trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-10-06:
Jeg er litt usikker på hva som var intensjonen med det spørsmålet. Jeg forstår at det var spørsmål om vi ønsker å desentralisere beslutninger. Det var vel det som var hovedessensen, det som gikk igjen. Det var for så vidt det jeg gjorde til et hovedanliggende i min innledning, nemlig at vi må vitalisere folkestyret, både sentralt, regionalt og lokalt, og jeg tok utgangspunkt i maktutredningens konklusjoner, som påpeker at dette er i ferd med å forvitre for oss. Vi ønsker oss en desentralisering av beslutninger innenfor utdanningssektoren. Jeg fikk en del spørsmål fra Arbeiderpartiet om dette med delingstallet. Der viser vi jo at vi ønsker å legge beslutningene ut til den enkelte skole og ut til den enkelte kommune. Så jeg føler nok at det vi har gjort i den senere tid, viser klart og tydelig at vi står for en politikk der vi ønsker å vitalisere folkestyret, lokalt og regionalt.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-10-06:
Jeg får vel gjenta det som var mitt hovedanliggende: Det var folkestyrets forvitring, med utgangspunkt i maktutredningen. Det var det jeg gjorde til et hovedtema i det som jeg sa. Det innebærer at vi er opptatt av det lokale folkestyret på den måten vi har hatt det gjennom de demokratiske beslutningsprosessene i kommunestyrene, i fylkestingene og ikke minst etter hvert også sentralt her i Stortinget. Det var det jeg gjorde til et hovedanliggende. Derfor var jeg ikke i den omgangen så opptatt av andre biter av det som jeg nevnte som et slags tilleggsdemokrati, som representanten Sortevik kom inn på, dette med selvstyrte skoler osv. Mitt anliggende var altså folkestyret, lokalt og regionalt. Så når det gjelder forhandlingsretten, vil jeg prøve å svare litt kjapt på det også. Forhandlingene har blitt ført mellom statlige organer og organisasjonene sentralt. Om dette blir flyttet over til en annen sentral arbeidsgiver, kan jeg ikke se at det er det dramatisk viktige, og at det endrer så veldig mye på demokratiet og beslutningsprosessene. Vi har vært kritiske til dette, som Sortevik også en kjent med.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Jeg deler representanten Reikvams bekymring for flere markedsløsninger og mindre folkevalgt styring. Jeg mener at Regjeringens skolepolitikk særpreges nettopp av privatiseringsframstøt og mindre folkevalgt styring, og at en tar vekk nasjonale målsettinger og retningslinjer før alternativer er klarlagt. Nå er Arbeiderpartiet og SV stort sett enig i skolepolitikken. Jeg skal ikke overdrive forskjeller, men jeg synes at SV i noen sammenhenger har gitt alibi til Regjeringens skolepolitikk, som innebærer mindre folkevalgt styring og færre nasjonale retningslinjer før en har klarlagt alternativer. SV støttet Regjeringens forslag om fjerning av klassedeling og klassestyrer uten å klargjøre alternativene, de kvitterte ut en finansiering av privatskoler som gir bedre vilkår med sikkerhet og garanti for inntekt. Mitt ønske til SV er at våre partier kan stå fortsatt sammen om et forsvar for den offentlige fellesskolen framfor å bli beruset av øyeblikkets mulighet til en begrenset innflytelse, eller var det for mye Møllers tran også før sommeren?
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2003-10-06:
Et av Regjeringens viktigste prosjekter er nettopp vitalisering av folkestyret gjennom desentralisering og lokal handlefrihet, valgfrihet, levende demokrati og kvalitet i tjenesteproduksjonen. Det leder oss også over til kvalitet i skolen, som ikke minst krever lokal handlefrihet. I valgkampen kunne man bli forledet til å sveve i den villfarelse at også SV er for lokal handlefrihet i skolesammenheng og ellers i samfunnet. Men det står i grell kontrast til det SV gjør i Stortinget, hvor det ikke er grenser for hvilken liten sak som kan bli gjenstand for Stortingets behandling og vedtak og trædd nedover Kommune-Norge. Hva mener egentlig SV? Er man for lokal handlefrihet og lokaldemokrati? Og enda viktigere: støtter SV desen-tralisering av makt og avgjørelsesmyndighet i skolesammenheng for å bedre kvaliteten i skolen? Kan vi få et bedre demokrati enn en valgfrihet hvor den enkelte får mulighet til å ha innflytelse på sin egen situasjon?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-10-06:
Det vi også gjør fra 1. mai 2004 er å flytte forhandlingsansvaret for lønninger til lærerne ut i kommunene. Jeg går ut fra at SV da i sin ivrige higen etter å støtte og styrke det lokale demokratiet – å flytte beslutninger ut i kommunene – er svært begeistret for den endringen. Vi i Fremskrittspartiet er veldig begeistret. Det er gammel fremskrittspartipolitikk, som Regjeringen nå har trykket til sitt bryst. Men jeg vil gjerne ha en kommentar fra representanten Reikvam på om dette er en del av å praktisere lokaldemokrati og et godt eksempel på hvordan lokale politikere kan få makt og myndighet, for de er nemlig skoleeiere. Så har jeg et spørsmål om hvorfor bekymringen til SV over lokalt demokrati stopper ved kommunestyresalen. Hvorfor er ikke SV mer engasjert når det gjelder å gi innbyggerne i kommunen myndighet gjennom rådgivende og bindende folkeavstemninger? Og hvis vi skal avslutte med å legge visitten til skolen: Hvorfor vil ikke SV la foreldrene styre i selvstyrte skoler, la foreldrene få makt?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-10-06:
Jeg skal motstå fristelsen til å kommentere elementer av ettervalgsreaksjonen i Kristelig Folkeparti. Jeg skal heller utfordre statsråden som kirkestatsråd. I trontalen er det én – én – setning om kirken: «Regjeringen vil legge til rette for en åpen og inkluderende folkekirke, blant annet ved å styrke trosopplæring av barn og unge.» Den trosopplæringen, som også statsråden refererte til, er vedtatt med SVs velsignelse. Mitt spørsmål er hvordan de som nå skal inn i dette nye opplegget og bruke denne nye, styrkede trosopplæringen, vil oppleve SVs velsignelse, og, skal vi tro det som statsråden avsluttet med, påvirkning – for her er det jo spørsmål om å skaffe seg påvirkning. Hvordan vil brukerne og deltakerne i denne styrkede trosopplæringen, som er en satsingssak for Regjeringen, oppfatte og oppleve denne velsignelsen og påvirkningen?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-10-06:
