trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Petersen (Høyre), 2000-11-28:
Jeg er uten videre helt enig med Bondevik i hans bekymring for Arbeiderpartiets næringsprofil – det var meget kraftige økninger Arbeiderpartiet foreslo. Det er derfor synd at forliket fortsatt innebærer en betydelig forverring for næringslivet i forhold til de regler som gjelder i inneværende år, og det er synd at byrden veltes over på enkeltmennesker istedenfor at man forsøker å begrense statens utgifter. Mitt spørsmål til statsministeren går langs de samme linjer. I revidert nasjonalbudsjett sa Regjeringen i vår en del fornuftige ting, bl.a. følgende: «Mulighetene til å øke skatte- og avgiftinntektene er begrenset i årene som kommer. Skatte- og avgiftsnivået i Norge er allerede høyt sammenliknet med andre land.» Videre skrev Regjeringen: «Likeså gjør den økende internasjonaliseringen det vanskelig for Norge å ha vesentlig høyere skatter på kapital- og arbeidsinntekter enn våre naboland.» Det betyr at Regjeringen forstod at Norge ikke kunne være et skattepolitisk annerledesland – de forstod det i teorien. Men så slår de altså til med tidenes høyeste økninger. Så er spørsmålet: Hva er det som egentlig har skjedd? Ja, hva er det som har skjedd annet enn opprøret i Arbeiderpartiet? Statsministeren følte behov for å vise at han nå var en skikkelig sosialdemokrat, og så slo han altså til med de høyeste skatte- og avgiftsøkningene i manns minne. Og som om ikke dette er ille nok: Dette forliket skyver en byrde på 10 milliarder kr inn i 2002 som må dekkes inn, samtidig med at en av forlikspartnerne, Kristelig Folkeparti, sier at de forventer lettelser for enkeltmennesker. Hvis vi da skal ha et nullsumspill i 2002 også, vil vi altså få betydelige skatteøkninger. Mitt spørsmål til statsministeren er derfor: Når vil han i praksis ta konsekvensen av sin teoretiske forståelse av at Norge ikke kan være et skattepolitisk annerledesland?
Jan Petersen (Høyre), 2000-11-28:
Når forskjellene på skattesiden er så store dette året, er det fordi Arbeiderpartiet slår til med så knallharde økninger som de gjør. Det er der selve problemet oppstår. Når jeg hører på Tom Thoresen, er det helt på det rene at han har litt problemer med å ta innover seg hva som ligger i å være et skattepolitisk annerledesland. Svenskene har forstått at de ikke kan være noe skattepolitisk annerledesland. De vet at selv med uendrede skattesatser vil de tape betydelige deler av sine skatteinntekter – jeg tror de er regnet til 10 pst. – på grunn av skattekonkurransen med utlandet. Det er den samme problemstillingen vi står overfor, og som for øvrig statsministeren ikke forholdt seg til i sitt svar på den replikken jeg hadde til ham. Hvis vi legger helt andre byrder på næringslivet, og for så vidt også på enkeltmennesket, enn det andre land har, forsvinner skattegrunnlaget ut. Det er derfor vi er nødt til å holde igjen. Jeg mener at hele grensehandel-debatten er en debatt om akkurat det samme: Folk handler et annet sted fordi våre skatter og avgifter er for høye. Det er også problemet i forhold til mange av de nye næringene. Vi har et skatteregime som gjør at de ikke kan leve og ha det bra, og derfor forsvinner de til utlandet. Det er derfor nødvendig å holde igjen. Det var Regjeringens erkjennelse for noen måneder siden. Den erkjennelsen er under trykket av Arbeiderpartiets galluputvikling forsvunnet som dugg for solen fordi det er et eller annet med den gammeldagse, sosialdemokratiske tenkningen som gjør at dette allikevel ikke er gangbart. Derfor må vi holde igjen, og vi synes standpunktet vårt er viktig. For øvrig: De løftene jeg snakket om, hvor vi ønsker å plusse på, er dekket godt opp innenfor det budsjettet vi har lagt opp til, og det har heller ikke vært noen anklage mot oss på det punkt. Man kan si mye om Høyre, men balansere budsjetter, det gjør vi.
Jan Petersen (Høyre), 2000-11-28:
I den forrige replikken ble vi anklaget for å ha for høye skatte- og avgiftslettelser, i denne blir vi anklaget for å ha for lave skatte- og avgiftslettelser. Jeg tror vi på mange måter har funnet en god balanse. For det er jo helt riktig – som Monsen også nevner – at vi ikke minst når det gjelder avgifter på alkohol, vil redusere dem, og det er godt tilpasset den situasjonen som vi er oppe i. Jeg vil minne om at vi også motsetter oss den økningen i momsen som ligger inne i flertallets forslag, som også er med på dette. Og så er det enkelte ting vi ikke har tenkt å kjøpe i Sverige, f.eks. motorveier.
Jan Petersen (Høyre), 2000-11-28:
Nå var jo Enoksen vennlig nok til å gi noe av svaret på det spørsmålet han hadde: Han har helt rett i at vi i dag betaler en masse penger for varer som ikke blir levert. Og det dreier seg ikke bare om ulønnsomme ruter, hvis det var det Enoksen trodde. Nei, det er altså slik at innenfor et rutetilbud, som vi også burde ha andre steder, blir ikke varen levert – et eksempel er jo alle de kanselleringene vi har hatt denne høsten fordi NSB ikke har greid å få lokomotivførere på plass. Og ærlig talt, jeg tror ikke det er noe poeng å dytte stadig flere penger inn i et system som helt åpenbart trenger ganske kraftige omorganiseringer. La oss begynne med dette: La oss få tingene levert på plass, så skal vi nok kunne betale for de tjenestene vi får. Men vi skal få tjenestene når vi betaler for dem.
