Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2003-06-18:
Eg er veldig glad for at Regjeringa har fått gjennomslag for det meste av politikken sin og oppnådd betydelege forbetringar i organiseringa av verkemiddelapparatet, slik at tilbodet frå det offentlege til næringslivet på denne måten blir endå betre. Eg vil gje honnør til SV, som har vore så konstruktive og bidrege til at desse løysingane no får fleirtal. Det vil òg vera eit handfast bidrag i kampen mot arbeidsløyse, som Regjeringa òg har gjeve topp prioritet. At verkemiddelapparatet er best mogleg tilrettelagt for eit framtidsretta næringsliv, er av stor betydning for korleis me møter dei framtidige utfordringane til verdiskaping. Dette i sin tur er viktig i høve til den økonomiske politikken som fokuserer på arbeid til alle, vidareutvikling av det norske velferdssamfunnet, rettferdig fordeling og ei berekraftig utvikling. Skal me ha håp om å nå desse hovudmåla, er det avgjerande at me har eit sterkt og konkurransedyktig næringsliv med prioritet og fokus på kunnskap, teknologi og verdiskaping. På denne måten får me eit meir målretta verkemiddelapparat. Verkemidla speler ei viktig rolle og skal fokusera på den tidlege fasen i livet til bedriftene og dessutan på internasjonalisering, forsking og kompetanseheving. Det som er av stor betydning i høve til dei endringane me no har fått til i verkemiddelapparatet, er at me vil få styrkt fokus på gründerane og små og mellomstore bedrifter med stort vekstpotensial, og dermed set norske bedrifter betre i stand til å greia seg i den internasjonale konkurransen. Det er fleire andre tilhøve som òg er av stor betydning for den internasjonale konkurransen, men eg vil særleg nemne kor viktig det er at rammevilkåra i størst mogleg grad må vera konkurransedyktige. Det er også langt frå uvesentleg at rammevilkåra er stabile over tid. Det vil i seg sjølv føra til at kostnader knytte til usikkerheit og omstilling blir reduserte. Konkurransedyktige og føreseielege rammevilkår er det viktigaste bidraget til eit lønsamt og nyskapande næringsliv. Dersom Noreg og norsk næringsliv skal kunna hevda seg og Noreg skal vera eit attraktivt land å investera i og driva verksemd frå, må dei samla rammevilkåra tåla internasjonal samanlikning. Då snakkar me meir konkret om skatte- og avgiftsvilkår, føreseielegheit, forsking og utvikling, tilgang på kvalifisert arbeidskraft og eit entreprenørvenleg regelverk. Når det er dette som har betydning for næringslivets evne til å hevda seg internasjonalt, meiner me at prioritering av betre rammevilkår for heile næringslivet er viktigare enn omfattande bedriftsretta støtte gjennom verkemiddelapparatet. Eg vil gjerne leggja til her på bakgrunn av ein tidlegare replikk frå representanten Tveiten at denne regjeringa ikkje står for eit næringsnøytralt verkemiddelapparat. Det blei svart på dei replikkane – eg vil berre gjenta det – at me på område etter område går inn og vurderer selektive verkemiddel for å hjelpa bestemte delar av næringslivet. Eg vil ikkje at dette skal festa seg som eit stempel eller merkelapp på denne regjeringa og dei partia som står bak ho i Stortinget. Me ynskjer eit variert apparat til å støtta næringslivet i dei forskjellige fasane, og me er ikkje næringsnøytrale. Eg håpar me skal sleppa å høyra den skuldinga igjen, for den er grunnlaus. Når det gjeld diskusjonen rundt kvifor norske bedrifter blir kjøpte av utlendingar, er denne problematikken meir nyansert enn det ein kan få inntrykk av i media. Ein kan nok undra seg over at det i 2002 blei investert 6 milliardar kr i norsk næringsliv, mens norske selskap same år investerte 43 milliardar kr i utlandet. Om dette går tilbake på at det ikkje finst gode nok prosjekt å investera i innalands, er usikkert, men det understrekar iallfall betydninga av å auka innovasjonsevna vår. Det er viktig å vera bevisst på at innovasjonspolitikk ikkje berre omhandlar dei offentlege verkemidla, men føreset samspel mellom både private og offentlege aktørar. Det er mange forhold som påverkar innovasjonsevna og den langsiktige konkurranseevna til bedriftene, og sett i denne samanhengen er det offentlege verkemiddelapparatet berre ein av fleire faktorar. Ein heilheitleg innovasjonspolitikk femnar breitt og inkluderer mange politikkområde, slik som