Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-01-30:
La meg først få gi representanten Henriksen honnør for å ta opp en viktig problemstilling, og også anerkjenne det arbeidet jeg vet hun har gjort for å sikre barns interesser, særlig barn som har en mor eller far i fengsel. Det står det respekt av. Dette er en svært sårbar og utsatt gruppe. De møter, som også interpellanten var inne på i sitt innlegg, mange ulike utfordringer når mor eller far dømmes for å ha begått kriminalitet og senere skal gjennomføre straffen. Regjeringen vil føre en politikk som tar vare på den enkeltes behov for trygghet og rettssikkerhet, og det gjelder selvsagt også for barn som rammes av konsekvensene etter foreldres kriminelle handlinger. Jeg er opptatt av at hensynet til ofre og pårørende skal vektlegges i hele straffesakskjeden. Den domfelte må naturligvis da ta ansvar for at også de pårørende settes i en vanskelig situasjon. Men det er likevel et samfunnsansvar å støtte dem som uforskyldt rammes av straffens konsekvens. Fengsling eller iverksettelse av annen straffegjennomføring av en forelder eller en annen omsorgsperson har store konsekvenser for barn. Den stigmatiseringen som barn med foreldre i fengsel kan utsettes for i barnehage, skole eller andre deler av barnets sosiale omgangskrets og nettverk, er en viktig del av det bildet. Noe av straffens dilemma er at den har utilsiktede virkninger for andre enn den straffedømte. Som representanten Henriksen påpeker, viser forskning at fengsling av et nært familiemedlem utgjør og forsterker risikoen for at barnet på mange ulike områder også senere i livet blir utsatt for marginalisering og kriminalitet. Jeg er derfor helt enig med representanten i at det er særlig grunn til å se på barns situasjon som pårørende ut fra både et humanistisk, et helsemessig og et kriminalitetsforebyggende perspektiv. Kriminalomsorgen er godt i gang med tiltak som øker muligheten for tidlig innsats, for å hjelpe barn og foreldre – i deres livssituasjon – i en sånn setting. En rekke frivillige organisasjoner – både For Fangers Pårørende, som representanten Henriksen var inne på, Røde Kors og en del andre – er sentrale støttespillere i det arbeidet. Sammen med de frivillige organisasjonene har kriminalomsorgen også utarbeidet informasjonsmateriell som er tilrettelagt for barn som har mor eller far i fengsel. I flere fengsler tilbys det samlivskurs, foreldreveiledningskurs og såkalte pappagrupper. Målet med disse tiltakene er bedre å ivareta barns behov både mens foreldrene gjennomfører fengselsstraff og etter løslatelsen. For å bedre situasjonen for barn av domfelte styrker vi også tilbakeføringsarbeidet under straffegjennomføringen. Å legge til rette for at domfelte og deres barn så langt som mulig kan ha kontakt, kan gjøre det lettere å finne veien tilbake til et kriminalitetsfritt liv etter gjennomført straff. Det kommer selvfølgelig barna til gode. Når det gjelder ordningen med barneansvarlige, er dette allerede etablert ved flere av landets fengsler, som representanten Kari Henriksen beskrev i sitt innlegg. Mandag denne uken besøkte jeg Verdal fengsel og møtte bl.a. barneansvarlig der, og jeg fikk høre om deres erfaringer og måten de jobber på for å styrke mulighetene for bedre kontakt mellom barn og innsatt forelder. De har bl.a. laget et eget hefte som heter Mattis på besøk i fengselet, som egentlig er en Thorbjørn Egner-inspirert fortelling som de gir alle barn som skal på besøk første gang, sånn at de kan forberede barnet, men også mor – ofte – eller far, som skal være med på dette besøket, på hva de kan møte, hvordan Verdal fengsel stiller sitt apparat til disposisjon, og hvordan dette besøket gjennomføres. Det er en veldig god og pedagogisk riktig måte å informere barn om en situasjon som uansett vil være vanskelig. Det er også mye entusiasme i kriminalomsorgen for denne typen tiltak. I Verdal opplever de også at de innsatte i enkelte tilfeller er langt unna barna sine, slik at praktisk gjennomføring av fysisk besøk er vanskelig. Der har de startet et prosjekt hvor de bruker Internett og Skype til å gjøre det mulig å ha kontakt mellom forelder og barn. Der gjøres det selvfølgelig en individuell vurdering av i hvilke tilfeller dette lar seg gjøre. Men det å bruke moderne teknologi for også å styrke muligheten for kontakt mellom foreldre og barn, er viktig. Jeg mener det er gode grunner til å se nærmere på det regelverket som foreligger i dag. Gjennom straffegjennomføringsloven § 3 har kriminalomsorgen allerede et ansvar for å vektlegge barns rett til samvær med sine foreldre mens de er under straffegjennomføring. I tillegg reguleres bl.a. utvidet permisjonsadgang, telefontid osv. for å opprettholde kontakt med egne barn, men i ulike bestemmelser. Jeg vil understreke at barnets beste alltid er en grunnleggende forutsetning for alle de beslutningene kriminalomsorgen skal ta når det gjelder kontakt mellom domfelte og deres barn. Og som representanten Kari Henriksen også var inne på i sitt innlegg, er det ikke alltid at det er til barnets beste å ha kontakt med foreldre. Derfor er vi avhengig av at det foretas en grundig individuell vurdering før man gjennomfører dette, og det er det gode systemer for i kriminalomsorgen i dag. Vi vurderer spørsmålet om å lovhjemle en ordning med barneansvarlig i alle fengsler og friomsorgskontor etter modell fra helselovgivningen. Der er det, som også representanten Kari Henriksen sa, gjort et grunnlagsarbeid fra den forrige regjeringen som vi gjennomgår nå. Et alternativ til en lovendring er naturligvis en forskriftsfesting av ordningen. Jeg tror at videre fokusering på mange av de gode tiltakene som allerede er i kriminalomsorgen, og at det fra politisk hold holdes et trykk oppe på disse problemstillingene, vil styrke kriminalomsorgens muligheter for å bedre situasjonen for barn som for pårørende.