trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Lov om vergemål for umyndige av 22. april 1927, vergemålsloven, gjelder bl.a. for mindreårige personer, dvs. personer under 18 år. For mindreårige asylsøkere som ikke har foreldre, eller ikke har foreldre her i landet, skal det oppnevnes verge eller hjelpeverge, som skal ivareta den mindreåriges interesser. Oppnevnelsen blir foretatt av overformynderiet og eventuelt skifteforvalteren i den kommune hvor den mindreårige er registrert. Jeg er kjent med at verge- og hjelpevergeordningen for mindreårige asylsøkere ikke alltid fungerer tilfredsstillende. Dette henger bl.a. sammen med at det i praksis er vanskelig å rekruttere kompetente verger. De som påtar seg vergeoppdrag, blir derfor verge for flere mindreårige asylsøkere samtidig. Dette kan føre til at ikke alle får den bistand de bør ha av vergen. Denne vanskelige rekrutteringssituasjonen har til dels også sammenheng med godtgjørelsen, eller rettere sagt mangelen på sådan. Selve oppdraget som verge er ulønnet, men nødvendige utlegg kan dekkes. Det kan også gis kompensasjon for tapt arbeidsfortjeneste eller et visst vederlag for arbeidet. Hovedregelen er at dette skal dekkes av den mindreåriges egne midler, men da en mindreårig asylsøker ofte ikke har egne midler, følger det av loven at utgiftene skal dekkes av kommunen etter avgjørelse av overformynderiene. Hva slags praksis overformynderiene har i disse sakene, er i stor grad avhengig av hvor mye som er bevilget til dette formålet av den aktuelle kommunen. Jeg er i ferd med å sette ned et utvalg som skal revidere hele vergemålslovgivningen. I mandatet vil det bl.a. inngå å vurdere den mindreåriges rettsstilling og å se på behovet for vederlag for vergeoppdrag. I mellomtiden vil jeg vurdere enkelte andre tiltak, f.eks. bedre opplæring av og veiledning for verger. Den mindreårige asylsøker bør også få møte sin verge på et tidligere tidspunkt, slik at han eller hun i større grad blir oppmerksom på vergens rolle som representant og støtteperson. Jeg understreker likevel at den mindreåriges interesser som asylsøker blir ivaretatt også av vedkommendes advokat, uavhengig av vergespørsmålet. For alle mindreårige asylsøkere har krav på advokat, og utgiftene dekkes av det offentlige. Ved utlendingsmyndighetenes behandling av asylsøknader blir det også tatt hensyn til asylsøkere som er mindreårige, bl.a. ved at sakene skal prioriteres, og ved at det skal tas hensyn til alder ved gjennomføring av f.eks. avhør.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Jeg er uten videre enig i at en mindreårig asylsøker har behov for en verge, altså en person i tillegg til advokaten. Jeg er også enig i at den totale gjennomgang av vergemålslovgivningen ikke er gjort på svært kort tid, så jeg skal ta med meg oppfordringen om å se på mulighetene for å gjøre noe mer konkret rettet mot mindreårige asylsøkere. Men jeg lurer på om det var en misforståelse knyttet til når verge oppnevnes, for verge skal altså oppnevnes for mindreårige med en gang de kommer til landet. Man avventer ikke at de har fått plassering i sin endelige kommune. Dette bidrar for så vidt antakelig til noe av problemet ved at de kommunene hvor det ligger mottak, vil måtte oppnevne forferdelig mange verger. Det gjør jo belastningen større for den aktuelle overformynderikommunen enn for andre kommuner som ikke har mottak i sin kommune.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Jeg har i grunnen ikke så mye å legge til. Jeg hører hva representanten Solberg sier, og er for så vidt enig i den problembeskrivelse representanten gir, og jeg mener at dette er noe som vi må følge videre opp.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Drøftingene rundt turnusordningen i Sarpsborg kretsfengsel har versert over noen tid. Kjernen i konflikten er en diskusjon rundt lengden på den enkelte vakt. Fengselsledelsen ønsker på sin side en turnusordning som ivaretar hensynet til å oppnå best mulig kriminalpolitiske resultater, og som er hensiktsmessig i forhold til faglig arbeid. Det er i denne sammenheng viktig at vaktene ikke blir så lange at det går ut over muligheten til aktiv og god innsats. De fleste andre anstalter i landet har innført turnusordninger som tilfredsstiller disse kravene. Slik situasjonen har utviklet seg, har Justisdepartementet akseptert en midlertidig stenging av Sarpsborg kretsfengsel. I brev av 31. mars har departementet presisert overfor Østre fengselsdistrikt at det må legges ned betydelige anstrengelser for å finne en snarlig løsning på saken. Departementet har i samme brev bedt om å bli holdt løpende orientert om den pågående prosessen. Videre har departementet senest mandag 3. april avholdt nok et møte i saken med ledelsen i Østre fengselsdistrikt for å bidra til at man sammen med tjenestemannsorganisasjonene kan finne en løsning. Så svaret på spørsmålet er at statsråden og departementet allerede har gjort og vil fortsette å gjøre noe for å sikre at driften skal komme i gang igjen på en forsvarlig måte ved Sarpsborg kretsfengsel.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Jeg kan bekrefte at departementet fortsatt kommer til å være engasjert og følge nøye med i situasjonen, for, som representanten Tømmerås også sier, det er ikke holdbart at et fengsel holdes stengt over lengre tid på bakgrunn av denne type diskusjoner eller konflikter mellom ledelse og tjenestemannsorganisasjoner om turnusordningen. Vi må prøve å få dette til på samme måte som man har fått det til i de fleste andre anstalter i landet.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Det vil føre noe for langt å gå inn i detaljene rundt hva som er konfliktene knyttet til turnusordningen, for her er det mange varianter og komponenter. Hovedpoenget for departementet har vært å etablere en turnusordning som gjør at man ikke har så lange vakter at det blir vanskelig å på en god måte gjennomføre en aktiv og faglig innsats overfor de innsatte, bl.a. gjennom kontaktbetjentordningen. Da er det viktig at de ansatte er tilstrekkelig ofte på jobb og har kortere vakter. Jeg kan også minne om at arbeidsmiljølovens hovedregel er kortere vakter enn tolv timer. Så her er det en konflikt som går på at departementet ønsker noe kortere vakter enn det de ansatte har ønsket. Men hovedpoenget er at vi må finne en løsning, og vi må finne en løsning sammen med tjenestemannsorganisasjonene.