Noen ord til slutt i debatten om forhold som ikke er direkte omtalt i trontalen. Riktignok nevnte statsministeren i en bisetning Kvalitetsreformen, men ellers er den vond å få øye på. Kvalitetsreformen for høyere utdanning for universiteter og høgskoler er nå under full innføring. Det er en omfattende reform, med store endringer for institusjonene i undervisning og i rettledning, og med stort innhold av obligatoriske oppgaver med tilhørende retting og tilbakemelding. Dette krever timer fra vitenskapelig personell, og timer krever stillinger, og stillinger krever lønn. Stor og dokumentert egenomstilling til tross, institusjonene trenger også penger for at dette skal bli en kvalitetsreform og ikke bare en karakterreform, der vi skifter fra tallkarakterer til bokstavkarakterer. Skuffende og passivt er det derfor at Regjeringen ikke omtaler dette i trontalen med tydelige varsler om å sikre god innføring og gjennomføring. Det er greit å ha det travelt, men det er dumt å snuble etter starten. Nye overslag tyder på at vi trenger 50 milliarder kr for å ruste opp skolebygg i grunnskolen til tilfredsstillende standard. Regjeringens program på 15 milliarder kr blir for lite. Etter to år er det brukt 5 milliarder kr av 15 milliarder kr; inklusiv en budsjettlekkasje på 2 milliarder kr for 2004 er det fortsatt lang vei frem. Derfor anbefaler jeg igjen Fremskrittspartiets forslag nr. 8. Regjeringens eneste fremviste tiltak finner vi i en stortingsmelding vi har til behandling, om ressurssituasjonen i grunnopplæringen. Den inneholder to ting. Årsakene må kartlegges, sier Regjeringen, og man vil opprette et offentlig utvalg for å vurdere dagens kommunale eiendomsforvaltning. Dette dreier seg om verdier. Dette dreier seg om holdninger. Regjeringens holdning er åpenbart den at dette kommer til å ta lang tid. Jeg velger innhold fremfor bygningene, sa Høyres parlamentariske leder Oddvard Nilsen tidligere i dag. Fremskrittspartiets utfordring til Høyre og til Regjeringen blir da: Skal innholdet bli bedre, må en slippe foreldrene til i norsk skole. Men da må både Høyre og Kristelig Folkeparti ta skrittet fra foreldremedvirkning, som de nøyer seg med å omtale, til foreldreinnflytelse og foreldremakt, slik Fremskrittspartiet vil ha. Det er skuffende passivt at ikke Regjeringen er opptatt av å gi foreldre større og tydeligere innflytelse og makt i skolen. Igjen ser vi at det snakkes om skolen i valgkampen, men at det blir mindre snakk og mindre handling når valgkampen er over.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-10-06:
No byggjer denne regjeringa på meir enn desse 54 spørsmåla frå Framstegspartiet. Vi har òg Sem-erklæringa som vi går ut frå – ho er faktisk veldig god, ho er til og med endå betre enn dei 54 spørsmåla, inklusive svar. Eg likar å kalla det eit ikkje-sosialistisk fleirtal meir enn eit borgarleg, og det er det vi består av. Vi er med i eit ikkje-sosialistisk fleirtal i Stortinget. Og så er det opp til Arbeidarpartiet, dersom Framstegspartiet ikkje ynskjer å vera med på å forhandla om budsjettet, om Arbeidarpartiet ynskjer å vera med og påverka den politikken som skal førast. Eg trur ikkje at Arbeidarpartiet ynskjer å gjennomføra Sem-erklæringa, så einfaldig er eg ikkje. Men eg hadde faktisk trudd at Arbeidarpartiet òg kunne tenkja seg å vera med på politiske utformingar. Vi har moglegheit til å få fleirtal både med Framstegspartiet, med Arbeidarpartiet og med SV i denne salen. Og vi har vekselvis henta støtte frå desse tre partia. Når det gjeld budsjettet, har Arbeidarpartiet ikkje støtta oss, det har Framstegspartiet, bortsett frå i revidert. Og eg utfordrar faktisk dei partia som kan ynskja å vera med og påverka, til å vera med og påverka det budsjettet som skal vedtakast for neste år.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-10-06:
Det som forundra meg mest når det galdt handsaminga av trusopplæringa her i Stortinget, var at Framstegspartiet gjekk imot, og eg har enno ikkje forstått kvifor dei ikkje kunne vera med og vedta ei trusopplæring som både SV og Arbeidarpartiet har velsigna. Eg er glad for den støtta eg har fått frå SV og Arbeidarpartiet i denne salen når det gjeld trusopplæringa. Det viktigaste vi kan gjera som ein kristen nasjon, er å gi vidare til neste generasjon det som landet vårt har bygt på i over tusen år. Det kan trusopplæringa vera med på å gjennomføra. Eg er glad for at det har vore eit fleirtal i dette stortinget som har sett verdien av å kunna gi vidare vår eigen kulturarv. At Framstegspartiet ikkje ser den verdien, får dei stå for, det bekymrar meg faktisk ikkje. Det som eg er glad for og vil understreka, er at vi har to andre parti saman med regjeringspartia som er konstruktive, og som har sett verdien av å kunna vidareføra til den neste generasjonen det som vi har bygt samfunnet vårt på i over tusen år. Når vi får eit meir og meir fleirkulturelt samfunn, er det kjempeviktig at vi veit at borna våre kan vera trygge i møte med nye kulturar, dei skal veta kva vi byggjer på. Dei kan òg veta kva dei sjølve kan tru på, viss dei kjem fram til det. Då er dei òg langt tryggare i møte med alle dei nye kulturane vi får til landet vårt.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-10-06:
Representanten Lund Bergo tek opp ei problemstilling som er ganske alvorleg, det er eg einig med representanten i. Posten blir organisert på den måten som eit stortingsfleirtal har vedteke, og det er òg Regjeringa avhengig av å følgja opp. Det nyttar ikkje å påleggja Posten andre krav enn det som ligg i konsesjonskrava i dag. Det som eg har oppfordra avisene til, er at når dei skal forhandla med Posten, bør dei slå seg saman, for dei blir sterkare ved å forhandla saman enn ved å forhandla ei og ei eller gruppering for gruppering. No føregår det forhandlingar mellom alle avisene saman og Posten, og eg vonar at dei skal klara å koma fram til ei løysing som avisene kan bera. Dette ansvaret ligg under Samferdselsdepartementet og ikkje under Kulturdepartementet, som òg representanten sikkert er klar over. Og det eintydige rådet vi har gitt, både samferdselsministeren og eg, er: Ver saman i forhandlingar, forhandla fram ein god avtale med Posten og prøv å få eit resultat som gjer at portoen blir så låg som mogleg. Det har dei gjort, og så får vi berre avventa og sjå. Men dei konsesjonskrava som representanten etterlyste, har vi ikkje moglegheit til å påleggja Posten.