Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-06-06:
Svalbards stilling er på mange måter enestående, både ut fra historiske, folkerettslige, politiske og miljømessige kriterier. Svalbards unike arktiske natur med særegne biotoper og øygruppens strategiske beliggenhet i nordområdet setter spesielle krav til utforming av lover og forvaltningsregler. Norges fulle og uinnskrenkede suverenitet på Svalbard er slått fast i Svalbardtraktaten, og er holdt i hevd gjennom 80 år. Norges rolle er i denne sammenheng uforandret, selv om utfordringene forvaltningen står overfor, naturlig nok har endret seg over tid. Det er selvfølgelig en betydelig styrke ved den innstillingen som nå foreligger, at det er konsensus om alle de vesentlige spørsmålene som knytter seg til utøvelsen av norsk suverenitet på Svalbard og de viktigste forvaltningsmessige spørsmålene. Jeg viser i så måte til saksordførers innlegg og slutter meg i hovedtrekkene til hennes vurderinger og konklusjoner. St.meld. nr. 9 ble lagt fram av regjeringen Bondevik, men fulgt opp av den nåværende regjering. Stortinget slutter seg i all hovedsak til Regjeringens synspunkter. Meldingen gir en beskrivelse av de viktigste utfordringene som norsk svalbardpolitikk står overfor i dag. Det gjelder for det første de utfordringer som knytter seg til den politiske situasjonen, med mål om stabilitet på Svalbard og i de øvrige nordområdene. For det andre ligger det store oppgaver i å styrke vernet av øygruppens unike naturmiljø og kulturminner. For det tredje knytter det seg utfordringer til å sikre stabil bosetting og en god samfunnsutvikling på Svalbard. Nytt i denne innstillingen er de konkrete forslagene knyttet til innføring av større folkevalgt lokalstyre på Svalbard. Ved tidligere drøftinger har Stortinget uttrykt et slikt ønske om å finne fram til en styringsmodell for Longyearbyen som kunne gi befolkningen større demokratisk innflytelse i lokalsamfunnet, i tråd med den utviklingen vi har sett på fastlandet. Men med de spesielle forvaltningsregler og lovverk som gjelder for Svalbard, har dette bydd på spesielle utfordringer. Regjeringen Bondevik kom i meldingen med konkrete forslag til å legge flere forvaltningsoppgaver under et lokalt ansvar og foreslo i den forbindelse å gjøre om Svalbardrådet til Longyearbyen lokalstyre, et folkevalgt organ som i hovedsak vil få ansvaret for oppgaver som på fastlandet er kommunale. En samlet komite stiller seg i innstillingen bak en slik vurdering. Bakgrunnen for dette er en prinsipiell oppfatning av at ethvert norsk samfunn skal styres av et folkevalgt organ. Den videre diskusjon dreier seg altså ikke om hvorvidt man skal innføre et sterkere lokaldemokrati på Svalbard, men heller om i hvilken grad, og hvor fort, dette lokalstyret skal ta form. Både utenrikspolitiske hensyn, miljømålsettinger og hensynet til lokalbefolkningen tilsier at rammeverket må tilpasses øygruppen spesielt, og ikke bare adopteres fra modellen i en fastlandskommune. Når det gjelder skolen, er den i dag statlig og har både grunnskole og videregående skole samlet i en enhet. Av praktiske og økonomiske årsaker er det tjenlig at denne enheten opprettholdes, med felles administrasjon for hele skolevirksomheten. Kristelig Folkeparti har merket seg skepsisen i Svalbardrådet og de ulike politiske partiene mot overtakelse lokalt av ansvaret for skolen, i forhold til den måten skolen fungerer på i dag, som er svært god. Vi er likevel kommet til, sammen med de øvrige partiene, at det er viktig at et lokalstyre får ansvaret for en så viktig institusjon i lokalsamfunnet som skolen er. Skal lokalstyret få god mening, må det også få tilført oppgaver som engasjerer i lokalsamfunnet. Skolen er en slik oppgave. Forutsetningen er at skolen står fritt til å beholde samlokaliseringen av skolene, og at hele oppvekstsektoren får tid og anledning til å tilpasse seg denne overgangen. Komiteen foreslår derfor at ansvaret for skolen overføres til Longyearbyen lokalstyre først ved årsskiftet 2005–2006. Kristelig Folkeparti har videre merket seg at både Svalbard kirkeråd og Svalbardrådet i forbindelse med denne meldingen har uttalt seg klart skeptisk, for ikke å si negativt, til å legge Svalbard kirke under Longyearbyen lokalstyre. Dette har nok sammenheng