Tove-Lise Torve (Arbeiderpartiet), 2012-05-10:
Regjeringen har i begge Soria Moria-erklæringene lagt rammene for en aktiv og helhetlig kriminalitetsbekjempelse. Vi er på vei mot målet om å forebygge bedre, reagere raskere, oppklare mer og rehabilitere bedre. Kriminalomsorgen har en viktig plass i justispolitikken. Kriminalomsorgen gjennomfører straffen den straffedømte er idømt av domstolene. De fleste av oss har en mening om både straffenivå og hvordan straffen bør sones. I et historisk perspektiv har utviklingen i straffegjennomføringen vært revolusjonerende – fra gapestokker og henrettelser på folkefulle torg til dagens moderne kriminalomsorg hvor selve straffen er frihetsberøvelsen, mens man samtidig bruker anledningen når straffen sones, til endringsarbeid og rehabilitering av den straffedømte til et liv uten kriminalitet. Da jeg ble valgt inn i justiskomiteen for snart tre år siden, fattet jeg raskt interesse for kriminalomsorgen. Jeg nærmest slukte det jeg kunne komme over av litteratur, og jeg har brukt mye tid på å besøke kriminalomsorgen. Jeg husker at den første boka jeg lånte på biblioteket her på Stortinget, var boka «Dette står jeg for» av Inger Louise Valle. Hun var statsråd for Arbeiderpartiet i perioden 1971–1980 og var i seks av disse årene justisminister. På mange måter kan vi si at hun var den moderne kriminalomsorgens mor og skal ha den politiske hovedæren for den kriminalomsorgen vi har i dag. Jeg leste selvsagt også St.meld. nr. 37 for 2007–2008 Straff som virker – mindre kriminalitet – tryggere samfunn. Meldingen er et resultat av et imponerende arbeid, gjennomført av mange gode krefter. Spesielt lagt merke til var tidligere justisminister Knut Storbergets innsats og engasjement. Sluttresultatet som den rød-grønne regjeringen la fram, ble veldig godt mottatt, både faglig og politisk. Det sterke fokuset på endringsarbeid, rehabilitering og tilbakeføring skapte store forventninger til oppfølgingen av meldingen. Det er nå godt og vel tre år siden stortingsmeldingen ble behandlet i Stortinget. Det er denne meldingen som er bakgrunnen for min interpellasjon i dag. Jeg har som sagt brukt mye tid på å besøke kriminalomsorgen. Det jeg har sett og hørt, er rett og slett imponerende. De ansatte i kriminalomsorgen og deres samarbeidspartnere gjør en meget god jobb og fortjener veldig stor honnør. I dag er det slik at de fleste fengsel har tilbud om utdanning, opplæring og diverse aktivitetstilbud, fengslene har helseavdelinger og tilbyr programvirksomhet som f.eks. sinnemestring – for å nevne noe. Jeg har fått flere eksempler på hvor viktig det er med innhold i soningen. En historie som gjorde sterkt inntrykk på meg, var en ungdom som hadde ramlet ut av videregående skole på grunn av rus. Rusen og lediggangen medførte sammen med mange andre uheldige omstendigheter at han begynte å begå kriminalitet. Han fikk flere smådommer, og til slutt resulterte det i en lengre fengselsstraff. Denne unge mannen fikk gjennom dedikerte ansatte i fengselet troen på at han kunne komme seg ut av den kriminelle løpebanen. Mens han sonte, fikk han hjelp til sine rusproblem, gjorde seg ferdig med videregående utdanning og tok fagbrev i bilfaget. Og ikke nok med det, han fikk tilbud om jobb i det bilverkstedet han hadde praksis hos under frigangen. Fast jobb medførte at han kunne skaffe seg egen bolig. Dermed ble utgangspunktet for denne unge mannen et helt annet enn om han kun hadde sittet i fengsel og skammet seg, uten tilbud om innhold i soningen. Faren for tilbakefall til det gamle rusmiljøet og den kriminelle løpebanen ble gjennom innholdet i soningen atskillig mindre. Dessverre går det ikke like bra med alle. Men utsiktene