Ane Sofie Tømmerås (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Jeg vil gjerne få lov til å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Sarpsborg kretsfengsel ble nylig tømt for innsatte på grunn av stort sykefravær blant de ansatte. Samtidig har det lenge vært uenighet mellom anstaltens ansatte og fengselsregionens ledelse om turnusordningen ved anstalten. Vil statsråden gjøre noe for å sikre at driften kommer i gang igjen på en forsvarlig måte ved Sarpsborg kretsfengsel?»
Ane Sofie Tømmerås (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Jeg takker for svaret. Det var godt å høre at statsråden, så fersk i stolen, allerede har tatt initiativ både ved brev sist fredag og møte nå mandag for å få en løsning på situasjonen. Turnusordningen bør normalt løses administrativt i fengselsregionen. Men som statsråden sa, har drøftingene «versert over noe tid». Det er vel å ta forsiktig i siden disse drøftingene nå går på femte året mellom de ansatte i Sarpsborg kretsfengsel og ledelsen i fengselsregionen. Nå har altså situasjonen kulminert med et så høyt sykefravær at fengslet har blitt stengt. Dette er en helt uholdbar situasjon, som ikke burde ha oppstått. Jeg er glad for at statsråden nå har sendt ut klare signaler og sier at hun skal holde seg løpende orientert. Jeg regner med at hun også kan love at hun om nødvendig griper inn i situasjonen, og i hvert fall fortsetter å legge et sterkt trykk på partene til løsningen, forhåpentligvis raskt, ligger der.
Ane Sofie Tømmerås (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Jeg vil bare i tillegg vise til at jeg i spørsmålet mitt sier at driften må komme i gang igjen på en forsvarlig måte. En turnusordning som oppleves som så tøff av de ansatte at vi får så mange sykemeldte, kan vel umulig kalles forsvarlig. Jeg er glad for at statsråden i sitt første svar sier at man må finne en løsning sammen med tjenestemannsorganisasjonene. Det må også bety at man må lytte bedre til hva de ansatte i Sarpsborg kretsfengsel sier, og huske at den vet best hvor skoen trykker som har den på. En turnusordning som er optimal ett sted, i én fengselsanstalt, er ikke nødvendigvis det i en annen fengselsanstalt. Vi skal huske på at Sarpsborg kretsfengsel er et lite fengsel hvor det er få ansatte i forhold til antall innsatte, sammenlignet med andre anstalter. Det må spille inn i vurderingen om hva slags turnusordning man skal ha. Man må se på helheten og de lokale forhold.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Spørsmålet som her reises av representanten Solberg, er viktig og handler om et tema som jeg er opptatt av, å sette barnas situasjon i fokus, spesielt de svakeste barnas situasjon. Det er gjort flere ting i forhold til evalueringen av ordningen med talsperson for barn i de årene som har gått siden Stortinget vedtok ny lov om barnevernstjenester. Etter barnevernsloven § 7-4 kan fylkesnemnda oppnevne en egen talsperson for barn i saker som skal behandles i fylkesnemnda. Det er med hjemmel i bestemmelsen gitt nærmere forskrifter om ordningen. Lovbestemmelsen ble vedtatt i 1993 etter at Stortinget hadde bedt den daværende regjering fremme et forslag om en slik ordning. I den daværende forbruker- og administrasjonskomiteens innstilling uttalte komiteen at Stortinget innen tre år etter at denne ordningen var satt i verk, burde få seg forelagt en evaluering av ordningen bl.a. for å vurdere utviklingen av praksis med hensyn til bruk av talsperson i de ulike fylkesnemndene. Talspersonsordningen trådte i kraft 1. januar 1994. Dette innebærer at ordningen har fungert i noe over seks år. For å følge opp Stortingets anmodning om evaluering ble det besluttet at talspersonsordningen skulle inngå i delprogrammet «Evaluering av velferdslovene» i regi av Norges forskningsråd. Barnevernets utviklingssenter på Vestlandet og NOVA fikk oppdraget, og de evaluerte ordningen for perioden 1994-97. En såpass lang periode var nødvendig for å få et tilstrekkelig stort materiale. Evalueringsrapporten om talspersonsordningen forelå i oktober 1998. Evalueringen viser at ordningen på mange måter fungerer svært bra, men at det kan være behov for visse justeringer. Det pågår imidlertid fortsatt en omfattende evaluering av barnevernsloven i regi av Norges forskningsråd. En del av de enkelte forskningsprosjektene er avsluttet, mens andre ikke er det. Departementet vil derfor på bakgrunn av de samlede evalueringsresultatene vurdere om det er behov for endringer i regelverket og/eller andre tiltak, f.eks. med hensyn til opplæring eller informasjon. Det ble i 1999 av regjeringen Bondevik oppnevnt er utvalg, Befring-utvalget, som er i ferd med å foreta en helhetlig gjennomgang av barnevernet. Herunder går utvalget inn i en del av de forskningsrapportene som foreligger. Også i Befring-utvalgets innstilling, som vil foreligge innen 1. mai i år, kan det bli foreslått endringer i regelverket. Jeg vurderer det slik at det er riktig å se de ulike evalueringsprosjektene samt Befring-utvalgets innstilling i sammenheng før det trekkes endelig konklusjon med hensyn til nødvendige tiltak, herunder også eventuelle endringer i regelverket. Så snart utvalgets innstilling og de ulike evalueringsprosjektene foreligger, vil departementet ta fatt på dette arbeidet. Resultatene vil deretter bli presentert for Stortinget så raskt som mulig. Men jeg kan love representanten Solberg at praktiseringen av talspersonsordningen skal vektlegges i denne sammenheng.