Jan Petersen (Høyre), 2007-02-15:
Jeg må si det er med en viss undring jeg har fulgt med de tre siste dagene på Regjeringens åpenbart manglende evne til å forstå at i hovedsak er det de selv som har rotet tingene til. Grunnen til at opposisjonen har reist mange spørsmål, er ikke minst hva statsministeren sa i går – og da er sitatet et annet enn det som Arbeiderpartiets parlamentariske leder gav. Det han sa, var bl.a.: «Hvis det f.eks. oppstår problemer med norske styrker i Meymaneh, er det klart at det stiller seg annerledes enn om det oppstår problemer i sør.» Er det rart at opposisjonen reagerer? Og er det rart at vi reagerer når vi hører alle de forskjellige versjoner som forskjellige SV-ere gav i debattene i går? Når det har blitt så mye uklarheter om dette, skyldes det ikke minst at redegjørelsen selv var uhyre knapp på dette området – en eller et par setninger. Det har vært nødvendig for opposisjonen gjennom stadige spørsmål å forsøke å få greie på hva det er man mener, og hva man ikke mener. Og det er altså bare gradvis kommet frem. Nå oppfattet jeg det slik, etter å ha hørt på utenriksministeren i dag, at han på mange måter irettesetter statsministeren slik han fremstod i spontanspørretimen i går, og det er bra. En av grunnene til at vi også reiser spørsmål, er at det som har vært opposisjonens anliggende, på mange måter er vel formulert av utenriksministeren ved tidligere anledninger. Jeg synes f.eks. det han sa i Stortinget 24. oktober i fjor, var meget klokt. Der sa han følgende: «Norge setter heller ingen begrensninger i den type bidrag vi kan stille. Dette gjelder også en eventuell framtidig innsettelse av norske spesialstyrker.» Meget klokt sagt. I NATOs råd for mindre enn tre uker siden ble følgende sagt: Vi har ingen formelle begrensninger, og vi vil tilpasse vårt nærvær for å være så nyttige som mulig. Og videre: Vi må fortsette å være militært forberedt på å takle opprørere, uansett hvor de er. Meget riktig, meget klokt sagt. Og dette kunne ha samlet et bredt flertall. Det er jo en ærlig sak å bli nedstemt, og det er en ærlig sak å ombestemme seg, men kanskje litt større åpenhet om det fra Regjeringens side hadde vært riktig. Men jeg støtter fullt ut utenriksministeren i hans versjon opp til for ca. to uker siden. Jeg synes dette var riktig og klokt sagt, og dette ville gitt uttrykk for Stortingets brede oppfatning slik den er. Og da er det kanskje ikke opposisjonen som først og fremst skal komme med irettesettelsene. Kanskje Regjeringen ville økt sin troverdighet hvis de rett og slett hadde innrømmet hvordan det er. Da jeg begynte som ordfører for mange år siden, gav min forgjenger meg følgende råd: Hvis du lurer på hva du skal si om en sak, så bør du overveie å si det som det er. Det er et råd jeg vil gi videre. Ellers har jeg lyst til å si følgende om den sivile bistanden til Afghanistan: Jeg er glad for at utenriksministeren har tatt opp igjen dette spørsmålet med slik kraft som han har gjort, og jeg har gitt ham ros for det. Men når man hører på SV, får man inntrykk av at det nærmest er en ny dagsorden. Da vi hørte utviklingsminister Solheim her i Stortinget for et par måneder siden, fikk man nærmest inntrykk av at han nå gledesstrålende kunne fortelle om en ny erkjennelse han hadde kommet til før noen andre. Realiteten er at det er jo slik vi begynte. Det var det hele Afghanistan-engasjementet var fokusert på i de første årene, gjennom Bonn-prosessen og gjennom giverlandskonferansene. Vi må reise spørsmålet: Hvorfor har det ikke gått allikevel? Ja, det er i hvert fall ikke NATOs skyld. Vi kan stille spørsmålet: Er det den afghanske regjering, er det FN, er det EU, er det Verdensbanken – hvem er det som har skylden? Men det er i hvert fall ikke NATOs skyld, slik man kan få inntrykk av når man hører på SV. Men jeg er glad for at man finner tilbake til den opprinnelige dagsordenen. Så har jeg lyst til å nevne en ting som ligger helt utenfor dette, men som faktisk ligger meg litt på hjertet. Da jeg var partileder en gang i tiden, avgav jeg et løfte om å bli best på fisk, som det heter. Det gjorde bl.a. at jeg la et stort engasjement i å forsøke å få de rettmessige andeler av ressursene til Norge, ting som vi hadde gitt bort tidligere. Jeg er derfor meget skuffet over at Regjeringen nå har kastet kortene og ikke vært villig til å følge det langsiktige løpet som den forrige regjering la opp til for at vi skulle få våre rettmessige andeler av silderessursene. Nå har man altså gitt seg og lagt seg inn på de avtaler som selvfølgelig anses som grovt urimelige i næringen. Det synes jeg er synd. Litt større evne til utholdenhet hadde vært en god idé.