Jan Petersen (Høyre), 2000-11-28:
Det er åpenbart at SV i hvert fall er meget forutsigbart, for så vidt jeg kan skjønne, har de hatt én replikk gjennom hele denne finansdebatten, og det er akkurat den som nå er fremført. Tusen takk for å få den i en ny variant! Poenget er for det første at Høyre har jo snakket om mer enn skatt og avgift. Vi mener det er viktig å snakke om det siden vi har fått de knallharde økningene vi har fått, men det innlegget jeg nå holdt, var faktisk ganske mye sentrert om hvordan vi ønsker å bruke statens store midler på en annen måte på en del områder. Så med all respekt, den delen av innvendingen holder ikke. Så til miljøspørsmålene: Det undrer meg at Djupedal ikke har lagt merke til den satsingen Høyre har med hensyn til nordområdene. Det er én viktig profil i vårt utenriksbudsjett, og det er at vi ønsker å gjøre mye mer i nordområdene enn vi hittil har gjort. Det er for så vidt også forutsigbart, for dette har vært et gjenkjennelig Høyre-standpunkt gjennom mange år. Vi har stått meget langt foran når det gjelder å få til en bedre norsk innsats i nordområdene med tyngdepunkt på miljøet. Og vi mener at vi der virkelig har en av de store miljøbombene. Når det gjelder spørsmålet om klimaet, som like mye dreier seg om vårt eget land, la meg vise til de utallige debatter som vi har hatt om dette. Når vi har sagt ja til gasskraftverk, er det fordi vi mener at det også er god miljøpolitikk. Vi mener at det ikke er mulig å sette grenser rundt Norge, men ønsker å se dette i større europeisk sammenheng. Jeg har derfor meget god samvittighet for den miljøpolitikken vi legger opp til, og jeg håper og tror at Stortinget fremover kanskje vil være mer interessert i det viktige aspekt som ligger i miljøspørsmålene nordpå.
Jan Petersen (Høyre), 2000-11-28:
Jeg er ikke helt sikker på hvordan jeg skal ta denne beskjeden fra sentrums utsendte medarbeider. Først litt til historien: Jeg har aldri krevd at noen skulle gå av, det vet Lars Sponheim meget vel. Jeg har imidlertid påpekt at bl.a. Lars Sponheim i praksis kanskje ikke har vist den store viljen til å inkludere Høyre i et regjeringsalternativ. Jeg har vanskelig for å se at det er i strid med de faktiske forhold, ikke minst med den tonen Lars Sponheim hadde i sitt innlegg. Men dette bør være historie, og jeg håper at det er historie. Jeg tror at det som er oppgaven både for meg og for Lars Sponheim nå, er å se fremover. Jeg tror det er viktig det som bl.a. Kjell Magne Bondevik har sagt, at han er meget urolig over Arbeiderpartiets politikk på en del områder. Det krever noe av oss, men det krever gjensidighet av oss. Og jeg håper og tror at Lars Sponheim er her på Stortinget også i neste periode, slik at vi kan få anledning til å utvikle dette videre. Jeg er ikke helt sikker på om jeg skjønte spørsmålet omkring Fremskrittspartiet og Høyre. Lars Sponheim vet jo meget vel at mine primære preferanser går i andre retninger. Det jeg har sagt både om Senterpartiet og om Fremskrittspartiet, er at jeg synes at alle bør sette seg ned og snakke sammen, og så får vi se hvilke resultater det gir. Når det gjelder utfallet mot sykelønnsordningen, er jeg også litt i stuss om det, fordi jeg mener å huske at også Venstre har programposter på dette punktet. Jeg tror derfor at det også her må være mulig å finne frem til en enighet. Det gjelder for så vidt ikke bare Venstre, men også Kristelig Folkeparti. Jeg tror vi alle sammen er urolige over de store utgiftene på dette området, og ikke minst når det gjelder de områdene innenfor statsbudsjettet som ikke er tilstrekkelig prioritert. Jeg skjønner godt at Lars Sponheim vil gjenoppleve mars 2000 gang på gang på gang, men jeg tror faktisk at vår oppgave nå er en helt annen, nemlig å bygge noe mer varig enn som så. Og jeg vil få lov til å minne Lars Sponheim om at hvis han først ønsker å utgjøre et regjeringsalternativ, så bør han også ha en alternativ politikk i forhold til den sittende regjering.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-11-28:
Det er interessant å lytte til statsministerens beskrivelse av budsjettforliket og den tilfredshet han tilkjennegir. Vi setter selvfølgelig pris på at også statsministeren er fornøyd med det forliket som er inngått. Men det er et faktum at når det gjelder momsreformen, er det foretatt store endringer i det opplegget som Regjeringen har foreslått. Den generelle momssatsen er økt med 1 pst., matmomsen er halvvert, Stortinget har nå sagt nei til moms på reiseliv og persontransport. I tillegg er konjunkturavgiften som Regjeringen fore- slo, fjernet i budsjettet. Det foreligger avtale om at investeringsavgiften skal fjernes, og delingsmodellen skal fjernes i den skattepakken som skal legges fram til neste år. Vi snakker altså her om historiske omveltninger i ett enkelt budsjett. Og den tilfredshet som statsministeren uttrykker, står da i grell kontrast til det den forrige statsministeren fra Arbeiderpartiet, Thorbjørn Jagland, sa i 1997, da han brukte uttrykket «kvalmende» om økningen av minstepensjonen med 1 000 kr i måneden. Gjentatte ganger sa Thorbjørn Jagland den gang – riktignok i et forsøk på å bortforklare sine 36,9 pst. – at han ikke kunne ta ansvar for landets økonomi med en slik opposisjon. Dette mer som en observasjon i forhold til den tilfredshet som nå blir uttrykt i forbindelse med historiske omveltninger på et budsjett. Det jeg imidlertid har lyst til å spørre statsministeren om, er det han var inne på som går på sykelønnsordningen. Jeg er helt enig med statsministeren i at det er forskrekkelige forslag som er fremmet både fra Høyres og Fremskrittspartiets side. Jeg har trodd at vi har stått sammen om å slå ring om sykelønnsordningen. Men jeg hørte at statsministeren nå i sitt innlegg sa at de forslag til endringer som Høyre og Fremskrittspartiet har foreslått i dette budsjettet, er langt mer dramatiske tiltak enn det som nå håndteres i oppfølgingen av Sandman-utvalget. Betyr det at Regjeringen har til hensikt å komme med endringer i sykelønnsordningen?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-11-28:
Det kunne kanskje være på sin plass å minne både representanten Carl I. Hagen og andre om at SSB i sitt tilsvar til vurderingene av Fremskrittspartiets budsjettforslag har funnet det nødvendig å presisere at man ikke har vurdert realismen i forutsetningene for de analysene man har foretatt. For å blande meg litt bort i replikkordskiftet mellom Carl I. Hagen og Hill-Marta Solberg i stad: Det er ikke riktig at Fremskrittspartiet styrker kommuneøkonomien. Dersom man ser bort fra virkningene av personskattelettelsen, er påstanden så noenlunde riktig. Man opprettholder nivået på kommuneøkonomien dersom man ser bort fra virkningene av personskattelettelsen. Tar man hensyn til det og kommunesektorens inntektsbortfall som følge av at skatter og avgifter reduseres med 40 milliarder kr, er Hill-Marta Solbergs påstand rett: Kommunene vil tape ca. 6 milliarder kr. Så hevder altså Carl I. Hagen at det vil føre til økt handlefrihet på grunn av lavere kostnader og lavere lønnsvekst og alt som vil følge av reduserte skatter og avgifter. Jo, men jeg har vitterlig i andre sammenhenger hørt Carl I. Hagen hevde at nå har arbeidstakerne forhandlingsstyrke. Vi har et stramt arbeidsmarked med sterk etterspørsel etter arbeidskraft. Da må arbeidstakerne bruke den forhandlingsstyrken de har, til å få opp lønningene, og for en gangs skyld er det arbeidstakerne som sitter i en slik forhandlingsposisjon. Lavere skatter og avgifter vil føre til økt forbruk og til økt behov for nyansatte i kommunene. Hvis man får økte rammer, slik som Fremskrittspartiet legger til grunn, vil det være rom for å ansette flere, og altså bli enda større lønnskrav, hvis man følger Carl I. Hagens og Fremskrittspartiets forslag, og dermed økte kostnader over lang tid. Det er nettopp denne realismen i forutsetningene i Carl I. Hagens forslag som SSB bl.a. har funnet det nødvendig å ta forbehold om. På de sekundene jeg har igjen: I går var vi i et replikkordskifte innom situasjonen i Os kommune, og jeg vil gjerne gjenta mitt spørsmål fra i går, fordi forslaget om å selge eiendeler for å finansiere drift kom fortere enn jeg hadde tenkt meg.(Presidenten klubber.) I dag foreslår Fremskrittspartiet i Os å selge to skoler for å finansiere sydenturer til sine pensjonister. Er det sånn Fremskrittspartiet har tenkt å drive sin politikk framover? (Presidenten klubber.)
