentre?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2013-11-13:
Nå spurte jeg om statsråden kunne si noe om hvilket antall man tar høyde for i disse avtalene, for avstanden mellom det antall som har fått den type behandling til nå, ca. 40 stykker på fem år, og det som er behovet anslått i rapporten om planlegging av norske sentre, opp mot 1 500, er stor. Dette er jo veldig alvorlige kreftformer hvor svulstene sitter vanskelig til, som f.eks. bukspyttkjertelkreft, prostatakreft, mage- og tarmkreft, rektumkreft osv., hvor man ser at behovet er stort. Jeg skulle gjerne fått et mer presist svar på hvilket volum man legger opp til. Det andre tilleggsspørsmålet jeg har, er: Når ser statsråden for seg at de nye protonterapisentrene i Norge kan være etablert? Statsråden nevnte at det ville være et forstadieprosjekt fram til neste høst, men når vil vi kunne være i mål og ha disse sentrene på plass?
Bent Høie (Høyre), 2013-11-13:
Partikkelterapi, spesielt protonbehandling, er i økende grad tatt i bruk internasjonalt. Det er grunn til å tro at partikkelterapi vil være å foretrekke framfor konvensjonell stråleterapi for stadig flere kreftformer. Partikkelterapi gir mindre skade til omkringliggende vev, og er spesielt viktig ved strålebehandling av barn og unge. I foretaksmøtet i september, under den forrige regjeringen, fikk de regionale helseforetakene i oppdrag å gjennomføre et idéfasearbeid for etablering av regionale protonsentre i Oslo, Bergen, Trondheim og Tromsø. Helse Vest ble bedt om å lede arbeidet, med bidrag fra de andre regionale helseforetakene. Det skal utformes et mandat med mål, forutsetninger og rammer for prosjektet, og beskrives behov for ressurser og plan for gjennomføring av konseptfasen. Arbeidet skal gjennomføres innen 1. desember 2014. Det er lagt til grunn at det skal etableres en koordinerende enhet ved ett av protonsentrene som får ansvar for å sikre geografisk rettferdig fordeling av pasientene, og for koordinering av felles protokoller som pasientene skal behandles etter. Videre skal det planlegges for utvikling av en nasjonal samarbeidsmodell hvor universitetsklinikker som har protonenheter, samarbeider med øvrige klinikker uten anlegg, og at det etableres et nasjonalt forskningssamarbeid på partikkelterapi. Jeg mener at etablering av partikkelterapi i Norge vil være et betydelig løft for kreftpasientene og for den pasientrettede forskningen. For å sikre norske kreftpasienter tilgang til protonterapi inntil Norge har bygd opp eget behandlingstilbud er det nylig gjennomført en anskaffelsesprosess som har gitt avtaler med protonsentre i USA og i Europa. Avtalen innebærer at det skal være tilgjengelige behandlingsplasser for norske pasienter som fyller indikasjon for behandling. Avtalene gjelder fra høsten 2013. Jeg vil følge opp arbeidet som er startet opp med å etablere protonsentre i Norge. Jeg er også opptatt av at norsk helsepersonell skal få mulighet til å bygge opp sin kompetanse på protonterapibehandling inntil vi kan tilby den type behandling i egne sentre i Norge. Det er derfor viktig at norsk helsepersonell gis mulighet til å følge pasientene til de sentrene som vi har avtale med, og hospitere der. Dette vil jeg følge opp overfor de regionale helseforetakene, slik at vi sikrer oss når vi eventuelt foretar disse betydelige investeringene i denne type tilbud i Norge, at vi faktisk har brukt tiden fram til det til å bygge opp nødvendig kompetanse til å kunne ha full utnyttelse av disse sentrene når de eventuelt er etablert.
Bent Høie (Høyre), 2013-11-13:
Som jeg sa i mitt svar, er det nå inngått avtaler med sentre både i Europa og i USA. Dette på bakgrunn av det oppdraget som departementet i 2012 ga Helsedirektoratet med å etablere et strålebehandlingstilbud med protonterapi til norske pasienter. Avtalen innebærer at det skal være tilgjengelige behandlingsplasser for norske pasienter som fyller indikasjonen for slik behandling. Avtalen gjelder for to år med mulighet for forlengelse i inntil to år om gangen, hver gang på ett år, til sammen fire år. Dermed vil avtalene dekke behandlingen til de norske pasientene fram til 2017.
