Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-04-12:
Da er dagen for debatten som skal redde og videreutvikle norsk landbrukspolitikk, kommet, nemlig debatten om Meld. St. 9 Landbruks- og matpolitikken Velkommen til bords. Det er mulig at mange trodde på min innledning i forkant av meldingen og før komiteen hadde lagt fram sitt endelige resultat, men jeg tror – på lik linje med mange – at mange er skuffet. Til og med en del i Senterpartiet er misfornøyd. Etter Fremskrittspartiets syn er meldingen bare en videreføring av tidligere landbrukspolitikk, hvor nytenking og en endret kurs ikke er til stede. Den gir ikke ungdommen som kanskje kunne tenke seg å overta foreldrenes – og kanskje enda tidligere generasjoners – livsverk, inspirasjon til dette. Det som bl.a. er norsk landbruks største problem, er nettopp dette: Mens det før var gildt å være odelsjente eller odelsgutt og å overta gården, er det ikke det i dag. Ofte er det andre søsken som overtar – fordi de synes de må – for å føre gården videre innenfor slekten. Hvis dette ikke lykkes, beholder de den, forpakter den bort og håper på bedre tider. Men når de bedre tidene kommer, er svært usikkert – med dagens regjering og dens politikk. Dette beviser tallmaterialet over hvor mange som driver landbruk i dag, hvor mange som har det som eneyrke, antall tomme gårdsbygninger og antall dekar jord i produksjon etc., for ikke å si mangel på dette. Kort fortalt har vi aldri hatt så få bønder som nå, og av disse er det kun noen prosent, ca. 14, som har dette som eneyrke. For øvrig har vi aldri hatt så mange ubebodde og ubrukte hus og gårdsbygninger som nå. Samtidig har vi ikke hatt så mange som er interessert i å kjøpe småbruk som nå. Disse vil kanskje ikke bli bønder med stor B, men de ville bodd der, pusset opp og dermed beriket nærmiljøet. Bensinstasjonen, butikken, skolen, velforeningen etc. ville fått nye medlemmer/brukere. Livskvalitet er så mangt. For en del av Norges befolkning ville det å eie, bo på og drive et småbruk være maksimalt. Men på grunn av makspris ved salg av en eiendom og krav om godkjennelse fra det offentlige vil vi aldri få bosetting på disse eiendommene. Fremskrittspartiet mener at enighet om pris, uansett hva denne er, er en sak mellom to parter som det offentlige ikke skal bry seg med. En makspris skal etter dagens system avspeile gårdens avkastning, men hva er den? Med en samfunnsutvikling og med nye muligheter kan en ny eier se nye muligheter, som vil gi en høyere avkastning enn det tradisjonelt landbruk har i dag. Norsk landbruk er regulert nærmest i minste detalj. Det gjelder f.eks. hva og hvor mye en kan dyrke, og hvor mange griser, høner etc. en kan ha. Det samme gjelder samdrifter, hvilken eieform en gård kan ha, som f.eks. AS. Vanskeligheten – ja nesten umuligheten – med å få AS for f.eks. en større skogeiendom finner Fremskrittspartiet svært merkelig. Hvis en familie f.eks. ønsker at skogselskapet skal fordeles likt mellom deres barn og man har vedtekter som regulerer eierforhold, bruksforhold m.m., burde dette være ok. Man skulle tro – noe Fremskrittspartiet gjør – at den enkelte eier selv vet best hva som gagner eiendommen og det som gjelder bruken av den, ikke offentlige myndigheter. Det samme gjelder bo- og driveplikt. Fremskrittspartiet har tillit til at den enkelte eier og bruker selv ordner dette til det beste. Med dagens lovverk blir dette tøyd, og man må heller ikke se bort fra at noen kanskje trikser litt med dette. Boplikten er oppfylt etter fem års botid. Deretter kan man gjøre som man vil. Hva er da vitsen med et slikt pålegg? Det skaper kun tapere, og man får et negativt forhold til lovverket. Næringskomiteen har nylig vært på reise til Brasil. Det var en svært interessant og givende reise, hvor