Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2007-06-04:
Takk til utenriksministeren for en bred redegjørelse, fra nordiske land til Vest-Balkan, Russland og Portugal. Venstre er opptatt av den raske og omfattende utviklingen i EU, og dette gjelder ikke minst i forhold til å innlemme nye østeuropeiske land i unionen, som gjør at EU bidrar til å bryte ned gamle skillelinjer i Europa. Dette kan få stor betydning for vårt forhold til EU, uansett framtidig tilknytningsform. Det er derfor viktig at det ikke legges lokk på den norske debatten om EU. Venstre ønsker en bred, åpen og folkelig debatt. Vi ønsker bl.a. å belyse hvilke muligheter og begrensninger EUs videre utvikling gir oss, og hvordan vi kan inngå nye partnerskap med EU, bl.a. med hensyn til f.eks. nordområdene. Sett i et slikt lys er det svært oppløftende at alle partier på Stortinget har stilt seg bak St.meld. nr. 23 for 2005-2006, Om gjennomføring av europapolitikken. Et politisk enstemmig Norge har her gått inn for mer åpenhet, mer debatt, mer politikk og mer påvirkning. Dagens redegjørelse fra utenriksministeren er ett av flere tiltak for å bevirke nettopp dette. Jeg vil takke ham for å ha gitt en god oversikt over viktige utviklingstrekk i EU. De vil legge tunge føringer på norsk europapolitikk, og de vil videre ha mye å si for hvor stor uttelling vi skal få for vår EØS-avtale. Han peker også på nye områder som klima og energi, migrasjon og utvikling. Det jeg savnet i redegjørelsen, var et mer EØS-aspekt. Jeg er helt enig i at vi står overfor en strøm av enkeltsaker og rettsakter, og at man kan fort miste helheten av syne hvis man fordyper seg for mye i dem. Dette er en del av vår politiske hverdag på Stortinget, og jeg antar også andre steder, men jeg har lyst til å minne om at intensjonen med redegjørelsen var å fokusere på viktige EU- og EØS-saker. Jeg viser også til representanten Høybråtens tema vedrørende tjenestedirektivet. Jeg innser at dagens redegjørelse er den første av sitt slag, og at slike redegjørelser dermed ikke har funnet sin endelige form. I fortsettelsen vil jeg foreslå økt fokusering på EØS-saker. En viktig side ved Regjeringens EØS-strategi er nemlig å identifisere viktige EØS-saker på et tidligst mulig tidspunkt, for å kunne øve mest mulig innflytelse på dem. Redegjørelsen burde derfor oppsummere hvilke slike saker som Regjeringen har identifisert. Videre bør redegjørelsen antyde hva Regjeringen mener om disse sakene, og eventuelt hvordan den vil prioritere. Jeg forventer ikke ferdig avklarte standpunkter fra Regjeringens side, men at det pekes på de viktigste politiske aspektene. Dette mener jeg vil gi et viktig bidrag til å vitalisere og konkretisere debatten om EØS- og EU-saker i Norge. For Norges del er det utvilsomt mye å hente på å effektivisere sitt arbeid med EØS-saker. Økt kunnskap, omforente standpunkt, langsiktighet og det å gripe fatt i saker på et tidlig stadium, er her viktige stikkord. Regjeringens EØS-strategi kan her spille en sentral rolle. Samtidig er det viktig ikke å være naiv. Vi bør alle innse at det er klare begrensninger på den norske påvirkningskraften i Brussel, uansett hvor godt arbeidet med EØS-saker er organisert i Norge. Jeg har her lyst til å nevne at da Norge fikk lov til å gjennomføre et system med geografisk differensiert arbeidsgiveravgift, skyldtes det neppe norsk innflytelse i Brussel, men at det nye EU-landet Slovenia – med to millioner innbyggere – ønsket dette. Mulighetene for oss til å øve innflytelse i Brussel er i realiteten små. Regjeringen har sine møter og sine konsultasjonsordninger. Videre har vi en demokratisk kanal som går via Stortinget til EU-parlamentet. Vi har dessuten en korporativ kanal hvor partene i næringslivet og NGO-er har sine representasjonskontor i Brussel. I tillegg kan vi spille på energikortet vårt og vise til våre fiskeriressurser. Sist, men ikke minst kan vi gjøre et grundig hjemmearbeid og stille med gode argumenter og forslag. I sum gir dette mulighet for innflytelse, men vi bør her være edruelige. Det er sjelden at Norge havner langt oppe på EUs sakskart. Jeg har lyst til å peke på at EUs utvidelse til 27 land, og kanskje enda flere i framtiden, medfører at EU må legge mer vekt på interne prosesser. De nye medlemslandene vil kreve økt oppmerksomhet, og en mer kompleks samarbeidsstruktur står for tur med den nye grunnloven. Utenriksministeren pekte i sin redegjørelse på en bilateralisering av det interne samarbeidet, nye interne allianser og en integrasjon i ulike hastigheter. Det kan derfor i framtiden bli en enda mer krevende øvelse for Norge å bli sett og hørt i Brussel. Jeg savnet derfor at utenriksministeren i sin redegjørelse relaterer beskrivelsen av de overordnede utviklingstrekkene i EU til EØS. Spørsmålet er hvordan utviklingen i EU vil påvirke Norges framtidige muligheter for å øve innflytelse i EU og utfallet av viktige EØS-saker for oss. Til slutt vil jeg peke på at EU og EØS stiller vårt folkestyre overfor nye utfordringer. Allerede i dag gjør det seg gjeldende et demokratisk underskudd ved at EØS-saker på løpende bånd vedtas i Stortinget uten reell politisk behandling. EØS-virkeligheten for mange norske politikere er at de regelmessig får seg forelagt en bunke med EØS-saker med en omfattende saksdokumentasjon. Denne er for det meste av teknisk og byråkratisk karakter, noe som gjør det uoverkommelig for de fleste å komme seg gjennom bunkene. Det er dermed gått en viss automatikk i behandlingen av EØS-saker. Resultatet er at en lang rekke direktiver blir innlemmet i norske lover og forskrifter uten noen politisk behandling. I enkelte tilfeller kan ansvarlige politikere på denne måten unnlate å ta ansvar for saker de støtter, men som de ikke ønsker å ta det politiske ansvaret for. Venstre har i behandlingen av St.meld. nr. 23 for 2005-2006, Om gjennomføring av europapolitikken, vektlagt betydningen av tiltak som vil gjøre EØS-arbeidet mer åpent og tilgjengelig og som styrker muligheten for medinnflytelse. Dette gjelder ikke minst dem som ikke har store organisasjoner i ryggen, eller mye penger som de kan betale lobbyister med. Alle som berøres av et nytt EØS-regelverk, bør i utgangspunktet ha anledning til å gjøre sine synspunkter gjeldende, også de med små økonomiske ressurser. Flest mulig bør delta i debatter om viktige EØS-saker. Saker av stor viktighet og prinsipiell betydning bør løftes opp og debatteres her i Stortinget.