Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-12-06:
Lov om offentlige anskaffelser trådte i kraft 1. januar 1994 som en del av gjennomføringen av EØS-avtalen i Norge. Dette var viktig, bl.a. for å få til en bedre ressursutnyttelse. Når offentlig sektor velger en dyrere leverandør enn nødvendig, betyr det større utgifter for skattebetalerne. Proposisjonen som Odelstinget behandler i dag, legger opp til å samordne det uoversiktlige og kompliserte regelverket som leverandører av varer, tjenester, bygg og anlegg må forholde seg til. Vi mener derfor det er svært gledelig at det nå åpnes for et felles regelverk for statlige og kommunale anskaffelser, uavhengig av anskaffelsens verdi. En slik lovhjemmel til utforming av en felles forskrift for statlige, fylkeskommunale og kommunale anskaffelser burde egentlig ha kommet for flere år siden, men det har ikke vært et flertall for det tidligere. Ved behandlingen av Ot.prp. nr. 71 for 1997-98 i desember 1999 var det et flertall, alle utenom Fremskrittspartiet og Høyre, som først ønsket å få vurdert konsekvensene av å inkludere kommunesektoren som en helhet i regelverket. Når det nå vil komme et felles regelverk for oppdragsgivere, vil det føre til en forenkling, som bl.a. vil øke tilgjengeligheten både for oppdragsgivere og for leverandører. Et ensartet regelverk vil lette rettssikkerheten i markedet, samtidig som det gir homogenitet innenfor offentlige anskaffelser. Dette vil gi arbeidsbesparelser, kanskje særlig for de delene av næringslivet som i dag opererer mot både statlig og kommunal sektor, og som finner det forvirrende med en rettstilstand med to ulike regelverk. Så selv om det har tatt litt lengre tid enn strengt tatt nødvendig å nå fram dit vi står i dag, mener Fremskrittspartiet det viktigste er at vi får et system som er så effektivt som mulig, gjennom at den leverandøren velges som har det beste anbudet, basert på en rekke forhåndsdefinerte kriterier. Det er viktig at regelverket for offentlige anskaffelser sikrer like konkurransevilkår, og at brudd på regelverket får konsekvenser. Selv om det finnes mange eksempler på profesjonelle oppdragsgivere innen stat, kommuner og fylkeskommuner som lojalt følger regelverket og ønsker å bruke det som et viktig redskap, finnes det en del eksempler på det motsatte. Klager og kritikk mot at offentlig oppdragsgiver ikke har fulgt regelverket, har vært anført innen de fleste sektorer. Det finnes trolig mørketall for avvikelse som verken avdekkes i media eller av konkurrerende leverandører. Dette gjør det enda viktigere å rette opp de mer eller mindre systematiske overtramp i forhold til regelverket som finner sted. Derfor er det positivt at Regjeringen nå går inn for å opprette et tvisteløsningsorgan for offentlige anskaffelser. Organets avgjørelser vil ikke være bindende, og det skal være frivillig å benytte denne klageadgangen. Fremskrittspartiet mener opprettelsen av et nytt tvisteløsningsorgan kan være et egnet virkemiddel for å effektivisere håndhevelsen av anskaffelsesregelverket. Mange bransjer ønsker et slikt virkemiddel velkommen. Slik som klage- og overvåkingssystemet har vært fram til nå, er terskelen svært høy for små og mellomstore bedrifter til å få saker belyst, selv om sakene absolutt skulle ha vært belyst. Dette beror på mange faktorer. Små og mellomstore bedrifter har i mange sammenhenger problemer med å gå til søksmål mot en potensiell anskaffer, da man er redd for at man ved en senere konkurranse ikke vil bli tatt med i betraktningen. I andre tilfeller kan det være slik at bedrifter må være sikre på å vinne en sak før de tar skrittet og går til søksmål, på grunn av faren for å måtte betale advokat ved motpartens saksomkostninger ved et eventuelt tap. Det er således både økonomiske og ressursmessige hensyn som tilsier at leverandører avstår fra å gå til søksmål. Derfor kan det være svært nyttig å få opprettet et rådgivende tvisteløsningsorgan, og Fremskrittspartiet har store forventninger til dette.