Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2013-04-29:
Denne saken er en reprise fra 20. november i fjor. Jeg er derfor litt forundret over at den er sluppet gjennom til behandling. De forslagene Venstre og Kristelig Folkeparti fremmer i dag, er identiske med forslag som ble nedstemt i forbindelse med behandlingen av Meld. St. 27 for 2011–2012 om barn på flukt for fem måneder siden. Det fremmes fire forslag i saken. Forslagene nr. 1 og 2 er avskrift av Kristelig Folkepartis forslag nr. 3 i innstillingen til stortingsmeldingen. Forslagene nr. 3 og 4 er i innhold svært like forslag nr. 5 fra forrige runde. Men la det formelle ligge. Saken er nå til behandling, og det gir også posisjonen mulighet til å få oppklart en del ganske uklare punkter i forslagene – spørsmål vi stilte både ved behandlingen av meldingen om barn på flukt og i diverse debatter i etterkant, uten at vi fikk annet enn det jeg vil kalle unnvikende svar. Kanskje vi kan få litt klarere svar i dag. Mitt grunnleggende spørsmål er hva som egentlig blir den praktiske forskjellen mellom det som er vedtatt politikk, og det som Venstre og Kristelig Folkeparti foreslår. Forslagsstillerne vil ha en asylpolitikk som er rettferdig, rettssikker og human. Regjeringen vil ha en human, solidarisk og rettssikker asyl- og flyktningpolitikk. Venstre og Kristelig Folkeparti ber igjen om en gjennomgang av forholdet mellom utlendingsloven og FNs barnekonvensjon. Norge ratifiserte konvensjonen i 1991, og den ble inkorporert i norsk rett gjennom menneskerettsloven i 2003. Om det skulle vært motstrid mellom Barnekonvensjonen og praktiseringen av utlendingsloven, ville uansett Barnekonvensjonen gått foran, men ved innføringen av ny utlendingslov ble det foretatt en slik gjennomgang av forholdet mellom utlendingsloven og FNs barnekonvensjon som Venstre og Kristelig Folkeparti ber om. Forholdet til Barnekonvensjonen er i tillegg grundig vurdert i stortingsmeldingen om barn på flukt. Hva er det egentlig Venstre og Kristelig Folkeparti mener skal komme fram i en ny vurdering som ikke er kommet fram før? Det skulle jeg likt å få et klart svar på. Venstre og Kristelig Folkeparti ber også om en endring av utlendingsforskriften. I dag sier den at ved vurderingen av sterke menneskelige hensyn etter lovens § 38 skal barns tilknytning til riket tillegges særlig vekt. I loven står det at barnets beste skal være et grunnleggende hensyn, slik det også står i Barnekonvensjonen. Hvordan mener Venstre og Kristelig Folkeparti at ordlyden bør være? I forslaget skriver de at forskriften må tydeliggjøre at barns beste må vektlegges i større grad. Hva betyr det? Venstre og Kristelig Folkeparti opererer dessuten med sin egen fortolkning av konvensjonen og hevder den krever at barns beste skal være det primære hensynet og som hovedregel gå foran andre hensyn. Hva menes egentlig med det? Hva vil det bety i praksis? I forbindelse med behandlingen av stortingsmeldingen foreslo de to partiene at utlendingsforskriften skulle endres, slik at opphold i mer enn tre år ble definert som en særlig tilknytning til riket. Det er droppet denne gangen. Betyr det at det ikke gjelder lenger? Da vi i forrige runde spurte om dette i praksis betyr fri innvandring for barnefamilier, at alle får bli etter tre år, fikk vi et noe underlig svar om at dette var – og jeg siterer – «et vippepunkt der barns tilknytning til riket faktisk er mer verd enn innvandringsregulerende hensyn». Hva betyr det, sammenholdt med dagens forslag om at hovedregelen er at barns beste skal være det primære hensynet? Og hvis det ikke betyr at alle med opphold over tre år får bli, hva betyr det da? Hvem skal vippes inn, og hvem skal vippes ut – etter hvilke kriterier? Det er kanskje flere her som bidrar til forvirring og manglende konkretisering. I innstillingen sier forslagsstillerne at det også er behov for en forskrift som understreker at barnets-beste-vurderingen må framgå av enkeltvedtaket, og at begrunnelsen for vektlegging av de ulike hensyn tydeliggjøres i vedtakene. Den forskriften finnes allerede, den ble innført i 2011 og kom i tillegg til den begrunnelsesplikten som finnes i forvaltningsloven. Til slutt bes regjeringen foreta en gjennomgang av gjeldende praksis. Den gjennomgangen kommer i juni. Så nok en gang: Hva er det egentlig Venstre og Kristelig Folkeparti ønsker å oppnå med dette forslaget som ikke allerede gjelder, bortsett da fra en liberalisering av regelverket gjennom en treårsgrense for hvem som skal få bli? Eller var det kanskje ikke ment å skulle oppfattes helt slik allikevel? Det hadde vært fint å få noen klare svar, både fra Venstre og fra Kristelig Folkeparti i denne debatten.