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Statsråd Svarstad Haugland berørte i sitt innlegg Kristelig Folkepartis valg, det valget Kristelig Folkeparti gjorde i 2001, da man gikk inn i en regjering sammen med Høyre og Venstre på et grunnlag basert på støtte fra Fremskrittspartiet gjennom 54 spørsmål fra Carl I. Hagen. Det var et borgelig flertall i Stortinget etter 2001 takket være Kristelig Folkepartis valg av et borgerlig samarbeid. Og i Sem-erklæringen har man på en rekke punkter forpliktet seg til å gjennomføre en politikk på områder hvor Høyre og Fremskrittspartiet tidligere stod alene: privatisering av statsbedrifter, økt konkurranseutsetting av offentlig sektor og sist, men ikke minst, en massiv skattelette, 31 milliarder kr. Spørsmålet i høst er om også dette borgerlige flertallet vil bryte sammen, slik det skjedde i 1971, i 1986, i 1990 og i 2000. Og hvis det skjer, er mitt spørsmål til Svarstad Haugland om hun synes det er rimelig at det da er Arbeiderpartiet som skal komme denne regjeringen til unnsetning for å sikre at man får gjennomført hele Sem-erklæringen i løpet av fireårsperioden, eller alternativt, om Kristelig Folkeparti kunne tenke seg å bidra til andre og mer stabile flertall, selv om det skulle føre til litt mindre skattelette og litt mer til kommunene og fellesskapet.
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-10-06:
Riktig kjennetegn for et levende demokrati er et mangfold av meninger. I Norge er vi stolte av at vi er et avislesende folk, og av at vi har et mangfold av aviser, ikke minst lokalaviser og meningsbærende aviser. Dette er kvaliteter som jeg regner med at vi i SV deler med statsråden. Jeg vil allikevel stille spørsmålet: Skal det fortsatt være slik? Grunnen til at jeg spør er det som er varslet fra Postverket, at det i den nye konsesjonen som Posten Norge nå skal drive etter, ikke er noe krav om samfunnsansvar. Kravet nå er mer lønnsomhet – butikk, butikk, butikk. Konsekvensen er varslet. Det er kraftige portoøkninger. En annen konsekvens er foreløpig ikke kjent, men det er grunn til å anta at dette kan bli en alvorlig situasjon for lokalaviser, og ikke minst for de meningsbærende avisene. Har statsråden nå en idé eller plan for å unngå uheldige konsekvenser av liberalisering av postverket?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-10-06:
Det er noko som stadig undrar meg, og det er at trass i at Senterpartiet skjerma kommunesektoren i veldig vanskelege budsjettopplegg mens vi var i regjering, er det somme i denne salen som stadig skal sjå tilbake i staden for framover. Det er faktisk slik for oss i Senterpartiet at vi er opptekne av å sjå framover, vi er opptekne av å sikra ein god skule og ei verdig omsorg. Vi er opptekne av å sikra eit godt lokalt helsetilbod, og vi er opptekne av at folk skal ha moglegheit til arbeid der dei bur. Vi var faktisk med i ei regjering som sette ned eit utval til å gå igjennom lovverket når det gjeld landbrukspolitikken. Men samtidig la vi òg eit veldig godt grunnlag for ein offensiv landbrukspolitikk i St.meld. nr. 19 for 1999-2000, og vi har ikkje sett oss føre, som Kristeleg Folkeparti, å gå vekk frå grunnpilarane i den.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-10-06:
Eg må retta opp ei openberr misforståing. Det er slett ikkje slik at eg og Senterpartiet representerer eit pessimistisk syn korkje på livet generelt eller på livet i distrikta spesielt – snarare tvert imot. Vi har veldig god tru på at folk skal ha moglegheit til å bu og arbeida over det ganske land. Det er difor vi i dag fremjar forslag om distriktsombod, og det er difor vi fremjar eit forslag om ein handlingsplan for å sikra kulturlandskapet. Eg forstår at representanten Hogsnes bevegar seg endå meir i Tønsberg og omland enn eg har vore klar over, dersom han ikkje har sett den gjengroinga som held på å skje, dersom han ikkje har sett kor viktig det å ta vare på kulturlandskapet er for eit aktivt reiseliv. No forstår eg at han har fått med seg noko av argumentasjonen frå min partileiar, og eg ber han då, sidan eg ikkje har meir tid igjen, studera han nærmare. Eg står bak den linja.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-10-06:
Det er nok ikkje slik at Senterpartiet kan ta medansvar for den distriktspolitikken som blir ført pr. dato. Vi har vore sterkt ueinige i at distriktspolitiske verkemiddel blir bygde ned. Vi har til og med stått saman med Framstegspartiet på eitt viktig punkt, nemleg at det no er om å gjera å styrkja infrastrukturen i dette landet i vidaste forstand, anten vi snakkar om vegar eller breiband. Hadde vi fått gjennomslag for vår politikk, skulle det ikkje vore slik at så mange måtta flytta fordi det ikkje var arbeid å få. Då skulle vi både styrkt SND og andre distriktspolitiske verkemiddel, og vi skulle ha sett i verk distriktsombodet straks for å få fram nødvendige berekningar. Men det aller viktigaste var altså at vi hadde hatt moglegheit til å utnytta ressursane i distrikta mykje betre enn tilfellet er akkurat no.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Styrkt lokaldemokrati er vel eit mål som det etter kvart er nokså brei oppslutning om, og eg er òg einig med Meltveit Kleppa i at dei økonomiske rammene er ein avgjerande føresetnad for eit styrkt lokaldemokrati. Men det er jo stadig eit spørsmål om kor mykje ein greier å få til i forhold til alle andre oppgåver som ein no skal løyse innafor forsvarlege budsjettrammer, og eg registrerer at Senterpartiet same kva har ein milliard eller to meir til kommuneøkonomi, i alle fall når dei er i opposisjon. Då dei var i posisjon og hadde kommunalministeren i Bondevik I-regjeringa sin periode, såg vi lite til dei milliardane. Men skal vi ha eit lokaldemokrati rundt omkring i Noreg, er ein avhengig av at ein har folk som bur og arbeider der. Senterpartiet har jo utvist eit stort engasjement i distriktspolitikken, og eg er einig i at vi ei tid har hatt ein trend med stor grad av sentralisering og urbanisering. Men spørsmålet er jo om det er på tide å gå inn og revurdere litt dei distriktspolitiske verkemidla. For det som vi opplever ute i bygdesamfunna no, er at det er veldig lukka samfunn. Vi ser det innafor landbruket med konsesjonsvilkår, odelslov og andre reglar som nektar frådeling osv. Er Senterpartiet villig til å revurdere det?
