Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2020-11-03:
I dag har vi til behandling Prop. 66 L for 2019–2020. Det er en samleproposisjon, som omhandler flere ulike tema. Vi behandlet deler av denne proposisjonen før sommeren. Det gjaldt kapitlene 9, 10, 12, 14 og 16. De øvrige kapitlene er til behandling i dag. I kapittel 3 foreslås det endringer i avvergingsplikten. I kapittel 4 foreslås det en kriminalisering av utenomrettslige tvangsekteskap. Utenomrettslige tvangsekteskap foreslås likestilt med formelle tvangsekteskap. I kapittel 5 er det foreslått en vurdering av om det er ønskelig å presisere vilkåret om utilbørlig press i straffeloven § 253. I kapittel 6 foreslås det en avklaring av at forsøk på kjøp av sex er straffbart. Dette ble uklart ved ny straffelov. I kapittel 7 er det foreslått et straffebud om utleie av lokaler som benyttes til grov utnyttelse av arbeidstakere. I kapittel 8 er det foreslått flere lovendringer som utvider det strafferettslige diskrimineringsvernet. I kapittel 11 foreslås det at gjentatt eller graverende ulovlig befatning med våpendeler skal rammes av straffelovens bestemmelser om skytevåpen og ammunisjon. Kapittel 13 gjelder endringer i straffebudet om krenkelser av representanter for fremmed stat. I kapittel 15 foreslås det endringer i reglene om foreldelse. Og til slutt: Kapittel 17 inneholder forslag til adgang til å bruke visse tvangsmidler ved enkelte mindre alvorlige lovbrudd, slik det var mulighet til etter gammel straffelov. Dette er en proposisjon med mange ulike tema. Jeg takker komiteen for godt samarbeid. Det var nødvendig å dele opp denne proposisjonen, det er i hvert fall helt tydelig, men det er altså flere viktige forslag som har kommet fra regjeringen, og som blir fulgt opp av komiteen. Men på en del områder har vi et flertall i komiteen og i denne sal som går noe lenger enn det regjeringen opprinnelig la til grunn i sin proposisjon. Det gjelder særlig avvergingsplikten. Det handler om å ansvarliggjøre også foreldrene for kjønnslemlestelse og tvangsekteskap. Den opprinnelige bestemmelsen som var foreslått fra regjeringens side, hadde ikke det tydelige ansvaret tildelt foreldre og de som har daglig omsorg for barnet. Det blir det flertall for i dag, og det er Fremskrittspartiet svært glad for. Det er en sak vi har kjempet for i mange år, og det mener jeg er helt nødvendig dersom vi skal komme disse forferdelighetene til livs, stoppe kjønnslemlestelse og forhindre tvangsekteskap. Da må også foreldrene ansvarliggjøres. Det er også flertall for å utrede sanksjoner mot trossamfunn som bryter straffebudet mot tvangsekteskap. Det er også en sak Fremskrittspartiet har jobbet for over tid. Særlig på ett punkt skrives det historie i dag. Et flertall i denne salen kommer i dag til å stemme for at vi skal innføre et forbud mot søskenbarnekteskap. Det er ikke nødvendigvis naturlig knyttet til denne proposisjonen, men det ble det i behandlingen av saken. Fremskrittspartiet fremmet representantforslag om dette, nemlig forbud mot søskenbarnekteskap, før sommeren. Istedenfor at vi ventet på den behandlingen den saken da ville få på ordinært vis, på nyåret, er det altså et flertall i dag som vedtar forbud mot søskenbarnekteskap. For Fremskrittspartiets del er det en sak vi har jobbet for gjennom snart 20 år. Første gang Fremskrittspartiet foreslo et slikt forbud i Stortinget, var tilbake i 2002. Jeg var selv med og fremmet forslag om et slikt forbud i 2005, sammen med vår partileder Siv Jensen. Så dette har vært en gammel kampsak for Fremskrittspartiet, som vi i dag endelig får gjennomslag for. Det er svært gledelig, og det viser at det nytter å jobbe over tid for å få gjennomslag for politikk. Så registrerer jeg at det er enkelte andre