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Jeg vil si at jeg deler representanten Solbergs syn, at det mest ønskelige selvfølgelig hadde vært at vi hadde hatt en helt annen framdrift i denne saken. Men jeg synes det er mest forsvarlig at vi nå ser hva Befring-utvalget vil legge fram av dokumentasjon. Jeg kan forsikre representanten Solberg at vi så skal komme tilbake og legge det fram for Stortinget så raskt som overhodet mulig, for det er ingen tvil om at evalueringen av ordningen viser at den har blitt praktisert forskjellig, og at talspersonsordningen har vært brukt i ulik grad. Noe av årsaken til dette er at det er opp til fylkesnemndslederen å bestemme om ordningen skal tas i bruk. Evalueringen så langt viser også at talspersonene har fått avsatt for lite tid til dette arbeidet. Jeg kan bare forsikre representanten om at vi skal følge opp dette nøye.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Jeg vil selvfølgelig følge nøye opp det Stortinget har sagt. Når jeg har fått mer innsyn i denne problemstillingen og også får mulighet til å gå mer inn i Befring-utvalgets innstilling, vil jeg selvfølgelig vurdere om det er riktig å ta denne biten ut og legge den fram for Stortinget raskere enn resten av evalueringen. Men det skal vi komme tilbake til. Jeg kan love representanten et svar på dette senere.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
La meg innledningsvis få si at det vel ikke kommer som noen stor overraskelse for representanten Vihovde at jeg og mitt parti kunne tenke oss helt andre svar på de problemstillingene barnefamiliene står overfor enn kontantstøtte. Men jeg er samtidig veldig klar over at et flertall i denne salen ser det annerledes, og det er selvfølgelig et flertall jeg skal respektere. Representanten Vihovde har rett i at det er en sammenheng mellom familieinntekt og mottak av kontantstøtte, ved at andelen som mottar kontantstøtte, synker både når mors inntekt og den samlede familieinntekten stiger. Men så lenge 80 pst. av foreldrene til 1-åringene mottar kontantstøtte, er det vel vanskelig å finne belegg for at det er en støtteordning som er innrettet mot dem med dårligst levekår her i landet. Kontantstøtten er ikke behovsprøvd, og med det faktagrunnlaget som vi i dag har, er det vel en noe rask konklusjon å si at dette har en utjamnende effekt. Det norske samfunnet er slik innrettet at mange av de økonomiske rettighetene man har opparbeidet seg, forutsetter yrkesdeltakelse, og er noe som hjemmeværende småbarnsforeldre ikke nyter godt av. Selv om kontantstøtten endrer noe på det, er det vel fortsatt bred enighet i denne salen om at lønn og opptjening av rettigheter først og fremst skal være koblet til et aktivt yrkesliv. Det pågår nå en bred evaluering av kontantstøtten. I tillegg til de undersøkelsene som departementet har igangsatt, koordinerer Norges forskningsråd en rekke prosjekter som vil være ferdig ved årsskiftet. Ett av dem, som pågår i Statistisk sentralbyrå, analyserer også nærmere kontantstøttens virkning på inntektsfordelingen. I en samlet vurdering av kontantstøtten må en imidlertid også vurdere om det vil være andre måter å bruke offentlige midler på som kan være viktig for familier som ikke har det altfor rommelig økonomisk. For eksempel kan dagens høye foreldrebetaling i barnehagene være en belastning for økonomien i mange barnefamilier. La meg avslutningsvis si at utjamning ikke bare handler om økonomi. Et viktig element i en sosial utjamningspolitikk er å nå barn med spesielle behov for opplæring og omsorg på et tidlig tidspunkt. Barnehage kan både være et virkemiddel for å avdekke hjelpebehov og en arena for en målrettet innsats. Dersom en evaluering av kontantstøtten viser at de barna som har størst behov for et barnehagetilbud, faller ut, regner jeg med at vi vil få en ny diskusjon om tiltak som kan sikre disse barna den hjelpen de trenger. Det er en viktig diskusjon i et utjamningsperspektiv.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Jeg har lyst til å si at vi i fremtiden vil ha et stort behov for arbeidskraft i Norge. Og som jeg sa innledningsvis, har det også vært bred enighet i Norge om at lønn og opptjening av rettigheter, som pensjonspoeng, trygd og sykepenger fortrinnsvis har vært knyttet til deltakelse i arbeidslivet. Men selvfølgelig må det være slik i vårt velferdssamfunn at vi også skal ha minimumsstandarder for dem som av ulike årsaker faller utenfor. Men det er ikke riktig at vi fra statens side skal gå inn og bruke milliardbeløp til grupper som kanskje strengt tatt ikke har behov for det. Det synes i hvert fall jeg og mitt parti blir et paradoks når vi ser den offentlige fattigdommen i sektor etter sektor. Vi er opptatt av at vi skal ha en barne- og familiepolitikk som etterkommer det småbarnsforeldrene selv ønsker, og da vet vi at svaret er fellesskapsløsninger, billige barnehager og mer tid, og ikke en kontantstøtte som ikke nødvendigvis fører til mer tid mellom foreldre og barn. Men jeg har stor respekt for at flertallet i denne salen mener noe annet.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Kontantstøtten er et politisk valg, og vi skal ikke bruke mer tid på den nå og argumentene for den. Men jeg har lyst til å si at evalueringen selvfølgelig skal avdekke alle sider ved kontantstøtten og konsekvensene ved innføringen av den. Og det er viktig, for dette er en ganske stor ordning, hvor vi ikke hadde en eneste konsekvensutredning før den ble iverksatt. Derfor har Arbeiderpartiet vært veldig opptatt av at vi måtte få en grundig og god evaluering, som også et flertall i familie-, kultur- og administrasjonskomiteen har bedt om å få seg forelagt. Det representanten var opptatt av, nemlig den utjamnende effekten, vil selvfølgelig også bli belyst i evalueringen.
May Britt Vihovde (Venstre), 2000-04-05:
Eg vil stilla følgjande spørsmål til barne- og familieministeren: «I munnleg spørjetime 29. mars 2000 gav statsråden uttrykk for at 3 mrd. kroner til kontantstøtte er ufornuftig bruk av skattepengar, og at ein skal satsa meir på barnehageplassar og utvida svangerskapspermisjon. Vil statsråden ved evaluering av kontantstøtta ta stilling til den utjamnande effekten støtta truleg har på levekåra til dei som ikkje er knytte til arbeidslivet og difor har dårlege levekår?»
