Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-03-14:
Jeg vil takke representanten Høybråten for å fokusere på situasjonen i et land i vårt nærområde som opptar mange av oss, nemlig Hviterussland. Jeg vil også benytte anledningen til å uttrykke anerkjennelse for det sterke engasjement som representanten har vist gjennom mange år, og som pådriver i Nordisk Råd og i andre sammenhenger for å utvikle kontakter med den hviterussiske nasjonalforsamlingen og ikke minst med landets opposisjon og sivilsamfunn. I den siste tidens nyhetsbilde har utviklingen i Hviterussland kommet i skyggen av begivenhetene i den arabiske verden. Men selv om utviklingen i Hviterussland ikke har vært så dramatisk, fortjener den i høy grad vår oppmerksomhet. Og: Det dreier seg ikke her om et land i Europas nabolag. Det gjelder, som representanten sa i slutten av sitt innlegg, et land sentralt i Europa, men med et regime som står fjernt fra europeiske verdier. De siste årenes utvikling i landet har ikke vært rettlinjet. I 2008 tok hviterussiske myndigheter flere skritt i riktig retning. Blant annet ble politiske fanger løslatt, et par uavhengige aviser ble tillatt, og internasjonale observatører ble invitert til parlamentsvalget samme høst. For å oppmuntre til ytterligere positive skritt suspenderte EU og Norge sine straffetiltak overfor landet, som var blitt innført etter de forfalskede valgene i 2004 og 2006. I likhet med EU trappet Norge opp engasjementet overfor landet, først og fremst gjennom vårt prosjektsamarbeid med krefter som arbeider for å fremme demokrati og respekt for menneskerettighetene. Men utviklingen i 2009 og 2010 var mindre oppmuntrende. Forut for presidentvalget i 2010 ga det internasjonale samfunnet et klart budskap om at valget ville bli en lakmustest for hviterussiske myndigheters vilje til å holde frie og demokratiske valg. Opptakten til valget var i og for seg lovende. Opposisjonens kandidater fikk anledning til å drive valgkamp under friere forhold enn det man hadde opplevd på lang tid. Igjen ble det invitert til internasjonal valgobservasjon, og jeg er glad for at også Stortinget var representert blant observatørene som deltok fra Norge, som interpellanten nettopp har gjort rede for. Så ble valgdagen en stor skuffelse, dessverre. Heller ikke denne gang kom valgavviklingen i nærheten av å oppfylle internasjonale standarder. Som det påpekes i rapporten fra de internasjonale observatørene fra OSSE, var valget skjemmet av en rekke mangler. Det viste at mye gjenstår før Hviterussland oppfyller forpliktelsene landet har påtatt seg innenfor rammen av OSSE, også når det gjelder gjennomføring av demokratiske valg. Det som skjedde i kjølvannet av valget, viste enda klarere maktens sanne ansikt i Hviterussland: Myndighetenes brutale voldsbruk for å slå ned demonstrasjonene om kvelden valgdagen, arrestasjonene av de fleste presidentkandidater, etterfølgende represalier og innstramning overfor opposisjonen, presse og det sivile samfunn. Alt dette er fullstendig uakseptabelt. Representanten Høybråten har helt rett i at Hviterussland må gis et klart budskap. Det har Norge også gitt, og det vil vi fortsette med å gi. Gjennom offentlige uttalelser fra meg og andre er det gitt klart uttrykk for norsk syn på situasjonen. Vi har sluttet oss til de europeiske vedtakene som er kommet i den anledning. Vår holdning er også formidlet direkte til hviterussiske myndigheter. Som ett konkret eksempel kan jeg nevnte at min kollega statsråd Aasland tok et initiativ overfor sine europeiske kolleger til å rette en direkte henvendelse til deres hviterussiske kollega. Her tok de opp represaliene mot studenter som hadde deltatt i demonstrasjonene mot det forfalskede valget, og uttrykte sin bekymring over manglende akademisk frihet i landet. Situasjonen i Hviterussland påkaller sterkere reaksjoner enn ord alene. I likhet med våre internasjonale partnere har Norge derfor besluttet et sett av konkrete tiltak: For det første har vi innført målrettede straffetiltak mot hviterussiske myndighetspersoner som har bidratt til valgfusk, eller som hadde medansvar for myndighetenes brutale inngripen i demonstrasjonene etter presidentvalget. Disse tiltakene dreier seg om innreiserestriksjoner og frys av finansielle midler. For det andre styrker vi vår støtte til krefter som arbeider for demokrati og menneskerettigheter. Vi øker støtten til slikt prosjektsamarbeid med Hviterussland fra 15 mill. kr i 2010 til 20 mill. kr i 2011. Vi vil fortsette å støtte landets sivile samfunn gjennom prosjektsamarbeid med norske organisasjoner. For det tredje støtter vi opp om den akademiske frihet. Det er viktig at hviterussiske ungdommer får mulighet til å utvikle fri og kritisk tenkning. Norge vil her støtte det hviterussiske eksiluniversitetet i Vilnius med 6 mill. kr over to år. Jeg var selv og besøkte dette universitetet i forrige uke og hadde et inspirerende møte med studenter og lærere. Jeg fikk et tankevekkende innblikk i de vanskelige valg disse unge menneskene står overfor. Vi hører om personer i eksil. Jeg har aldri møtt et universitet i eksil, og møtet gjorde et sterkt inntrykk. Norge vil bidra til et eget