Ola Elvestuen (Venstre), 2014-10-06:
I Venstre er vi, i likhet med mange andre talere her i dag, glad for den oppmerksomheten som i trontalen ble gitt de store klimautfordringene vi står overfor. De ble gitt en stor plass, og det er ingen tvil om at dette da også er den viktigste saken vi står overfor i det året som kommer. Vi er helt avhengig av å få på plass en internasjonal klimaavtale, hvor første steg er en forhandling i Lima, og så skal de ulike landene i løpet av våren levere inn sine målsettinger både fram mot 2020 og også fram mot 2030, for så å få på plass en internasjonal avtale i desember 2015. Den andre tingen jeg er glad for at har fått oppmerksomhet i denne debatten, er den Living Planet-rapporten som er kommet fra WWF, som viser at dyrebestandene internasjonalt er gått ned med 50 pst. i løpet av de siste 40 årene. Det er en dramatisk endring og en stor katastrofe som, om vi ikke håndterer den riktig, er en krise i seg selv på grunn av det mangfoldet vi mister, men også en krise økonomisk og utviklingsmessig med de konsekvensene det har både for mat, landbruk, fiskeri og annet. Disse to klimautfordringene, og også det som angår å ivareta naturområder, krever et godt og sterkt internasjonalt engasjement fra Norges side. Vi må jobbe med en egen klimaavtale, vi må jobbe for å få avtaler, og følge opp, og for målsettingen om at naturområder ikke skal reduseres fram mot 2020. Vi trenger å styrke Det grønne klimafondet – de 200 mill. kr som regjeringen foreløpig har varslet, er altfor lite, både med tanke på hvordan klimafondet skal ha mulighet til å fungere i seg selv, for å gi et signal også internasjonalt om at dette er viktig, og for å lette arbeidet med en ny klimaavtale fram mot 2015. Et felt hvor Norge gjør et betydelig og viktig arbeid, er regnskogfeltet. Der oppnår vi imponerende resultater, og vi er helt klart en ledende nasjon. Også når det gjelder å ivareta det biologiske mangfoldet, er dette en sentral oppgave som vi følger opp. Jeg må si at jeg med spenning ser fram mot den diskusjonen vi skal ha om Statens pensjonsfond utland og endringer i mandatet for å få dette fondet til å fungere i en mer klimavennlig retning. Mye må gjøres ute, men vi må samtidig gjøre langt mer hjemme. Jeg synes det er ganske påfallende at når regjeringsrepresentantene ramser opp det de mener man har gjort ekstra innenfor klimafeltet i året som har gått, er det ett tiltak – kanskje det viktigste – man ikke nevner, nemlig økningen i mineraloljeavgiften. Når vi skal jobbe fram et budsjett for neste år, er det viktig at det gjelder ikke bare å si det man mener, men at man også gjør det man sier. Det viktigste virkemidlet vi kan ha på kort sikt for å nå de klimamålene vi har satt oss fram mot 2020, er å sette i gang med et grønt skatteskifte nå. Det å forurense må bli dyrere, mens alternativene må bli billigere. Når Venstre snakker om at vi skal forsterke klimaforliket, handler det ikke bare om å finne på nye tiltak. Da handler det om at vi skal vi ha tiltak som gir større effekt, sånn at vi når målet om å komme ned på 47 millioner tonn i CO2-utslipp i 2020. Da må tiltakene stå i forhold til dette. Det gjelder også satsing på kollektivtrafikk, det gjelder satsing på jernbane, vi må fortsette elbilsatsingen, og vi må få i gang ny teknologi og ha nye pilotprosjekter. Vi er også fornøyd med at regjeringen tross alt erkjenner at olje ikke lenger vil være motoren i vår økonomiske vekst, som det står i trontalen. Også innenfor petroleumssektoren må vi tenke nytt. Vi må se på CO2-avgiften, vi må ivareta sårbare områder som Lofoten, Vesterålen og Senja, og vi må til slutt også se på en ny vurdering av risikoen når det gjelder nye letekonsesjoner innenfor petroleumssektoren. Her påtar staten seg nå all risiko. I framtiden må dette få en annen fordeling også rettet mot det private.