Bent Høie (Høyre), 2013-11-13:
Når det gjelder det første spørsmålet, innebærer ikke avtalen at det er inngått en forhåndsbetaling eller forpliktelse for de regionale helseforetakene om hvor pasientene skal sendes, eller hvor mange pasienter som skal sendes. Betalingen utløses når pasienten sendes til behandling, og protonterapi finansieres som annen helsehjelp i spesialisthelsetjenesten over de regionale helseforetakenes basisrammer. Det er lagt til grunn at behandlingen kan være aktuell for om lag 50 pasienter årlig, fra 2014. De fleste er barn som skal ha kurativ strålebehandling, som tilbys protonstråling. Dette vil da utgjøre om lag 30 pasienter årlig. Etter hvert som ordningen blir tatt i bruk i fagmiljøet, vil antallet pasienter øke, og ifølge Helsedirektoratet vil antall pasienter i 2016 utgjøre nærmere 100, med forventet nivå på 350–400 pasienter i 2020. Det siste spørsmålet kan jeg ikke svare på nå fordi dette er noe av det forstudiet skal gi svar på.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2013-11-13:
Jeg vil benytte anledningen til å ønske landbruksministeren velkommen til Stortingets talerstol for første gang. Jeg ser fram til mange slag. Jeg har følgende spørsmål: «Landbruksministeren uttaler om norsk landbrukspolitikk til VG Helg 2. november at «samtidig finnes det så mange støtteordninger uten rasjonelle begrunnelser som har dukket opp de siste årene, bare på grunn av lobbying fra bondeorganisasjonene». Kan statsråden forklare og spesifisere hvilke støtteordninger som ikke har rasjonell begrunnelse, og som kun har oppstått på grunn av lobbying fra bondeorganisasjonene?»
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2013-11-13:
Dette var strengt tatt ikke svar på spørsmålet. Jeg er helt enig i at man kan gå inn i en debatt om norsk jordbrukspolitikk og stille spørsmål om rasjonale og hensiktsmessighet, og også om forenkling og uoversiktlighet, slik statsråden påpekte i sitt svar. Uenigheten ligger på mange måter ikke metodisk der, men det påstås altså i denne artikkelen at det fins støtteordninger som er uten rasjonelle begrunnelser, og som har dukket opp bare på grunn av lobbying. Jeg må nesten gjenta spørsmålet mitt, for jeg syns at debatten rundt en av våre viktigste primærnæringer fortjener klart svar fra en statsråd som har store ambisjoner på feltet, og at man faktisk er konkret og spesifiserer hvilke ordninger som er uten rasjonelle begrunnelser, og som bare har kommet fram på bakgrunn av lobbying.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2013-11-13:
Jeg registrerer at vi fortsatt ikke får svar på en ganske bastant påstand overfor media like etter at man har tiltrådt som statsråd, og som jo mange venter på i spenning: Hva innebærer det at man har støtteordninger som ikke er rasjonelle? Men siden man nå er i Stortinget, hvor man har full informasjonsplikt, vil jeg også tillate meg å spørre, siden statsråden har bakgrunn fra lobbybransjen, om det er noen av de organisasjonene hun har bistått som lobbyist inn mot bakbransjen i jordbruket, og i så fall hvilke, som har kunnet resultere i støtteordninger som ikke er rasjonelle, og som bare er drevet fram på bakgrunn av lobbying. Hvilke organisasjoner har hun selv bistått?
