Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-10-06:
«Money, money, money/always sunny/in the rich man’s world» synger den hardtarbeidende tavernaeieren Donna i filmmusikalen og kassasuksessen «Mamma Mia!». De siste dramatiske månedene har med ettertrykk vist at det ikke alltid er solskinn i økonomien, verken for de rike eller for folk flest. Veldig mange stiller nå spørsmålet: Hva skjer de neste ukene, månedene og de første årene med jobben min, med rentene, med nedbetaling av boliglån, osv.? Det er viktig å ta denne usikkerheten på alvor. Det blir for passivt av Regjeringen å si at dette må amerikanske myndigheter ordne opp i. Det er like galt å blåse av folks usikkerhetsfølelse som det vil være å hausse opp en krisestemning. Folk er ikke dumme. De skjønner selvsagt at den norske finansministeren og andre norske politikere har begrenset innflytelse på aksjekurser og amerikanske lånerenter. De vet godt at Norge ikke er en egen planet, og at det som skjer i markedene ute i verden, smitter over på vårt eget land og våre egne bedrifter. Men de spør likevel: Hva kan våre folkevalgte og vår regjering bidra med med de virkemidlene som de faktisk rår over, for at vi skal komme ut av dette og gjennom det på en god måte? Som alltid er det de som allerede har svakest økonomi, som er mest utsatt. Derfor må Regjeringen nå bruke tiden på å fornye og forsterke viktige sosialpolitiske tiltak. Bostøtteregelverket må forbedres. Det må bli langt større fokusering på å forebygge og ordne opp i gjeldsofrenes situasjon. Og det må settes i verk tiltak for at de gruppene som tradisjonelt opparbeider seg den høyeste gjelden - småbarnsfamilier og studenter - ikke blir tvunget til å starte yrkeslivet med en bortimot uhåndterlig gjeldsbyrde. Krisen i finansmarkedene gjør at mange nå ser klart og tydelig at grådighetskultur og profittjag ikke gir noe stabilt grunnlag å bygge samfunnet på. Vi har sett utslag av denne kulturen også i Norge gjennom f.eks. Terra-skandalen og finanshuset Actas råsalg av lugubre og garantert - bortimot - tapsbringende produkter til folk som stolte på dem. Mer enn noen gang tidligere i denne stortingsperioden er det viktig at vi som folkevalgte framhever de verdier som kan danne motvekt til materialisme og pengejag. Professor i samfunnsøkonomi ved NHH Ola Grytten sa det slik i et intervju forrige uke: «Historien har vist at vi legger om til andre verdier enn det pengemarkedet representerer når slike kriser inntreffer. Det vi opplever nå, viser at penger ikke er til å stole på. Jeg tror mange vil se seg om etter andre verdier, så slik sett kan dette kanskje få et positivt utfall for mange.» Vår livskvalitet må baseres på langt sikrere og bredere fundamenter, som familiene, de nære fellesskapene, lokalsamfunn og frivillighet, et menneskevennlig miljø - og på det ansvaret vi har for våre medmenneskers ve og vel. Dette er verdier som vi ikke kan ta for gitt, men som vi må kjempe fram offensivt også i denne sal. Og, kryss i taket: I dette stykket er altså Kristelig Folkepartis leder Dagfinn Høybråten og professor Per Fugelli helt enige om at denne regjeringen tenker for mye på fellesskapene i offentlig sektor, og for lite på fellesskapene i den frivillige og den private sektor. Den sittende regjering gikk til dekket bord med orden i norsk økonomi. Likevel er løftebruddene mange. Det har hittil i perioden vært forsøkt tildekket ved å skylde på forrige regjering. Noen statsråder har stått her i spørretime etter spørretime og forsvart seg med å skylde på forrige regjering. Nå forsøker man å skyve oppmerksomheten bort fra det man faktisk gjør nå, og over på hva man skal gjøre etter neste valg, hvis man da får fornyet tillit. Det er den nye teknikken. Men denne regjeringen har få gyldige unnskyldninger. Den har et flertall for alle sine forslag i Stortinget, hvis den vil, og den har hatt kraftig økonomisk medvind så langt. De trengte ikke forhandle, sa statsministeren, da de gikk om bord, de kunne bare handle. Fattigdommen skulle avskaffes med et pennestrøk. Det stod om vilje. I dag må vi dessverre slå fast at denne regjeringen har vært mest opptatt av å bekjempe rikdom, og mindre opptatt av å få til det den lovte når det gjelder å bekjempe fattigdom. Det skulle skinne av eldreomsorgen, men fortsatt driver kommuner og helseforetak pingpongspill med eldre mennesker. Kott og korridorer tas fortsatt i bruk til syke som trenger ro. Frivilligheten blir skviset av anbudsrunder og byråkrati, og de har ennå ikke sett resultater av løftene om at man skulle ha en gjennomgang av en urettferdig momsordning, en ordning som gjør at man må betale moms på frivillig arbeid i dette landet. Men rett skal være rett. Det er gjort et kjempeløft for barnehagene, selv om man også der kom på etterskudd. Men hva med de andre løftene til barnefamiliene? Hvor er det blitt av den økte pappapermen? Hvor er det blitt av selvstendig opptjeningsrett for fedre? Hvor er det blitt av økte fødselspenger til studenter og andre som ikke har opparbeidet seg rettigheter i arbeidslivet? Hvor er det blitt av satsingen på familievern? Par som ønsker hjelp fra familievernet, blir i dag henvist til opptil et halvt års ventetid før de i det hele tatt