trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-11-28:
Det heter vel av og til at den som står alene, står sterkt. Og jeg kjenner igjen Oddvard Nilsen fra de voksne i «Keiserens nye klær», som gikk rundt og sa: Han har så nydelige klær. Vi stilte et artig spørsmål til Finansdepartementet nylig – for det rare er at når vi har fremmet forslag om å redusere bensinprisen i dette land med 2,50 kr i form av å redusere avgiften, har vi fått høre den argumentasjonen som også Oddvard Nilsen nå fremførte, at det betyr å pumpe penger inn i økonomien, for når folk betaler mindre for bensinen, får de mer penger til andre ting, og da er det ille. Nå er altså bensinprisen gått ned på grunn av markedskreftene og lavere oljepris, med ca. 5 milliarder kr på årsbasis. Da skulle man tro at de som er så livredd for å redusere bensinprisen i form av å redusere bensinavgiften, ville gjøre noe, men det gjør man ikke. Svaret er at lavere bensinpriser isolert sett vil bidra til å bedre husholdningenes kjøpekraft uavhengig av hva som ligger bak nedgangen i bensinprisene. Innenfor en fastsatt budsjettramme vil imidlertid en reduksjon i bensinavgiften måtte motsvares av lavere utgifter eller økte skatter og avgifter på andre områder. Vi tenker litt mer sunn fornuft. Hvis vi reduserer bensinavgiften, reduserer litt på dokumentavgiften, litt på arveavgiften, litt på en del andre avgifter, f.eks. på alkohol, vil virkningene i samfunnet være at folk får noe bedre råd, akkurat som de nå også får. Hvorfor må man korrigere for noe hvis folk får bedre råd fordi avgifter er nedsatt, mens man ikke gjør noe når folk får bedre råd fordi enkelte varer blir billigere? Og når vi sier at lavere alkoholavgifter faktisk ville medført redusert grensehandel og etablering av og kanskje en sikring av arbeidsplasser i Østfold, Hedmark og andre steder, er det altså en eller annen som kommer og sier at da blir det galt. Vi bruker faktisk litt sunn fornuft, og vi har ikke hørt noen logisk forklaring i forhold til det systemet som man styrte etter tidligere, hvor det var det reelle terrenget i økonomien som styrte, og ikke et kart som var laget av noen økonomer. Da gikk det også relativt bra.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-11-28:
Kristin Halvorsen tar nå like mye feil i det meste av det hun nå sier, som hun tok da hun sa at hun ikke trodde at bombingen av Afghanistan ville gi positive resultater. Jeg tror faktisk at våre velgere har satt stor pris på at vi under forhandlinger med regjeringspartiene nettopp har stått veldig klart fast på at vi må oppnå noe reduksjon i og ha som endelig målsetting å fjerne avkortingen av pensjoner for gifte pensjonisterat vi skulle ha Aricept inn på blå reseptat vi ikke ville akseptere 3,5 pst. økning i de generelle egenandelene i helsevesenetat vi ville ha nettolønnsordninger for rederier og bevare refusjonsordningen for sjøfolkat vi ville nulle ut alle avgiftsøkninger som fremdeles ligger i budsjettetat vi ikke ville gå inn for skjerping av bilbeskatningen og fjerning av flyttebilordningenat vi krevde 1 milliard kr i ekstra skattelettelse for dem med de laveste inntekteneat vi krevde en reduksjon i elavgiftenat vi krevde reduksjon i alkoholavgifter for å komme grensehandelen til livsat vi krevde mer penger til rettsapparatet, til politiet og til veibygging Jeg tror faktisk velgerne våre har satt pris på at vi har stått hardt på for å få det til. Og når vi – og her vil man ha Jens Stoltenberg som sannhetsvitne, og delvis Kristin Halvorsen selv – fikk et så dårlig og lite tilbud fra Regjeringen på disse sentrale ting for folk flest, kunne ikke vi gå inn for å støtte budsjettet. Det er helt klart som Kristin Halvorsen sier, at når statsministeren har stilt kabinettsspørsmål, vil deler eller hovedinnholdet i voteringsgrunnlaget bli utvidet til å dreie seg om noe langt mer enn budsjettet. Og det er klart at når vår gruppe på gruppemøtet i ettermiddag skal drøfte vår votering i kveld – som vi i alle tilfelle skulle ha gjort – vil det enkelte medlem selv avgjøre i hvilken grad kabinettsspørsmålet får påvirkning for stemmegivningen. Men det er faktisk også en hensikt med kabinettsspørsmål som system, og det er også måten i tilfelle å gjøre det på.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-11-28:
Det var hyggelig at representanten Lilletun var fornøyd med at vi refererte til litteraturen. Vi kunne jo også tatt med «En folkefiende» av Ibsen i den sammenhengen, for det er også der veldig mange likhetspunkter. Men vi får først rett om noen år, tenker jeg. Det pleier å ta noen år før vi som regel får rett. 20 milliarder kr inn i økonomien, sier Lilletun, som om det er helt uvesentlig hvilken måte de kommer inn i økonomien på. Det er altså en endring i økonomien på 3 pst. Man snakker som om vi gjør dramatiske ting. Det er 3 pst. i forhold til BNP – 3 pst. endring. Og når det kommer inn i form av lavere skatter og avgifter, hva slags virkning får det på priser og lønninger? Jo, en gunstig virkning, ifølge sentralbanksjefen selv, som har påpekt at lavere skatter og avgifter vil virke dempende på lønninger og priser. Det er klart at prisvirkningen ved lavere avgifter vil være at prisene går nedover, som jo var det alle andre argumenterte sterkt med da man reduserte matvareprisene – vi var med på det. I form av å redusere merverdiavgiften ville man få lavere priser. Det er klart at når vi går inn for avgiftslettelser, så går prisene ned. Og hvis prisene går ned, blir lønnskravene ved vårens tariffoppgjør mindre, fordi alle som går inn i lønnsforhandlinger, vet at det er kjøpekraft etter prisstigning og skatt som er grunnlaget for det enkelte kravet fra lønnsmottakerne. Vi har det tekniske beregningsutvalget som fastsetter inflasjonen, og så regner man ut hvor mye man må ha av bruttolønnsøkning for å få en bedring i sin netto kjøpekraft etter prisstigning og etter skatt. Og når vi da også reduserer skattetrykket, virker det gunstig inn på lønnsoppgjøret, ved at man da kan la være å kreve fullt så høye bruttolønnsøkninger, og da vil man i annen runde igjen få grunnlag for at bedriftene ikke behøver å øke sine priser så mye som følge av lønnsoppgjøret. Så når vi bruker noen oljepenger til å redusere skatter og avgifter, har det bare gunstig virkning både på priser og på lønninger, og det gir bedre grunnlag for rentenedsettelse.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-11-28:
Først: Når det gjelder Senterpartiets forslag om å sanere kommunal gjeld, er vår hovedbegrunnelse at det er enorm forskjell fra kommune til kommune. Det er mange kommuner som kanskje har gjeld fordi de har bygd et fantastisk flott nytt rådhus eller et digert kulturhus, mens andre kommuner har vært forsiktige og heller bygd ut eldreomsorgstilbud og har dårligere rådhus og dårligere kulturtilbud. Å slette gjelden til alle helt uavhengig av hvordan styringen har vært, ville i høyeste grad være urimelig overfor de kommuner som har forvaltet skattebetalernes penger på en fornuftig måte. Det er en av hovedbegrunnelsene for det. Men det rare er at de som har vært med på å slette gjeld, ikke ser ut til å ha noen reell budsjettmessig begrunnelse for hvorfor sletting av en gjeld er i orden, mens sletting av en annen gjeld er forkastelig. Så må jeg dessverre gi Odd Roger Enoksen rett: Vi oppnådde veldig lite under forhandlingene, og derfor førte ikke forhandlingene frem. Vi stod overfor det dilemma at hvis vi gjennom en avtale skulle svinebinde oss når det gjelder handlefriheten i komiteenes videre behandling, måtte det være fordi vi under forhandlingene oppnådde noe som monnet, for at vi frivillig skulle stemme for. Det har vi ikke gjort. Jeg tror velgerne er fullt klar over at når man ikke når frem til det absolutte minimum man må ha, blir det ingen avtale. Og det er det ikke blitt. Så er det da oppstått en situasjon hvor voteringsgrunnlaget er utvidet til også å dreie seg om Regjeringens eksistens. Jeg har merket meg at statsministeren selv har sagt at det er et virkemiddel som ikke kan brukes for ofte. Da er det vel egentlig slik at statsministeren setter opp en kvote for hvor mange kabinettsspørsmål som kan stilles, og det er klart at da blir betydningen mindre og mindre, og til slutt kommer man til det siste. Hvis det skulle få noen påvirkning på vår votering i kveld, ville det uansett være artig å ta med seg til senere tider og nye slag. Kanskje vil Regjeringen da være noe mer imøtekommende neste gang vi skal forhandle.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-28:
Jeg synes vi skal henge bjella på katten og slutte å gå rundt grøten. Dette dreier seg ikke om en handlingsregel for norsk økonomi. Dette dreier seg om at Norge, et av verdens rikeste land, er i den situasjon at mens statsministeren brukte valgkampen til å appellere til velgerne om at vi skulle tenke på framtiden og på barnebarna, har vi fått en regjering der Høyre bestemmer politikken, og i Stortinget er det Carl I. Hagen som har fått regien. Fremskrittspartiet mente at det var Bondevik og ikke Petersen som skulle bli statsminister. Og slik ble det. Carl I. Hagen fikk tilsynelatende sin dagdrøm knust da han ikke ble stortingspresident, han etablerte seg i den offerrollen han elsker så høyt – og fikk lederen i finanskomiteen. Fremskrittspartiet fant på at det skulle vedtas et innsettingsvedtak for denne regjeringen på bakgrunn av Sem-erklæringen og svarene til Fremskrittspartiets stortingsgruppe. Og slik ble det. Carl I. Hagen sa hopp. Bondevik hoppet, Petersen hoppet, Foss hoppet – ja til og med Lilletun hoppet.(Latter i salen.) Fremskrittspartiet har foran dagen i dag bestemt om Regjeringen skal stille kabinettsspørsmål, og når Regjeringen skal stille kabinettsspørsmål. Denne regjeringen holdes i live av en respirator, og det er Carl I. Hagen som har fingeren på knappen. Og dette er bare første høsten. Slik vil det være hele denne stortingsperioden. Neste gang Carl I. Hagen vil at Regjeringen skal stille kabinettsspørsmål – ja så gjør vel Bondevik det. Det kan bli år med sammenhengende ydmykelser for denne regjeringen. (Latter i salen.) Kristelig Folkeparti og Bondevik er i følgende situasjon: Høyre bestemmer politikken, og Fremskrittspartiet bestemmer regien. Mitt spørsmål til statsministeren er: Hva bestemmer Kristelig Folkeparti og statsministeren?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-28:
Statsministeren har stilt kabinettsspørsmål, som Fremskrittspartiets leder Carl I. Hagen behendig unngår å svare på i sitt innlegg. Isteden bruker han taletiden til en voldsom raljering – og ikke uten poenger – om den såkalte handlingsregelen. Men det er vel ingen i denne salen som er i tvil om at Fremskrittspartiet og Carl I. Hagen kommer til å stille seg slik at regjeringen Bondevik fortsetter når denne dagen er over – og dermed kommer Carl I. Hagen og Fremskrittspartiet til å stemme for hele denne handlingsregelen som er så utrolig latterlig. Da er det vel keiser Carl som kanskje står der uten klær når kvelden er over! Jeg synes faktisk det er ganske interessant for velgerne å se hva det nå er Fremskrittspartiet bruker sin makt til, når det er slik at de i løpet av kvelden skal redde regjeringen Bondevik. Fremskrittspartiet har gått ut i vifteformasjon med en voldsomt lang rekke krav til denne