Per-Kristian Foss (Høyre), 2004-11-25:
Samarbeidsregjeringen har nå for fjerde år på rad sikret flertall for et statsbudsjett. Forliket mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet om budsjettet for neste år sikrer en positiv økonomisk utvikling. Jeg vil berømme forhandlingspartene her i Stortinget – for å bruke det uttrykket – på begge sider for å ha gjennomført ryddige forhandlinger, opptrådt konstruktivt og kommet frem til et godt forlik. Regjeringen er tilfreds med å ha sikret flertall for hovedlinjene i budsjettforslaget. På denne måten legger vi grunnlaget for at den positive økonomiske utviklingen vi er inne i, kan fortsette. Den økonomiske veksten i Norge er høy, ja, faktisk ligger vi nå helt i Europa-toppen. Norge har kommet seg raskere opp av den økonomiske bølgedalen enn de fleste av landene rundt oss. Arbeidsmarkedet har bedret seg ytterligere, og utsiktene for norsk økonomi er godt i tråd med det bildet vi tegnet da vi la frem budsjettet i begynnelsen av oktober. De siste månedene har vi fått bekreftet at det ikke bare er privat konsum, boligbygging og oljeinvesteringer som driver veksten – både eksporten av tradisjonelle varer og industriproduksjonen har fortsatt å ta seg moderat opp. Selv om inntrykket av internasjonal utvikling i all hovedsak fortsatt preges av god vekst, er oppgangen i verdensøkonomien mer usikker nå enn for noen måneder siden. De høye oljeprisene demper veksttakten, særlig i Kina og Japan og i noen grad også i USA. For Europa bidrar oljeprisen til å holde igjen den oppgangen man så tegn til i første halvår. Svekkelsen av dollar i forhold til euro bidrar også til å skape større usikkerhet om oppgangen i euro-området. Sysselsettingen i Norge har økt med ytterligere 5 000 personer i tredje kvartal, etter en oppgang på 10 000 personer i kvartalet før. Tendensen til at flere melder seg på arbeidsmarkedet som følge av den økte optimismen, har fortsatt. Arbeidsledigheten går derfor ikke like raskt ned, men den reduseres. Denne positive utviklingen er bl.a. et resultat av den økonomiske politikken som har vært ført. En stram finanspolitikk som har fått renten ned fra 7 pst. til under 2 pst. og dermed gitt næringslivet en kronekurs som det går an å leve med, har vært avgjørende. Partene i arbeidslivet har dessuten fått ned lønnsveksten. Det er også bra. I tillegg har Regjeringen redusert skatter og avgifter med ca. 23 milliarder kr, dersom en også legger til grunn forliket om budsjettet for 2005. Det har vært med på å redusere bedriftenes kostnadsnivå, og har gjort det mer lønnsomt for den enkelte å jobbe. Det er bra at optimismen er tilbake i næringslivet. Det gir flere mulighet for å delta i arbeidslivet og føle trygghet i hverdagen. Men optimismen kommer ikke av seg selv. Den kan snus, hvis det føres en politikk som ikke legger til rette for verdiskaping, og dermed for velferd. En kraftig økning i bruken av oljepenger ville øke presset mot renten og dermed mot kronekursen. Det ville sette mange arbeidsplasser i eksportindustrien i fare over hele landet. Samtidig ville høye renter selvsagt være uheldig for den enkeltes private økonomi, i særskilt grad for de i etableringsfasen som har store lån. Det er derfor veldig positivt at budsjettforliket holder seg innenfor forsvarlige budsjettrammer. Det styrker tilliten til norsk økonomi. Finanspolitikken gir således intet grunnlag for at kronen skal styrke seg. Jeg registrerer at alle andre budsjettalternativer som er lagt frem, øker det strukturelle, oljekorrigerte budsjettunderskuddet, altså øker oljepengebruken. Økte skatter og avgifter, slik alle de tre partiene som tilhører det sosialistiske regjeringsalternativet, går inn for, vil også true velferden. Kombinasjonen eksempelvis av økt formuesskatt og en næringsfiendtlig utbytteskatt, som skal innføres med tilbakevirkende kraft, vil gjøre det mindre attraktivt å investere i Norge. Vi kan ikke som en liten åpen økonomi i en globalisert verden straffe dem som vil investere og skape arbeidsplasser