Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2000-12-14:
En av de viktigste oppgavene for det offentlige er å sikre hele befolkningen behandling ved sykdom og nødvendig trygghet og sikkerhet i alderdommen. For Høyre er det sentrale i velferdspolitikken den enkeltes trygghet. Trygghet er først og fremst vår evne og mulighet til å ta ansvar og til å ta vare på oss selv og våre nærmeste. De fleste i Norge lever godt i dagens samfunn. Men de aller svakeste, de sykeste eldre, rusmiddelbrukere og psykiatriske pasienter mangler tilstrekkelig omsorg. Derfor er det nødvendig med en målrettet og treffsikker helse- og sosialpolitikk, som tar vare på dem som virkelig trenger omsorg, og dem som av ulike grunner faller utenfor sikkerhetsnettet Det skal lønne seg å jobbe. Støtteordningene må utformes slik at de gir hjelp til selvhjelp, ikke til avhengighet. Sikkerhetsnettet skal ikke fange folk og skape klienter, men hjelpe den enkelte til selvstendighet og gjøre det mulig for alle å delta i samfunnet. Det krever at helse-, omsorgs- og sosialtjenestene har høy kvalitet og er tilgjengelig når vi trenger det. Helsetilsynet har gjennom omfattende undersøkelser dokumentert alvorlig kvalitetssvikt i eldreomsorgen. Behovet for nye løsninger og modernisering, som kan sikre et godt og verdig tilbud til eldre og pleietrengende, er åpenbart. Det er bred politisk enighet om at gode omsorgstjenester skal være et offentlig ansvar. Uenigheten går på hvordan det offentlige skal ivareta ansvaret. Det viktigste for Høyre er at det offentlige finansierer og setter krav til kvaliteten på tjenestene. Hvem som utfører dem, er mindre viktig. Ved å skille bestillerrollen og utførerrollen kan vi legge til rette for økt oppmerksomhet om kvaliteten i helse- og omsorgssektoren. Konkurranseutsetting og privatisering er ikke det samme, selv om motstanderne prøver å fremstille det slik. Privatisering betyr at det offentlige frasier seg ansvar. Det er ikke tilfellet når det gjelder konkurranseutsetting i eldreomsorgen. Konkurranseutsetting av pleie- og omsorgstjenestene gir bedre utnyttelse av både penger og personell. Kommunen blir mer opptatt av å dokumentere kvaliteten på tjenestene, både i kommunens egne og i private institusjoner. Og som jeg var inne på i min replikk til sosialministeren, er ikke dette et spørsmål om ideologisk veivalg, men om praktisk politikk. Det er et viktig virkemiddel, ikke noe mål. Nei, målet er flere og bedre tjenester og gode tilbud tilpasset den enkeltes individuelle behov. Det er viktig med tilstrekkelige og differensierte tilbud og løsninger av god kvalitet – det være seg tradisjonelle sykehjem, sykehjem med små bofellesskap, omsorgsboliger med og uten heldøgnspleie, men også muligheten til å bo i eget hjem med tilbud om omsorg og pleie dersom man trenger det. Jeg vil understreke at sykehjemmene er et viktig fundament i eldreomsorgen, og behovet for sykehjemsplasser må sikres. Høyre er i likhet med sosialministeren svært bekymret for den sterke veksten i sykefraværet. Folketrygdens utgifter til sykelønn er anslått å øke med 27 pst. fra 2000 til 2001. Sandman-utvalgets utredning har dokumentert at Norge er i særklasse i Europa når det gjelder sykelønnsordning, og at det i Norge vel er den eneste sosiale ytelsen uten noen form for egenandel. De ytelsene man får på attføring etter ett år med sykelønn eller som uførepensjonist, ligger betydelig under den lønn man hadde hatt hvis man fortsatt hadde vært i arbeid. Erfaringene fra Sverige viser at endringer i sykelønnsordningen på 1990-tallet tilsier at en moderat egenandel gir redusert sykefravær og reduserte utgifter for det offentlige og næringslivet. Høyre foreslår en ordning med egenandel på sykefravær for dem som er syke bare av og til, men ikke for fravær ved barns sykdom. Høyre ønsker også å styrke ordningen med kjøp av helsetjenester til sykmeldte slik at flere kommer ut av behandlingskøen og tilbake i arbeid. Det er både den enkelte og samfunnet tjent med. Høyre vil at operasjoner og helseforsikringer som betales av arbeidsgiver, unntas beskatning både for arbeidsgiver og arbeidstaker. I dagens situasjon med mangel på arbeidskraft er det uakseptabelt at folk er sykmeldt i lang tid i påvente av behandling. Høyre vil også følge opp Sandman-utvalgets forslag til endringer i uførepensjonsordningen. Mange uføretrygdede har en betydelig restarbeidsevne som