trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trine Skei Grande (Venstre), 2007-05-09:
Det gjør jeg alltid, president! Men nå hadde jeg noen viktige tall og sitater, og det vil jeg gjerne ha riktig. Det er bred enighet om at Regjeringas satsing når det gjelder forskning, er blitt karakterisert som et hvileskjær. Kunnskapsministeren har sagt i avisene i det siste at det er en utbredt misforståelse at det er et hvileskjær. Han beskriver det i Dagsavisen 2. mai som – det er derfor jeg måtte ha sitatet – «et mindre kutt i bevilgningene til universitets- og høyskolesektoren». Kuttet var faktisk på vel 274 mill. kr, og adjektivet «mindre» som en definisjon på det, syns jeg blir litt rart. «Hvileskjær» kan vel knapt misforstås. Det betyr at man ikke akkurat anstrenger seg. Kunnskapsministeren har ikke anstrengt seg så mye for å få plass til forskning på sitt budsjett. Det er f.eks. ingen opptrapping når det gjelder rekrutteringsstillinger. Det er kutt i velfunderte SkatteFUNN-ordninger. Det er ingen vekst på instituttsektoren. Det er ganske langt fra alle de tingene som SV snakket fint om da de satt i opposisjon. Da vi behandlet budsjettforliket for 2004, uttalte statsråden – som da var stortingsrepresentant – til NTB: «Regjeringen har ingen himmel over seg. Den har ingenting å strekke seg mot annet enn å beholde makten. Resultatet blir mangel på langsiktighet og store løft.» Det sa statsråden da han var representant. Jeg er fristet til å spørre statsråden om det nå i den nåværende regjeringens – manglende – forskningsinnsats kanskje også mangler noe himmel og noe langsiktig tenkning. Så spørsmålet mitt til kunnskapsministeren blir om han, ettersom det er en misforståelse at dette er et hvileskjær, kan garantere at man kommer tilbake med en kraftig og forpliktende forskningsinnsats i neste budsjett i hvert fall.
Trine Skei Grande (Venstre), 2007-05-09:
Jeg takker for svaret, men konstaterer at statsrådens virkelighetsoppfatning er diametralt motsatt av den som råder i forsknings- og utdanningsmiljøet her i Norge. Jeg merker meg også at statsråden ikke svarte på spørsmålet mitt om satsingen i det kommende budsjettet. Derfor vil jeg få stille et spørsmål med litt lengre horisont – apropos den himmelen som statsråden etterlyste ved et annet budsjettforlik. Venstre har vært veldig opptatt av dette. Vi har forpliktet oss til å øke bevilgningen til Forskningsfondet til 150 milliarder kr innen 2010 – en himmel man kan definere. Er det et mål som statsråden kan si seg villig til å være med på?
Trine Skei Grande (Venstre), 2007-05-09:
Jeg er kjempeglad for den invitasjonen, for Venstre har lagt fram en hel pakke i vår lærerrekrutteringsplan med forslag om hva som kan gjøres for å rekruttere lærere, for å øke statusen til læreryrket og for å øke lærernes kompetanse. Det er noe som er ganske mye breiere enn det som statsråden snakker om, det med intervju. Så mitt spørsmål til statsråden er: Er han villig til å se på alle de forslagene Venstre har lagt fram, og villig til å sørge for at det blir flertall i denne sal for alle Venstres forslag i lærerrekrutteringsplanen?
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2007-05-09:
Statsråden har stilt seg i spissen for et prosjekt som kalles PALS, og han har allerede nevnt det to ganger her i dag. Det er altså et belønningssystem som skal belønne normal oppførsel, men ikke sanksjonere dårlig oppførsel, og som har vist seg vellykket i amerikanske fengsler. Høyskolelektor i pedagogikk ved høyskolen i Bergen Tjalve Madsen sier at et slikt system har mange svakheter. Blant annet bygger det opp om et utgangspunkt hvor eleven bare jobber for egen gevinst, og smiger og øyentjenerkunst blir noen av de viktigste ferdighetene. Systemet vil kun fungere når det er en voksen til stede. Det løser ikke atferdsproblemet, og det kan fort bli snudd rundt slik at eleven krever goder for å oppføre seg normalt. Hvorfor synes statsråden det er lurt å bidra til å skape en slik kravkultur blant elevene, når det ikke vil ha noen sannsynlig effekt på uroen i skolen?
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2007-05-09:
Det er rundt ti år siden sist det ble behandlet en rekrutteringsplan for lærere i det norske storting. Det var da daværende statsråd Lilletun la fram stortingsmeldingen Mot rikare mål. Vi ser nå at vi står overfor et generasjonsskifte i lærerstanden. Problemet er at de som skal ta over, mangler. I enkelte fag og i enkelte landsdeler begynner problemet faktisk å bli prekært. Hva vil statsråden konkret gjøre for å få de dyktige elevene til å søke lærerutdanning? Og hvilke konkrete tiltak vil statsråden sette inn, slik at læreryrket kan få en god status og læreren igjen kan framstå med nødvendig autoritet og faglig tyngde, slik at han eller hun framstår som en tydelig voksen rollemodell som er i stand til å formidle kunnskap, og slik at lærerens kompetanse og formidlingsevne blir verdsatt? Har statsråden en plan?
Erna Solberg (Høyre), 2007-05-09:
Siden avspenningen startet på midten av 1980-tallet og frem til i dag, har noen av de viktigste instrumentene rundt å ha et mer avspent og bedre forhold mellom Russland, resten av Europa og USA vært regulert i en rekke avtaler som bl.a. er knyttet til de militære styrkene. CFE-avtalen har vært et viktig fundament for den euroatlantiske sikkerheten, og INF-avtalen om mellomdistanseraketter har vært en annen. Nylig – midt under NATOs utenriksministermøte – holdt president Putin sin tale om rikets tilstand i Dumaen, hvor han altså sa at russerne ikke lenger føler seg forpliktet av CFE-avtalen, og at man muligens vil si opp den viktige INF-avtalen, altså mellomdistanserakettavtalen, fremover. Begge deler er varsku om et Russland som etter hvert ikke vil føle seg bundet av de gamle felles sikkerhetsgarantiene vi har hatt. Det er også et varsel om at Russland nå tenker nytt og mer ambisiøst på egen nasjons vegne, kanskje også på det militære området. Men det er ikke minst et signal om at Russland for øyeblikket ikke føler at de ikke skal forsøke å starte et press overfor både naboland og andre i forhold til de valg og de friheter de måtte ønske, og hvilken alliansetilknytning de har. Statsministeren har hatt en noe puslete medieholdning til enkelte av disse temaene. Blant annet har han ikke vært i stand til å kunne stå oppreist og si i media at det ikke er slik at de rakettskjoldene som plasseres ut i Mellom-Europa, har retning mot Russland i det hele tatt. Jeg vil gjerne ha utenriksministerens synspunkt på hva det er som har skjedd i Russland, og ikke minst en forklaring på og en forståelse av hva som kommer til å være Regjeringens holdning overfor Russland i disse sakene.