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-11-28:
I sitt innlegg sa representanten Petersen at et av våre problemer er at vi ikke greier å omdisponere på budsjettene. Det klarer i alle fall Høyre. Et av de omdisponeringsforslagene som Høyre har fremmet i sitt alternative budsjett, er et kutt i bevilgningen til NSB på 467 mill. kr, et kutt som man fremmer fordi NSB ikke leverer de tjenester de skal. Jeg viser her til det som står i Høyres alternative statsbudsjett. NSB har vært gjennom et dramatisk år og er ikke på langt nær kommet på rett kjøl. Vi har utallige ganger det siste året sett samferdselskomiteens leder, Oddvard Nilsen, en politiker som jeg har den aller største respekt for, framstå med det aller største alvor og gitt en beskrivelse av hvor nødvendig det er å satse på sikkerhet innenfor NSB for å unngå den typen ulykker, som mangel på regularitet, akselbrudd og driftsavbrudd, som har rammet NSB det siste året. Høyres svar på Oddvard Nilsens anmodninger og initiativ for å bedre NSBs situasjon er altså å kutte med 467 mill. kr. Det er en form for dobbeltmoral som jeg ikke trodde jeg skulle oppleve fra Høyres side. Det er greit nok at NSB ikke har levert de tjenester de skal på ulønnsomme ruter, og at de har hatt mange innstilte avganger – som representanten Jan Petersen vel kommer til å svare. Men det er vitterlig et faktum at når man får kuttet halvparten av den bevilgningen som går til nettopp disse ulønnsomme rutene, blir man dårligere i stand til å foreta vedlikehold, dårligere i stand til å ha den bemanning som er forsvarlig for å unngå menneskelig svikt, og dårligere i stand til å oppgradere togmateriell på en slik måte at man kan gi et skikkelig tilbud. Er dette Høyres svar på de uttalelser som lederen av samferdselskomiteen har kommet med i ulike sammenhenger det siste året?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-28:
Denne samlingen i sentrum fører jo til en slags polarisering også i norsk politikk. Jeg er helt enig med statsministeren i at det på den ene siden er en veldig klar høyreprofil både på Høyre og Fremskrittspartiet i fordelingspolitikken, men på den andre siden er det altså nå sånn at det er ett parti som setter styrking av fellesgodene, mer rettferdig fordeling og en skikkelig miljøomlegging konsekvent på dagsordenen. Og spørsmålet framover blir jo: Hvem skal påvirke sentrum mest? Dette statsbudsjettet er jo laget i en slags bensinrus eller fremskrittspartirus, med Fremskrittspartiet den gangen turnende høyt på meningsmålingene – vi kan jo håpe at det endrer seg, og det gjør det nok – men det betyr jo at Arbeiderpartiet allerede i utgangspunktet hadde laget et budsjett der man brukte 2,5 milliarder kr på å sette ned bensinprisene istedenfor å gjøre noe med kollektivtrafikken, og de har fått hallelujarop fra sentrumspartiene når det gjelder det. Det betyr altså at i mulighetenes land går man motsatt vei av det som er nødvendig i miljøpolitikken, både når det gjelder transportsektoren og når det gjelder et eventuelt gasskraftverk på Skogn. Hvis man istedenfor hadde brukt de 2,5 milliardene til å satse på at det fantes et skikkelig alternativ til privatbilen i sentrale strøk, kunne man snudd den dårlige miljøutviklingen. Nå har klimaforhandlingene i Haag brutt sammen. Jeg tror at folk begynner å lure på om det kanskje ikke er større ting på gang her i verden enn en krone på bensinprisen, når det er skogbrannfarevarsler i Nord-Norge i november, når lakse-eggene tørker ut på Vestlandet i november, og når det regner på Østlandet og Sørlandet i november. Det tror jeg har gitt folk noe å tenke på. Når vil Regjeringen og Arbeiderpartiet gå inn for en omlegging av miljøpolitikken som tar framtidens utfordringer på alvor?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-28:
Ja, det er helt riktig som representanten Tom Thoresen sier, at klimaspørsmålet er en internasjonal utfordring. Hvis det regner litt mer, er det rett og slett sånn at folk dør av det i de fattigere deler av verden. At været blir såpass mye voldsommere at det har meget dramatiske konsekvenser, og særlig for den fattigste delen av verdens befolkning, betyr ikke at ikke vi må gjøre hjemmeleksen selv. Det betyr nettopp at hoveddelen av de reduksjonene som Norge har forpliktet seg til å gå med på, må vi gjøre selv her hos oss, for man kan ikke føre en politikk som gjør at i-landene stort sett skal kunne kjøpe seg fri, og at u-landene skal ta hovedbelastningen. Det er veldig beklagelig at forhandlingene i Haag brøt sammen. Vi er ikke veldig imponert over at Norge ikke har kunnet kjøre et mer progressivt løp i forbindelse med de forhandlingene. Det håper jeg vi kan ta opp i en egen debatt senere. Tom Thoresen sier at vårt land er sånn laget at det er vanskelig å gjøre noe for å få folk til å kjøre mindre bil. Det er ikke sant. Oslo er sånn laget at det er mulig å satse på en effektiv kollektivtrafikk, og i Oslo har bilismen økt med 15 pst. fra 1992 til 1998. Det er å gå baklengs. I distriktene er det mange som ikke har noe annet alternativ. Det vi må gjøre, er, som f.eks. SV har lagt inn et forslag om, nemlig å redusere årsavgiften på bil for dem som bor i distriktene, og som vi respekterer har større behov for bil enn andre, men ikke sette ned bensinavgiften i Oslo og Akershus, sånn at vi kjører enda mer enn før.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-28:
Ja, det var vel sist gang jeg var med i en skoledebatt, at jeg hørte et innlegg i tråd med denne replikken og omtrent på samme saklighetsnivå. For et par dager siden fikk jeg en telefon fra en meget fortvilet ung kvinnelig velger i Oslo som sa at nå går prisen på min barnehageplass opp med 600 kr pr. måned, og det er ikke sikkert at vi har råd til å ha ungen vår der lenger. Det er frihet, det! Hadde det vært Fremskrittspartiet som skulle bestemme, hadde den plassen vært enda mye dyrere. Det hadde blitt ufrihet, det! Når Fremskrittspartiet snakker om frihet, snakker de om et samfunn der alle skal få én sjekk fra staten, og så skal man få lov å gå rundt og shoppe på den. Man skal få en skolesjekk hvis man har en unge i skolealder. Jeg kunne ha sendt ungene mine på kryss og tvers rundt i Oslo, og så skulle de ha shoppet seg en skoleplass et eller annet sted. Det de aller fleste foreldre er opptatt av, er: Får jeg inn ungen min på den nærmeste skolen? Hvordan kan vi være med på å bidra til at den nærmeste skolen, skolen i lokalmiljøet, blir et godt og trygt sted for ungene våre å være? Vi roper ikke etter å kunne sende ungene våre byen rundt. Vi roper etter et trygt lokalmiljø. Det er fordi mennesket er så finurlig og godt skapt, at det kan tenke én omdreining. Og da er det mange som tenker, og enda flere som burde tenke, at hvis vi løser noen oppgaver i fellesskap, blir det mer frihet for alle. I mellomtiden kan Fremskrittspartiets velgere se fram til en frihet der de kan kjøre rundt i bil, riktignok i kø, med hver sin sjekk.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-28:
Ja, vi regner med at sjokoladeavgiften blir den viktigste og mest sentrale saken i neste valgkamp. Grunnen til at SV går løs på en del avgifter og foreslår å fjerne dem, er at vi har et avgiftssystem med en del kuriøse innslag som først og fremst kan forklares historisk, og ikke ut fra hvordan det hadde vært lurt å utforme et skatte- og avgiftssystem i dag. Høyre er selvfølgelig hjertelig velkommen til å være med på å rydde opp i det. Vi ønsker oss et skatte- og avgiftssystem som fører til omfordeling, som er rettferdig, men som ellers er målrettet ut fra miljøpolitiske og helsepolitiske målsettinger. Ellers er innholdet i denne replikken tull og tøys og ikke sant! Det er rett og slett sånn at SV er det mest næringsvennlige partiet i Norge. Og hvis man tenker på hvordan man skal utvikle en næring for framtiden, må man gjøre hjemmeleksen sin i miljøpolitikken, for de bedriftene som ikke klarer å omstille i tide i miljøpolitikken, kommer til å gå dukken. Derfor er det selvfølgelig en del miljøavgifter som næringslivet protesterer på første gangen. Men vi har veldig gode erfaringer med at de tar utfordringene og klarer å omstille seg etter hvert. Det er om å gjøre å finne akkurat det smertepunktet som fører til omstilling. Og det er fornuftig, framtidsrettet politikk. Det er SV som satser på at den grønne kunnskapsøkonomien skal erstatte den svarte oljeøkonomien framover. Det er framtidsrettet og god næringspolitikk, så her er det ingen motsetninger. Og alle som er opptatt av næringsvirksomhet framover, burde rett og slett vært kjempeopptatt av skole og utdanning. Og så burde de vært 100 pst. enig med SV i vårt forslag på forskning.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-28:
Det er mulig at representanten Meltveit Kleppa og undertegnede må ha et snarlig forsoningsmøte, men det er altså ikke mulig å få til en styrking av offentlig sektor og de sakene som jeg har snakket om, ved bare å gå rundt og skryte av smuler som sentrumspartiene har fått til sammen med Arbeiderpartiet. Sorry, men da oppnår ikke SV noen resultater. Og jeg gjør det gjerne i en tone som både kan utfordre og lirke i forhold til sentrumspartiene. Nei, SV har prioritert annerledes. Sentrumspartiene har sin prioritering. SV har prioritert annerledes. Vårt budsjettalternativ ville betydd et voldsomt mye høyere ambisjonsnivå på kommunesektoren og fellesgodene enn det sentrumspartiene har lagt inn. Og det er rett og slett fordi vi tror at hvis vi ikke får opp standarden på det veldig mange mener er viktigst, blir tjenestetilbudet dårlig. Men det blir også sånn at mange ikke vil finne seg i det, og vil søke til privatiserte og kommersielle løsninger. Det tror vi er en dårlig vei å gå. Også på kollektivtrafikk er SVs forslag mye bedre. SV foreslår nullsats på kollektivtrafikk. Det betyr at på kollektivtrafikk får man fradragsmulighet, mens forliket betyr at man har fritak. Det er et dårligere forslag. SV har en svær jobb å gjøre i norsk politikk. Jeg gjør det gjerne i en sånn tone at Senterpartiet og SV er i en god dialog, men vi føler et veldig stort ansvar for at man bruker de mulighetene man har i mulighetenes land, på det som er aller viktigst for framtida.(Presidenten klubber.) Da er miljøpolitikken viktigere enn å sette ned bensinprisene, og da er fellesgodene viktigere enn å sette ned momsen på mat. (Presidenten klubber.)