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2013-11-13:
Først må jeg takke for anledningen til å komme til Stortinget for første gang som statsråd. Regjeringen styrer på grunnlag av samarbeidsavtalen, hvor det står at jordbruksavtaleinstituttet skal opprettholdes. Gjennom disse forhandlingene er det utviklet et omfattende virkemiddelapparat med mange ordninger. Mange kryssende hensyn blir forsøkt ivaretatt. Det er kommet inn mange ordninger, både etter forslag fra staten og fra jordbruksorganisasjonene. Begrunnelsene kan hver for seg være mer eller mindre gode og ha som formål å bidra til å løse sentrale, men også mer perifere problemstillinger. Det er problemstillinger som i andre sektorer ville vært opp til næringen selv å ta ansvar for. I sum har det gitt et komplekst og uoversiktlig system. Jeg har ambisjon om å modernisere og forenkle jordbruksavtalen og virkemidlene i landbrukspolitikken. Det vil gjøre hverdagen enklere for de næringsdrivende. Det er viktig for å avbyråkratisere og for å redusere ressursinnsatsen i forvaltningen, og det er viktig for den landbrukspolitiske debatten. Ikke minst vil jeg vurdere ordningenes rasjonalitet med utgangspunkt i den vektleggingen regjeringen har på landbrukspolitikken. I Sundvolden-plattformen står det at hovedformålet med landbrukspolitikken skal være en kostnadseffektiv matproduksjon, og at regjeringen vil innrette de statlige overføringene slik at de bidrar til økt produksjon. Forenkling er også omtalt på en offensiv måte i den siste landbruks- og matmeldingen, men til nå har forenkling i landbrukspolitikken vært noe alle har vært for, i prinsippet. Den rød-grønne regjeringen greide aldri å levere forenkling i praksis. Det skal jeg få til.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2013-11-13:
Jeg har nå hatt møte med bondeorganisasjonene og satt i gang en prosess med å få til god dialog med dem. Ett av de forholdene jeg har utfordret dem på, er nettopp hvilke ordninger de mener at vi kan se nærmere på. Jeg har lagt opp et løp der vi skal ha en full gjennomgang av alle støtteordninger, med det formål å redusere antallet. Jeg vil gå gjennom ulike former for prosjektmakeri, infrastrukturstøtte, ordninger under Landbrukets utviklingsfond, ordninger med spesielle miljøtiltak i jordbruket og under regionale miljøprogram, for å nevne noen eksempler. Men jeg kommer ikke til å starte en detaljert diskusjon om enkeltordninger på dette tidspunktet, for jeg mener det viktigste nå er å jobbe fram mot det tilbudet som staten skal gi i jordbruksforhandlingene i 2015, og at vi må se helhetlig på det.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2013-11-13:
Når det gjelder disse støtteordningene, vet vi at de som har sittet i Landbruksdepartementet før meg, har hatt ganske tette bindinger til bondeorganisasjonene – enkelte har til og med kommet derfra i ulike verv. Det var bakgrunnen for at jeg nevnte at det hadde vært et tett samarbeid og blitt lagt til rette for lobbyvirksomhet. Når det gjelder det konkrete spørsmålet, har jeg, som kjent for representanten Storberget, underskrevet en avtale med det firmaet jeg jobbet i før. Derfor kan jeg ikke komme inn på hvilke organisasjoner eller andre som jeg har hatt som kunder, men jeg kommer selvfølgelig til å vurdere min habilitet dersom det skulle oppstå situasjoner som krever det. Det kan jeg forsikre om.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2013-11-13:
Representanten Lundteigen laget i sitt spørsmål en kopling mellom utviklingen i jordbrukets gjeldsnivå under den forrige regjering og hva man skal anta kommer til å skje under den nye regjeringens politikk. Det blir et svært hypotetisk spørsmål. Ifølge jordbrukets totalregnskap fra Budsjettnemnda for jordbruket har jordbruket i 2012 en totalkapital på 102 mrd. kr og en lånekapital på 49,6 mrd. kr. Det gir en egenkapitalandel på i overkant av 50 pst. – det er høyt sammenlignet med det meste av annet næringsliv i Norge. Renter på lånt kapital er beregnet til 2,1 mrd. kr, som gir en gjennomsnittlig rentefot på 4,07 pst. Jeg antar at det representanten Lundteigen tenker på