Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2013-04-29:
Vi har til behandling Prop. 71 L, endringer i straffeprosessloven mv., som gjelder innføring av elektronisk kontroll som varetektssurrogat, eller såkalt fotlenkesoning. Og dette er altså en endring i straffeprosessloven § 188, hvor det allerede i dag er enkelte særskilte regler om varetektssurrogater. Regjeringen begrunner innføringen av elektronisk soning som varetektssurrogat med at det er en kjent sak at det er for få fengselsplasser og vanskelig å oppdrive varetektsplasser. Norge har også blitt kritisert av internasjonale organer for omfattende bruk av varetekt, og regjeringen begrunner ikke minst forslaget med at den varetektssonende fortsatt skal kunne opprettholde en jobb, familieliv og sosialt samvær under varetekten. Straffeprosessloven §§ 171 og 172 inneholder klare vilkår for at domstolene skal kunne avgi kjennelse om varetektsfengsling. Det vil altså dreie seg om tilfeller hvor den siktede prøver å unndra seg forfølgning, bevisforspillelse, påvirkning av vitner, fjerning av spor og å hindre at siktede foretar nye straffbare handlinger. Dette er relativt strenge regler, hvor påtalemyndighetene har en betydelig bevisbyrde når det gjelder å sannsynliggjøre at den siktede vil opptre på en slik måte at han må holdes i varetekt – jf. de vilkår som jeg nettopp nevnte. Politiet kan ikke benytte seg av elektronisk kontroll innenfor de 48 timer som de har anledning til å holde den siktede uten å legge saken frem for retten, slik jeg forstår lovframlegget. Saken vil da gjelde tilfeller med lengre varetektssoning, noe som i stor grad gjelder svært alvorlig kriminalitet, for ellers vil det ikke være grunn til å holde siktede i varetekt. Dette vil altså gjelde hardbarkede forbrytere, utenlandske kriminelle som forsøker å unndra seg straffeforfølgning, voldsutøvere o.l., og det er altså disse som regjeringspartiene nå vil skal fotlenkesone ute blant folk flest. Å ha tiltro til at disse skal holde seg på bestemte steder, ikke påvirke vitner, gå på jobb osv. synes jeg er en relativt spesiell virkelighetsforståelse. Her vil vi etter hvert, etter at dette systemet er innført, åpenbart støte på mange ubehagelige overraskelser. Hvis det bare er de som er under etterforskning for mindre forhold, som skal inn under ordningen, så tror jeg det er relativt tvilsomt om domstolene ville gitt tillatelse til varetektsfengsling i slike tilfeller, i hvert fall ved en langvarig varetekt. Jeg vil også vise til det jeg oppfatter som hovedbegrunnelsen for regjeringens forslag. På side 4 i innstillingen står det: «Ordningen legger til rette for at domfelte kan opprettholde sosiale relasjoner til samfunnet under soningen, fordi domfelte vil kunne opprettholde arbeid, skole eller annen aktivisering under straffegjennomføringen. Fengsel kan føre til store påkjenninger for den enkelte domfelte, blant annet i form av tapt kontakt med familie, tapt arbeidsfortjeneste, tapt skolegang og tap av normal sosial omgang.» Dette er da når det gjelder fotlenkesoning generelt, og er også en argumentasjon som regjeringspartiene altså bruker innenfor dette med varetekt. Hvis det er slik at man skal kunne frigjøre et betydelig antall fengselsplasser ved denne ordningen, betyr det at ordningen må brukes i stor grad, og da er spørsmålet hvorvidt samfunnet er tjent med at personer som egentlig bør holdes i varetekt, skal gå løs. Det er også verdt å merke seg at Riksadvokaten har uttalt seg negativt om denne ordningen.