Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-03-02:
I innstillinga har kyrkje-, utdannings- og forskingskomiteen formulert perspektiv for utviklinga i grunnskulen og den vidaregåande opplæringa som vil gje inspirasjon og kraft til arbeidet i det nye tusenåret. Innstillinga legg eit grunnlag for å vidareutvikle ein god, aktuell og mangfaldig offentleg skule for alle. På sentrale område følgjer ho opp og framhevar det skulepolitiske retningsvalet Regjeringa i samarbeid med Stortinget har lagt til grunn for arbeidet. Det er her grunn til å gje ros til saksordføraren, Rolf Reikvam, og komiteen for dette. Eg registrerer at det i hovudsak er godt samsvar mellom departementet og komiteen sine vurderingar av lærarsituasjonen i skulen slik han er i dag, og slik han kan verte i framtida. Framskrivinga av lærarbehovet byggjer på usikre føresetnader. Dersom det vert endringar i føresetnadene, kan resultatet verte annleis. Difor er det viktig å følgje utviklinga nøye. Lønns- og arbeidsvilkåra er eitt av fleire forhold som verkar inn på rekrutteringa til læraryrket. Eit meir fleksibelt avtaleverk, tilpassa lokale forhold, kan gjere skulen til ein meir attraktiv arbeidsplass. Eg konstaterer at Regjeringa og komiteen er einige på dette viktige punktet. Lønnsnivået verkar inn på den tiltrekkingskrafta læraryrket vil ha, og på det generelle omdømmet lærarane vil ha i samfunnet. For å få kvalifiserte søkjarar til læraryrket og for å medverke til at allereie utdanna lærarar vel å halde fram i skulen, er det viktig at lønnsnivået vert oppfatta som tilfredsstillande. Skulen må vere konkurransedyktig på lønn, men det er partane i arbeidslivet som forhandlar fram lønnsavtalar. Arbeids- og administrasjonsdepartementet forhandlar på vegner av staten når det gjeld lærarlønn. Eg er glad for at komiteen så tydeleg har understreka behovet for å endre avtaleverket for å skape større fleksibilitet og lokal fridom. Hovudtariffavtalen frå 1. mai 1999 gjev allereie partane fleire verkemiddel for å betre lønnsvilkåra. Kommunenes Sentralforbund har fått melding om at rundt ti kommunar har teke verkemidla i bruk. Eg vil halde fram arbeidet med å greie ut ordningar som gjev rom for lokal lønnsdanning, tilpassa dei lokale tilhøva i skuleverket. For å møte utfordringane i dag og i tida framover bør skuleverket på alle nivå vere i stadig utvikling. Eg vil oppmode om at det vert drive utviklingsarbeid og forsøk for å få meir kunnskap om kva som har mest å seie for læringskvaliteten. Det er dei som opplever utfordringane i kvardagen, som er nærmast til å finne dei beste løysingane. Eg utfordrar difor til forsterka innsats, nytenking og nyskaping lokalt. Dersom ordningar og tiltak ein ynskjer å prøve ut, ikkje let seg gjennomføre innanfor regelverket, er det etter føresegnene om forsøksverksemd i opplæringslova § 1-4 høve til å søkje om avvik frå lova og forskrifta. Lærarrolla i ein skule for framtida må sjåast i samanheng med dette utviklingsperspektivet. Skulen må gi rom for lokal tilpassing og lokale val, samstundes som ein held fast ved eit felles nasjonalt kunnskaps- og verdigrunnlag. Skulen må gi handlingsrom for å vise tillit til den profesjonelle pedagogen og den aktive eleven. Den enkelte skulen er den primære arenaen for pedagogisk utviklingsarbeid, men staten må ha ansvaret for å stimulere og leie utviklingsarbeid på sentrale og nye område. Eit nasjonalt lærings- og utviklingssenter vil vere det koordinerande leddet når det gjeld utviklingsarbeid i grunnskulen og den vidaregåande opplæringa. Somme nyutdanna lærarar gjev uttrykk for at dei opplever utfordringar og problem som dei ikkje er tilstrekkeleg budde på når dei kjem ut i arbeidet. Det er nyleg gjort faglege og pedagogiske endringar i allmennlærarutdanninga, slik at ho er betre tilpassa morgondagens utfordringar. Eit nytt planverk med eit innhald som er tilpassa den nye elev- og lærarrolla i skulen, er i bruk på andre året. Eit prioritert mål er at lærarstudentane gjennom studiet får eit solid grunnlag for å møte og meistre oppgåvene i ein skule i kontinuerleg endring og fornying. Dette føreset god kontakt mellom utdanningsinstitusjonar og skuleverk, noko som eg har lagt til rette for m.a. gjennom tildelingsbreva til sektoren. Eg ser det som viktig å føre vidare det arbeidet departementet gjer for å styrkje kvaliteten og relevansen i lærarutdanninga, og vil m.a. på bakgrunn av utgreiinga frå Mjøs-utvalet og Innst. S. nr. 120 på ein eigna måte komme til Stortinget med nødvendig vurdering av lærarutdanninga. Skuleeigarane har ansvar for å gjere det mogleg for nyutdanna lærarar å utvikle seg i lærarrolla. Eg er einig med komiteen i at røynde lærarar har verdifull kompetanse og bør kunne ha ei rolle som rettleiarar for nyutdanna personale. Eg vil i samarbeid med mellom andre Kommunenes Sentralforbund, lærarorganisasjonane og organisasjonane for lærarstudentar vurdere korleis vi eventuelt kan leggje til rette for å utvikle fadderordningar for nyutdanna lærarar. Kostnadene ved slike