Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-11-03:
La meg aller først si at det er viktig at kreftsyke sikres den beste behandling våre sykehus kan gi. Det er derfor vi nå tar et løft for denne pasientgruppen gjennom nasjonal kreftplan og utstyrsinvesteringer ved norske sykehus. Vi ser også resultater ved at flere kreftpasienter behandles ved våre sykehus. Situasjonen ved norske sykehus er ikke slik at kreftsyke generelt hindres i å få behandling med nye medisiner fordi refusjonene per behandlet pasient er basert på rimeligere medikamenter. Sykehusene finansieres delvis av rammetilskudd fra fylkeskommunen, delvis av refusjoner per behandlet pasient og delvis fra øremerkede tilskudd. Finansieringssystemet som er basert på refusjoner per behandlet pasient – den innsatsstyrte finansiering – refunderer behandling av kreftpasienter basert på en gjennomsnittlig kostnad per behandling. En slik gjennomsnittlig DRG-refusjon for pasientgruppen innebærer at noen behandlinger blir overfinansiert, mens andre blir underfinansiert. Sosial- og helsedepartementet har ansvar for kontinuerlig å følge opp kostnadsutviklingen og refusjoner til ulike pasientgrupper, herunder kreftpasienter. Allerede før innføringen av innsatsstyrt finansiering i 1997 ble medikamentell kreftbehandling identifisert som et område hvor det er behov for bedret registrering og finansiering. Dokumentasjonen om hva ulike former for behandling innebar, var ikke god nok, og dette gjaldt også forhold knyttet til kostnader ved medikamentbruk. Dette skyldtes bl.a. at pasienttyngde og behandlingsformer er ulike ved regionsykehusene og de øvrige sykehusene som behandler kreftpasienter. Det ble våren 1997 satt ned en arbeidsgruppe med representanter fra fagmiljøet som fikk i oppdrag å finne en løsning til utprøving ved innføring av innsatsstyrt finansiering 1. juli 1997. Arbeidsgruppen fremmet en løsning hvor registrering og finansiering var basert på behandlingskurer. Forslaget til registreringspraksis ble sendt på høring og ble i 1997 og 1998 prøvd ut ved alle region- og statssykehusene. Erfaringene fra dette er imidlertid delte, og departementet har ikke funnet det forsvarlig å implementere denne løsningen for alle landets sykehus. Departementet tok derfor høsten 1998 initiativ til en ny arbeidsgruppe som fremmet forslag til en justert løsning i april i år, men heller ikke denne løsningen tilfredsstiller de minimumskrav som må være oppfylt for å kunne være en forsvarlig finansieringsordning. Departementet tar derfor nå sikte på at man tidligst mulig i år 2000 får en løsning hvor refusjon for dagbehandling av kreftpasienter prisdifferensieres i større grad enn i dag. Det vil innebære at det gis høyere refusjon for særdeles kostbar medikamentell behandling, mens enkelte behandlinger vil få lavere refusjon. Fagmiljøene er orientert om at de i løpet av høsten vil bli innkalt til et møte for å vurdere om dette er en løsning som kan tas i bruk allerede i år 2000. Det er mitt mål. Parallelt med at vi finner en løsning for neste år, arbeides det med å forbedre registrering av behandling av kreftpasienter på litt lengre sikt. Formålet er en ytterligere prisdifferensiering enn den som kan iverksettes allerede neste år. Det er viktig at en slik løsning passer alle landets sykehus, noe det hittil har vært svært krevende å få til med den dokumentasjon vi har om hva slags behandling som blir gitt. Et slikt arbeid må skje i nært samarbeid med de norske fagmiljøene. Alle nordiske land bruker nå registrering basert på DRG-systemet. Også når det gjelder kreftpasienter, pågår det et viktig samarbeid for å komme fram til en medisinsk-faglig meningsfull registrering og klassifisering av pasientbehandling. Dette vil måtte ligge til grunn for refusjoner per behandlet pasient.