trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2020-01-28:
Den enorme veksten i forbruksgjeld og talet på inkassosaker dei siste åra er sterkt urovekkjande. Det er eit klart signal om at vi treng ein gjennomgang og ei innstramming av regelverket for å få ned talet på menneske som hamnar i gjeldsfella, med dei konsekvensane det har for enkeltmenneske og for familiar. Dei siste 20 åra har den gjennomsnittlege veksten i forbruksgjeld vore på 15 pst. per år, og slik kan det rett og slett ikkje fortsetje. Eg trur vi alle har fått med oss historier om korleis det som i utgangspunktet var små uteståande krav, har vakse seg nærast heilt uhandterlege som følgje av høge gebyr og salær. La meg slå fast at det naturlegvis er viktig at folk gjer opp for seg, og at dei betaler den gjelda dei har teke på seg. Samtidig er det urimeleg at små beløp skal fordoblast eller mangedoblast i løpet av kort tid. Eg trur det strider mot rettferdssansen til folk når vi høyrer historier som den NRK fortalde i fjor, der eit ubetalt rentekrav på 22 øre vart til 4 200 kr. Ein del av dei som hamnar i gjeldsfella, slit òg med høg gjeld eller sosiale problem frå før, og då bør ikkje dette systemet få leggje stein til byrda. Spesielt blir dette eit problem når aktørar driv aggressiv inndriving utan særleg rom for skjøn verken når det gjeld den enkeltes livssituasjon eller størrelsen på kravet. Vi i Senterpartiet har lenge vore ein pådrivar for at vi skal få på plass gjeldsregisteret. Vi meiner dette er eit viktig, men langt frå tilstrekkeleg, tiltak for å få ned veksten i usikra gjeld. Gjeldsregisteret gjer det mykje lettare for aktørane å skaffe seg oversikt over folks usikra gjeld, og vi håper å få sjå at dette har ein effekt. Nye tal frå gjeldsregisteret frå oktober i fjor viser òg at nordmenn har mykje høgare forbruksgjeld enn ein tidlegare har trudd, nærare bestemt heile 53 mrd. kr meir enn det som tidlegare er lagt til grunn. Den høge forbruksgjelda er spesielt alvorleg fordi vi veit at ein stor del av denne gjelda går til inkasso. I 2019 blei det rapportert at ein femtedel av forbruksgjelda går til inkasso. Eg vil vise til at alle høyringsinstansane peiker på at det er behov for revisjon av inkassolova, og så meiner eg det er behov for meir kunnskap om kva utslag ein del av dei føreslåtte tiltaka vil ha for både kreditor og debitor. Derfor ber vi i første omgang om at regjeringa sørgjer for at desse tiltaka blir utgreidde og vurderte. Ein ting som likevel står klart for oss i Senterpartiet, er at nivået på maksimalsatsane som blir drivne inn i samband med inkassoverkesemd, er for høgt. Vi ser ikkje nokon grunn til å utsetje ei nedregulering av desse satsane. Eg ser fram til å lese rapporten frå arbeidsgruppa og deira forslag til tiltak. Eg håper vi saman kan einast om å ta dei grepa som er nødvendige for at vi får eit meir rettferdig system for inkasso, slik at færre hamnar i gjeldsfella i framtida.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2020-01-28:
Det vil ho absolutt!
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2020-01-28:
Vi i Senterpartiet har fått solide dosar med kritikk fordi vi meinte det var rett å behalde ein desentralisert domstolstruktur allereie før Domstolkommisjonen kom med rapporten sin. Vi drog visst ein forhasta konklusjon den gongen. I dag høyrer vi i salen Høgres stortingsrepresentant Ingunn Foss seie at Senterpartiet seier nei til alt og står med ryggen til framtida. Høgres måte å seie ja på – og stå med ryggen til fortida – er visst å nekte små domstolar digitalisering og enkelte stader nye, faste stillingar. Og dei har m.a. stoppa bygginga av eit nytt tinghus i Molde, lenge før kommisjonsrapporten kom, med å vise til framtidige strukturprosessar. Viss meininga var å få det til å framstå som at regjeringa ikkje har vore innstilt på store strukturendringar før kommisjonsrapporten kom, meiner statsråden då at framgangsmåten til Høgre og regjeringa er tillitsvekkjande?
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2020-01-28:
Eg skal ikkje setje i gang ein stor diskusjon om ordbruk i salen, men førre president påpeikte at ordet «arroganse» var uparlamentarisk. Det kan eg godta, men eg synest likevel det er oppsiktsvekkjande at det ikkje er mogleg å bruke ordet «arroganse» om innhaldet i komitémerknadar, medan det er heilt greitt for ein Høgre-representant i salen å seie at Senterpartiet er mot alt. Eg kan ikkje seie at det er ei løgn, for det ville vore uparlamentarisk, men eg vil påpeike det dilemmaet som iallfall eg sjølv kjem i når eg skal svare på påstanden om at Senterpartiet er mot alt og står med ryggen til framtida. Det som er grunnen til at eg tek opp dette, er at i alle val vi politikarar gjer, må vi jo seie ja eller nei. Alle retningsval inneber jo et ja eller nei, men det betyr ikkje at dei som tek det eine retningsvalet, alltid er dei som står for det positive og det fantastiske og det som drar oss inn i framtida på best mogleg måte. Det å ville bevare strukturar, som i dette tilfellet har ført til at vi har eit domstolssystem som folk har svært høg tillit til, er jo også ein måte å seie ja til noko på, og sjølvsagt nei til noko anna. Men det vi i Senterpartiet absolutt seier ja til, er å få skifte ut denne regjeringa ved neste stortingsval, slik at vi får begynt å gjere grep som forhåpentlegvis kan bringe landet i ei meir fornuftig og positiv retning enn det dagens regjering gjer.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2020-01-28:
Vi skal nå behandle et forslag fra Arbeiderpartiet om en handlingsplan mot knivvold. For meg som saksordfører har ikke dette vært veldig krevende, må jeg si – jeg har ikke sittet oppe dag og natt for å koordinere dette arbeidet, for hele komiteen er stort sett enig i problemstillingene. Så er det noe uenighet om løsningene. I dokumentet fra Arbeiderpartiet tas det opp et ønske om at regjeringen skal utarbeide en forpliktende handlingsplan mot knivvold i et bredt samarbeid med alle aktører som kan bidra. I tillegg kommer det en relativt lang liste med forslag til mandat og premisser for hva innholdet i denne handlingsplanen skal være. Så er det å si at hele komiteen i sine merknader har en felles forståelse av dette problemet. Jeg oppfatter at problemet er alvorlig, og det er til dels også økende, selv om dokumentasjonen på det kanskje er noe uklar. Men det bidrar definitivt også til å skape fysisk skade og usikkerhet i de områdene hvor dette skjer. Så foreslår forslagsstillerne noe mer konkret at man i tillegg til den helhetlige handlingsplanen skal iverksette tiltak for forebygging. Man ønsker også forbud mot kniver som ikke har en aktverdig tradisjonell bruk i Norge, eller er del av en norsk tradisjon, f.eks. machete, som har vært en del oppe i den offentlige debatt. Forslagsstillerne ønsker seg også strengere straffereaksjoner. Regjeringspartiene uttrykker også i denne saken bekymring for bruk av kniv – veldig mye av de samme bekymringene, vil jeg si – og hevder at dette også er en trussel som man definitivt må ta på alvor. Men de lener seg vel noe på det arbeidet de mener regjeringen gjør – det kan de kanskje selv få lov til å utdype – og de ønsker da ikke å følge opp dette med en egen handlingsplan. Så vil sikkert forslagsstillerne komme opp og utdype sine forslag noe mer. Jeg skal også i neste innlegg ta opp SVs spesielle tilnærminger og forslag til dette. Takk foreløpig.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2020-01-28:
Jeg har bare lyst til å si at SV stiller seg bak Arbeiderpartiets intensjon, og vi kommer til å støtte forslaget. Samtidig har jeg noen nyanser og innvendinger knyttet til innretningen av dette som jeg har lyst å fortelle til Stortinget. Når vi tar opp slike saker – i hvert fall når den statistiske dokumentasjonen er noe svak, og det henvises til medieoppslag – vil jeg advare litt mot å generalisere og bidra til å skape et inntrykk av at Oslo har blitt en farlig by, for det er den ikke. Det er faktisk vår oppgave – og dette er til representanten Jan Bøhler – også å framstille Oslo som det den er, nemlig en trygg by for de aller fleste, i hvert fall når dokumentasjonsgrunnlaget for akkurat dette fenomenet er svakt. Det betyr ikke at vi ikke skal gjøre det Arbeiderpartiet foreslår, men vi må samtidig være litt forsiktig i måten vi presenterer dette på. Hvis vi skaper inntrykk av at Oslo er en farlig by, med ungdom som stikker hverandre ned med kniv, legger vi ballen rett i hendene på de politiske krefter som ønsker å bygge et narrativ om en farlig by – Fremskrittspartiet gjør definitivt det – og det vil gjøre det lettere for dem å få gjennomslag for en hardere innvandringskontroll, strengere straffer for barn og unge og mer våpen til politiet. Så vi skal være forsiktige og tilbakeholdne – spesielt vi fra venstresiden – med dette. Jeg er også kritisk til noe av det som kommer fram i forslaget om at man skal detaljstyre politiet, eller sette i gang en bedre håndheving av dette overfor ungdom. Jeg er tilhenger av detaljstyring av politiet på noen områder, men det skal være på de områdene hvor vi ser at politiet ikke greier å prioritere det mest alvorlige. Og det området der politiet sliter mest med sin kapasitet, er vold i nære relasjoner og voldtekt. Jeg ønsker ikke å pålegge politiet en mer detaljert oppgave, for da tar vi ressurser fra noe som jeg oppfatter som enda viktigere. Jeg er heller ikke enig i at vi skal ha flere kontroller, for det kan av ungdommen der ute oppfattes støtende og trakasserende. Å pålegge politiet å kontrollere kan bli veldig feil, tror jeg, så vi har laget et forslag om at hvis det skal innføres kontroller, skal ungdommen som blir kontrollert, få en kvittering på at de har blitt kontrollert. Politiet skal også ha krav på seg til å loggføre kontrollen. Norge har blitt kritisert for at politiet driver med etnisk profilering, og vi ønsker ikke at et kontrollregime på dette området skal føre til en ytterligere etnisk profilering av ungdommen i Oslo. Med det legger jeg fram SVs forslag.
Monica Mæland (Høyre), 2020-01-28:
Da arbeidsgruppen ble satt ned, var det i erkjennelse av at dette er et problem. Jeg har ikke fått satt meg så grundig inn i forslaget som jeg ønsker, men det skal jeg gjøre. Jeg mener at vi her kan løse problemer for folk som er i en vanskelig stilling, samtidig som vi sikrer at folk ikke tar opp unødig gjeld, og i hvert fall at man må gjøre opp for seg, for det er et godt utgangspunkt, selvfølgelig. Jeg skal gjennomgå dette. Jeg tror noen av forslagene vil måtte ta litt tid, men jeg tror andre kan gjennomføres med en kortere horisont, og det er jeg innstilt på.
Monica Mæland (Høyre), 2020-01-28:
Som jeg sa til forrige spørrer, er jeg innstilt på at noe kan behandles raskere enn andre ting. Så må det gjøres på en skikkelig måte, og det må jeg få lov å gjøre. Når representanten spør om det offentliges salærkrav, er det også et inntektsspørsmål i statsbudsjettet. Så lenge har jeg vært med at det vet jeg. Her må ting ses i en sammenheng. Jeg må rett og slett få lov til å komme tilbake, men jeg er innstilt på at når det gjelder de tingene vi kan ta ut av arbeidsgruppen og behandle raskt, skal vi gjøre det, og vi skal gjøre det på en skikkelig måte.
Monica Mæland (Høyre), 2020-01-28:
Det er ikke vanskelig å forstå det urimelige i at f.eks. et legebesøk skal føre til at en mister boligen. Men det er slik at vi nå i regjeringen og i departementet har fått en innstilling, og den skal vi gå igjennom. Så er vi ikke der at vi er tvunget til bare å vurdere de forslagene arbeidsgruppen kommer med. Vi kan gjøre våre egne vurderinger, og det må vi også gjøre når vi nå har lovet å komme tilbake til Stortinget med denne saken. Så jeg tenker at vi skal se på de forslagene som ligger på bordet. Nå skal det vel sies at vi ikke har sett så mange eksempler på det som representanten tar opp, og heldigvis for det, men i den grad det er nødvendig for å løse et problem og løse noe som fører til en vanskelig situasjon for en vanskeligstilt gruppe, skal vi gjøre det, og det skal gjøres på en skikkelig måte. Det er mitt utgangspunkt. – Jeg ber om at jeg får lov til å være litt rund i dag.
