Emilie Mehl (Senterpartiet), 2018-05-31:
Jeg vil begynne med å si at jeg er veldig glad for at justisministeren har kommet til Stortinget for å svare på spørsmål om et svært viktig tema, men jeg er skuffet over at ikke også helseministeren er her. Opprinnelig fremmet representanten Kjersti Toppe en lignende interpellasjon til helseminister Bent Høie, samtidig som jeg fremmet interpellasjonen som vi nå har til behandling. Intensjonen med det var å få til en debatt på tvers av helse og justis om hvordan vi kan løse situasjonen med psykisk syke som sitter i fengsel og utsettes for isolasjon og tvangsbruk i stedet for å få helsehjelp. Statsråd Høie oversendte interpellasjonen fra Kjersti Toppe til justisministeren, og representanten Toppe har derfor valgt å trekke sin interpellasjon. Psykiske lidelser og rusproblemer er mer utbredt i fengsel enn i befolkningen for øvrig. En omfattende undersøkelse fra 2015 viste at så mange som ni av ti innsatte har tegn på psykiske lidelser eller personlighetsforstyrrelser. 42 pst. av de innsatte hadde symptomer på en pågående angstlidelse, 23 pst. hadde symptomer på pågående stemningslidelse, og 4,1 pst. hadde symptomer som er forenlige med en pågående psykose. Det synes ikke i dag å være grunn til å anta at dette bildet har endret seg vesentlig. Innsatte i fengsel har samme rett til helsetilbud som resten av befolkningen, men det oppleves som vanskeligere å få tilgang til psykiatrisk helsehjelp. Helsetilbudet i fengsler er en del av den kommunale helse- og omsorgstjenesten. I noen fengsler gis polikliniske psykiatritjenester inne i fengselet, i andre fengsler må innsatte framstilles til psykiatrisk behandling utenfor fengselet. Statusundersøkelsen for sikkerhetspsykiatri fra 2015 viste at behandlingskapasiteten hadde gått ned siden forrige statusundersøkelse, i 2008, mens pasientantallet hadde gått opp. Fire av ti henvisninger til sikkerhetspsykiatrien ble på det tidspunktet avslått. Utviklingen i kriminalomsorgen har gjennom flere år vært preget av stadige økonomiske kutt, bl.a. som følge av avbyråkratiserings- og effektiviseringsreformen. Senterpartiet er alvorlig bekymret for at økonomiske innsparinger over tid har hatt betydelige menneskelige kostnader. Realiteten er at budsjettkuttene i lang tid har gått direkte ut over førstelinjen og bemanningen i fengsler over hele Norge, og det har vært kutt i aktivitetstilbud og programvirksomhet. Det har ført til stort press og krevende arbeidsforhold for ansatte, dårligere rehabilitering for innsatte, en økning i volds- og trusselhendelser og økt bruk av isolasjon. For den gruppen som er tema i dagens interpellasjon, psykisk syke innsatte, er denne situasjonen spesielt kritisk. I stedet for oppfølging, rehabilitering og helsehjelp blir mange møtt med innlåsing og isolasjon, noe som forverrer tilstanden, en situasjon som har møtt kraftig kritikk fra både fengselsansatte selv og instanser som Advokatforeningen, Sivilombudsmannen og FN. Bruk av sikkerhetsceller og belter som tvangsmiddel overfor psykisk syke innsatte er grundig dokumentert fra flere hold. Jeg vil trekke fram et par eksempler. Bergens Tidende har gjennom flere artikler redegjort for svært kritikkverdige forhold i Bergen fengsel, bl.a. i reportasjen «Fortvilelsen på celle 6143». Jeg siterer fra ingressen: «De kutter seg med barberblad og skaller hodet i veggen til de blør. Psykisk syke innsatte isoleres på glattcelle i Bergen fengsel. Den yngste er 15 år.» Fengselsinnsatte er allerede fratatt sin frihet som en reaksjon på kriminalitet. Å isolere noen på sikkerhetscelle eller