Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2015-01-29:
Den forrige saken viser jo at kampen mot diskriminering av kvinner ikke er vunnet en gang for alle. Engasjement for at kvinners rettigheter likestilles med menns, er og blir en utfordring for alle som er opptatt av rettferdighet. Det er et overordnet mål å fjerne den urett som i altfor mange sammenhenger rammer 50 pst. av befolkningen. Derfor er det viktig å rette søkelyset på den diskrimineringen som rammer kvinner som føder barn. Betydningen av kvinners deltakelse i arbeidslivet diskuteres ikke lenger. Kvinners yrkesdeltakelse er viktig fordi den bidrar til betydelige verdier for vårt samfunn. Ja, norske kvinners yrkesdeltakelse er i verdenstoppen og bidrar faktisk mer enn inntektene fra olje og gass til vår velferd. Samtidig er egen inntekt nødvendig for at kvinner skal kunne leve et økonomisk uavhengig liv. Selv etter mange år i verdenstoppen i likestilling opplever mange at de diskrimineres i forbindelse med barnefødsel. At det foregår graviditetsdiskriminering i arbeidslivet, kan kanskje være egnet til å overraske, særlig fordi vi har et regelverk imot nettopp det. Men slik er det. Både Likestillings- og diskrimineringsombudet og arbeidstakerorganisasjonene påpeker fortsatt at vi ikke er kommet så langt som vi har ønsket og håpet på. De varsler om mange henvendelser, om manglende kunnskap om omfang og om hvilke svakheter som finnes i lovverk og tilsyn. Diskrimineringen gir seg utslag i at kvinner mister jobben, ikke får den jobben de har søkt på, og tap av arbeidsoppgaver, karrieremuligheter og lønnsopprykk. Diskriminering på grunn av uttak av foreldrepermisjon rammer også særskilt kvinner. En undersøkelse utført av Respons Analyse på oppdrag for et av de store rekrutterings- og bemanningsbyråene i november i fjor er ikke oppløftende. En av tre sier de er skeptiske til å ansette gravide. Hele 89 pst. av mannlige og 81 pst. av kvinnelige ledere mener gravide bør være åpne og ærlige dersom de er gravide eller planlegger å få barn – til tross for at loven fastslår at det er spørreforbud. Det er enkelt å konkludere med at arbeidslivsdiskriminering på grunn av graviditet og/eller foreldrepermisjon viser at det er langt igjen i arbeidet med kjønnslikestilling. Regjeringens bidrag med å svekke fedres rettigheter til foreldrepermisjon er et svært dårlig initiativ mot både likestilling og diskriminering. Det samme er forslaget om mer midlertidighet. I en rapport om graviditetsdiskriminering fra Likestillings- og diskrimineringsombudet framgår det at den klart største andelen av saker som gjelder forskjellsbehandling på grunn av graviditet eller fødselspermisjon, gjelder ansettelser, herunder fornyelse/forlengelse av vikariater eller andre midlertidige stillinger. I høringen til regjeringens forslag om nye regler for midlertidighet skriver ombudet følgende i sitt høringssvar: «Av LDOs klagesaker som omhandler graviditetsdiskriminering gjelder langt flere av sakene ansettelser i midlertidige stillinger, enn omfanget av midlertidige stillinger i arbeidsmarkedet skulle tilsi. Det er flere kvinner enn menn som i dag er midlertidig ansatt(…) (…) Jeg har registrert at også Horne i sin uttalelse om forslaget til endringer i arbeidsmiljøloven deler skepsisen for mer midlertidighet og har bedt om en konsekvensutredning. LDO har nylig bidratt med et omfattende notat kalt «Forbudet mot forskjellsbehandling pga. graviditet og foreldrepermisjon på arbeidslivets område – en oppsummering». I det finnes det kunnskap om rettstilstanden, sammen med informasjon om EU/EØS-rettens regler og FNs kvinnediskrimineringskonvensjons betydning på området. Det konstateres at det finnes lite norsk rettspraksis som gjelder området graviditetsdiskriminering. Henvendelsene til ombudet bekrefter imidlertid behovet for å sette diskriminering på dagsordenen. Barrierene for kvinner i arbeidslivet og for menn i familien både videreføres og forsterkes. Om lag 2 000 av arbeidslivssakene som kom til LDO i perioden 2007–2012, var begrunnet i kjønn. 1 005 veiledningssaker og 146 klagesaker dreide seg om graviditet og foreldrepermisjon. Klagene kom fra kvinner, noen få fra menn. Til tross for et nokså sterkt lovmessig vern mot forskjellsbehandling på grunn av graviditet og foreldrepermisjon viser det seg at mange kvinner diskrimineres i hverdagen. Slik jeg har tolket tilgjengelig materiale, ser det ut som om diskrimineringen grunner i arbeidsgivers manglende kjennskap til og kunnskap om kvinners rettigheter og om tilsynsmyndighetenes bidrag til å stimulere for tilrettelegging for den enkelte gravide. Dette var også grunnen til at jeg rettet min interpellasjon til arbeidsministeren, som jeg fortsatt mener er rette vedkommende for en politisk drøfting av denne saken Jeg registrerer at i barne- og likestillingsministerens proposisjon varsles det at Likestillings- og diskrimineringsombudet skal ha en konferanse om temaet. Det er bra, men jeg tror vi trenger mer fokus enn det at man har en konferanse om saken. Derfor har jeg i interpellasjonen utfordret regjeringen på hvilke initiativer man vil gripe til for å hindre at graviditetsdiskriminering fortsetter å være så omfattende som det den er nå – ikke om man vil ta slike initiativer. Konkret vil jeg utfordre statsråden på følgende, sett i lys av den kunnskapen vi har i dag: Hvordan vil regjeringen forsikre seg om at både arbeidstakere og arbeidsgivere får kunnskap om rettigheter som hindrer graviditetsdiskriminering? Hvordan vil man bidra til å avdekke omfang og utvikling av slik diskriminering? Hvordan sørge for at myndighetene bedre kan følge opp og sanksjonere overtredelser? Vil man samarbeide med partene i arbeidslivet for forpliktende planer for veiledning om tilrettelegging – også for å hindre sykefravær – for gravide? Helt til slutt: Statsråden har varslet at hun vil se på sanksjonsregimet. Det er veldig interessant å få ta del i de tankene hun har om det. Da er mitt konkrete spørsmål: Vil arbeidstaker- og arbeidsgiverorganisasjonene bli en del av et slikt sanksjonsregime, eller hvordan tenker man seg at man skal gjennomføre det i praksis?