får samtaletid og veiledning. Da er krisen ofte et faktum. Og hvor er det blitt av bevilgningene for å hindre kutt i det statlige barnevernet? I den grad Regjeringen har reagert på disse utfordringene, har det vært med noen skuldertrekk. Hvis det skal satses penger på dette, må det i sin helhet betales av foreldrene selv, må vite, ved at kontantstøtten fjernes. Da fjernes også foreldrenes reelle valgmulighet. Mange foreldre opplever at Regjeringen stempler deres valg av hjemmeomsorg nærmest som noe mindreverdig. Ja, det virker som alt annet enn institusjonsomsorg kan være skadelig for barnas utvikling. Vi kan ikke premiere dem vi mener har valgt feil, sa Jens Stoltenberg ved en anledning. Jeg tror vi ser et gryende opprør mot en slik nedlatende holdning til familiers livsvalg. Kristelig Folkeparti vil for sin del stå på å forsvare fleksibilitet og valgrett også for dem som ikke er blant de mest økonomisk privilegerte i dette landet. Kristelig Folkeparti tok initiativ til å finne sammen med regjeringspartiene om konkrete og forpliktende ambisjoner når det gjaldt eldreomsorgen i årene framover. Vi gav oss ikke før vi fikk til et eldreforlik. Men vi har ikke hørt et kløyva ord om oppfølgingen av eldreforliket verken i trontalen eller i statsministerens innlegg her i stortingssalen i dag. Det etterlyser vi. For det er faktisk omtale av de fleste andre forlikene og oppfølgingen av dem i trontalen - unntatt eldreforliket, statsminister! Er de eldre glemt? Aller viktigst for oss er at garantien om en verdig behandling ble en realitet for eldre og deres pårørende. Sterkere og mer forpliktende rettigheter for den enkelte må gå hånd i hånd med overføringer til kommunene. Jeg har sagt det før og gjentar det gjerne: Regjeringen viste veldig gode og lovende takter ved starten av denne perioden, med en økt satsing på kommunene. Det var helt nødvendig, det var riktig, og vi støttet det. Men oppfølgingen har ikke vært like bra, og nå ser vi dommen fra Unio og KS. Folk som jobber i kommunene, kjenner seg ikke igjen i denne veldig oppskrytte beskrivelsen av alle milliardene som har gått til kommunesektoren. Det de opplever, er at de må kutte. De må kutte på de tingene som Regjeringen sier er prioritert - de yngste og de eldste. Sykehusene kutter i prioriterte oppgaver, som barne- og ungdomspsykiatrien, og de vet ikke ennå om de får kompensert for lønnsoppgjøret. Når Regjeringen i morgen helt sikkert vil skryte uhemmet av milliardene til kommunene i denne perioden, vil jeg bare oppfordre den til å stille et helt enkelt kontrollspørsmål: Opplever de pleietrengende at løftene om en kvalitativt bedre eldreomsorg blir holdt? Mot slutten av denne stortingsperioden må vi konstatere at Regjeringen langt på vei har brukt sin handlekraft på feil saker. Et viktig stikkord er iveren etter å fjerne K-en i det norske samfunnet - K-en for kristendom i KRL - fulgt opp gjennom nye formålsparagrafer og nye lærebøker, der til og med den kristne tidsregningen er fjernet. Regjeringen har gjort K-en til et problem i stedet for å se på den kristne kulturarven som en stor kapital som også vår generasjon trenger å gi videre til neste generasjon. Hvis vi løfter blikket utover vårt eget land, møter vi utfordringer som kan gjøre de fleste sakene vi diskuterer her i salen, ganske små. Ekstrem fattigdom og ekstremt vær representerer to av de største etiske utfordringer i vår tid. Det er mulig å løse disse utfordringene i vår generasjon. Vi har virkemidlene, hvis vi har viljen. Norge har som en rik oljenasjon et særlig moralsk ansvar for å bidra til utvikling, til å bekjempe fattigdom og til å møte klimautfordringene. Regjeringen har gitt tydelige signaler om at den når budsjettet legges fram i morgen, vil sørge for at målet om 1 pst. av brutto nasjonalinntekt til internasjonal bistand blir nådd. Det vil vi fra Kristelig Folkepartis side i så fall gratulere med. Som kjent foreslo vi det allerede for inneværende års budsjett. Vi ser på tallet 1 pst. ikke som et sluttresultat, men som en mellomtid. Men vi er på ingen måte fornøyd med at Regjeringen innenfor dette ser ut til å stoppe opptrappingen av bistand til helse- og utdanningsformål. Regjeringen har i denne perioden søkt et bredere flertall for større reformer enn dens eget regjeringsgrunnlag. Kristelig Folkeparti har sterkt bidratt til forlikene om klima, pensjon, stat/kirke, eldre og friskoler. Vi trenger fortsatt samarbeid om nødvendige og nye grep i norsk politikk. Vi må få til en ny og bedre måte å finansiere store samferdselsprosjekter på, som ikke gjør dem avhengig av bevilgninger fra år til år i Stortinget, og vi må få til nye grep når det gjelder sykehusreformen. I en annen berømt ABBA-slager fra «Mamma Mia!»-musikalen har man begrepet: «how can I carry on?» Jeg kjenner ikke til i hvilken grad det er allsang på regjeringskonferansene, men jeg vet at spørsmålet om «how can I carry on?» antakelig står langt framme i pannebrasken på nærværende regjeringsmedlemmer. Jeg må beklage og si at Kristelig Folkeparti ikke kan bidra til å svare på spørsmålet om hvordan Regjeringen skal fortsette, men vi vil fortsette å samarbeide fra sak til sak med utgangspunkt i vår posisjon i sentrum av norsk politikk.