Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-03-28:
Det er få som har meldt seg på talerlisten denne gangen. Det er ganske interessant. Det tyder på at det er få som er engasjert i det som går på spredning av smitte over landegrensene. Dette kan se ut som en liten sak, men det er en utrolig viktig prinsipiell sak når det gjelder dyre- og folkehelse, for det som går på fri bevegelse av levende biologisk materiale over landegrensene, innebærer jo en høy smittespredning. Avdøde Sigmund Kvaløy Setreng lagde tidlig på 1990-tallet pamfletten «Naturens nei». For meg var det helt logisk å være skeptisk til å liberalisere bevegelsen av levende biologisk materiale over grensene ut fra den biologiske kunnskapen jeg har, og den erfaringen jeg fikk bl.a. på 1970-tallet, da jeg kom til USA. Da var det ikke bare passkontroll, men det var også «agricultural control». Skulle en gå gjennom Utah-ørkenen – med bil, da, så det var vel å kjøre – måtte en levere fra seg alt biologisk materiale på den ene sida. En skulle ikke ta det med over. Derfor var det stor strid om veterinæravtalen i 1998. Det som var det store tankekorset for noen av oss den gangen, og som gjorde at motstanden mot den var veldig intens, var at den ikke var kunnskapsbasert, men ideologisk. Til saken i dag svarer statsråden komiteen slik, i brev av 3. februar: «Eg vurderer det slik at den praksisendringa som vert foreslege ovanfor, er innanfor det handlingsrommet EØS-regelverket gjev. Ein kan likevel ikkje utelukke at innstramminga vil verte innklaga til ESA, og det kan ikkje gjevast nokon garanti for utfallet av ei evt. slik klage.» Jeg har ikke sett det så direkte fra noen statsråd tidligere, men det viser jo det dilemmaet som vi står oppe i. Vi fikk EØS-avtalen i 1998. Før den tid var grensekontrollen av mat og dyr holdt utenfor EØS-avtalen, men så ble den altså utvidet med veterinæravtalen, og den innebar at Norge måtte fjerne den veterinære grensekontrollen av levende dyr, kjøtt, fisk og meieriprodukter fra andre EU- og EØS-land. Dermed var matvarene prisgitt kontrollen i andre land, og man kunne ikke sette importerte husdyr i karantene. Det ble påpekt den gangen at smitte gjennom mat var et økende problem, og at sertifikatene fra EUs internkontroll av mat og dyr var lite betryggende. Det som kommer fram i denne innstillinga, er at det var ikke noen teori, det som ble sagt den gangen. Det er sånn det er. Det fungerer dårlig. Det blir nå foreslått å stramme inn, og jeg slutter meg sjølsagt til de innstrammingene, men det å praktisere dem står for meg som veldig krevende. Det er mange som ser på dette som nok et proteksjonistisk innlegg fra representanten Lundteigen, og de må gjerne gjøre det, men jeg må si at dess mer en nå forstår konsekvensene av denne frie bevegelsen, dess mer sikker blir en på at en må være kunnskapsbasert. Vi har nå en ny sykdom som utvikler seg i Norge, i Nordfjella i området mellom Buskerud, Sogn og Hordaland. Den heter CWD – «Chronic Wasting Disease» – skrantesjuke på rein. Det er utrolig krevende. Det er et prion, så det er ikke bare bakterier som er utfordringen, men også prioner, som er enda mer vitenskapelig kompliserte. Det dette gjelder, er altså å sikre tryggheten for dyre- og folkehelse. Hvis en først får dette svineriet ut i naturen, er det komplisert å rette det opp, og det er kostbart. Så dette er et viktig forslag, og jeg håper at det blir videre diskusjoner omkring temaet. Dette er noe som opptar folk veldig, for noen av disse sykdommene har også en overgang til mennesker, og derfor er det så krevende. Jeg er veldig glad for alle som nå er opptatt av naturlig mat, trygg mat og sunne dyr.