vi besøkte og hadde mange møter med flere næringer hvor Norge er involvert og gjør det bra. Vi var også på gårdsbesøk og så på hvordan landbruket fungerer der. Den ene gården vi besøkte, hadde flere hundre tusen mål dyrket areal. Jordene var flate og lette å dyrke på. Det var nesten slik at himmel og jord gikk i ett i horisonten. De fikk to avlinger i året. Denne gården hadde – hvis jeg husker riktig – 56 skurtreskere, vesentlig av merket John Deere, med ni meter langt skjærebord. For å få avlingene fra jordet til kornsiloen hadde de 70 vogntog. Etter det jeg skjønte, drev de også med slaktegriser og kyllinger. De slaktet 5 000 griser hver dag og skulle øke dette til 10 000. Tallet på kyllinger husker jeg ikke, men også det var svært høyt. Der var de ikke plaget av reguleringer eller lignende, men produserte mat til landets innbyggere samt til eksport, bl.a. til Norge. I Norge prater man om at man må øke selvforsyningsgraden, at den er for lav – uten å ta med antall fiskemåltider vi eksporterer daglig. Ved å slippe fri de begrensninger som norsk landbruk har i dag, ville dette vært løst. Det er svært mange dyktige bønder med tanker og pågangsmot, som kan og vil produsere adskillig mer enn de gjør i dag. Derfor sier Fremskrittspartiet: «Slipp bonden fri.» Da vil vi få et landbruk i vekst, hvor distriktene vil blomstre og barnefamiliene vil finne den livskvaliteten de er på jakt etter. Næringsfraksjonen i Fremskrittspartiet har også vært på en studietur til Sverige, Danmark og Finland for ikke lenge siden. Der fikk vi høre om hvordan bondens hverdag hadde forandret seg til det bedre etter at landbruket ble lagt om – selvfølgelig noe forskjellig fra land til land etter hvordan de naturgitte forhold er, men troen på jord- og skogbruket var der. At enkelte fra andre land kaller Norge den siste sovjetstat, får stå for deres regning, men jeg har i hvert fall ikke registrert at det er så mange som har sagt dem imot. Det er ingen tvil om at alle partier vil ha et oppegående skog- og landbruk, som forsyner Norge med mest mulig av det som det er naturlig at vi kan produsere. Alle partier ønsker en bosetting ute i distriktene, hvor livskvaliteten finnes, men det som skiller regjeringspartiene og Fremskrittspartiet, er at vi ønsker at dette skal være frivillig og opp til den enkelte, ikke staten. Litt tilbake til selvforsyningsgrad og ønsket om en større prosentdel av det bonden produserer: Det hadde, etter Fremskrittspartiets syn, hjulpet en del å se realistisk på graden av økologisk produksjon av mat. Målet om at 15 pst. av all landbruksprodusert mat skal produseres økologisk, er med på å minske selvforsyningsgraden – etter mitt syn. Fremskrittspartiet vet at mengde mat produsert økologisk er mindre enn mengde mat produsert på vanlig måte per dekar. Det er mer arbeidskrevende og dermed også fordyrende for Norge, ettersom Norge er et dyrt land å ha folk i arbeid i. Når det gjelder kostnader på mat, var også undertegnede med deler av familien i Sverige i påsken, på såkalt harrytur. Dette er ikke noen stor eller spesiell opplevelse for oss, da vi gjør dette ganske ofte, men på skjærtorsdag er det likevel tradisjon å reise for å hjelpe nabolandet økonomisk og selv spare noen kroner, samtidig som vi har en positiv opplevelse. Vi opplevde også denne påsken at svært mange gjorde det samme som oss og hadde det svært hyggelig, så det ut til. Det er klart at skal vi klare å redusere denne utviklingen – som vokser fra år til år – må norsk landsbrukspolitikk og norsk landbruk slippes fri. Så noe jeg ikke har nevnt tidligere: Skatte- og avgiftspolitikken må forandres og reduseres til det Fremskrittspartiet mener er riktig. Kun da kan vi få et landbruk som produserer maksimalt, slik at distriktene blomstrer.