trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-06-17:
Endringer i pasient- og brukerrettighetsloven er viktige endringer som også er i tråd med noe av dagens praksis. Kristelig Folkeparti støtter de fire hovedendringene – rett til vurdering etter henvisning til spesialisthelsetjenesten, at den skal endres fra 30 til 10 dager, oppheving av skillet mellom rettighetspasienter og ikke rettighetspasienter, at spesialisthelsetjenesten får ansvar for å kontakte HELFO dersom fristen for helsehjelp ikke blir overholdt, og de nødvendige lovendringene for å kunne gjennomføre pasientrettighetsdirektivet fra EU. Fra Kristelig Folkepartis side vil jeg understreke noen tilleggspunkter. I gjeldende lov er det pasientenes helsetilstand som skal vurderes innen 30 virkedager, mens det nå er henvisningen. Dette er en endring i loven. Hvis dette skal oppleves som en styrking for den enkelte pasient, er henvisningen alfa og omega. Gode henvisninger er ikke bare viktig for å vurdere pasienten tidlig, men det er også viktig for å komme i gang med et godt og forsvarlig pasientforløp. I proposisjonen pekes det på at det arbeides med å igangsette et prosjekt for utvikling av en nasjonal henvisningsveileder. Dette må bli et prosjekt med ekspressfart. Jeg ber om at statsråden redegjør nærmere for dette i sitt innlegg, hvordan dette prosjektet skal ivareta pasientene, for en dårlig henvisning til sykehus gjør at noen andre må gjøre jobben. Det er unødvendig, men det kan man leve med. Det man ikke kan leve med, er at mangelfulle henvisninger gjør at pasienten – den som er henvist – ikke får den hjelpen den trenger. Videre gjøres det i proposisjonen et skille mellom uavklart og avklart tilstand hos pasient. Hos pasienter som har avklart tilstand, skal den individuelle juridiske fristen gjelde behandling, men har pasienten en uavklart tilstand, skal fristen gjelde utredning. For Kristelig Folkeparti er det viktig å understreke at det ikke må bli en utglidning fra det vi i dag kaller avklart tilstand og dermed rett til behandling, over til de uavklarte tilstandene, som bare gir rett til utredning. Det er det viktig at statsråden legger seg på sinne. Utover dette støtter jeg de bemerkninger som saksordføreren, representanten Høie, hadde i sitt innlegg når det gjelder pasientrettigheter, og at de kan velge rehabiliteringssted, når det gjelder dette med forløpstid til pasientbehandling, og dette med individuell rett til pasientkoordinator. Så til representantforslaget fra Fremskrittspartiet om et «pakkeforløp» innen kreftomsorgen. Det skjer mye bra innen norsk kreftomsorg. Den er godt forankret i forskning som utgangspunkt for en klinisk god behandling. Men vi må aldri glemme, til tross for at vi gjør mye bra, at det er en stor belastning å få en kreftdiagnose – en stor belastning psykisk, men også når det gjelder det behandlingsmessige. Derfor er det viktig at man legger til rette for god behandling og behandlingsforløp. Det er viktig for meg å understreke her at informasjon til den pasient som er rammet, og pårørende rundt også er viktig. Derfor støtter Kristelig Folkeparti forslaget fra Fremskrittspartiet om et «pakkeforløp» for kreftpasientene.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-06-17:
Etter at vi i dag har behandlet disse lovendringene, blir det slik at etter at det har gått ti virkedager, skal man kunne få et behandlingsløp når henvisningen er behandlet. Men det som da er alfa og omega, er at henvisningen er god, at man klarer å kommunisere kunnskap gjennom henvisningen, slik at spesialisthelsetjenesten ser de behovene som pasienten har. Slik som jeg leser proposisjonen, har også regjeringen vært opptatt av at henvisningene må være gode, for man skal igangsette et prosjekt om å utvikle nasjonale henvisningsveiledere. Jeg spurte i mitt innlegg om statsråden kunne kommentere dette i sitt innlegg. Det gjorde han ikke, og derfor spør jeg nå om statsråden kan redegjøre for opplegget med nasjonale henvisningsveiledere – når dette prosjektet vil være ferdig, slik at de henvisningene som trengs, blir gode.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-06-17:
Personvern er en grunnleggende rettighet som utfordres på en rekke områder. Den europeiske menneskerettskonvensjonen artikkel 8 slår fast at enhver har rett til respekt for sitt privatliv. Inngripen i den enkeltes privatliv, herunder retten til å råde over opplysninger om seg selv, er i strid med konvensjonen med mindre inngripen er nødvendig i et demokratisk samfunn. Beskyttelse av helse er et slikt område. Men likevel forteller dette meg at det vi diskuterer nå, er av stor prinsipiell art. Kreftregisterets forskrift gir regler for innsamling og behandling av helseopplysninger. I § 1-2 tredje ledd, som regulerer opplysninger i screeningsprogrammet, står det følgende: «Kreftregisteret kan videre inneholde helseopplysninger om personer som har deltatt i undersøkelsesprogram for tidlig diagnose og kontroll for kreftsykdom. Ved negativt funn kan direkte personidentifiserende opplysninger bare registreres permanent etter samtykke. Direkte personidentifiserende opplysninger kan oppbevares midlertidig slik at opplysningene kan kvalitetssikres.» Dessverre har Kreftregisteret ikke opptrådt i tråd med denne forskriften. Datatilsynet har gjennom sine vedtak fra 2009 og framover vist dette. Samtykkekravet er ikke oppfylt, et samtykke om at det skal være frivillig, uttrykkelig og informert erklæring fra den registrerte om at hun eller han godtar behandling av helseopplysninger om seg selv. La det ikke herske noen tvil om at de to screeningprogrammene vi i dag behandler, er to viktige screeningprogrammer. Vi mener at det er mulig å fortsette å kunne opprettholde samtykkeprinsippet. Helse Fonna skriver i sitt høringssvar at de «er av den formening at det av hensyn til personvern og respekt for enkeltindividet fortsatt bør være krav om informert samtykke. Ved grundig informasjon og åpenhet mener vi at hensynet til samfunnets(og forskernes) behov vil bli ivaretatt, og personen det gjelder, vil kunne beholde kontroll over egent liv og egen integritet på en bedre måte enn gjennom reservasjonsrett. Informert samtykke krever større innsats og aktpågivenhet fra helsepersonellets side, men med gode rutiner vil ikke forskjellen bli stor, og det må være mulig å oppnå samme datagrunnlag som ved bruk av reservasjonsrett.» (og forskernes) Utgangspunktet i norsk rett er at behandling av personopplysninger skal være basert på frivillighet og samtykke. Behandling av helseopplysninger som ikke er basert på samtykke fra den registrerte, regnes som en inngripen i personvernet, og krever er særskilt lovhjemmel. Derfor diskuterer vi dette i dag. Vi går nå fra en sak der man godtar en registrering til at de som er med i registeret og i screeningprogrammene til Kreftregisteret, må motsette seg en registrering. Kristelig Folkeparti mener at dette er en så stor inngripen i personvernet at vi ikke kan støtte regjeringen i de endringene som er foreslått, og vi går derfor imot endringene i Prop. 160 L.