trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-02-14:
Hvis vi er enige – og det er vi da – om at dagens system over lang tid ikke har fungert godt nok, og også enige om at det må gjøres noe, går det an i alle sammenhenger å kritisere regjeringen for at man ikke gjør nok eller man ikke klarer å gjøre alt samtidig, men det er viktig å si at dette er et område som vi fra Kunnskapsdepartementet og regjeringens side også har prioritert. Det betyr ikke at alle problemene har blitt borte i løpet av disse tre og et halvt årene, men det har skjedd viktige ting. Jeg vil først si to ord om NOKUT. Det er viktig å understreke at det var 10 mill. kr som en engangsbevilgning til NOKUT, ikke en permanent styrking av rammen, og så er det alltid slik at det er mer populært å få 10 mill. kr enn å miste dem, men dette var penger som lå inne i budsjettforslaget, og som så falt ut i budsjettforhandlingene. Men NOKUT har også fått permanent styrking av sine budsjetter. For eksempel har de fått rundt 25 mill. kr til å følge opp nettopp godkjenning av utenlandsk fagopplæring, som har vært viktig, og de har fått 25 mill. kr til digital saksbehandling – som er en permanent styrking. Det er ikke noe vanskelig å forstå at NOKUT heller vil ha 10 mill. kr ekstra som en engangsbevilgning enn ikke å ha det, men så er det allikevel sånn at det har kommet permanent styrking på deres område. Fellesnevneren i det jeg beskriver som regjeringen har gjort, er vel nettopp dette brukerperspektivet. Det f.eks. å samle det inn i en felles portal og styrke NOKUTs veilederrolle ytterligere er viktig for den brukeren som kommer til Norge og skal orientere seg i dette systemet. Så inviterer Marianne Aasen til en veldig interessant og besnærende debatt som egentlig berører en av de grunnleggende måtene vi har organisert den norske statsforvaltningen på, nemlig sektoransvaret. Jeg tror at selv om sektoransvaret kan ha sine utfordringer, er det i bunn og grunn en fordel å opprettholde tanken om at hvert departement eier helheten på sitt ansvarsområde, for hvis ikke Helsedepartementet hadde hatt et ansvar også for godkjenning av helseutdanninger fra utlandet, er det veldig vanskelig å se for seg at det skulle ha både den gode og nære tilknytning til det norske utdanningssystemet, og at man også skulle bygge opp gode nok miljøer til det. Selv om det er en interessant diskusjon, er utgangspunktet vårt godt, mener jeg, ved at vi beholder sektoransvaret. Helt til slutt: Det jeg mener må være ambisjonen vår, er at vi skal ha et system som er så smidig som mulig. Én ting er da for alle dem som ikke behøver å få godkjent utdanningen sin, men for dem som trenger en godkjennelse av utdanningen, må vi ha et NOKUT som har kapasitet nok til å behandle søknader raskt, og så må universitets- og høyskoleinstitusjonene – for det er de som må gjøre det, jeg er uenig med Marianne Aasen i at det skal flyttes over til et eller annet eksternt ekspertorgan – ha muligheten til å gi kompletterende undervisning. Det er vi i gang med. Jeg skulle ønske at man hadde startet med det arbeidet før 2015, men nå er det i hvert fall i gang, og tanken er at det skal bygges videre ut.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2017-02-14:
Jeg vil si tusen takk for to gode interpellasjoner og tusen takk for en god debatt også, som har engasjert mange i salen. Jeg synes dette er en spennende diskusjon fordi det berører begge nivåene av politikken samtidig: Det er enkeltmennesker – vi har fått noen eksempler på det her – som blir berørt, og så handler det også om systemnivå, hva vi skal gjøre på systemnivå. Både helseminister Høie og jeg har redegjort for en del av regjeringens arbeid med dette. Hvis man skal oppsummere, tror ikke jeg at den gode oppsummeringen er at vi har en slags etnosentrisk innfallsvinkel til dette. Det er helt naturlig at et land ønsker å ha en type godkjenningsordning for høyere utdanning, særlig for de yrkene som er beskyttet. Det er også helt naturlig at universiteter og høyskoler i Norge får vurdere hvordan andre studier passer inn i deres studieportefølje. Det er også slik at når vi har et system hvor vi har et sektoransvar og dermed flere forskjellige godkjenninger basert på hvilken sektor det hører inn under – universitetene og høyskolene har en rolle, NOKUT har en rolle – er det desto større behov for koordinering. Jeg tror egentlig det er oppsummeringen jeg tar med fra denne debatten, at fordi vi ønsker å organisere oss bl.a. gjennom et sektorprinsipp, er det viktig at koordineringen blir bedre. NOKUT har nå fått styrket sin rolle. Det som ble omtalt som et statssekretærutvalg, er ikke bare det – hvis det var ment som et organ som bare skal sitte og prate. Det er nedsatt for å se på hvordan kan vi ta neste steg for å se hvordan dette systemet kan bli enda bedre både for brukerne og for arbeidslivet.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-10:
På vegne av stortingsrepresentantene Karin Andersen, Heidi Greni, Marit Arnstad, Kari Henriksen, Rasmus Hansson, Trine Skei Grande, André N. Skjelstad og meg selv har jeg den ære å framsette et forslag om domstolsbehandling ved tilbakekallelse av statsborgerskap.