her i landet. Mange bedrifter, som jeg har vært på besøk hos, forteller om hvor urettferdig formuesskatten er. Det er bedrifter som kanskje opplever røde tall på bunnlinjen, men som likevel må ta ut penger av bedriften for å kunne betale denne skatten. Det er klart at det blir ikke flere og tryggere jobber av å opprettholde, ja endog skjerpe, den særnorske beskatningen av arbeidsplasser. Regjeringens skatteopplegg, som skal behandles i denne sal i morgen, vil gjøre det mer lønnsomt å jobbe. Vår arbeidskraft og vår kunnskap er grunnlaget for vår velferd. Derfor er det viktig at vi gjennomfører reformer som sikrer velferden i dag og for fremtiden. Vi får tilslutning fra bl.a. Arbeiderpartiet til å fjerne delingsmodellen. Det er viktig, men forutsetningen i skattemeldingen for å fjerne delingsmodellen er at marginalskattesatsen på lønn blir om lag den samme som for utbytte. Stor forskjell i beskatningen av lønn og utbytte vil gi personlige næringsdrivende og ordinære lønnstakere sterke incentiver til å selge sin arbeidskraft gjennom et aksjeselskap og å ta arbeidsavkastningen ut som et utbytte. Dette er ikke, slik det har vært omtalt i debatten tidligere, et smutthull, som Arbeiderpartiet ved sin stemmegivning legger opp til, men det er en låvedør av tilpasningsmuligheter for dem som har kapitalinntekter og kan sjonglere mellom kapital- og arbeidsinntekter. Jeg skjønner ikke hvordan Arbeiderpartiet, som med sin historie sterkt har angrepet bl.a. delingsmodellen, nå kan forsvare å oppheve enhver delingsregel og allikevel ha stor avstand i skattesatser. Det er for meg en gåte, og den har ikke blitt oppklart gjennom debatten i dag, og heller ikke gjennom tidligere debatter. Regjeringen kommer om et par uker med en trygghetsreform av folketrygden. Denne vil trygge pensjonene og gjøre det mer lønnsomt å jobbe. Pensjonskommisjonens forslag er et politisk kompromiss mellom høytstående representanter for de politiske partiene. Regjeringens forslag til hovedprinsipper for en pensjonsreform vil derfor bygge på kommisjonens innstilling. Det er mitt håp at Stortingets behandling vil avspeile den felles forståelse som vi alle har av at det er nødvendig å gjennomføre reformer i tide. På den måten kan vi trygge pensjonene nå og unngå langt mer dramatiske og smertefulle kutt i fremtiden. Når det gjelder Petroleumsfondet, eller oljefondet, som det ofte kalles, sa finanskomiteens leder i det første innlegget i dagens debatt at det har ingen verdi å spare i fondet i seg selv. Det er en uttalelse Regjeringen ikke deler. Det har betydelig verdi ved formuesomplassering fra petroleumsvirksomhet til investeringer å ha et fond også for fremtiden. Vårt generasjonsregnskap går ikke opp hvis denne generasjon bruker opp den formuen den tar opp fra Nordsjøen. Da skyver vi voldsomme problemer – ja langt større enn dem Pensjonskommisjonen beskriver – over til neste generasjon. Derfor er det generasjonssolidaritet, eller generasjonsansvarlighet, som er et bedre uttrykk i mine øyne, å ha et petroleumsfond, slik at vi står bedre rustet til å møte fremtidens utfordringer, ikke minst når det gjelder pensjoner. Jeg har også lyst til å legge til at Stortinget i fjor bad om en utredning om konsekvensene av å bruke større deler av Petroleumsfondet til investeringer, ikke bare til forbruk gjennom statsbudsjettet, slik vi nå gjør, men av å bruke større deler av investeringene i det norske samfunn. Vi satte ned en gruppe av landets fremste økonomer til å analysere dette, og deres konklusjon var meget klar: Massive investeringer i Norge av Petroleumsfondet utover det som Folketrygdfondet nå gjør, ville kunne føre til en kronekurs og et press i norsk økonomi som i praksis ville flagge industrien ut av Norge raskere enn noen hittil har kunnet tenke seg. Så den samlede fagkommisjonens advarsel var følgende: Hold på dagens arbeidsdeling mellom Folketrygdfondet og Petroleumsfondet for å sikre at det er levelige vilkår for industri fortsatt i Norge, det gjelder også eksportindustri.