Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2007-11-29:
Regjeringspartiene legger fram et skatte- og avgiftsopplegg som har to klare profiler. Mange miljøavgifter økes, noe som er i tråd med at forurenseren skal betale, og vi foretar gode omfordelingsgrep. Jeg vil bruke resten av innlegget mitt til å snakke om forslaget om å kreve inn utestående skattekreditter med oppheving av gjeldende rederiskatteordning. Dette forslaget er omstridt, bl.a. fordi det er blitt hevdet at det er i strid med Grunnloven. Dette spørsmålet har vært grundig vurdert, både før forslaget ble fremmet av Regjeringen, og etterpå. I innstillinga, en meget grundig innstilling, er det gjort rede for finanskomiteens flertalls vurdering av de grunnlovsmessige sider av dette spørsmålet. Jeg understreker at det har vært en grundig prosess i finanskomiteen, der spørsmålet om hvorvidt de foreslåtte endringene er i tråd med Grunnloven, er vurdert på et sjølstendig grunnlag. Dagens rederiskatteordning går ut på at inntekter fra rederivirksomhet først beskattes når selskapet trer ut av rederiskatteordninga, eller når inntektene eventuelt utbetales som utbytte til eier utenfor ordninga. Den nye rederiskatteordninga gir norske rederier konkurransedyktige rammevilkår i forhold til øvrige europeiske land. La det ikke være tvil om at SV primært hadde ønsket at rederiene skulle betale skatt på lik linje med andre næringer. Men det er det ikke flertall for. Derfor er vi godt fornøyd med en rederiskatteordning som også gir norske rederier tilnærmet nullskatt for framtida. Problemet er at denne næringa heller ikke betaler skatt i andre land, innbefattet land i EU. SV ønsker nå at Norge arbeider internasjonalt for å få redere til å betale skatt, som alle andre i alle land. Men dette forslaget må ses i sammenheng med forslaget om at rederiene skal betale tilbake deler av utestående skattekreditter. Grunnloven § 97 setter et generelt forbud mot å gi tyngende lover med tilbakevirkende kraft. All tilbakevirkende kraft rammes ikke av forbudet. Spørsmålet er om Stortinget ved lov kan endre på tidspunktet for beskatning, eller om skattyterne i stor grad kan bestemme når skatteplikten inntrer. Slik jeg ser det, er det det generelle innholdet i den gjeldende ordninga som må vurderes opp mot endringene som foreslås. Det er ikke grunnlag for å likestille gjeldende ordning med et endelig skattefritak. Også Rederiforbundet regner dagens system som en skatteutsettelsesordning, ikke en skattefritaksordning. I rapporten Internasjonal skipsfartsbeskatning, utgitt av Norges Rederiforbund, står det: «Det norske tonnasjeskattesystemet gir i motsetning til det europeiske systemet kun en utsettelse av beskatningen. Systemet er opphav til oppbygging av til dels store skattekreditter og dermed innlåsning av kapitalen.» Overgangsordninga innebærer en ulempe for rederier som har opptjente skatteforpliktelser i dagens ordning, i og med at de ikke selv får bestemme når skatteforpliktelsene forfaller til betaling. Likevel innebærer forslaget betydelige lettelser sammenlignet med et alternativ der hele skattegjelden forfaller til betaling umiddelbart. Skatteforpliktelsene skal betales over ti år, og en tredjedel av skatteforpliktelsene kreves dessuten ikke inn dersom rederiene bruker midlene til miljøformål. Dette kommer i tillegg til verdien av den skatteutsettelsen de allerede har fått. Det er heller ikke grunnlag for å si at innbetalinga av skattegjelden vil ramme urimelig hardt verken for næringa som helhet eller for enkeltselskaper. Det er en sterk sammenheng mellom selskapenes soliditet og inntjening og størrelsen på skatteforpliktelsen. Det som er kommet fram i den prosessen som nå er gjennomført i forhold til Grunnloven § 97, er grundig oppsummert i flertallets merknader i innstillinga som er til behandling i dag. Jeg vil si at jeg har sjelden sett en innstilling med så grundige vurderinger. På bakgrunn av det vil jeg konkludere med at forslaget til overgangsordning ikke er å anse som klart urimelig eller urettferdig.