Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
I denne saken er det egentlig flere forslag fra regjeringa som fortjener å bli gått litt nærmere etter i sømmene, det verste er likevel feilslutninga om at flere midlertidige ansettelser vil fungere som en døråpner for grupper som har problemer med å komme inn på arbeidsmarkedet. Hvorfor skulle det skje her hos oss, når det ikke har skjedd noe annet sted? Det blir ikke flere jobber av det, bare færre faste og flere midlertidige. Det er et dårlig forslag sett fra arbeidstakerhold, og det er et dårlig forslag sett fra arbeidsgiverhold, i hvert fall for den seriøse sorten. Dessverre kommer forslaget om generell adgang til midlertidige ansettelser til å bli vedtatt, tross alle protestene fra faglig hold og fra dem det gjelder. Mye har vært sagt om økt bruk av midlertidige stillinger allerede i denne debatten. Jeg skal derfor konsentrere meg om en gruppe arbeidstakere som risikerer å komme særdeles dårlig ut når midlertidige ansettelser heretter kan bli hovedregelen ved nyansettelser. Det handler om kvinner, og det handler om gravide. Likestillingsombudet har gjort en analyse av de klagene de får når det gjelder diskriminering av gravide på arbeidsmarkedet. Den klart største andelen av sakene, hele 55 pst., gjelder ansettelser, herunder fornyelse/forlengelse av vikariater eller andre midlertidige stillinger. Nå sier ikke antallet klagesaker alt, antakelig er det mange som aldri leverer noen klage. Men for under én måned siden offentliggjorde Likestillingsombudet en ny undersøkelse utført av TNS Gallup som sier noe om omfanget av slik diskriminering av gravide. Rapporten er sørgelig lesning. Over halvparten av kvinnene i undersøkelsen oppgir at de har opplevd diskriminering i forbindelse med graviditet eller foreldrepermisjon. Svært mange av disse kvinnene var ansatt i midlertidige stillinger. Én av fem har opplevd at de ikke har fått forlengelse av arbeidsforholdet. Dette skjer med dagens lovgivning. Det skal ikke rare fantasien til for å skjønne hva som vil skje når det blir generell adgang til midlertidige ansettelser. Vi vet hvem det er som oftest jobber i midlertidige stillinger. Vi vet hvem det er som oftest blir gravide i overgangen fra en midlertidig stilling til en annen. Det er kvinner. Ser vi bort fra studentgruppa, vet vi at andelen midlertidig ansatte kvinner er størst i de åra man vanligvis får barn. Fruktbarheten er høyest blant kvinner i alderen 30–34 år, dernest i aldersgruppa 25–29. I den sistnevnte aldersgruppa var 19 pst. av kvinnene midlertidig ansatt i siste kvartal i fjor. Gjennomsnittsalderen for første barn er på vei opp og fødselsraten på vei ned. De siste tallene viser en fruktbarhetsrate på 1,78 – den laveste siden 2002. Nå kommer det nye tall om et par dager, så får vi se. Men det er kanskje ikke så rart at fødselsraten går ned. For bak disse tallene skjuler det seg virkelige liv. Vi kan jo selv prøve å forestille oss hvordan det er å vente barn og så oppleve å miste jobben – ingen god start på livet som nybakt forelder akkurat. Igjen ser vi at regjering og stortingsflertall gjør det motsatte av det som utfordringene på arbeidsmarkedet og i samfunnet for øvrig tilsier. Igjen ser vi en suveren avvisning av tunge høringsinstanser med innsikt i arbeidsmarked og diskriminering av gravide, og igjen er jeg mest forundret – det må jeg innrømme – over regjeringas støttepartier her. 28. januar var det generalstreik. Samme dag la Kristelig Folkepartis leder ut appellen sin på Facebook. Den startet på følgende måte: «Dere er her i dag for å markere at dere ønsker faste ansettelser, trygt arbeidsliv og sier nei til mer søndagsarbeid. La meg slå det helt fast: Dette er noe vi deler fullt ut!» I avtalen mellom regjeringa og støttepartiene står det at «det blir generell adgang til midlertidige ansettelser, slik regjeringen har foreslått». For å sukre pillen litt skal det forskes. Det kan hende – det har vi hørt her i dag – at beslutningen blir reversert hvis resultatet blir annerledes enn forventet. Da lurer jeg på hva det er man egentlig forventer – at Norge skal være helt annerledes enn alle andre land? Det er ikke nødvendig å forske. Det er bare å se til Sverige, som har gått opp løypa før oss. Der er andelen midlertidig ansatte kvinner hele 18,6 pst., mot 10,3 pst. i Norge. Er det virkelig et poeng å få den samme utviklinga her? Forstå det den som kan, og prøv å forklare det til unge, nyutdanna kvinner som mest av alt ønsker seg en fast jobb, lån til bolig og kanskje å stifte familie. Det kan vise seg å bli vanskeligere heretter. Helt på tampen, til Tor André Johnsen, som framhevet regjeringas gode hensikter: Det hjelper ikke mye, det, når all erfaring viser at resultatet blir det motsatte.