Monica Mæland (Høyre), 2020-01-28:
Jeg er enig i beskrivelsen av utfordringen. Vi skal gjøre opp for oss, og inkasso skal være hensiktsmessig for å inndrive krav og slettes ikke noen straff – selvsagt ikke. Når det gjelder forslagene som er fremmet i dag, mener jeg vi har en god arbeidsfordeling mellom regjering og storting. Når regjeringen som utøvende myndighet har fått en rapport og nå besvarer noen av problemstillingene som er fremmet der, mener jeg det er grunnlag for å avvente endringene vi nå kommer med på bakgrunn av den rapporten.
Monica Mæland (Høyre), 2020-01-28:
Inkassobransjen er en bransje – det kan man like, eller ikke – en bransje med mange ansatte. Virke antydet i går, som reaksjon på arbeidsgruppens innstilling, at dette vil få betydelige konsekvenser for bransjen. Det kan vi leve med. Men da må det i hvert fall saksbehandles på en ordentlig måte. Når vi endrer forskrifter og gjør endringer, har vi høring, vi har saksbehandling, vi gjør det på en grundig og ordentlig måte. Det mener jeg departementet gjør på en bedre måte enn Stortinget. Det er derfor vi har den arbeidsdelingen vi har.
Monica Mæland (Høyre), 2020-01-28:
Mitt utgangspunkt er at vettet er veldig godt fordelt i dette landet, og at vi bør ta hele landet i bruk når vi henter råd. Jeg har brakt i erfaring – for det har vært min jobb å forberede meg ganske raskt til alle disse sakene vi har i dag – at Domstolkommisjonen har vært representert fra hele landet, også fra steder med mindre tilknytning. I kommisjonen sitter bl.a. jordskifterettslederen i Sunnfjord og Ytre Sogn jordskifterett i Førde, som er en liten domstol. Kommisjonen har også et medlem fra Tromsø, som er lagdommer i den nest minste lagmannsretten, og som i tillegg er leder i Utmarksdomstolen for Finnmark. Kommisjonen har også to medlemmer fra Ålesund, og den ene av disse er sorenskriver i Sunnmøre tingrett, som er en liten eller mellomstor domstol. Man vil alltids kunne kritisere sammensetningen, men her er altså både tingrett, lagmannsrett og Høyesterett representert, og i tillegg har de hatt en utadrettet virksomhet. Så jeg tror vi skal stole på integriteten til utvalget.
Monica Mæland (Høyre), 2020-01-28:
Så langt gjør jeg altså ikke det. Denne kommisjonen har hatt 16 medlemmer. Flere av dem har jeg redegjort for, de kommer fra små og mellomstore domstoler. Og det er en kommisjon som har hatt en veldig utadrettet virksomhet, og som har ønsket å hente innspill. Jeg mener at heller enn å gå på sammensetningen av kommisjonen bør man se på forslagene og diskutere dem. Det er selvsagt lov til å være veldig uenig i dem. Det forstår jeg. Jeg forstår at dette er viktige spørsmål for domstolen, men det er selvsagt også politikk og distriktspolitikk. Jeg har ingen problemer med det. Men når det gjelder sammensetning, har jeg altså tillit til den sammensetningen vi har hatt, og tillit til at det er faglighet og integritet som har gitt de forslagene vi nå har på bordet.
Monica Mæland (Høyre), 2020-01-28:
Jeg hører Senterpartiet fortelle hva som er problemet med denne rapporten, og jeg hører hva man er imot. Det jeg ikke hører, er hva man er for. Vi har altså sett store endringer også på dette området, og spørsmålet er selvfølgelig hvordan vi skal forholde oss til det. Regjeringen har økt dramatisk investeringene i digitalisering av domstolene – 364 mill. kr fra 2014 og fram til i dag – så det pågår et stort digitaliseringsarbeid. Det skal vi fortsette med. Men løser det hovedutfordringen, nemlig ulikheter i små og store tingretter? Løser det kompetansebehovet, og løser det den utviklingen vi ser? Det er jo ikke regjeringen som har vedtatt at man har seks ganger flere advokater per innbygger i Oslo-området enn det man f.eks. har i Vestland. Så det pågår noen helt andre strukturendringer her, som gjør at vi også på dette området må diskutere struktur. Det er vanskelig og det er smertefullt, men det tror jeg vi må gjøre.
Monica Mæland (Høyre), 2020-01-28:
Jeg har ikke grunnlag for å mene at den forskriften skal strammes inn. Jeg har tvert imot grunnlag for å tro at domstolenes uavhengighet er helt avgjørende for vår rettsstat. Derfor er jeg veldig opptatt av at vi ikke politiserer slike spørsmål, men at domstolene organiserer seg på den måten de mener at de best får utnyttet sine ressurser og kan ta faglig gode avgjørelser. Det er viktig for alle våre innbyggere. Så mitt utgangspunkt er at dette er et spørsmål der jeg overlater til Domstoladministrasjonen å beslutte.
Monica Mæland (Høyre), 2020-01-28:
Representanten inviterer meg til å drøfte kommisjonens rapport og innholdet i den. Det vil jeg anbefale at man gjør med kommisjonen. Dette er altså ikke regjeringens innstilling til Stortinget. Dette er en uavhengig faglig vurdering, og hvis man vil vite mer om det, må man spørre dem som har gjort det arbeidet. Det har ikke vi gjort. Vi skal nå vurdere de forslagene som kommer, og så skal vi behandle dem på en skikkelig måte og på den måten vi mener er riktig.
Monica Mæland (Høyre), 2020-01-28:
Interpellanten bruker uttrykk som «dårlig», «a- og b-lag» etc. Det beskriver ikke det jeg mener om norske domstoler. Vi har veldig solide domstoler. Vi har høy kvalitet. Vi har høy faglighet. Jeg mener vi har god rettssikkerhet for innbyggerne våre. Det er mye bra ved norske domstoler; de er antageligvis blant de beste i verden. Så er spørsmålet selvfølgelig: Skal vi la være å gjøre noe? Er det ingen utfordringer? Det mener jeg det er. Det må vi tørre å diskutere, og det må vi gjøre på en god måte. Da må vi tørre å se at det er noen dilemmaer, det er noen sårbarheter og det er noen utfordringer framover. Det letteste er selvfølgelig å la være å gjøre noe og håpe at det går bra. Men hvis vi skal ha en domstol som er rustet for framtiden, som er rettssikker for framtiden, mener jeg altså at vi er nødt til å tørre å diskutere endringer, selv om det for noen er fryktelig vanskelig.
