Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-02-26:
I denne debatten vil jeg holde meg til å kommentere merknadene i denne innstillinga og gi noen synspunkter på det videre arbeidet for å endre finansmarkedenes virkemåte fra spekulasjon til et nødvendig stillas for realøkonomien. Finansministeren har varslet at det arbeides med en bred vurdering av finansmarkedets virkeområde, hvor nedsettelse av en kommisjon vil være ett av flere tiltak. Denne kommisjonen gikk Senterpartiet tidlig inn for måtte nedsettes, en kommisjon sammensatt av folk med ulike meninger om økonomisk politikk og likeledes fra ulike fagområder, hvor historie, naturvitenskap og humanistiske fagområder også måtte tas med. En slik kommisjon, hvor også alternative økonomiske miljøer inviteres med, vil kunne være et første skritt for at dagens storting legger avgjørende vekt på å bryte et altfor ensrettet økonomisk fagmiljø i Norge. Vi trenger større mangfold og mer løpende debatt om ulike løsninger. Krisen er ikke over, og for å handtere krisen videre, er det viktig at vi har en overhøyde over situasjonen. Hvor går veien etter krisen? Finanskrisen må føre til en ny debatt om globalisering og om økonomisk vekst er et absolutt gode. Den nåværende økonomiske krisen skyldes en gedigen feil i markedssystemet. George Soros mener at den mest iøynefallende egenskapen ved den nåværende finanskrisen er at den ikke skyldes et sjokk utenfra, f.eks. fra OPEC, men at krisen ble generert av systemet sjøl. Den oppstod i USA, i hjertet av verdens finanssentrum og kilden til mye av nytenking på området. Det er grunnen til at krisen er global, og at den skaper en globaliseringskrise. Svikten i markedssystemet skjedde på flere nivå. Institusjonelt forandret bankene seg fra leverandører av nyttige tjenester til spillekasinoer. Imidlertid gjorde de det fordi både de sjøl, tilsynsmyndighetene og politikerne, som styrer tilsynsmyndighetene, gav etter for det som den økonomiske eliten kaller hypotesen om effektive markeder. Den er bygd på den oppfatning at gjennomgående feilprising av aktiva var umulig i finansmarkedene, og at behovet for tilsyn dermed var lite. Krisen peker også på en moralsk svikt: et system bygd på gjeld. I bunnen av den moralske svikten ligger tilbedelsen av veksten for vekstens skyld, snarere enn som en vei til det gode liv. Det teologiske språket kunne ha avslørt kredittboblen som «syndens sold» – lønn som fortjent for en forbløffende ødselhet. Det skjedde ikke. Det er en fragmentert debatt om dette på en del områder i dag. Vi har i Norge hatt en diskusjon omkring strukturerte produkter. Det er oppsiktsvekkende å erfare at lederen for Bankklagenemnda, Viggo Hagstrøm, tidligere har sagt at det var for komplisert å gå inn i. Det er et varsko for oss når vi utformer regelverket. Likeledes foregår en diskusjon internasjonalt eksempelvis om hedgefond. I en NTB-melding 23. februar uttalte Heiner Flassbeck, tidligere statssekretær i det tyske finansdepartementet: Er det egentlig behov for hedgefond? Og han sier videre: «Vi får ikke stengt det internasjonale spillekasinoet» uten å gå inn på om det er behov for slike produkter. Den situasjonen vi befinner oss i nå, reiser spørsmål om framskrittets hastighet og retning. Vil det komme en pause for ettertanke, eller vil vi fortsette som før etter et ras av mindre justeringer? Etter min vurdering ligger den viktigste kilden til ustabilitet i finansmarkedene sjøl. John Maynard Keynes utviklet den mest overbevisende begrunnelsen for at finansmarkedene ikke er effektive i den betydningen som teorien om effektive markeder forutsetter. Det økonomien trenger hvis den skal få grep om atferden i den virkelige verden, er et nytt utgangspunkt. Den må akseptere at det at verden forandrer seg, hindrer folk i å ha tilstrekkelig informasjon til alltid å inngå kontrakter til såkalt riktig pris. En slik endring er en nødvendig forutsetning for en varig politisk endring. Slaget vil stå om nasjonalstatens rolle i framtidas globaliserte økonomi, for nasjonalstaten er den viktigste forvalter og beskytter av de verdier og tradisjoner som det globaliserte markedet truer. Hvis vi skal kunne få et ordnet system, må globaliseringen gjøres mer effektiv og akseptabel. Fordelene ved globalisering er reelle, men de er blitt overdrevet. Økonomien må føres sammen med etikken ved å stille spørsmålet: Hva er meningen med rikdom? Det gode liv var opprinnelig å leve i harmoni med naturen og våre medmennesker. Både finanskrisen, klimakrisen og matvarekrisen spiller nå sammen, og ikke minst i finanskrisen må en også legge til rette for at en løser de største utfordringene knyttet til klima- og matvarespørsmålet.