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2003-10-06:
Det som forundrer meg litt i denne trontaledebatten, er noe av den pessimismen som egentlig råder i enkelte innlegg, sist eksponert i innlegget til representanten Meltveit Kleppa. På den ene siden er det en dyp bekymring for mulighetene våre lokale myndigheter har til å klare å løse oppgavene, samtidig som partiet selv med stor frimodighet fremmer nye forslag som i sin konsekvens vil legge nye begrensninger på muligheten til å utøve lokal myndighet. Denne gang er det kulturlandskapet som får unngjelde. Senterpartiet foreslår her at Regjeringen nå skal iverksette det de kaller en handlingsplan for ivaretakelse av norsk kulturlandskap, og mitt spørsmål til representanten Meltveit Kleppa er: Hva ser man for seg her? Skal hundremetersbeltet nå erstattes av et hundremilsbelte, der man ikke får lov til å gjøre noen ting før statlige myndigheter har sagt sitt, der man med nye rikspolitiske retningslinjer skal kneble den lokale arealforvaltningen ytterligere? Eller er det Åslaug Hagas bekymring i valgkampen nylig om at man mange steder derimot freder i hjel kulturlandskapet, som Senterpartiet vil at Regjeringen nå skal ta tak i?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-10-06:
Senterpartiets synspunkter vedrørende norsk distriktspolitikk bærer preg av et stort engasjement. Og Senterpartiet har faktisk fram til i dag, langt på vei iallfall, lyktes med å få flertall for at det føres en svært så romslig distriktspolitikk i Norge. Allikevel har flyttestrømmen fra distriktene og inn til byene i lang tid vært påtagelig stor. Daglig nedlegges det mellom fem og ti gårdsbruk – alt dette stikk i strid med de oppstilte politiske mål. Det er altså mye senterpartipolitikk i den distriktspolitikken som føres i Norge i dag. Allikevel fungerer dette altså ikke særlig overbevisende i forhold til de politiske mål om å motvirke fraflytting og opprettholde landbruket. Og hva er så Senterpartiets forklaring på at denne svært kostbare distriktspolitikken som er ført de siste tiårene, og som altså Senterpartiet selv stort sett har stått bak, slett ikke synes å ha virket særlig godt i forhold til den virkelighet som vi er vitne til i dag?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-10-06:
Jeg vil få henvise til det faktum at Norge i dag har langt flere kommuner enn hva man til sammenligning har i både Sverige og Danmark. Her i Norge har vi ikke hatt noen omfattende reform av kommunestrukturen siden tilbake på 1960-tallet, da altså antallet kommuner ble redusert med 290 etter forslag fra Skei-kommisjonen. Og siden 1967 er 20 kommuner forsvunnet, 19 av dem i 1994 og én i 2002. Fremskrittspartiet fremmer i dag 16 ulike forslag for å få klarhet i hva Regjeringen egentlig står for i enkelte viktige politiske saker. Og etter min informasjon er det slik å forstå at Regjeringen og regjeringspartiene ikke vil støtte forslaget til Fremskrittspartiet på dette området. Jeg synes det er merkelig at det ikke er mulig å støtte dette forslaget, og jeg ber om en forklaring fra statsråd Erna Solberg, siden jeg ser det slik at det må da være i Erna Solbergs ånd å støtte forslaget fra Fremskrittspartiet.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-10-06:
Rent innholdsmessig er selve trontalen trolig noe av det mest forutsigbare som blir framført her på Stortinget. Trontalen er de gode ønsker og de store målsettingers tale, og årets trontale var også stort sett innholdsmessig nesten helt identisk med fjorårets, der den ene selvfølgeligheten avløste den andre, selvfølgeligheter som en i de fleste tilfeller kan være fullstendig enig i. Den påfølgende trontaledebatten som finner sted i Stortinget, er derimot som oftest en interessant debatt. Trontaledebatten har stor medieinteresse. Det er en debatt som ofte tar for seg de store linjene og de overordnede utfordringene i norsk politikk. Deler av debatten i dag har i så måte vært interessant nok. Og når det gjelder Fremskrittspartiet, har partiet i år benyttet trontaledebatten til bl.a. å fremme 16 ulike forslag, som alle handler om viktige saker der Fremskrittspartiet mener det er behov for en avklaring. Disse 16 forslagene er som sagt fremmet for å avdekke regjeringspartienes syn på en del områder der Fremskrittspartiet mener det er viktig å få en nærmere avklaring på hva regjeringspartiene egentlig står for. I ett av disse forslagene, forslag nr. 13, ber altså Fremskrittspartiet Regjeringen legge fram en melding om framtidens kommunestruktur i Norge. I svar på min replikk til statsråd Solberg tidligere i kveld redegjorde statsråden for sitt syn på dette forslaget. Svaret var negativt. Det var skuffende og nedslående, dessverre. Det er trolig Kristelig Folkeparti som må være bremsen her. Jeg er derfor skuffet over at Regjeringen ikke vil se nærmere på dette, gjerne i form av en egen stortingsmelding, der man fokuserer på en mer effektiv og rasjonell kommunestruktur, og at man aller helst gjør dette allerede i løpet av neste år, altså i 2004. I dag har vi 434 kommuner i Norge. Sverige med dobbelt så mange innbyggere som Norge har bare 289 kommuner. I Danmark har man 275 kommuner. Dersom vi i dag hadde fulgt Christiansen-utvalgets innstilling fra 1992 om at ingen kommuner skulle ha under 5 000 innbyggere, ville det ha medført at antall kommuner ville ha blitt nøyaktig halvert fra dagens 434 til 217. Jeg mener derfor at det er viktig og på høy tid å reise en debatt om den framtidige kommunestrukturen i Norge. Jeg ser det som negativt at statsråd Solberg nå ikke vil vise mer handlekraft i denne saken, slik Fremskrittspartiet foreslår. Jeg må bare beklage det som har skjedd.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
