Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-03-20:
Helsedirektoratet er viktig fordi det har oppgaver som har stor betydning for utvikling av kvalitet i helsevesenet, for oppfølging av vedtak, for veiledning og for tilsyn. Litt til debatten om målstyring: Jeg er helt enig med representanten fra Arbeiderpartiet i at det å måle hvor lang tid det tar for å få svar på en lovfortolkning, f.eks., er et mål det er fornuftig å sette seg, og som man kan finne et greit svar på. Det er et problem at det tar lang tid. Dette er det viktig å få klarhet i, nettopp fordi en del av denne lovfortolkningen handler om saker der det kanskje er spesielt sårbare personer som venter på en helsetjeneste eller på hjelp fra f.eks. Nav eller sosialtjenesten. Det er veldig viktig at lovfortolkningen i slike saker går raskt. Når jeg er kritisk til en del av denne målstyringen, er det ikke fordi det ikke er mulig å sette seg slike mål på en del områder. Der er det riktig. Intensjonene bak dette er nesten alltid gode. Velgere og offentligheten etterspør hele tiden: Hva er pengene blitt brukt til? Så etterspør vi nye mål og måleparametere for å finne ut – og gi gode svar på – hva disse pengene er brukt til, mest mulig eksakt. Det er ikke alltid at dette allikevel gir de beste tjenestene. Jeg har lyst til å nevne et eksempel. Jeg var en av de store pådriverne for at vi skulle få tilsyn med det som nå heter Sosiale tjenester i Nav. Dette tilsynet har Helsetilsynet ansvaret for, og det er fylkesmennene som utfører det. Det er her kommet tre rapporter. Den første rapporten handler om, betegnende nok, at kommunene bryter loven om sosiale tjenester i Nav. Det gjør de. Dette gjelder de mest vanskeligstilte. Lovbruddene var ganske alvorlige. Folk fikk ikke hjelp til å få lagt fram søknaden sin på en ordentlig, omfattende og fullstendig måte. Det ble f.eks. ikke alltid engang spurt om folk hadde barn eller ikke. Hvis familier hadde barn, var det veldig få som i høyden fant på å telle disse barna. Noe særlig mer om hva disse barna hadde behov for – som kanskje var noe helt annet enn det foreldrene deres hadde behov for – fant man ikke ut. Det var veldig alvorlig det vi fant ut. Jeg har engasjert meg veldig mye i dette og gått inn i det. Men etter å ha henvendt meg til de enkelte kommuner og de enkelte personer noe av dette angår, er det allikevel slik at i de kommunene som hadde tellekantene i orden – hadde alle systemene og alt på stell – var det ikke sikkert at folk fikk god hjelp. Men i noen av de kommunene som ikke hadde tellekantene i orden, hendte det at folk allikevel fikk god hjelp, sjøl om det ikke sto oppført ordentlig på skjemaet. Det er et paradoks ved noe av dette, at vi på en måte tror at vi kan kontrollere oss fram til faglighet. Derfor mener SV at det er behov for å ha en stor gjennomgang av styringsfilosofiene. Noe av det viktigste av det, som jeg også skal komme litt mer tilbake til i neste sak, handler om tillit, en slags tillitsreform, og da ikke bare til ledelsen, som jeg ser at vår statsminister nå har vært på Spekterkonferansen og sagt, men til de fagfolkene som faktisk skal utføre de viktige jobbene i praksis, på golvet på Nav-kontoret, i kommunehelsetjenesten, i spesialisthelsetjenesten. De må faktisk få større rom for å utføre jobben sin faglig. Men jeg har også behov for å stille statsråden et helt konkret spørsmål. Vi er nødt til å ha tilsyn, og vi må ha gode tilsyn. Jeg hørte på Politisk kvarter i går morges, og det var en debatt som jeg ikke skal komme inn på her, som handlet om reservasjonsordningen, som jeg vil velge å kalle det. Da svarer statsråden, når SV foreslår et tilsyn med at leger skal gjøre det de skal gjøre, at tilsyn er liksom ingenting. Sånn oppfattet jeg statsråden. Derfor spør jeg nå: Hva mener statsråden slike tilsyn skal være? Har de en verdi og en kvalitet? Og er det sånn at statsråden mener at hvis man vedtar at det skal føres tilsyn med f.eks. at fastleger gjør det som er oppgaven deres, skal det gjennomføres? Og dersom Stortinget vedtar det, vil statsråden i så fall følge det opp lojalt?