Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-05-25:
I St.prp. nr. 46 for 2004-2005, Ny arbeids- og velferdsforvaltning, som nå skal behandles i Stortinget, har Regjeringen lagt inn tydelige føringer og krav til en ny etat. Alle brukere skal få et fysisk lett tilgjengelig arbeids- og velferdskontor som de kan henvende seg til. Kontoret skal være en gjenkjennelig inngangsport til arbeids- og velferdsforvaltningens samlede tjenester, og det skal finnes i alle kommuner, men med mulighet for interkommunale løsninger der en lokalt ser dette som ønskelig. Disse kontorene skal sørge for en rask og helhetlig avklaring av behov og et samordnet tjenestetilbud. Det er samtidig et krav at kontoret skal sørge for all nødvendig koordinering både innad i arbeids- og velferdsforvaltningen og mot andre relevante tjenester brukerne har behov for. Brukerne skal få likeverdig, individuelt tilpasset service, et tilbud uavhengig av hvilke ressurser og hvilken kompetanse som er lokalisert i det enkelte lokale arbeids- og velferdskontoret. Det samlede systemet skal stå til rådighet for den enkelte bruker gjennom denne inngangsporten. Dette skal være vesentlige rammebetingelser for en utvikling av den nye statsetaten. De er formulert nettopp for å ivareta hensyn som representanten Ryan og jeg selv også er svært opptatt av. Med et slikt utgangspunkt bør de lokale samarbeidspartnerne, kommunen og den nye statsetaten, gis stor handlefrihet for å finne fram til konkrete løsninger tilpasset lokale behov og utfordringer. De fleste steder i landet vil det være grunnlag for å etablere arbeids- og velferdskontor med en bemanning på stedet som har bredde og kompetanse til løpende å håndtere sammensatte behov. Men gitt den norske kommunestrukturen og gitt svært mange komplekse etatsoppgaver, verken kan eller bør man alle steder ha ansatte som gjennom egen kompetanse dekker det hele, både i bredde og dybde. Utviklingen blant dem som bruker tjenestene, krever også spesialisering for å kunne gi et fullgodt tilbud. Den nye statsetaten må, slik man også gjør innenfor dagens etater, hele tiden balansere hensynet til brukernærhet opp mot hensynet til kompetanse og kvalitet i håndteringen av brukernes behov. Regjeringen har i den framlagte proposisjonen lagt til grunn at brukerne uansett skal kunne ha sin kontakt med forvaltningen via sitt lokale kontor. Det organisatoriske hovedprinsippet skal være at kompetanse skal hentes inn til brukeren. Samtidig legges det opp til en stor kompetansesatsing i forbindelse med reformen, bl.a. for å sikre at alle kontorer – ikke minst de små – møter brukerne på en kvalitativt god måte. Så vil jeg også nevne at svært mange arbeidsoppgaver ikke krever fysisk nærhet til brukeren. Disse kan ofte løses mer effektivt i egne kompetansemiljøer, noe som i sin tur vil frigjøre ressurser til det brukerrettede arbeidet i lokalsamfunnene. Det er bl.a. dette som har vært utviklingen i dagens trygdeetat, som representanten Ryan viser til. Trygdeetaten, som finnes i hver kommune, forvalter et komplisert regelverk, som stiller krav til spisskompetanse og detaljkunnskap. Med den kommunestruktur som vi har, har det vært behov for en samordning av en del tjenester som krever spesiell nærhet til brukeren.