Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-12-03:
Da finanskrisen rammet Norge i 2008, sa daværende statsminister Jens Stoltenberg at Norge skulle komme gjennom krisen med den laveste arbeidsløsheten i Europa. Det lyktes vi med. Men nå, under Erna Solbergs ledelse, er vi i ferd med å miste den posisjonen. Mens ledigheten i Europa går ned, blir det flere uten arbeid i Norge. Arbeidsløsheten har under Høyre og Fremskrittspartiet vokst til den høyeste på 20 år, og ifølge regjeringens egne dokumenter vil den fortsette å vokse i 2016 og sannsynligvis komme opp på et nivå vi ikke har sett siden 1980-tallet. Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen taper kampen mot arbeidsløsheten. Selv rapportene finansministeren selv har bestilt, kritiserer den økonomiske politikken. Formuesskatten virker ikke, og oljepengebruken er for høy. I 2013 gikk Høyre og Fremskrittspartiet til valg på å gjøre Norge mindre avhengig av oljepengene, og Gunnar Gundersen gjentok det i foregående innlegg. Norge skulle få flere ben å stå på. I stedet er det det motsatte som skjer. I reelle oljekroner har denne regjeringen brukt mer oljepenger på tre år enn den rød-grønne regjeringen brukte på åtte år. Fra at oljepengebruken i 2013 utgjorde 5,1 pst. av trend-BNP, utgjør den for 2016 7,1 pst. Ingen regjering har noensinne økt oljeavhengigheten i Norge – ingen regjering har dekket så mye av de løpende utgiftene med oljepenger – som denne regjeringen, under Erna Solberg og Siv Jensens ledelse. Da skulle man i det minste tro at pengene ble brukt på det andre Høyre gikk til valg på, nemlig en bedre skole. Det blir de ikke. Riktignok er det gjennomført en videre opptrapping av statsstøtte til etter- og videreutdanning for lærere. Fra det at statstilskuddet var kommet opp i 0,5 mrd. kr under den rød-grønne regjeringen, er det nå enstemmig vedtatt i Stortinget å være på om lag 1 mrd. kr i året. Det er bra. Men bevilgningene innebærer ingen nye penger til skolesektoren. Tvert imot har regjeringen kuttet mer på andre områder innenfor grunnskole og videregående enn man bevilger til videreutdanning for lærere. Grunnstipendet, som har blitt kuttet for elevene, betaler alene mer enn hele økningen i videreutdanning for lærere. Tar man med kuttet i antall kulturskoletimer, frukt og grønt og bostipend, er regjeringens kutt på over 1,4 mrd. kr. Regjeringen tar altså penger fra elevene for å betale videreutdanning for lærere, og Kristelig Folkeparti og Venstre er villig med på ferden. Selv med et betydelig lavere oljepengeforbruk enn regjeringens inneholder Arbeiderpartiets budsjett en solid realvekst i skolesatsingen, med 1,1 mrd. kr mer til grunnskole og videregående enn regjeringens opplegg. Vi bruker 420 mill. kr på tidlig innsats, til flere lærere for de yngste elevene og til gjennomføring av en lese-, skrive- og regnegaranti. Vi styrker kampen mot mobbing, som vi snakker pent om i avisene, med 60 mill. kr. Vi gjør disse ordene om til handling. Vi skulle gjerne hatt med oss flertallet. Vi bruker 50 mill. kr på etter- og videreutdanning for ikke-kvalifiserte lærere. Vi bruker 30 mill. kr på flere forsøk i den offentlige skolen. Og vi øker rammene for rentekompensasjon for oppussing av skolebygg. Vi kan sette arbeidsløse hender i virksomhet med fornuftige ting som samfunnet trenger. Yrkesfag er også viktig for Arbeiderpartiet. Vi styrker lærlingtilskuddet langt utover det regjeringen foreslår, vi ønsker at vi skal ha et mål om at man har et lærlingtilskudd som tilsvarer kostnaden ved å ha eleven i skole. Vi styrker også utstyr innen yrkesfag. Vi vet at hvis disse fagarbeiderne skal være forberedt, må de jobbe med moderne utstyr. Og til slutt: En skulle tro at det i en situasjon med rekordledighet var viktig å la flere tilegne seg høyere utdanning, styrke antall studieplasser kraftig og gi folk mulighet til å kvalifisere seg for morgendagens oppgaver, men også her svikter regjeringen. Kristelig Folkeparti og Venstre skal ha ros for å ha trukket budsjettet i riktig retning. Særlig er satsingen på tidlig innsats prisverdig. Det er en retning vi støtter helhjertet. Men vi skulle ha kommet lenger. I spørsmålet om hva vi skal leve av i framtiden, burde barn og unges kunnskap komme langt høyere enn det regjeringen er villig til å la det gjøre.