Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2007-02-15:
Stadig flere får øyene opp for alvoret som klimaproblemene representerer for vårt globale fellesskap. Utfordringene rundt klimaproblematikken er mange. Stadig høyere gjennomsnittstemperaturer til lands og til vanns gjør at isen på polene smelter, vannet stiger, og mange samfunn i verden er direkte truet av dette. Men det er også mer skjulte trusler som er vanskeligere å få øye på. Vi taper fortsatt hundrevis av arter hvert eneste år. Som representanten Trettebergstuen redegjorde for i sitt innlegg i forbindelse med Stortingets samtykke til den internasjonale avtalen om tropisk tømmer, er antallet arter i verden svært viktig for vår evne til å kunne finne nye medisiner for farlige sykdommer. Det holder ikke bare å bytte ut mahognibordet med et furubord eller resirkulere avisene, hvis man er opptatt av disse eller andre miljøutfordringer på kloden. CO2-utslipp og den globale oppvarmingen er den største trusselen mot vår framtid på denne kloden. Per i dag diskuterer vi hvordan vi skal oppfylle våre forpliktelser i Kyoto-avtalen. Norge var gjennom Brundtland-kommisjonen og Rio-konferansen en pådriver for å få til denne avtalen. Det er et problem at verdens klimaversting, USA, ikke har ratifisert den, men det er heller ingen unnskyldning for ikke å gjøre vår del. Hva vi gjør i klimapolitikken, er et utenrikspolitisk anliggende. Hvis vi ikke er pådrivere og foregangsland på disse områdene, blir vi medskyldige når millioner av mennesker rammes av flom eller andre værfenomener. Det er derfor skremmende at Fremskrittspartiet, som er landets nest største parti, ikke tar dette på alvor. Representanten Høglund repliserte tidligere i dag at Fremskrittspartiet var opptatt av klima, men de var bare litt uenig i hvordan klimaproblemene har oppstått. Dette holder ikke. Hvis vi ikke anerkjenner at klimaproblemene er menneskeskapte, er det heller ikke mulig for oss å løse dem. Det er om lag 150 år siden det ble påvist at CO2-utslipp forsterker drivhuseffekten. Da er det ikke så avansert eller komplisert å skjønne at hvis man reduserer utslippene, kan man være med på å minske problemene. Jeg nevnte at Norge har gått foran før. Det må vi gjøre igjen. Utenriksministeren viser stadig evne til å gå i front. Dette må vi også gjøre i klimapolitikken. Stadig flere snakker om at vi også må ha noe etter Kyoto-avtalen. Lavutslippsutvalget har pekt på at Norge burde redusere 2/3 av sine utslipp. Det mener jeg vi skal. Men hvis det skal hjelpe, kan vi heller ikke stå alene. Vi må ha internasjonale avtaler hvis det virkelig skal ha effekt, og vi skal greie å stoppe den farlige og negative utviklingen som vår verden er inne i på klimasiden. I dag er opposisjonen mest interessert i å finne ut hvilket bevegelsesmønster 150 norske soldater skal ha i Afghanistan. Det ville vært hyggelig hvis vi kunne sett det samme engasjementet for framtidige generasjoner nordmenn. Til slutt må jeg få lov til å si at jeg også er meget imponert over det motet som utenriksministeren stadig viser internasjonalt. Det er tøft, men ikke minst viktig og riktig når statsråd Gahr Støre anerkjenner det arbeidet som er blitt gjort i Mekka, og at han var tidlig ute med å si at dersom denne samlingsregjeringen dannes med bakgrunn i dette, vil Norge gi sin støtte og oppheve boikotten. Alternativet til å støtte opp om dette er borgerkrig og stor urolighet i hele regionen. I høst var opposisjonen sjokkert da Norge var tidlig ute med å love bidrag til FN-styrkene i Libanon. Vel, dette har vist seg å være en riktig og viktig beslutning for å få på plass det endelige resultatet. På samme måte er jeg nå helt sikker på at den linjen som utenriksministeren har lagt seg på, er den riktige, og det er den som vil gi resultater. Dialog og aktiv deltakelse må være og er det som til stadighet viser seg å føre fram, og som gir resultater. Tøffe krav og en hard hånd er ikke det. Det feiler.