Monica Mæland (Høyre), 2020-01-28:
Dette er min første dag i Stortinget som justisminister, og selv om feltet er nytt, er ikke debatten det. Jeg tror nok jeg vil våge å si at debattens innhold kanskje ikke er veldig overraskende. Det er sånn at jeg kan slå fast etter denne debatten at Senterpartiet ikke har ønsket denne utredningen. Man har ikke tillit til sammensetningen av utvalget. Man har ikke tillit til rapportens innhold, og man vil bare skrote den etter å ha hatt en høring med dem man selv vil høre av professorer og tingrettsdommere. Jeg jobber på en litt annen måte, og det gjør regjeringen også. Vi har nå fått et stykke arbeid etter to års kommisjonsarbeid. Jeg mener vi skal ta det på alvor. Jeg mener vi skal finne ut hvordan vi skal håndtere dette framover. Så har vi ikke trukket noen konklusjoner. Vi har ikke landet dette, men vi skal – og det mener jeg vi skylder utvalget – gjøre et grundig stykke arbeid. Men de vi først og fremst skylder å ta disse problemstillingene på alvor, er innbyggerne våre, som vi må sikre også for framtiden. Det er vårt viktigste ansvar.
Monica Mæland (Høyre), 2020-01-28:
Det er mulig jeg formulerte meg uheldig. Det jeg har fått opplyst, er at politiet ikke opplever et behov for denne statistikken. Vi har vært opptatt av å både forenkle og forbedre statistikkene, og når etaten selv ikke ser behovet, var min konklusjon at vi ikke skal instruere om det. Jeg forstår at man her på Stortinget kan ha andre behov, men jeg svarte for politietatens del.
Monica Mæland (Høyre), 2020-01-28:
Når det gjelder statistikk, har politiet egne registre de benytter, og de har informasjon om vold, om hvordan og om hvilken gjenstand som er benyttet ved et lovbrudd. Det er ikke sånn at kodingen og statistikken avgjør hvordan man bekjemper kroppskrenkelser utført med kniv, bare så det er sagt – og så skal jeg følge opp det representanten har sagt. Når det gjelder machete, kan jeg veldig godt innrømme at jeg også trodde det var et innarbeidet og kjent begrep, men i arbeidet som nå er gjort i forsøket på å lovfeste dette, har det vel vist seg at det ikke er helt entydig. Vi ønsker ikke å ramme dem som har et aktverdig formål – det kan være kokker eller andre. Men nå har vi en åpen høring om dette. Vi er åpne om at vi synes dette er vanskelig, vi ber om innspill, og så får vi trekke en konklusjon når vi har fått resultatet av høringene.
Monica Mæland (Høyre), 2020-01-28:
Utgangspunktet, som jeg mener vi alle må være veldig nøye med å se hele tiden, er at det er ulovlig å bære kniv hvis man ikke har et aktverdig formål med det. Det er utgangspunktet, og vi må håndheve det og bekjempe all kriminalitet som utføres med kniv og andre farlige gjenstander. Vi jobber altså med en handlingsplan, og flere departementer er involvert. Jeg var tidligere involvert på vegne av Kommunaldepartementet, før jeg skiftet jobb i forrige uke, fordi det har medansvar for områdesatsingene i de store byene, som er ett av mange tiltak her. Grunnen til at vi ikke ser behovet for en handlingsplan mot dette ene våpenet, er at vi må se dette i en litt bredere sammenheng, men farlige gjenstander og våpenbruk etc. må selvsagt være en del av arbeidet og vil bli fulgt opp i det planarbeidet.
Monica Mæland (Høyre), 2020-01-28:
Ja, det mener jeg er et kjempeproblem. Dette er jo også noe vi tar på alvor. Dette er alvorlig kriminalitet, og vi må forebygge og bekjempe. Og i forbindelse med valgkampen sist høst inviterte jeg alle partiene, ungdomspartiene og moderpartiene, KS og flere for å diskutere tiltak mot dette, og det kom en god del tiltak. Men jeg tror man ikke må undervurdere problemet. Det er ingen kvikkfiks. Her må alle instanser bidra på sitt område og vi må gjøre flere ting, og det er det jeg har forsøkt å redegjøre for nå i mitt svar på forslaget.
Monica Mæland (Høyre), 2020-01-28:
Jeg tror aldri dette er et arbeid som er ferdig, og jeg tror virkemidlene alltid må utvikle seg i takt med både problemet og ulike verktøy som blir tatt i bruk. Nå jobber altså Politidirektoratet med dette, med å øke kompetansen i politiet. Jeg tror bevisstheten er blitt mye større, men jeg tror alltid at vi kan jobbe bedre. Så kan man være enig i problemet og uenig i svaret. Er en handlingsplan eller et nytt offentlig utvalg svaret? Vi jobber nå på flere områder, og jeg mener vi skal fullføre det arbeidet, og jeg mener ikke at et utvalg er svaret – i hvert fall ikke akkurat nå.
Monica Mæland (Høyre), 2020-01-28:
Nå redegjorde jeg i mitt svar for at dette er noe av det Kulturdepartementet har fått vurdert i forbindelse med medieansvarsloven, hvor det foreslås å gjøre endringer bl.a. knyttet til redaktøransvaret, og ikke minst gjøre det plattformnøytralt, som selvsagt er helt nødvendig. Så er det slik at vi nylig har vedtatt et mandat for en ytringsfrihetskommisjon, og de vil også kunne foreta en veldig god og forhåpentligvis grundig gjennomgang av ytringsfrihetens stilling i Norge og også se på tiltak som kan motvirke hatefulle ytringer, og om det er behov for andre typer tiltak her. Så det gjøres altså en jobb på dette området.