regjeringen, og har fått igjennom veldig lite. Men Fremskrittspartiets regi for i dag dreier seg først og fremst om at de selv skal få ha oppmerksomheten, om at Carl I. Hagen skal få komme på TV når han har lyst, og ikke om noen krav som er fryktelig viktige for mange velgere. Mange velgere har troen på at hvis man stemmer på Fremskrittspartiet, får man gjort noe med pensjonene. Hvis Fremskrittspartiet ville at det skulle vært gjort noe med pensjonene, var det vel det, og ikke en ydmykelse fra eller en maktdemonstrasjon av Fremskrittspartiet, som var det viktige. Men noe slikt krav har ikke kommet i Hagens innlegg. Hvis det er slik at dagens pensjonsregler er et ran av gifte pensjonister, hvorfor kommer ikke Fremskrittspartiet med et krav om at det skal rettes opp, for at de skal kunne stemme for Regjeringens budsjett? Det kravet kommer ikke. Dette er et skuespill, og jeg håper at velgerne til Fremskrittspartiet forstår at det ikke er resultatet for velgerne som teller for Fremskrittspartiet, men til enhver tid å være i oppmerksomhetens sentrum.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-28:
Kjell Engebretsen har alltid en hyggelig tone. Jeg håper at tonen kan utvikles, og at samarbeidet kan forbedres. Og jeg takker hjerteligst for å få lov å snakke litt om hvordan vi skal forvalte og forsvare et av verdens største matfat som egentlig er den viktigste jobben Norge er satt til i verdenssamfunnet. Vi har altså ansvaret for et havområde som tilsvarer ca. 30 pst. av hele Europas landområder. Og den situasjonen man nå er oppe i, er jo det som Forsvaret egentlig har slitt med i hele tiden etter den kalde krigens slutt, nemlig at man ikke har klart å få på plass en forståelse av hva som er forsvar etter den kalde krigens slutt. Da gjør man sånne vedtak som at man skal bruke milliarder på milliarder på investeringer i fregatter. Arbeiderpartiet var jo enig med SV i at vi ikke trengte MTB-er, men gav seg. Så da får vi MTB-er også – nye milliarder. Paradokset er jo at det som var situasjonen for Kystvakten, som i dag er de som skal overvåke våre havområder, er at de mangler penger til drift. Hva skal vi med alle disse milliardinvesteringene, når stortingsflertallet ikke har hatt noen formening om hvordan man skal sikre driften, for faktisk å gjøre jobben? Man burde jo begynne i motsatt ende: sørge for at man har en kystvakt der den kapasiteten som faktisk finnes med de båtene de faktisk har, er slik at de kan overvåke kystområdene på et ansvarlig vis. Nå er det nemlig slik at i hvert fall tre ulykker som kunne hatt ganske stort omfang, er forhindret bare ved flaks. Sånn kan vi faktisk ikke ha det. Og da er det vi mener, en mye mer forsvarlig forvaltning i lys av fremtidens store utfordringer enn det stortingsflertallet mener.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-28:
Nei, SV bebreider ikke Høyre at Høyre sloss for å få gjennomslag for Høyre-politikk, og vi konstaterer at Høyre også veldig langt på vei lyktes, og lyktes godt, i å sette preg på denne regjeringens hovedprofil. For når vi går gjennom de endringene man faktisk klarte å få til i løpet av forholdsvis kort tid, er det klart at det er et sterkt Høyre-stempel på dette. Når vi går gjennom finansinnstillingen og ser hva Kristelig Folkeparti nå mener om den økonomiske politikken i forhold til hva de mente da de var i sentrumsregjering, er det oppsiktsvekkende endringer i retning høyre. Ja, jeg er jo så pass god personlig venn med en del Høyre-folk også at det nesten er sånn at jeg unner dem litt medgang. Men ikke i politikken, for der skal vi være i knallhard opposisjon. Vi skal selvfølgelig også fortelle høyt og tydelig hvor det er Høyre har fått gjennomslag. Og da er vi dundrende uenige. Vi er dundrende uenig i at det viktigste i vår tid er å flytte milliarder til dem som nå mottar utbytte. Det er noen få hundre mennesker i Norge som får over 1 mill. kr hver av det. Vi vet at det er ingenting som er så skjevt fordelt som inntekter av kapital, og særlig utbytte til aksjonærer. Det skal selvfølgelig frontes. Her er Høyre og SV dundrende uenige. Nå har miljøvernministeren vist noen lovende ansatser. Og vi skryter hvis vi har noe å skryte av. Men det betyr også at det gjør fallhøyden høyere. Vi har store ambisjoner i miljøpolitikken. Det er en av de store utfordringene vi har i vår tid. Hvis Børge Brende fortsetter å slå i bordet overfor dem som blåser i klimautfordringene i resten av verden, så er det meget bra, og vi skal heie ham fram, men vi stiller også meget klare krav til Høyre på dette området.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-28:
Denne tiraden er det bare én konklusjon på. Det er å stemme mot budsjettrammene i kveld og felle regjeringen Bondevik.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-28:
Det er riktig at SV følger Regjeringen Bondeviks og Regjeringen Stoltenbergs forslag til rammer for budsjettet for neste år. Det er ikke fordi det er et prinsipp for oss, men fordi vi mener at ut fra dagens økonomiske situasjon er det fullt mulig i et av verdens rikeste land å omfordele på en sånn måte at en får styrket de sektorene som SV mener er viktig. Det finnes mye privat rikdom blant noen i Norge som kan omfordeles, både til dem som har dårlig råd, og til de fellesgodene som vi trenger å finansiere. Det samme gjelder i miljøpolitikken. Det som først og fremst må ligge til grunn, er hvordan samfunnet totalt sett bruker sine ressurser. Situasjonen på arbeidsmarkedet nå er at man på mange områder mangler arbeidskraft. I en situasjon med høy arbeidsløshet ville handlingsregelen vært langt underordnet SVs ønske om å benytte det som er