Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-10-10:
I dagens utgave av Dagsavisen får Regjeringen ros fordi den distanserer seg fra Høyre. Høyre kan leve med at vi har fått større politisk handlingsrom. Spørsmålet er imidlertid om arbeiderpartiregjeringen makter å møte de utfordringene som Norge står overfor. Det som danner bakteppet for de politiske debattene i de aller fleste parlamentene i den vestlige verden, er de utfordringene og de mulighetene som ligger i globaliseringen. De nasjonale grensene brytes ned, økonomiene vokser sammen, og vi påvirkes sterkere av verden rundt oss – både kulturelt, økonomisk og politisk. Det ser ut til at Arbeiderpartiets strategi for å møte disse utfordringene først og fremst er å realisere den drømmen Senterpartiet aldri fikk realisert, nemlig Annerledeslandet. Mens de sosialdemokratiske regjeringene over hele Vest-Europa snakker om den tredje vei og bokstavelig talt har beveget seg godt over på høyre banehalvdel, snakker Arbeiderpartiet om – for å sitere statsråd Trond Giske – god, gammeldags arbeiderpartipolitikk. I starten snakket statsminister Stoltenberg om modernisering og fornyelse. Gro Harlem Brundtland hadde en strategi om en pragmatisk sten på sten-politikk. Nå er det blitt til god, gammeldags arbeiderpartipolitikk. Høyre har trukket opp tre hovedstrategier for å møte de utfordringene vi står overfor. Den første er at vi må skape verdens beste skole for å sørge for at alle barn får en felles ballast og de beste mulighetene til å utnytte egne evner og anlegg. Derfor satser Høyre på kvalitet i utdannelsen, fra første klasse og opp til universiteter og høyskoler. Arbeiderpartiet snakker fortsatt om reformene fra forrige tiår. De slår seg på brystet med Reform 94 og Reform 97, hvor resultatet er blitt nettopp det Høyre advarte mot: Det faglige nivået har gått ned, og man har satt systemet foran mangfoldet i skolen. Høyre snakker om behovet for fornyelse og modernisering i offentlig sektor for å sikre kvalitet og valgfrihet både innenfor eldreomsorgen og helsesektoren. Vi hadde håp da vi hørte Arbeiderpartiet snakke om konkurranseutsetting. Nå har vi skjønt at det man egentlig mente, var at konkurransen skulle utsettes. Vi ante håp da den såkalte fornyelsesministeren snakket om at Regjeringen ville bli en fiasko dersom man ikke klarte å endre offentlig sektor slik at folk skulle få en enklere hverdag. Nå har vi sett hva man egentlig mente, for det man snakker om nå, er at vi må vise tålmodighet. Og det er Stortinget som må fortelle Regjeringen hvilken retning man skal gå og hvor raskt man skal gå frem! Initiativene må vi åpenbart vente på. Den tredje strategien som Høyre trekker opp, er behovet for å få satt ned skatter og avgifter for å gjøre det mer attraktivt å investere i Norge. Og det er nødvendig! Det er helt nødvendig for å hindre at Norge skal tape i skattekonkurransen med andre land og andre regioner. Vi ser at man i Sverige og i de fleste andre vesteuropeiske land setter skattene ned for å gjøre det mer attraktivt å investere i sitt eget land, mens man i Norge velger en helt annen strategi. Ja, med den ene hånden struper man det private næringsliv og konkurranseutsatt sektor med konjunkturavgift og høyere skatter, mens man med den andre hånden skal tre støttende til med et halvstatlig fond. For å sitere Trond Giske igjen, man snakker om god, gammeldags arbeiderpartipolitikk. Det er sosialisme. Det er sosialisme når man struper privat sektor og konkurranseutsatt næringsliv for så å forsøke med et halvstatlig fond å støtte opp om det samme næringsliv – eller kjøpe det opp. Det er vel det man egentlig har tenkt.