Trine Skei Grande (Venstre), 2004-06-17:
Dette er først og fremst en læringsreform. Vi har hatt mange reformer opp gjennom tidene i skolen. Kanskje høres ikke "reform" så godt ut i mange læreres ører, så vi skulle kanskje heller si at dette er en tiltaksplan å leve for og en tidsplan å leve med i forhold til hvordan mange av de andre reformene har vært gjennomført. Dette er først og fremst en reform der man har tillit til pedagogen. Det viser endringene, de 25 pst., "Broen" og læreplaner som skal bygges opp på en annerledes måte, der det er mulig å være lærer og føle at man strekker til, og også føler at man har et handlingsrom. Det vi i Venstre syns er vakrest i meldingen, er selvfølgelig at man også tallfester etter- og videreutdanningen til lærerne og satser på det som er den viktigste faktoren for å lykkes i skolen, nemlig den gode lærer. Og skal de gode lærerne føle at de får gjort jobben sin, må vi her i salen ha tillit til at de prøver å gjøre alt de kan for å gjøre jobben sin, at det er trygghet for det, og at det er handlefrihet. For i dag opplever jeg at mange av de gode pedagogiske historiene vi får når vi reiser rundt på skolene, ofte er om lærere som har tort å være litt utradisjonelle, som har tort å bryte rammene litt, og tort å tenke på nye måter. Da må vi gi lærerne trygghet, tillit og handlefrihet til å tørre å tenke de utradisjonelle tankene. Problemet er da at SV, f.eks., ikke ser at de tankene ikke nødvendigvis må tenkes her for at de skal kunne tørre å bli tenkt. Det er ikke slik at vi her i denne sal må gjøre det, men vi må ha tillit til at andre kan gjøre det. Jeg har ikke hørt noen nevne skolebibliotekene, som vi har nevnt i merknadene våre. Når det gjelder skolebibliotek, er det viktig å tenke nytt i forhold til arbeidsmåter, tenke nye pedagogiske arbeidsmåter. I den forbindelse skjer det mye spennende rundt i skolene som vi her på Stortinget bør støtte opp under. Så må jeg kommentere de nasjonale prøvene. Vi i Venstre har som mål at vi i framtida skal få fjernet eksamen, og da er det å få nasjonale prøver som fungerer godt og riktig, veldig viktig. Det gjør de ikke helt, slik de fungerer i dag, men vi er på vei. Men hvis vi skal klare å lykkes med nasjonale prøver, må vi være mer åpne for andre pedagogiske arbeidsmåter og andre studieteknikker hos elevene. Det må være mulig også å evaluere elever som har lært ulike studieteknikker for å tilegne seg lærdom. Man må ha tema man kjenner seg igjen i. Vi har hatt det morsomt når jeg har besøkt mange Oslo-skoler med innvandrerelever og snakket om temaet selvbetjeningshytter - det er kanskje ikke det de kjenner best til i sin hverdag. Det må være prøver som er utformet på en måte som gjør at alle føler at de har noe å strekke seg etter, slik at de ikke føler at dette er noe de ikke klarer. Jeg syns det er flott at statsråden har vært modig og åpnet for filosofi i skolen, og jeg syns det er bra at vi nå har fått bred enighet knyttet til nynorsken, sjøl om jeg ikke er helt sikker på hvordan gjennomføringen blir. Jeg håper statsråden kan komme tilbake hvis vi ser at gjennomføringen ikke blir bra nok. Det som er mest fantastisk med meldingen, i tillegg til lærersatsingen, er at vi får en mulighet til å se hele skoleløpet under ett, får mulighet til å ta fag opp og ned, fra videregående skole og ned i grunnskolen. Venstres visjon er at det kanskje ikke er så viktig hvor mange år skoleløpet varer, men at vi får muligheter til å utvikle evnene våre og lære det vi skal lære i løpet av skolegangen, og at vi kan være mer fleksible med hensyn til både skolestart og skoleavslutning. Alle bør få opplevelsen av å være både den dumme og den glupe i klassen. Det er sunt for alle. Men det gamle klassesystemet var slik at man enten var glup, eller dum, i ti år. Følelsen av å mestre, og følelsen av å fikse ting, bør alle få i løpet av skolegangen sin. Så til slutt en liten kommentar til Reikvam og ulikt menneskesyn, som jeg kanskje føler er meget tillaget - men la oss nå si, da, at det er ulikt menneskesyn. Reform 94 førte også til et stort frafall, et system som laget tapere fordi folk ikke fikset den store mengden med teoretiske fag når man hadde praktiske evner. Og da er spørsmålet: Skal vi da fortsette med det systemet? Eller skal vi prøve å lage et system der ikke nødvendigvis alle skal bli akademikere, men der menneskene først og fremst får muligheten til å bruke sine evner, sine muligheter, og skape en framtid på bakgrunn av de evner, ønsker og muligheter man har med sine forutsetninger?