Erna Solberg (Høyre), 2007-05-09:
Det er ingen tvil om at det også har blitt brukt som en unnskyldning for russerne til nå å rasle litt mer med sablene, og jeg synes den norske regjeringen burde vært i stand til ganske klart å gi beskjed om at det har russerne ingen grunn til. Jeg har vært litt skuffet over statsministerens medieopptreden i enkelte av disse sakene. Jeg ønsker å ha en garanti, for det er veldig mange europeiske menneskerettsaktivister som etter hvert synes at mange land i Europa ikke stiller sterkt nok opp. For få dager siden skrev André Glucksmann en harmdirrende artikkel i Le Figaro hvor han stilte spørsmål om hvor mange menneskerettighetsaktivister som skal måtte drepes før man virkelig tar på alvor den endringen som skjer i Russland. I tillegg ser vi at nasjonalistisk rettet aktivitet, bl.a. mot Estland, har økt betydelig i det siste. Jeg vil gjerne ha en garanti fra Regjeringen om at vi fortsatt mener at både Estland, Georgia, Ukraina, Hviterussland og andre land har rett til å velge sin egen fremtid, og at vi ikke kommer til å bøye av for det.
Erna Solberg (Høyre), 2007-05-09:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Samarbeidsregjeringen gikk i St.prp. nr. 1(2005-2006) inn for at mennesker med store bistandsbehov skulle få rett til å få hjelp i form av brukerstyrt personlig assistanse. I svar til representanten Bent Høie, datert 26. oktober 2005, uttalte statsråden at hun var tilfreds med forslaget fra Samarbeidsregjeringen, og at dette ville følges opp med et høringsnotat med det første. Det er 1 1/2 år siden. (2005-2006) Når har statsråden tenkt å gjøre noe?»
Erna Solberg (Høyre), 2007-05-09:
Det er svært mange mennesker som har et omfattende hjelpebehov for å kunne delta i et sosialt liv, i et arbeidsliv og å kunne klare hverdagsoppgavene sine. Brukerstyrt personlig assistanse er blant de tiltakene som bidrar til at man får verdighet, at man opplever å ha kontroll i sitt eget liv, at man opplever å bli ansvarliggjort som person og ikke bare være en mottaker av bistandsytelser. Det er viktige, verdifulle deler av ordningen med brukerstyrt personlig assistanse, eller som organisasjonene selv helst vil kalle det: borgerstyrt assistanse. Jeg er forbauset over – ikke minst fordi man så klart svarte ja – at man har brukt så lang tid på å følge opp dette. Men når jeg først har muligheten, vil jeg gjerne få spørre statsråden om hvilke intensjoner hun har; når vil en eventuell ny lov om dette kunne tre i kraft?
Erna Solberg (Høyre), 2007-05-09:
Det kunne være interessant å stille spørsmål om hvorfor det har tatt så lang tid når hovedprinsippene tross alt var ferdige før denne regjeringen tiltrådte. Var det fordi de ble oppfattet som vanskelige å definere? Men om de har vært vanskelig å definere, må de i så fall også være det i det høringsnotatet som kommer. Vil definisjonen bli riktig da?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-05-09:
Etter refleksjon kom jeg til at det trolig var til meg! Det krever et omfattende svar å beskrive utviklingen i Russland. På to minutter skal jeg ikke gå veldig i detalj, men jeg tror representanten Solberg har vært inne på mye av det. Vi ser et mer framoverlent Russland, et mer selvbevisst Russland. De har nedbetalt sin gjeld, de gjør seg mer gjeldende på den internasjonale scene i mange sammenhenger og markerer russiske interesser. Vi mottok ikke med glede det budskapet som kom i den talen. Vi har nå mottatt informasjon om at russerne erklærer moratorium, som ikke er noe begrep som inngår i avtalen. Hva betyr det? Det betyr trolig at de kommer til å være sparsomme med informasjonsutveksling og varsling av øvelser. Det er heller ikke noe godt tegn. Nå er CFE-avtalen en avtale fra den kalde krigens tid, men den er ikke mindre viktig av den grunn. Jeg gav overfor den russiske utenriksminister uttrykk for at Norge ville ratifisere den avtalen innen dager, ikke uker, når Russland oppfyller det vi mener er deres forpliktelser etter Istanbul-forpliktelsene og trekker seg ut av Georgia og Moldova med styrker. Norges holdning til rakettskjoldet er at dette er et tema internt i NATO. Ikke noe land utenfor NATO kan påvirke NATOs arbeid med det. NATOs sikkerhet er udelelig. Vi har en prosess i NATO på det. Riga-toppmøtet har bestemt at vi skal følge opp diskusjoner om trusselvurderinger og svar på det. Det amerikanske initiativet er et nytt element som kommer utenfor NATO, og vi er opptatt av at de spørsmål som man måtte ha – og vi har flere – bør tas og drøftes internt i NATO.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-05-09:
Det er Norges helt klare holdning at NATO har en åpen dør, at å bli medlem av NATO skal man kvalifisere til, og at de som er medlem av NATO, er en del av den udelelige sikkerheten. Derfor er det helt tydelig i forhold til vår NATO-allierte Estland. Samtidig mener vi at vi må kunne gå inn i disse problemstillingene – en del av dem – med refleksjon og åpenhet, uten å ha en forhåndsinntatt holdning til Russland om alltid å måtte komme. Vi må kunne lytte til dem. Det handler om å vise respekt for naboland, som også fortjener å bli hørt, men press mot mindre naboland, det tar Norge avstand fra. Når det gjelder spørsmålet omkring rakettskjoldet, mener jeg at den norske regjering under NATO-toppmøtet var helt tydelig på dette. Det er et internt NATO-anliggende som ingen ekstern part kan legge seg oppi. Samtidig er også USA og NATO-landene enige om at dette skal vi ha debatt med Russland om. Vi anser ikke Russland for å være noen trussel. Dette rakettskjoldet som diskuteres, er ikke rettet mot Russland, men mot andre trusler. Hvis vi mener det, må vi også være i stand til å ha en dialog med russerne, til å ta dem med på lag. Det er også amerikanernes holdning nå, slik jeg har oppfattet det.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-05-09:
Det er interessante spørsmål: Hvor går Russland? Hvor er det russiske demokratiet på vei? Hva slags demokrati vil det være når det inntar en mer stabil situasjon? Her er det interessant å notere seg at Russland skal ha to viktige valg, på nasjonalforsamling og på president. Det skal gjennomføres på en måte som lever opp til de kriteriene Russland har forpliktet seg til både gjennom OSSE og gjennom Europarådet, og det vil bli fulgt meget nøye. Jeg tror det blir en viktig målestokk for om Russland oppfyller de kravene. Der er hardhendt framferd mot opposisjonen, som vi har sett de seneste ukene, et illevarslende tegn. Samtidig tror jeg vi skal være klar over at omveltningene etter 70 år med kommunisme, som Russland går igjennom, kaos på 1990-tallet og nå en type orden og økonomisk vekst og – må vi medgi – en president som har stor popularitet i landet, er en kompleks sosial og politisk utvikling. Når det gjelder Europarådet, har Russland ledet Europarådet siste år. Det er veien å gå for å kunne knytte dem fastere til oss, og til fortsatt å kunne stille krav, slik representanten Vaksdal er opptatt av.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-05-09:
Vi snakket om dette i Stortinget rett før NATO-møtet her. Da hadde vi en debatt om Russland, og da gav jeg uttrykk for at Norge må være NATO-alliert, Norge må være en partner i Europa. Der Norge kan gi sitt spesielle bidrag er i nord. Der har vi et naboforhold med Russland. Det er et godt naboforhold. Vi merket oss at selv om det var en tøffere tone mellom NATO og Russland, så var det bilaterale forholdet mellom Norge og Russland fortsatt positivt i sin utvikling dagen etter i møtet med utenriksminister Lavrov. Der har Norge en kontaktflate og en erfaring som representanten Høybråten kjenner til fra sitt presidentverv i Nordisk Råd. Her har vi en inngripen med Russland i en del av det store landet, som vi må spille på. Det tror jeg er en veldig viktig kanal. Når det gjelder Norges spesielle rolle for å få Russland til å overholde CFE-avtalen, tror jeg den er at vi sammen med våre allierte i europeiske fora arbeider for framdrift på de utestående temaene, som er Georgia og Moldova. Det krever også at vi er i stand til å opprettholde dialogkanalene, samtalene, og også fortsette med å bygge tillit, ikke tillit ved at russisk atferd vi ikke liker, blir premiert, men tillit ved at vi også er i stand til å møte dem med fasthet i samtaler.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-05-09:
Til det siste spørsmålet er svaret ja, så jeg går ikke mer inn på det. Det er helt tydelig, og det er en lang linje i norsk politikk. Jeg tror vi her skal ha en kombinasjon av å feste lit til og å se på hva som skjer i realiteten. Realiteten er jo at det har vært en nedbygging på Kola siden den kalde krigens slutt. Det som Lavrov var ute etter å understreke etter at han hadde lest norske medier, var at merknadene til CFE-avtalen ikke betød at man ville reversere det man hadde bygd ned der oppe. Jeg tror ikke Russland er i en slik situasjon. De har ikke kapasitet, og de har ikke interesse av å utplassere styrker i de områder hvor det er en lavspenning. Det er også vår oppgave å bidra til det. Det er altså ingen mening i det, og den nedbyggingen av russisk forsvar som har vært, både på grunn av dårlig økonomi og på grunn av et endret trusselbilde, tror ikke jeg kommer til å endres. Nå skjer det en modernisering av det russiske forsvaret. Det er ikke bare negativt, for der var det mye skrot og dårlig kvalitet. Også vi moderniserer vårt forsvar, men jeg tror vi fortsatt må holde fast på det å kunne ha et naboskap mellom øst og vest som gjør bruk av utplassering av militære styrker til et mindre relevant virkemiddel for å nå de målene Russland har.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-05-09:
Det er grunn til å tillegge slikt maktspråk alvor, og det er grunn til å markere det. Jeg har bedt vår ambassadør i Moskva besøke den estiske ambassadør med synlig profil for å vise at Norge her stiller opp rundt den kritiske situasjonen som var der, og også i våre kontakter direkte mot estiske myndigheter, som vi har fortløpende. Denne type språkbruk er etter mitt skjønn uakseptabel mellom naboer. Det er ikke den måten man løser utestående problemer i Europa på. Det er ulike kulturer for ulik språkbruk i ulike nasjonalforsamlinger, selv i de høyeste organene. Vi har sett språkbruk fra russisk side også rettet mot oss, som faller helt urimelig, og vi har hatt grunn til å si ifra om det. Jeg legger her vekt på at vi overfor Estland markerer en solidaritet med dem som NATO-medlem. Det gjør vi. Samtidig er vi opptatt av at de spørsmålene som historien har skapt mellom Russland og Estland, må løses på fredelig måte med diplomatiske midler, og jeg tror at det russiske diplomatiet vil være mer innstilt på det enn på å følge de signalene som vi her ser fra parlamentet.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-05-09:
Den iranske utenriksminister kom fra Sverige i møte med en borgerlig regjering, til Norge i møte med en rød-grønn regjering og til Danmark i møte med en borgerlig regjering. Og det pågår nå forberedelser til nye møter mellom USA og Iran. Det er alle land som tror på en kombinasjon av vedtak i Sikkerhetsrådet, som Norge stiller seg 100 pst. bak, og å formidle budskapet glassklart til Iran gjennom politisk dialog. Hvis vi mener at militære virkemidler ikke er veien å gå i forhold til Iran, enten det er atomprogram eller andre sider ved det regimet som er veldig forskjellig fra vårt, er politikkens virkemidler at man snakker med folk. Jeg ser ikke noe grunnlag for fordypet økonomisk partnerskap mellom Norge og Iran, som iranerne inviterer til, så lenge det ligger veisperringer på den veien i form av brudd på menneskerettigheter, dødsstraff for barn, innskrenkning av demokratiets virkemidler, kvinners stilling og atomprogrammet. Så til framstillingen om at Norge skal greie dette alene. Som representanten Høglund sier, hvis Norge klarer det alene, vil vi få honnør. Vi har aldri hatt ambisjon om det. Så det er en framstilling av en type alenegang som ikke er norsk linje i noen del av utenrikspolitikken. Men vi tror at det å kunne bruke påtrykk politisk og vise når man tar imot et besøk, at her er det et samstemt budskap som kommer tilbake, er veien å gå. At olje- og energiministeren møter Mottaki, finner jeg helt naturlig av den grunn at det er to land med sterke energiinteresser, to sterke energiprodusenter. At det er kontakt mellom dem, mener jeg er helt riktig. Det er ikke noe signal i retning av at Norge skal trappe opp investeringene styrt av staten. Norske selskap må ta sine beslutninger. De må følge internasjonale lover, norske lover og lover i de land de i dag virker. Da vet vi at ut av FNs sikkerhetsråds vedtak må også norske bedrifter lese nøye – både det med stor skrift og det med liten skrift – hva det pålegger dem av ansvar. Det er selvfølgelig Norge helt opptatt av å stille seg bak, fordi Sikkerhetsrådet er det viktigste uttrykket verdenssamfunnet kan ha.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-05-09:
Uttalelsen om at Israel skal slettes av kartet, er helt uakseptabel, og har møtt en veldig klar norsk og internasjonal holdning. Det ble gjentatt av meg som det første punktet i går. Så får utenriksminister Mottaki ta det til seg ut fra hva han selv har sagt og gjort i tidligere sammenhenger. Han hadde et annet budskap i går i Oslo. Om det står i forhold til hva han har sagt tidligere, skal ikke jeg gå inn på her, men norsk holdning er helt klar. Har mange års dialog med Iran ført til resultat? Det er et godt spørsmål. For noen år siden hadde vi håp om en endring og at den politiske kursen bl.a. fra daværende president, som kommer til Oslo i neste uke på invitasjon fra tidligere statsminister Bondevik, skulle ta en annen vei. Vi skal ikke undervurdere spenningene internt i Iran. Jeg tror det iranske lederskapet og på mange måter opposisjonen står sammen om atomambisjonene og å få atomenergi. Men den iranske presidenten leverer ikke på hovedvalgløftet sitt, nemlig bedret økonomisk situasjon. Så her er det spenninger i Iran. Jeg er opptatt av at vi holder kontakter også mot de deler av det iranske sivile samfunn som kan bidra til å få dette inn på en ny kurs. For det er tross alt et land som også fra tid til annen har valg.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-05-09:
Når det gjelder de kritiske merknadene vi har kommet med om menneskerettigheter rundt om i land hvor det er nødvendig, har jeg aldri møtt noen som har lyttet til det og så tatt selvkritikk. Det er ofte karakteristisk for den type land at de ikke gjør det. Men derfor er det veldig viktig at man har et helt klart budskap og sier svært tydelig fra, og at man også nevner navn i slike møter, som gir uttrykk for at man også kan bidra til en beskyttelse av dem. Når det gjelder norske selskapers nærvær i Iran, mener jeg at dette er en beslutning, i norsk tradisjon, som selskapene selv må vurdere. Nå har det en veldig tydelig kommersiell dimensjon, og det er blitt en veldig tydelig politisk dimensjon, gjennom Sikkerhetsrådets vedtak, gjennom det internasjonale bildet. Gjennom dialog med de selskapene viderebringer vi fra norske myndigheters side det selvklare budskapet at Norge følger Sikkerhetsrådets beslutninger. Det som står der, må selskapene lese og klare å tolke. Og så tror vi vi skal stå i den tradisjonen at det da er opp til selskapene å følge landets lover, norske lover og det som nå er internasjonale lover.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-05-09:
Jeg tillater meg å si at representanten Høybråten burde vite bedre enn å si at vi er en «samarbeidspartner med Iran» i Midtøsten. Det har aldri kommet fra denne regjeringen, det har aldri vært Regjeringens politikk, og det tror jeg dette stortinget vet veldig godt. Det betyr ikke at alt Iran sier om vurderinger av Midtøsten-situasjonen, er feil i utgangspunktet fordi det er et regime vi ikke forholder oss til. Det er faktisk analyser fra de arabiske landene, landene rundt Golfen, rundt de historiske forholdene i Midtøsten det er verdt å lytte til. Derfor er det også viktig å ha dialog med dem. Jeg har, som jeg sier, vært helt krystallklar på forholdet når det gjelder Israel, når det gjelder kravene til Iran i forhold til armeringen av Hizbollah, og den rollen de har spilt overfor Hamas. Ellers mener jeg at Norges holdning til det som skjer i Midtøsten, gir oss en mulighet til å framføre det budskapet med enda større tyngde overfor land som Iran. Men noen samarbeidspartner i Midtøsten er Iran ikke, og det ser ikke ut til at det ligger til rette for at det kan bli det heller.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2007-05-09:
Vi får daglig motstridende signaler om hva som egentlig foregår på den politiske fronten i Russland. Enkelte signaler tyder på at vårt naboland utvikler seg sakte, men sikkert i en mer demokratisk retning, mens andre signaler kan tyde på at Russland går i den stikk motsatte retning og nå distanserer seg i langt større grad fra resten av Europa. Ett eksempel på det siste er Russlands manglende ratifisering av protokoll 14 i Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen, som er absolutt nødvendig for å få på plass den svært viktige moderniseringen av domstolen i Strasbourg. Hvilke generelle inntrykk har utenriksministeren av den politiske utviklingen i Russland? Har utenriksministeren overfor sin russiske kollega tatt opp de alvorlige konsekvensene man står overfor i Strasbourg grunnet Russlands manglende ratifikasjon?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2007-05-09:
Det er viktig at Norge taler klart om både utvikling for demokrati og menneskerettigheter, og at Norge står solid på sin NATO-lojalitet når slike spørsmål kommer fram. Jeg vil litt tilbake til det som Erna Solberg tok utgangspunkt i, nemlig den økende mistillit mellom øst og vest som president Putins uttalelser dessverre vitner om. Trusselen om å trekke seg fra avtalen som forplikter partene til nedrusting og konvensjonelle våpen og styrker i Europa, er et uttrykk for det. Mitt spørsmål til utenriksministeren er: Hva kan Norge gjøre for å forhindre den tiltagende mistillit mellom Russland og NATO-landene, og hva kan Norge spesielt gjøre for å bidra til å sikre at Russland overholder CFE-avtalen, og at den blir ratifisert raskest mulig av flest mulig land?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2007-05-09:
Iran er et land som grovt krenker menneskerettighetene og ikke minst religiøse minoriteter og konvertitter, et land som gjentatte ganger det siste året har erklært at man vil utslette et av de få demokratier i Midtøsten, nemlig Israel, og et land som nekter å samarbeide med FNs organer. Jeg møtte utenriksministeren i går for å framføre en krystallklar kritikk på disse områdene. Det ble en selsom opplevelse, for kritikken når det gjaldt menneskerettighetene, ble møtt med en henvisning til at muslimer i Norge har det jo vanskelig, de også, bl.a. fordi de må bade i samme svømmebasseng, selv om det er både gutter og jenter. Kritikken når det gjaldt Israel, ble møtt med: Jammen Norge kan jo nå spille en sentral rolle med sin uavhengige stilling i Midtøsten, for vi er jo enige om mye, selv om vi er uenige om en del andre ting. Mitt spørsmål er: Er utenriksministeren i lys av dette bekvem med å være en samarbeidspartner med Iran i Midtøsten-spørsmålene?
