Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2009-04-28:
Norsk politi står overfor den kanskje mest krevende bemanningsutfordring noen gang. Mens utenriksministeren er tilhenger av dialog, sågar med Taliban, har justisministeren skydd dialogen med politiets største fagforening. Unnamanøveren ligner et ødeleggende svarteperspill der den ene statsråden etter den andre har toet sine hender. Aldri har det vært viktigere med dialog mellom myndighetene og ordensmakten, og sjelden har dialogen vært mer fraværende. Både kriminalitetsutviklingen og trygghetsutfordringene i samfunnet krever mer enn noen gang et velfungerende politiapparat. Denne fireårsperioden er politiet tappet for vel hundre årsverk som følge av nye arbeidstidsbestemmelser. Avgangen til andre yrker viser en økende tendens, og etaten greier ikke å benytte seg av muligheten til å holde på seniorene. Altfor mange går av før fylte 60 år. Det vises til årlig styrking av politiet, men sannheten er at etaten samtidig svekkes av at det tappes ut årsverk i bunnen. Slik vil det fortsette framover om ikke Regjeringen kommer mer på offensiven i forhold til politiet. Spørsmålet er da hvilke konkrete nye tiltak og hvilken strategi justisministeren har for å holde politiet oppe fram til 2012, inntil etaten kan begynne å høste av større kull uteksaminert fra Politihøgskolen. «Vi vil ha et nært og sterkt politi med lensmannskontorer over hele landet. Vi vil gjøre etaten mer synlig og effektiv blant annet ved å gjennomgå muligheten for samlokalisering med offentlige servicekontorer der dette er hensiktsmessig. Vi vil øke bemanningen av sivilt ansatte og politifaglig utdannet personell.» Dette er kanskje et kjent sitat for rød-grønne regjerings- og stortingsrepresentanter. Det er ikke mine ord, men det er et ordrett sitat fra politikapitlet i Soria Moria-erklæringen. Jeg hadde vel aldri drømt om at jeg skulle stå på Stortingets talerstol å benytte meg av et sitat derfra. Men nå synes jeg det er på sin plass. Lever ikke Regjeringen opp til sin egen uttalte politikk om politiet? Utallige er nå beretningene om et politi som ikke makter å møte borgernes forventninger, som innbyggerne ønsker langt mer synlig til stede i lokalsamfunnet, og som publikum mener har en altfor høy terskel for å rykke ut når noe skjer. Når ikke voldssaker kvalifiserer til utrykning, hva da? Høyre er meget urolig over denne utviklingen. Vi kan heller ikke forstå hvordan justisministeren kan forsvare det som skjer. Samfunnet trenger et offensivt politi som kan ta fatt i ting når noe skjer, og som har den nødvendige lokalkunnskap til å kunne forebygge og helst gripe inn før kriminalitet skjer. Nylig utsatte justisministeren den lenge planlagte omorganiseringen i Follo og stoppet nedleggelse av en rekke lensmannskontorer. Det var en god nyhet, helt til jeg ble klar over begrunnelsen: at saken tydeligvis var så kinkig at den ikke kunne bli besluttet før valget. Hva betyr det? Betyr det at statsråden vil unngå å gjøre seg upopulær før 14. september, men vil slå til umiddelbart etterpå? Høyre mener innbyggerne har et legitimt krav på å få vite hva landets justisminister faktisk mener i denne saken. En stor og folkerik region skal dermed ikke kunne få vite hvilke planer Regjeringen har for polititjenesten i deres kommune. Sommeren er snart over oss, og Regjeringens stillingskrig med Politiets Fellesforbund har satt landet i en enda vanskeligere situasjon politimessig. Den 1. juli opphører gjeldende arbeidstidsavtale for politiet uten at det nå tidsmessig ser ut til å være mulig å få på plass en ny avtale innen denne fristen. Regjeringen gikk gjennom vinteren med en svært så formalistisk tilnærming for å nekte dialog med de politiansatte. Det betyr at prosessen for å finne en løsning kom i gang på overtid. I månedsvis har den rød-grønne regjeringen bedrevet oppholdende strid med politiets største fagforening i stedet for å ta de grep vi må kunne forvente av Regjeringen: å framforhandle en ny arbeidstidsavtale som kan gi oss mer politikraft i en viktig overgangsperiode. I stedet for å bidra til fornyet motivasjon i politikorpset gikk man til ytterligere konfrontasjon gjennom bruk av forskrift. Hvorfor? Det er det ikke lett å forstå, og resultatet ble jo en historisk politidemonstrasjon her i Oslo. At det skulle bli en rød-grønn regjering som hoppet over forhandlingsinstituttet uten å ha prøvd å komme til enighet med