Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2012-01-12:
Det er greit å forholde seg til fakta før man uttrykker bekymring i en interpellasjon på Stortingets talerstol. Det er veldig bra at statsråden, og for så vidt interpellanten, har ryddet opp i misforståelsene. Men det tjener ingen at man skaper et inntrykk av at arbeidsløse spanske ungdommer kan komme til Norge, jobbe én dag og så få rett på dagpenger. Vi er en del av et felles europeisk arbeidsmarked. Med adgangen til det indre markedet er EØS-avtalen for norske arbeidsplasser og for norsk næringsliv vår livslinje og derfor helt nødvendig. Gjennom det europeiske arbeidsmarkedet har om lag en halv milliard mennesker formelt rett til å komme til Norge, arbeide og bo her uten særlige restriksjoner. De mange millioner nordmenn som måtte ønske det, står fritt til å gjøre det samme i andre land. Det er en grunnleggende god frihet som vi skal hegne om. Se bare på hvem som gjør det ærlige arbeidet vi selv ikke har nok folk til gjøre her hjemme: arbeidere fra EØS-området. Mange sektorer her i landet hadde ikke gått rundt de siste årene, hadde det ikke vært for arbeidsinnvandringen fra de nye EU-landene. Vi skal takke dem, vi skal sette pris på dem, og vi skal sørge for at de behandles skikkelig. Fremskrittspartiet er tydeligvis på en annen linje, for interpellasjonen kan ikke tolkes på noen annen måte. Polakkene, eksempelvis, skal komme hit, de skal få gjøre jobben, men de skal gjøre det med dårligere vilkår enn oss andre. «Gjør din plikt og krev din rett» er et viktig prinsipp. Arbeid skaper velferd. Jobber man i Norge og betaler skatt, har man krav på de ytelser man opparbeider seg ved å jobbe. De reglene er like og skal gjelde alle som jobber i Norge. Fremskrittspartiet mener altså at dette skal være annerledes for arbeidsinnvandrerne: De skal gjøre sin plikt, men ikke ha mulighet til å hevde alle sine rettigheter, f.eks. retten til dagpenger, som denne interpellasjonen peker på. Det er useriøst, det er usolidarisk, og det er i strid med de reglene som EØS-avtalen pålegger oss om likebehandling. Men det synes ikke å bekymre Fremskrittspartiet nevneverdig, og akkurat det har jo interpellanten uttrykt i dag også. Han ønsker å reforhandle disse punktene i EØS-avtalen. I Aftenposten før jul, da interpellanten varslet interpellasjonen, gikk han lenger og sa sågar at hvis man ikke fikk til det, måtte man gå ut av EØS-avtalen og opprette frihandelsavtaler – for å kunne skape et A-lag og et B-lag i arbeidslivet, der vi nordmenn fortsatt skal kunne nyte våre velferdsordninger knyttet til arbeidet vårt, mens utlendingene kun skal ha plikten. Det er utopi. Å gjøre det grepet ville definitivt medføre fatale konsekvenser for norsk eksportindustri, næringsliv og arbeidsplasser. Konsekvensen av det ville vært et Norge i dårligere stand til å opprettholde velferdsnivået. Hjulene ville rett og slett ikke gått rundt. Vi skal ikke si opp EØS-avtalen. Vi skal ikke lage et A-lag og et B-lag i arbeidslivet. Men det betyr ikke at regjeringen er blinde for velferdsstatens bærekraft. Brochmann-utvalget nevnes i alle disse debattene. Brochmann-utvalget stiller opp gode og viktige dilemmaer når det gjelder framtidens bærekraft for velferdsstaten, som også vi diskuterer og følger opp – ja, vi har begynt i dette budsjettet. Men det interpellanten tar til orde for av løsninger i dag, er slett ikke i Brochmann-utvalgets ånd. Det Brochmann-utvalget peker på i sin rapport, er viktigheten av å stille krav knyttet til stønader og også det å vri noen ytelser over til aktiviteter. Det er det Brochmann-utvalget blir mest sitert på, og det er det som er blitt mest diskutert. Men det Brochmann-utvalget legger vel så mye vekt på, men som Fremskrittspartiet snakker svært lite om, er nødvendigheten av arbeidsinnvandringen, nødvendigheten av å satse på integrering, på språkopplæring, på å avvikle kontantstøtten, nødvendigheten av å opprettholde et arbeidsliv som er seriøst for alle, motarbeide sosial dumping. Dette er Brochmann-utvalget vel så opptatt av, og dette er områder hvor Fremskrittspartiet har sviktet – og svikter – i sin politikk. Det å ville la utlendinger komme hit og jobbe på andre vilkår enn nordmenn er altså Fremskrittspartiets svar, og det er tydeligvis slik at interpellanten ikke helt har gått bort fra ideen om å rokke ved EØS-avtalen. Jeg vil utfordre ham på om han fortsatt mener at et godt alternativ er å gå ut av EØS-avtalen dersom man ikke får reforhandlet EØS-avtalen, og om dette er innenfor det partiet hans står samlet om og mener. Jeg mener at denne interpellasjonen nok en gang tydeliggjør forskjellene mellom Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet i arbeidslivspolitikken. Vi jobber for et rettferdig arbeidsliv og mot sosial dumping, men Fremskrittspartiet vil systematisere sosial dumping.