Bent Høie (Høyre), 2016-06-10:
Jeg er glad for å komme til Stortinget i dag for å redegjøre om registrering av ventetider i spesialisthelsetjenesten. Det er gjort et betydelig arbeid for å redusere ventetiden de senere årene. Tallene viser at det har vært en reduksjon i ventetidene, og vi mener at dette hovedbildet er riktig. At det kommer diskusjon om statistikk og registrering, er ikke noe nytt, men vi tar det på stort alvor. Den ordinære ventelistestatistikken, som måler tid til oppstart av helsehjelp, viser at ventetiden går ned. Antall ventende går også ned. Antall behandlinger og utredninger går opp. I 2015 var gjennomsnittlig registrert ventetid 69 dager mot 78 dager i 2010. Utviklingen i ventetiden har svingt litt på 2000-tallet. Går vi tilbake til 2004 og 2005, finner vi omtrent samme nivå på ventetiden som i 2015, dvs. 70 dager. Trenden med fallende ventetid bekreftes også av et annet ventetidsmål fra Helsedirektoratet. Dette målet viser tiden fra henvisningen er mottatt i sykehuset til pasienten har fått en bestemt utredning eller behandling, for 300 000 pasienter. Disse tallene er tilgjengelige fra 2013 til 2015. Målet gir mer informasjon om utvalgte forløp og er en detaljering av ventelistestatistikken. Tallene viser en nedgang i median ventetid på syv dager fra 2013 til 2015. Resultatene herfra støtter dermed ikke påstanden om såkalte økte interne ventelister som følge av vridning fra rett til behandling til rett til utredning. Eller med andre ord: Dette er tall som tyder på at det er en reell nedgang i de gjennomsnittlige ventetidene. Regjeringen vil ikke bare redusere ventetiden til sykehus, men også ventetiden i sykehus. At regjeringen har innført pakkeforløp for kreft, viser at vi tar helheten i pasientens forløp på alvor. 30 000 pasienter har nå kommet inn i pakkeforløpene. I pakkeforløpet får pasienten definerte tider til utredning, diagnostisering, beslutning og oppstart av behandling, dette fordi all venting betyr noe for pasientens opplevelse av møtet med helsetjenesten. Helsedirektoratet har nå fått i oppdrag å utrede pakkeforløp også for hjerneslag, psykisk helsevern og tverrfaglig spesialisert rusbehandling. Den positive utviklingen i ventetiden har mange årsaker. Først og fremst skyldes det en betydelig innsats fra dem som jobber i sykehusene. Men det skyldes også gode og økende sykehusbudsjetter, mer mangfold og styrkede pasientrettigheter. Tydeligere krav til resultater og større frihet til sykehusene er også viktig. I debatten er det påstått at reduksjonen i antall ventende går ut over pasientene som er i et pasientforløp i sykehusene. Dagens Medisin har brukt begrepet «interne ventelister» om dette, og ord som skjulte ventelister og hemmelighold. Men dette handler om å ha oversikt over pasientforløpene. Derfor blir begrepet «interne ventelister» misvisende i denne sammenhengen. God oversikt over pasientforløpene skal alle helseregioner ha. Mitt klare inntrykk er at dette er noe en er blitt mer bevisst på, og arbeider mer systematisk med. Å ha oversikt over pasientforløp er helt avgjørende for å ha en god planleggingshorisont, noe også Riksrevisjonen har påpekt som nødvendig. Helseregionene må jobbe enda mer med å ha oversikt over forløpene. Helse Sør-Øst har tall som viser at reduksjonen i antall ventende ikke går ut over pasienter som er i et pasientforløp i sykehusene. Dette måles ved å se på utviklingen i antall pasienter som har passert det som er den tentative tiden for pasientmøte. Fra målingene begynte i april 2015, er antall pasienter som har passert tentativ tid, redusert fra 85 000 til 61 000 i mai 2016. Pasientene er nyhenviste eller i et forløp, og reduksjonen er lik for begge gruppene. Disse tallene tyder på at arbeidet med å redusere ventetiden for nyhenviste ikke går på bekostning av kronikere og andre pasienter som er i et forløp. Vi har i de senere årene sett en endring i form av at flere pasienter tas ut av ventelistene når utredningen er begynt. Norsk pasientregister har tall tilbake til 2011. Tallene viser at andelen nyhenviste pasienter