I flere kommuner pågår det nå en interessant debatt om endringer i kommunestrukturen. Det synes Arbeiderpartiet er svært positivt. Stortinget vedtok imidlertid for noen år siden, etter – skal vi si – et sterkt påtrykk fra Høyre, at slike endringer kun skulle skje der de hadde lokal tilslutning. I Nationen 17. september åpner kommunalministeren for sammenslåing ved tvang. Samtidig kritiserer hun faktisk Arbeiderpartiet for en politikk som hennes eget parti presset igjennom i Stortinget. Det reiser tre spørsmål: 1. Har Høyre nå endret syn i forhold til det som de presset igjennom som standpunkt i Stortinget for få år siden?2. Er i så fall Kristelig Folkeparti, Venstre og regjeringen Bondevik enige i at det er Regjeringens politikk å kunne gjennomføre kommuneendringer ved tvang?3. Er det i så fall klart hvilket tidspunkt Regjeringen vil legge fram forslag for Stortinget om slike endringer? La meg så til slutt understreke når det gjelder EØS-avtalen, at det interessante i den saken er at Regjeringen aldri forela for Island og Liechtenstein om de kunne være enige i at usedvanlige omstendigheter gjaldt et større område enn Nord-Troms og Finnmark.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
President, jeg ber om ordet til å rette en åpenbar misforståelse.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Statsråden kom i skade for å gi inntrykk av at et vedtak etter ODA-protokoll 3 må forelegges EU til godkjennelse, med andre ord at også tilsvarende bruk av EUs regelverk må forelegges EFTA til godkjennelse. Det må det ikke. Det er en selvstendig beslutning i Ministerrådet som er en overprøving eller tilsidesetting av ESAs respektive kommisjonsvedtak. For øvrig registrerer jeg at statsråden ikke svarte på mine spørsmål.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Jeg registrerer det statsråd Solberg sier. Jeg konstaterer imidlertid at Regjeringen ikke på noe tidspunkt – ikke på noe tidspunkt – har gitt Stortinget noen redegjørelse for hvor langt det er mulig å videreføre lav arbeidsgiveravgift for ulike bransjer eller ulike bedrifter. Derimot registrerer jeg, i likhet med andre talere i denne debatten, at ESA i brev til Nordnorsk Verftssamarbeid har trukket grenser som er annerledes enn det Regjeringen offentlig har uttalt, og som gir grunn til å tro at man vil kunne foreta avgrensninger på bransjenivå. Så langt jeg er kjent med, har det også vært foretatt rettsavgjørelser i løpet av sommeren som kan underbygge det. For øvrig må jeg si at med en avgiftsreduksjon på 9 pst. i forhold til Regjeringens opplegg tror jeg nok at næringslivet ville være villig til et visst merarbeid, sammenliknet med det opplegget Regjeringen har skissert. Det Arbeiderpartiet imidlertid først og fremst har kritisert, er at Regjeringen ikke har gjort noe forsøk på, ikke lagt fram noe forslag om å legge til grunn et unntak i forhold til ODA-protokollen utover området i Nord-Troms og Finnmark. Dette framgår av brev fra Regjeringen til Arbeiderpartiets stortingsgruppe, og jeg skal sitere to setninger. Den første: «På bakgrunn av vår egen vurdering av det handlingsrom som bestemmelsen gir, og som også bygger…» osv. Her viser man til at det er Regjeringens egen vurdering, og at det ikke er på bakgrunn av en vurdering som er foretatt blant våre samarbeidspartnere, man er kommet fram til en konklusjon. Den andre: «Forhandlingene kom derfor ikke til det stadium at Norge la frem konkrete forslag til en utvidelse av det geografiske området for videreføring av differensierte satser ved hjelp av ODA Protokoll 3.» Med andre ord: Regjeringen har ikke lagt fram et slikt forslag. Det mener Arbeiderpartiet for sin del er kritikkverdig. Vi mener at det hadde vært grunnlag for å få unntak for et større område som med det hadde gjort at man hadde sluppet den betydelige arbeidsgiveravgiftsøkningen som nå vil bli gjennomført. Denne mangelen på handling synes vi er uheldig, men jeg må konstatere at Regjeringen har fått tilslutning fra et flertall i Stortinget under EØS-komiteens behandling av saken, hvor Fremskrittspartiet ikke bare gav tilslutning, men hvor Fremskrittspartiets hovedtaler uttalte: Vi synes at Regjeringen har gjort et skikkelig stykke arbeid, og den får støtte til den videre håndtering av dette. Fra Arbeiderpartiets side synes vi ikke at Regjeringen har gjort et skikkelig stykke arbeid, og vi gav da heller ikke tilslutning til Regjeringens håndtering. Verken Arbeiderpartiet, SV eller Senterpartiet gjorde det.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2003-10-06:
Arbeidsledigheten har stått i sentrum i denne debatten, og det er bra. Men det er påfallende hvordan opposisjonen har vært mer opptatt av å kritisere enn av å fremme sine alternativer, mer opptatt av å svartmale enn å glede seg over at optimismen er på vei tilbake. Vi ser at Regjeringens politikk har begynt å virke. En kombinasjon av stramme budsjetter som har fått ned rente og kronekurs, betydelige lettelser for næringslivet og moderate lønnsoppgjør gjør at flere nå tør satse. Aker Kværner har fått nye kontrakter som sikrer arbeidsplasser. SAS på Gardermoen har fått en kontrakt som sikrer arbeidsplasser. Små bedrifter melder at de tror på økt lønnsomhet og flere sysselsatte. Offentlig sektor fornyes. Det blir mindre byråkrati og bedre service. Velferden trygges og bygges videre ut. Utdanningssektoren fornyes med mer mangfold og større valgfrihet, kunnskap settes i sentrum, slik at elevene skal lære