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-06-17:
70 000 mennesker har demens i dag. Det blir kanskje en dobling innen 2040. Vi vet at 9,3 pst. av menneskene med demens, har et dagtilbud. I 2005 var det 4 pst. som hadde et slikt dagtilbud. Det vil si at det i de siste åtte årene har vært en økning på 5 pst. – under 1 pst. økning hvert år. Vi vet at regjeringens politikk er at de vil lovfeste retten til dagtilbud når dette tilbudet er bygd ut. Mitt spørsmål til statsråden er om dagtilbudet til mennesker med demens – 9,3 pst. – er tilstrekkelig bygd ut, slik at regjeringen nå kan gå inn for en lovfesting av dette viktige tilbudet?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-06-17:
Representanten Meltveit Kleppa fortalte at det er mye som har skjedd. Det er mye vi har snakket om tidligere bl.a. når det gjelder satsing på eldresentre. Det er ikke noe nytt, men vi står der vi står i dag. Det gjelder dagtilbudet til demente, eller forebyggende hjemmebesøk for eldre over 75 år. Dette er tre gode tiltak som er godt dokumentert. De forebygger sykdom, de fremmer sosial og fysisk aktivitet, de fremmer bedre ernæring, ja, de utsetter pleie- og omsorgsbehov. Det er nettopp derfor Kristelig Folkeparti er utålmodig, for vi har dokumentasjon på at dette hjelper og at det gir økt livskvalitet, både for den enkelte og for de nærmeste. Derfor har vi tidligere foreslått å lovfeste disse tiltakene, og vi gjør det også i dagens innstilling. Særlig ønsker vi en lovfesting av dagtilbudet til demente. I dag – i 2013 – har i underkant av 10 pst. av alle mennesker med demens et dagtilbud. Da mener vi at tiden er inne for å løfte noe av det viktigste for å øke livskvaliteten, både for dem det gjelder, og for de pårørende. Vi mener at hvis vi hadde lovfestet dagtilbudet til mennesker med demens, hadde vi gitt et tydelig signal til kommunene om at de måtte intensivere arbeidet med å få plass slike tilbud. Når statsråden i sitt svarinnlegg i replikkordskiftet sier til meg at kommunene ikke er oppmerksomme på de virkemidlene som ligger der, er det en forklaring jeg ikke kjenner meg igjen i. Det jeg får beskjed om når jeg hører med kommuneadministrasjoner og kommunepolitikere, er at man ikke har driftsmidler til disse dagtilbudene. Man har investeringsmidlene – ja, de er der. Under høringen til denne meldingen ble det spurt om man ikke kunne få lov til å føre investeringsmidlene over til drift. Det var det pasientorganisasjonene tok opp under høringen når det gjelder dette området. Men at man ikke er klar over de virkemidlene man har, det er ikke meg bekjent. Kristelig Folkeparti og jeg ønsker nok en gang å fremme et forslag om lovfesting av dette tilbudet for å vise hvor viktig det er for å gi økt livskvalitet til denne gruppen. Når vi i løpet av de siste åtte årene ikke har klart å øke dagtilbudet til demente med mer enn 5 pst., må det kraftigere lut til enn bare ønsket om en bedre hverdag for disse.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-06-17:
Jeg er veldig glad for at helseministeren er opptatt av dagtilbud til mennesker med demens. Da man hørte representanten Håkon Hauglis innlegg, kunne man tro at regjeringen snart kunne være med på å lovfeste plikten til dagtilbud når det er bygget så godt ut. Men det Nasjonalforeningen for folkehelsen sa på høringen, var at for inneværende år er kun 20 pst. av midlene brukt, og i 2012 var det et underforbruk av midlene som skulle brukes til dagtilbud til mennesker med demens. Slik jeg skjønner det, regner regjeringen med at de skal ha et dagtilbud to–tre dager i uken. Men for de fleste av oss er det sju dager i uken, og fem av dem er vi i arbeid eller gjør andre ting. Det bør ligge til grunn for definisjonen for når man har et fullt utbygd dagtilbud for mennesker med demens.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-06-17:
Ja, vi har mange dyktige turnusleger, og statsråden er i sitt innlegg veldig opptatt av at de skal få støtte og oppfølging av erfarne leger. Lederen av Norsk Legevaktforum, Per Magne Mikaelsen, skriver i Dagbladet nå i dag at: «85 prosent av oss er alene på jobb helt uten faglig eller praktisk støtte som det for eksempel er på sykehus. Dette er situasjonen i Norges over 200 legevaktsdistrikt fire år etter den alarmerende rapporten.» 85 pst. av dem som Norsk Legevaktforums leder henviser til, er alene uten støtte. Ja, det er viktig at turnuskandidatene har noen erfarne og støttende leger i bakvakt, men hva da med dette tallet – 85 pst. – som leder av Norsk Legevaktforum skriver om.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Det jeg opplever, er at med den delen av 30-dagersfristen som representanten viser til her – at man skal være utredet innen 30 dager – er det en meget blandet praksis. For hva er en utredning? Det kan være en utredning som tar sikte på å gi svar fordi utredning i seg selv gir avklaringer, og det kan være en utredning for å begynne behandling. Det er et veldig lite treffsikkert mål, slik jeg hører det fra den kliniske hverdagen. Poenget med den gjeldende teksten, som vi samles om i dag, er jo at en praksis som i dag ligger rundt 10 dager – den ligger til og med litt under, våre fastleger er gode til å henvise, og sykehusene mottar det – nå skal settes til 10 dager, slik at du som pasient blir innkalt og begynner ditt forhold til sykehuset. Da mener jeg det er viktig at sykehuset tar din tilstand til vurdering individuelt. Om det er behov for å komme i gang med en utredning med en gang på grunn av tilstanden, må den beslutningen tas. Hvis det er en avklart tilstand som kan behandles litt fram i tid, må det tas, og hvis det er akutt og alvorlig, som for kreftpasienter, skal det selvfølgelig tas på det alvor som det er. Jeg mener det ikke er en svekkelse, men tvert imot en forenkling – og en forenkling er stort sett bra for pasientene.