t.d. skattepolitikk, lønspolitikk, arbeidsmarknadspolitikk, konkurransepolitikk, lover for intellektuell eigedomsrett, familiepolitikk og forskingspolitikk. Det vil vera spesielt viktig at bedriftene sjølve evnar å tenkja nytt, evnar å utnytta moglegheitene som ligg i teknologien, til å velja gode strategiar og utvikla nye produkt, tenester, marknad og arbeidsformer. Utan at næringslivet sjølv trekkjer i denne retninga, får me heller inga utteljing i høve til konkurranseevna. Dette er ikkje eit argument for ei ansvarsfråskriving frå det offentlege. Rolla til det offentlege må vera å leggja til rette, motivera og fjerna hindringar og å hjelpa og utløysa privat energi gjennom sin politikk. Dette er i seg sjølv ei utfordring som går på tvers av departementale strukturar og politiske område, og som er mindre avhengig av skiftande regjeringar og storting. Globaliseringas effekt og innverknad på både økonomi og arbeidsplassar er irreversibel. Dette har ein klar effekt på innsatsfaktorar som kapital og arbeidskraft. I ein aukande globalisert økonomi aukar derfor den gjensidige avhengigheita mellom land og mellom bedrifter, ved at selskap i større grad handlar med kvarandre og i stigande grad eig kvarandre. For oss i Noreg, som blir karakteriserte ved at vi har ein liten, men open økonomi, er det av uvurderleg betydning at me er bevisste på å ha innovasjonsprosessar som vidareutviklar sunne konkurransefortrinn som bidreg til å gjera norske arbeidsplassar meir konkurransedyktige, motstandsdyktige mot utflyttingar og attraktive for investeringar. Det er viktig for oss å strekkja oss mot innovasjon i denne samanhengen om me skal ha noko som helst håp om å nå hovudmåla i den økonomiske politikken. For å oppfylla desse målsetjingane blir det ikkje berre stilt krav til eit sterkt og konkurransedyktig næringsliv, men òg til auka verdiskaping. Ein framtidsretta næringspolitikk må stimulera utnyttinga av ressursane på ein slik måte at det kjem neste generasjon til gode. Ei berekraftig utvikling må setjast i eit generasjonsperspektiv, og samtidig må me realisera berekraftstrategien gjennom dei regulære politiske plan- og budsjettprosessane. Det er viktig at både nærings- og regionalpolitikken skal ha auka fokusering på innovasjon. Samtidig synest det riktig at Regjeringa legg til grunn at verkemiddelapparatet skal søkja å prioritera verksemda si inn mot forsking, kompetanseheving, ide-, utviklings- og kommersialiseringsfasen og internasjonalisering. Når det kjem til dei konkrete innretningane i forhold til verkemiddelapparatet, vil eg i dag ta for meg eit lite utval av desse. Fyrst lån-, tilskots- og eigenkapitalordningar og distriktsmilliarden. Regjeringspartia og SV har bedt Regjeringa om å leggja fram ei vurdering av moglegheitene for desentralisering og forenkling av dagens ulike næringsretta låne-, tilskots- og eigenkapitalordningar. Det blir i denne samanhengen også bedt om å etablera regionale ordningar som skal tilføra norsk næringsliv meir midlar og gje større langsiktigheit og meir regional styring enn i dag. Dette er eg fornøgd med. Regjeringspartia og SV er også tilfredse med at finansieringa av det distriktsretta fondet er på plass. Og endå viktigare: Me er einige om at midlane får ei innretning som gjer at dei ikkje konkurrerer med private investorar og långjevarar, men at dei samtidig stimulerer til lønsam utvikling av gode prosjekt i distriktet. Dette betyr at midlane skal innrettast mot dei mest næringssvake områda, som er trua av avfolking. Dette har stor betydning for å sikra sysselsetjing og busetjing i desse områda, noko som er eit satsingsområde for denne regjeringa. Vidare er det semje om at det i samband med statsbudsjettet for 2004 skal løyvast ytterlegare 400 mill. kr til eit såkornfond med 100 mill. kr i tapsfond. Alt i alt er distriktsmilliarden eit svært viktig nærings- og distriktspolitisk grep. Til slutt: I forhold til ein nasjonal innovasjonsplan er det av stor betydning at denne må gjelda for heile landet sett under eitt. Samtidig er det viktig at verkemidla blir tilpassa dei varierande behova som finst i dei ulike regionar og næringar. Me ser derfor fram til at Regjeringa i samband med statsbudsjettet for 2004 vil leggja fram ein omfattande handlingsplan for ein heilskapleg innovasjonspolitikk.