mer. Regjeringens politikk virker. Debatten så langt har bekreftet at alternativet er Fremskrittspartiets politiske og økonomiske eksperiment som vil sette mange tusen arbeidsplasser i privat sektor i fare, eller Arbeiderpartiets ønske om å skru klokken tilbake. Jeg skal innrømme at det var spennende å følge Jens Stoltenbergs første måneder i statsministerstolen våren 2000. Da erkjente Arbeiderpartiet at de altfor ofte hadde vært en bremsekloss når Høyre gikk foran og åpnet og moderniserte Norge. Man snakket om fornyelse og modernisering – inntil LO sa nei. Da stoppet Jens Stoltenberg opp, satte partiet i revers og skrudde klokken tilbake, ja faktisk så langt tilbake at til og med Gerd Liv Valla utkvitterer og sier at nå har Jens Stoltenberg dreid veldig til venstre. Jeg tror det var ment som en kompliment. SV skrur ikke bare klokken tilbake, men de har en bevisst politikk for å kvele verdiskapingen, for å skru igjen oljekranene. Skulle SV få det som de ville, med sine økte skatter, med sin 6-timers arbeidsdag og med mindre aktivitet i Nordsjøen, ville det blitt mindre penger til skole, mindre penger til sykehus og mindre penger til eldreomsorg. I debatten har Carl I. Hagen vært opptatt av å markere at Fremskrittspartiet er et borgerlig eller ikke-sosialistisk parti. Spørsmålet er om det vil vare ved. Det er ikke mer enn et halvt år siden at den samme Carl I. Hagen lanserte Fremskrittspartiet som det gamle – eller var det det nye – arbeiderpartiet. Carl I. Hagen har selv vært i dypdykk i Arbeiderpartiets 1970-tallsgarderobe og funnet ideer om statlig eierskap og en selektiv næringspolitikk. Jeg håper at Fremskrittspartiets eller Carl I. Hagens markeringer i denne debatten også får politiske konsekvenser. Man må ta konsekvensen av at man skal opptre som et ikke-sosialistisk eller borgerlig parti. Da er det verdt å merke seg at en av de fremste borgerlige dyder er ansvarlighet og forutsigbarhet. Jeg må innrømme at med budsjettet nært forestående blir det spennende å se om det er disse dyder som kommer til å prege Fremskrittspartiet i ukene og månedene fremover.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2003-10-06:
Også i denne valgkampen har jeg, i likhet med sikkert mange, vært på reise, også i Bedrifts-Norge. Jeg må innrømme at jeg ikke har møtt én bedrift som har savnet Karl Eirik Schjøtt-Pedersen som finansminister. Jeg har ikke møtt én som har sagt: Kan man ikke være så snill å øke skattene, så skal vi begynne å ansette flere? Det vi derimot vet, også fra forrige gang ledigheten var på topp, under Arbeiderpartiet på begynnelsen av 1990-tallet, er at det tar noe tid fra veksten i økonomien tar seg opp til arbeidsledigheten begynner å gå ned. Nå ser vi at signalene er begynt å komme, at bedriftene begynner å se lysere på fremtiden. Da sier vi at vi ser at Regjeringens politikk virker. Alternativet er de politiske og økonomiske eksperimentene til Hagen eller Arbeiderpartiets og SVs ønske om å skatte bedriftene ut av Norge. Det blir definitivt ingen flere arbeidsplasser av å øke skattene for næringslivet.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2003-10-06:
Selvsagt hadde det vært hyggelig også med litt pent vær! Jeg er enig i at det er behov for en aktiv og ambisiøs politikk for å få arbeidsledigheten ned. Det er faktisk det vi har bedrevet de to siste årene. Når vi snakker om behovet for et stramt budsjett og for å få rente- og kronekurs ned, er ikke det å lene seg tilbake og bare håpe på godt vær. Det er ikke enkelt for regjeringspartienes representanter heller å si nei til alle pressgruppene som stiller seg i kø utenfor Stortinget, men det har vi gjort fordi årsaken til den stigende arbeidsledigheten har vært høy rente, sterk krone, høye lønnsoppgjør og altfor høye skatter i Norge. Så vi har konsentrert oss om å gjøre noe med årsakene til arbeidsledigheten. Når vi nå ser at det begynner å lysne, er ikke tiden inne verken for eksperimenter eller for å skru klokken tilbake. Jeg tror kanskje at SV kunne hatt god nytte av av og til å vise frem sin egen politikk og høre hva de som skal ansette folk i Norge, ville mene om det, om å skru skattene opp, innføre 6-timers arbeidsdag eller skru oljekranene igjen.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2003-10-06:
Morten Lund har gjort en god jobb hvis han har funnet en økonom som har gått god for Senterpartiets politikk, ikke minst for Senterpartiets økonomiske politikk. For det er ikke slik at SSB har anbefalt Senterpartiets alternative økonomiske politikk. Snarere tvert imot har det vært ganske bred enighet i de økonomiske miljøene om at det viktigste for å vinne kampen mot den stigende arbeidsledigheten er å gjøre noe med de grunnleggende problemene. Selvsagt kunne man ansatt alle folk i offentlig sektor, men det tror jeg ikke en gang Senterpartiet ville gå inn for. Men vi ønsket å gjøre noe med de grunnleggende problemene, og de har som sagt vært knyttet til rente og kronekurs, til altfor høye skatter, og også til at vi har hatt for dyre lønnsoppgjør. Det er den politikken vi nå ser begynner å virke, og da er tiden inne til å holde fast ved den kursen, slik at vi kan vinne kampen mot arbeidsledighet. Veksten i økonomien tar seg opp, og da vil også ledigheten begynne å gå ned.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Regjeringa sin politikk verkar, seier Jan Tore Sanner. Ja, arbeidsløysa har auka til over 100 000, dessverre. Det er menneske vi snakkar om, som er utan arbeid. Men Høgre er svært tilfreds med den politikken dei har ført, og det skulle berre mangla, for det er god Høgre-politikk. Det har vore vanskelegare for Kristeleg Folkeparti å forsvara både skatteletten og meir til. Men når så mykje kapital er tilbakeført til næringslivet som vi har vore vitne til dei siste åra, med skattelette i milliardklassen, kva meiner då Jan Tore Sanner er grunnen til at talet på nyetableringar søkk? Det stuper rett ned, og arbeidsløysa aukar. Vitnar ikkje dette om at det er ingen klår samanheng mellom skattelette til næringslivet og auke i talet på arbeidsplassar? Det går i dei som er rike, sine lommer, og det blir auka arbeidsløyse.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2003-10-06:
Representanten Sanner er en av de få representanter for regjeringspartiene som har tatt seg tid til å snakke om ledigheten innimellom lovprisningen av Regjeringens politikk, og det er for så vidt bra. Men når hovedpåstanden er at Regjeringens politikk virker, må man spørre seg om hva slags ambisjonsnivå representanten Sanner egentlig har. For det som er de virkelige signalene ute fra den virkelige virkeligheten, er jo at arbeidsledigheten ikke går tilbake, men at den øker. Senest på fredag, før helgen, kom det tall som viste at ledigheten for ungdom under 30 år med mer enn fire års utdanning har økt med 44 pst. i forhold til i fjor. Meldingen fra Aetat er at denne utviklingen er tiltakende og vil styrke seg utover høsten. Hvis dette er sant – og dette er ikke svartmaling, dette er Aetats tall – må det jo bety at det er noe i Regjeringens politikk som ikke virker. Jeg spurte Oddvard Nilsen om dette tidligere i dag – jeg fikk ikke noe svar da: Har Høyre noen tiltak mot ungdomsledigheten, eller sitter man bare og håper på pent vær?
Morten Lund (Senterpartiet), 2003-10-06:
Det er synd at Regjeringen måtte kjøre helt ned i grøfta for å erkjenne at de var på feil kurs. Jeg tenker nå på ledighetspolitikken. De har nå fått prøvd ut hvorvidt det er rett at 1 milliard ekstra oljekroner på budsjettet fører til høgere rente og høgere inflasjon. Det vi har sett, er at det ble brukt 10 milliarder kr ekstra i 2002, og det blir det også i år. Likevel går ikke prisene og renten opp. Det er det motsatte som skjer. Man har fått prøvd ut hvorvidt store lettelser i skatter og avgifter gir billigere lønnsoppgjør. Det motsatte skjedde i 2002, da det virkelig var store lettelser. Man har fått prøvd ut hvorvidt det er rett ikke å kommentere det som Norges Bank gjør når de styrer kun etter inflasjonen i rentepolitikken. Man har fått prøvd ut hvorvidt det er fornuftig å spare på den posten som heter SND. Ekornes, sentralstyremedlem i Høyre, har sagt at den trenger vi større. Senterpartiet har bevilget 3–5 milliarder ekstra oljekroner hvert år for å øke aktiviteten, og det er det SSB og andre nå sier er det som har vært den rette oppskriften hele tiden.
Morten Lund (Senterpartiet), 2003-10-06:
Representanten Sanner sa i sitt svar på min replikk at det var ingen økonomer som hadde gått god for Senterpartiets økonomiske politikk. Det er rett og slett feil. For det første når det gjelder rentepolitikken: Vi har fremmet forslag om at Norges Bank skal legge mindre vekt på anslag på inflasjon og ta mer hensyn til situasjonen i næringslivet. Vi forlangte i fjor lavere rente, som ville ha gitt lavere kronekurs. For et par uker siden fikk vi en rapport fra et uavhengig ekspertpanel, og overskrift etter presentasjonen er bl.a.: Dogmatisk bom. Renten ble satt ned for sent. Og det ble gitt karakteren Ng+ til Norges Bank i en av avisene. Dette er kritikk mot Norges Bank, men det er Regjeringens ansvar. Den høge kronekursen kostet fiske- og havbruksnæringen 2,5 milliarder kr i 2002, og det er egenkapitalen i de næringene som forsvant. 2 500 tapte arbeidsplasser i fiskeindustrien ble resultatet etter 1. januar 2002. Så til finanspolitikken. Senterpartiet har fremmet forslag om mer fleksibel bruk av handlingsregelen, slik at det i visse situasjoner kan brukes mer oljepenger enn etter handlingsregelen for å forebygge ledighet, for å fjerne flaskehalser, f.eks. i samferdselssektoren, og for å øke verdiskapingen når det er ledig kapasitet til det. Så la da SSB fram denne rapporten om økonomiske analyser i januar. De hadde da laget beregninger som sier at om en brukte 2,5 milliarder kr ekstra pr. kvartal over offentlige budsjetter til det offentliges innkjøp, ville ikke det gi pris- eller renteøkning. Senterpartiet har bare brukt 3–5 milliarder kr ekstra, til veger, til skoler, til boliger og til SND. Ifølge brev vi har fått fra NHO – foreningen deres for bygg og anlegg –, fra SND og fra KS, ville de ekstra bevilgningene våre gitt 30 000 flere arbeid i dag. Så viste det seg at i 2002 ble det brukt 10 milliarder kr ekstra av oljepengene. De gikk ikke til å stimulere næringslivet, de gikk til å betale ledighetskostnadene og for å kompensere for skattesvikt – skatte- og avgiftspolitikken som en del lønnspolitikken. SSB hadde den samme beretningen, de har sagt at om en gav det samme beløpet i skatte- og avgiftslettelser til personer som det de sa kunne ha vært gitt gjennom offentlige budsjetter, ville ikke det ha noen effekt på sysselsettingen. Regjeringen gav i 2002 rekordstore nedslag på toppskatt og utbytteskatt. Likevel ble det et rådyrt lønnsoppgjør i 2002. Den medisinen som Høyre og Fremskrittspartiet har forfektet, virker altså ikke.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
