Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-10:
Jeg er både litt glad og litt lei meg når vi nå skal behandle næringsbudsjettet. Jeg skal begynne med å si hvorfor jeg er glad. Jeg er glad fordi vi nå faktisk endelig, etter en lang, lang kamp, får støtte til de aller mest marginale samfunnene i Norge. Vi snakker om øysamfunn, samfunn langt oppe i dalene og på fjellet, der det bor 50–60 og opptil 100 mennesker som sliter og slåss for å beholde butikken sin, slik at de kan få dagligvarer, mulighet til å møtes en plass, henge opp plakater, ta seg en kopp kaffe – og få en del nødvendige tjenester. Det er altså endelig flertall i dette stortinget for at vi skal hjelpe til i de mest marginale utkantene vi har i Norge, slik at de får opprettholde disse tjenestene. Det er kolossalt viktig – det er faktisk for meg viktigere enn Operaen – at vi klarer å få dette på plass for de folkene som det gjelder. Derfor er jeg glad. Jeg er også glad for en annen ting, og det er at vi jobber med og har fått inn penger til noe som kalles «distriktsmilliarden». Det er penger man ennå ikke vet hvordan man skal bruke i detalj. For oss i SV er det helt opplagt at vi skal sørge for at de får en innretning som gjør at vi møter samfunn som over lengre tid har slitt i motbakke, og som er truet av fraflytting fordi de mangler arbeidsplasser, fordi de mangler kapital for å få iverksatt gode ideer som flinke folk har lyst til å sette ut i livet, men som bankene og privatkapitalen ikke har mulighet til å stille opp overfor. Vi i SV er glad for at vi har fått den distriktsprofilen på budsjettet, både i forhold til næringsstøtte og i forhold til at vi skal få hjelp til de mest marginale utkantsamfunnene når det gjelder butikker. Det jeg derimot er litt lei meg for, er at vi ikke tar skikkelig innover oss de utfordringene vi har i landbruket. Vi i SV hadde opprinnelig fremmet et forslag der vi ønsker både å bruke mer penger på økologisering, mer penger i forhold til rekruttering og mer penger i forhold til dyrevelferd. Det er tre av de områdene som Norge er nødt til å gjøre en betydelig innsats på framover. Vi vet at vi er en sinke når det gjelder økologiske matvarer. Landbruksministerens mål om å nå 10 pst. går i sneglefart. Vi er nødt til å få inn mer stimulering, opplæring og kunnskap, slik at vi når disse målene. Vi vet at våre naboland har kommet mye lenger, og det har faktisk ført til at forbrukerne prefererer denne typen varer. Vi vet også at dette med rekruttering til landbruket er en utfordring. Mange ungdommer vurderer seriøst ikke å overta gårdsbrukene. Sjøl om det faktisk er store, fine bruk med liten gjeld, ser de at mulighetene er for små til at de vil overta. Dette er vi nødt til å ta innover oss. Vi trenger ungdommer som har lyst til, og vil, drive gårdene over det ganske land. Det er helt avgjørende, og derfor er vi nødt til å ta det innover oss og gjøre en kraftinnsats der også. Når det gjelder det tredje området, dyrevelferd, får vi nå en dyrevelferdsmelding. Jeg håper det kommer noen midler i etterkant av den, for der har vi også en viktig jobb å gjøre. Jeg vet at landbruksministeren sjøl har referert til undersøkelser i EU, der forbrukerne etterspør kvalitet både når det gjelder dyrevelferd og når det gjelder ren, eller trygg, mat. Og da må vi sørge for at vi blir aller best i verden når det gjelder trygg mat og dyrevelferd, slik at forbrukerne vet at det er på topp. Vi kan aldri bli best i verden når det gjelder pris, etter min mening. Det siste området som jeg er skuffet over og i hvert fall vil trekke fram, går på dette med skog. Skog har alltid vært en usedvanlig viktig ressurs i Norge. Vi har hatt tresliperi, vi har hatt sagbruk, papirfabrikker osv. Skogen har alltid vært en naturressurs som vi har beriket oss på, og som har skapt arbeidsplasser og vekst i det ganske land. Men for at vi skal ha denne veksten, er man avhengig av at det kommer opp ny skog til enhver tid, og derfor har man drevet med skogplanting. Den skogplantingen vi har i dag, vil ingen i denne salen få glede av – kanskje heller ikke barnebarna våre – men det kommer noen etter oss som vil få glede av den skogen som blir plantet i 2002 og i 2003. Vi frykter at den omleggingen av skogpolitikken som man nå har, vil føre til at det blir plantet langt mindre skog i Norge. Derfor er det en dårlig investering dersom vi tenker på framtidige generasjoner. Og reaksjonene fra skogselskaper, fra næringen sjøl, er også svært negative til denne omleggingen. Vi håper at man evaluerer ganske umiddelbart om omleggingen var fornuftig eller ikke, slik at man eventuelt kan gå tilbake til den ordningen man hadde tidligere, som næringen har vært fornøyd med, og som har ført til betydelig skogplanting her i landet. SVs utmerkede representant Åsa Elvik vil komme tilbake til noen saker senere i debatten. Jeg slutter her. Jeg er litt glad for at vi har fått en distriktsprofil på budsjettet – jeg er også litt lei meg fordi det er en del ting vi burde ha tatt tak i, som vi ikke tar tak i. Jeg tar herved opp de forslagene som SV har fremmet alene eller sammen med andre.