Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2010-12-07:
Målet for helse- og omsorgspolitikken er å sikre at alle får gode helse- og omsorgstjenester når de trenger det – så enkelt og så vanskelig! Selv om den norske helsetjenesten på mange områder er i verdensklasse, er det fortsatt ingen selvfølge at man får hjelp når man trenger det. Ventetidene for planlagt behandling er lange og økende. Når et barn har psykiske problemer, er en ventetid på opp mot tre måneder altfor lenge. 4 700 barn og unge fikk ikke behandling innen behandlingsfristen i 2009. Det er heller ingen selvfølge at vi får helsehjelp av høy kvalitet. En av fem pasienter i sykehjem opplever å bli feilmedisinert. Muligheten for å overleve kreft er betydelig høyere på sykehus med god trening og god kompetanse enn på enheter med mindre behandlingsvolum. Vi har med andre ord ingen grunn til å slå oss til ro med tingenes tilstand. Vi må kontinuerlig jobbe for å forbedre tilbudet, ikke bare forsvare systemet. Pasient- og brukerorganisasjonene, SINTEF og Helsetilsynet har i flere år pekt på betydelig svikt innen rehabilitering og habilitering. Mange opplever å få god helsehjelp i en akuttfase ved hjerteinfarkt, ulykke, slag eller annen sykdom. Men når blålysene slukkes, opplever mange å bli glemt. Uten nødvendig opptrening mister mange muligheten for å bli friske og klare seg selv. Blindeforbundet har beskrevet dette godt i en høringsuttalelse til budsjettforslaget. De påpeker at bare et fåtall av dem som mister synet, får tilbud om opplæring og rehabilitering, og at ventetiden i snitt er fem år. Undersøkelser viser at uten rehabilitering blir man søvnløs og deprimert, mister kontakten med venner og blir inaktiv. Etter rehabilitering er de fleste tilbake i et aktivt liv, og problemene reduseres. Med tanke på at 600 000 mennesker i yrkesaktiv alder står utenfor arbeidslivet på grunn av helseproblemer, er det oppsiktsvekkende at rehabilitering er så lavt prioritert som det er av denne regjeringen. Regjeringen ble kritisert av mer enn 45 organisasjoner for å ha brutt sitt løfte om å sikre opptrening til alle som trenger det. Regjeringens svar var ikke å forbedre tilbudet, men å redusere ambisjonene. Per andre kvartal 2010 var det 5 698 som ventet på fysikalsk medisin og rehabilitering i spesialisthelsetjenesten, ifølge Helsedirektoratet. Dette er ca. 1 300 flere enn ved samme tidspunkt i 2007. Ved Sykehuset Innlandet er ventetiden for rehabilitering 72 dager i snitt. Da er det jo paradoksalt at flere rehabiliteringsinstitusjoner i dette området opplever kutt og trusler om nedlegging. De regionale helseforetakene er instruert om å kjøpe tjenester fra disse institusjonene på minst samme nivå som tidligere for å dekke opp behovet for slike tjenester. Tre av fire helseregioner har ikke innfridd dette kravet i perioden fra 2008 til 2009. Helse Sør-Øst har innfridd kravet, men rapporterer selv at kapasiteten på området ikke er tilstrekkelig. I lys av dette er det oppsiktsvekkende at regjeringspartiene reduserer de øremerkede bevilgningene til opptrening i budsjettforslaget. Regjeringspartiene vedtok i budsjettbehandlingen for inneværende år å endre finansieringsordningene for poliklinisk fysioterapi. Dette advarte Høyre og de andre opposisjonspartiene mot, fordi de fryktet at dette ville svekke tilbudet. Dessverre fikk vi rett. Vi ser nå at bassengtrening og andre rehabiliteringstilbud legges ned over hele landet, både i Kristiansund, i Levanger, på Røros og i Oslo. Dermed mister mange pasienter et tilbud som setter dem i stand til å jobbe og mestre hverdagen. Den svært generelle og lite forpliktende strategien for rehabilitering har heller ikke ført til gode resultater. Funksjonshemmedes fellesorganisasjon uttaler i sitt høringssvar til budsjettet at FFO hadde store forventninger til strategien, men konstaterer at den «ikke på noen måte har blitt det vendepunktet for innsatsområdet som var intendert og forventet». Høyre ser en satsing på habilitering og rehabilitering som en investering i bedre helse og livskvalitet for pasientene. Derfor foreslår vi å øremerke 400 mill. kr innenfor rammen av økt aktivitet i helseforetakene, på rehabilitering, rusbehandling og behandlingsreiser til utlandet. Vi gir dermed klare politiske føringer for hvilket område som skal være prioritert, slik vi i 2004 innførte kravet om å prioritere psykisk helsevern og rusbehandling. Vi registrerer at regjeringspartiene ikke støtter dette, men vil overlate de politiske prioriteringene til helseforetakene. Høyre frykter at pasienter som trenger rehabilitering, vil tape denne prioriteringskampen nok en gang.