Monica Mæland (Høyre), 2020-01-28:
Jeg forstår godt motivasjonen til Arbeiderpartiet for å foreslå dette, og jeg forstår godt at når man sitter på Stortinget, er det hensiktsmessig å be f.eks. om et utvalg. Og jeg tror vi har det til felles at som politikere har vi møtt mange enkeltskjebner, og jeg har møtt politikere som ikke tør å si det de mener, også i forbindelse med valget, som sagt. Det er selvfølgelig helt uakseptabelt at noen blir truet til taushet, at noen ikke tør å delta i demokratiske debatter, at noen ikke tør å ytre seg. Det er helt uakseptabelt. Men derfor er det så viktig at vi nå jobber på mange områder – jobber med barn, jobber med å avdekke, forebygge, håndheve og forfølge kriminelle som begår kriminelle handlinger, for det er det vi egentlig snakker om her. Så jeg håper jeg har fått formidlet at regjeringen jobber på mange ulike områder. Det er ikke slik at vi nå sitter stille og håper at dette går over. Det er tvert imot slik at vi forstår at dette er et stort problem, og dette jobbes det med. Og bare det å få økt kompetansen i politiet mener jeg er helt avgjørende for at vi skal få tatt dette på alvor.
Monica Mæland (Høyre), 2020-01-28:
Jeg vil gi interpellanten rett i én ting, og det er at vi ser helt forskjellig på denne virkeligheten. Der Senterpartiet er opptatt av å gå tilbake til den strukturen vi hadde for 10 og 15 år siden, ser jeg et kriminalitetsbilde som er helt endret. Jeg ser en kompetanseutfordring som er helt endret. Jeg ser at tradisjonell kriminalitet har sunket med 36 pst., mens overgrep på nett mot barn er økt med 160 pst. Jeg tenker at vi skal ha et politi for framtiden, og heller enn å telle ansatte på ett lensmannskontor i ett distrikt, er spørsmålet: Hvordan er situasjonen i det distriktet? Håndheves og forebygges kriminalitet? Får man avdekket kriminalitet, og følger man det opp? Greier man å gjøre jobben sin, og gjør man den bedre nå enn før? Noen vil skru klokken tilbake. Jeg mener vi må stå i dette. Vi må være rustet for den framtiden vi ser komme. Det er sikkert deler av denne reformen som kunne vært håndtert på en annen måte, men i det store bildet mener jeg dette er riktig. Så skal vi gjøre en evaluering – vi skal lære av det vi har gjort. Men den evalueringen kommer altså i 2022. Det betyr at det er altfor tidlig å legge bort det som er veldig bra med politireformen, men vi skal sørge for at vi kan gjøre deler av den bedre. Men jeg tror altså ikke svaret er å telle ansatte på et lensmannskontor, vi må rett og slett gjennomgå kriminaliteten og metodene og utvikle politiet i takt med tiden.
Monica Mæland (Høyre), 2020-01-28:
Jeg kan forsikre og jeg kan love at jeg med stor grad av ydmykhet og ikke minst nysgjerrighet og et åpent utgangspunkt skal gå nøye inn i alle de utfordringer som Justis- og beredskapsdepartementet har, også denne problemstillingen. Men jeg er nødt til å si, for vi har noen tall, vi har noen fakta her, som man kan være enig eller uenig i, at det å gi et inntrykk av at politiet nå er sultefôret, at det aldri har stått verre til, er ikke riktig. Politiet er styrket med 2 800 stillinger, politiet er styrket med 1,9 mrd. kr. I går fikk vi tall som viste at tilliten og tryggheten blant folk flest har økt. Det er veldig gode nyheter, og det er et veldig godt utgangspunkt for å gjøre en best mulig jobb for våre innbyggere. Det er det dette handler om.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2020-01-28:
Det er viktig at vi har et velfungerende system for inkasso. Men inkasso skal være siste utvei når folk ikke gjør opp for seg, det skal ikke være korteste vei til lettjente penger for en inkassobransje. Derfor er det bra at det nå har kommet en rapport fra en arbeidsgruppe som har foreslått en betydelig reduksjon i inkassosalæret. For et inkassosalær skal ikke være en straff eller en bot, det skal dekke reelle kostnader ved inkassoprosessen. Jeg skjønner at statsråden har hatt begrenset tid til å sette seg inn i arbeidsgruppens rapport – det har vi alle – men det statsråden og Stortinget skal ta stilling til i dag, er forslaget som ligger til behandling. Da er spørsmålet: Når Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV foreslår at skrivesalæret skal settes ned til de faktiske kostnadene, hvorfor kan ikke regjeringspartiene og statsråden være med på et slikt forslag, slik at en umiddelbart får redusert kostnadene for skyldnerne?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2020-01-28:
Selvsagt skal rapporten fra arbeidsgruppa følges opp, men samtidig er det viktig at regjeringen, ikke minst, følger opp det Stortinget har vært opptatt av. Det er ikke første gang Stortinget har vært opptatt av størrelsen på inkassosalærene. Det har en vært bl.a. ved budsjettbehandlingen tidligere. Derfor er det et konkret spørsmål: Hvorfor er en ikke villig til å sørge for å redusere skrivesalæret, slik at det blir til faktiske kostnader? Det andre som er viktig, er at når vi nå har fått et gjeldsregister som, sammenlignet med tidligere, gir økt informasjon til dem som låner ut penger, må en også se på hvilke krav som stilles til dem som låner ut penger. Hvis en velger ikke å bruke mulighetene som ligger der, hvorfor er ikke regjeringen villig til å være med på å utrede nye pålegg bl.a. knyttet til egen inkasso, slik det ligger inne forslag om?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2020-01-28:
Nå har flere så langt i debatten vist til den arbeidsgruppen som i går la fram sin rapport med sine anbefalinger, og der det – i hvert fall gjennom det som er gjengitt i media – er vist til at de ser for seg at det er rom for å redusere inkassosalærene med ca. 2 mrd. kr. Det er store beløp, og det burde få regjeringen – og også Fremskrittspartiet i opposisjon – til å se at her er det behov for å gjennomføre umiddelbare tiltak. Når en arbeidsgruppe som har gjennomgått spørsmålet, ser at det er rom for å redusere inkassosalærene med milliardbeløp, viser det at det er noen som ikke har fulgt med i timen, noen som når det har vært teknologiske endringer som har ført til at inkassobransjen har fått reduserte utgifter med sin inndriving, ikke har sørget for å redusere inkassosalæret. Det har tvert imot vært regulert opp ved noen anledninger. Det er på høy tid og overmodent at en tar tak i inkassosalærene, noe som også denne saken inviterer til å gjøre konkret når det gjelder skrivesalær. Det handler ikke om at Stortinget konkret gjør vedtak nå, men en sender en bestilling til regjeringen om å sørge for å redusere skrivesalæret. Spesielt med tanke på den rapporten som ble framlagt i går, er det noe som burde gjøre at flere av de partiene som ikke var med på forslaget i innstillingen – nå når vi har debatten i dag, og med den kunnskapen vi har fra rapporten som ble framlagt i går – er med på det forslaget. Så til rapporten. Jeg synes det er mange gode ansatser i den rapporten og gode og viktige forslag, bl.a. det som går på å redusere inkassosalærer på små fordringer. Samtidig vil det si at hvis en gjennomfører det, kan det også føre til at det blir et ytterligere press på noe av det som arbeidsgruppen ikke har tatt tak i, nemlig en del krav som er av en mellomstor størrelse, ikke minst relatert til forbrukslån. Derfor er det behov for at en også går ytterligere inn og ser på hvordan det fungerer, ser på det samrøret som egentlig er mellom dem som leverer forbrukslån i dag, og deler av inkassobransjen, og hvordan dette kan reguleres bedre framover, både gjennom et rentetak, gjennom et utvidet gjeldsregister og gjennom at vi sørger for å få ned inkassosalærene. Som jeg sa tidligere i dag: Inkasso er viktig, en skal gjøre opp for seg, men slik systemet fungerer i dag, er det nødt til å skje endringer.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2020-01-28:
Statsråden var inne på dette med Domstoladministrasjonens adgang til å vedta felles ledelse. Hun sa at departementet ikke har mulighet til å overprøve de vedtakene fordi det ikke er et enkeltvedtak, men en administrativ beslutning. Det kan godt stemme. Adgangen til å beslutte felles ledelse er i en forskrift med hjemmel i domstolloven § 33, og det er en adgang som Domstoladministrasjonen har, med vilkåret «i særlige tilfeller». Men vi ser jo i praksis at det blir besluttet felles ledelse nærmest konsekvent, f.eks. der noen skal gå av med pensjon, eller der det blir en ledig sorenskriverstilling. Da får domstolen felles ledelse med en annen tingrett i stedet for å få ansatt en ny sorenskriver. Og det ser ut som om det gjelder et prinsipp om at man får felles ledelse ved pensjon, og ikke i «særlige tilfeller». Så da er mitt spørsmål om statsråden mener det er nødvendig å stramme inn den forskriften, siden Domstoladministrasjonen går langt utover det som egentlig var ment.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2020-01-28:
Vi har vært inne på at kommisjonen er skjevt sammensatt, og at mindre og mellomstore domstoler ikke opplever seg representert der og ikke føler seg forstått. Jeg har lyst til å referere et sitat fra rapporten som jeg synes understreker det, der kommisjonen forsøker å drøfte om personlighetstyper kan ha sammenheng mellom geografi og hvor effektive folk er. Det står: «Noe av forskjellen i produktivitet mellom domstoler kan for eksempel skyldes at ulike personlighetstyper søker seg til ulike domstoler. Det er mulig å tenke seg, men ikke nødvendigvis sannsynlig, at det kan foreligge en overvekt av særlig produktive personer i større domstoler. I så fall vil hele eller deler av effekten som tilskrives domstolstørrelse, i realiteten skyldes egenskaper ved de ansatte. Tilsvarende kan det også være motsatt, altså at mer produktive personer søker seg til mindre domstoler.» Jeg synes det er ganske respektløst å drøfte om personlighetstyper er relevant i en slik sammenheng. Er statsråden enig i det?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2020-01-28:
Jeg synes det er litt spesielt at statsråden ikke vil ta stilling til innholdet i rapporten i det hele tatt. Jeg mener det også er spesielt at regjeringspartiene ikke evner å se at sammensetningen av kommisjonen, prosessen og ryddigheten rundt nedsettelsen av den – det arbeidet som foregår parallelt i Domstoladministrasjonen – er viktig, og at de ikke er bekymret for det, og at de ikke er bekymret i det hele tatt når vi har en administrasjon som opererer med strukturendringer parallelt med de diskusjonene som foregår i demokratiet. Det blir jo konsekvent avfeid. Når vi i Senterpartiet får kritikk for å ha lagt fram vår kritikk før kommisjonen kom med sin rapport, mener jeg at det viser Høyres manglende innsikt i prosessen som ligger bak rapporten. Hvis man har satt seg inn i hvordan kommisjonen ble nedsatt, hvem som satt i den, og hva som var mandatet, er det ikke vanskelig å forstå hvordan vi kunne kritisere rapporten før den kom. I mars i fjor sa vi f.eks. at vi fryktet at to tredjedeler av landets tingretter kunne bli historie, og det var akkurat det som ble forslaget. Det er ikke fordi vi er gode til å gjette, det er fordi vi så at Domstolkommisjonen hadde fått klare bestillinger. De ble bedt om å se hen til tidligere utredninger, bl.a. en utredning fra Domstoladministrasjonen som la opp til et minimumstall på 8–10 dommerårsverk per tingrett. Hvis man skal følge det, må man jo legge ned to tredjedeler av landets tingretter. Jeg mener at prosessen rundt hvordan domstolene skal se ut i framtiden, er av veldig høy viktighet, for domstolene er veldig viktige for Norge. De er en statsmakt, de er viktige for befolkningen, og det må være en ryddig prosess. Det er også derfor jeg har fremmet en interpellasjon om akkurat det: hvordan forholdene rundt Domstolkommisjonen påvirker hvilken verdi den rapporten kan ha. Det blir neste debatt i salen i dag. Det blir spennende å se om Høyre ønsker å engasjere seg i den debatten også.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2020-01-28:
Jeg takker for statsrådens svar. Jeg registrerer jo at det samme problemet fortsetter, nemlig at historiefortellingen som legges fram, er at de små tingrettene fungerer dårlig – man må sentralisere for å få løst problemet uten å se hen til andre ting. Når man hører på lederen av Domstolkommisjonen, lederen av Domstoladministrasjonen eller statsrådene fra regjeringspartiene, som alle har vært aktive i denne debatten en stund – hittil med Fremskrittspartiet – fortelles det en helt annen historie enn den man får høre hvis man snakker med dem som berøres av forslaget om nedleggelse. For domstolene i Norge er ikke så veldig mange, men de fungerer egentlig gjennomgående ganske godt. Man snakker som om det er et a- og b-lag av dommere her til lands. Hvis man skal bli dommer i en norsk tingrett eller jordskifterett, gjelder de samme kravene til kompetanse og alder uansett hvor man blir dommer. Det er ikke sånn at en dommer i en liten tingrett er dårligere enn en dommer i en stor tingrett. Det snakkes om at man skal ha mulighet til moderat spesialisering. Det er jo interessant. Vi har lenge fulgt et generalistprinsipp for dommere i norsk rett, og det har vært bred enighet om at det skal gjelde. Nå har man altså klart å snike inn at vi skal ha muligheter til moderat spesialisering, uten at det egentlig er gjort noe vedtak om at man ønsker denne utviklingen. Det er Domstolkommisjonen som har begynt å snakke om det, og så har det fått lov til å bli en etablert sannhet. Statsråden viste også til Riksrevisjonens rapport og mente at den understøtter kommisjonens, og det ville jo både Domstolkommisjonen selv og lederen i Domstoladministrasjonen hive seg på med én gang Riksrevisjonens rapport kom – nemlig at den forteller samme historie om at mindre domstoler er mindre effektive. Men hvis man faktisk ser på det som står i Riksrevisjonens rapport, og det som står i Domstolkommisjonens rapport, stemmer ikke det – eller det er i hvert fall ingen sammenheng. Hvis man ser på de 25 domstolene som Riksrevisjonen mener er mest effektive – eller har minst effektiviseringspotensial, altså 0–10 pst. effektiviseringspotensial – foreslår Domstolkommisjonen å legge ned eller slå sammen 16 av disse. Hvorfor i all verden skal man legge ned 16 domstoler som har 0–10 pst. effektiviseringspotensial? Hvis det hadde vært en sammenheng der, hadde kommisjonens rapport i større grad gjenspeilet Riksrevisjonens rapport. Det er også noen av de minst effektive domstolene – altså de som har mest effektiviseringspotensial – som er foreslått opprettholdt. I Innlandet foreslår man å beholde den domstolen som har absolutt dårligst effektivitet, og legge ned dem som er best. Det er ingen systematisk sammenheng i de to rapportene når man ser dem opp mot hverandre.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2020-01-28:
Takk for en god debatt. Jeg håper om ikke annet at den kan ha bidratt til at regjeringen vil se til begge sider av saken når de skal jobbe videre med domstolstruktur og med Domstolkommisjonens arbeid. Historiefortelling har veldig mye å si for hvordan en sak framstår. Hvilke briller man har på seg, har mye å si. Hvilke fakta man velger å se etter eller velger å legge fram, har mye å si. Jeg nevnte noe av det i mitt forrige innlegg når det gjelder sammenlikningen mellom Riksrevisjonens og Domstolkommisjonens rapport. Jeg har lyst til å trekke fram noen flere eksempler fra Riksrevisjonens rapport. Det blir hele tiden framholdt at de små tingrettene er de minst effektive, at de er dårligst, og det er den gjennomgående historiefortellingen og det inntrykket som blir skapt av kommisjonen og andre sterke stemmer i denne debatten. Hvis man ser på saksbehandlingstid i domstolene, vil man finne at av de domstolene som hadde lengst saksbehandlingstid i meddomssaker i 2017–2018, er Bergen, som har 33 dommere. Man finner Haugaland, som har 7 dommere, og Nedre Romerike, som har 10 dommere. Alle de er ganske store i norsk sammenheng, og alle er også vurdert som mest effektive av Riksrevisjonen. Det er det samme hvis man ser på de domstolene som i 2018 ikke nådde fristen for saksbehandlingstid i tvistesaker. Det var 18 domstoler som ikke nådde fristen. 7 av dem er ifølge Riksrevisjonen noen av Norges mest effektive. Det kommer jo ikke fram veldig tydelig, og i stedet blir det sagt at det er de minste som er minst effektive. Det er de minste som har størst effektiviseringspotensial. En annen ting er at hvis man vil spare penger, er det å legge ned de små domstolene egentlig ikke så veldig kostnadseffektivt, fordi de har små budsjetter, så man får ikke så mye ekstra penger i kassa ved å legge ned de minste domstolene. I stedet får folk veldig mye ekstra kostnader fordi de får lengre reisevei, og de får mye større utgifter for å få brukt rettssystemet i det hele tatt. En annen ting som er blitt sagt i flere omganger, ikke akkurat i denne debatten i dag, er at de fleste er nesten aldri involvert i en rettssak eller trenger ikke å besøke en domstol i løpet av livet. Det stemmer kanskje for noen, men for mange stemmer det ikke i det hele tatt. Mange må oppsøke en domstol når de er i en sårbar situasjon. Det kan være en familiesituasjon, det kan være barnesaker eller andre ting, og da er det viktig at man har en domstol som er i nærheten, som gjør at belastningen med å reise dit ikke blir for stor, og som gjør at kostnaden ikke blir uforholdsmessig stor og en byrde utover det det behøver å være.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2020-01-28:
Jeg vil takke for forslaget. Det er en urovekkende utvikling som forslagsstillerne peker på. Senterpartiet støtter intensjonen, og vi støtter også flere tiltak, men vi mener at det ikke er hensiktsmessig å vedta en handlingsplan, herunder å pålegge politiet hyppigere kontroller av knivbesittelse eller forbud mot machete, som Stortinget har vært inne på før. Vi er redd for at en handlingsplan vil binde opp mye ressurser og være effektivitetshindrende for politiet, som allerede har veldig mye å gjøre og har mange ting de er bundet av. Jeg har lyst til å vise til merknadene våre i saken om machete, Innst. 