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2007-05-09:
I forbindelse med dette NATO-møtet hadde utenriksministeren et bilateralt møte med Russlands utenriksminister Sergej Lavrov. Han kunne forsikre om at dette ikke ville medføre noen forsert konvensjonell opprustning på Kolahalvøya. Dette er en berettiget bekymring sett fra et norsk ståsted, da nettopp dette skjedde etter at CFE-avtalen ble inngått på begynnelsen av 1990-tallet. Russland tilpasset seg da bestemmelsene ved å flytte konvensjonelle våpen nord til Kola. Fra norsk side er vi også bekymret over utviklingen for vitale menneskerettigheter i Russland, og Venstre har også løftet problemet med menneskerettigheter i hele regionen, bl.a. i Hviterussland. Hvor stor lit har utenriksministeren til Lavrovs forsikring, og vil Norge fortsatt holde trykket oppe på viktige menneskerettighetsspørsmål?
Inge Lønning (Høyre), 2007-05-09:
Russland har flere naboland enn Norge, som kjent. For et par dager siden mottok Stortinget via den russiske ambassaden en offisiell erklæring vedtatt av det høyeste parlamentariske organ i Den Russiske Føderasjons Føderale Forsamling – Føderasjonsrådet. I denne erklæringen leser man om de russere som bor på Estlands territorium «etter historiens vilje». Man leser videre at de estiske statsmyndigheter er nynazister som opptrer barbarisk. Det hele munner ut i en oppfordring til statsledelsen – dvs. president Putin – om å sette i verk «et sett tiltak opptil de aller hardeste skritt, inkludert brudd av diplomatiske forbindelser». Dette retter seg til ett av de naboland til Russland som også er medlem av NATO, i likhet med Norge, og som sammen med den svenske og den finske regjering har inngått en avtale med Norge om å etablere en av EUs Battle Groups. Hvor stort alvor mener utenriksministeren at det er grunn til å tillegge denne type maktspråk?
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2007-05-09:
Eg har spørsmål til kunnskapsministeren. Ein ny rapport frå Utdanningsforbundet viser at kvar fjerde elev går i klasse med fleire enn tjue elevar. Samtidig blir det stadig fleire assistentar utan pedagogisk utdanning i skulen. Ein sterk offentleg skule er avhengig av ei regjering som satsar på både læringsmiljø og innhald. Derfor må skulen sikrast ressursar. Det er etter Kristeleg Folkeparti sitt syn mykje viktigare enn lengre skuledag. Med fleire lærarar i skulen og mindre grupper blir det meir tid til den enkelte elev. Gruppestorleik og lærartettleik påverkar moglegheita til ei tilpassa opplæring. Regjeringa er oppteken av døgnopne barnehagar og heildagsskule. Kristeleg Folkeparti meiner den viktigaste jobben er å sikre nok vaksne til å gi barna våre ein trygg kvardag i barnehage og skule. Ein rapport frå ECON Analyse reknar med at foreldre ønskjer barnehageplass til om lag 260 000 barn i 2008. No går om lag 235 000 i barnehage. Derfor er det framleis ei stund til vi får full barnehagedekning, særleg i mange av dei store byane, sjølv om ein by som Kristiansand – styrt av Kristeleg Folkeparti – har hatt full barnehagedekning dei siste tre åra. Men barnehageplassar er lite verd utan kvalifisert personale. I 2006 mangla vi 13,2 pst. av styrarar og pedagogiske leiarar med godkjend førskulelærarutdanning. Det betyr at vi manglar om lag 2 500 førskulelærarar, og vi vil mangle mange fleire ved utgangen av 2007, og enda fleire når makspris trinn 2 blir innført. Skulen manglar lærarar, barnehagen manglar førskulelærarar. Begge stader er det trongt om plassen. Trygg oppvekst er ikkje oppbevaring av barn i heildagsskule og kveldsopne barnehagar utan kvalifisert personale. Mitt spørsmål til statsråden er: Når kan foreldre vente seg full barnehagedekning med kvalifisert personale?
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2007-05-09:
Eg takkar statsråden for svaret. Vi kan konstatere at Regjeringa ikkje har nådd måla om full barnehagedekking og nok førskulelærarar. Regjeringa har ikkje nådd måla om fleire lærarar og meir ressursar til skulen. Ein rapport frå Utdanningsforbundet viser at den delen av kommunebudsjettet som går til skulen i kommunane, står på staden kvil. Statsråden har lenge snakka om ein rekrutteringsplan for førskulelærarar. Han har framleis ikkje kome. Når det gjeld satsing på ein kompetanseplan for barnehagen, er det slik at det er nedgang i talet på tilsette, sjølv om vi har fått fleire tilsette, i og med at vi skal ha mange fleire til å jobbe i barnehagen. Spørsmålet mitt er: Korleis vil statsråden innfri løfta sine? Vi kan konstatere at dei så langt ikkje er innfridde, og dei ser heller ikkje ut til å bli det i år.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2007-05-09:
Eg tillèt meg å stille følgjande spørsmål til barne- og likestillingsministeren: «Stortinget vedtok før jul at ansvaret for enslige mindreårige asylsøkere under 15 år skal overføres til barnevernet. Det er avgjørende at disse barna blir godt ivaretatt av personale med både barnefaglig og flyktningfaglig kompetanse. I tillegg er det svært viktig at det blir ført grundig tilsyn, av hensyn til rettssikkerheten til barna. Vil tilsyn med omsorgstiltakene bli utført i henhold til lov om barnevernstjenester og vil de enslige mindreårige også ha krav på ettervern i henhold til lov om barnevernstjenester § 1-3?»
