Geir Pollestad (Senterpartiet), 2014-06-17:
Å sikre mat til egen befolkning er en kjerneoppgave for et land. Norge har knappe ressurser til å produsere mat på, og det trengs en aktiv politikk for å sikre størst mulig selvforsyning av mat. Det er derfor svært gledelig at flertallet i komiteen sier følgende i sin innstilling til årets jordbruksoppgjør: «Komiteens flertall(…) viser til at reell økt selvforsyningsgrad er avhengig av at økt matproduksjon skal være med grunnlag i norske ressurser.» (…) Så legger en til det som burde ha vært en selvfølge: «Dette må legges til grunn ved utformingen av landbrukspolitikken.» Videre sier partiene som utgjør flertallet i komiteen, følgende om å oppnå målet om økt matproduksjon med grunnlag i norske ressurser: «For å oppnå dette må det i tilstrekkelig grad legges til rette for variert bruksstruktur der også små og mellomstore bruk får økt lønnsomhet.» Jeg er glad for at stortingsflertallet legger så klare føringer på kommende år, og jeg er glad for at Stortinget også tar den pedagogiske oppgaven med å forklare for regjeringen hvordan forholdet mellom storting og regjering faktisk er, og slår fast at regjeringen i statens framtidige tilbud må ta utgangspunkt i Stortingets forutsetninger for landbrukspolitikken. Jeg er godt fornøyd med at Stortinget gir så tydelig beskjed til regjeringen om at det vi har sett denne våren, vil vi ikke ha igjen til neste år. Senterpartiet mener at det aller viktigste tiltaket for å øke norsk matproduksjon og sikre rekrutteringen til matnæringen, er å bedre inntektene i næringen. Regjeringens opplegg – selv etter runder i Stortinget – vil øke inntektsforskjellene mellom landbruket og andre grupper. Det ansvaret må også Kristelig Folkeparti og Venstre ta. Jeg registrerer at det blir sagt at avtalen mellom de fire partiene er et steg i rett retning. Når målet er reduserte inntektsforskjeller, mener jeg at et jordbruksoppgjør som øker inntektsforskjellene, er et steg i feil retning, ikke i rett retning, og jeg legger til grunn at vi ikke vil oppleve tilsvarende dårlige oppgjør neste år. Men det gjør meg urolig at Kristelig Folkeparti og Venstre i sitt inntektskrav til regjeringspartiene manglet 70 mill. kr på å sikre lik kronemessig utvikling. Senterpartiet mener at landbrukets krav på 1,5 mrd. kr var nøkternt. Vi skulle ønske at opptrappingen fra fjorårets oppgjør ble videreført, og vi har lagt inn forslag om det i årets oppgjør. Vi er vel 575 mill. kr unna å nå det målet. Det viser at det faktisk betyr noe for norsk landbruk og norsk matproduksjon om Senterpartiet sitter i regjering eller ikke. Det har siden valgkampen vært mye oppmerksomhet og debatt rundt norsk landbruk. For den som skal inn i næringen og investere mange millioner kroner, trengs det ikke mest mulig spill, ideologisk motiverte utspill og økt usikkerhet rundt rammevilkårene for norsk matproduksjon. Det trengs forutsigbarhet og vilje til å føre en aktiv landbrukspolitikk. Denne stortingsperiodens mest oversolgte politiske budskap er listen med forenklingstiltak som er foreslått. En historisk forenkling, hevdes det. Å fjerne ordninger innebærer selvsagt forenklinger. Statsråden ville til og med ta pensjonen fra folk som hadde innrettet seg etter denne ordningen, og satte på merkelappen «forenkling». Det er en lang, men temmelig tynn liste regjeringen har kommet opp med. Noen liker å hevde at vi alle egentlig er enige om landbrukspolitikken. Alle vil ha økt matproduksjon, alle vil ha variert bruksstruktur, og alle vil at matproduksjonen skal skje med norske ressurser. Nei, det er en enighet uten rot i virkeligheten. Sannheten er at dette er en samfunnskamp som pågår, og at landbrukspolitikken sannsynligvis er det området i norsk politikk der forskjellene mellom ytterpunktene i denne salen er størst. For bonden, som står opp hver morgen for å stelle dyrene for at det norske folk skal få trygg mat, hjelper det lite med enighet i festtalene. Det kreves reell vilje til å føre en aktiv landbrukspolitikk for å nå målene. I dag er vi langt unna det. Senterpartiet er i innstillingen sterkt kritisk til måten regjeringen har håndtert årets jordbruksoppgjør på. Norske matprodusenter fortjener bedre, og de fortjener at statsråden slutter med sin systematiske harselas om at landbruket er et område der ingen ting har skjedd på lange tider. Jeg vil henvise til regjeringens egen proposisjon, punkt 3.3.4, og utfordre den på hvilke andre næringer som kan vise til tilsvarende effektivisering. Den 20. mai var vi vitne til en sterk protest mot regjeringens landbrukspolitikk utenfor Stortinget. 5 000 demonstranter var samlet, svært mange av dem unge. Det er fortsatt mulig å høre ekkoet av stillheten fra folkemengden da statsråden hadde holdt sin tale. Mitt klare inntrykk er at norske bønder er klare til å gjøre jobben for å øke matproduksjonen, men da trenger de økte inntekter, ikke ideologiske lettvintheter.