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Det viktige her er at det er en lov, og at det er en plikt for sykehusene å sørge for at pasienten får den veiledning som han eller hun trenger. Om vi kaller det en kontaktperson eller en koordinator – eller hvilken kvalifikasjon vedkommende har – mener jeg må ses i lys av det behovet pasienten har. Derfor mener jeg at hvorvidt det må være en lege – at man insisterer på det – avhenger av hvilket behov koordinatoren eller kontaktpersonen skal ivareta. Jeg merker meg i dag at Kreftforeningen og LHL sier at det ikke er avgjørende at det er en lege – det må være en person med kompetanse, slik at helsebehovet blir ivaretatt. Men det representanten har helt rett i, er at forbedringspotensialet i norske sykehus når det gjelder kommunikasjon, ivaretakelse av hele mennesket, det menneskelige behovet, er stort. Vi har dyktige behandlere, vi har mindre god kommunikasjonskunnskap i sykehusene. Men det å gjøre dette til en rettighet mener jeg er å skape mer byråkrati, mer av det som sykehusene roper at det er for mye av: skjemaer, rapporteringer, klager – alle mulige slike tilsyn. I dag har man en plikt, det står også i loven. Og Helsetilsynet har slik sett et ansvar for å se sykehusene i kortene.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Det jeg hører, er at norske fastleger er ganske gode til å henvise – gjennomgående er det gode henvisninger. Men det sier seg selv at når en henviser videre til spesialisthelsetjenesten, er det fordi den må overta en stafettpinne. Det jeg mener det da er viktig å gjøre, er å utarbeide slike veiledere som kan bidra til en type standardisering og veiledning for hvordan man tar det imot. Jeg kan ikke i dag gi en tidsfrist for det, men det jobbes med høy prioritet for å få dette ferdig. Når dette lovverket nå skal implementeres – det skal gi mange flere rettigheter, og det skal bli en forenkling – skal det også bli et løft for kompetansen. Jeg tror dét er en bedre vei å gå for å styrke ansvaret ute i sykehusene for å gjøre dette bedre, enn at vi som lovgivere skal komme opp med stadig nye rettigheter, stadig nye lover, stadig flere oppgaver som kommer til å føre til flere ord og mer byråkrati i en virkelighet i hverdagen. Så denne veilederen skal vi snart få på plass og få den ut til sykehusene – til hjelp for dem som skal gjøre den viktige jobben.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Dette er vel ikke en dag da man ønsker å forlenge debatten. Men jeg har lyst til å gi honnør til komiteen og til saksordføreren, og spesielt til komiteens leder som tok denne saken på kort varsel, fordi det ble nødvendig å fremme dette som en sak i Stortinget. Jeg er helt enig med representanten Helseth i at det er av stor betydning at vi nå, med unntak av Kristelig Folkeparti, samler oss om å gjøre Kreftregisteret i Norge robust og i stand til å ivareta den viktige samfunnsoppgaven. Når man går inn i denne saken og ser på betydningen særlig for kvinners helse, men kreftforskningen generelt, ser vi at det er av usedvanlig stor betydning at vi kan gjøre det vedtaket vi gjør i dag. La meg bare understreke: Personvernhensyn er et tema av aller viktigste kategori. Jeg mener det er godt ivaretatt her. Her er det full mulighet for å reservere seg, og vi kommer selvfølgelig til å følge opp at det blir fulgt videre. Men, som sagt, jeg synes det er en god sak at Stortinget i dag kan gjøre dette så bredt og samlet, og det legger et godt grunnlag videre. Så skal jeg også si at vi vil følge med på måten Kreftregisteret nå håndterer denne siden av sitt arbeid, for det er klart at det å være fremragende i forskning på feltet er én ting, og det å kunne organisere det arbeidet er en administrativ utfordring som er en litt annen sak. Det er like viktig å holde orden på de sysakene, og det må vi følge opp overfor registeret.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Jeg må si at ingen av de forklaringsløsningene som representanten trekker fram, er dekkende. Vi søker å organisere denne delen av vår omsorgssektor nær der pasientene bor – det oppfattet jeg av innlegget til representanten at han var enig i. Vi mener det er riktig at også samfunnets bevilgning av midler til det – som vi har stor vilje til, bl.a. gjennom å sikre en sterk kommuneøkonomi, bl.a. ved å avstå fra å gi titalls milliarder i skattelettelser til dem som har mest fra før – er den beste måten å kanalisere de midlene på. Så mener jeg at diskusjonen om hvilke lover og regler vi setter for tjenesten, er en politisk diskusjon vi skal ha. Men jeg vil advare mot at alle udekte behov i denne sektoren skal løses gjennom en ny rettighet, en ny lov, en ny forpliktelse. Det er rett til helsehjelp som er det levende prinsippet. Det løses etter vår mening best – jeg forstår også det på de regjeringspartnerne som representanten ser fram til å samarbeide med, om han får muligheten – gjennom den måten vi organiserer tjenestene på.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Det kan være en variasjon. Som vi har hatt mange diskusjoner om i denne salen, kan en plass som f.eks. blir bygget om til et enerom – fra å ha vært to rom – bli modernisert. Det kan kvalifisere til å være en slik plass. I andre sammenhenger kan det være at det bygges helt nytt. Det kommunene har behov for når det gjelder innbyggernes behov, er det som er styrende. Jeg mener fortsatt at den debatten er morsom – tilsvarende om tilskudd. Jeg skjønner at det nesten er et uendelig muntrasjonsråd i det bildet, men det er måten man gjør det på. Man gir tilsagn om tilskudd basert på hva kommunen har behov for, så blir det bygget, og når nøkkelen står i døren, kommer pengene. Vi er i rute med å fylle opp de målene vi har satt, og det kommer vi også til å være om vi får anledning til å ta dette videre fram mot de tidshorisontene som representanten viser til.