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2007-05-09:
Eg takkar statsråden for svaret, og vil gjerne stille oppfølgingsspørsmål om det kommunale barnevernet. Dersom eit barn er i ein institusjon og skal ha ei individuell vurdering, er det ut frå dagens lovgiving berre det kommunale barnevernet som kan gjere enkeltvedtak. Eg forstår statsråden slik at det kommunale barnevernet ikkje skal ha ansvar for dei einslege mindreårige asylsøkjarane som er i institusjon. Korleis tenkjer då statsråden at lovverket skal fungere, dersom ein skal ha ei individuell vurdering av kvart enkelt barn? Det kan jo vere at eit barn som kjem til denne institusjonen, vil ha betre nytte av å vere i ein fosterheim mens ein ventar på behandling av saka. Det er det barnevernet som har den beste kompetansen til å vurdere. Vil det ikkje derfor vere naturleg at kommunen har det barnefaglege ansvaret, i samarbeid med ein statleg institusjon?
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2007-05-09:
Eg takkar igjen statsråden. Det eg har registrert, er at det er mange organisasjonar som har jobba for at asylbarn – når dei har kome til Noreg – må bli likestilte med norske barn når det gjeld å få oppfølging. Eg er bekymra for at det ikkje skal vere individuell vurdering av dei ulike behova med ein gong. Men ut frå det som statsråden seier her, verkar det som om barna skal vurderast individuelt ut frå kva behov dei har, sjølv om dei er på institusjon, og at ikkje barnevernet i kommunen skal ha førstelinjeansvar for desse barna, men institusjonen. Eller meiner statsråden at det er barnevernet i kommunen som skal gjere enkeltvedtak for desse barna?
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2007-05-09:
Vi hører fra representanten Molvær Grimstad at vi mangler enormt mange førskolelærere, og enda flere vil det bli. Det er en kjent sak at når makspris trinn 2, altså en billigere barnehage, blir innført, vil det også øke etterspørselen etter barnehageplasser. Vi har et enormt behov for personale i barnehagene. Fremskrittspartiet har hevdet at det finnes utrolig mange uten formell kompetanse i barnehagene. Nå hører vi også at statsråden sier at 67 pst. av dem som er ledere i barnehagen, faktisk er uten førskolelærerutdannelse. Det betyr at de har realkompetanse. Vi har altså et stort og økende behov for barnehagepersonell. Da er spørsmålet mitt til statsråden: Når kommer makspris trinn 2, eller en enda billigere barnehage enn den vi har i dag? Vil statsråden sikre at de uten formell kompetanse, som gjør en fantastisk jobb i barnehagene, får den anerkjennelsen de fortjener?
Olemic Thommessen (Høyre), 2007-05-09:
Etter hvert som vi nå forhåpentligvis nærmer oss full barnehagedekning, vil temaet kvalitet i barnehagen bli viktigere og viktigere. I Høyre er vi iallfall veldig opptatt av hvordan vi skal nærme oss det å gi barnehagen best mulig innhold, først og fremst tuftet på det krevende utgangspunktet man har, nemlig at man skal arbeide med barnas individuelle utvikling. Det er en krevende oppgave. Statsråden har vært inne på at vi har et dyktig personale som jobber med dette. Man har også vært inne på her at det er behov for betydelig styrking av den siden. Når vi snakker om kvalitet i barnehagen, kan det være en rekke ting. Når vi graver oss litt ned i det, ser vi at det er ganske sparsomt med forskning på dette området. Det er ingen omfattende forskning i Norge. Det er heller ikke all verdens å ta av fra utlandet. Mitt spørsmål er: Mener statsråden at det er viktig å styrke denne delen av forskningen? Hva vil han i så fall gjøre for å bidra til det?