de ønsker å bruke i inntektsgivende arbeid. Denne arbeidskraftreserven må utnyttes bedre. I tråd med Sandman-utvalget ønsker Høyre at varig uførepensjon bare skal gis til dem som er 100 pst. uføre, uten utsikt til en bedre arbeidsevne. For uførepensjonerte med restarbeidsevne skal grunnlaget for uførepensjon vurderes jevnlig. Og det må bli enklere å kombinere arbeid og trygd. Høyre ønsker å endre reglene for hvor mye man kan tjene ved siden av uførepensjonen, slik at uførepensjonen reduseres gradvis i takt med arbeidsinntekten. Slik ordningen er i dag, er den uheldig og motvirker at uførepensjonister øker arbeidsinnsatsen. Høyre fikk dessverre ikke gjennomslag for å øke grensen for hva man kan tjene uten avkorting i pensjonen fra én til to ganger folketrygdens grunnbeløp. Men vi er glade for å ha oppnådd flertall for at Regjeringen snarest skal legge fram et forslag for Stortinget om varig støtte til arbeidsreiser for funksjonshemmede som ikke kan benytte kollektivtrafikk eller kjøre bil selv. Høyre kan ikke godta at funksjonshemmede som ønsker å arbeide, havner på uføretrygd fordi de ikke får støtte til å komme seg på jobb. Regjeringen blir bedt om å vurdere muligheten for at pasienter med spesialbil skal få godtgjørelse etter statens satser ved bruk av egen bil i de tilfeller der alternativet er at trygden dekker flyreise. Regjeringen blir også bedt om å legge til rette for at pasienter som har lang reise til sykehus eller sykestue skal få tilbud om medikamentell behandling, f.eks. cellegiftbehandling, på hjemstedet, når dette er medisinsk forsvarlig. Høyre ville bevilge 50 mill. kr mer til opptreningsinstitusjoner, slik at disse kunne få dekket en større del av sine kostnader for å sikre et forsvarlig tilbud. Det fikk vi dessverre ikke gjennomslag for. Vi fikk heller ikke gjennomslag for å godkjenne CatoSenteret i Akershus som rehabiliteringsinstitusjon nå. Men vi forventer at Regjeringen til våren gir en slik godkjenning, slik at driften kan sikres. Tilbudet om rehabilitering for sterkt hjerneskadede barn er mangelfullt, og Høyre er glad for at departementet ser behovet for å benytte ulike behandlingsmetoder i rehabiliteringen av sterkt hjerneskadede barn, også intensiv trening som Doman-metoden. Barn er forskjellige, det samme er familiene, og de har ulike behov og ressurser. Derfor vil nytten av ulike rehabiliterings- og habiliteringsopplegg variere. Det er viktig at foreldrene har en valgfrihet i forhold til de ulike behandlingsopplegg, og de foreldrene som ønsker en langvarig intensiv behandling for sitt barn, får i dag ikke ivaretatt dette behovet innenfor tilbudet i det norske helsevesenet, men må til USA eller Russland. Det er behov for å etablere et lignende tilbud i Norge, og Høyre er svært tilfreds med å ha fått resten av komiteen med på å be Regjeringen vurdere å etablere et behandlingstilbud eller ressurssenter for Doman-metoden for hjerneskadede barn i Norge. Det vil på sikt lette situasjonen betraktelig for de familiene og barna dette gjelder. Helt til slutt vil jeg vise til et forslag fra Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet om at det skal åpnes for at spesialister i allmennmedisin som etter søknad skal kunne forskrive medikamenter til rusmiddelbrukere. Dette er et svært vanskelig område. En mer liberal forskrivningspolitikk taler for at det ville kunne hjelpe flere misbrukere – rusmiddelmisbrukere som har forsøkt alle andre behandlingsopplegg uten å lykkes – tilbake til et bedre og mer verdig liv, slik sosialministeren så riktig beskrev det. Men mot dette taler faren for blandingsmisbruk og utvikling av svarte markeder for disse medikamentene. Dilemmaet er at vi på den ene siden har muligheten, men det er også ting som taler imot. Men kan vi redde flere, må vi kunne leve med den risikoen det innebærer. Som komiteen vet, var Høyre under behandlingen i komiteen i tvil om vi skulle støtte dette forslaget. Forslaget kom svært sent inn i behandlingen i komiteen, og vi hadde ikke mulighet for en bredere vurdering i stortingsgruppen før vi skulle avgi innstillingen. Men under forutsetning av en kontroll og en oppfølging på andre områder, slik som sosialministeren beskrev dette, har vi nå kommet fram til at vi ønsker å støtte dette forslaget. Men jeg vil understreke at arbeidet for å forebygge rusmiddelbruk, og også rusfrie behandlingsopplegg må fortsette med full styrke.