med innhold i soningen er mye bedre enn uten. Den felles nordiske tilbakefallsstudien som ble gjennomført i 2010, som ble kalt RETUR, viste at Norge har lavest tilbakefall til ny kriminalitet to år etter endt soning, med 20 pst. tilbakefall. Jeg både håper og tror at den forholdsvis lave tilbakefallsprosenten som denne undersøkelsen viser, er et resultat av innholdet i soningen. Å satse på en god kriminalomsorg er en god investering, ikke bare for de straffedømte og deres familier, men også for samfunnet. Det er også mye god offeromsorg i en faglig god kriminalomsorg. Det er slett ingen motsetning. Å satse på kriminalomsorgen er rett og slett kriminalitetsforebyggende. Jeg var nylig på besøk i Trøgstad fengsel i Østfold. Det er et fengsel med lavere sikkerhet med 90 innsatte. Det var et svært interessant og lærerikt besøk. I fjor åpnet de et servicetorg med sosialkurator, Nav-veileder, tilbakeføringskoordinator og andre viktige aktører som bl.a. konfliktråd. Fengselet har også egen rusmestringsenhet hvor bl.a. sosialmedisinsk poliklinikk yter tjenester. Fengselet organiserer tilbakeføringsarbeidet etter en egen modell med et samhandlingsforum som har sterkt fokus på tverrfaglig samarbeid med tanke på endringsarbeidet hos de innsatte. Kontaktbetjentrollen står også sterkt. Målet er å få flest mulig av de innsatte motivert og engasjert til å berede grunnen for et liv uten kriminalitet etter løslatelse. Måten de jobbet på ved Trøgstad fengsel, er helt i tråd med stortingsmeldingen Straff som virker. Ved Trøgstad fengsel fikk jeg også en tilbakemelding jeg har fått ved veldig mange av de andre besøkene jeg har hatt i kriminalomsorgen: Det foregår mye godt tilbakeføringsarbeid på hverdagene på dagtid. Men i helgene og på kveldstid er bemanningen marginal. Da får fengselsbetjentene stort sett kun prioritert sikkerhetsrutiner og de nødvendige gjøremålene. De fleste synes dette er beklagelig, fordi de innsatte ofte ønsker å prate om utfordringene de har i livet og hvordan de skal komme seg videre når det blir litt roligere rundt dem, altså på kveldstid og i helgene. Dette får ikke betjentene gjort på grunn av ressurssituasjonen. Det ligger derfor et potensial for å gjøre et enda bedre tilbakeføringsarbeid enn i dag dersom budsjettrammene til ordinær drift hadde vært større. Dette mener jeg regjeringen må legge seg på minne med tanke på arbeidet med statsbudsjettene framover. Økte driftsbudsjett til kriminalomsorgen er kriminalitetsforebyggende arbeid som samfunnet samlet sett vil tjene på. Et annet vesentlig poeng jeg har registrert etter mine besøk i kriminalomsorgen, er den store, varierende tilgangen på faglærte fengselsbetjenter. Noen fengsel har alle fengselsbetjentstillingene besatt av betjenter med fengselsskole, mens andre fengsel har mange ansatte uten etatsutdanning. Tilbakemeldingen er at mangel på faglærte går ut over kvaliteten på tilbakeføringsarbeidet. Det er viktig med riktig kompetanse, også hos de ansatte i kriminalomsorgen. Jeg er glad for at vi kan sette kriminalomsorgen på dagsordenen i Stortinget gjennom denne interpellasjonsdebatten. Og jeg håper og tror på en god og konstruktiv debatt hvor Stortinget viser vilje til å bidra i det videre arbeidet med å gjennomføre intensjonene i stortingsmeldingen som ble behandlet her i denne sal i april 2009. Gjennom min interpellasjon til statsråden stiller jeg et veldig åpent spørsmål, som gir forventninger om mange svar. Spørsmålet er allerede referert, men jeg kan gjenta det: Hvordan er St.meld. nr. 37 for 2007–2008 fulgt opp og implementert i kriminalomsorgen og hos de aktuelle samarbeidspartene? Jeg ser fram til svaret fra statsråden, og jeg ser fram til debatten.