med «økonomisk forsvarlig», er om næringen vil være i stand til å betjene sine lån, og samtidig sitte igjen med en anstendig inntekt. I det samme materialet er vederlaget til arbeid og kapital beregnet til 13,8 mrd. kr, mens realrenten på lånt kapital er 1,5 mrd. kr. På makronivå har næringen derfor gode muligheter til å betjene sine lån. På enkeltbruk vil det imidlertid være betydelige forskjeller mellom dem som nylig har gjort store investeringer, og dem som verken reinvesterer eller vedlikeholder. Denne regjeringen vil rette størst oppmerksomhet mot den første gruppen, nettopp fordi det er denne som vil utgjøre jordbrukets framtid. Vi vil bl.a. legge forholdene til rette for nyinvesteringer. Jeg forventer at næringsutøverne foretar gode vurderinger og legger seg på et investeringsnivå og en gjeldsandel de kan betjene. Her vil også kredittinstitusjonene måtte bidra. Regjeringen vil gjennom politikken ta ansvar gjennom å gi forutsigbare og gode rammebetingelser. Jeg vil minne om at denne regjeringen har sittet en måned. Politikken er i liten grad utformet og satt i verk overfor næringen ennå. I regjeringens politiske plattform sier vi imidlertid en del om hva som vil være retningen på landbrukspolitikken framover: Regjeringen vil legge vekt på forutsigbarhet og reformer som kan gi økt lønnsomhet. Vi skal prioritere virkemidlene mot heltidsbruk som henter en større del av sine inntekter nettopp fra jordbruket. Det gir en mer forsvarlig økonomisk politikk, da det er denne typen bruk som ofte har investert mest, og som er mest sårbar overfor varierende markedsinntekter og rentenivå. Vi skal gjennom politikken bidra til å redusere jordbrukets kostnadsnivå og begrensninger når det gjelder å utnytte inntektspotensial på enkeltbruk. Vi skal bruke målrettede skatteordninger for å styrke bondens stilling. Vi skal redusere byråkrati og gi næringsutøverne en enklere hverdag. Alt dette er tiltak som vil bidra til at dyktige bønder i tiden framover både vil investere og være i stand til å betjene sine forpliktelser. Den detaljerte utformingen av politikken vil komme etter hvert, og da har jeg stor tro på at den bekymring man aner i representanten Lundteigens spørsmål, vil vise seg å være ubegrunnet.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2013-11-13:
Som jeg var inne på, er det et skille her mellom dem som har investert for lenge siden, og som har nedbetalte lån – eller i hvert fall nesten nedbetalte lån – og dem som har nyinvestert. Det er bakgrunnen for at denne regjeringen er tydelig på at vi må lage ordninger for dem som skal investere, som gjør at det går an å leve av sin egen inntekt. Derfor nevnte jeg bl.a. i mitt svar til representanten Lundteigen det med å vri støtte over på dem som lever av dette på heltid. Det er nettopp for at man, hvis man skal betjene et stort lån – mange investerer mange millioner kroner – skal sitte igjen med penger både til å betale lånet og til å kunne brødfø familien.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2013-11-13:
Nei – tvert imot er vår ambisjon at det skal være lettere å kunne leve av jordbruket framover. Da er vi nødt til å se på nettopp det vi var inne på i forrige spørsmål, alle de støtteordningene som er, og hvordan vi bruker dem. Det viktigste er at det er bøndene som skal sitte igjen med mest, og da spesielt de som lever av dette på heltid. Så er jeg helt enig med Lundteigen i at selvfølgelig er det sånn framover at hvis unge skal ta over gårdsbrukene, vil det mange steder kreve store investeringer. Det er nettopp derfor jeg er opptatt av å signalisere at investeringsregimet blir viktig, investeringsstøtte blir viktig, men også hvilke inntekter man har dersom man ønsker å leve av jordbruket framover.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2013-11-13:
Det er ingen motsetning mellom det statsministeren har sagt i Nordisk Råd, og det jeg har signalisert i ulike medier. Utgangspunktet for vår vurdering er at regjeringen er uenig i beslutningen om endring av tollsatsene for ost og kjøtt fra 2013, som den forrige regjeringen gjennomførte. Denne regjeringen vil ikke fremme slike forslag i kommende fireårsperiode. Tollendringene er blitt svært negativt mottatt i EU. Vi legger stor vekt på et godt samarbeid med våre viktigste handelspartnere og naboer i EU i fortsettelsen. Det gjelder generelt, men også i denne saken. Regjeringen må samtidig ta hensyn til at tollendringen blir opplevd som en viktig sak for grupper i Norge – som landbruket og næringsmiddelindustrien. Tollendringene er også en del av premissgrunnlaget for de prisøkningene som er forutsatt på ost og kjøtt i tilknytning til gjeldende jordbruksavtale. Som kjent løper denne avtalen ut første halvår 2014. Med andre ord krever denne saken en grundigere behandling enn det som kunne gjennomføres på noen få uker før vårt budsjett ble lagt fram. Dette forandrer ikke regjeringens syn på saken, men innebærer at vi tar oss tid til en forsvarlig saksbehandling før endelig beslutning blir tatt.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2013-11-13:
Vi har tollfri kvote som er ganske betydelig, og som Norge benytter seg av. Jeg har også registrert at enkelte osteforhandlere og forbrukere har uttalt til media at de mener utvalget har blitt dårligere. Det er noe man som forbruker- og matminister må skrive seg bak øret. Som jeg sa tidligere, er det viktigste for oss å få en forsvarlig og god saksbehandling i denne saken. Derfor kommer vi til å bruke litt mer tid på å bestemme oss for hvordan vi skal håndtere den. Det er ingen tvil om at denne saken har skadet forholdet til EU. Jeg mottok en gratulasjon fra EUs landbrukskommissær da jeg tiltrådte, med en særdeles sterk ordbruk, som omtalte denne saken konkret. For denne regjeringen er det viktig å ha et godt forhold til EU. Det er vårt største eksportmarked, vi eksporterer varer for 750 mrd. kr hvert år, så vi vil også videre legge vekt på å ha et godt forhold til EU.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2013-11-13:
Som jeg sa, deler jeg bekymringen for at den rød-rønne regjeringen skadet forholdet til EU, og det har, som jeg var inne på, sammenheng med at EU er vårt viktigste eksportmarked, der norske bedrifter eksporterer varer for over 750 mrd. kr. Det å ha et godt forhold til EU, er viktig. Jeg mener det er fullt mulig både å ha et sterkt jordbruk i Norge og å se på ostetollen videre. Men jeg vil ikke komme med noen konklusjon her og nå. Det er nettopp dette vi har signalisert; at vi ønsker å bruke mer tid på å håndtere denne saken på en forsvarlig og god måte.
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2013-11-13:
«Statsministeren svarte på et spørsmål om ostetoll på Nordisk råds møte 29. oktober at hun var uenig i dagens bruk av tollsats på ost. Senere har landbruksministeren signalisert at regjeringen ikke vil endre ostetollen per i dag. I de borgerlige partienes samarbeidsavtale er det ingen omtale av ostetollen. Regjeringen har dermed gitt motstridende signaler når det gjelder opprettholdelsen av ostetollen. Hva er regjeringens politikk vedrørende ostetollen videre fremover?»
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2013-11-13:
Da konstaterer jeg at man ønsker å endre tollen på ost. Da denne ble innført, ble det spådd prissjokk og mindre utvalg av ost. Det har ikke skjedd. Fra 1998 til 2012 har faktisk importen av landbruksvarer fordoblet seg, og man har også økte kvoter. Dette er skremselspropaganda fra Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre som ikke har slått til, men som derimot har ført til en større oppmerksomhet fra EU på denne saken, og som har gjort forholdet mellom EU og Norge mer betent enn det i virkeligheten hadde behøvd å være. Det er dette som er poenget, for her snakker vi ikke om spesialoster fra Europa. Vi kjemper for å holde på ostene som vi trenger hver dag, som matpakkeost og pizzaost – dette for å opprettholde eksistensen til 40 000 melkebønder og ha råvarer til norsk næringsmiddelindustri, som trenger dem. Spørsmålet mitt til ministeren er da: Har denne skremselspropagandaen vi har sett, ført til at osteimporten har gått ned i 2013, og har det blitt dårligere tilbud av ost i ostediskene nå enn for f.eks. et års tid siden?