til utredning har økt fra 69 pst. i 2011 til 85 pst. i 2015. Tilsvarende er andelen nyhenviste pasienter til behandling redusert. Endringen i form av at flere pasienter tas ut av venteliste ved oppstart av utredning enn ved oppstart av behandling startet altså før denne regjeringen overtok, og lang tid før de nye pasientrettighetene ble iverksatt 1. november 2015. Vi vet ikke i dag hvorfor andelen pasienter som vurderes til å ha behov for utredning, er større enn tidligere. Dette kan skyldes pasientenes behov, ønske om en grundigere utredning før behandling, endrede rutiner eller andre forhold. Vi har heller ikke et medisinskfaglig kunnskapsgrunnlag som kan bekrefte hva som er den riktige andelen eller fordelingen mellom disse to gruppene Når pasienter henvises til spesialisthelsetjenesten, skal spesialisthelsetjenesten vurdere henvisningen innen ti virkedager og ta stilling til om pasienten har rett til nødvendig helsehjelp. Dersom pasienten har rett til nødvendig helsehjelp, skal det settes en individuell, juridisk bindende frist for oppstart av enten utredning eller behandling. Fristen skal settes til et tidspunkt som gjør det mulig å starte og fullføre et pasientforløp i løpet av medisinsk forsvarlig tid. Dersom det i løpet av vurderingstiden er mulig å fastslå med stor grad av sannsynlighet hvilken behandling pasienten skal ha, anses tilstanden som avklart. I så fall skal det settes frist for når behandlingen senest skal starte. I andre tilfeller vil det ikke være mulig å fastslå hvilken konkret behandling pasienten har behov for på henvisningstidspunktet. Det kan være flere grunner til dette. En kan være usikker på hva som feiler pasienten, eller hva som vil være riktig behandling for vedkommende. Det er heller ikke i pasientens interesse å få en frist til en gitt behandling dersom diagnosen ikke er avklart, eller det er usikkert hvilken behandling han eller hun skal ha. Det vil dermed være nødvendig med videre utredning for å få avklart dette. I slike tilfeller vil det være riktig å sette en frist for når utredningen skal starte. Fristen oppfylles først når pasienten gis en reell oppstart på pasientforløpet. Det er derfor ikke tilstrekkelig at sykehuset innkaller pasienten til en time, dersom nødvendig utredning faktisk ikke kommer i gang. I debatten har dette vært omtalt som en hilse-time. Men pasienten kan ikke tas ut av ventelistene etter en hilse-time eller samtale. Nødvendig utredning må ha vært satt i gang. Det er viktig å understreke at kravet til forsvarlig behandling gjelder uansett. Pasienter som tas ut av venteliste etter å ha startet opp utredning, skal få videre oppfølging og eventuell behandling innen medisinsk forsvarlig tid. Som det ble understreket i forarbeidene til den nye bestemmelsen om rett til nødvendig helsehjelp, er det et krav at hele pasientforløpet skal planlegges så langt som mulig, og at informasjon om dette skal gis til pasienten. Derfor er det viktig at sykehusene har oversikt over pasientforløpene. Det er altså ikke kritikkverdig eller noe som er galt. Sykehusene må jo ha oversikt over den totale pasientpopulasjonen de skal håndtere, uavhengig av hvor pasienten er i behandlingsforløpet, og kunne planlegge godt. At pasienter står på såkalte interne ventelister i sykehusene, er derfor ikke et problem i seg selv, slik det framstilles bl.a. i Dagens Medisin. I Dagens Medisin ble det vist til Klinikk for hode, hals og rekonstruktiv kirurgi ved Oslo universitetssykehus. Der hadde de 15 782 pasienter registrert i pasientforløp, mens den offentlige ventelisten viste at det var oppført 2 456 pasienter som venter på utredning eller behandling. Jeg har forelagt saken for Helse Sør-Øst. En forklaring på tallene er nettopp at særlig innen plastisk kirurgi er det naturlig at antall pasienter i et forløp vil være svært stort, nettopp fordi mange pasienter vil ha behov for kontakt med sykehuset over flere år, bl.a. gjennom flere påfølgende operasjoner, oppfølging og jevnlige kontroller. Likevel mener jeg at sykehusene må jobbe enda mer med å få oversikt over