Børge Brende (Høyre), 2017-01-10:
Takk – jeg skal snart gå inn for landing. Afghanske kvinner har understreket overfor meg at internasjonal støtte er svært viktig for at ikke fremskritt skal forvitre i en presset sikkerhetssituasjon. De krever også å være representert i en fremtidig fredsprosess med Taliban. Uten kvinner blir det ikke fred. Og uten kvinnelig deltakelse i arbeidslivet går landet glipp av viktig økonomisk vekst. Afghanistan er i dag i førersetet for å håndtere sin egen sikkerhet. De vil imidlertid fortsatt trenge støtte. Under NATOs toppmøte i Warszawa i juli ble betydningen av et sterkt partnerskap mellom Afghanistan og NATO understreket. Norge viderefører derfor støtten på 150 mill. kr årlig til afghanske sikkerhetsstyrker. Av dette planlegges 90 mill. kr i sivil bistand, som skal styrke og lønne afghansk politi og fengselsvesen. Norge og våre allierte gikk inn i Afghanistan med høye ambisjoner. Noen har vært for høye, flere er justert i løpet av engasjementet. Det er ofte vanskelig å forutse utviklingen på bakken. Nettopp derfor må vi være fleksible og tilpasse innsatsen i lys av utviklingen. I vårt arbeid med å støtte Afghanistan har vi lært mye. Vi har høstet erfaringer vi vil ta med oss videre i arbeidet med sårbare stater og regioner. Afghanistan-utvalgets rapport har i så måte gitt oss et grunnlag for å systematisere lærdommene og tilpasse dem til nye utfordringer som ligger foran oss. La oss heller ikke glemme at det internasjonale samfunn og Afghanistan har lykkes med å hindre at Afghanistan på ny har blitt et arnested for internasjonal terrorisme. Landet har med vår hjelp kommet et stykke på vei med å bygge opp statsinstitusjoner, og det leverer grunnleggende tjenester som utdanning til deler av befolkningen. Stabilitet i Afghanistan er fortsatt viktig for vår egen sikkerhet. ISILs tilstedeværelse i landet viser dette. Derfor er det viktig at vi nå fortsetter engasjementet i Afghanistan. Jeg har tidligere uttrykt at varig fred og stabilisering i Afghanistan fordrer en politisk løsning med Taliban. Både under NATO-toppmøtet og giverkonferansen for Afghanistan i 2016 kunne vi igjen konstatere at det er bred – og økende – internasjonal enighet om dette, også blant viktige land i regionen. En fredsprosess må være afghansk eid og ledet. Den må være inkluderende. Dette blir en krevende balansegang. En løsning med Taliban må ikke gå på bekostning av menneskerettighetene, inkludert kvinners rettigheter generelt og jenters rett til utdanning spesielt. Her kompromisser vi ikke. Fra norsk side oppfordrer vi partene til å gå inn i reelle forhandlinger. Vi forblir rede til å bistå dem, FN og andre internasjonale aktører etter behov. Regjeringen viderefører det fredsdiplomatiske arbeidet som omtales i Afghanistan-utvalgets rapport. Det er min ambisjon å sikre fortsatt bred støtte i Stortinget til norsk Afghanistan-politikk. Jeg håper at denne redegjørelsen, Afghanistan-utvalgets rapport samt debatten i Stortinget kan legge grunnlaget for en slik bred enighet.
Børge Brende (Høyre), 2017-01-10:
Jeg vil også benytte anledningen til å takke representanten Nybakk for det arbeidet hun gjennom mange tiår har gjort for nordisk samarbeid. Hvis jeg ikke husker helt feil, kom representanten inn på Stortinget i 1986. Det var fortsatt under den kalde krigen, og da var det nordiske samarbeidet mye vanskeligere – knyttet til sikkerhetspolitisk samarbeid, iallfall. Det har endret seg, og det er veldig interessant at nå på NATOs siste utenriksministermøte satt Finland og Sverige inne under veldig mange av diskusjonene. De er nære NATO-partnere, akkurat som vi er nære partnere i utviklingen av EUs utenriks- og sikkerhetspolitiske strategi, hvor vi også har gitt innspill, og hvor vi trekkes inn. Jeg er for øvrig også invitert til Europaparlamentets utenrikskomité for å redegjøre for vårt syn på arktisk politikk, men også med basis i et nordisk perspektiv. Så det er store muligheter for også å styrke dette samarbeidet ytterligere, utover det vi gjør i dag.
Børge Brende (Høyre), 2017-01-10:
Vi må greie å beholde Arktis som et område for samarbeid. Foreløpig har vi ikke sett at mange av de mest bekymringsfulle trekkene, en «nullsumspillverden», har kommet til Arktis. Det er også veldig interessant at når EU nå behandler sin arktiske strategi – og jeg skal til høring i Europaparlamentet – er det basert på også havretten og den internasjonale rett som er veldig viktig for oss, og som faktisk også Russland i nord understreker viktigheten av. Hvordan vi skal greie den balansegangen fremover, sier jeg ikke blir lett. Men jeg har håp om at vi ikke skal få den negative utviklingen i Arktis.
Børge Brende (Høyre), 2017-01-10:
Jeg tror det har vært viktig også å ha sentrale europeiske aktører i Norge og som deltakere i nord, for å øke forståelsen av Arktis. Mer enn 10 pst. av vår befolkning bor nord for polarsirkelen. Det er der veksten er sterkest i vårt land. En må greie kombinasjonen av bærekraftig utvikling, vekst og å ta vare på miljøet. Det er nok noen misforståelser knyttet til hvor aktiv næringsvirksomhet vi faktisk har i nord, og hvordan vi har en historie for å kombinere dette. Vi har også en grense mot vårt naboland Russland hvor det er en veldig asymmetrisk militær situasjon. Det er det ikke noen tvil om. Et av de skrittene jeg har tatt, er å invitere meg med til utenrikskomiteen i Europaparlamentet som nå skal diskutere denne strategien. Jeg har hatt flere samtaler også med Federica Mogherini i forbindelse med utformingen av denne strategien fra kommisjonen.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2017-01-10:
Det er en enstemmig innstilling i denne saken, men opptak av nye medlemmer i NATO bør ikke forbigås i stillhet her i salen. Til det er forpliktelsene vi påtar oss, for store. Under NATOs ministermøte 2. desember 2015 ble Montenegro invitert til å innlede forhandlinger om medlemskap i NATO. Etter at forhandlingene ble avsluttet, har landets regjering bekreftet sitt ønske om å tiltre alliansen. Den 19. mai i fjor ble protokollen om Montenegros tiltredelse undertegnet. Det er bred enighet blant NATO-landene om at utvidelsen av alliansen er en kontinuerlig prosess. Slik sett er denne utvidelsen i tråd med planen som ble vedtatt på toppmøtet i Washington i 1999, med program for råd, assistanse og praktisk støtte til land som ønsker medlemskap, noe som gir alliansen anledning til å vurdere kandidatlandets kvalifikasjoner. Montenegro har deltatt i dette siden 2009. Montenegros medlemskap vurderes til å være viktig for sikkerheten og stabiliteten på Balkan og for det euroatlantiske området som helhet. Det vil bidra til å realisere målet om et Europa som er fritt og selvstendig, og som står samlet om å møte felles sikkerhetsutfordringer. Montenegro som kandidatland har gjennomført omfattende reformer og vist forpliktelse til å delta i de alliertes felles sikkerhet og verdigrunnlag, og har forpliktet seg til å videreføre sine politiske, militære og økonomiske reformer også som medlemsland. Komiteen anbefaler på bakgrunn av dette at Stortinget samtykker til godkjenning av protokoll om Montenegros tiltredelse til NATO.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2017-01-10:
Jeg vil takke saksordføreren for en rask og presis behandling av denne saken. Det er også grunn til å takke regjeringen for en rask behandling av opptaket av Montenegro som fullt medlem i NATO, for det er jo slik at alle 28 medlemsland må gi tilslutning til at nye medlemmer tas opp i organisasjonen. Da er det selvsagt viktig for søkerlandene å få en snarlig avklaring. Montenegro har for øvrig vært partnerland i mange år. Det er, som også saksordføreren var inne på, bred enighet om at utvidelsen av NATO er en pågående, kontinuerlig prosess som er åpen for alle land i Europa med evne og vilje til å bidra til å oppfylle målene i traktaten. Montenegro har gjennomført omfattende reformer og tilkjennegitt forpliktelser til å bidra til de alliertes felles sikkerhet og verdigrunnlag. Montenegro er et viktig land på Balkan, og deres medlemskap i NATO vil bidra til å virkeliggjøre målet om et demokratisk og stabilt Europa som står samlet om å møte nye sikkerhetsutfordringer. Det er gledelig at det er en enstemmig komité som står bak denne innstillingen.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2017-01-10:
La meg først takke for et veldig interessant innlegg om nordisk samarbeid sett fra et utenrikspolitisk perspektiv, altså om samarbeidet i Norden om utenriks- og forsvarspolitikk. Da jeg første gang satt i Nordisk råd, var det ikke anledning til verken å drøfte eller snakke om utenrikspolitikk eller sikkerhetspolitikk. Men utenriks- og sikkerhetspolitikk blir nå stadig viktigere for Norden, og jeg synes det er interessant når utenriksministeren sier at de nordiske land samarbeider om å hegne om det internasjonale rammeverket. Jeg tror han har helt rett i at vi har den oppgaven, og at vi fremmer de nordiske verdiene utenfor våre grenser. Jeg har et spørsmål knyttet til det nordiske forsvarssamarbeidet. Hvordan ser utenriksministeren at det kan videreutvikles, nettopp med basis i de sikkerhetspolitiske alliansene som de ulike landene er medlem av?
Tone Heimdal Brataas (Fremskrittspartiet), 2017-01-10:
Fremskrittspartiet mener at et tett og godt nordisk samarbeid er viktig for Norge. Dette er også høyt prioritert av regjeringen. Et tettere samarbeid med våre naboland vil kunne gjøre oss bedre i stand til å møte utfordringene i en verden i rask forandring. Utviklingen i Russland, flyktningstrømmer og terrorisme som følge av konflikter i Midtøsten og Nord-Afrika samt et europeisk samarbeid som er satt på prøve, er noen av forholdene som Norge må håndtere. Det er mye vi ikke kan klare alene. Derfor bør vi styrke samarbeidet om viktige grenseoverskridende spørsmål med de nordiske landene. Disse er våre naturlige allierte, som vi deler språk, kultur, verdisyn og interesser med. Det finske formannskapet i 2016 fokuserte på mer nordisk samarbeid om Europa-politikk og utenrikspolitikk. Regjeringen viderefører denne satsingen under det norske formannskapet i 2017 ved å arbeide for økt nordisk synlighet på den europapolitiske arena og i Brussel og mer bruk av fellesnordiske innspill på politikkområder der vi har felles interesser. De nordiske landene samarbeider allerede godt på den internasjonale arena. De nordiske landene har et nært samarbeid i FN, bl.a. om å sikre representasjon i nordiske land i ulike FN-organer. I forholdet til EU er kontakten med de nordiske landene særlig viktig når norske interesser skal ivaretas i EUs politikk- og regelverksutvikling. Gjennom de nordiske medlemslandene får vi også informasjon om drøftingene i EU. Til gjengjeld får de andre nordiske EU-landene informasjon fra Norges deltakelse i grupper der bare EU-kommisjonen deltar, slik som i WTO. Som følge av en endret sikkerhetssituasjon i øst ser vi at Sverige og Finland øker samarbeidet med NATO i Østersjø-området. Det nordiske forsvarssamarbeidet NORDEFCO er et resultat av at disse to landene har blitt mer aktive på den sikkerhetspolitiske arena. De nordiske landene har i stor grad sammenfallende syn på dagens situasjon i Østersjø-regionen og har økt dialogen om forsvarsplanlegging og krisehåndtering. Vi vil understreke at dette ikke er en erstatning for NATO-samarbeidet, men et supplement. Samarbeidet mellom de nordiske landene må levere gode og konkrete svar på aktuelle utfordringer som Nordens innbyggere møter i hverdagen. Norge vil ha mye å tjene på mer regionalt samarbeid innenfor utfordringer knyttet til miljø, konkurransekraft og demografiske endringer, som integrering. Det er f.eks. opprettet et nordisk program for erfaringsutveksling og utvikling av ny kunnskap i integreringspolitikken, som vil bli gjennomført i perioden 2016–2018. Fremskrittspartiet vil særlig framheve Grensehinderrådets arbeid med å forebygge og fjerne grensehindre og andre hindre som hemmer vekst. Norske og svenske myndigheter arbeider f.eks. sammen om en løsning, slik at svensk førerrett for snøscooter skal være gyldig i Norge også. Ambisjonene er å fjerne fra fem til ti grensehindre per år, særlig innen arbeids-, sosial- og utdanningsområdet.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-01-10:
Nordisk samarbeid har lange tradisjonar, sjølv om forholdet til nabolanda våre har vore ymse viss me går langt nok tilbake i tid. Men me har no eit godt samarbeid og eit godt naboskap og kan drøfte saker som er spesielle for dei nordiske landa, gitt at me òg har ein felles samfunnsmodell, ein samfunnsmodell med ein velferdsstat som vert utfordra av endringar i verda rundt oss, av stigande migrasjonsstraumar og av arbeidsinnvandring. Det er òg viktig at me kan lære av kvarandre. Sist veke la ein i Sverige fram 75 punkt for distriktsutvikling, eller «utvikling av glesbygden», som det heiter i Sverige. Det er kanskje symptomatisk at når ein i Sverige no vil byggje opp sine distrikt, byggjer dagens regjering ned dei norske distrikta. Det er òg interessant å lese dei 75 punkta og sjå at dei fleste av dei er ein blåkopi av norsk distriktspolitikk slik han har fungert frå 1970-talet og fram til dei seinaste åra, der ein ser at strukturane vert plukka ned ein etter ein. Det er viktig med det nordiske samarbeidet i forholdet til EU. Sjølv om det er eit fleirtal her i Stortinget som integrerer oss tettare og tettare til EU-samarbeidet, er det framleis slik at me ikkje er medlemer. Difor går vegen til dei indre gemakka ofte via våre gode naboar, som er medlemsland. I FN er me felles medlemer, og me ser at Finland og Sverige nærmar seg drøftingar om NATO-medlemskap fordi verda igjen forandrar seg og ein ser at det å vere i alle fall assosiert medlem i NATO gir føremoner og eit tryggare samfunn. Når det gjeld grensesamarbeidet, vart det i 2015 innført identitetskontroll over Øresund. Heilt sidan 1954 har me hatt ein felles nordisk passfridom. Det er Austerrike, Tyskland, Danmark, Sverige og Noreg som av EU-kommisjonen har fått tidsavgrensa tilgang til grensekontroll. Dette er eit krevjande tema. Det er òg eit krevjande tema i Nordisk råd, og det vart seinast i november 2016 teke opp på eit seminar i den svenske ambassaden i København, der Nordisk råd var medarrangør. Der sa både Sverige og Danmark sine ambassadørar at det ikkje låg an til at grensekontrollen mellom Danmark og Sverige ville verte oppheva snarleg. Det er heller ikkje nokon signal om at ein ønskjer å etablere ein grensekontroll langs yttergrensene i Norden for å gjenopprette passfridomen i Norden. Det kunne vore interessant å høyre statsråden sitt syn på det – om han vil ta noko initiativ for å sikre at vi kunne ha ein felles nordisk passfridom, men med ein felles grensekontroll ved yttergrensene til Norden. Eg trur at det òg i tida framover vert viktig med eit tett samarbeid i Norden. Me har mykje av dei felles utfordringane og mykje av dei felles trugsmåla mot landa våre, og me ser at NORDEFCO, som er det felles samarbeidet ein har om forsvar, er det som er mest aktivt akkurat no – igjen fordi verda har vorte meir utrygg og ein ser at det å stå saman og samarbeide om å løyse dei felles utfordringane gir oss styrke. Senterpartiet er positive til at me i Norden utviklar vidare det samarbeidet me har, og får det vitalt òg på andre område, der ein kanskje har sakna litt vitalitet dei seinare åra.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-01-10:
Eg òg vil både ønskje til lukke med den nye, viktige posisjonen og ønskje godt nyttår. Det burde eg gjort frå talarstolen i stad, men ein vert så fokusert på det ein skal seie. Eg tok opp grensesamarbeid i innlegget mitt. Norden har hatt ein felles passfridom internt, og no har me ein mellombels eller tidsavgrensa grensekontroll som dei nordiske landa, med nokre fleire, har fått løyve til å ha. Spørsmålet mitt er: Vil statsråden ta initiativ for igjen å opprette den nordiske passfridomen gjennom ein felles passkontroll ved Nordens yttergrense?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-01-10:
Me samarbeider òg i Norden på mange andre område. Som eg nemnde i mitt innlegg, har ein i Sverige no lagd fram eit ganske breitt program for distriktsutvikling – ganske overraskande for dei av oss som har køyrt i «glesbygden», men sjølvsagt nødvendig – og offensivt. I Finland, som eg besøkte i fjor haust, jobbar ein eigentleg langs same linje, der Nord-Finland slit med fråflytting. I Noreg har vel regjeringa ei noka anna tilnærming til temaet. Eg får kanskje òg nemne at i Danmark har ein hatt ein ganske tøff runde etter den store regionreforma og kommunesamanslåinga der. Er det aktuelt med eit samarbeid om dette temaet innanfor Nordisk råd, for òg å sjå på dei mindre tettbygde områda, om ein kan ha ein felles strategi?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2017-01-10:
Takk for lykkønskningen! Jeg skal være forsiktig med å si om det er feil vei eller riktig vei. De nordiske landene har gjennom mange år fokusert på det arktiske. Hvert land har sin arktiske strategi. Man har gjennom et samarbeid i Norden også framhevet dette arbeidet tidligere, og det blir en viktig del av det framtidige arbeidet. Kort: Jeg tenker at når man skal møte f.eks. EU for å fremme sine interesser, er det en god inngang at man fremmer de felles synspunktene og det felles verdisettet vi har. Vi er de landene som har mesteparten av befolkningen i nord, og jeg tror den arktiske strategien EU vil legge opp til, uten at jeg kjenner til den, vil vektlegge den nordlige delen av EU og denne delen av Arktis. Det er der det bor folk, og det er der mesteparten av verdiskapingen foregår.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2017-01-10:
Jeg var kanskje utydelig i starten, da jeg sa at jeg ikke har så inngående kjennskap til EUs strategi at jeg kan knytte punkter til den delen. Det vi vet fra den daglige politiske debatt, er at klima er viktig. I den grad man finner klima i strategien fra EU, vil det være en viktig del av det. Omstilling er også et viktig tema i EU, så i den grad EU tar opp omstillingsarbeid i sin arktiske strategi, vil det være viktig. Ellers vil jeg i utgangspunktet tenke at den aller viktigste delen av vårt arbeid vil være å fremme norske interesser overfor EU, gjerne gjennom det nordiske samarbeidet. Fra norsk side er klima, verdiskaping og aktivitet også i Arktis en av de viktigste pilarene.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2017-01-10:
Jeg tenker at et regionalt samarbeid, et europeisk samarbeid om de utfordringene vi står overfor når det gjelder migrasjon og passkontroll, er et gode. Jeg tenker også at et samlet Norden i det samarbeidet, med et felles verdisett, med felles erfaringer, er et veldig gode. Men jeg er ikke helt sikker på at den beste måten å samarbeide i Europa på er at Norden på et vis låser seg inne, og sier at vi skal gjøre det på vår måte, og så får resten av Europa slite med disse problemene på sin måte. Jeg tenker at den gode dialogen vi har nå, den spesialordningen vi har fått, fungerer etter hensikten. Jeg er helt sikker på at Norge har mest å tjene på å samarbeide bredt også i Europa.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2017-01-10:
Ja, i aller høyeste grad. Jeg mener også at vi har et dokument som heter Sundvolden-erklæringen, som er et utrolig spisst og godt dokument for å bedre tilværelsen for folk som bor i distriktene, som f.eks. meg. Det legger opp til at vi skal bruke mer penger på infrastruktur, for infrastruktur er viktig ute. Det legger vekt på at vi skal bruke penger på å få en god skole, så det ikke skal være sånn at en ungdom som vokser opp i Båtsfjord, skal ha mindre muligheter til å realisere seg selv og sine evner fordi han har vokst opp med en litt dårligere skole enn det man opplever at finnes andre plasser. Det er et program som ser distriktene, som ser nord, og sier at det blir vårt viktigste økonomiske tyngdepunkt i framtida. Jeg tenker at den politikken denne regjeringen fører, står seg godt mot de dokumentene som jeg registrerer at nå presenteres fra Sverige og for andre av våre naboland. Men vi skal huske på at Norge er det av de nordiske landene som har en stor del av befolkningen i distriktene. Vi har altså lyktes.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2017-01-10:
Takk for lykkønskningene. For det første er det gjort en god del på infrastruktur og transport i Norden. For det andre tenker jeg at her er representanten Knag Fylkesnes kommet inn på et veldig godt spor, fordi for Norden og for vår landsdel Nord-Norge i særdeleshet vil eksportrutene ut av landsdelen, gjennom Norden, være de aller viktigste. Jeg tenker at det er viktig å se Norge i en mye mer horisontal linje, og så tenke transportårer gjennom Norge, gjennom Sverige, gjennom Finland, ut mot markedene våre. Jeg tenker også at et tett nordisk samarbeid og et aktivt lederskap i Nordisk ministerråd fra norsk side skal kunne løfte også de spørsmålene på agendaen. Jeg mener at det er et veldig godt prosjekt for fellesskapet og for Norden.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2017-01-10:
La meg starte med å benytte anledningen til å ønske statsråden et godt nytt år og gratulere med nye oppgaver. Mitt spørsmål er knyttet til Europaparlamentet, som for øyeblikket behandler det som kalles en kommunikasjon fra EU-kommisjonen knyttet til arktiske strategier. Den ble presentert av kommisjonen i mai og ligger nå til behandling i Europaparlamentet. Det er en ganske omstendelig behandling hvor flere komiteer er involvert. Det er en omfattende strategi. Jeg har lyst til å utfordre statsråden på hva han tenker om den retningen EU nå tar når det gjelder det arktiske, som også er en viktig del av det nordiske samarbeidet, og ikke minst en viktig del av hvordan Norden kan stå sammen i en stadig mer globalisert verden. Spørsmålet blir da: Hva tenker statsråden om den strategien som Europaparlamentet nå har til behandling? Er EU på rett vei, eller går det i feil retning?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2017-01-10:
Jeg takker for svaret og deler statsrådens oppfatning av at det at Norden forsøker å samordne seg med hensyn til hvilke interesser vi har i de nordlige områdene, eller i Arktis, som det ofte beskrives som internasjonalt, er viktig. Vi deler mange interesser der, men har også noen ulikheter. Jeg utfordret i stad statsråden på å si noe om hvorvidt EU var på rett vei eller ikke. Jeg kan ha forståelse for at han ikke vil karakterisere det veldig sterkt, men jeg kan reformulere spørsmålet og utfordre statsråden på hvilke elementer i EUs arktiske strategi statsråden mener er en styrke, som vil bygge opp under de ambisjonene og visjonene man har for samarbeidet med å sette Norden på kartet, og da også Norge som en del av Norden og som en del av Arktis. Hvilke deler av EUs strategi knyttet til Arktis er det statsråden best synes tjener Norge på dette området?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2017-01-10:
Jeg vil ønske statsråden godt nytt år. La oss håpe at det blir et godt nytt år. Som statsråden var inne på i sitt innlegg, er kanskje den globale situasjonen litt mer uoversiktlig enn hva den har vært i senere år, og i en arktisk nordområdesituasjon skjer det også ting som gjør at vi kanskje ikke helt vet hvor vi går hen nå. Vi har et Russland som har brutt folkeretten, men som vi likevel forsøker å ha et konstruktivt samarbeid med. Det er en uttalt målsetting både fra norsk og andre parters side. Vi har et USA som – som statsråden var inne på – ennå ikke har utmeislet sin nordområdestrategi. Statsråden har også gjort en innsats for igjen å normalisere forholdet til Kina, som ble observatør til Arktisk råd nå nylig. Så diskuterer også Europaparlamentet EU-kommisjonens kommunikasjon på arktisk strategi. Hvilke utviklingstrekk ser statsråden innen det arktiske samarbeidet i de nærmeste årene?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2017-01-10:
Jeg takker for svaret, og jeg deler håpet til utenriksministeren. Så langt er det min oppfatning at vi har lyktes i å gjøre det med Russland, der vi har klart å være tydelige på hva vårt synspunkt på deres handlinger på andre arenaer har vært, uten at det har smittet over og ødelagt forutsetningene for det som er et viktig samarbeid for Norge, men også for de andre arktiske landene og for resten av verden. Som statsråden var inne på i sitt svar, behandler Europaparlamentet nå den arktiske kommunikasjonen fra kommisjonen. Jeg mener den har tatt mange viktige skritt i riktig retning, i forståelsen av hva Arktis er, og hvilket regelverk som gjelder. Likevel er det slik at jeg oppfatter at Europa har et – skal vi si – ikke tilstrekkelig opplyst syn på hva Arktis og nordområdene faktisk er. Hvilke tiltak eller strategier har statsråden for å bidra til en enda bedre forståelse i Europa og EU for hva som nå trengs i de nordlige områdene?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-10:
Eg vil også gratulere statsråd Bakke-Jensen med no å ha rykt inn i regjeringskontora. Det er alltid stas med ein finnmarking i regjering, synest eg. Mitt spørsmål handlar om transport, for på mange område er det nordiske samarbeidet unikt og godt og velutvikla, men på andre område er det veldig mykje som framleis skrantar. Ministerrådet for transport blei jo lagt ned. Eg sit i Nordisk råd i utvalet for utvikling og vekst. Vi har brukt eitt og eit halvt år på å samle ministrane til ein samtale om felles nordiske utfordringar på transportområdet. Eitt og eit halvt år har ein brukt på å få det til. Det synest eg illustrerer eit stort problem. Mange av dei største utfordringane vi har som nasjon, handlar eigentleg om våre samband transportmessig, ut av landet. Likevel er det så vanskeleg å få dette til. Kva vil statsråden gjere for å få fart på det arbeidet?