ordningar vil vere ein del av desse vurderingane. Etter- og vidareutdanning for lærarar er viktig, både for å styrkje den faglege kompetansen i lærarkollegia og for å tilfredsstille ynske den enkelte læraren kan ha om vidare kvalifisering. Kommunar og fylkeskommunar er hovudansvarlege for etterutdanninga av personalet i skuleverket, og skal leggje til rette for ein heilskapleg innsats der kompetanseutvikling, utviklingsarbeid og eventuelle forsøk er sentrale verkemiddel. Staten medverkar med midlar til etter- og vidareutdanning. Regjeringa føreset at kommunar og fylkeskommunar følgjer opp den statlege ekstrainnsatsen. I samband med Reform 94 og Reform 97 har det vore gjennomført omfattande etterutdanningsopplegg. Regjeringa har innleidd ei større satsing på kvalitetsutvikling i grunnskulen og den vidaregåande opplæringa for perioden 2000-2003, der det er lagt vekt på å bruke informasjons- og kommunikasjonsteknologi i opplæringa. For å sikre så god samordning av dei statlege og dei kommunale ressursane som mogleg har departementet tildelt kommunane midlar til kvalitetsutvikling i grunnskulen. Etter statlege retningsliner har kommunane ansvar for å leggje til rette for ein heilskapleg innsats i grunnskulen, der kompetanseutvikling, utviklingsarbeid og forsøk er sentrale verkemiddel. I den vidaregåande opplæringa er det sett i verk eit stort prosjekt med sikte på betre differensiering og tilrettelegging av opplæringa for den enkelte eleven. Det vert m.a. lagt vekt på å vidareutvikle og tilpasse organisatoriske forhold, som f.eks. arbeidsdeling, arbeidstid, timeplan og fysiske romløysingar. Satsinga rettar seg mot alle elevar i alle vidaregåande skular. For 2000 har departementet tildelt kommunane 150 mill. kr til kompetanseutvikling i grunnskulen, og departementet har i samarbeid med universitet og høgskular fått utvikla planar for kompetanseutvikling som legg grunnlaget for deltidsstudium, desentraliserte og modulorganiserte tilbod. I den framtidige organiseringa av etterutdanning og kompetanseutvikling for personell i grunnskule og vidaregåande opplæring skal det leggjast større vekt på lokal forankring. Dette krev m.a. målretta arbeid med utgangspunkt i skule- og bedriftsbasert vurdering. Eg vil leggje til rette for ei slik utvikling. Kompetanseutviklingstiltak for skuleleiarar, lærarar, instruktørar og prøvenemndsmedlemmer er sentrale element i ei heilskapleg kvalitetsutvikling av opplæringa. Slik vil eg stimulere til gode og tenlege lokale løysingar. Departementet har i 2000 tildelt 50 mill. kr til kommunane til permisjonsordningar med sikte på at spesielt lærarar på ungdomstrinnet skal kunne fordjupe seg i fag og område der skulen treng kompetanse. Lærarar med rådgivingsoppgåver og ansvar for arbeidet med entreprenørskap på ungdomstrinnet skal kunne hospitere i det lokale arbeids- og næringslivet. I samsvar med forslaget frå komiteen vil eg ta initiativ til å greie ut om det er mogleg å etablere permisjonsordningar og sabbatsår for lærarar, under dette også kostnadene ved slike ordningar. Utviklingsarbeid knytt til den enkelte skulen eller til grupper av skular er eit viktig bidrag til god, aktuell og tilpassa opplæring for elevane. Dei som arbeider ved den enkelte skulen, må difor stimulerast og inspirerast til slikt utviklingsarbeid. Men mange opplever at den gjeldande arbeidstidsavtalen er detaljert og sentralstyrt, og at han kan vere til hinder for å utvikle lokal kreativitet. Det ansvaret den enkelte skulen har for fagleg og pedagogisk utviklingsarbeid, føreset større lokal fridom til å organisere og disponere den samla kompetansen skulen sit inne med. Arbeid med å forenkle avtaleverket vil verte ført vidare. Eg vil sjå nærmare på om det er mogleg å få meir fleksible arbeidstidsordningar. Vidare vil eg oppmuntre til at det lokalt vert prøvt ut alternative organiseringsmåtar i opplæringa, m.a. i tråd med den nye forsøksavtalen som er inngått mellom partane 1. februar i år. Som det går fram av St.meld. nr. 28 for 1998-1999, har departementet lagt opp til å prøve ut ei alternativ ressursnorm direkte knytt til elevtalet på kvart klassetrinn i den enkelte skulen, for å skaffe grunnlag for ei eventuell lovendring som både kan gje større fleksibilitet i opplæringa og gje betre samanheng mellom delingstimar og elevtal. I budsjettet for 2000 er det løyvt 14 mill. kr til ei slik utprøving på ungdomstrinnet i grunnskulen. Eg er glad for at komiteen tek opp spørsmålet om ressurstildelingskriterium for den enkelte skulen, slik at skulen får høve til å leggje til rette ulike måtar å organisere opplæringa på. Eg vil så snart som mogleg komme tilbake til Stortinget med resultata av utprøvinga. Som kjent ligg det no føre ei evaluering av praktiseringa i kommunane av forskrift av 1. desember 1995 nr. 928 om miljøretta helsevern i barnehagar og skular m.v. På grunnlag av denne evalueringa vil det verte vurdert kva tiltak som bør setjast i verk for om mogleg å få fortgang i arbeidet med å betre inneklimaet i skulane.