Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2009-02-12:
Norsk utenrikspolitikk er offensiv og tydelig, noe som klart reflekteres i utenriksministerens redegjørelse. Norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk skal ivareta norske interesser, men også norske verdier. Regjeringen har i perioden styrket interessefokuset. Det innebærer bl.a. økt utenrikspolitisk tyngde i våre nærområder, men også på områder der Norge har spesiell kompetanse. Norsk utenrikspolitikk skal også bidra til å bygge en bedre organisert verden og fremme fred og menneskerettigheter, og naturligvis trygge vår velferd og sikkerhet. Vår kompetanse innenfor fredsbygging, samfunnsutvikling og internasjonal organisering er faktisk blitt viktige interesseressurser. Utenriksministeren sa i sin redegjørelse at 2009 synes å stå i krisens tegn, i hvert fall starten på året, med store uløste spørsmål der framskrittene tegner seg små eller betydningsløse, som han sa. Han nevnte bl.a. nedrustning, der etablerte atommakter ikke akkurat ivrer etter å kutte sine atomarsenaler, og der vi ser med uro på utviklingen i land som Iran. Norge leder den såkalte 7-landsgruppen for nedrustning og ikke-spredning. Denne gruppen skal legge fram forslag til den kommende tilsynskonferansen for ikkespredningsavtalen – et krevende arbeid, særlig på bakgrunn av at forrige tilsynskonferanse nærmest endte i total fiasko. USA og Russland har 95 pst. av verdens atomvåpen. Det er derfor i en dialog mellom de to maktene vi kan få til reell atomnedrustning. Også på dette området setter vi vår lit til den nye administrasjonen i Washington og til den nye presidenten, Barack Obama. NATO fyller 60 år. Det knytter seg en viss spenning til hvorvidt det kommende toppmøtet vil ta initiativ til å endre alliansens strategiske konsept. NATO har startet en prosess med et transatlantisk charter, som i første omgang skal munne ut i en «Declaration on Alliance Security». Jeg mener det er viktig for oss at NATO tar ett skritt videre – og åpner det strategiske konseptet. I tillegg til at den nye sikkerhetsvirkeligheten, for å kalle det det, må legges til grunn, er det også viktig at alliansens atomstrategi tas opp til drøfting, noe for øvrig en enstemmig utenrikskomité sa i innstillingen til St.meld. nr. 27 for 2007–2008. Det vil også være et viktig signal til den kommende tilsynskonferansen. Også menneskerettighetserklæringen har fylt 60 år. Også her ser det dystert ut, dessverre, ikke minst gjelder det kvinnenes situasjon. Kampen for menneskerettigheter dreier seg om å verne det enkelte mennesket mot undertykkelse og overgrep, men også å sikre retten til å vokse opp og ikke dø av sult eller ved fødsel eller i barsel. Vi ser med gru på de seksualiserte overgrepene mot kvinner i Øst-Kongo – noe verre tror jeg ikke verden har sett når det gjelder overgrep mot kvinner. Vi ser med uro på at skoler for jenter stenges, også på den pakistanske siden av grensen mot Pakistan. I Iran har menneskerettighetssituasjonen blitt forverret i den senere tid, og jeg vil vise til det Dagfinn Høybråten sa her tidligere i dag, hvor han nevnte alle de henrettelsene som har vært i Iran de siste ukene, inkludert henrettelser av mindreårige. Angrepene på sivile i Gaza og på Sri Lanka er totalt uakseptable. Både Israel og regjeringen på Sri Lanka kan sies å ha brutt folkeretten, bl.a. Genèvekonvensjonen, ved ikke å tillate at humanitær bistand, hjelpeorganisasjoner og journalister kommer inn i områdene. Menneskerettighetene er universelle og kan ikke være kulturrelative. Vi kan f.eks. ikke akseptere at verken eliter, statsledere eller for den saks skyld familieoverhoder bruker kultur som argument for vold mot kvinner, enten det gjelder tvangsekteskap, kjønnslemlestelse eller å nekte kvinner skolegang. Her er dessverre utfordringene store og mange, og jeg mener det er på tide å fokusere enda sterkere på menneskerettighetsspørsmål knyttet til kvinner.