Lars Sponheim (Venstre), 2006-06-01:
Jeg melder meg på i slutten av debatten for å knytte noen kommentarer til noe jeg synes er veldig relevant etter å ha fulgt debatten. For det første har vi et antall landbrukseiendommer i Norge på om lag 180 000, og det har vært konstant i årtier etter årtier. Det som er fallende, er hvor mange som driver disse. Nå er vi på rundt 60 000. Det er altså en tredjedel av antall landbrukseiendommer som søker landbruksministeren om å få penger til driften sin. Og det raser nedover, uavhengig av regjering. Det ser vi på årets tilbud, hvor en legger opp til en avviklingstakt akkurat slik som det har vært tidligere. Det er akkurat samme strukturjaget. Misforholdet mellom antall landbrukseiendommer og antall tradisjonelle bønder øker og øker. Det er det som setter et press på eiendomsstrukturen for det tradisjonelle jordbruket. Det er bare et tidsspørsmål før en må gå inn og gjøre noe med det, en kan ikke leve med den ubalansen. Det som ikke har kommet fram i debatten, som jeg synes er veldig relevant, er nettopp at bønder blir så effektive, driver større arealer, driver masse leiearealer og kjører langt med traktorene sine for å slå andres arealer. For det er det som nå skjer. I betydelig grad er vi kommet i den situasjonen at det ikke er mulig å ha levende bygder med tradisjonelle bønder alene. Det må mange andre folk inn. I det departementet statsråden bestyrer, hadde man et interessant forskningsprosjekt i fjor som handlet om framtidsbygder. Og det interessante når det gjelder utkantbygder, er egentlig to scenarioer som står opp mot hverandre. Det er det som der er kalt for motvindsbygdene, de som er imot forandringen, de som sikkert har svart på alle høringsuttalelsene og gjerne vil at ting skal være som de er. Dem går det ganske dårlig med. Det blir stort sett bønder igjen, og dem blir det få av. Det andre er de bygdene som tør tenke helt annerledes. Og det å tenke annerledes på bygdene handler svært ofte om å slippe annerledes mennesker til, med annerledes tanker, annerledes erfaringer og annerledes utdanning. Hvorfor kommer de til bygdene? Ja, det er ikke for å bli klemt inne i en trang tomt eller en blokk, eller hva det måtte være. Det er for å få det som er bygdenes kvaliteter: plass, anledning til å gjøre noe spennende, gjøre noe fargerikt, gjøre noe som er mangfoldig. Til det trengs det eiendommer. Bygdene trenger ikke bare folk som lever av eiendommene sine, de trenger noen som lever for eiendommene sine og tar med seg andre spennende tanker og næringer i tillegg. Til det trengs flere spennende eiendommer på bygdene som nye mennesker har lyst til å leve av og for på nye måter. Det er det dette dypest sett handler om. Dagens forbud mot deling er et sterkt signal til norske borgere om at bygdas arealer er for bønder som tenker tradisjonelt. Opphever man dette, sender man et sterkt verdisignal – at vi ønsker annerledes mennesker som ønsker å bo på en annerledes og mer fargerik og spennende måte. Og det er det som egentlig er verdisettet bak dette. Rent teknisk er det ikke så store forandringer. Kommunene vil fortsatt ha makt til å knytte delingsforbud til planlovgivning og alt. Men det er et helt grunnleggende verdisett som ligger i dette. Og Kristelig Folkeparti svikter i denne debatten.