Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2009-06-15:
Først vil jeg rette en takk til forslagsstillerne, som reiser en veldig viktig debatt, og også til saksordføreren, som ikke lot seg friste til å bli litt flåsete av en sånn sak, men var veldig seriøs med dette. Jeg synes dette er en veldig viktig sak. Penger kan ikke måle lykke, det tror jeg egentlig vi alle er enige om, selv i verdens rikeste land finnes det mange ulykkelige mennesker. Det viser vel at det er sant. Jeg holder foredrag av og til, og da bruker jeg ofte et eksempel som går litt inn på dette. I 1970 begynte jeg i første klasse på Jong skole i Bærum. Jong skole var en helt ny skole da. Den gangen hadde vi ikke funnet noe olje eller gass, og vi var et relativt fattig land i Europa. Vi var ikke lutfattige, men vi var relativt fattige. Den gangen hadde vi sløydsal, vi hadde skolekjøkken, vi hadde vaktmester, vi hadde noen som måkte banen for oss, vi hadde lærere som stilte opp i 17. mai-toget – vi hadde alt det som en elev i første klasse ønsker. I dag ser vi at dette ikke er tilfellet. Vi er blitt rikere og rikere – og vi har råd til stadig mindre. Det er et faktum som jeg har prøvd å analysere litt. Alle sier vi blir rikere privat, men at vi har en offentlig fattigdom. Men samtidig bruker vi stadig mer offentlige penger, så svaret er ikke bare at vi skal bruke mer offentlige penger. Penger løser ikke nødvendigvis alle de utfordringene vi har som samfunn. Jeg har ikke alle løsningene, Fremskrittspartiet har ikke alle løsningene, men det er heller ingen andre i denne sal som har alle løsningene. Derfor bør man være litt ydmyk overfor nettopp det som dette forslaget tar opp. Fremskrittspartiet har en egen tilleggsmerknad i saken. Vi mener at det er en del livskvalitetsbarometre man kan bruke – ikke bare snakke om klima og generelle ting, som man ofte har en tendens til å gjøre, men om mer konkrete ting som kriminalitetsutviklingen, kvaliteten i eldreomsorgen, om folk føler de får den helsehjelpen de har behov for, om kunnskapsformidlingen i skolen er på det nivået man burde ha det, osv. Andre ting man burde se på i en sånn sak, er de viktige, grunnleggende verdiene som FNs menneskerettigheter er bygd på, og som stadig vekk er en utfordring når det gjelder ytringsrett, individuell frihet, pluralisme, sekulære rettsregler, likestilling og likeverd. Alle de tingene, som er helt avgjørende for vårt samfunn, er ting som ikke kan måles i penger. Man blir ikke lykkelig om man bygger murer rundt seg, uansett hvor mye penger man har. Lykke går også på familieforhold. Det er ikke lett å måle det, men det er åpenbart at det er mye misnøye der ute. Det er ikke helt riktig som Sund sa, at det er typisk norsk å ligge på sofaen og være mett, slik den karikaturen viste. Du kan være rimelig mett, men du behøver ikke nødvendigvis være så lykkelig av den grunn. Det er jo hele poenget med dette forslaget. Nordmenn kan føle at de har levd et relativt tungt liv selv om de har relativt god råd. Det går på ensomhet og alt det som vi nødvendigvis ikke kan vedta noe politisk om i denne salen, men som er viktig å ta med seg i debatten. Derfor synes jeg dette er et godt forslag, hvor man prøver å finne barometre som er mest mulig nøytrale og objektive.