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2013-11-13:
Det er faktisk sånn at importen av ost har økt med 3 pst. fra tredje kvartal i fjor til tredje kvartal i år. Det er også sånn at utvalget i ostediskene har økt i den samme perioden. Dette bør kanskje ministeren sjekke ut – det er i alle fall de tallene jeg har. Det som er utfordringen eller problemet, er at med måten vi har håndtert dette på, har vi satt oss selv i et dårlig lys overfor EU – på et problem som ikke er et problem, og der vi har brukt de reglene og mulighetene vi har hatt. Jeg ser at vår nye europaminister, Vidar Helgesen, sier at brevet fra EUs landbrukskommissær ville ført til at han hadde fått bakoversveis om han hadde hatt hår. Han burde kanskje vært mer opptatt av hva reaksjonene hadde vært om 40 000 melkebønder og mange tusen næringsmiddelarbeidsplasser hadde gått tapt, som f.eks. de som produserer Grandiosa. Mitt spørsmål til ministeren er da: Deler landbruksministeren europaministerens hårreisende bekymringer, eller er hun mer bekymret for næringen i Norge?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2013-01-15:
Det gleder meg at statsråden sier at stortingsmeldingen som nå kommer til Stortinget, vil legge økt vekt på demokrati og menneskerettigheter i norsk utviklingspolitikk. Det hilser Høyre velkommen og det vil Høyre støtte, for det rommet som menneskerettigheter og demokrati har hatt, har vært for stort på det retoriske plan og for lite på det konkret politiske plan. La meg si at utviklingspolitikken rommer mye. Noe av det viktigste som utviklingspolitikken skal romme, må være nettopp kampen for universelle menneskerettigheter. Dette er ikke en à la carte-liste man skal plukke fra, men dette er universelle rettigheter: Det er demokrati, det er handel, det er utdanning, det er helse og bistand. Dette er alle viktige deler av en utviklingspolitikk. Når statsråden i sitt innlegg sa at det er mye penger som går og skal gå til det norske sivilsamfunnet, for de er best, da vil jeg si at ja, i mange tilfeller gjør det norske sivilsamfunnet en formidabel jobb og vil fremdeles gjøre det. Men min og Høyres innfallsvinkel er at man må i ethvert prosjekt gå inn med det for øyet at man skal finne den aktøren som leverer best både når det gjelder målsettinger for programmet eller prosjektet, og når det gjelder organisasjonens egen effektivitet. Er det likt mellom mottakerlandets sivilsamfunn og vårt sivilsamfunn, må man velge mottakerlandets sivilsamfunn nettopp fordi det har en egenverdi å bygge det opp. Så tilbake til utdanning og de varme ordene som statsråden sa om utdanning, som jeg deler, men da er det spesielt å se at man kutter bl.a. i inneværende budsjett for UNICEFs bevilgninger, fordi jeg mener at utdanning må til for å skape reell deltakelse og dermed også demokrati som fungerer. La meg stille statsråden et konkret oppfølgingsspørsmål. Jeg brukte noe av mitt innlegg på å snakke om studenter som er blitt utvist fra sine læresteder, og om muligheten for at de kan komme til Norge for å studere eller studere i andre land. Vil statsråden ta dette initiativet og gjøre det til sin egen politikk og norsk politikk å gi noen studenter den muligheten og se til at andre land gjør det samme? La meg avslutte med å si at varig ut av fattigdom er også en helt sentral del av menneskerettighetene. Det å leve uten fattigdom er en del av både et velfungerende demokrati og menneskerettigheter på den andre siden. Det må bety at hvis næringsutvikling og handel skal bidra til økonomisk vekst, må det igjen få økt rom. Det er noe vi må kunne bruke for å premiere land som beveger seg i riktig retning når det gjelder både demokrati og menneskerettigheter.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2013-01-15:
Jeg har en erkjennelse å komme med. Jeg har drevet valgkamp også utenfor Norges grenser. Et av de landene jeg har drevet valgkamp i, er i Uganda. Der så man at opposisjonen ble angrepet gang etter gang med følgende nærmest retoriske spørsmål: Verden støtter president Museveni. Museveni er en av de statsledere som mottar mest i budsjettstøtte. Hvor klart må opposisjonen få det inn at de, med giverlandene, ikke støtter opposisjonen, men de støtter presidenten? Mitt bidrag i valgkampen, som da var for en politisk venn av meg, var for å si at norsk bistand til Uganda vil være enda større hvis man klarer å basere seg på respekt for menneskerettigheter og demokrati. Det er ikke og skal ikke være en legitimering i det vi gjør i forhold til ett regime, og aller minst i forhold til én diktator. Det betyr noe hva vi mynter den støtten på. Svaret til representanten