krisefond for studenter som utestenges fra universitetene i Hviterussland, et fond som skal hjelpe dem til å fortsette sine studier i Vilnius. For det fjerde bidrar Norge gjennom internasjonale fora til å øve påtrykk for å få hviterussiske myndigheter til å etterleve sine internasjonale forpliktelser knyttet til demokrati og menneskerettigheter. I Vilnius i forrige uke var Hviterussland blant temaene jeg drøftet med min litauiske kollega. Han er nå også formann i OSSE, som i denne sammenheng spiller en viktig rolle. Også i FNs menneskerettighetsråd tar vi i et møte i dag opp situasjonen i Hviterussland. I beskrivelsen av situasjonen i Hviterussland og av Norges og det internasjonale samfunnets synspunkter og tiltak tror jeg at representanten Høybråten og jeg er ganske samstemte. Interpellanten tar også til orde for at innvilget observatørstatus i internasjonale fora bør stilles i bero inntil Hviterussland imøtekommer de kravene vi stiller. På dette punktet kan jeg ikke uten videre si meg fullt ut enig. Jeg antar at de internasjonale organisasjonene interpellanten har i tankene, er først og fremst Østersjørådet og deler av Den nordlige dimensjon. Hviterussland fikk her observatørstatus i henholdsvis 2009 og 2010. Begge fora er viktige arenaer for praktisk og pragmatisk samarbeid av betydning for land og folk i Nord-Europa. I mange saker er det i alles interesse at Hviterussland deltar. Ett aktuelt eksempel er grenseoverskridende miljøutfordringer, et annet er kampen mot menneskehandel. At landet har en offisiell status i disse samarbeidsordningene, styrker grunnlaget for at også Hviterussland må bidra aktivt. Om landet skulle utelukkes eller selv velge å trekke seg ut, ville det ramme nabolandene like mye som det vil ramme Hviterussland. Spørsmålet har også enda flere politiske sider. Det er viktig å vise at omverdenen ikke er generelt imot enhver kontakt med Hviterussland. Vi er kritiske, meget kritiske, til landets nåværende politiske ledelse og mange sider ved den politikk disse myndighetene står for. Det begrenser landets integrasjon i europeisk samarbeid, og det begrenser våre bilaterale forbindelser. For eksempel er Norge tilbakeholden med kontakter på politisk nivå med Lukasjenko-regimet. Like fullt: Det er viktig å vise at verken vi eller våre internasjonale partnere er motstandere av enhver kontakt med landet, heller ikke med myndigheter på faglig eller lokalt nivå. I vår egen del av Europa er både Østersjørådet og Den nordlige dimensjon gode rammer for å vise dette. Samtidig vil jeg minne om at Hviterussland ikke er innvilget fullt medlemskap, verken i Østersjørådet eller i Den nordlige dimensjon. Dette er det ikke tilslutning til i dagens situasjon, heller ikke fra vår side. Men å oppheve selv landets observatørstatus i disse praktiske samarbeidsordningene vil være å ta et langt skritt i retning av full isolasjon mot vest, mens det fortsatt er åpne dører mot øst. Isolasjonslinjen har vært forsøkt overfor flere regimer – deriblant Hviterussland. Dette har, generelt sett, ikke alltid virket slik man kunne håpe, heller ikke overfor myndighetene i Minsk. Derfor ble denne linjen forlatt, og vi har i stedet gått inn for en kombinasjon av de virkemidler jeg nettopp har beskrevet: Tydelige politiske budskap, målrettede straffetiltak overfor sentrale myndighetspersoner samt klar støtte til krefter som arbeider for demokrati og menneskerettigheter. Avslutningsvis vil jeg også nevne bakgrunnen for en annen side ved vårt forhold til Hviterussland: Norge har som kjent lenge ønsket å få på plass en frihandelsavtale mellom EFTA og Russland. For oss er en slik avtale en naturlig del av forholdet til et viktig naboland. Etter at forberedelsene til en slik forhandlingsprosess med Russland var innledet, inngikk Russland en tollunion med Hviterussland og Kasakhstan. For å kunne gå videre i prosessen med Russland måtte forhandlingsmandatet følgelig utvides til også å omfatte tollunionens to øvrige land. Dette betyr ikke at det i dagens situasjon er aktuelt å satse aktivt på å videreutvikle samhandel og økonomisk samkvem med Hviterussland. Det vesentlige for oss er å få på plass en viktig del av grunnlaget for en fortsatt dynamisk utvikling av forholdet med vårt naboland Russland. Viktige endringer må skje i Hviterussland for at Norge og Europa for øvrig skal kunne utvikle forbindelsen til dette landet i full bredde, og jeg er for min del enig i den listen av krav som representanten Høybråten skisserte. Langs de hovedspor jeg nettopp har skissert, bidrar Norge allerede godt til det internasjonale presset for å søke å oppnå en positiv utvikling i landet. Det vil vi fortsette med. Det må ikke herske tvil om at vi alle ønsker å se Hviterussland fullt integrert i europeisk og internasjonalt samarbeid, og at Europas siste diktator viker plassen for folkets reelle vilje. Hviterussland hører hjemme i den europeiske familien. Det internasjonale samfunn er mer enn beredt til å bistå Hviterussland på den veien. Men landets egne myndigheter må ta dette verdivalget og veivalget. Det har de hittil dessverre ikke gjort, men vi vil for vår del fortsette å arbeide for å bringe den dagen nærmere.