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Svaret er nei, det er ikke nok. Når vi sier at det må være en realitet, tror jeg ikke vi nødvendigvis skal vente på at det er 100 pst., men det må være en realitet før man går til lovfesting. Jeg blir mer og mer tilbakeholden med hensyn til at lovfesting er svar på alle disse løsningene – som jeg har sagt flere ganger i denne debatten. Nå er det slik at vi har trappet opp virkemiddelbruken som gir kommunene muligheter til å finansiere igangsettelse av etablering av dagtilbud. Det har vært en utfordring å få kommunene oppmerksomme på denne ordningen og se mulighetene som ligger i den. Jeg har vært urolig for det, men jeg ser at det nå er en akselerasjon i kommunenes benyttelse av ordningen, og de som gjør det, er tilfreds. Jeg håper at vi kommer til å se en klar økning i disse plassene. Det er en helt reell økning i livskvalitet for de demente – og ikke minst for deres pårørende. Da kommer det et passende tidspunkt hvor man kan gjøre dette til en lovfestet rettighet, som også mitt parti gikk inn for på sitt landsmøte.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Jeg vil bare oppklare en liten detalj. I replikkvekslingen med representanten Høie var det spørsmål om det var snakk om nye plasser fremover, og jeg kan ha uttrykt meg litt utydelig der. Det som meldingen omtaler i kapittel 3.5.3, om heldøgns omsorgsbehov, er jo å se fremover i lys av hvordan befolkningen utvikler seg. Man viser altså til at i 2011 besto omsorgstjenestens heldøgns omsorgstilbud av om lag 63 000 heldøgns omsorgsplasser, fordelt på 41 000 i institusjon og 22 000 beboere i boliger med heldøgns bemanning. Så er det en fremskrivning av befolkningen, som viser at behovet for heldøgns omsorgsplasser vil kunne øke med nesten 15 000 fram mot 2030 og med 45 000 fram mot 2050, og dette er en trend som er den samme som for personellbehovet, og det tar særlig av fra 2025. Men det som er interessant – og som jo er tittelen på NOU-en, nemlig innovasjon – er at vi må tenke nytt. Denne fremskrivningen bygger nemlig på en forutsetning om at vi løser oppgavene på samme måte og med samme standard som i dag, og jeg håper at dette kommer til å være i endring – til det bedre – og at både standard og måten å gjøre det på kan endre seg. Det vil jo også være sannsynlig at noen plasser vil bli lagt ned, rett og slett fordi de ikke når den standarden man ønsker, og derfor kan vi også se alternativer til å utsette behovet for heldøgns omsorgsplasser. Men dette er godt omtalt i meldingen, så det skulle ikke være noen misforståelse om det. Til representanten Hjemdal vil jeg si at jeg er veldig engasjert i det å få til dagtilbud for demente. Jeg har besøkt flere av dem, og jeg tror dette er en veldig viktig innsats. Så det er vi helt enige om, men der jeg tror vi kan skille lag, er når Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti vil at det fra 1. januar 2015 ved lov skal være både plikt og rett til dagtilbud for personer med demens. Representanten sier også at det er rundt 10 pst. dekning i dag. Det tallet har ikke jeg her, men la oss nå si at det er riktig – da skal vi på ett år og noen måneder gå fra 10 til 100 pst. Det mener jeg er en gal bruk av å vedta slike forpliktelser. Jeg mener det er riktig å si at vi skal vedta den retten når vi er i nærheten av å ha nådd målet. Og representanten sier at det holder ikke med investeringsmidler og driftsmidler, men at det må «kraftigere lut» til – nemlig lov. Da vil jeg si at vi må satse mer på midlene som skal til for å gjøre det. Det krever også personell. De må finnes, de må motiveres og de må opplæres. Det er ikke det at kommunen ikke vet om denne ordningen, men det har nok – både på grunn av dette med drift og investering – vært en vegring mot å satse på dette. Nå begynner vi å se at dette løsner, og da må vi satse mer på det, bevilge pengene, sørge for at personellet får opplæring – Demensomsorgens ABC osv. – og så kan vi gradvis nærme oss det målet vi alle deler, nemlig at dette er en rett. Men vi er altså ikke helt der, og derfor er jeg skeptisk til forslaget.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Jeg ser det ikke som min rolle å anbefale den dyktige stortingsgruppen som er her, å vurdere det. Hvordan Stortinget posisjonerer seg rundt ulike vedtak, har jeg full tiltro til at de kan vurdere. Jeg vil si at det å rigge det til, sånn litt på sparket, for at en nå skal vedta dette, slik at folk vet hva Stortinget mener, høres for meg litt lettvint ut, for å si det på den måten. Det var en grundig vurdering som lå til grunn for at jeg gikk inn for, og fikk regjeringen med på, det forslaget som ble lagt fram i forrige uke, basert på behovene, basert på at alle regionene nå er i balanse, og basert på at vi hadde gjennomført foretaksmøter med alle fire, og gått grundig inn i dette. Derfor mener jeg at det vedtaket står seg i en statsbudsjettsammenheng. Vi har sendt et klart politisk signal om hva vi ønsker å gå inn for. Det kommer til å bli uttrykt i Prop. 1, og dermed gir den det signalet. Men jeg tror, som sagt, at alle styrer som vurderer prosjekter, vet det – også i Møre og Romsdal. Det er riktig at i Molde og Kristiansund ønsker en sykehus i morgen, men de har nå utsikt til at det kan komme i 2017, og kanskje før det også, hvis Helse Midt-Norge finner å se på bruken av midlene på en annen måte. Muligheten er der.