204 S for 2018 –2019. Da vedtok Stortinget et forbud mot machete som et preventivt tiltak. Senterpartiet var imot det forbudet, fordi vi mente at det var veldig vanskelig å avgrense et slikt forbud. Det ville være veldig uklart hva slags kniver som rammes, for mange kniver er veldig like. Selv om de ikke heter machete, ser de ut som en machete. Generelt er det sånn at alle kniver kan gjøre skade hvis de er i feil hender. Kjøkkenkniver er livsfarlige hvis de brukes på feil måte, og det er vanskelig å forby seg ut av det problemet. Justisdepartementet svarte akkurat det i sitt svarbrev til komiteen den 14. oktober 2019, at «machete» er for uklart til å kunne brukes som avgrensning i en lovtekst, det ville bryte med Grunnlovens krav til klarhet. Jeg er derfor litt usikker på hva som vil skje med det vedtaket fra Stortinget, men Senterpartiet står i hvert fall på det vi har sagt tidligere, at det er andre ting enn forbud som vil være viktig. Vi støtter at tollvesenet får bedre hjemler til å kunne beslaglegge kniver som bærer preg av å være voldsprodukter, og om det f.eks. kan vurderes å innføre et krav om løyve eller aldersgrense for import av visse typer kniver, er det et godt tiltak. Jeg håper også at regjeringen vil vurdere å innføre et importforbud for personer som har gjentatte brudd på våpenbestemmelsene. Vi støtter også et forbud mot å markedsføre kniver som selvforsvarsprodukter. Det mener jeg også er et kostnadseffektivt og viktig tiltak. En gjeninnføring av å registrere kroppsskade som følge av kniv og trusler med kniv i STRASAK-rapporten, vil også kunne gi oss en bedre oversikt over omfanget av knivvolden og dermed også et bedre utgangspunkt for bekjempelse.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2020-01-28:
Senterpartiet synes, i likhet med alle andre i denne salen, at dette er viktige temaer. Forrige taler avsluttet med å drøfte hva som er forskjellen på oss politisk. Jeg tror han har rett i at den politiske forskjellen ikke er så stor. Jeg tror ikke nødvendigvis at Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti er mer ivrige enn oss andre, men for Senterpartiets del er vi ikke helt sikre på om et nytt offentlig utvalg er riktig virkemiddel på det nåværende tidspunkt. Det er ressurskrevende, og det er ikke alltid at utredninger om forskjellige ting fører fram til en bedret situasjon. I tillegg er det en del punkter i mandatet til det offentlige utvalget de ønsker å sette ned, som vi ikke helt kan støtte, så vi har valgt å stå utenfor det forslaget. Det handler bl.a. om at flere av punktene går på å instruere politiet i hva de skal prioritere og hva de skal bruke tid på. Det er en kjensgjerning at politiet allerede har veldig mange ting å prioritere mellom og trenger frihet til å kunne disponere ressursene sånn som de mener er hensiktsmessig. Vi har fått tilbakemeldinger fra politiet på at de har for mange ting de skal prioritere – det går ikke opp med alle de handlingsplanene de er bundet av og alle de tiltakene som de må gjøre, sett opp mot hvor mye ressurser de har tilgang på. Så er det en annen ting, og det er spesielt det forslaget som dreier seg om om politiet skal få mulighet til å gi overtredelsesgebyr eller en annen administrativ sanksjon for netthets. Det mener Senterpartiet det er grunn til å være skeptisk til av flere grunner. Regjeringen har i sitt svarbrev vist til at det vil kunne føre til at denne typen kriminalitet ikke tas nok på alvor. Det kan man jo si, men en annen ting ved det er at vurderingen av om en ytring er ulovlig eller ikke ofte er veldig vanskelig. Det er en fin linje, det er en krevende juridisk avveining. Jeg mener det er riktig at det er en hjemmel for en grundig behandling og en domstolsbehandling. Hvis man begynner å gi politiet myndighet til å ilegge gebyr for sånne ting, vil man kunne risikere at personer som ikke har kompetanse til å gjøre de vanskelige avgrensningene, i realiteten må gjøre det – det blir politiet selv som skal gjøre det ute på gaten. Jeg tror at man må være veldig varsom med hvordan man utformer en sånn type hjemmel, og vi har derfor fremmet et alternativt forslag om å be regjeringen gjøre en vurdering av akkurat det, om det vil være formålstjenlig og forholdsmessig, og at man må avveie forskjellige hensyn til bl.a. ytringsfrihet og uskyldspresumpsjonen som gjelder i straffesaker. Jeg tar opp Senterpartiets forslag.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2020-01-28:
Jeg registrerer at vi har veldig ulik inngang til disse spørsmålene, men interpellasjonen min var faktisk ganske konkret denne gangen. Jeg viser til et konkret lensmannskontor hvor det ganske spesifikt ikke har blitt en styrking. Jeg kan i hvert fall ikke se at en reduksjon på 22 stillinger er en styrking. Statsråden viste mye til at man har styrket politiet på andre måter. Man har fått flere patruljer ute. Statsråden sa at hver patrulje er som et eget kontor. Man har fått felles straffesaksinngang, etterforskningsløft – mange ting som regjeringen hele tiden viser til. Men Stortinget hadde jo aldri vedtatt at hvert lensmannskontor skulle styrkes, hvis ikke flertallet på Stortinget mente at det var viktig å styrke lensmannskontorene. Det er slik at vi mener at det å styrke lensmannskontorene vil gi en bedre polititjeneste. Da kan man bruke Lier som et eksempel siden det er utgangspunkt for interpellasjonen. Hvis man har folk som bor i Lier og jobber der, og som er politi i Lier, kjenner de de lokale forholdene på en annen måte enn de gjør hvis de bor og jobber i Drammen og må pendle inn derfra. De har en tilknytning til kommunen. I en kommune som Lier hvor man allerede har over 25 000 innbyggere – det er en kommune i vekst – er det ikke sånn at de som jobber på et lensmannskontor, sitter og tvinner tommeltotter og venter på at noen skal komme innom, slik som statsråden var inne på. De som man har fjernet fra det kontoret, er folk som jobber med etterforskning, som jobber med forebygging, som var politifolk i sitt lokalsamfunn. Tilbakemeldingen fra innbyggerne er jo at politiet er fjernere. Politiet har nå utgangspunkt i Drammen og ikke i Lier kommune. Det er ikke i alle kommuner at en har et sentrum i kommunen, og så har en bygder utenfor. Nå er det ofte slik at den polititjenesten som tilbys, er best i sentrum av kommunen, mens i bygdene utenfor, f.eks. i Sylling, er politiet mer fraværende. Det ser man igjen i kommune etter kommune. Nesodden er et annet eksempel. Det ble avslørt i en intern politirapport fra september 2019 at innbyggerne på Nesodden ikke kan forvente å få hjelp innenfor kravet om responstid oftere enn sjelden eller aldri. Det er en kommune med over 20 000 innbyggere. Det er ganske bemerkelsesverdig at man fortsatt mener at Stortingets vedtak om å styrke de gjenværende lensmannskontorene er fulgt opp, når vi ser hva som har skjedd. Med mindre man mener at hver politibil kvalifiserer som et lensmannskontor, er ikke det vedtaket fulgt opp for alle de gjenværende lensmannskontorene. At statsråden ikke kan innrømme at det også gjelder for Lier, synes jeg er veldig synd.