May Britt Vihovde (Venstre), 2000-04-05:
Når eg valde å stilla barne- og familieministeren dette spørsmålet ut frå debatten og dei fråsegnene som kom, var det jo klart at det er ulikt syn på kontantstøtta og ulike årsaker til at ein ønskjer den. Men det er eit fleirtal som ønskjer kontantstøtte, og som har vedtatt det. Det står òg i den utjamningsmeldinga som me har hatt til handsaming her i Stortinget, og som nåverande regjeringa og den førre regjeringa står bak, at universelle løyvingar har ein utjamnande effekt og lyfter levekåra til dei som har minst. Og dei som i dag er utanfor arbeidslivet, har i veldig mange samanhengar dårlegare levekår, og dette er òg veldig mange småbarnsforeldre. Eg håpar at barne- og familieministeren i evalueringa av kontantstøtta òg ser på dei moglegheitene det er for utjamning. For Venstre er det viktig å ha universelle løysingar, så ein ikkje gjer folk til klientar som må søkja om løyvingar for å koma vidare.
May Britt Vihovde (Venstre), 2000-04-05:
Statsråden uttalte at ein bruker milliardbeløp til kanskje vellukka familiar. Arbeidarpartiet ønskjer i staden å bruka milliardbeløp til spesielle tiltak for å lyfta dei som har det dårleg. Det kan me vera einige i, men då går me inn i debatten om kontantstøtta. For Venstre har det vore viktig med kontantstøtta for å gje foreldra valmoglegheit, og for å gje foreldra tru på at dei sjølve må velja dei løysingane dei meiner er best for barna sine. Då håpar eg statsråden kan stadfesta at ein ved ei evaluering – for i Venstre ønskjer me òg ei evaluering av ordningane, både dei me er for og dei me er imot, for me må alltid sikra dei – ser på om ein kan sikra ordninga og gjera ho betre. Statsråden snakka om dei barna som fell utanfor om foreldra vel å ta ut dei som har behov for barnehage. Det er noko me er opptatt av, men me ønskjer at ein seier konkret at ein vil sjå på om kontantstøtta òg har ein utjamnande effekt og lyftar levekåra for dei som har det vanskelegast i Noreg i dag.
Tom Thoresen (Arbeiderpartiet), 2000-02-23:
Jeg foreslår Asmund Kristoffersen og Aud Blattmann.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-02-23:
Jeg har et spørsmål til nærings- og handelsministeren. Næringsdepartementet har nylig kommet med et ambisiøst mål om å redusere skjemaveldet og oppgaveplikten for våre næringsdrivende med 25 pst. på to år. Det er selvfølgelig vi i Fremskrittspartiet sterkt enig i hvis det kan la seg realisere. Nå har næringsministeren sittet ved roret i departementet i 2 ½ år uten at det har skjedd noe særlig på dette området. Det har vært en del kosmetikk som også vi i Fremskrittspartiet innrømmer har skjedd, men jeg har regnet litt på dette: I 1999 ble tidsbruken til oppgaveplikten for bedriftene våre redusert med 6 promille, så hvis man fortsetter i det tempoet, vil det ta 360 år å nå målet om en reduksjon av skjemaveldet på 25 pst. Hvilke nye virkemidler er det departementet og Regjeringen nå vil innsette for å nå sitt ambisiøse mål?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-02-23:
I valgkampen i 1997 utnevnte statsråden seg selv som de små og mellomstore bedrifters beste venn. Jeg tror nok frem til nå at mange av disse bedriftsledere i hundretusener av små og mellomstore bedrifter har blitt ganske skuffet. Det har i realiteten ikke skjedd noe særlig som har bedret deres tøffe hverdag. Så til dette ambisiøse programmet med en tidsramme på to år: Ville det ikke vært bedre for statsråden og departementet å kunne legge frem konkrete resultater i forkant av stortingsvalget i 2001, slik at disse hundretusener av bedriftsledere vet om de fortsatt skal stemme på regjeringspartiene eller velge andre partier, på bakgrunn av det resultatet som er oppnådd på dette området?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-02-23:
En ikke-proteksjonistisk næringspolitikk er veldig viktig for at bistandslandene skal kunne bygge opp markedsøkonomi og markedskontakt med de vestlige land f.eks. I fjor dumpet Norge landbruksprodukter i verdensmarkedet – 19 000 tonn prima storfe- og svinekjøtt helt ned til tre kroner pr. kilo. Hva skjer da i praksis? Jo, da konkurrerer norske subsidierte produkter med det som u-landene kan bidra til å bygge seg opp på. Det er ofte landbruksprodukter som er det eneste de kan selge og få inn utenlandsk valuta og bygge seg opp på. Der er Norge veldig proteksjonistisk. Vi har noen MUL- og GSP-ordninger som er sterkt begrenset. Vi gir milde gaver i 10 milliarder kroner-klassen til den tredje verden, men vi er ikke villig til å kjøpe produktene på de områder der de har mulighet til å bygge seg opp. Hvilken strategi har Regjeringen for å åpne opp og liberalisere næringspolitikken på dette området?
Lars Sponheim (Venstre), 2000-02-23:
Jeg må først få gi uttrykk for at det er definitivt mer enn kosmetikk. I hele etterkrigstiden har skjemabelastningen for næringslivet økt dramatisk, det har nærmest vært sett på som en uhelbredelig sykdom. Det er det ikke lenger. I løpet av de årene denne Regjeringen har sittet, har vi først og fremst klart å snu en utvikling som har gått i gal retning, og for første gang, i 1999, har vi sett at skjemabelastningen for bedriftene har gått ned. Jeg er enig i at nedgangen ikke er veldig stor, men når en ser den trend og utvikling som har vært over de siste årene, er det et viktig tidsskifte. For første gang er det også samlet en fullstendig oversikt over forskriftsverket, hvilket er omfattende. En Statskonsult-rapport viser at det er 12 000 regler og forskrifter som norske bedrifter skal forholde seg til. Det har ikke vært en samlet oversikt over dette som et grunnlag for å starte en sanering, slik Regjeringen nå er i gang med gjennom prosjektet «Et enklere Norge». Så har Regjeringen – ikke minst som en forutsetning knyttet til reduksjonen på 25 pst. i skjemabelastning, ikke i antall skjemaer, for bedriftene i løpet av to år, som jeg har satt som et ambisiøst mål – satt i gang store prosjekter når det gjelder samordnet elektronisk innrapportering, for det vil gi en revolusjon ikke minst for de minste bedriftene. Det er slik at 70 pst. av skjemaveldet kommer fra tre offentlige etater: Statistisk sentralbyrå, skatteetaten og Brønnøysund. Gjennom de bevilgninger Stortinget gjorde for inneværende år, er det nå i gang et stort program for elektronisk innrapportering. Og den dagen man kan levere de ordinære næringsoppgavene elektronisk inn i en database, kan de offentlige etater spørre databasen istedenfor at man skal måtte levere inn opplysningene hele tiden. Her ligger det en dramatisk sanering av skjemaveldet. I tillegg har Næringsdepartementet i år vedtatt som en forsøksordning at alle nye regler og lover skal forhåndstestes opp mot et panel av bedrifter, noe som vi er ganske sikre på vil resultere i at vi får anvendbare regler for bedriftene. Dette er definitivt mer enn kosmetikk!