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-28:
Jeg har stor forståelse for at Kvassheim prøver å rope høyt. For det må være fryktelig pinlig for et parti som har tatt mål av seg til å være miljøpartiet på borgerlig side i norsk politikk, at også Venstre gikk med i dragsuget og bensinrusen fordi sterke næringsinteresser presset på i sommer. Det er rett og slett ikke noe rart at man prøver å rope så høyt at ikke rødmen synes helt gjennom skjermen. Det er pinlig! Vi er fryktelig skuffet over Venstre i denne saken. For hvis vi skal klare å få til de store miljøomleggingene som faktisk trengs, er det noen som må tørre å stå opp når alle andre mister hodet og tror at det mest eksistensielle spørsmålet i vår tid er om bensinprisen går ned med en krone eller litt mer, slik situasjonen var i sommer. Men da sprang altså Venstre og gjemte seg. Slik er ikke et miljøparti! Jeg beklager, det er selvfølgelig mulig å forbedre seg og endre seg framover, men slik er ikke et miljøparti. Da trengs det litt mot, også når det gjelder. Vi skulle hatt mye større gjennomslag i SV, mye større gjennomslag. Og det er nettopp derfor vi nå appellerer til velgerne og sier at hvis vi skal endre på miljøpolitikken, er det avhengig av SVs styrke. Hvis vi skal gjøre noe i forhold til fattigdomsproblemer i Norge, er det avhengig av SVs styrke. Hvis vi skal gjøre noe for fellesgodene, er vi avhengige av at folk er med oss og enig med oss, at vi har styrke til å forhandle for å få mest mulig til. Det har vi fått til noen ganger før, kanskje særlig på utdanningspolitikken, men vi har et ambisjonsnivå som er langt større enn dette, og mye høyere enn Venstres, tydeligvis.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-11-28:
Når Fremskrittspartiet og Carl I. Hagens økonomiske teorier skal nedfelles i et forslag til statsbudsjett, oppstår det på en rekke områder brist. Et av hovedbudskapene fra Fremskrittspartiet og Carl I. Hagen er jo at vi har god råd. Derfor er også Fremskrittspartiet rause, og i sitt økonomiske opplegg for neste år lover de ikke mindre enn 40 milliarder kr i skatte- og avgiftslettelser. Det Carl I. Hagen i sitt innlegg for et øyeblikk siden ikke sa et eneste ord om, var på hvilken måte dette skal betales. Hvem skal være med og betale denne regningen? Ikke ett ord sa representanten Hagen om at dette skal betales bl.a. gjennom store kutt i sykelønnsordningen, gjennom kutt i distriktstiltak, gjennom kutt i landbruksstøtte, gjennom kutt i bistand. Resonnementene fra representanten Hagen bygger som sagt ofte på at vi er så rike, så hvorfor ikke la folket få skattelette. Men representanten Hagen er også raus på andre enn statens vegne. Fremskrittspartiet er også svært rause på kommunenes vegne, for de skatteløftene som Fremskrittspartiet i sitt økonomiske opplegg gir, er faktisk å love bort store deler av kommunenes inntekter, inntekter som skal brukes til helse og omsorg, til en bedre eldreomsorg, som Fremskrittspartiet er svært opptatt av. De løftene Fremskrittspartiet har gitt vedrørende skatt, innebærer så langt det er mulig å se, et skattetap, et inntektstap, for norske kommuner på 6 milliarder kr. 6 milliarder kr av de pengene kommunene skal bruke til helse og til eldreomsorg, har Carl I. Hagen lovt bort. Og det er ikke mulig å se i finansinnstillingen at Fremskrittspartiet på noen måte har kompensert for dette; verken gjennom å endre skattøren eller på noen annen måte sikrer de at kommunene får disse inntektene tilbake. Så det kunne være interessant å høre hvordan representanten Hagen forklarer dette bortfallet av inntekter i kommunene. Hvordan skal så kommunene finansiere en bedre helse og en bedre eldreomsorg?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-11-28:
La meg aller først få lov å understreke at det er svært positivt at sentrumspartiene og representanten Bondevik har vist vilje til å gå inn i forhandlinger med Arbeiderpartiet om statsbudsjettet for neste år med sikte på å få på plass en helhetlig budsjettavtale. Det ble også resultatet. Det er en budsjettavtale som har gitt mulighet for at både Arbeiderpartiet og sentrum har fått prioritert viktige saker som vi er enige om, styrking av offentlig sektor, distriktspolitikk, jordbruksoverføringene er sikret, sykelønnsordning, internasjonal solidaritet, for å nevne viktige områder. I likhet med meg har sikkert representanten Bondevik også sett at det nettopp er på disse områdene som sentrum og Arbeiderpartiet har stått sammen om å prioritere, at høyrepartiene, Høyre og Fremskrittspartiet, har kuttet i sine alternative budsjetter. Med andre ord: De har foretatt en slags omvendt prioritering av det som budsjettavtalen mellom sentrum og Arbeiderpartiet trygger og legger opp til. Nå sa representanten Bondevik i sitt innlegg at han ikke ønsket å spekulere i framtidige samarbeidskonstellasjoner. Det respekterer jeg og har for så vidt ikke tenkt å forsøke engang å trekke representanten Bondevik ut på noen slags glattis i så måte i denne debatten. Men det kunne likevel vært interessant å høre representanten Bondeviks vurdering av om han ser en mulighet for å kunne inngå i tilsvarende helhetlige budsjettavtaler med høyrepartiene her på Stortinget. Sentrumspartiene møtte Arbeiderpartiet i forhandlinger med det som var deres aller viktigste sak, nemlig momsreformen. Ser representanten Bondevik at det hadde vært mulig å finne en tilfredsstillende løsning for sentrum, bl.a. på denne viktigste saken for sentrum som aller først måtte avklares i forhandlinger, ved å gå til høyrepartiene?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-11-28:
Det blir gjerne noe litt rituelt over replikkordskiftene i finansdebatten etter innlegg fra Fremskrittspartiet. Det skyldes to hovedgrep hvor Fremskrittspartiet skiller seg ut fra alle andre partier. For det første: De har råd til å bruke mye mer av oljepengene våre til ulike formål som i og for seg er gode og formålstjenlige og ønskelige. Men det Hagen og Fremskrittspartiet ikke forteller, er at dette overforbruket av oljepenger på 18 milliarder kr vil slå ut i forhold til renten og må betales av lavinntektsgruppene, de med midlere inntekter, av næringslivet og andre som har gjeld og er avhengig av et gunstig kredittmarked. Det andre er at Fremskrittspartiet for å få nødvendig skattelette kutter på viktige områder som næringsliv, i forhold til bistand, til distrikt og miljø. Jeg har lagt til grunn at Fremskrittspartiet som et av de største partiene i landet – faktisk det største på noen meningsmålinger – har hatt et seriøst grunnlag for de kuttene de gjør. Men jeg må si at jeg ble skremt i går da Fremskrittspartiets finanspolitiske talsperson, Siv Jensen, i en replikk til utviklingsministeren forklarte hvorfor Fremskrittspartiet kan kutte så betydelig i bistanden. Hun sa følgende: «… stadig flere rapporter, skrevet av mennesker som har gått inn og undersøkt forholdene»…«viser at den måten man i hovedsak yter bistand på fra norsk side, ikke virker.» Dette er feil. Tvert imot har rapporter både fra Verdensbanken og fra OECD vist at effekten av norsk bistand faktisk er på topp og har bidratt til en god utvikling i de landene som har fått hjelp. Jeg vil oppfordre Carl I. Hagen til å legge på bordet de rapporter som dokumenterer Siv Jensens påstand. Er det kanskje det gamle utredningsinstituttet til Fremskrittspartiet som har fremkommet med slike rapporter?