pasientforløpene, dvs. det å ha en god planleggingshorisont. Det å ha mange pasienter inne i et forløp er derimot ikke kritikkverdig. I debatten er det også stilt spørsmål om avviste henvisninger. Ifølge pasient- og brukerrettighetsloven kan en rettighetsvurdering ha to utfall. Pasienten har rett til nødvendig helsehjelp i spesialisthelsetjenesten, eller pasienten har ikke behov for helsehjelp i spesialisthelsetjenesten. Hvis det ikke foreligger opplysninger i henvisningen som tilsier at pasienten har behov for utredning eller behandling av spesialisthelsetjenesten, og den som vurderer henvisningen ikke har mistanke om at henvisningen er mangelfull, vil utfallet av rettighetsvurderingen bli at pasienten ikke har rett til nødvendig helsehjelp i spesialisthelsetjenesten. I slike tilfeller blir pasienten henvist tilbake til primærhelsetjenesten. I 2015 mottok spesialisthelsetjenesten om lag 1,6 millioner henvisninger. Av disse ble om lag 203 000 vurdert til ikke å ha behov for helsehjelp i spesialisthelsetjenesten. Det er disse tallene som kalles avviste henvisninger. Andelen avviste henvisninger var 12,7 pst. i 2015. Tilsvarende tall for 2012 var 9,8 pst. Norsk pasientregister har ikke publisert tall for dette før 2012. Det er gjort mye for å sikre god samhandling og dialog mellom sykehus og fastlegene. Det er utarbeidet en henvisningsveileder som kan brukes av fastleger som henviser til spesialisthelsetjenesten. Det er også laget en diagnoseveileder for pasienter som skal inn i kreftpakkeforløp – med koblinger til veilederen om henvisninger. For å sikre helhetlige og koordinerte tjenester for pasientene er kommuner og sykehus gjennom lov pålagt å inngå samarbeidsavtaler. Andelen avviste pasienter har altså vært svakt økende siden 2012, men ifølge Helsedirektoratet er tallene her noe usikre. Tallene kan derfor være høyere enn det er grunnlag for å si. Som en del av utredningsoppdraget til Helsedirektoratet vil jeg be dem om å se på årsakene til avviste pasienter i spesialisthelsetjenesten. Jeg vil også be Helsedirektoratet om å se grundig på nettopp disse to problemstillingene. Praksis skal undersøkes opp mot regelverket og prioriteringsveilederne. Jeg vil også be Helsedirektoratet vurdere påstandene om ulik praktisering av regelverket mellom ulike sykehus. Helsedirektoratet skal også vurdere om det er behov for flere tiltak for å få på plass en enhetlig og riktig praktisering av regelverket. Samlet sett er dette oppdraget relativt tidkrevende, og fristen for oppdraget vil derfor bli satt til sent i 2016. Jeg vil også ta opp problemstillingen med de fire helseregionene i et møte som skal være den 22. juni – dette for å forsikre meg om at regelverket er riktig forstått. Det er ikke første gang vi har en debatt om registrering av ventetider i spesialisthelsetjenesten. Riksrevisjonens rapport fra 2012 og Helsetilsynets tilsyn med spesialisthelsetjenestens håndtering av pasienter med tykktarms- og endetarmskreft avdekket at sykehusene registrerte «ventetid slutt» ulikt i Norsk pasientregister. Helsedirektoratet ble derfor i 2013 bedt om å gjennomføre tiltak for å oppnå en mer enhetlig og riktig registrering av ventetider. Det var den forrige regjeringen som ga dette oppdraget. Vi har fulgt opp, og flere tiltak er innført, bl.a. nye prioriteringsveiledere og nytt ventelisterundskriv i 2015. Prioriteringsveilederne for de enkelte fagområdene gir anbefalte tidsfrister for oppstart av utredning for uavklarte tilstander og oppstart av behandling for avklarte tilstander. Prioriteringsveilederne gir et utgangspunkt for fristfastsettelsen, men spesialisthelsetjenesten må alltid foreta en individuell medisinskfaglig vurdering av henvisningen. Helsedirektoratet har utarbeidet et nytt ventelisterundskriv i 2015. Formålet er lik og korrekt registrering av ventetid. De fire helseregionene har videre samarbeidet om og utarbeidet et nytt e-læringskurs for personell. Her beskrives kriteriene for å gi pasienter rett til nødvendig helsehjelp og hvem som skal ha denne retten i form av frist til utredning eller