Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2019-12-04:
En av de største utfordringene vi står overfor, er å få folk med på de endringene som må til for å redusere klimaavtrykket, samtidig som vi klarer å skape nye arbeidsplasser. Folk må oppleve at det tilrettelegges for å ta gode valg i hverdagen, at de får være med når bedriften tilpasser seg eller endrer produksjon, at vi som politikere klarer å prioritere det som gir effekt, og at politikken er kunnskapsbasert. Arbeiderpartiet ser behov for at energi- og klimapolitikken i sterkere grad bygger opp om næringspolitikken for å løse klimautfordringene og sikrer verdiskaping slik at vi opprettholder velferden. Petroleumsnæringen har en unik produktivitet, og vi må erkjenne at det er krevende å erstatte den verdiskapingen med tilstrekkelig med nye, lønnsomme arbeidsplasser. Vi trenger derfor mer kunnskap for å lykkes med tilpasning til lavutslippssamfunnet. Arbeiderpartiet er kritisk til at regjeringspartiene velger å redusere energiforskningsprogram som CLIMIT. Det er kritisk at regjeringen heller ikke klarer – til og med nå – å få på plass en forlengelse av forskningsavtalen til Mongstad TCM, som faktisk har utviklet seg til å bli et av de fremste forskningsmiljøene i verden. Vi trenger også å få en investeringsbeslutning for å få etablert en fullskala verdikjede for fangst og lagring av CO2. Her har Norge en mulighet til å skape en ny industri knyttet til fangst av CO2, som vil gi både klimaeffekt og lønnsomme arbeidsplasser. Det er faktisk industrien som har vært best til å redusere klimautslippene så langt. Det har skjedd som et resultat av bedriftenes kontinuerlige omstillingsevne, men også som følge av at vi har vært i stand til å stille krav. Men industrien har etterlyst at vi er enda tydeligere, slik som da vi hadde utlysning av kystruten og nå også med hurtigbåtene. Norge har sterke omstillingsdyktige fagmiljø innen mange områder, men spesielt innen maritim sektor, marin sektor og energisektoren. Det inkluderer også leverandørindustrien og kraftforedlende prosessindustri. Men nesten all omstilling er avhengig av at vi har nok kraft tilgjengelig. Vi må klare å bruke energien mer fornuftig, men også produsere mer fornybar energi, slik at vi klarer å være konkurransedyktig også i framtiden. Det er derfor bekymringsfullt at flere deler av landet ikke har tilstrekkelig kraft for å møte den økende etterspørselen fra transportsektoren, kraftforedlende industri, hydrogenproduksjon, elektrifisering av sokkelen, datasentre og ny næringsvirksomhet. Vi har fått en polariseringsdiskusjon om bruk av naturressursene. Det har vi opplevd spesielt med vindkraft. Det er betimelig. Alle ville ha vindkraft da det var ulønnsomt. Nå når det er lønnsomt og med industrimuligheter, vil ingen ha den lenger. Da tenker jeg vindkraft på land. Vi må se på om fordelingen av det som skapes, er riktig. Det trengs en sterkere legitimitet for politikken vår, der vi er langt tydeligere på sammenhengen mellom verdier som skapes, arbeidsplasser og lokal forankring, og vi må jobbe tettere på tvers av sektorer. De drøftingene vi nå har om fordeling av kraftinntekter og havbruksbeskatning, og som vi også kommer til å få når det gjelder vindkraft både til lands og til havs, er helt avhengig av at det skapes rettferdighet med hensyn til kompensasjon for bruk av naturressurser, og at ordningene blir transparente samtidig som vi ikke undergraver prinsippet om at kommunene skal kunne gi likeverdige tilbud til hele befolkningen. Flytende havvind åpner for spennende muligheter. Vindkapasiteten i Norge og spesielt i våre havområder er nest størst i verden. Vi har subsea-kompetanse i verdensklasse og har alle muligheter til å ta en global posisjon. Men vi må klare å forvalte havområdene slik at vi tar hensyn til fiskeriene. Det er uheldig når petroleumsforvaltningen ikke blir harmonisert med havvindenergiloven, slik vi nå erfarer med Tampen, der fiskeinteressene opplever å bli overkjørt av Equinor. Norge er stor på energiproduksjon innen olje, gass og vannkraft. Det gjør at andre områder kanskje får for lite oppmerksomhet. Jeg tenker spesielt på bygg, som står for 40 pst. av utslippene, og mer effektiv bruk av energikilder som spillvarme, boss – eller avfall, som det heter i Oslo – kloakk, utslipp fra landbruk, osv. Det trengs kloke politiske grep for at denne type energi blir tatt i bruk.