partier som forsøker å ta æren for det, og det er for så vidt bra, det, men det er viktig å huske historien i denne saken. Mandag 19. oktober skjedde det noe spesielt. Det skjedde i Kongsberg, og det var en familiefar som fikk besøk av fire politifolk på døren. Han fikk besøk fordi han hadde hengt opp bilder av Muhammed og ble bedt av politiet om å ta ned disse bildene. Denne familiefaren nektet å gjøre det, han sa at han hengte opp de bildene for å vise sin solidaritet med Frankrike, med Samuel Paty, læreren som ble drept i Paris fordi han viste tegninger av Muhammed til klassen sin. Jeg tok opp dette spørsmålet med justisministeren, og jeg er svært glad for at hun veldig tydelig ga beskjed om at det ikke er politiets oppgave å fjerne plakater som henges opp i det offentlige rom, uavhengig av budskapet. Det er godt. I ettertid har også politiet beklaget denne hendelsen. Men vi ser samtidig dette skje flere plasser i landet. Vi har en om ikke helt analog, men lignende hendelse i Bergen. Vi har en lignende hendelse på Røros. Det har faktisk generert en aldri så liten opposisjon, en demonstrasjon over det ganske land. I mange byer og mange plasser blir det hengt opp bilder av profeten Muhammed for å vise solidaritet med Frankrike og for å vise viktigheten av ytringsfrihet. Det er, mener jeg, nødvendig i vår tid. Jeg støtter ikke de enkelte aksjonene, men det er nødvendig at man står opp og forsvarer ytringsfriheten. Ord skal møtes med ord, de skal ikke møtes med straff. Man må kunne si hva man vil, så lenge man ikke fremsetter trusler, så lenge man ikke begår ulovligheter. I Norge risikerer man da å få politiet på døren, fordi politiet sannsynligvis ikke har forstått sitt samfunnsoppdrag i alle situasjoner. Vi har lærere som knapt tør å undervise om ytringsfrihet, redaktører, journalister og karikaturtegnere som åpent innrømmer at de er redd for å ytre seg kritisk mot islam. Det er sammenstilt i en situasjon hvor vi opplever at det i FN jobbes effektivt for å sidestille rasisme og religionskritikk, en utfordring som er høyst reell, og hvor vi som lovgivere og som garantister for Grunnloven må si ifra. Ytringsfriheten er vår første og siste skanse. Det er et fundament, grunnlaget for hele det demokratiske samfunnet vi har. Vi må ha ytringsfrihet. Det er i det perspektivet Fremskrittspartiet problematiserer og i dag foreslår å oppheve straffeloven § 185. Det er altså grunn til å utvise varsomhet med alt som begrenser ytringsfriheten. Vi vil stå i front, forsvare Grunnloven § 100. Ytringsfriheten skal også omfatte ytringer som majoriteten ikke liker, eller til og med finner forkastelig. Vi har også sett en utvikling hvor man har fått en lavere terskel for å anvende straffeloven § 185. Et nylig eksempel er en 71 år gammel dame som ble dømt for å ha kalt en kvinne med innvandrerbakgrunn for kakerlakk på Facebook. Vi har også eksempler på at politiet – og kanskje politidirektøren – ikke helt har den grunnleggende forståelsen i alle situasjoner for ytringsfriheten og vernet og forsvaret av den. Det er også spesielt at vernet mot hatefulle ytringer kun defineres for nærmere definerte minoriteter. Det vil si: Loven er ikke lik for alle. Det er en grunn til at fru Justitia, rettferdighetens gudinne, er blind, for loven skal være lik for alle. Men slik som utformingen av § 185 er i dag, er den altså ikke det. Fremskrittspartiet foreslår i dag å oppheve straffebudet. Så kommer jeg tilbake til denne debatten, som sannsynligvis kommer til å pågå en stund, men jeg tar med dette opp alle de forslagene der Fremskrittspartiet er forslagstiller, og ber samtidig om at Fremskrittspartiets forslag om å oppheve straffeloven § 185 ved voteringen settes opp mot flertallets forslag om å utvide bestemmelsen.