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2017-01-10:
Jeg vil også starte med å gratulere min gode politikerkollega fra Finnmark med hans nye verv. Det har vært et interessant og lærerikt år som medlem av den norske delegasjonen til Nordisk råd – interessant fordi man treffer kollegaer fra andre land, lærerikt fordi det bidrar til en bedre forståelse av at de nordiske landene har svært mye til felles. Men som vi ser av stortingsmeldingen, er det fremdeles forbedringspunkter på mange ulike politikkområder. Grensehindrene har vært nevnt, og er et godt eksempel på at vi har et stykke vei å gå før vi er skikkelig i rute. Men jeg synes det er fint at man har en ambisjon om å fjerne fem–ti grensehindre per år. Eksemplene er mange nok til å kunne si at man får til det man vil, hvis den politiske viljen er til stede, slik også representanten Knag Fylkesnes var inne på i sitt innlegg. Uttrykket «Sammen er vi sterke» er viktig når vi diskuterer det å utvikle det nordiske samarbeidet. Vi ser det på flere og flere områder, og jeg, som kommer fra det høye nord, vil spesielt trekke fram Arktisk råd, urfolksamarbeidet og Barentssamarbeidet som gode eksempler på at det gir en merverdi for den befolkningen som lever der. Samtidig er det utrolig synd at det nordiske informasjonskontoret i Alta legges ned med begrunnelsen at informasjonsarbeidet og prosjektarbeidet i Barentsregionen styres best fra Oslo. Forstå det den som kan, det gjør ikke jeg! Som kjent overtok Norge formannskapet i det nordiske samarbeidet nå i januar, med gode målformuleringer. Norden i omstilling føler jeg er godt ivaretatt, og som ihuga EU-mann er jeg glad for at Norden i Europa får stor plass, men kanskje i enda større grad ser jeg muligheten til å sette Europa i Norden på dagsordenen. I disse dager ser vi at stadig flere her i landet tar til orde for å melde Norge ut av EØS og erstatte det med handelsavtaler med et EU som har store interne utfordringer. Samtidig spør mange seg hva slags USA vi vil få etter valget av Trump som president. Det vi har sett i form av ulike Twitter-meldinger, er – for å si det litt diplomatisk – svært interessant og til dels utfordrende å ta til seg. Når vi samtidig ser at de geopolitiske utfordringene i verden kommer nærmere og nærmere oss, blir det spennende å se om vi klarer å løse dette sammen, eller om vi blir tvunget til å løse det hver for oss. All erfaring viser at et Norden og et Europa løser disse oppgavene best sammen gjennom å ivareta demokratiske verdier og prinsipper. I dag utfordres Europa nettopp på det. Vi ser at det er en større usikkerhet om EU enn på lenge. Storbritannia er på vei ut, og brexit har ført til exit-diskusjoner i mange land der høyrepopulistiske partier og EU-motstandere stadig vinner terreng. Trumps mantra «Make America Great Again» har fått altfor mange tilhengere i Europa.
Michael Tetzschner (Høyre), 2017-01-10:
Hvis vi et øyeblikk tenkte oss at vi i én setning skulle uttrykke det vi mener om disse dokumentene som ligger her i dag, ville vi kunne si noe som følger: Det nordiske samarbeidet er viktig, og det fungerer i hovedsak godt. Men det må sies litt mer. Vi kan glede oss over at vi har et velutviklet politisk parlamentarisk samarbeid gjennom Nordisk råd. 87 av medlemmene i de nordiske nasjonalforsamlingene deltar og utvikler personlige relasjoner over år som gjør at det nordiske samarbeidet får en struktur, og ikke bare blir henvist til løsrevne initiativer. Det samme gjelder i enda større grad Nordisk ministerråd, som også involverer utpekte fagdepartementer. Vi kan glede oss over Grensehinderrådet – hvis leder sitter i diplomatlosjen, så vidt jeg har observert – som hver eneste dag på praktisk plan bygger ned de praktiske hindringene som ellers kan oppstå, som gjør det besværlig å krysse grensene mellom de nordiske land, enten fysisk eller gjennom det økonomiske samkvem. Det skal vi glede oss over. Så har vi kommet dit hvor jeg i tillegg til å gratulere vår nye samarbeidsminister, også vil dele med ham noen kritiske observasjoner som jeg selv mener å ha observert etter syv år i det nordiske samarbeidet, og som er forbedringspunkter, som det heter. For det første: Det politiske og det departementale samarbeidet fungerer godt, som jeg nevnte, men de nordiske faste institusjonene gjør det ikke. Evalueringer, i den grad de gjennomføres, får begrensede konsekvenser. For det andre: Det brukes for mye ressurser på sideaktiviteter som ikke direkte har sporbar nytte for nordiske borgere. For det tredje: De nordiske skattebetalere bidrar med over 1 mrd. kr i året. Det er de løpende utgiftene årlig. I tillegg har vi de indre ressursene som brukes i hvert enkelt departement og i de enkelte land. Vi mener det bør kunne stilles skarpere krav til resultatene. Det kan også reises som en problemstilling om Norge skal dekke nesten en tredjedel av utgiftene. Videre er det min påstand at viljen til å prioritere ikke er velutviklet, og at reformene kunne være dristigere. Jeg tror vi fremover må se at organisasjonen under Nordisk råd må være forberedt på at nye satsinger må finansieres gjennom effektivisering eller omprioriteringer. La likevel dette innlegget klinge ut med en bekjennelse av troen på det sterke nordiske politiske samarbeidet. Sammen utvikler vi relasjonene også til de nye selvstendige land i Baltikum, et samarbeid som blir utrolig viktig i den tiden vi står foran, og som har noen illevarslende tegn om instabilitet.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2017-01-10:
Føresetnaden for det nordiske samarbeidet meiner eg er at me kan flytta oss enkelt over grensene, slik at me f.eks. kan ta oss arbeid i eit av dei andre nordiske landa. Som transportrapportør for Nordisk råd er det ein av dei tinga eg har jobba mykje med sidan eg kom inn der. Som det er nemnt før i dag, har me ikkje ministerråd for transport lenger. Det vart lagt ned i 2005. Då vart det sagt at det tok halvtanna år, nei, det tok nesten tre år før dei nordiske transportministrane ønskte å møta delegasjonen for Nordisk råd til eit møte. Me fekk det til i november. Eg vil seia at det vart eit godt møte, og eg ser på det som starten på eit noko betre samarbeid, fordi det er slik at transport engasjerer utruleg mange av medlemene i Nordisk råd. Dei nordiske landa har ofte gode transportløysingar. Men det internasjonale er viktig òg, og transportforbindelsane over landegrensene deriblant. Då tenkjer eg at nasjonale transportplanar må koordinerast. Planane kan ikkje slutta ved grensa. Dei må koplast saman, slik som transportsystema er i røynda. I Barentsområdet har dei laga ein felles transportplan. Verda har endra seg etter at ministerrådet vart lagt ned i 2005. Me har underskrive klimaavtalen i Paris, som vil medføra at me må kutta betydelege utslepp frå transportsektoren. Meir av godstransporten må over på jernbane for å oppnå det. Frå Göteborg hamn, den viktigaste for Noreg, går nesten alt gods på lastebil over grensa til Noreg – meir enn 2 500 lastebilar per døgn. Det er ein veldig viktig årsak til mangel på konkurransedyktig jernbane.
Margunn Ebbesen (Høyre), 2017-01-10:
Nordområdene er vårt viktigste utenrikspolitiske satsingsområde og er av stor betydning for Norge både sikkerhetspolitisk og økonomisk. Regjeringen styrker nordområdesatsingen fra 2,7 mrd. kr i 2016 til 3,4 mrd. kr i 2017. Det er naturlig å trekke inn regjeringens nordområdesatsing i debatten rundt Arktis, for nordområdene er en del av Arktis. Skal vi klare å vise at vi tar på alvor det arktiske arbeidet og utviklingsmulighetene, må vi også vise at vi selv gjør en god jobb på eget område. Norges posisjon har vært og er sterk i det arktiske samarbeidet. Norge har lange tradisjoner i polare strøk og store ressurser og aktivitet. Regjeringen jobber godt med å videreføre Norges sterke rolle i utformingen av arktisk politikk, og det er mye som har skjedd hvor Norge har vært et nav i det arktiske samarbeidet. Bakgrunnen for opprettelsen av den arktiske delegasjonen i sin tid var å få økt oppmerksomhet og kunnskap om Arktis i Stortinget. Det er økende interesse for Arktis, men også for nordområdene, både i de arktiske landene og i en lang rekke land utenfor. Da er det viktig at Stortinget er godt oppdatert om arktisk politikk. Det kan konstateres at det arktiske samarbeidet er i stadig utvikling. Arktisk råd, som hadde sitt 20-årsjubileum i fjor, er viktig, men også den arktiske delegasjonen her på Stortinget og arktisk parlamentarisk samarbeid bidrar. Delegasjonen på Stortinget er aktiv, både ved å arrangere møter her på Stortinget og rundt i landet og ved å delta aktivt på viktige arenaer utenfor landets grenser. Vår delegasjonsleder er også leder for Den arktiske parlamentarikerkomiteen og bidrar aktivt i arbeidet. Han jobber aktivt for implementering av slutterklæringen fra den 12. arktiske parlamentarikerkonferansen, som ble arrangert i Ulan-Ude sist sommer. Samarbeidet mellom medlemslandene fungerer godt. Det er nødvendig også å kommentere forholdet til Russland. Internasjonalt samarbeid som inkluderer Russland, bidrar til å sikre en fortsatt stabil utvikling i regionen. Norge ønsker et godt og nært forhold til Russland, bygget på gjensidig nytte og respekt for grunnleggende internasjonale regler. Men vi står sammen med våre allierte og våre partnere i Europa om vår reaksjon overfor Russland etter deres handlinger overfor Ukraina. Til tross for det har vi et godt samarbeid med Russland, spesielt innenfor søk/redning, forsvarlig forvaltning av fiskeriressursene i de nordlige havområdene og atomsikkerhet. Barentssekretariatet er styrket, og ikke minst har vi et godt folk-til-folk-samarbeid. Jeg har også lyst å nevne den nye grenseavtalen som skal gjøres mellom Norge og Russland, som involverer Neiden i Sør-Varanger. Den er viktig for både nordmenn og russere.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2017-01-10:
Først vil jeg gratulere Frank Bakke-Jensen med stillingen som samordningsminister. Som formann i utvalget for kunnskap og kultur i Norden har jeg hatt gleden av å kunne delta i det nordiske samarbeidet i flere år. Utvalget, som består av 18 medlemmer fra alle de nordiske landene, med ulik partitilknytning, har, i hvert fall gjennom de årene som jeg har vært leder, hatt et meget godt samarbeid om ulike spørsmål. Et tett samarbeid mellom de nordiske landene er viktig og må og skal ha høy prioritet hos de ulike regjeringer, slik at dette samarbeidet kan utvikles enda bedre i årene som kommer. Norden, med sine ca. 26 mill. innbyggere, er et av verdens mest integrerte samfunn og har en av de mest integrerte økonomiene i verden. Derfor er et sterkt og tett samarbeid mellom de nordiske landene viktig for bl.a. norsk verdiskaping og sysselsetting. Det er viktig for vår økonomiske omstilling og konkurransekraft i et stadig større og mer internasjonalt marked preget av globalisering. Utvalget for kunnskap og kultur i Norden arbeider med