Børge Brende (Høyre), 2000-11-28:
Carl I. Hagen forsvarer fortsatt sine 40 milliarder kr i skatte- og avgiftslettelser og bruk av 19 milliarder kr ekstra av oljepengene med at den økte prisstigningen dette fører til, bare løses ved å sette ned avgiftene. Problemet er at Hagen tror at det er mulig å få inflasjonen varig ned ved å redusere noen avgifter. Der tar han faktisk også feil. Men å forklare dette for Hagen er en stor oppgave. Eller som en redaktør skrev: Noen enkel oppgave er det ikke å forklare hvorfor eplene faller til jorden, for folk som tror at tyngdekraften virker oppover. Hagen kan selvsagt gjennom sine avgiftsnedsettelser få til et lite prisfall - et skifte, som det heter i det av Hagen forhatte økonomspråket. Kuttes alle avgiftene med 10 pst., vil prisene falle ned på et lavere nivå, men inflasjonen, prisstigningen, vil fortsette og etter hvert øke. Nivå og stigning er to forskjellige ting. Så vrient er det - og så enkelt. Det er imidlertid ikke mitt hovedpoeng nå. Jeg er derimot også opptatt av at Fremskrittspartiet, selv i en situasjon der de vil bruke langt mer av oljepengene, fortsatt vil kutte nærmere en halv milliard kr i bevilgningene til utdanning og forskning. Mitt spørsmål til representanten Hagen blir derfor: Er han enig med meg når jeg sier at Fremskrittspartiets budsjett for 2001 viser at utdanning og forskning er et lavt prioritert område for Fremskrittspartiet når man ikke engang vil opprettholde Regjeringens magre rammer til utdanning og forskning, samtidig som man plusser på budsjettet i milliardklassen? Carl I. Hagen har hevdet at det er altfor mange lærere i grunnskolen, og han vil tilbake til gammeldags undervisning med én lærer ved kateteret. Er det kanskje for å følge opp dette utspillet til Hagen at Fremskrittspartiet nå kutter en halv milliard kroner i skole- og utdanningsbudsjettet?
Børge Brende (Høyre), 2000-11-28:
Arbeiderpartiets skattepolitiske talskvinne bekrefter at Arbeiderpartiet vil fremme en egen skattemodell til neste år, og mye tyder på at man ikke ønsker å legge opp til et bredt politisk forlik om endringer i systemet, slik det ble gjort på begynnelsen av 1990-tallet. Den gang var systemendringene først utredet av en bredt sammensatt faggruppe med diverse høringer. Konsekvensene av en slik hastemodell som både Hildeng og finansministeren nå varsler, blir økt uforutsigbarhet og ustabilitet i rammevilkårene for næringslivet fordi systemendringene ikke vil overleve skiftende politiske flertall. Jeg har et spørsmål til den skattepolitiske talskvinnen: Hvorfor ønsker ikke Arbeiderpartiet at en skattereform ti år etter den forrige først skal utredes av en bredt sammensatt faggruppe? Mener representanten Hildeng at det har en egenverdi at en skattereform samler et bredt politisk flertall? Hvordan vil i så fall Arbeiderpartiet ivareta den biten? Hildeng bekrefter dessverre også i sitt innlegg at man til neste år vil legge opp til en progressiv kapitalbeskatning. Det vil si at man ser på egenkapitalen i en bedrift, og har den et overskudd som overstiger en viss prosent av egenkapitalen, så skal den få en høyere skattesats. Det vil si at bedrifter som tjener mye penger i forhold til de verdiene som ligger i bedriften, skal betale ekstra mye skatt. Jeg trodde faktisk at skattesystemet burde vært motsatt, at det oppmuntret dem som virkelig har høy avkastning. Det er de bedriftene vi vil ha flere av. Så er mitt spørsmål knyttet til kunnskapsbedrifter, der egenkapitalen først og fremst er menneskene i bedriften. Der vil man lett få veldig stort overskudd i forhold til egenkapitalen. Hvordan skal man med en slik skattemodell sørge for at de bedriftene blir i Norge?
Tom Thoresen (Arbeiderpartiet), 2000-11-28:
Carl I. Hagen har et yndlingsuttrykk når han snakker om økonomi. Han snakker om «til beste for befolkningen», hvilket antakelig implisitt må bety at vi som har et annet syn, bruker pengene til beste for noen andre. Det er med skam å melde neppe slik at alle vi andre er mest opptatt av enten oss selv eller byråkratene i Finansdepartementet, slik Hagen antyder. Men når Hagen er så skråsikker på å bruke penger «til beste for befolkningen», får han kanskje på en litt mer oversiktlig måte fjerne en del av de store usikkerhetene vi andre står igjen med når det gjelder å bruke penger til beste for befolkningen. Er det f.eks. slik at det er de årlige overskuddene i oljesektoren som skal bestemme velferdsnivået i det norske samfunnet, eller er det slik at vi innenfor en helhetlig og langsiktig økonomi skal trygge alle de velferdsgodene vi har? Er det slik at Hagen etter hvert kan svare på det skattespørsmålet som nå er stilt av flere talere? Mye kan tyde på at ved ikke å korrigere skattøren i kommunene betyr Fremskrittspartiets skatteopplegg at kommuneøkonomien blir svekket med 6 milliarder kr. Her nytter det ikke å komme med en slags dynamisk oppfatning om at Fremskrittspartiets totale økonomiske politikk skal føre til en prisreduksjon, slik at kommunene tjener dette på annet hold. Her er det skattereglene som vil avgjøre hva kommunene får av økonomi framover.