Høybråten er at vår utviklingspolitikk er en bred utviklingspolitikk, og bistand er en viktig del. Men vi må fokusere på resultater, og basert på de resultatene må det være klinkende klart at det vi gjør når det gjelder hele utviklingspolitikken, ikke skal bidra til å underminere verken varig ut av fattigdom eller menneskerettigheter og demokrati. Jeg tror at det uten å trekke seg ut av land går an å gjøre ganske mye med intern fordeling med hensyn til prosjekter i land, for nettopp å nå våre to hovedmålsettinger. Der skal terskelen bli vesentlig mindre for å gjøre om på hvordan midlene allokeres. Så vil jeg si at det er gledelig at statsråden ønsker å se videre på studenters stilling og muligheten for å være i Norge. Jeg håper det blir – det håper jeg statsråden kan kvittere ut – en del av den stortingsmeldingen som kommer. Så har vi flere ganger blitt angrepet når det gjelder Latin-Amerika. Ja, svaret på det er – på noen få sekunder – at selv med 30 mrd. kr må vi også gjøre en prioritering. Den prioriteringen gjør vi både tematisk og geografisk, og våre hovedmålsettinger ligger fast: varig ut av fattigdom og menneskerettigheter og demokrati. Det er der vi vil legge inn hovedressursene. Men, igjen: Bistand er bare en del av utviklingspolitikken. Jeg vil avslutte med å si at Høyre skal måles på handlinger, ikke på ord. Med Høyre vil norsk utviklingspolitikk støtte, ikke motarbeide, prinsippene om varig ut av fattigdom, om menneskerettigheter og demokrati. Det er en politikk jeg håper vi får muligheten til å utøve etter neste valg.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2013-01-15:
For det første synes jeg nå det er veldig gledelig at Peter Skovholt Gitmark sier at det er greit å kjøre på og ha de verdiene som vi ønsker å legge vekt på, i utviklingspolitikken, og at det er helt greit og legitimt å stille den type krav til de landene vi skal samarbeide med, enten det gjelder menneskerettigheter, sosial fordeling eller andre elementer. Det hadde vi en debatt om her like før jul. Jeg mener at hvis en ser på oppfølgingen av grunnleggende sosiale menneskerettigheter, som også Skovholt Gitmark var inne på, står det nettopp på landenes egen vilje til å ta inn skatteinntekter og bruke disse til å oppfylle de grunnleggende menneskerettighetsforpliktelsene. En av de tingene som slår meg, er at altfor mange utviklingsland ikke er villig til å gjøre det, fordi man ikke er villig til å ta den politiske belastningen. Men det kommer vi til å jobbe for internasjonalt. En rettferdig fordeling er helt sentral for å oppfylle de grunnleggende menneskerettighetene – som også er sosiale. Det andre er at jeg tar det innspillet som Skovholt Gitmark kom med på utdanningssektoren. Det er ingen tvil om at mange unge folk står i spissen for den jobben som gjøres, for de er ofte de mest utålmodige, og de er pådrivere i mange sammenhenger for en positiv demokratisk omveltning. Men da vil jeg bare stille et spørsmål tilbake til Peter Skovholt Gitmark, som han kan komme tilbake til senere. Da vi diskuterte budsjettet for i år, kuttet Peter Skovholt Gitmark og Høyre ut all støtte til Latin-Amerika. Det var 200 mill. kr, hvorav 100 mill. kr i år og i budsjettet for i fjor var brukt nettopp for å styrke menneskerettighetene. Colombia, som Peter Skovholt Gitmark nevnte, er et av de landene der studentledere har hatt det skikkelig tøft. Det er et av de landene der det fortsatt er alvorlige brudd på menneskerettighetene, og der bl.a. den innsatsen vi gjør gjennom våre bevilgninger til ambassadene i de landene, bidrar til en positiv utvikling. At da Peter Skovholt Gitmark sier at de skal øke menneskerettighetspotten med 100 mill. kr, men kutter massivt, går ut over menneskerettighetsarbeidet vårt i de landene hvor vi er. Det vil jeg advare mot. Jeg er derfor glad for at Stortinget vedtok vårt budsjett, og ikke Høyres budsjett, i løpet av året som var. Jeg vil også trekke fram det åpenbare politiske dilemmaet her, som jeg mener det er viktig at vi ikke underslår. Det er sånn at i en del land har man autoritære styresett som likevel er opptatt av å oppfylle de sosiale rettighetene for sine innbyggere. Jeg tror ikke det er til å stikke under stol. Derfor står vi i noen sammenhenger overfor dilemmaet: Skal vi være inne i landet og samarbeide med myndighetene for å støtte opp om de sosiale rettighetene, eller skal vi være knalltøffe og jobbe for demokrati? Jeg mener at vi skal ha en større vekt på demokrati i årene som kommer. Det vil jeg legge fram i den stortingsmeldingen som skal komme, men vi kan ikke underslå at det i noen sammenhenger er et dilemma.