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Representanten vet at jeg har bedt om at en ser på en nærmere samordning, og hvordan vi kan ha nasjonalt perspektiv og læring i byggeprosjekter. Men forskjellen er vel den at de som daglig leder sykehuset, nesten hver dag må gjøre en vedlikeholdsbeslutning som ofte ligger tett opp til pasientbehandling: innredning av rom, ombygging av ganger, funksjonalitet. Tanken om at man skal tømme den daglige sykehusledelsen for all den type kompetanse, og ha et nasjonalt foretak som skal reise rundt og gjøre alle de vurderingene i de ganske mange sykehusene vi har, tror jeg innebærer en sentralisering og byråkratisering av den daglige løpende driften. Ved besøk på sykehus har jeg lært at vedlikehold og investeringer er noe som egentlig pågår løpende, i lys av behov. Men jeg tror, og der tror jeg ikke vi skal konstruere noe skille mellom representanten og meg, at for å få samlet kompetanse om planlegging av gode byggeløp, rekkefølger, anbud og den type ting, har vi mer å hente på å trekke de fire regionene sammen, og jeg har også satt i gang arbeid for å få det til.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Representanten nevnte noen prosjekter. Jeg synes det er vanskelig å ta stilling til det når jeg ikke har sett hvor mye de prosjektene er kostnadsberegnet til, man må gjøre anslag på hva de vil koste. Men vi har lagt til grunn en langsiktig investeringsplan i regionene, basert på ett sett av premisser, nemlig 50/50. Nå legger regionene til grunn at det kan endre seg – for det er et bredt flertall for det – til 70/30, og de kan gjøre nye vurderinger. Så skal en selvfølgelig i denne sal ta sin beslutning om hvorvidt en bevilger. Jeg tror det er rom for og politisk vilje til – jeg håper i alle fall det – å sette av tilstrekkelige budsjetter. Jeg tror at sykehusbudsjettene vil måtte øke i årene som kommer, både for å behandle flere pasienter og for å behandle dem bedre med ny teknologi og nye muligheter, og for å foreta den opprustingen på investeringssiden som er nødvendig. Så jeg håper at svaret på det vil være ja, men det er jo også flere prosjekter enn de representanten viste til, som ligger og venter.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Deler av den historiefortellingen er riktig, og det er verdt å minne om at alle har et ansvar, og at den situasjonen med manglende åpningsbalanser var reell. Det tror jeg var en nyttig påminnelse. Det å bli tvunget til å budsjettere med underskudd handler også om den sittende regjeringens vilje til å finansiere de satsingene som er. Når vi sier at sykehusene var i milliardunderskudd i 2005, er det en beskrivelse av virkeligheten. Det er en lærdom at det tok flere år før man gradvis, med hardt arbeid, gjennom arbeidet ute i sykehushverdagen og gjennom påplussinger på budsjettene – 12 mrd. kr – har klart å bringe orden i sykehusøkonomien. Det er en realitet som iallfall ikke en avgått regjering kan argumentere seg bort fra.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Det korte svaret på det er: Ja, jeg ser det problemet. Vi debatterte det i denne sal på slutten av fjoråret og inn i dette året, om hva den aldersgrensen hadde å si. Jeg sa da at vi ville foreta en evaluering, ikke etter lengre tid, men etter kort tid. Den evalueringen har vi foretatt, og den gir meg grunn til å stille spørsmål ved aldersgrensen. Så dette vil jeg vurdere, og jeg ønsker å kunne tilkjennegi konklusjonen på den vurderingen ganske snart.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Jeg tror jeg må svare omtrent som jeg gjorde i mitt innlegg, at det er viktig at turnusleger og de med mindre erfaring har god støtte av dem med mer erfaring, og at de har dem så nært på som mulig i det arbeidet som de utfører. Men som også representanten Toppe var inne på, legevakt handler om å kjøre ut fra kontoret, ut å besøke folk hjemme, og det er ikke slik at vi har en standard på at det er to leger på alle de reisene. Men her har vi påpekt behov for å kunne styrke en tjeneste på veldig mange felt, og hvor vi må avbalansere det mot – som jeg sa – økonomi, kompetanse og rekruttering. Derfor mener jeg at det er de vurderingene de gjør lokalt i de enkelte kommuner – for tilstanden kan være veldig forskjellig fra kommune til kommune – som er det avgjørende. Da handler det også om hvilken kommuneøkonomi vi gir kommunene – og da deres anledning til å gjennomføre dette, og måten vi utruster forskriften på til hjelp for det.
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Jeg viser til Innst. 451 S som overordnet tar opp hvordan vi kan få raskere behandling ved kreft. Kreftsykdom rammer mange, og vi kjenner alle kreftens ansikt, som pårørende, som venn eller fra egne erfaringer. Selv om behandlingsresultatene er i fremgang hos oss, følger det mye lidelse og utrygghet med kreftsykdom. Alle forslag for rask og minst like god utredning og behandling er derfor viktige. Dette forslaget knytter seg til et «pakkeforløp», slik det brukes i Danmark. Ordet «pakke» skal være et mindre poeng i mitt innlegg, men jeg synes ordet passer dårlig og assosieres med noe kaldt og teknisk. Det vi ønsker å bruke, er prosesser som er godt planlagt, som har god fremdrift, og der de faglige ressursene finner hverandre i riktig rekkefølge – og der effektivitet ikke skader den gode omsorg. Forslagsstillerne viser til erfaringer fra Danmark og tidsfrister der. Det er mange likheter mellom faglig organisering og samhandling for kreftpasienter i Danmark og i Norge. Vi har nasjonale handlingsplaner med faglige retningslinjer for en rekke kreftsykdommer. Dette har bidratt til felles behandlingsregimer i hele landet og gode resultater. For å bli enda bedre innførte regjeringen i 2011 anbefalte forløpstider for utredning og behandling av visse kreftsykdommer, og disse integreres i de nasjonale handlingsplanene. Vi sier at henvisning skal være vurdert innen fem dager, utredning skal være startet innen ti dager og behandling skal være påbegynt innen 20 virkedager. Sykehusene måles på om de oppnår dette for minst 80 pst. av pasientene. Av gode grunner, f.eks. svært vanskelig utredning på vei mot diagnose, vil forløpet for en del pasienter ta lengre tid. Vet vi egentlig hva som er det ideelle målet på området, målt i antall dager? Jeg tror ikke det. lntuitivt kunne målet være at samme dag som symptomet på kreft – eller uroen for kreft eller ikke kreft – kom fram, skal vi rett inn i et strømlinjeforløpet forløp. Kanskje ville det også være vanskelig for mange. Det er en erfaring at noe tid til bearbeiding av sjokk og angst, sammen med sine kjære, er viktig. Den delen av helingsprosessen er individuell, men må også få sin riktige tid.