For Arbeiderpartiet er kampen mot arbeidsledigheten jobb nr. 1. Merkelig nok nevnte ikke SV-lederen arbeidsledigheten med et ord i sitt hovedinnlegg i dag. Denne kampen må føres på to fronter. Det må skapes nye arbeidsplasser, og vi må sikre dem vi har. Vi må ha en sterk Aetat som kan veilede og kvalifisere de arbeidsledige til de ledige jobbene. Særlig ser vi at det er behov for å gi ungdom, yrkeshemmede og innvandrere et tilbud. Å ha et tilstrekkelig antall arbeidsmarkedstiltak er derfor helt avgjørende for at vi skal lykkes, og det er også et vesentlig bidrag for en vellykket integreringspolitikk. Arbeiderpartiet mener at det i dag er altfor få tiltaksplasser i forhold til det store antallet ledige, men i vår gikk SV sammen med regjeringspartiene, og dermed mot vårt forslag, som ville ha gitt 3 000–4 000 flere arbeidsledige et tilbud om kvalifisering. Ser ikke SV den betydning tiltaksplasser har for de arbeidsledige generelt og for utsatte grupper på arbeidsmarkedet spesielt, eller er SV i ferd med å endre sin politikk på dette området?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2003-10-06:
Sosialistisk Venstreparti brukte mye tid i valgkampen på å snakke om lokaldemokrati. Det er mildt sagt forbausende. For Sosialistisk Venstreparti snakker om lokaldemokrati, men stemmer for statlige minstekrav og øremerking. Partiet har til og med hatt et eget Dokument nr. 8-forslag om statlige minstekrav i skolen. Det var et forslag som svært få eller ingen av dem som var til høring i utdanningskomiteen, støttet. I tillegg vil partiet ha statlige minstekrav i eldreomsorg og øremerkinger til alle gode formål, som f.eks. musikkskoler og leirskoler. Denne nye retorikken om lokaldemokrati kan ikke være en overdose tran, men en bevisst villedning. Sosialistisk Venstreparti vet utmerket godt at når Stortinget bevilger direkte til kommunale ordninger, så går det på bekostning av kommunale beslutninger. Når Sosialistisk Venstreparti kjemper for statlige minstekrav, så vet partiet at det går på bekostning av det samme lokale selvstyret. Hvorfor villeder Sosialistisk Venstreparti? Er det fordi partiet er redd for å bli tatt for det det er, nemlig et gammelsosialistisk parti som er for en stor, sterk stat, som i tillegg til mye annet går på bekostning av det lokale selvstyret?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-10-06:
I formiddagens møte fremla jeg på vegne av Fremskrittspartiet 16 konkrete forslag. Etter anmodning fra regjeringspartiene har vi foretatt mindre justeringer, eller små endringer, i noen av disse forslagene. De vil bli omdelt på representantenes plasser, har jeg fått opplyst. Det gjelder forslag nr. 2, forslag nr. 4, forslag nr. 5, forslag nr. 9, forslag nr. 12 og forslag nr. 14. Jeg vil gjerne gjøre Stortinget oppmerksom på at her er det små endringer som er laget, og de vil altså bli omdelt før voteringen.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-10-06:
Jeg vil gjerne på tampen av denne debatten få lov til å gi uttrykk for at jeg synes den endringen som Stortinget har gjort når det gjelder at trontaledebatten kommer før statsbudsjettet er lagt frem, har vært en suksess. Det har vært en god debatt om mange forskjellige politiske saker, uten at en forhåndsdebatt om statsbudsjettet har forkludret en meningsutveksling om andre saker. Så den endringen synes jeg var fornuftig. Så har jeg forstått at regjeringspartiene vil stemme for de forslagene som er merket «endret», samt forslag nr. 8, altså til sammen sju av våre 16 forslag. Jeg synes det er positivt. Jeg hadde vært meget, meget fornøyd hvis de hadde stemt for tolv av dem, som jeg mener man burde kunne ha gjort, og jeg hadde vært temmelig sur, gretten og lei hvis de bare hadde stemt for tre. Så dette er sånn midt på treet, slik at situasjonen mellom Fremskrittspartiet og Regjeringen er uendret – den er verken forverret eller forbedret gjennom denne debatten og denne behandlingen. Særlig skuffet er jeg over at man ikke vil stemme for forslagene nr. 6 og 7, særlig forslag nr. 6, om å gjennomføre Stortingets vedtak av 15. juni 2001 om «negativ effekt». Statsministeren husker sikkert at han i en debatt 14. mai i fjor uttalte at det var Regjeringens «fordømte plikt» å følge opp Stortingets vedtak – for å ta det i sitats form. Når nå regjeringspartiene faktisk vil stemme mot å gjennomføre Stortingets vedtak, synes jeg det er en skuffende snuoperasjon. Det å få sørget for at alle faglig godkjente sykehus og klinikker kunne få avtaler og utnytte kapasiteten sin til å operere syke mennesker, er jeg også skuffet over at man sier nei til. Her har man allerede ISF-systemer som bare kunne vært utvidet, og det var det grunn til å håpe på etter at vi fikk Sem-erklæringen. Så jeg er skuffet over at man sier nei til å behandle syke mennesker etter innsatsbasert finansiering, som man her i realiteten da vil gjøre, og jeg er selvsagt skuffet over at ikke Regjeringen i de kommende samtalene med partene i arbeidslivet vil skaffe seg ryggdekning på forhånd for å tilby skatte- og avgiftslettelser, slik at vi kunne få et så moderat oppgjør som overhodet mulig, nettopp for å trygge sysselsettingen, sikre igangsettelse av nye bedrifter, som Regjeringen i trontalen hevder er et hovedmål for Regjeringen. Det beste virkemidlet er å sørge for meget moderate lønnsoppgjør, og da er det bedre at staten, som går med kjempemessige overskudd, dekker noe av det som skal til for at man har en eventuell generell økning i levestandarden, eller at den i hvert fall ikke går ned som følge av inflasjonen, som heldigvis er blitt lav, takket være budsjettet for i fjor. Men dette er en måte som Norge kan sikre sysselsettingen på. Jeg er også lei meg for at man ikke på det området kunne kommet oss i møte. Men vi har i hvert fall fått en slags form for avklaring, og det er i hvert fall av det gode.