Lars Sponheim (Venstre), 2000-02-23:
For det første setter jeg selvsagt pris på råd fra representanten Hedstrøm om hvordan mitt parti og de andre regjeringspartiene skal agere i valgkampen om halvannet år. Men jeg tror nok at vi også vil gjøre oss våre egne tanker rundt dette. Jeg kommer med betydelig grad av entusiasme til å selge det betydelige skifte i regimet rundt småbedriftene som har skjedd i den perioden denne regjeringen har sittet. Jeg vil ta fram et sitat som jeg hører stadig vekk i en del foredrag fra generalsekretæren for IT-næringens interesseorganisasjon, Per Morten Hoff, som har sagt at det har skjedd mer i Næringsdepartementet de to siste årene for denne type småbedrifter enn på ti år tidligere. Og jeg tror vi kan ta fram mange eksempler på at det har skjedd viktige ting, ikke minst som oppfølging av den handlingsplanen for småbedrifter som nå er i god gjenge.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-02-23:
Jeg tror jeg kan gi uttrykk for at det ikke er noe mindre engasjement verken i sentrumsregjeringen eller blant medlemmene i regjeringspartiene rundt i det ganske land enn det er i Høyre med hensyn til nødvendigheten av å satse på samferdselsprosjekter. Jeg husker fra min tid som ordfører at det stort sett handler om at ordførere samles og engasjerer seg i lokale veiprosjekter. Det er viktig for bedrifter, og det er viktig for sikkerhet osv. Grunnen til at det ikke har vært mulig for Regjeringen å gå lenger i den perioden vi har vært i regjering etter 1997, har vært at vi har vært inne i en vanskelig situasjon i norsk økonomi, hvor det har vært nødvendig å foreta betydelige innstramminger. Det har smertet de fleste områder, men det har vært nødvendig bl.a. for å få ned rentene, slik vi har opplevd, og for å få den finanspolitiske styring over landet som landet har trengt. Det har bedriftene vært grunnleggende tjent med, og det har vært jobb nummer én. Det tror jeg bedriftene også vil være enig i, hvis man setter ønsket om høyere veibevilgninger inn i en slik sammenheng. Regjeringen arbeider nå med Nasjonal transportplan, som selvsagt er en viktig oppgave for samferdselsministeren i Regjeringen, men som også engasjerer bl.a. næringsministeren i stor grad. I den sammenheng mener jeg personlig at vi må evne å vektlegge betydningen av veiinvesteringer der hvor vi har stort verdiskapingspotensial. Det krever ganske høye rammer, fordi vi også ønsker å ta betydelig vare på sikkerhetsaspektene ved veiinvesteringer. Det vet vi kan være i konflikt med hverandre. I den grad vi prioriterer planfrie overganger og skoleveier for barna våre og slikt som er så viktig, kreves det ganske høye rammer for også å legge vekt på verdiskaping. Men det kan bety at det kanskje ikke først og fremst handler om å få gode veier inn til Oslo lenger, men at det handler om å forsterke regionene, om hvordan de skal fungere i samspill, og om hvordan de skal komme ut i markedene. Det er et veiperspektiv som jeg tror kan være viktig å ta med seg i behandlingen av Nasjonal transportplan.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-02-23:
For det første må jeg gi uttrykk for at representanten Gabrielsen vet like godt som jeg at det ikke er mulig for en statsråd å møte en delegasjon eller en demonstrasjon med et sjekkhefte og skrive ut sjekker. Det er Stortinget som foretar bevilgninger, og det er innenfor statsbudsjettets rammer det er mulig for en statsråd å agere i økonomiske spørsmål. Dette vil være et spørsmål som først Regjeringen skal ha en mening om, og som Stortinget senere skal legge planer for hvordan man skal prioritere innenfor de rammer man får. Men la meg gi uttrykk for at det var en sterk opplevelse for meg å møte ikke tradisjonelle demonstranter, men et bredt lag av norske borgere som stilte opp og var indignert over en situasjon hvor mange av deres medborgere har omkommet i trafikken, og som hadde et engasjement for næringslivet i regionen sin. Og fordi de var spesielt kritisert fordi det var dårlig lobbyisme av profesjonelle lobbyister, etter hva jeg forstår, gav jeg også uttrykk for at jeg synes det er ærefullt og skikkelig i et demokrati at man tør stå opp på denne måten og gå ut i det åpne rom og i dagslys og fortelle om sitt engasjement.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-02-23:
Nå er situasjonen den at jeg av og til mottar mennesker som har et engasjement på viktige områder også fra Troms, og de blir tatt like godt imot. Men representanten Ludvigsen vet utmerket godt at det er tøffe prioriteringer innenfor samferdsel, noe som er nødvendig i vårt land, som har geografien imot seg. Og en trenger ikke gå til Troms for å finne rasutsatte områder, jeg har selv familien boende i et svært rasutsatt område, og som lever med usikkerheten om hvilke veier man tør kjøre i dag – hver dag. Så dette kjenner jeg meget godt på kroppen, og jeg vet om det alvoret og den engstelsen og hva det gjør med mennesker når man lever med den frykten. Men det er faktisk slik at vi skal fortsette å bygge dette landet i årtier på årtier framover, og det må vi gjøre gjennom reelle prioriteringer i demokratiet vårt, hvor denne sal har det avgjørende ord. Og slik vil det fortsatt være framover. Ingen er tjent med at vi bevilger penger utover det landets økonomi er i stand til å bære, det vil iallfall straffe beboere både i Troms og andre steder.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-02-23:
Jeg blir fort litt indignert når jeg blir tillagt synspunkter som jeg ikke har gitt uttrykk for. Jeg har ikke stått her og gitt lovnader til økte bevilgninger i Nasjonal transportplan. Jeg har sagt at dette arbeider Regjeringen med, og jeg har en personlig oppfatning av at vi må vektlegge både sikkerhet og framkommelighet for næringslivet innenfor de prioriteringer som man finner forsvarlig. Jeg er sikker på at det ikke har gått noen hus forbi at vi har vært igjennom en betydelig omstilling i norsk økonomi de siste to årene, som denne regjeringen har måttet sitte i førersetet for – med de ubehageligheter det representerer – hvor norsk økonomi har en full kapasitetsutnytting, og hvor det er nødvendig å ha en stram finanspolitikk. Det går ut over veldig mange områder, og det har også gjort det nødvendig med mindre bevilgninger til samferdselssektoren isolert enn det hver og en av oss ønsker, men det har vært en nødvendighet. Så får noen av oss ta belastningen med å ta et ansvar, og så får vi akseptere at en kan tillegges synspunkter, og at andre har et engasjement.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-02-23:
For det første kommer representanten Djupedal her med noen påstander som jeg ikke kjenner til. Det er en samlet regjering, selvsagt, som står bak det vedtaket som Regjeringen har gjort i denne saken. Regjeringen har valgt, etter å ha gått en runde med nærmere prøving etter ervervsloven av TRGs søknad om oppkjøp i Aker RGI, å godkjenne ervervet på vilkår – etter mitt skjønn ganske strenge vilkår. Jeg vil også ta avstand fra påstanden om at ervervsloven ikke har vært brukt. Ervervsloven er i kontinuerlig bruk. Det medfører at man etablerer en dialog mellom selskapene som kjøper opp, eller som har en ambisjon i forhold til selskaper i Norge, og som gjør at vi får på plass gode ordninger. Svært ofte foregår dette i en tidlig fase av ervervsbehandlingen, noe som gjør at det ikke er nødvendig med nærmere prøving. Selskapene får på plass planer og på andre måter tilfredsstiller departementet, slik at vi ikke har behov for å bruke ervervsloven. I noen tilfeller går vi inn i en nærmere prøving som gir adgang til å sette formelle vilkår. Det ble gjort i denne saken. Det er ikke så ofte det heller er gjort – vi har vært inne i en slik nærmere prøving 10-15 ganger – og meg bekjent er det heller ikke andre ganger blitt satt såpass strenge vilkår som vi her har gjort: at TRG må etablere et norsk eierselskap til disse aksjene, slik at de blir underlagt norsk regnskapslovgivning og aksjelovgivning og det innsyn som det gir, krav til aktivitet i Norge osv. Jeg vil også gi uttrykk for – jeg synes dette er en anledning til å gjøre det – at alle har krav på lik behandling etter norsk lov, uansett hvordan myter og rykter måtte være. Røkke har vært gjenstand for omtrent kontinuerlig ervervsbehandling i Næringsdepartementet så lenge jeg har sittet der, og han har faktisk hele tiden etterlevd de planer han har lagt fram. I perioden 1996 fram til nå har han doblet aktiviteten i Aker RGI og doblet antall arbeidsplasser. Så disse mytene som handler om at dette er ulik behandling, at det bare er slaktemotiver og slikt, kjennes ikke igjen i det betydelige informasjonsgrunnlaget som Næringsdepartementet sitter inne med.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-02-23:
For det første vil jeg gi uttrykk for at jeg svarte direkte på spørsmålet, nemlig om hvordan ervervsloven fungerer, og jeg er uenig i påstanden til Djupedal om at loven ikke fungerer. Det gjør den, det opplever jeg nesten daglig. Vi har et enormt antall saker til behandling etter ervervsloven, og jeg ser hvordan bedriftene endrer sine planer. Jeg har også sittet lenge nok i denne stolen til å se at de faktisk etterlever planer, og det har jeg mange eksempler på. Et samfunn må finne en fornuftig balanse mellom det å regulere og sette begrensninger for hvordan man kan endre eierskap i bedrifter, og det å sørge for at eierskap blir attraktivt også for utenlandske investorer. Det er kanskje en fremmed tanke for representanten Djupedal, men jeg synes iallfall det er viktig at vi får inn mange investorer i Norge, også utenlandske store investorer. Det er viktig for å bygge norsk industri og tilføre kompetanse, og da må vi ikke ha en nasjonal regulering som gjør at vi skremmer vekk folk ute. Denne kombinasjonen føler jeg at ervervsloven representerer på en god måte.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-02-23:
La meg først få gi uttrykk for at den stortingsmelding som nå snart har ligget til behandling i ett år i den komiteen Rudihagen sitter i, er en stortingsmelding som på mange måter trekker opp helt nye linjer, også når vi måler den mot hva slags arbeid som gjøres på dette området i andre land. Nå vil det i løpet av denne uken komme et brev fra meg til komiteen som bringer inn nye momenter som kanskje er nødvendige på et område der forholdene skifter så raskt som på dette – bringer inn nye forhold som jeg synes er relevante for komiteen før man sluttbehandler dette arbeidet, fordi det har gått så pass lang tid. La meg understreke at veldig mange av de forslagene og aktiviteten som ligger i dette, å få på plass de rettslige instrumentene rundt det å få en sikrere elektronisk handel og legge forholdene til rette for at dette skal ta av, er vi allerede i gang med. Vi har et eget forum som arbeider under Næringsdepartementet med elektronisk handel, som er ledet av en viktig Internett-bedriftsleder fra Rogaland som heter Rana, som er godt i gang, og som har varslet at han i løpet av kort tid vil legge fram en handlingsplan for hvordan Norge skal ta noen raske skritt for å øke aktiviteten på elektronisk handel. Vi er blant de absolutt beste i verden når det gjelder penetrering eller antall PC-er og Internett-tilknytning, men vi har noe uforløst i å ta dette i bruk innenfor bl.a. elektronisk handel og forretningsdrift. Vi fokuserer veldig på handel, og på forbrukeres handel, kanskje. Vi tror vi skal fokusere mye mer på hvilke muligheter det er for å lage veldig mange småbedrifter alle steder, fordi avstand ikke betyr noe. Det gir et enormt næringsutviklingspotensial, som jeg tror vi skal se og kunne glede oss over i et langstrakt land som vårt.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-02-23:
Næringsministerens ansvarsområde her er å sørge for at vi får økt aktivitet og at elektronisk handel og forretningsdrift blir tatt i bruk i alle deler av landet. Potensialet for det er til stede. Derfor arbeider Regjeringen nå intenst med et samlet program for hvordan vi raskt skal få den bredbåndsutbyggingen som landet trenger, basert på den aktivitet som ligger i de mange selskaper som er engasjert i dette, og som i dag investerer stort. Jeg er helt sikker på at det potensial som ligger på dette området, og den eksplosivitet som vi faktisk forventer i elektronisk handel og forretningsdrift de nærmeste ikke bare årene, men månedene – vi har forventninger om en betydelig økning bare i løpet av år 2000 – vil gi en forretningsmulighet som Posten vil utnytte. Og jeg er sikker på at min gode kollega, samferdselsministeren, som har ansvar for Posten, vil sørge for at Posten også er rustet til å utnytte disse mulighetene.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-02-23:
Jeg kan forsikre representanten Bastesen om at sjøsikkerhet er i fokus fra Næringsdepartementet og Sjøfartsdirektoratets side. Etter sånne tragiske ulykker som det vi har bak oss i nær fortid, er det selvsagt at dette tar mye av vår tid og oppmerksomhet. Nå skal vi ha den respekt, både for dem som er rammet av ulykken og for selskapet som er rammet av ulykken, at vi skal avvente konklusjonen fra den store kommisjonen som er i arbeid, og som vil komme etter sommeren, og ikke trekke forhåndskonklusjoner på altfor mange områder. Men på noen områder har det vært nødvendig å trekke noen forhåndskonklusjoner. Det var også bakgrunnen for at Sjøfartsdirektoratet omgående etter at denne tragiske «Sleipner»-ulykken skjedde, satte ned et eget arbeidsutvalg for å se på hva vi trenger å gjøre på meget kort sikt for å bedre sjøsikkerheten med de erfaringer man da gjorde, uten å foregripe det viktige arbeidet som foregår i kommisjonen. Rapporten kom den 12. januar i år med et sett av ulike tiltak og anbefalinger til forbedringer til rederiene som opererer de hurtiggående fartøyene. Det er forslag om å kreve at eksisterende hurtigbåter også skal oppfylle de internasjonale reglene, altså IMO-reglene. Vanligvis er det slik at de kun gjelder for nye hurtigbåter som kommer, men de er da også gjort gjeldende for de hurtigbåtene som allerede er i drift. Så er det helt konkret innført noen regler som en direkte konsekvens av dette – bl.a. at det skal være redningsvester med lys og skrittstropp – som gjøres gjeldende for passasjerskip generelt og ikke bare for hurtigbåter. Dette har vi sett på som en nødvendig konsekvens, og det gjorde også at vi valgte å gå utover våre forpliktelser i EØS om at vi skal godkjenne redningsvester som er godkjent i et annet land. Vi satte det til side, varslet engelske og italienske styresmakter om det og har laget egne regler fordi vi her så at det var redningsvester som ikke var gode nok – de var godkjent i andre land, og vi skulle dermed automatisk godkjenne dem i Norge etter EØS-reglene.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-02-23:
Til det første må jeg understreke at det er vanskelig for meg å forholde meg til noen påstander som representanten måtte komme med. Det er Sjøfartsdirektoratets oppgave å vurdere fortløpende sikkerhetsforhold, og det gjør de også – deres kompetanse er å fastsette sikkerhetsbemanning og de regler som skal gjelde. Og det er i samsvar med sikkerhetstenkningen i Norge og alle andre land, både innenfor sjøfart og andre områder, at man i større grad må ansvarliggjøre selskapene for å ha sikkerhetssystemer. Det går ikke lenger an bare å basere det på enkeltmennesker og kapteinens ansvar, man må sørge for at også kapteinen på skip blir satt inn i sikkerhetssystemer som gjør at menneskelige feil ikke skal være mulig. Denne sikkerhetstenkningen har Sjøfartsdirektoratet arbeidet veldig med, og derfor legger jeg til grunn at sikkerheten er så godt ivaretatt som det er mulig fra myndighetenes side. Når det gjelder Sjøfartsdirektoratet, har det vært gjenstand for veldig mange synspunkter og mye omtale. Jeg vil vise til at vi har en kommisjon under arbeid, og jeg tror vi skal avvente den når det konkret gjelder «Sleipner»-ulykken.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-02-23:
Hva angår vannkraftverket i Fljótdalsvirkjun på Øst-Island, har jeg fått opplyst at dette ble åpnet for utbygging tidlig på 1980-tallet, etter beslutning av det islandske Alltinget. Utbyggingstillatelse ble gitt av den islandske regjeringen i 1991. På grunn av at en planlagt industrietablering den gang likevel ikke fant sted, ble det ikke aktuelt å iverksette utbyggingen på dette tidspunktet. I 1993 ble den islandske lov om miljøkonsekvensanalyse vedtatt. Loven ble ikke gitt tilbakevirkende kraft. Den islandske regjering har i utbyggingssaken lagt til grunn at utbyggingstillatelsen gitt i 1991 ikke er tidsbegrenset, og at loven om miljøkonsekvensanalyse derfor ikke vil gjelde for dette prosjektet. Utbyggeren Landsvirkjun offentliggjorde høsten 1999 en rapport om miljøkonsekvensene ved prosjektet. Utbyggingsspørsmålet er igjen blitt behandlet av det islandske Alltinget. Den 22. desember 1999 ble det besluttet å videreføre planene om bygging av vannkraftverket. Mindretallets krav om at prosjektet først måtte underlegges en ny miljøkonsekvensanalyse i henhold til loven av 1993 ble dermed samtidig avvist. Det er min holdning at spørsmålet om utbyggingen av dette vannkraftverket er et islandsk anliggende. Ansvaret for behandlingen av saken ligger hos Alltinget og de islandske myndigheter. Norske myndigheter forholder seg til de beslutninger som fattes av disse. Norsk Hydro vurderer deltakelse i et prosjektert aluminiumsverk på Øst-Island som etter planene skal forsynes med energi bl.a. fra vannkraftverket i Fljótdalsvirkjun. Aluminiumsverket er underlagt den någjeldende islandske lov om miljøkonsekvensanalyse. Hydro opplyser at selskapet fortsatt holder på med utredning av prosjektet, og at en beslutning om engasjementet er ventet innen sommeren. Spørsmålet om Hydros deltakelse i aluminiumsverket er et forretningsmessig anliggende. I tråd med de alminnelige prinsipper for forvaltningen av statens aksjer i Norsk Hydro ASA som Stortinget har sluttet seg til, vil det være opp til Hydros styre og administrasjon å ta stilling til dette. Jeg forutsetter at Norsk Hydro, dersom selskapet beslutter å delta i det aktuelle prosjektet, tar hensyn til miljøet på en forsvarlig måte gjennom å respektere og etterleve de miljøkrav som til enhver tid stilles av islandske myndigheter.