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
I denne saken er det naturlig å gi honnør til Kreftregisteret for epidemiologisk forskning i verdensklasse. Norge har kanskje verdens beste kreftregister, basert på sin datakvalitet og lang observasjonstid. Litt forenklet, men riktig nok, er forklaringen brøkregning. Denne forskningen blir god når både teller og nevner er riktig. Over hele verden finner forskerne sine riktige tellere – de vet hvor mange kreftpasienter som fikk en diagnose og hvor mange som overlevde. Men de har vanskelig for å sammenligne egne resultater over tid med andre eller med seg selv, fordi det er enkelt å finne telleren, men vanskelig å være sikker på nevneren. I mange land er den eksakte størrelsen på befolkningen ikke et sikkert tall. Mange land har f.eks. folketelling bare hvert tiende år og da med store feilkilder. Våre kreftforskere har verdens beste data når det gjelder forekomst og overlevelse av kreft fordi vi har et kvalitetsregister, og fordi forskerne kan arbeide med sikre nevnere fra folkeregisterdata og personnummersystem. Jeg støtter forslagene i saken og er glad for at den politiske støtten er svært bred. Dette er viktig politisk backing til forskning av høy kvalitet for nye generasjoner. Vi får del i ny kunnskap fra internasjonal forskning, og Norge bør bidra til det internasjonale fellesskapet på områder hvor vår kompetanse og våre forutsetninger er helt unike.
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Kvaliteten og innholdet i morgendagens omsorg i Norge henger sammen med valg av politisk retning i dag og god gjennomføring av politikken. Vi blir etter hvert mange godt voksne og mange eldre, og det er en ting jeg setter mer pris på for hvert år som går. I optimismen etter freden i 1945 doblet fødselstallet seg i Norge, og alle innbyggere som er født i 1946, kommer til å bli 67 år i år. Helse- og omsorgssektoren vil trenge mange gode medarbeidere i årene som kommer. Statistisk sentralbyrå beskriver i rapporten «Arbeidsmarkedet for helse- og sosialpersonell fram mot 2030» hvordan tilbud og etterspørsel for i alt 20 grupper personell vil utvikle seg. Når alle grupper vurderes under ett, vil det samlet bli en underdekning på opp mot 40 000 årsverk i slutten av perioden. Hvis et høyere alternativ på etterspørselssiden legges til grunn, vil tallet bli mer enn dobbelt så stort. Vi vet at det tar tid å utdanne fagpersoner, og derfor må vi få på plass god rekruttering i tide. Utdanningssektoren og helsetjenesten må samhandle. En vellykket omsorgssektor er avhengig av både riktig utdanningskapasitet og status for omsorgsyrkene, slik at unge mennesker velger sektoren. Underbalansen i fremtidig helsepersonell varierer betydelig mellom forskjellige grupper. Hovedbildet er at kapasiteten i universitetsutdanningene er nær dekket, mens det vil bli stor underdekning av helsefagarbeidere fra videregående skole. Det er derfor grunn til uro når tall fra Beregningsutvalget for spesialisthelsetjenesten viser at antallet helsefagarbeidere i norske sykehus har gått betydelig ned i perioden 2002–2008. Den trenden forsterkes av stor mangel på praksisplasser. Jeg er bekymret for denne utviklingen. Det fremtidige behovet for årsverk i helse og omsorg kan bedres ved riktig bruk av kompetanse, ved at flere årsverk kommer i direkte kontakt med dem som trenger bistanden, og ved at pleie- og omsorgssektoren reduserer bruken av ufrivillig deltid. Det politiske alvoret i situasjonen er at vi ikke kan klare å skape likeverdige helsetjenester for alle i fremtiden uten flere helsefagarbeidere. Både offentlig og privat sektor må, i egen interesse, samarbeide godt med de videregående skolene og tilby flere lærlingplasser.