arbeidstagerne først, regner jeg med at mange har undret seg over. Uavhengig av nye sivile stillinger og økt opptak på Politihøgskolen er driftsbudsjettene i politiet så trange at ubesatte stillinger er nærmest en forutsetning for å få budsjettet til å balansere. Det nytter lite å fylle på nye stillinger på toppen, om budsjettet fra før er for stramt til å lønne alle som er der i dag. Mange kommuner betaler en høy pris når politiressursene presses. Alvorlig knapphet på politifolk vil i sommer forsterkes ytterligere av ferie og bortfall av dagens arbeidstidsavtale – og dette lar seg neppe reparere i en fei. Om justisministeren hadde fulgt sin egen regjeringserklæring, ville vi aldri kommet i en situasjon der det varsles stenging av 30 lensmannskontorer, enda tynnere vaktlister og en sterk sentralisering av politiet. Politiet vil denne sommeren trekke seg tilbake fra en rekke lokalsamfunn på en tid da ferieaktiviteter og festivallivet blomstrer. Behovet for et tilstedeværende politi er åpenbart når mye folk samles. Signalet til de kriminelle når politiet forsvinner, er heller ikke godt. Høyre er opptatt av det nære, synlige og forebyggende politiet, som vi trodde også Regjeringen hadde som målsetting. Politiet henla i 2008 hele 2 500 forbrytelser og 1 800 forseelser med kjent gjerningsperson. Saksbehandlingstiden for voldssaker har økt, og begge deler er like uakseptabelt. Det er et tankekors at dette er utviklingen under en rød-grønn regjering som har garantert befolkningen at de skulle bruke de store pengene på de store oppgavene. Passutstedelse fjernes i år fra 185 politi- og lensmannskontor. Dette medfører at tjenestetilbudet på lensmannskontorene reduseres, og publikumskontakten blir dårligere. Når oppgaver fjernes, blir det tolket som et skritt på veien til nedleggelse og begynnelsen til slutten for både lensmannskontoret og nærpolitiet. Høyre ønsker seg et nærpoliti som har tilstedeværelse i hele landet. Det skaper ikke trygghet når man vet at nærmeste politimann er milevis unna, og ikke vil ha mulighet til å bistå om det skjer en eneste annen liten hendelse samtidig. Er det én ting de siste månedene har vist, så er det at det er et skrikende behov for mer synlig politi, f.eks. i Follo. Høyre mener alvor når vi har som mål at Norge skal ha et synlig og trygghetsskapende nærpoliti. Dette er Høyre villig til å betale regningen for i form av flere tjenestemenn og større budsjetter, noe vi også har vist i våre alternative budsjetter gjennom hele stortingsperioden. Og ja, vi burde ha utdannet flere, men vi er med på alle forslag nå, og vil utdanne så mange som mulig i årene som kommer. Bemanningsutvalget 2020 har en tydelig målsetting om størrelsen på politistyrken i 2020, men Høyre er opptatt av hvordan vi også i det enkelte år framover på kort sikt kan sikre at innbyggernes trygghet ivaretas på en forsvarlig og god måte, uavhengig av hvor man bor i dette landet – enten det er på Grünerløkka i Oslo eller i Båtsfjord. Det hersker liten tvil om at politidistrikter med store geografiske avstander har en særlig utfordring med å kunne løse sine oppgaver på en god måte og til publikums tilfredshet. Høyre har ved en rekke anledninger etterlyst framdrift og nasjonale tiltak for å avhjelpe bemanningskrisen. Så langt har svaret fra justisministeren vært å henvise til lokale lønnsforhandlinger og lokale initiativ. Det er vel og bra, men ikke nok i den foreliggende situasjonen. Ser ikke statsråden at nasjonale tiltak og føringer kan bidra til å mobilisere flere seniorer og annen form for nytenkning i politiet? Høyre kan aldri akseptere en utvikling i retning av et A- og B-politi, der distriktene avspises med en og annen politipatrulje som streifer innom, og publikum ikke har noe sted å henvende seg når man har bruk for politiet. Fra Høyres side er derfor dagens interpellasjon et uttrykk for vår uro over situasjonen, og fordi vi ikke føler oss helt trygg på Regjeringens prioriteringer på justisfeltet. Politiet er en av statens kjerneoppgaver. Det er viktig at politiets stilling ikke undergraves, og at folk fortsatt skal kunne ha tillit til at politiet gir den nødvendig hjelp og støtte når situasjonen tilsier det. Derfor er det av største betydning at Regjeringen og justisministeren tydeliggjør hvordan man vil løse dagens bemanningskrise i politiet, også på kort sikt, og hvordan man vil sikre landets kommuner en forsvarlig polititjeneste i framtiden.