behandling. Det er altså innført flere tiltak siden 2012 som vil øke kvaliteten på ventelisteregistreringene. Regjeringens mål er å skape pasientens helsetjeneste. En utfordring som stadig påpekes av pasientene selv og i internasjonale undersøkelser, er at en venter unødig lenge på nødvendig behandling i Norge sammenlignet med andre land. Regjeringen har derfor tatt en rekke grep for å redusere ventetiden for pasientene. Fra dag én var derfor oppdraget vårt til sykehusene svært tydelig: Ventetidene skulle ned. Tidligere ble sykehusene fulgt tett opp på de økonomiske resultatene. Nå følges de tett opp på resultatene for pasientene, ventetid og kvalitet. Vi har gitt sykehusene bedre redskaper for å løse oppgaven: De får mer betalt for å behandle flere pasienter. Innsatsstyrt finansiering ble økt til 50 pst. fra og med 2014. Vi har fjernet taket på hvor mange pasienter de kunne behandle fra og med 2015. Finner sykehusene smartere måter å behandle pasientene på, blir de ikke stoppet av begrensninger på hvor mange pasienter de kan behandle. Alle helseregioner har etter oppdrag fra regjeringen nå etablert innsatsteam som hjelper den enkelte avdelingsleder til å få til endringer og overføre erfaringer fra andre avdelinger som har lyktes med å øke kapasiteten og redusere ventetiden. De 28 pakkeforløpene på kreft har redusert unødvendig venting for store pasientgrupper, samtidig som metoden for bedre pasientforløp er en modell for tilsvarende endringer for andre pasientgrupper. Arbeidet har vist hvordan en ved å fjerne flaskehalser og koordinere pasientforløpet på tvers av avdelinger også fjerner unødvendig venting. Nye pasientrettigheter trådte i kraft 1. november 2015. Nå får pasienten et brev innen ti dager, der det står et tidspunkt for når helsehjelpen skal starte. Da føler pasienten seg tryggere, og sykehuset er nødt til å planlegge aktiviteten lenger fram i tid. Dette er helt sentralt. Skal en lykkes med å få ned ventetider både til sykehus og i sykehus og utnytte ressursene i sykehuset på en bedre måte, er sykehusene nødt til å planlegge aktiviteten sin i større grad fram i tid. Samtidig ble sykehusene nå også ansvarlig for å finne et nytt tilbud til pasienten, hvis de selv ikke klarer å overholde den medisinske tidsfristen. Før var det overlatt til den enkelte pasient å ta kontakt med HELFO. Vi har også prioritert helse høyere. Statsbudsjettet for 2016 legger til rette for en aktivitetsvekst på om lag 2,5 pst. Dette er en høyt budsjettert aktivitetsvekst sammenliknet med tidligere år. I oppdragsdokumentet for 2016 ba jeg helseregionene om å foreslå indikatorer som måler nettopp kapasitetsutnyttelse og effektivitet. De regionale helseforetakene har nå foreslått ulike indikatorer for dette. Forslagene er nå til vurdering i departementet. Indikatorene er ment til bruk av departementet til styring og oppfølging av helseregionene. De regionale helseforetakene skal også bruke indikatorene til styring og oppfølging i neste omgang overfor sine sykehus. Sykehusene har også fått flere redskaper, de er nå tett på, og vi mener altså at vi har flere indikasjoner på at ventetidene går ned. Det er gjort et stort arbeid i regionene og på sykehusene for å redusere ventetidene. Dette har vært et prioritert område. Blant tiltakene kan nevnes tett oppfølging av sykehusene gjennom faste møter, utvikling av langt bedre styringsdata og operativ støtte til avdelinger med store utfordringer gjennom regionale innsatsteam. Dette viser at regjeringen har iverksatt nye ideer og bedre løsninger for å redusere unødvendig venting for pasientene. Dette handler ikke bare om å bevilge mer penger, men også om å bruke ressursene bedre. Tall og resultater viser at vi nå ser en reduksjon i ventetidene. Som jeg sa innledningsvis, mener vi at dette gir et riktig bilde av situasjonen. Det er ikke noe nytt at det kommer en diskusjon om statistikk og registrering. Det tar vi på alvor. Samtidig er jeg overbevist om at reduksjon i ventetider ikke hadde funnet sted på samme måten uten de grepene som er iverksatt av denne regjeringen.