mange viktige saker innenfor kultur, utdanning og forskning som bidrar til å knytte våre land enda tettere sammen. Samarbeidet i Nordisk ministerråd er viktig med tanke på å forankre saker mellom parlamentarikere fra hele Norden og fra de ulike regjeringene. Man har blitt enig om både små og store saker. Ministerrådet har bl.a. bevilget 500 000 danske kroner til workshops som omhandler friluftsliv for barn og unge i Norden. Et annet tiltak er en nordisk kulturell skolesekk, hvor Ministerrådet setter av søkbare midler i 2017 for å fremme nordisk kultur i skolene. Under hovedsesjonen i København i november 2016 hadde utvalget for kunnskap og kultur et fellesmøte med de nordiske kultur- og utdanningsministrene. Der fikk parlamentarikere fra hele Norden drøfte viktige områder og saker som utvalget er opptatt av, med de enkelte ministrene. Dette er av gjensidig nytte og viktig for å få framdrift i enkelte saker og eventuelt avklare ulike synspunkter. En av de sakene vi arbeider med, er frafall. Det er en fellesnordisk utfordring som utvalget vil jobbe med framover, spesielt knyttet til frafall i videregående skole. En annen sak handler om oversettelse av vinnerne av Nordisk råds litteraturpris. Vi bruker utrolig mye penger på å nominere, bedømme og på prisgallaen, men vi har ikke råd til å sette av nok penger til å få verkene oversatt til de nordiske språk. Dette er en sak vi ønsker å løfte fram, slik at disse verkene kan bli lest av et stort publikum i hele Norden. Vi har grensehinderspørsmål, vi har Nordisk ministerråds strategi for det nordiske kultursamarbeidet 2013–2020. Vi har Internasjonalt Samisk Filminstitutt, som den norske regjeringen satser betydelige penger på, men som ikke har fått løfte av Sverige og Finland på det samme området. Vi har en nordisk ungdomsfilmfestival i Tromsø hvert år, hvor nordiske ungdommer kommer sammen og jobber i workshops. Her er det også en utfordring med å få til en god finansiering. Jeg håper på et godt og nært samarbeid med den nye samordningsministeren for å løse viktige spørsmål for alle som bor i Norden.
Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2017-01-10:
Jeg vil gi nok en gratulasjon til den nye samarbeidsministeren og europaministeren – begge deler er like viktig. Nordisk samarbeid bør bli mer effektivt, mer synlig og gi oss en merverdi, sa representanten Sylvi Graham – og det kan man jo ikke være imot. Samtidig mener jeg at like viktig som de sakene vi tar opp og behandler, er de møtene vi har der vi snakker sammen og blir kjent med våre nordiske naboer og venner – noe som representanten Graham også avsluttet sitt innlegg med. Jeg ble valgt inn i Nordisk råd for et år siden, og før det har jeg som innbygger i Østfold vært med i grensekomiteer med Bohuslän og Värmland og kjenner godt til utfordringene på tvers av grensene. Felles minner om å være «sukkerbarn», avhengig av hvilket land som hadde det billigste sukkeret, gjør at vi har et helt spesielt forhold til svenskene. Jeg husker også at da jeg ble valgt inn på Stortinget, ble jeg invitert til et møte i Karlstad og dro selvfølgelig dit. Jeg skrev reiseregning i etterkant og fikk høre fra Stortinget at det kunne man jo ikke gjøre, bare reise til Karlstad, jeg måtte søke om det fordi det var i utlandet. Så vi har litt å gå på når det gjelder hvordan vi skal legge til rette for samarbeid, også på Stortinget. Nordisk råd kalles av enkelte et supperåd der ingenting skjer, til tross for mange vedtak. Mitt inntrykk etter ett år i Nordisk råd er at det ryktet er ufortjent. Her er det mulig å fremme gode samarbeidsprosjekter og konkrete saker innenfor et bredt spekter av områder. Jeg har lyst til å nevne et par eksempler: Jeg sitter i noe som kalles holdbarhetsutvalget, et utvalg for et holdbart Norden. Før jul fremmet vi i den sosialdemokratiske gruppen et forslag om å få til et felles bidrag fra de nordiske regjeringene til å bygge ut fyllestasjoner for nullutslippsbiler på tvers av grensene, slik at vi alle sammen kan kjøpe oss nullutslippsbiler og ferdes på tvers av grensene uten å være redd for hvor vi kan fylle på drivstoff. Forslaget fikk stor tilslutning i utvalget, og jeg håper at regjeringene i Norden også vil tiltre forslaget. Det ville virkelig få fart på å få ned klimagassutslippene fra transport i Norden og være et bidrag til mobiliteten på tvers av grensene. Jeg var også med på et møte med transportministrene før jul. Jeg hører noen si at det tok fryktelig lang tid å få det til, og det er jeg veldig klar over, men vi fikk det til. Det synes jeg er veldig positivt, og det kommer til å gi en ny giv inn i arbeidet med dette. Det er et arbeid som også grensekomiteene, som vi skal ha møte med til uken for å få til den satsingen som vi ønsker, er opptatt av. Arbeidet med dette er ikke dermed gjort. Vi er nødt til å stå på videre, akkurat som her i Stortinget, når vi vil ha noe igjennom. Jeg ser positivt på det nordiske samarbeidet videre.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2017-01-10:
Jeg hadde i utgangspunktet ikke tenkt jeg skulle utfordre statsråden så mye, men på slutten av innlegget kom det noe som jeg tenkte det var viktig å få klarhet i. Når komiteen peker på at det er viktig at regjeringen utreder behovet for en matkastelov, er det litt underlig at statsråden på en måte sier at her er det markedet som må råde, og det vil skje av seg selv. Det jeg ønsker å få svar på, er hvordan statsråden egentlig har tenkt å forholde seg til det.