Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2012-01-12:
I nær 100 år har arbeidstvistloven vært en vesentlig del av norsk arbeidslivslovgivning. Vår første arbeidstvistlov så dagens lys allerede i 1915. Men når vi i dag vedtar en ny og revidert arbeidstvistlov, er det arbeidstvistloven av 1927 som avløses av en mer modernisert utgave. Ja, den moderniseres. Loven vi vedtar i dag, er nemlig en videreføring av loven fra 1927, men i en enklere og bedre tilrettelagt form som samtidig avspeiler den praksis som er utviklet av partene i arbeidslivet og Arbeidsretten i løpet av en knapp hundreårsperiode. Arbeidstvistloven er viktig for partene i arbeidslivet og for norsk arbeidsliv. Jeg tør mene at loven er mye av grunnlaget for et vel utviklet samarbeid mellom partene i norsk arbeidsliv, nettopp fordi den gir regler for tariffavtalens form, innhold og rettsvern, og fordi den gir regler for løsningen av interessekonflikter mellom partene. Lovens utgangspunkt er at arbeidslivets parter er jevnbyrdige og har frihet til å regulere lønns- og arbeidsvilkår gjennom forhandlinger og tariffavtaler. Loven forutsetter at arbeidskamp, altså streik og lockout, er rettmessige kampmidler i konflikter, men da etter nærmere angitte regler om framgangsmåte, frister og mekling. Samtidig er lovens hensikt å bidra til arbeidsfred i tariffperiodene ved at tvister søkes løst uten bruk av kampmidler. Jeg er derfor glad for at en samlet komité står bak innstillingen, med unntak av Fremskrittspartiet, som har egne forslag på et par punkter. Jeg går ut fra at partiet selv vil begrunne sine forslag. I internasjonal sammenheng er det systemet vi har utviklet i de nordiske landene, ganske enestående. I andre land som ikke har tilsvarende lovgivning, er forholdet mellom arbeidslivets parter langt mer anstrengt. Nå påstår jeg ikke at det ene og alene skyldes arbeidstvistlovgivningen, men den har absolutt bidratt. Moderniseringen av arbeidstvistloven innebærer at loven blir teknologi- og kjønnsnøytral. Det mest synlige uttrykk for denne oppdateringen er kanskje at «riksmeklingsmannen» – som vitterlig er en kvinne – heretter endres til «riksmekleren». I dag skal vi også vedta en ny lov om lønnsnemnd i arbeidstvister. Det er en liten særlov med få bestemmelser som supplerer arbeidstvistloven. Loven stiller Rikslønnsnemnda til disposisjon for partene dersom de ønsker en tvist løst ved frivillig lønnsnemnd. Det foreliggende lovforslaget er en forenkling og språklig og teknisk oppdatering av gjeldende lov. Innholdet er ikke vesentlig endret. Så har jeg behov for å understreke Arbeidsrettens historiske forankring som voldgiftsdomstol for partene i arbeidslivet og at Arbeidsretten beholdes som særdomstol under Arbeidsdepartementet. Det er helt i tråd med partenes ønsker, og det betyr altså at Arbeidsretten ikke legges inn under domstolsadministrasjonen. Ikke minst av den grunn er det viktig å bidra til å styrke et relativt lite norsk arbeidsrettslig fagmiljø gjennom økt kapasitet i Arbeidsretten og gjennom Arbeidsrettens samarbeid med Borgarting lagmannsrett og øvrige domstoler. Arbeidsretten kan på det vis dra nytte av annen dommerkompetanse og omvendt. Viktig er det også å støtte opp om og utvikle det arbeidsrettslige fagmiljøet ved Universitetet i Oslo. Sluttelig vil jeg anføre at komiteens flertall, alle unntatt Fremskrittspartiet, i forståelse med departementet gjør en tilføyelse til regjeringens proposisjon. Under komitéhøringen ba Landsorganisasjonen i Norge om en tilføyelse i § 20. Tilføyelsen er i realiteten en videreføring av eksisterende lov og betyr i korthet at riksmekler eller en kretsmekler fortsatt skal ha mulighet for mekling ved avtalekrav mot uorganiserte bedrifter før en eventuell plassoppsigelse.