bruke belter er det sterkeste maktmiddelet staten kan bruke. Mange av dem som utsettes for tvangsbruk, er personer med alvorlige psykiske lidelser, som forverres av en slik behandling. I Sivilombudsmannens besøksrapport fra Ila fengsel og forvaringsanstalt av august 2017 heter det at det over flere år har vært en rekke langtidsutelukkede innsatte med alvorlige psykiske lidelser ved avdeling G. På besøkstidspunktet hadde to innsatte sittet nesten uavbrutt utelukket fra fellesskapet siden juli 2013 og april 2014. Det var også jevnlig innsatte som ble isolert i kortere tidsrom på grunn av selvmordsfare, angst eller psykiske lidelser. Det heter i rapporten at «de fleste langtidsutelukkede burde vært overført til psykisk helsevern, og at enkelte innsattes tilstand ble forverret i fengselet. Flere hadde vært akuttinnlagt, men ble tilbakeført etter kort tid ettersom de ikke ble ansett å ha en alvorlig sinnslidelse, som er lovens hovedkrav for tvangsinnleggelse. Fengselet var uenig i dette, og mente det ikke ble benyttet nok tid på psykiatrisk diagnostisering». Det heter videre at «det er personer(…) med store psykiske lidelser som har blitt forverret under fengselsoppholdet(…) Fengselsledelsen har selv satt spørsmålstegn ved om det regimet som i dag kan tilbys(…) kan klassifiseres som umenneskelig eller nedverdigende behandling». (…) (…) (…) Disse forholdene er ikke unike for Bergen fengsel og Ila fengsel. Fra fengsler over hele landet kommer det signaler om en prekær situasjon og bruk av isolasjon som følge av bemanningssituasjonen og et for dårlig helsetilbud i fengslene. Fengselsbetjenter, som ikke har medisinsk eller psykiatrisk kompetanse, blir i praksis satt til å håndtere svært krevende pasienter. De innsatte risikerer å få forverret tilstand under fengselsoppholdet, noe som er stikk i strid med formålet i kriminalomsorgen om å hjelpe innsatte til et bedre og kriminalitetsfritt liv etter soning. Jeg tror vi med sikkerhet kan legge til grunn at norske fengselsansatte ikke har noe ønske om å måtte isolere alvorlig sinnslidende innsatte. Likevel skjer dette til stadighet, ofte som en følge av ressursknapphet. Personalet blir stående i situasjoner hvor de ikke har kapasitet eller andre virkemidler til å håndtere utagerende eller ustabile innsatte og samtidig ivareta sikkerhet og behov for øvrige innsatte. Løsningen blir da bruk av isolasjon eller tvangsmidler som sikkerhetsseng, med begrunnelse fare for alvorlig selvskading, selvdrap eller trusler om å skade seg selv eller andre. Grunnleggende menneskerettigheter oppstiller et forbud mot nedverdigende og umenneskelig behandling. I dag finnes det flere eksempler på at norske soningsforhold for innsatte med psykiske lidelser bryter med disse helt grunnleggende rettighetene. Umenneskelig behandling er spesielt alvorlig overfor personer som har alvorlige psykiske lidelser. FNs menneskerettskomité har bedt Norge avskaffe isolasjon av psykisk syke på glattcelle. Norges nasjonale institusjon for menneskerettigheter anbefaler i sin årsmelding for 2017, i tråd med anbefalinger fra Sivilombudsmannen, at det iverksettes tiltak for å sikre at langtidsisolerte ved Ila fengsel og forvaringsanstalt får et behandlingstilbud, og at deres isolasjon avbrytes. Det er grunn til å understreke at dette må gjelde for samtlige innsatte med psykiske lidelser som isoleres, og at problemstillingen er relevant for fengsler over hele landet. Jeg har da kommet til spørsmålet: Hvordan vil statsråden sørge for at praksisen med isolasjon av innsatte med psykiske lidelser avsluttes i norske fengsler?