Tom Thoresen (Arbeiderpartiet), 2000-11-28:
Gjensidige kommentarer mellom to parter som har inngått et kompromiss om budsjettet, får lett et litt rituelt preg. Og kanskje vi skal tenke oss om, om vi kanskje skulle gjøre det litt mindre rituelt. Det er opplagt at Arbeiderpartiet mener at det budsjett som ble lagt fram av regjeringen Stoltenberg, var det beste, tilpasset landets situasjon. Samarbeidspartiene hevder med stor styrke at de mente at relativt store størrelser måtte omplasseres for at dette budsjettet skulle være tilfredsstillende også for dem. Ja vel, dette er utgangsposisjonene. Men resultatet er at vi nå har fått et flertall for et budsjett som begge parter mener er det beste som det kan skapes et flertall for i dette storting. Dette har man for annen gang på rad fått ved at mellompartiene og Arbeiderpartiet har samarbeidet, og ikke om en minimumsløsning, men om en løsning som omfatter hele budsjettet. Jeg synes det er en verdi. Nå skal ikke jeg foreta verken kort- eller langsiktige analyser av sentrums rolle, men det er klart at sentrum er sentrum fordi det står sentralt. Det betyr ikke nødvendigvis at man kan opptre etter à la carte-prinsippet i politikken. Selv om man kan finne kryssende flertall i ulike retninger, må det kanskje en mer langsiktig strategi til før man kan finne langsiktige samarbeidsmønstre i norsk politikk. Dette sier jeg med full respekt for at alle politiske konstellasjoner selvfølgelig går inn f.eks. i den kommende valgkampen med sitt budskap og med sin retning. Men det betyr at vi også på denne dag kanskje skal tillate oss å være litt stolte av hva vi nå for annet år på rad har klart å få til sammen.
Tom Thoresen (Arbeiderpartiet), 2000-11-28:
Jan Petersen nevnte tre sider på budsjettets utgiftsside: Skole og forskning, veibygging og forsvar. Med det forbehold at antakelig noen av oppgavene på de to første områdene kan løses med private entrepriser av en eller annen art, er dette tunge utgiftsområder på det offentliges hånd. I en økonomi som går såpass på høykonjunktur som nå, så er det altså ikke bare spørsmål om å kunne finansiere reformer av denne typen, men å kunne finansiere dem innenfor totaløkonomien og å skaffe fagfolk til dem. Da synes jeg det virker litt urimelig at Høyre motsetter seg en forsiktig skatteøkning på de deler av næringslivet som går svært godt, nettopp for å hindre at ikke all ekspansjon innen den økonomien vi har, skal komme der. Og med de prioriteringene Høyre har på offentlige områder, synes jeg det er rart at ikke Høyre er opptatt av det samme. Nå er det godt mulig man kan forestille seg lange langtidsvirkninger på omplassering av mennesker innenfor offentlig sektor, det tror jeg alle parter i denne sal er enige om. Men hvis man ønsker å følge opp det som er Høyres prioriterte utgiftsområder innenfor dette budsjettet, må man antakelig også være villig til å se hvordan totaløkonomien brukes, slik at det blir plass for denne økningen på det offentlige utgiftsområdet. Jeg tror ikke lenger Høyre er der hen som jeg for noen år siden karakteriserte med at skattelettelser er svaret – hva var spørsmålet?
Tom Thoresen (Arbeiderpartiet), 2000-11-28:
Jeg tror Kristin Halvorsen har helt rett i at det brer seg uro over de tingene vi ser nå som kan tyde på at det kan være en menneskeskapt klimaendring på gang. Nå er forholdet det at de klimautslagene som kan synes litt dramatiske, ikke bare er et norsk fenomen, det er et internasjonalt fenomen. Derfor tror jeg også at vi alle – kanskje med unntak av Fremskrittspartiet, som det eneste norske parti som i hvert fall hittil har påstått at CO2-utslipp ikke er noe problem – først og fremst må sette innsatsen inn på de internasjonale forpliktende avtalene. Derfor er vi bekymret for det som nylig skjedde i Haag, og derfor er det kanskje også den viktigste miljøpolitiske oppgaven i Norge å styrke vår internasjonale innsats for å få klimaavtalene på plass. Hvis ikke det går, så går det ikke, for å si det på den måten. Så er det selvfølgelig en partipolitisk strid, som vi alle kjenner til, rundt gasskraftverk og andre utslipp i Norge, om hva som totalt sett vil være det beste for klimaløsningene. Den debatten har vi hatt mange ganger, og den vi kommer vi tilbake til, så den vil jeg ikke ta opp her. Men jeg vil også minne om at når det gjelder utslipp f.eks. fra biltrafikken, så er Norge slik skapt at det er mange distrikter i landet som vil bli uforholdsmessig rammet ved høye bensinpriser. Og selv med den reduksjonen på avgiften som vi får nå, blir ikke bensinprisen vesentlig rimeligere. Jeg tror at her er det selvfølgelig – og jeg respekterer det – klart fram for mange partipolitiske markeringer, men her tror jeg også at oppgaven er så formidabel at den kaller på litt samarbeid.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-11-28:
Det blir hevdet med i hvert fall forsøksvis overbevisning fra sentrum at man har flyttet på historisk mye i dette budsjettforliket. Det er mulig, men det er også flyttet på en god del definisjoner. Det sentrum har vært svært opptatt av i mange år, er å understreke hvor viktig det er med forutsigbarhet. De skriver rett ut i finansinnstillingen: «… det er et mål i den økonomiske politikken at det legges opp til stabilitet og forutsigbare rammevilkår.» Det er altså et mål for sentrumspartiene. Da blir mitt spørsmål: Er det et langsiktig mål? Er det et kortsiktig mål, eller er det et uoppnåelig mål? For neste år er det i hvert fall ikke noe mål, når man ser sentrumspartiene inngå avtale med Arbeiderpartiet om skatteskjerpelser, som også får tilbakevirkende kraft. Det har da ingen ting med forutsigbarhet å gjøre! Man kommer med differensiert elavgift, som både er byråkratisk og kostnadskrevende for bedriftene. Man kommer med en konjunkturavgift, som jeg registrerer man sier er en midlertidig ordning som tydeligvis bare skal gjelde for et år. Men likevel forrykker det investeringsgrunnlaget og gjør den vanskelig å avgrense for bedriftene. Så kommer man med aksjeskatt, med tilbakevirkende kraft. Og så sier man at noe av dette skal bare gjelde for et år, og neste år skal vi komme med noe annet. Det er bare det at hva dette annet er, er det jo ingen som aner, for selv om partiene er blitt enige om at man skal ha et nytt skattesystem, er man åpenbart ikke blitt enige om hvordan det skal se ut. Bare et par dager etter budsjettforliket var det åpenbart at sentrum hadde én tolkning av det, og Arbeiderpartiet en helt annen tolkning av det. Da blir mitt spørsmål: Er det slik at Kjell Magne Bondevik mener at dette er forutsigbart fra sentrums side?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-11-28:
Sponheim omtalte Fremskrittspartiets budsjett som et ytterliggående alternativ. Jeg må bare til det si at jeg er stolt av å kunne representere et alternativ til den sosialdemokratiske kraftblokken vi nå ser at sentrum har blitt en del av. Men i går sa finanspolitisk talsmann for Venstre fra denne talerstol følgende om aksjeskatten: «de som ikke har skjønt hvordan de skal unngå det, fortjener ikke bedre.» Betyr det at Venstre mener at man har sittet i et budsjettforlik og laget en skatt på aksjeutbytte som man egentlig ikke mener vil skaffe noen ytterligere inntekter til staten, at det med andre ord er enkelt å forbigå denne, hvis man er smart nok, som Terje Johansen forsøkte å fremstille det som? Men så er det nå engang slik at Sponheim, da han satt i regjering, og før han satt i regjering, var svært opptatt av å bedre rammevilkårene for små og mellomstore bedrifter, bl.a. gjennom redusert byråkrati. I forbindelse med dette budsjettforliket har sentrum presset fram en differensiert elavgift som betyr at mange små og mellomstore bedrifter nå må installere nye målere og gjennomføre masse kontroller for å skille mellom kraft som blir brukt til produksjon, og kraft som blir brukt til administrasjon, da disse skal avgiftsbelegges forskjellig. Er det etter Sponheims skjønn forutsigbart og en bedring av rammevilkårene for små og mellomstore bedrifter? Og dette med forutsigbarhet: Kjell Magne Bondevik sa i replikkveksling med meg tidligere i dag at siden vi vedtar skatter og avgifter hvert år, var det rart at jeg kritiserte sentrum for tidenes skatteskjerpelse. Men det er nå engang slik at Fremskrittspartiet i det minste foreslår betydelige skatte- og avgiftsreduksjoner, som nettopp vil bedre rammevilkårene for næringslivet. Når sentrum nå har gått inn i et budsjettforlik som gir tidenes skatteskjerpelse, og i tillegg betyr tilbakevirkende kraft, synes Sponheim at dette er forutsigbart for næringslivet?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-11-28:
Bare for orden skyld: Jeg sa ikke at Fremskrittspartiets alternativ var ytterliggående, det var det Sponheim som sa. Det jeg derimot sa, var at det er godt at det i det minste finnes alternativer i denne sal som ønsker en annen politikk, og som er mer næringsvennlig og mer innstilt på å gi folk større valgfrihet enn det Venstre nå gjør sammen med Arbeiderpartiet. I min forrige replikk stilte jeg Sponheim spørsmål om forutsigbarheten knyttet til det å gi en rekke skattevedtak tilbakevirkende kraft, som man nå gjør gjennom dette budsjettforliket. Venstre har med høy røst i mange år forsøkt å være den varme forsvarer av forutsigbare rammebetingelser og stabilitet for små og mellomstore bedrifter. Og da skjønner ikke jeg hvordan Venstre nå kan forsvare at man i en sen nattetime i et budsjettforlik ender opp med å redusere saldoavskrivningene og gi dem tilbakevirkende kraft, noe som nettopp er grunnlaget for å øke beskatningen på bedriftene. For det er jo det som er realiteten. I tillegg har man jo gjennom det forslaget som foreligger om aksjeutbytteskatten, også gått inn for aksept for tilbakevirkende kraft tilbake til 1992 for endringer av RISK-reglene. Det gjør også Venstre, på tross av at de står og snakker om forutsigbarhet. Jeg trodde i hvert fall at man med forutsigbarhet mente at hovedlinjene for skatte- og avgiftspolitikken i det minste skulle ligge noenlunde fast for ett år av gangen, og at det var hele hensikten med skatte- og avgiftsvedtak hver høst. Hvis man da skal gjøre endringer i det, burde i hvert fall de endringene være av en lempelseskarakter – altså at man ønsket å gjøre det bedre for noen – men når man gjennom dette forliket gjør det betydelig verre, med tilbakevirkende kraft, vil jeg gjerne ha en utdyping av hvorvidt Venstre mener at dette er forutsigbart.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-11-28:
Samarbeid må bygge på enighet om sak. Derfor dette: Høyre er helt enig i det Kjell Magne Bondevik nylig sa om de frivillige organisasjonenes plass i samfunnet. Nettopp derfor skuffer det meg desto sterkere at sentrumspartiene er med på en momsreform som gir ganske store og negative virkninger for de frivillige organisasjonene som lever av innsamlede midler. Jeg ser man skal komme tilbake til dette etter Regjeringens vurderinger. Men det kan da ikke være så veldig komplisert å finne ut at f.eks. Strømme-stiftelsen, som lever av innsamlede midler, meget enkelt regner ut at for dem betyr moms på tjenester halvannen million kr i økte årlige utgifter. De nyter ikke godt av noen statsstøtte, men lever rett og slett, som frivillige organisasjoner ofte gjør, av innsamlede midler. I gårsdagens debatt etterlyste talere fra Kristelig Folkeparti forslag som bygger bro mot Kristelig Folkeparti fra Høyres side. Nå kan vel det at man ikke ser disse, skyldes at man heller ikke har spurt om det, langt mindre forhandlet om slike forslag. Men jeg kan bare her og nå understreke at vi fra Høyres side en rekke ganger har uttrykt vår store, sterke støtte til forslagene som ligger i utredningen fra det utvalg som Bondevik-regjeringen nedsatte – den het vel «Flat skatt», men ble omdøpt til «Flatere skatt» – Stølen-utvalget. Der er det en rekke glimrende forslag, som bare har den lille hake ved seg, at de aldri ble fremmet av regjeringen Bondevik. Nå ser jeg at sentrumspartiene sammen med Høyre i Budsjett-innst. S. nr. 1 på side 70 er med og understreker at man «mener det vil være riktig å endre skattesystemet gjennom tilnærming mellom skattesatsene på arbeid og kapital». Dette er altså en flertallsmerknad fra alle unntatt Arbeiderpartiet og SV. Derfor har jeg lyst til å utfordre Bondevik til å svare på følgende spørsmål: Er han enig med Valgerd Svarstad Haugland som sier: «Vi mener avtalen innebærer at vanlige arbeidsinntekter skal få lavere skatt»?