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2007-05-09:
Ja, det er bekymringsfullt at ikke flere saker blir innrapportert. Vi vet at mange av de barna som kommer i kontakt med barnevernet i litt eldre utgave enn når de går i barnehagen, opplever at de kunne ha fått hjelp tidligere dersom veiledningen fra barnehagen hadde vært god. Derfor er det viktig at de meldingene som ansatte i barnehagen har plikt til å gi – hvis de er bekymret for at et barn ikke får nødvendig omsorg – blir gitt, og at det blir meldt fra. Da skal det sendes bekymringsmelding til barnevernet. Samtidig er det også viktig at politiet får bekymringsmeldingen. Barnevernet mottar over 30 000 bekymringsmeldinger hvert eneste år, og det er i dag ca. 32 000 barn under ulike former for tiltak fra barnevernet. Men vi ser en stor utfordring i at flere offentlige hjelpeinstanser er nødt til å samordne sin innsats, bl.a. skole, barnehage og helsevesen. De er nødt til å bli mye dyktigere på å samordne innsatsen, slik at vi klarer å gi de mest utsatte barna bedre hjelp enn det de får i dag.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2007-05-09:
I henhold til Soria Moria-erklæringen og Stortingets bevilgning er etableringen av et omsorgstilbud i mottaksfasen for enslige mindreårige asylsøkere under 15 år igangsatt. Tilbudet skal gis i påvente av avgjørelsen i asylsaken og fram til bosetting eller eventuell retur til hjemlandet. Departementet utarbeider nå forslag til endringer og tilpasninger i regelverket. Utgangspunktet er at de grunnleggende bestemmelsene i barnevernsloven skal gis tilsvarende anvendelse når barnet oppholder seg på omsorgssenteret, med de tilpasninger som er nødvendig for denne gruppen barn. Statlig regional barnevernsmyndighet får ansvar for å gi et omsorgstilbud ved omsorgssenteret, og det skal stilles like strenge krav til kvaliteten ved omsorgssenteret som de krav som stilles til barnevernsinstitusjoner. Det vil bli knyttet to psykologer til institusjonen. Dersom barnets behov ikke kan ivaretas på en tilfredsstillende måte ved omsorgssenteret, eller barnet ønsker opphold utenfor omsorgssenteret, skal senteret varsle den kommunale barnevernstjenesten for vurdering av om særlige tiltak etter barnevernsloven kapittel 4 bør iverksettes. Hvert barn vil få oppnevnt en verge, og det skal utarbeides en individuell kartleggings- og tiltaksplan. Denne vil danne grunnlag for hvilke behov som må oppfylles ved eventuell bosetting eller retur til hjemlandet. Det innebærer at den bistanden barna får etter barnevernsloven, er basert på en helt konkret individuell vurdering av det enkelte barnet. Enslige mindreårige asylsøkere vil i utgangspunktet alltid trenge et tilpasset omsorgstilbud mens de venter på bosetting eller retur. Det anses derfor ikke å være behov for at den kommunale barnevernstjenesten i hvert enkelt tilfelle iverksetter tiltak etter barnevernsloven kapittel 4, bygget på en individuell konkret vurdering av om plasseringen er nødvendig eller ikke. Det vil heller ikke være behov for slike tiltak for fullt ut å ivareta den enkeltes rettssikkerhet på senteret. Fylkesmannen skal føre tilsyn med hvordan det enkelte barn har det på senteret, og også med selve driften av senteret, på tilsvarende måte som ved dagens barnevernsinstitusjoner. Fylkesmannen i Oslo og Akershus har fått i oppdrag å vurdere hvordan det ordinære tilsynet med institusjonene bør tilpasses denne spesielle målgruppen. Her er det viktig å presisere at tilsynet skal ha en kvalitet og et omfang som følger av dagens lovverk. Omsorgssenteret skal sikre barna et omsorgstilbud i asylsøkefasen og fram til en konkret bosetting. Spørsmålet om ettervern blir først aktuelt etter at den enslige mindreårige er bosatt i en kommune. Ved bosetting i form av tiltak etter barnevernsloven kapittel 4 vil barnevernsloven § 1-3 gjelde på vanlig måte.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2007-05-09:
Jeg deler på mange måter representantens bekymringer og hennes syn på de utfordringene som hun peker på, men det er viktig å se på hele intensjonen med å overføre ansvaret for denne gruppen til barnevernet. Det er ut fra en erkjennelse av at disse barna ikke har fått et godt nok faglig tilbud i mottakene der de har sittet. Når et barn er klar for en eventuell tilbakeføring til en konkret kommune, vil det, som jeg gjorde rede for i mitt svar, foreligge en type pakke som vil følge dette barnet, der det er gjort greie for hvilken type behandlings- og omsorgstilbud – fosterhjem eller ny institusjon – det enkelte barnet har behov for. Men det vi legger opp til nå, er at hvert enkelt asylbarn vil komme til å få en individuell vurdering på en helt annen måte enn det hittil har vært lagt opp til. Så vil jeg si(presidenten klubber) at det er en viktig bit av det kommunale selvstyret(presidenten klubber igjen) i dag – det kan jeg ta i oppfølgingen min. (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2007-05-09:
Nå vet jeg ikke om jeg oppfatter representanten feil, men det er helt klart at når et barn skal bosettes i en kommune, er det en viktig bit for kommunen å tilrettelegge for at barnet får nødvendig hjelp. Vi har en barnevernslov i dag som gir klare rettigheter til disse barna, og det vi legger opp til nå, er en forsterket behandling, der kommunen vil komme til å få en type pakke der ulike typer hjelpetiltak for det enkelte barnet blir skissert – tiltak som de ikke får i dag. Det er viktig å presisere at en av de viktigste oppgavene kommunene har i dag, er å sørge for at de mest utsatte, sårbare barna får hjelp. Så ser vi også at det er behov for å samordne mer arbeidet mellom de ulike offentlige instansene. Vi vet at det er behov for mer samarbeid mellom barnevern, skole, barnehage, politi og helsemyndigheter. Det legger vi også opp til i arbeidet med denne konkrete målgruppen.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2007-05-09:
Familieråd er en beslutningsmodell der barnevernet gir familien og nettverket mulighet til selv å finne løsninger og ta ansvar for å gjennomføre disse. Familieråd oppstod i New Zealand på 1980-tallet, og modellen har siden den gang spredt seg til store deler av verden, også til vårt eget land. Et forskningsbasert utviklingsprosjekt, Nasjonal satsing for utprøving og evaluering av familieråd i Norge, ble gjennomført fra sommeren 2003 til høsten 2006, finansiert av Barne- og likestillingsdepartementet. Hovedkonklusjonen var at familieråd gir en overvekt av positive effekter også i forhold til tradisjonelle metoder. Det ble derfor bestemt at familieråd som alternativ beslutningsmetode i barnevernstjenesten skal implementeres over hele landet vårt. Barne-, ungdoms- og familieetaten, Bufetat, er gitt ansvaret for denne implementeringen. I løpet av prosjektperioden har mer enn 100 av landets kommuner fått opplæring i familieråd. Det er gjennomført over 400 familieråd, og aktiviteten ser vi er økende. Det er under utarbeidelse en nasjonal implementeringsplan for å