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Jeg vil kommentere representantforslaget fra Høyre om helsebygg. To sentrale deler i forslaget er mulighet for høyere låneandel og ønsket om OPS-prosjekter for helsebygg. Regjeringen vil som kjent øke lånerammene slik at helseforetak kan låne opp til 70 pst. av byggekostnad. Med sunn økonomi kan vi nå trygt øke låneandelen. For mange helseforetak vil dette være nyttig, og endringen er godt mottatt i sektoren. Samtidig vil jeg nevne det elementære, at så høye lån som mulig ikke har egenverdi i seg selv. En suksessrik møbelgründer fra Sunnmøre fikk en gang følgende spørsmål fra pressen: Hva mener din bedrift er mest lønnsomt, lån eller leasing? Sunnmøringen svarte med et smil om munnen at han syntes det var mest lønnsomt å betale kontant. Videre: I forslaget gjentas det at Offentlig Privat Samarbeid i politisk forstand er en god løsning. Spørsmålet er vel egentlig: Hvilken aktør er det en god løsning for? Det er allerede samarbeid mellom det offentlige og private byggeselskaper. Våre sykehus bygges ved at man deler opp de store prosjektene i anbud som private entreprenører vinner. Noen er best på utgraving, noen på støping, noen på bygging, og utstyret leveres av forskjellige spesialfirmaer. Det spesielle med en politisk OPS-modell er at det offentlige i tillegg skal binde seg til én monopolist for drift flere tiår fram i tid. Dette øker byråkratiet, tar bort fleksibilitet og selvråderett og blir fordyrende. Kunnskapen om drift av et sykehus ligger i organisasjonen. Et driftsselskap med erfaring fra og kunnskap om hotell, kontorbygg og flyplasser vil drifte dårligere og dyrere. I tillegg må helsekroner brukes til å betale ut overskudd til driftsselskapet. Fremskritt i medisinsk teknologi er til glede for oss som pasienter, men gjør det samtidig vanskelig å planlegge arealer. Der vi i dag trenger mye plass fordi utstyret er stort eller trenger skjerming, vil vi kanskje om noen få år få nytt og minimalistisk utstyr. Ny behandling kan redusere behovet for innleggelser og sengeplasser i et fag, men øke behovet for poliklinikkrom. Sykehusbyggene endres hele tiden, i takt med disse endringene. Erfaring tilsier at en monopolist for drift av bygg blir kostbar når endringer som ikke kunne forutses i det første anbudet, skal betales. Derfor bør vi unngå løsninger som utsetter og fordyrer realitetene.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Saken gjelder et tillegg i helseregisterloven § 8 om behandling av opplysninger i Kreftregisteret. Regjeringen har foreslått at dagens krav i kreftregisterforskriften om samtykke erstattes med en lovregulert rett til å reservere seg mot lagring av opplysninger. Det foreslås også at endringen gis virkning for opplysninger som allerede er innsamlet. Formålet med lovendringene er å hindre at innsamlede data går tapt, og slik unngå at Kreftregisteret mister sin mulighet til å drive forskning, gi råd og veiledning om helsehjelp mot kreftsykdommer og gi informasjon til forvaltning og befolkningen om tiltak som kan forebygge kreftsykdom. Av 33 høringsinstanser har én ytret seg imot et slikt forslag, og alle partier i helse- og omsorgskomiteen, unntatt Kristelig Folkeparti, støtter forslaget. Jeg vil redegjøre for flertallets syn og regner med at Kristelig Folkeparti eventuelt redegjør for sitt. Slik vi ser det, reiser saken to hovedspørsmål. Det første: Hvordan kan personvernhensyn ivaretas? Det andre: Siden lovendringen gjelder allerede innsamlede data, har den tilbakevirkende kraft? Personvern er en grunnleggende rettighet, og personvernet utfordres på en rekke samfunnsområder. Stortinget behandlet 28. mai personvernmeldingen, som bl.a. peker på at ny teknologi gjør lagring og bruk av personopplysninger mulig i et omfang det tidligere var vanskelig å forestille seg. I denne saken og i mange, mange andre saker må hensynet til den enkeltes personvern og andre behov avveies. Det er ikke enkle vurderinger. Arbeiderpartiet og flertallet legger til grunn at den foreslåtte reservasjonsretten er uttrykk for en fornuftig avveining av personvernhensyn mot behovet for data i Kreftregisteret som skal brukes til forskning og behandling av kreftsyke. Datatilsynet og Personvernnemnda har fattet vedtak om å slette data om friske personer i Kreftregisteret. For at disse dataene ikke skal gå tapt, har regjeringen foreslått at endringen skal gis virkning også for opplysninger som allerede er innsamlet. Saken reiser dermed det andre hovedspørsmålet: om tilbakevirkende kraft. Innebærer forslaget at ny lovgivning får tilbakevirkende kraft i strid med Grunnloven? Flertallet har merket seg vurderingen fra Justisdepartementets lovavdeling, der det heter: «Etter vår mening kan det ikke være tvil om at den påtenkte forskriftendringen ikke rammes av Grunnloven § 97.» Flertallet deler denne vurderingen og legger avgjørende vekt på at den enkelte har rett til å kreve opplysninger om seg selv slettet. Vi lever i en tid og i et samfunn der vi kontinuerlig må være på vakt mot endringer som svekker den enkeltes rett til privatliv. Personvernet må veie tungt, men andre hensyn er også legitime. Den politiske oppgaven består i å avveie hensyn og søke å finne fram til løsninger som samtidig kan ivareta personvernet og samfunnets øvrige behov. Vi mener løsningen med reservasjonsrett er en god, balansert løsning. Vi unngår et alvorlig tilbakeslag for norsk kreftforskning og gir samtidig den enkelte eiendomsrett til egne persondata.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Takk for påminnelsen. Det gleder meg at representanten Hjemdal er så opptatt av dagtilbud for demente, men jeg blir nødt til å kommentere hennes noe kreative prosentregning. Faktum er at da representantens parti gikk ut av regjering i 2005, var det 4 pst. av hjemmeboende demente som hadde et dagtilbud. Tallet i 2012 var 9,3 pst. av de 42 000 hjemmeboende. Dette sier representanten Hjemdal er en økning på 5 pst. Hadde hun enda brukt begrepet «prosentpoeng», hadde det kanskje vært mulig å la det passere. En annen måte å se på det er at det er en økning på 120 pst., altså mer enn en dobling. Det er uansett ikke poenget; vi er enige om behovet for å styrke dette tilbudet. Fra 2007 til 2012 har 14 000 ansatte i 370 kommuner gjennomført dementopplæring. Legetjenesten i sykehjem er styrket med mer enn 50 pst. Nær 240 kommuner har pårørendetilbud. 243 kommuner har demensteam eller demenskoordinator – det er en dobling fra 2007. Midlene til omsorgsforskning er økt kraftig – satsingen i 2005–2015 er på 250 mill. kr – og ikke minst har vi kraftig bedret kommuneøkonomien, noe som gjør det mulig for kommunene å prioritere omsorgstilbud i bredden. Og som sagt: Andelen hjemmeboende demente med dagtilbud er mer enn doblet. Jeg har som pårørende selv erfart hvor viktig dagtilbud er både for den som er syk, og for de pårørende. Ingen skal være i tvil om Arbeiderpartiets oppriktige ønske om å styrke dette tilbudet. Vi er ikke i mål, men vi er på rett vei.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2013-06-17:
Representanten Høie ba i sitt innlegg om en separat votering over ett av de fire delforslagene i det som nå omtales som forslag nr. 1 blant mindretallets forslag i innstillingen. Dette delforslaget, som innebærer en justering av dagens finansieringsregelverk, slik at 70 pst. av kostnadene ved større nyinvesteringer kan lånefinansieres, var ikke kjent for oss før kl. 14.30 i dag og inngikk inntil da som en del av et større forslag som vi er uenig i. Jeg har ikke tid til å begrunne vår uenighet i helhet her, men bare si kort at det dreier seg om slike ting som at det blir kostbart og gir økt unødvendig administrasjon. Uansett, jeg kan ikke anbefale Arbeiderpartiets gruppe å stemme for dette delforslaget. Helseministeren har offentlig gitt uttrykk for Arbeiderpartiets syn i saken. Vi er for en utvidelse til 70 pst. En viktig forutsetning er at helseforetakene nå er i posisjon til å investere. Representanten Per Arne Olsen var opptatt av å se framover og ikke bakover – det kan jeg forstå – og brukte ordet «erindringsforskyvning». Faktum er at dagens regjering har fått orden på sykehusenes økonomi – det er en forutsetning for at vi i det hele tatt har denne diskusjonen i dag – og at sykehusene kan levere gode, forutsigbare tjenester til hele landets befolkning. Alle regionale helseforetak har nå økonomiske langtidsplaner hvor det ligger inne konkrete planer for investeringer. I perioden 2002–2005 opparbeidet sykehusene seg et samlet korrigert underskudd på mer enn 6 mrd. kr. Jeg vil gjerne høre fra representanten Per Arne Olsen hvor det er vi erindrer feil. Denne oppryddingen har lagt grunnlaget for større investeringer, men endring av sykehusenes finansiering er et budsjettspørsmål. Vi behandler ikke løsrevne forslag i Stortinget over bordet. Vi behandler ikke statsbudsjettet i puslespillbiter gjennom hele året. Det jeg derimot gjerne vil gjøre, er å invitere Høyre til å stemme for regjeringens forslag til statsbudsjett for 2014. Det må være den logiske konsekvensen dersom det er viktig for partiet at vi står sammen i denne saken – om partiet vil behandle budsjettspørsmål på ordinær måte – og at vi er enige.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2013-06-17:
Regjeringen er motstander av automatisk statlig finansiering av eldreomsorgen når behovet er fastslått på et faglig grunnlag. Bunner regjeringspartienes motstand mot denne automatikken i en generell mistro mot primærhelsetjenestens evne til å foreta faglige vurderinger, eller er det frykten for økte kostnader som gjør at regjeringspartiene fortsatt velger å rasjonalisere disse tjenestene gjennom rammefinansiering?
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2013-06-17:
Vi har fått endringer i fastlegeforskriften som sier at leger over en viss alder kan bli fritatt fra legevaktstjeneste. Den endringen fører til at de med lang erfaring og bred kompetanse forsvinner fra legevaktsarbeidet. I tillegg til det ser vi at gjennomsnittsalderen på fastlegene øker. Ser statsråden at dette kan føre til en ytterligere kvalitetssenking av legevaktsarbeidet? Hvordan vil han møte den utfordringen og sikre den støtten til turnuskandidatene som han tok til orde for i innlegget sitt?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2013-06-17:
Jeg vil avslutningsvis i denne debatten si litt mer om velferdsteknologi. Høyre har både nasjonalt og i kommunene vært pådriver for å ta i bruk denne teknologien, og vi vedtok allerede på vårt landsmøte i 2011 en rekke forslag om en mer offensiv politikk på dette området. De fleste eldre ønsker å bli boende i sitt hjem så lenge som mulig, også når behovet for ekstra omsorg og mer bistand melder seg. For den enkelte handler det om å bevare sin verdighet og selvstendighet, sitt engasjement og sin aktivitet. I dette perspektivet åpner den teknologiske utviklingen for mange nye muligheter og løsninger som vil kunne skape større trygghet både for den enkelte og for pårørende. Vi vet at omsorgsoppgavene vil dobles i løpet av få år, og at det blir færre helsearbeidere til å utføre dem. Omsorgen blir stadig mer hjemmebasert – vi tenker altså borte bra, men hjemme best. Det finnes i dag teknologi utover trygghetsalarm som kan bidra til større selvhjulpenhet, trygghet og sikkerhet. Det finnes opplagte etiske problemstillinger knyttet til velferdsteknologi, og det er derfor viktig å bruke tid på å vurdere grensene mellom trygghet og overvåkning. Hensynet til personvernet skal ivaretas på en forsvarlig måte. Samarbeid med brukerne, pårørende, ansatte og myndigheter omkring de etiske spørsmålene må stå sentralt. Et sentralt spørsmål er hvilke verdier som kan trues ved bruk av omsorgsteknologi, og hvilke verdier som kan trues av at man ikke benytter omsorgsteknologi. Denne problemstillingen mener jeg viser behovet for at etisk refleksjon er helt avgjørende for vår evne til å handle til beste for brukeren. Omsorgsteknologi skal ikke erstatte menneskelig kontakt og omsorg. Den ivaretar ikke møtet mellom mennesker, og omsorgen blir uten ansikt og kan aldri bli en erstatning for det forholdet vi skal ha til de svakeste blant oss. Den kan skape ensomhet og fremmedgjøring, men også dempe opplevelsen av det samme. Teknologien kan oppleves som frigjørende, fremme mestring og selvstendighet, men også være krenkende og kontrollerende. Det er behov for å styrke den etiske kompetansen blant fagfolk og politikere, slik at etisk utfordrende situasjoner håndteres på en reflektert og god måte. Omsorgsteknologi i kombinasjon med menneskelig kontakt og omsorg kan være positivt, men Høyre tar klart avstand fra en omsorgsteknologi som tas i bruk for å styrke lønnsomhet og effektivitet på bekostning av menneskelig verdighet og kontakt.