med måten kirken fungerer på Svalbard i dag. Den er mye mer enn en vanlig lokalmenighet, slik vi kjenner den på fastlandet. Svalbard kirke er et kirkelig sentrum for hele øygruppen, også for kristne utenfor statskirken. Den representerer også et kulturelt sentrum og møtested for menneskene på Svalbard, fastboende over kort og lang sikt så vel som tilreisende. Svalbard kirke er i dag en helhetlig statsetat som har sitt virke og nedslagsfelt over hele øygruppen. Arbeidet drives av et tett arbeidsfellesskap av tre ansatte, som sammen fyller oppgaver og utfyller hverandre. En omstrukturering og tilpasning av kirken på Svalbard til lov om Den norske kirkes ordning vil innebære en unødvendig byråkratisering som i utgangspunktet vil kreve større ressurser enn det Kirken disponerer over i dag. I tillegg vil det skapes unaturlige skiller mellom de ansatte ved å knytte dem opp mot ulike arbeidsgivere og arbeidsvilkår. Disse vurderingene ligger til grunn for Kristelig Folkepartis særmerknad i dette spørsmålet. Jeg vil også tilføye at Svalbard kirke i tillegg til vanlige kirkelige oppgaver har en stor rolle i lokalsamfunnet som ikke uten videre kan sammenlignes med en menighet på fastlandet. Kristelig Folkeparti mener derfor at en fortsatt direkte tilknytning til Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet vil gi kirken på Svalbard det beste handlingsrommet og den største fleksibiliteten for fortsatt å kunne fylle sin viktige rolle. Miljømålsettingene for Svalbard er svært høye. Stortinget slo i 1995 fast at Svalbard skal framstå som et av verdens best forvaltede villmarksområder, og at det innenfor Svalbardtraktaten skal være miljøhensynet som veier tyngst når dette kommer i konflikt med andre interesser. Regjeringen har i meldingen varslet et forslag til miljølov for Svalbard. Kristelig Folkeparti stiller seg positivt til dette. Vi vil samtidig understreke at dette forslaget må komme i så nær framtid at Stortinget i mellomtiden slipper å endre noen av dagens forskrifter. Det er særlig den omfattende bruken av snøscooter over store deler av Svalbard som bekymrer, og som etter vårt syn krever et strammere regelverk. En ny miljølov vil være et viktig virkemiddel for å begrense og regulere den framtidige motorferdselen på øygruppen. Det vil være nødvendig med både en innskrenking av omfanget av ferdselen og av størrelsen på kjøretøyene for å sikre at miljøet ikke tar skade. En samlet komite uttaler at føre var-tenkningen må være det bærende prinsippet for forvaltningen av området. Dette er et av de områdene hvor dette prinsippet må komme til praktisk bruk. La meg også nevne at vi i Kristelig Folkeparti fortsatt er motstandere av å bygge veg og kraftlinje mellom Longyearbyen og Svea. Byggingen vil etter vår vurdering i seg selv være i strid med målsettingen om å bevare villmarksnaturen på Svalbard. I tillegg vil slik infrastruktur kunne øke presset for ytterligere virksomhet i området på det sårbare miljøets bekostning. Her må altså hensynet til miljøet gå foran hensynet til næringsaktiviteten. Når komiteen i innstillingen uttrykker tilfredshet med den tillatelse myndighetene har gitt for Store Norske Spitsbergen Kullkompanis virksomhet i Svea Nord, er dette under forutsetning av at prosjektet ikke er avhengig av verken kraftlinje eller veg fra Longyearbyen. Longyearbyen har utviklet seg til et velfungerende lokalsamfunn med gode servicetilbud. Dette er en viktig del av utøvelsen av norsk svalbardpolitikk. Det er interessant og positivt at næringsgrunnlaget, som forutsetning for norsk bosetting, har fått flere ben å stå på. Den økte turisttrafikken på øygruppen er i utgangspunktet positiv – det er en helt spesiell opplevelse å være i den særegne, arktiske naturen. Men omfanget og innretningen av turiststrømmen til Svalbard må selvfølgelig innordne seg de helt spesielle hensyn til den sårbare, arktiske naturen en er nødt til å ta. Forsknings- og utdanningsvirksomheten har også vært et positivt innslag, både forskningsmessig og i forhold til et større og bredere næringsmessig grunnlag i befolkningen. Alt i alt legger meldingen et solid grunnlag for en god norsk forvaltning av Svalbard i forhold til folkeretten, i forhold til miljøet og i forhold til ønsket om å opprettholde en stabil bosetting.