Lars Sponheim (Venstre), 2000-02-23:
Representanten har usedvanlig rett i at jeg er opptatt av og glad i urørt natur. Det hadde vært fristende å stå her og spekulere på hvilken posisjon jeg ville hatt i dette etter hva jeg forstår kontroversielle spørsmål på Island, om jeg hadde vært islending og representant i det islandske Alltinget. Jeg tror sannsynligheten for at jeg her hadde stått på barrikadene og slåss for urørt natur, hadde vært meget stor. Men jeg er ikke islending og ikke representant i det islandske Alltinget. Jeg er en norsk statsråd som må forholde meg til noen veldig klare formelle regler. En av dem er tross alt at Island er en suveren stat, og det er det islandske demokratiske system som tar sine beslutninger på Island, og det gjør de også i disse spørsmålene. Når det gjelder norske selskap, har jeg forventninger om at de oppfører seg ute slik som vi ønsker de skal oppføre seg hjemme. Det betyr først og fremst at de forholder seg til de lover og regler og vedtak som blir gjort av myndighetene i de landene de forholder seg til, men at de også tar med seg standarder utover dette. Og det forventer jeg også at Norsk Hydro gjør når det gjelder et mulig aluminiumsprosjekt på Island, som det ennå ikke er tatt stilling til.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2000-02-23:
Jeg har et spørsmål til justisministeren. Arbeiderpartiet stiller opp i forhold til vårt internasjonale ansvar når det gjelder flyktninger og asylsøkere som har behov for beskyttelse, eller som av humanitære grunner, f.eks. når barn er involvert, trenger vår støtte. Men i praktiseringen av vår flyktning- og asylpolitikk ligger det også mye skjønn og enkeltsaker. Det er Regjeringens ansvar. I et spørsmål til statsministeren i januar hevdet vi fra Arbeiderpartiets side at Norge over tid ikke kan ha en flyktning- og asylpolitikk som er vesentlig forskjellig fra andre europeiske land eller våre naboer. Det hevdes f.eks. at norske myndigheter er de eneste i Nord-Europa som automatisk gir oppholdstillatelse uten begrensninger til asylsøkere fra Nord-Irak. Et stort antall asylsøkere som ikke har et beskyttelsesbehov, kommer til Norge fra andre land fordi de der har fått avslag. Statssekretær Hamar sa i forrige uke at Norge nå ønsker å legge norsk asylpolitikk tettere opp til praksis i resten av Europa. Media er en viktig informasjonskanal, men kan også statsråden overfor Stortinget lette litt på teppet i forhold til hva han ønsker å gjøre, som han signaliserer i dagens aviser.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2000-02-23:
Vi har i flere sammenhenger fra justiskomiteens og Arbeiderpartiets side registrert at Regjeringen har hatt en gjennomgang av praksis i forhold til opphold på humanitært grunnlag og familiegjenforening i Norge. Jeg skulle likt å vite fra statsråden når han eventuelt vil involvere Stortinget i sine tanker om hvordan den praksisen forholder seg, og hvordan den praktiseringen av skjønnet er fra myndighetenes side.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-23:
Representanten og jeg er enige om at det er overfor Stortinget man skal lette på teppet. Det er riktig det statssekretær Hamar har signalisert i forskjellige sammenhenger, at det er en tilstrømning til Norge, angivelig fra Nord-Irak, men hvor vi – for å bruke mine ord – kan konstatere at svært mange av dem snakker flytende tysk, svensk og dansk. Da må vi ha som utgangspunkt at de neppe har kommet direkte hit fra Saddam Hussein. Derfor har vi i lengre tid sett på disse spørsmålene, for det første ved å bekjempe det politimessig når det gjelder smugling. Det ble ryddet kraftig opp i det i fjor. Men meget raskt vil vi komme med tiltak som strammer inn på denne situasjonen. Vi kan ikke ha en slik situasjon at noen i praksis søker til Norge av velferdsmessige grunner og ikke har beskyttelsesbehov.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-23:
Jeg leter etter en naturlig anledning til å oppsummere den oppmykning som er gjort – som for øvrig startet under Arbeiderpartiets forrige regjering – og hvor vi har ment at det er skjønnsrommet vi har gått inn i, men ikke regelrommet. Det er min holdning at dersom regler skal endres, skal reglene til Stortinget først og ikke forskutteres ved skjønnsutøvelse. Dette var for øvrig et tema under den såkalte barnepikesaken i fjor. Da slo jeg fast også dette standpunktet. Jeg er blitt kritisert fordi jeg ikke har brukt skjønnsrommet mer, senest i den såkalte Grace-saken på Sørlandet. Jeg har da sagt at når vi praktiserer et skjønn, og spesielt hvis man foretar en oppmykning, er det stadig flere hjerteskjærende grensetilfeller man kommer borti. Men da er det min plikt som statsråd å stå oppreist i den situasjonen, selv om noen etterpå kan mislike meg sterkt for det jeg gjør.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-23:
Det vi kan gjøre, er flerdelt. Det jeg signaliserte i svaret til representanten Bjørnstad som går på utlendingsloven og praktiseringen av den, kommer vi meget raskt tilbake til. Jeg sier meget raskt! Når det gjelder det internasjonale, har vi et aktivt samarbeid politimessig for å bekjempe menneskesmugling. Vi er selv en del av Budapest-prosessen når det gjelder dette. Jeg kan bekrefte at det samarbeidet man hadde med tysk politi, stoppet en del av denne velferdsmessige flyttingen mot Norge i fjor. Vi følger opp dette tett, både gjennom det internasjonale politisamarbeidet vi har, og gjennom de erfaringene vårt politi gjør. Jeg samler også selv personlige erfaringer fra mennesker som tar imot personer i asylmottak. Og når jeg hører at en meget stor del av dem som kommer hit fra Nord-Irak, snakker et språk som ikke tyder på at de har lært det på språkkurs hjemme, har jeg plikt til å handle. Representanten kan, som jeg har sagt allerede, regne med at det vil skje meget raskt.