Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-05-30:
Etter opplæringsloven § 2-1 kan pliktig grunnskoleopplæring skje i den offentlige grunnskolen eller ved annen tilsvarende opplæring. Det er et krav at private opplæringstilbud gir en kompetanse som tilsvarer den kompetansen elevene får i den offentlige skole. Private grunnskoler kan godkjennes etter opplæringsloven § 2-12 eller etter privatskoleloven § 25 nr. 3. Internasjonale grunnskoler i Norge er uttrykkelig nevnt i opplæringsloven § 2-12. En internasjonal grunnskole som oppfyller minstevilkårene i opplæringsloven, vil som andre privatskoler ha rett til godkjenning etter opplæringsloven, men godkjenning utløser ikke statlig tilskudd til driften. Stortinget har gitt departementet hjemmel for å gjøre unntak fra enkelte av kravene i opplæringsloven når det gjelder internasjonale og utenlandske skoler, men ikke fra kravet om at den private opplæringen skal gi en kompetanse som kan sies å tilsvare den elevene får i norsk offentlig skole. Departementet må ta stilling til problemstillinger som dette under behandlingen av søknader om godkjenning. Departementet har tidligere godkjent International School of Bergen etter en noenlunde tilsvarende bestemmelse i § 14 i den tidligere grunnskoleloven. Vi har nå to søknader om godkjenning som internasjonal grunnskole i Norge under behandling. Det finnes ellers en rekke internasjonale skoler i Norge som ikke har søkt departementet om formell godkjenning ennå. Jeg regner med at det kan ha sammenheng med at opplæringsloven trådte i kraft først 1. august 1999, og at de aktuelle skolene kan ha behov for noe tid til å utarbeide søknader. For øvrig kan jeg opplyse at departementet ikke har avslått noen søknad om godkjenning av internasjonal skole etter opplæringsloven. Dersom en internasjonal skole søker om godkjenning og tilskudd etter privatskoleloven, må departementet på vanlig måte ta stilling til om skolen tilfredsstiller lovens minstekrav. Departementet må da vurdere om skolen fyller ett av kravene om formål i privatskoleloven § 3, og om undervisningsplanene kan godkjennes etter privatskoleloven § 4. Dersom skolen oppfyller minstevilkårene, må departementet etter en samlet vurdering avgjøre om skolen skal godkjennes med rett til tilskudd, slik det går fram av privatskoleloven § 25 punkt 3. Privatskoleloven har altså ingen særskilt bestemmelse om godkjenning av internasjonale grunnskoletilbud i Norge, og departementet har til nå ikke godkjent noe internasjonalt grunnskoletilbud i Norge etter privatskoleloven. Vi har imidlertid under behandling en søknad om godkjenning av en internasjonal grunnskole etter denne loven. At den behandlingen har tatt tid, tror jeg ikke at jeg skal ta på meg ansvaret for. Jeg har ikke sittet i denne jobben i så mange uker at jeg føler at det er mitt ansvar. Jeg har heller ikke til hensikt å ta den saksbehandlingen direkte fra Stortingets talerstol. De søknadene som kommer etter privatskoleloven, skal behandles på en ordentlig måte i departementet. Privatskoleloven har en eksplisitt lovbestemmelse om godkjenning av norske skoler i utlandet. Disse skolene, med unntak at tre norske avdelinger ved internasjonale skoler, følger norske offentlige planer. Departementet yter tilskudd til en rekke slike skoler både i og utenfor Europa. Videre kan norske statsborgere som er elever ved utenlandske eller internasjonale grunnskoler i Norge eller utlandet, få tilskudd til kompletterende undervisning på tre fagområder: norsk, kunnskap om det norske samfunnet og kristendomskunnskap med religions- og livssynsorientering. Dette tilskuddet blir gitt i samsvar med privatskoleloven, og kan i visse tilfeller også bli gitt til EØS-borgere. Etter mitt syn er dagens offentlige grunnskole i stand til å ta imot og gi elever fra andre land et tilpasset og likeverdig skoletilbud, enten elevene og deres familier tar sikte på å blir boende i Norge eller bare oppholder seg her midlertidig. Jeg kan i den sammenheng vise til at elever med andre morsmål enn norsk og samisk har rett til et alternativt opplæringstilbud i form av særskilt norskopplæring, morsmålsopplæring og tospråklig fagopplæring inntil de har tilstrekkelige kunnskaper i norsk til å følge den vanlige opplæringen i vår offentlige grunnskole. Når det gjelder norske statsborgere som skal oppholde seg varig eller midlertidig i utlandet, finnes det, som nevnt, en rekke norske skoler i utlandet som den norske stat yter tilskudd til. Enkelte foreldre kan ha et ønske om at barna deres skal få opplæring ved en internasjonal grunnskole, slik at de kan følge den samme læreplanen og ha det samme undervisningsspråket gjennom hele grunnskoleopplæringen, uavhengig av hvilket land familien bor i. Jeg mener at § 2-12 i opplæringsloven, som jeg tidligere har vist til, ivaretar det hensynet. Representanten Lønning antyder at departementets godkjenningsprosedyrer må bli mer tidsmessige og relevante. Her er jeg ikke enig. Jeg viser til at departementet fortløpende behandler søknader fra norske skoler i utlandet og andre privatskoler som søker om godkjenning etter privatskoleloven. Videre har vi en opplæringslov som er satt i kraft for mindre enn ett år siden, og som bl.a. omhandler godkjenning av internasjonale grunnskoler. Jeg mener derfor at vi i dag ikke har grunnlag for å konkludere med at departementets godkjenningsprosedyrer når det gjelder internasjonale grunnskoletilbud, ikke er tilfredsstillende. Jeg kan dermed avslutte med å si at jeg ikke ser behov for å endre opplæringsloven eller privatskoleloven for å ivareta de utfordringene vi står overfor når det gjelder internasjonalisering. Jeg deler representanten Lønnings syn, at vi må ivareta den større grad av internasjonalisering som vi ser, at det er viktig at elever og ungdom i Norge kan andre språk enn engelsk, og også at vi legger til rette for familier som ønsker å flytte til Norge og bo her i kortere eller lengre tidsperioder, men jeg mener dagens regelverk fullt ut ivaretar de hensynene.