Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2012-03-01:
Først en takk til forslagsstillerne for å reise problematikken rundt rekonstruksjon av bryst etter brystkreftoperasjoner. I september i 2010 ble jeg sjøl operert for brystkreft. Jeg vet at jeg ikke er den eneste i Stortinget som har vært rammet av brystkreft, men det har gjort meg en erfaring rikere på mange måter. Da jeg skulle opereres, var jeg mest opptatt av at jeg ville til noen som hadde gjort det før, helst mange ganger, og jeg var mest fokusert på at de skulle få vekk alle de syke cellene. Det var ikke før kvelden før jeg skulle opereres, at jeg tenkte nærmere på hvordan jeg ville komme til å se ut etterpå – ikke før dama fra Foreningen for brystkreftopererte kom og viste meg ulike proteser som kunne brukes i bh-en etterpå. Så var jeg veldig heldig og fikk beholde veldig mye av mitt bryst. Jeg ble også fortalt at jeg var heldig som ble satt opp til operasjon med en kirurg som også var plastikkirurg, og det ble seende noenlunde greit ut – sjøl om det er litt rart. Det er et poeng at jeg ble satt opp med en sånn kirurg, som altså var plastikkirurg i tillegg. For at en rekonstruksjonsgaranti skal ha noe som helst verdi, må vi ha nok plastikkirurger på alle sykehus som opererer brystkreftrammede. Ikke bare det, vi må ha mange nok kirurger med den kompetansen som trengs for de ulike måtene å operere på, akkurat som representanten Thorkildsen nettopp var inne på. En operasjon der man rekonstruerer brystet med eget vev, f.eks. fra magen, er ingen liten operasjon. Da må vi ha gode kirurger. Operasjon av implantat er enklere, men krever også sitt. Jeg skal gi dere et eksempel på det. Jeg har snakket med min venninne og fått lov til å fortelle at hun i 2009 fikk beskjed om at hun hadde genfeilen BRCA. Det betyr at hun hadde 95 pst. sjanse for å få brystkreft. Venninna mi fikk da tilbud om å fjerne begge bryst og rekonstruere nye for å slippe å gå og være redd for å få kreft. For å få nye bryst konstruert av eget vev måtte hun i så fall legge på seg. Det var ikke nok vev på magen til å rekonstruere to bryst. Hun vurderte det, og med det faktum at det var en mer krevende operasjon, falt valget da på implantat. Det førte til at hun måtte reise ganske mange mil til sykehuset en gang i uka i tre måneder for å fylle opp området som skulle bli bryst, med saltvann – dette for at huden skulle tilpasse seg. Jeg kjenner mange som har hatt brystkreft, og jeg mener sterkt at tilbudet om rekonstruksjon av bryst skal være en selvfølgelig del av rehabiliteringa etter brystkreftoperasjon, eller etter en forebyggende operasjon. Da må vi forsikre oss om at innholdet i garantien har kvalitet. Det må gjøres på best mulig måte for hver enkelt brystkreftrammede. Alle har sitt eget sykdomsforløp. Ingen er like. Og får vi til rekonstruksjon av bryst samtidig som en opereres for brystkreft, må det være veldig, veldig bra for dem som kan benytte seg av en slik operasjon. Ventetid for rekonstruksjon er forskjellig fra sykehus til sykehus, og det er ulik ventetid i forhold til hva slags rekonstruksjon du velger. Som det står i innstillinga, er det ventetid på flere år i Oslo for samme operasjon som du kan få innen et halvt år i Trondheim. Rekonstruksjon med eget vev har lengst ventetid. For meg er det viktig at vi får en garanti som virker likt for dem som bor i Nord-Norge, i Trøndelag, på Vestlandet eller i Oslo. Opposisjonen sier jo også sjøl i innstillinga: «Forutsetningen for at dette skal bli mulig, er at det offentlige tilbudet bygges opp og sikres over hele landet.» Nettopp! Det er et godt poeng. I tillegg må vi inkludere private klinikker i rekonstruksjonstilbudet, men skal garantien ha en reell verdi, må vi ha et tilbud som sikrer at vi får det beste både fra det private og fra det offentlige, og god samhandling mellom disse. Det er hevdet, bl.a. i en rekke reportasjer i media, og også her i dag, at det avgjøres i dag om kvinner får rett til rekonstruksjon av bryst etter kreftoperasjon. Jeg mener det er feil. Jeg vil høre hva arbeidsgruppa ledet av Helsedirektoratet i samarbeid med Foreningen for brystkreftopererte og Kreftforeningen sier i sitt framlegg som de har frist på til 23. mars. Jeg ber faktisk om respekt for det og at jeg ikke stemples som en som ikke vil unne kvinner rett til rekonstruksjon. Det skal være en selvfølge! De siste dagene har jeg og resten av Stortinget fått en rekke likelydende e-poster der vi blir oppfordret til ikke å la oss kue av partipisken, men stemme etter egen overbevisning. Det har jeg tenkt å gjøre. For sjøl om jeg har vært rammet av brystkreft sjøl, vil jeg stemme for å vedlegge forslaget protokollen. Jeg stemmer da ikke mot intensjonene i forslaget. Mitt anliggende er at jeg vil forsikre meg om at vi får en garanti for alle kvinner, uansett hvor i landet de bor, uansett hva slags rekonstruksjon de vil ha.