Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2011-12-06:
Budsjettforslaget under Helse- og omsorgsdepartementet innebærer at regjeringen prioriterer 139 mrd. kr på en sterk offentlig helsetjeneste. Dette klarer vi i Norge fordi regjeringen har holdt orden i eget hus. Det gir mulighet for vekst i en helsetjeneste hvor tilbudet er uavhengig av personlig økonomisk velstand. Her er Norge et unntak fra situasjonen i andre vestlige land. Vi er alle kjent med at bl.a. den greske staten er forgjeldet. Resultatet blir oppsigelser, kutt i lønninger og kutt i pensjoner. Men de basale goder må vel være dekket – mat, strøm, skole og helse? Nei, uansvarlighet over år angriper også tryggheten for grunnleggende velferdsgoder for innbyggerne. Hos oss er debatten om helsebudsjettet en diskusjon om hvor ekspansive vi kan være. I Hellas er hverdagen et spørsmål om lyset kan være på eller ikke. Om morgenen 16. november i år mistet helsedepartementet i Aten lyset i taklampene og kopimaskiner og pc-er slo seg av, fordi strømselskapet kuttet strømforsyningen. Regningen var ikke betalt. Greske helsemyndigheter hadde da 3,8 mill. euro i ubetalte strømregninger. Det er altså en sammenheng mellom å holde orden i huset og å kunne levere helsetjenester til alle, uavhengig av personlig økonomisk velstand. La oss fortsette med det. Dette budsjettforslaget, sammen med det økonomiske opplegget for kommunene neste år, skaper en trygg start for Samhandlingsreformen. Jeg har de siste ukene hatt mange møter med kommunalpolitikere, og selv om opposisjonen sier at reformen er riktig og ønskes velkommen, ønsker ikke opposisjonen å ta denne reformen nå. Imidlertid vet vi at svært mange kommuner allerede har gjort mange av grepene i reformen, og at inspirasjonen til reformen kommer fra de mange kommunene som alene eller i samarbeid med andre kommuner har utviklet lokalmedisinske sentre. Alta kommune har praktisk talt gjennomført reformen allerede, og det mer på tross av systemene enn ved hjelp av systemene. Nå legges lovverk, forskrifter og finansiering til rette, slik at det skal bli lettere for andre kommuner. I debatten høres også skremsler om at ikke alle vil få nødvendig sykehusbehandling på grunn av Samhandlingsreformen. Det stemmer ikke. Alle som trenger det, skal på sykehus, og det skal fortsatt være legen som bestemmer dette, og ingen andre. Men i de situasjoner hvor kommunen ved å bygge opp sitt tilbud kan tilby en minst like god behandling, er det et gode for den enkelte innbygger. Samhandlingsreformen er altså ingen sparereform. Dette budsjettet viser det. Vi bruker mye penger i Norge på helse og omsorg, og slik vil det fortsette å være. Realiteten er at regjeringen har brukt penger på samhandlingstiltak i tre år før reformen innføres: 95 mill. kr i 2009, 369 mill. kr i 2010 og økende til 580 mill. kr i 2011. I 2012 foreslår regjeringen nye 740 mill. kr, i tillegg til at kommuner og sykehus sammen skal ha ansvaret for medisinske innleggelser. Derfor får kommunene også styring med det økonomiske virkemiddelet sammen med sykehusene. Behovene innen helse og omsorg kommer til å stige i årene som kommer. Derfor skal Samhandlingsreformen gi vekst i kommunale helse- og omsorgstjenester. Det vil skje over noen år, fordi fagpersoner skal rekrutteres og ansettes og mange nye skal utdannes. Jeg minner om den store opptrappingsplanen for psykisk helse, som også prioriterte oppbygging av tjenester nær der folk bor. Denne planen startet med en åtte års planperiode, men det viste seg å ta ytterligere to år. Samhandlingsreformen vil også ta tid. Da er det et veldig dårlig argument å vente med å begynne.