Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2012-10-04:
Eg skal vere einig med representanten Siv Jensen i ein einaste ting av det ho har sagt i dag, nemleg at Noreg ikkje slankar seg. Det lille landet vårt veks. Noreg er eit vekstland utan sidestykke. Me blir stadig fleire, og heldigvis er me lenger til stades i livet. Men det er jo ikkje berre talet på menneske som aukar, det er òg talet på moglegheiter og bedrifter i dette landet. Vårt mål for Noreg er at alle skal få lov til å kunne skape dei liva dei ynskjer seg; at alle skal få lov til å kunne nå så langt dei vil utan å bli stoppa av noko anna enn taket i deira eigne draumar. Fridom lever av – og veks på – tryggleik. Og frie menneske, dei tør å satse. Det er derfor me skaper meir. Det er fordi me fordeler moglegheitene, fridomen og tryggleiken betre. Landet vårt står og lener seg på menneska. Fordi det er me, ikkje olja, som ber framtida. Vekst, framgang, næringsliv og økonomi – dette er avhengig av at menneska har moglegheit til å satse og mot til å gjere det. Fridom er å vere trygg. Det er den tanken som er grunnlaget for politikken vår; den politikken som har ført til at me, saman med dyktige og engasjerte gründerar, sidan me overtok i 2005 har skapt over 300 000 nye arbeidsplassar. Det betyr at det kvar einaste dag har kome 125 nye arbeidsplassar, 125 nye moglegheiter, 125 nye måtar å leve eit liv på. Ein tredjedel av desse arbeider med å lage tryggleiken vår. Dei lagar velferda vår, kvar einaste dag. Dei underviser oss, dei tek vare på oss, dei pleier oss, og dei lagar gode dagar for ungane våre. Det er òg dei som har gjort mogleg det største fridomsprosjektet i nyare historie: at kvinner kan få lov til å bestemme over eige liv, at me har moglegheita til, hvis familiane vil, å kunne sende ungane våre til ein trygg plass der dei kan lære og leike mens me får byggje og delta i det yrkeslivet me ynskjer oss. Difor blir eg mørkredd når eg les og høyrer om velferdskutta til Høgre og Framstegspartiet. Med verkelegheita som bakteppe er det utruleg at nokre vil foreslå å gjere barnehagane dyrare – mangfaldige tusen kroner dyrare. Då hjelper det veldig lite med den valfridomen som Kristeleg Folkeparti snakkar om, når det ikkje finst barnehagar å velje seg til eller frå. Det er tvang, ikkje val. Når eg bruker ordet «uheldig» om det forslaget, treng me ein ny definisjon av underdriving. Det går ikkje berre ut over det enkelte barnet eller familien, det går ut over folks fridom, folks mot, og næringslivet si moglegheit til å blomstre enda meir. Landet vårt får mindre å lene seg på. Det er ein fridomstrussel mot oss alle. Det er nemleg mine venninner si deltaking som er Noregs gullgruve. Fellesskapet tener dobbelt så mykje på at jenter som Anna, Guro, Åshild, Margrethe og Monica står i arbeid, som på oljen. Det er det me lener oss på. Likevel er økonomien i dette sekundært. Det viktigaste er at fellesskapsløysingane gjer oss trygge til å tore. At nokre tør å foreslå å kutte i det, er for meg heilt ufatteleg. Då kan ein ikkje vere mykje oppteken av verken menneske eller næringsliv. Det er nemleg jobben som bl.a. dei barnehagetilsette gjer, som legg grunnlaget for dei andre to tredjedelar av arbeidsplassane som er blitt skapte – dei mangfaldige tusen arbeidsplassane som har kome til i det private næringslivet. Berre i 2012 har det nemleg blitt født 16 000 nye bedrifter i dette landet. Det er på sin plass no å spørje seg korleis det er mogleg i vår samtid, i vårt Europa, der det verkar som om det einaste som veks for tida, er gjeld og arbeidsløyse. Kva er det som gjer at folk tør å satse i Noreg? Det er at det finst kunnskap og moglegheiter, at me har gjort det enklare, bl.a. ved å senke kravet til aksjekapital, og at det finst så mange dyktige fagfolk, som er aktive og nyskapande innafor dei områda me har spesielle føresetnader for å lukkast på. Men kanskje viktigast av alt: Noreg består av trygge folk, som veit at når dei er på jobb, er det nokre der for dei dei er glade i. Det er derfor dei har moglegheit og fridom til å satse. Så veit dei òg at det er nokre der for dei sjølve, om noko skulle gå gale. Og kven er dei «nokre»? «Nokre» er Ingrid, Maria, Rikke, Arnhild og alle Ragnhild-ene, det er Marta i kantina. «Nokre», det er oss, det. Og me går ingen plass, me held stigen, me tek imot.