sikre at alle kommuner får kompetanse til å benytte denne modellen. Familieråd er dermed generelt tatt mer i bruk. Barne-, ungdoms- og familieetaten har i samarbeid med Barnevernets Utviklingssenter i Nord-Norge tatt initiativ til en kunnskapsstatus over relevante og eksisterende metoder og arbeidsformer for Nordkalotten. Når det gjelder spørsmålet om familieråd har blitt en innarbeidet metode i arbeidet med samiske familier, er det ikke slik ennå. Modellen benyttes i arbeidet med samiske familier i enkelte kommuner, som f.eks. Alta, Vadsø og Tana. Fagteam Alta har 2. mai dette år utarbeidet utkast til en samarbeidsavtale med de tre største samiske kommunene, som er Karasjok, Kautokeino og Porsanger. Kommunene har definert seg som urfolksregion, og avtalen er nå under administrativ behandling i Avjovarri-styret. Et av punktene i samarbeidsavtalen er «sammen å vurdere bruk av familieråd i saker om omsorgsovertakelse, og samarbeide om gjennomføringen». Vi ser at det er økende interesse for modellen i andre samiske kommuner, og det diskuteres også en forskningsbasert utprøving av modellen i arbeidet med samiske familier.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2007-05-09:
Vi ser at de ansatte i barnevernet hele tiden har behov for ny kunnskap og ny kompetanse for å kunne gi de mest utsatte barna hjelp. Derfor er det viktig at vi har fokus på hvordan utdanningen til enhver tid er, slik at vi får legge nye aspekter inn i utdanningen. Og vi ser at det temaet som representanten tar opp her i dag, er et tema som kanskje ikke har stått høyt nok oppe på dagsordenen. Derfor er det også prisverdig at det initiativet blir tatt. Så har jeg lyst til å si at den faglige vurderingen vi har gjort så langt, er veldig positiv med hensyn til hvordan familierådene har fungert overfor disse gruppene. Det jobber Bufetat videre med, og vi håper selvfølgelig at dette også vil komme til å nå ut til flere kommuner enn dem som er under utprøving og har fått denne muligheten.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2007-05-09:
Det er viktig å si at barnevernsloven tar utgangspunkt i at barnas beste skal følges. Hva som har skjedd i de konkrete enkeltsakene som representanten nevner, ber jeg om forståelse for at jeg ikke kan gå inn i. Men det som er viktig å vektlegge, er at barn som kommer i en så vanskelig livssituasjon, selvfølgelig ikke skal bli frarøvet mer enn nødvendig. Det er helt opplagt at kjærligheten til ens søsken er viktig. Det er også viktig at de biologiske båndene mellom søsken blir ivaretatt på en forsvarlig og god måte. Jeg kjenner ikke til disse enkeltsakene, men vil presisere veldig tydelig hva som ligger av bestemmelser i dagens lovverk, og det er viktig at barnevernet påser at de blir etterfulgt.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2007-05-09:
Jeg synes det flyr mange millioner her som jeg egentlig ikke har funnet igjen, men jeg skal ikke ta det nå. Andre land har en markert stigning i investeringer i forskning og utvikling, og det er mot det Norge må måle seg. For å ta Sverige så har de for lengst realisert målsettingen i Lisboa-avtalen. Ikke minst er dette på grunn av at Sverige har store, tunge bedrifter som driver med god forskning og solide offentlige investeringer i universitet og i grunnforskningen. I Norge ser vi f.eks. at SkatteFUNN-ordningen har fungert, men den rød-grønne regjeringen har jo valgt å kutte i en del av de kriteriene som settes. Muligens bør en se på om taket bør heves for å få mer til større bedrifter, for å satse enda mer på forskning og utvikling. Videre ser vi at en fjerdedel av SkatteFUNN-prosjektene er blitt redusert etter innstramninger foretatt av den rød-grønne regjeringen. Nå lurer jeg på om statsråden ser at han har en jobb å gjøre innenfor forskning med å løfte Norge opp på et internasjonalt nivå i forsknings- og utviklingsmiljø.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2007-05-09:
Jeg mener at man av en statsråd må kunne forvente et minstemål av etterrettelighet. Det er ikke blitt bevilget «en og annen milliard nå og da» til Forskningsfondet under den forrige regjeringa. Hadde ikke kunnskapsministeren sjøl kuttet 25 milliarder kr av den planlagte økninga i fondet, kunne vi i dag hatt et forskningsfond på 75 milliarder kr. På SVs landsmøte i 2005 sa Øystein Djupedal: «Vi må ta det store skrittet – en ny regjering der SV inngår, skal i løpet av fire år ha doblet vår forskningsinnsats.» NIFU STEP har nylig anslått at Norge må øke sine offentlige forskningsbevilgninger med ca. 2,5 milliarder kr i året fram mot 2010 for å nå målet om 3 pst. andel av BNP til forskning. De to siste årene, med statsråd Djupedal ved roret, har den offentlige andelen av forskningsinnsatsen gått ned, og mitt spørsmål til statsråden er: Vil statsråden nå avblåse det egenerklærte hvileskjæret i forskningspolitikken?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2007-05-09:
Mitt spørsmål går til kunnskapsministeren. Det synes å være en nokså bred enighet på Stortinget om at det er viktig å utvide timetallet på barnetrinnet. Det ble foreslått å utvide timetallet betydelig i den forrige regjeringsperioden, det ble også vedtatt, og det er nå foreslått ytterligere utvidelser. Kommunenes Sentralforbund har beregnet at det trengs 4 000–5 000 nye lærerårsverk hvis man skal ha en utvidelse av timetallet til 28 uketimer. Da er det grunn til å være bekymret over utviklingen. Vi har en dramatisk synkende rekruttering til allmennlærerutdanningen. For det første viser ferske tall fra Samordna opptak at det er 17 pst. nedgang i søkningen fra i fjor til i år, det vil altså si at det er ca. 3 100 studenter som kommer til å begynne ved allmennlærerutdanningen nå i høst. For det andre er det gjennomsnittlige frafallet på allmennlærerutdanningen større enn på noen annen utdanning, ca. 27 pst. Hver femte student faller fra allerede i det første studieåret. Det betyr altså at svært mange av de 3 100 studentene som begynner i høst, kommer til å falle fra enten det første året eller i løpet av studiet. I tillegg ser vi nå resultatene, i hvert fall de begynnende resultatene, av de kuttene som Regjeringa foretok i forhold til høyere utdanning og forskning, spesielt høyere utdanning. Ved allmennlærerutdanningen i Stavanger kuttes nå fag, bl.a. mat og helse og musikk, fordi universitetet ikke har råd til å opprettholde de fagene. Dette er tall som vekker bekymring, og det er med stor uro vi ser på at det er manglende samsvar mellom de løftene som gis, og de målsettingene man har, og planen for og tanken om rekruttering og kompetanseheving for lærere. I tillegg har vi tidligere i spørretimen blitt klar over det store behovet som det nå er for å rekruttere førskolelærere til barnehagene. Som svar på spørsmålet om rekruttering sier statsråden at det ikke er grunnlag for stor uro for at vi skal mangle lærere i årene framover. Mitt spørsmål er: Vil statsråden revurdere sin manglende uro når vi nå ser de tallene vi gjør?