samfunnets viktigste ressurs, ved å få folk i jobb. Da ville vi økt bruken av oljepenger i norsk økonomi. Vi er opptatt av at en har en ambisjon om politisk styring i finanspolitikken. Vi har derfor vært uenige i det neste spørsmålet som representanten er inne på, som dreier seg om hvilke fullmakter Norges Bank skal ha, og hva slags rentenivå vi skal ha. SV mener at lav rente er et viktig fordelingspolitisk virkemiddel. Men vi ønsker ikke at det er en sak som overlates til sentralbanksjefen alene, slik som det faktisk gjøres nå ut fra nye retningslinjer – de er visst ikke så veldig nye lenger. Så er det spørsmål om avvikling av kontantstøtten – der blir Kristelig Folkeparti og SV aldri enige. Vi mener det er viktig for unger at man har et godt barnehagetilbud. Vi ønsker å prioritere de 3 milliarder kr som hvert år går til kontantstøtten, til å få svenske barnehagepriser og et tilbud som alle unger kan dra nytte av.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-28:
Jeg takker for denne vennligsinnede replikken om alt SV og Senterpartiet kan samarbeide om. Samarbeid tror jeg faktisk er veldig viktig. Jeg tror det er viktig at de partiene som nå er i en klar opposisjon til denne regjeringen, ikke bare er opptatt av å blankpusse sin egen profil, men at man er opptatt av å ha kontakt og ha respekt for andre partiers særegenheter, og også lete etter områder der man kan samarbeide om en viktig politikk. Det er viktig fordi mye av testen som man nå kommer til å stå overfor i disse fire årene, er hvor mye høyrepolitikk Kristelig Folkeparti tåler, og da er det viktig at det finnes et alternativ som kan utfordre og si at det faktisk går an å få til noe annet. Det er ikke minst viktig med tanke på neste stortingsvalg, om det finnes muligheter for noe som kan utgjøre et flertall, hvis velgerne vil, til å erstatte en høyrepolitikk – ikke bare fordi vi trenger en helt annen politisk kurs, men fordi vi trenger et storting og en regjering som systematisk kan jobbe med det som er de viktigste utfordringene for fremtiden, slik at det ikke bare er overlatt til spill og spetakkel i Stortinget, slik vi ser det nå, Det gjelder altså kursen, men også langsiktigheten. Vi har mange felles interesser når det gjelder distriktspolitikken. Noe av det mest sløsete vi kan gjøre i dette landet, er å drive en kraftig sentraliseringspolitikk på toppen av det markedet gjør. Markedet sentraliserer, og nå driver politikken og sentraliserer i tillegg. Det betyr at mange investeringer i Distrikts-Norge forfaller og blir stående ubrukt, og det blir press i de sentrale områdene – til ulempe for folk i distriktene, og til ulempe for folk i sentrale områder. Vi er opptatt av at man skal gjennomgå mulighetene for å flytte ut statlige arbeidsplasser fra Oslo, men vi vil gjerne være mer presise enn det Senterpartiet er. Vi pålegger oss selv en plikt til å se på hvor det er fornuftig å skape vekstområder i ulike distrikter. Derfor står vi ikke sammen med Senterpartiet på dette forslaget i denne omgang.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-11-28:
Jeg synes statsministeren i sitt svar til Kristin Halvorsen nå gjorde det litt for enkelt, og jeg har lyst til å ta ett politikkområde for å vise forskjellen på denne regjeringen og den forrige regjeringen som Bondevik ledet, Sentrumsregjeringen, eller Bondevik I, hvor Senterpartiet var med, men ikke Høyre. Statsministeren la selv stor vekt på distrikts- og landbrukspolitikken under forhandlingene på Sem, helt i tråd med det som Kristin Halvorsen nå sier. Mens Bondevik I økte den distriktspolitiske handlingsrammen kraftig, kuttet Bondevik II – hvor Høyre er med – like kraftig. Bondevik I satset tungt på kommunale næringsfond, som er viktig for spesielt de minste bedriftsetableringene. Bondevik II fjernet kommunal- og næringsfond fullstendig. Bondevik I økte bevilgningen til SND ganske kraftig i den perioden Bondevik var statsminister for Sentrumsregjeringen. Bondevik II kuttet de samme bevilgningene. Bondevik I støttet ordningen med kraftutjevning på bensin og diesel. Bondevik II kuttet på en måte som gjør at drivstoff i enkelte distrikter blir opptil 50 øre dyrere pr. liter. Bondevik I etablerte en post som heter regionale samordningstiltak, som har hatt stor effekt på næringsmessige prosjekter, mens Bondevik II fjernet budsjettposten. Slik går det an å fortsette på område etter område, der Bondevik I hadde stor tro på målrettede konkrete distriktspolitiske virkemidler, og som erfaringene viste fungerte, mens Bondevik II har gått over til generelle skattelettelser, hvor mesteparten av skattelettelsene, spesielt på grunn av bortfallet av utbytteskatten, har en skjev geografisk fordeling, og hvor mesteparten går til Oslo og Akershus. Er det slik som Kristin Halvorsen spurte om, at årsaken er den som statssekretæren i Landbruksdepartementet pekte på i Firda 16. november, der han gir Høyre skylden for budsjettet og sier at «kutta i SND-midlane og landbruksoverføringane er inga god sak», og at «vi har ei samarbeidsregjering, og veljarane har sagt at dei vil ha politikken snudd mot skatte- og avgiftslette», og han gir derfor Høyre skylden for det budsjettet som han i et møte i Sogn og Fjordane ikke kunne forsvare.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-11-28:
Det var underholdende å høre på Carl I. Hagen. Jeg må si at jeg forundret meg, etter å ha hørt på beskrivelsen av fortreffeligheten ved å gi gjeldslette til Gardermobanen, gi gjeldslette til tunnelselskap, over at Fremskrittspartiet ikke kunne støtte Senterpartiets forslag om å gi gjeldslette på 12 milliarder kr til kommunene, slik at kommunene blir i stand til å drive en bedre skole, en bedre eldreomsorg, en bedre kommunal helsetjeneste og bedre barnehager. Det har ikke Fremskrittspartiet kunnet være med på. Carl I. Hagen sa i sin svarreplikk til Kristin Halvorsen at Fremskrittspartiet hadde stilt tøffe krav i forhandlingene, og at Fremskrittspartiet måtte oppnå noe for å kunne støtte budsjettforslaget. Men hva har egentlig Fremskrittspartiet oppnådd? Jo, man har oppnådd å få forslag som Carl I. Hagen selv sa skulle bidra til at Regjeringen skulle kunne gjennomføre Sem-erklæringen, og man har fått et tilbud på 580 mill. kr, mens statsministeren i budsjettforhandlingene med Arbeiderpartiet i fjor altså bidro til at det ble flyttet på så mye som 20 milliarder kr. Da må jeg få lov å stille Carl I. Hagen følgende spørsmål: Hvordan føles det å ha sørget for gjennom regjeringsskiftet at Høyre nå har fått makt til å gjennomføre sin politikk, at det sågar i enkelte tilfeller kan tenkes at Venstre med sine to representanter skal få større innflytelse enn Fremskrittspartiets 26, og at Fremskrittspartiets rolle er redusert til at Carl I. Hagen skal få lov til å holde underholdende innlegg i denne sal fra tid til annen?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-28:
Det er ikke unaturlig når et parti har gått på et valgnederlag som det Arbeiderpartiet gjorde, at man driver med selverkjennelse: Hva skulle man ha gjort annerledes, hva skulle man ha gjort bedre? Og jeg legger merke til at Arbeiderpartiet både gjennom det første budsjettet man la fram etter valgnederlaget og i det som kom etterpå, på viktige felt har justert kursen mer i retning av det SV var opptatt av i valgkampen, og det setter vi pris på. Arbeiderpartiet oppdaget jo plutselig at man ikke har drevet fordelingspolitikk på svært mange år, og har nå gjennom de ekstrapengene som Bondevik-regjeringen kom opp med, kommet med tiltak mot fattigdom. Det setter vi pris på. Man har også nå argumentert klokt rundt hvorfor utbyttebeskatningen er riktig, og det er vi i SV glad for. På ett felt har man også kommet SV i møte, og det er i synet på statlig eierskap – ikke nødvendigvis at staten skal eie, men i synet på nasjonalt eierskap. Man har i innstillingen skrevet seg sammen med SV og også Senterpartiet, at den fullmakten Bondevik-regjeringen har bedt om, om en storstilt privatisering av store deler av det næringslivet vi har, ønsker man å trekke tilbake. Men på ett punkt har jeg vært overrasket over talsmenn for Arbeiderpartiet, og det gjelder den siste banken vi har, DnB. Vi har lagt inn et forslag som går på at man må ta en tenkepause før man selger DnB videre ned, rett og slett fordi vi ellers står i fare for overhodet ikke å ha et bankvesen forankret i Norge. Jeg la merke til at Stoltenberg forrige dagen på TV tok selvkritikk på at man har tillatt Kreditkassen å bli solgt til utlandet, og min utfordring til representanten Stoltenberg er som følger: I tråd med det man nå har sagt i finansinnstillingen, nemlig at man ikke ønsker et stort salg av statens eiendom, rett og slett av frykt for at dette bare skal havne på utenlandske hender, i tråd med at man nå erkjenner at Kreditkassen ikke burde ha vært solgt, er man nå enig med SV i at det kan være naturlig å tenke seg et mer langsiktig løp for hvordan man skal sikre nasjonalt eierskap, og således ønsker å trekke tilbake også denne fullmakten som er gitt til salg av statens eierandeler i DnB?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-28:
Det er interessant å høre på Høyres parlamentariske leder, som er såre fornøyd med tingenes tilstand og såre fornøyd med det man her har klart å oppnå i løpet av noen korte uker i regjeringskontorene. Det er bare en liten hake ved det hele, og det er at man altså ikke har flertall. Og når man hører på Oddvard Nilsens innlegg, er jo dette et innlegg som han i prinsippet kunne ha holdt i en hvilken som helst høyreforening eller et hvilket som helst annet organ der det er høyrevelgere og høyremedlemmer til stede. Det er interessant å legge merke til både hr. Sanner og hr. Nilsen sine innlegg. Jeg opplever disse som rene, gammeldagse Høyre-innlegg holdt fra denne talerstolen i alle år. Man vektlegger akkurat de samme argumentene, men man sitter, etter hva jeg forstår, i det som ikke er en ren Høyre-regjering, men en regjering med flere partier til stede – og med den lille haken, som sagt, at man ikke har flertall. Jeg forbauses over at en parlamentarisk leder for det største regjeringspartiet kan gå inn i stortingssalen og være så frimodig og være så såre fornøyd og til og med prestere å si at man har rustet seg for en ny framtid for Norge. Det høres jo selvfølgelig flott ut – bortsett fra den lille haken at man ikke har flertall. Mitt spørsmål til representanten Nilsen blir da: Er han bekvem med en regjering som går inn i stortingssalen med et mindretall, som ikke har flertall, og som må bruke kabinettsspørsmål i sitt første budsjett for – etter all sannsynlighet – å tvinge dette på plass? Er han bekvem med å måtte bruke tvangsmidler for å redde sitt første budsjett? Og hvordan ser hr. Nilsen for seg den fremtidige utviklingen når man da har brukt dette tvangsmiddelet en gang og sannsynligvis vil lykkes med det i løpet av dagens debatt? Er dette et middel man kan bruke flere ganger, eller betyr det at man i vesentlige politiske spørsmål nå vil legge seg enda mer til høyre i håp om å oppnå et bedre samarbeidsklima med det som angivelig er forlikspartneren i dag, nemlig Fremskrittspartiet? Hvordan ser han for seg rent praktisk at man skal klare å håndtere dette fremover? Dette vil jo være en kontinuerlig balansegang mellom ydmykelse og støtte så lenge man har Hagen på slep.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2001-11-28:
Historieskriving er ikkje enkelt verken på kort eller lang sikt. Då Stoltenberg-regjeringa la fram budsjettet sitt, hadde ein gjort noko med toppskatten. Det var i samsvar med valkampen, og det var bra, men ein hadde gjort lite med dei lågaste inntektene. Det var ei skjerping på dei lågaste inntektene. Ein prioriterte altså toppskatten og å regulere den framfor dei lågaste inntektene. Det hadde ein moglegheit for. Det er ikkje slik som Stoltenberg seier, at han ikkje hadde pengar til disposisjon. Ein regulerte fyrst toppskatten – det er ei historisk sanning. Stoltenberg har stor tillit til Finansdepartementet, og det er det ofte grunn til. Her har vi ein tabell som viser «Beregnede fordelsvirkninger av Regjeringspartienes justerte skatte- og avgiftsopplegg målt ift. referansesystemet og APs justerte forslag.» Her går det fram at på dei to lågaste går det ut likt, i null, og elles er det fordel med regjeringspartia sine forslag. Det er altså ein tabell frå Finansdepartementet. Stoltenberg kan få låne han etterpå. Hans framstilling her må vere feil, elles må vi få uavhengige til å sjå på dette. Så vidare på historieskrivinga: Då Stoltenberg overtok regjeringsmakta, var det fyrste han gjorde, å skjere ned SND meir dramatisk i distriktstiltaka enn det er gjort frå denne regjeringa. Det høyrer vi ingenting om no. Så til det med 34 pst. Kva var realitetane då dei presenterte Telenor før sommaren? Då måtte ein på under to vekers varsel få nedskrive statens del til 34 pst., elles ville Telenor ikkje kunne verke i ein internasjonal marknad. Då var det livsnødvendig. Mange av oss syntest det var ei uansvarleg kort behandlingstid. Vi gjorde det likevel ut frå regjeringas klare naudskrik om at vi måtte få gjort det. Eg synest at langsiktigheit er bra, eg synest minne er noko ein skal koste på seg. Det synest eg òg representanten Stoltenberg skulle gjere i dette tilfellet.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2001-11-28:
Noko av det gledelege med fleire av innlegga til representanten Carl I. Hagen i dag – og også tidlegare – gjeld omtalen av «skredder og vevøkonomene». Referansegrunnlaget har ikkje vore godt nok hos meg tidlegare, men eg skjønner at det er H. C. Andersen, og den litteraturinteressa og kulturinteressa som vi no plutseleg ser i Framstegspartiet, synest eg er ei positiv nyvinning. Så den tek vi med oss, det er ein god ting. Så har eg lyst til å filosofere litt vidare omkring denne usemja om handlingsregelen. Når det gjeld ein del av dei påpeikingane som representanten Hagen har, er eg einig med Kristin Halvorsen. Det er klart at dei i alle fall isolert sett og enkeltvis kan verke ganske sjølvmotseiande. Men, med ein litt enkel innfallsvinkel, viss det er riktig at det er 20 milliardar kr til som kjem inn i økonomien – det oppfattar eg at ein faktisk er ganske einig om – då vil det jo måtte verte eit problem i forhold til prisar og lønningar osb., på grunn av at vi faktisk nesten har full sysselsetjing. Så viss ein utover handlingsregelen aksepterer 20 milliardar kr inn i norsk økonomi, må jo det vere eit problem òg for representanten Carl I. Hagen og Framstegspartiet. Det synest eg han hoppar lett over. Til det neste resonnementet: Dei fleste analytikarar – eg skal ikkje seie alle, men dei fleste – dei fleste økonomar, og også Noregs Bank, ser ut til å dele desse vurderingane, så sjølv om det skulle vere slik at Carl I. Hagen har rett, ville vi jo då hindre ein rentenedgang og kanskje til og med på toppen få ein renteoppgang. Ville ikkje det uansett vere beklageleg òg for representanten Carl I. Hagen?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2001-11-28:
Fyrst ei lita historiepåminning. Då sentrumsregjeringa gjekk ut av kontora og Stoltenberg-regjeringa tiltredde, var det fyrste dei gjorde i revidert nasjonalbudsjett å halvere tilskota til SND – midt i året! Eg synest kanskje ein då skal vere litt meir forsiktig i måten ein beskriv andre sin politikk på. Når det gjeld distriktsmidlane til SND, kuttar vi 11 pst. – altså 11 pst. Når det gjeld dei nasjonale ordningane, var det ganske mykje, men det er ført inn igjen ein halv milliard kroner. Eg skal vere så open og ærleg at eg seier: Vi må gå nøye inn i det som no ligg her, og sjå på om vi må omprioritere noko blant dei programma som er i gang, og om dei som er viktige, kan førast vidare. Eg seier ikkje at ein no har funne akkurat den rette balansen, men det som er forskjellen frå tidlegare, er at no gjer vi to ting: Det fyrste vi gjer er at vi gjer det lønsamt å investere i aksjar og i bedrifter. Vi tek ikkje pengane frå folk, dei får lov til å investere dei i staden. Det andre vi gjer, er å fjerne flyseteavgifta, og ein gjer narr av det. Eg kan ta Nordtun med til ei IT-bedrift i Lavik i Sogn og Fjordane, som er ei av dei som går veldig godt. Dei seier at det viktigaste for dei er å ha flyplassen, og at flyavgiftene ikkje må vere så høge at dei ikkje har råd til å reise. Dei har enormt mange reisedagar med fly til og frå Oslo. Dette var altså ei distriktsbedrift i Lavik i Sogn og Fjordane. Når det gjeld landbruk, gjentek eg ein gong til: Der skal vi bruke skattemidlar for å kunne halde det vi har lova om at vi skal ha ei inntektsutvikling der på line med det som er på andre område. Så difor: Dette heng i hop – det er altså eit både – og og ikkje eit anten – eller. Skal ein gå høgt ut på bana med kritikk, bør ein òg ta med seg historia.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2001-11-28:
Eg vil gjerne ta det siste fyrst. Både Framstegspartiet og Nesvik skal ha ros for at dei held den saka varm. Vi er nok ikkje samde om kva som er grunnlaget for den pensjonen, at det ikkje berre er ein pensjon ein har rett på. Vi meiner òg det er ein annan type tenking som ligg bak, og som låg bak heilt frå byrjinga av, at det var rett med ei viss avkorting fordi det er både trivelegare og billegare å bu to i lag enn det er å bu åleine. Men det er heilt rett at 1,5 pst., som vi har i dag, ikkje dekkjer det. Ein OECD-rapport viser at gjennomsnittet burde vere 1,7 pst. Og hadde forhandlingane halde fram – vi kom ikkje vidare på grunn av ein del andre saker som låg og stengde – hadde dette vore ei av dei sakene som det heilt opplagt kunne vore forhandla vidare om. Men vi har respekt for at det var andre postar òg som var viktige her. Derfor vart ikkje dette ein del av forhandlingane, men her er vi villige til å kome tilbake, som òg statsministeren sa tidlegare i dag. Så til det med blå resept-ordninga. Då forslaget kom i valkampen, oppfatta eg at både organisasjonane og delvis òg Framstegspartiet ikkje var så begeistra for sjølve modellen, for den ville ikkje hjelpe storforbrukarane nok. Det er vi samde i. Men vi klarte ikkje på tre veker å lage ein modell som ivaretok storforbrukarane, som alternativ til den modellen som låg føre frå Stoltenberg-regjeringa. Då vi skjøna at dette var viktig å få gjennomført, ikkje frå i dag eller frå 1. januar, men frå 1. oktober, garanterte vi med å leggje inn at det kan vi gjere. Vi skal finne fram til eit system som dekkjer opp storforbrukarane, i staden for eit så generelt system som det som ligg inne no. Meininga vår var faktisk å gjere det endå betre for dei som treng det mest, og det håpar vi at vi kan vere samde med Framstegspartiet om den dagen vi har modellen ferdig. Men no ligg det inne det som låg føre frå Stoltenberg-regjeringa.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2001-11-28:
Eg tek i grunnen replikkane, som i dag har vore fleire til Kristeleg Folkeparti frå SV, delvis òg retta til meg, på ein måte ganske positivt, dei oppfattar at eg har eit sosialt syn og eit sosialt instinkt. Men det er feil når representanten Andersen seier at eg er brydd i forhold til utbytteskatten, for dette har eg faktisk alltid meint. Dobbel skattlegging er feil, og det meinte òg Skattekommisjonen i 1990. Vi veit at 70 pst. iallfall av desse pengane går inn igjen til investering i bedrifter. Det kan hende det er meir, men vi veit iallfall at 70 pst. gjer det. Når eg har høyrt på SV sine talarar, har dei vore ganske så opptekne av at vi må få fleire norskåtte bedrifter, gjerne personåtte bedrifter, og av at ein ønskjer folk som investerer ute i distrikta, men då må vi òg la folk få lov til å tene desse pengane. Så på det punktet er eg altså ikkje brydd i det heile. Der er eg heilt overtydd om at det er nødvendig. Men eg er villig til å leite etter andre måtar å gjere det på. Eg har ikkje behov for at folk byggjer seg hytter med 24 bad. Det er ikkje det at eg ønskjer å styrkje den typen – eg ønskjer ein haugiansk kapitalisme – men samtidig: Skal vi finsikte kontrollvesenet, så trur eg vi får problem, Karin Andersen! Eg er altså ikkje brydd over at vi tek vekk utbytteskatten, tvert imot er eg overtydd om at det er rett. Så må vi òg ha eit sluttoppgjer i forhold til sjukehusa, men ikkje nødvendigvis ved å skrive ut ei carte blanche-rekning, for mellomoppgjer er vanskelege. Når det gjeld det som representanten Andersen summerte opp, er det altså slik at fordelane som vert gjevne til næringslivet no, skal kome i tillegg til at vi òg skal oppretthalde eit system med både SND og andre ordningar. Og vi skal framleis under denne regjeringa ha råd til å ha eit skikkeleg vidaregåande skulevesen.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2001-11-28:
No siterte representanten Sollied Øveraas dei områda der eg spesielt har framheva den gode politikken som denne regjeringa har. Då er det ikkje sikkert at det er grunn til å framheve dette mest, men eg vil likevel fortsetje, med å seie at det er i forhold til ei erkjenning av verkelegheita. Det er ikkje tvil om at all forsking viser samanheng mellom tilgjengelegheit, forbruk og skadar. Men så er det altså slik at tilgjengelegheitsbiletet har endra seg. Over halvparten av spritomsetninga går snart føre seg gjennom andre kanalar enn Vinmonopolet. Sjølv ein fundamentalistisk fråhaldsmann som eg må på ein måte erkjenne at verkelegheita har endra seg slik at vi må ha fleire verkemiddel. Eit av verkemidla må vere å sørgje for at Vinmonopolet beheld legitimiteten med eit prisnivå som gjer at vi faktisk kan få vekk ein del av både grensehandelen, illegitim handel, smugling osv. Eg skal erkjenne at det ikkje er ein konklusjon som det er lett for meg å stå og framføre. Men nokre gonger er verkelegheita slik at ein faktisk må ha vilje til å endre politiske standpunkt og haldningar. Eg kunne godt nemne namn på enkelte som eg kunne anbefale metoden til. Men det skal eg ikkje gjere no. Eg vil seie at det er nødvendig for Regjeringa å vise til dei 100 mill. kr til frivillige organisasjonar, som antakeleg er meir enn momskompensasjonen, og at førebyggjande arbeid må verte eit satsingsområde framover. Vi gjer mykje på behandlingssida denne gongen, men vi må gjere endå meir når det gjeld det førebyggjande. For Kristeleg Folkeparti, for denne representanten og for denne regjeringa er det viktig å ha ein offensiv politikk på dette området, ein politikk som ikkje berre tek innover seg nye erkjenningar, men som også tek offensive grep for å redusere skadane.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2001-11-28:
Eg kunne tenkje meg å gjere ein byttehandel med Arbeidarpartiet sine talarar her i salen i dag når det gjeld utbytteskatten. Dersom dei er villige til å gå inn på ein sakleg diskusjon i samsvar med dei standpunkta dei hadde frå 1990 og utover, når det gjeld grunnen til at vi går inn for å ta bort dobbeltskattlegginga, at det faktisk er til næringslivets beste og diskutere om det verkar eller ikkje verkar, i staden for å snakke litt retorisk om dei rikaste og denne skatten, skal eg gå uhyre sakleg til verks når det gjeld SND. Eg synest SND er ein god institusjon på veldig mange område. Sem-erklæringa seier korleis den skal fungere i framtida. Samarbeidsregjeringa er nøydd til å tilføre midlar i forhold til det ein seier i Sem-erklæringa. Det er ikkje alt som har vore like nødvendig, og då har vi gjort noko med SND Invest. Eg er samd med representanten Gaundal i at det ikkje er nok at ei bedrift «surrer og går». Difor er det å oppretthalde programma som tek i vare kompetanseheving og teknologisk fornying, viktig. Det skal vi altså framleis gå inn for å ta vare på. Når det gjeld protestar frå distrikta, frå forskjellige parti, har eg akkurat pakka ned brev – etter desse halvanna åra som næringspolitisk talsmann – når eg no har skifta kontor. Eg har sett litt igjennom dei. Eg har ikkje kasta dei enno, så representanten Gaundal kan gjerne få lov til å sjå dei breva som er funne etter tidlegare rundar med kutt, både når det gjeld SND og på andre område. I breva går det fram at dei syntes at den regjeringa som sat, var ille i forhold til dei andre partia som var i opposisjon, så det er på ein måte ikkje noka ny oppleving at det kjem protestar. Men det vi kan vere samde om, er at når breva kjem, skal vi analysere dei, og ein del gonger er dei faktisk så saklege at vi skal ta omsyn til dei.
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-11-28:
Arbeiderpartiet er i denne debatten så ivrig som bare nyomvendte kan bli. Man har ropt ut sin indignasjon over kutt i distriktsstøtte og lite skattelette til dem nederst ved bordet. Endog kutt i landbruksoverføringene har man beklaget. Og det har vært uvant overraskende og gledelig. Det vil vise seg om det varer. I Stoltenberg-budsjettet for seks uker siden gav man andre signaler. Kuttet i toppskatten var fire ganger kuttet i minstefradraget. Og Foss maktet ikke mer toppskattelette faktisk, men han fordoblet urettferdigheten ved å fjerne utbytteskatten. Stoltenberg kuttet også i distriktsstøtte, men bare halvparten av det Foss gjorde. For ett år siden startet Finnmarks-opprøret. Folk var skremt over at Arbeiderpartiet ville modernisere bort hundrevis av viktige arbeidsplasser. Denne prosessen går fort nok, sier Høyre-statsråden i dag, og da er det klart at da går det fort. Arbeiderpartiet sentraliserte eierskapet til sykehusene, Arbeiderpartiet solgte Kreditkassen og Arbeiderpartiet delprivatiserte Statoil. Dette gikk fort, men det var med solid støtte fra Høyre og Fremskrittspartiet. Arbeiderpartiet nullet ut det positive i den nye landbrukspolitikken, og det var ikke bare med støtte, men med applaus fra Høyre og Fremskrittspartiet. På denne bakgrunn vil jeg spørre representanten Stoltenberg: Er det en varig eller bare en midlertidig omvendelse vi er vitne til?
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2001-11-28:
Ja, vi høyrde nett leiaren for det største regjeringspartiet rosa kva regjeringa Bondevik hadde oppnådd på den tida dei hadde regjert. Det er jo jobben til ein parlamentarisk leiar, så det er greitt. Ein annan del av jobben til den parlamentariske leiaren for det største regjeringspartiet er å få fleirtal for Regjeringa sine saker her i Stortinget, og vi høyrde nett Nilsen seia at det hadde han ikkje klart. Det å gå til vedtak av budsjettet utan eit fleirtal, og å måtte truga med kabinettsspørsmål for å få det igjennom, kan heller ikkje vera nokon gunstig situasjon for den parlamentariske leiaren i Stortinget. Så eg vil spørja om han føler seg tilfreds med å ha det på den måten. Når vi i dag har høyrt statsministeren leggja så stor vekt på handlingsregelen i forhold til bruk av oljeinntektene som han har gjort – og stortingsrepresentant Nilsen gjentok òg nettopp kor viktig det var – og så høyrde Hagen, som skal trugast på plass til å vedta budsjettet, seia at denne handlingsregelen synest han ikkje noko om, ser det ut til at slike rundar skal vi òg ha i fortsetjinga, i neste budsjett. Vi skal diskutera kor mykje av oljepengane som skal brukast, og regjeringspartia skal diskutera med eit parti som ikkje tek omsyn til at vi har ein handlingsregel. Ser ikkje Nilsen at dette er ei utfordring som kan verta vanskelegare og vanskelegare når ein i budsjettsamanheng skal basera seg på støtte frå eit parti som er heilt usamd i det økonomiske opplegget?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-11-28:
Historiske skatte- og avgiftslettelser, sa finansminister Foss i går. Det er også gjentatt i dag. Jeg forbinder det ikke med noe veldig stort kunststykke å klare å få til skatte- og avgiftslettelser når folk i dette landet gjennomgående i 10–15 år har opplevd skatte- og avgiftsøkninger. Representanten Nilsen pekte i en replikk til representanten Stoltenberg fra Arbeiderpartiet tidligere i dag på de 12 milliarder kr som lå i skatte- og avgiftsøkninger i år, og la på en måte kritikk i det. Da er det interessant å se at de skatte- og avgiftslettelsene som kommer for neste år, ikke gjør annet enn å sette oss tilbake til 2000. Så samlet sett innebærer ikke Samarbeidsregjeringens budsjett – hvis en ser dette over litt tid – noen skatte- og avgiftslettelser av noen betydning for folk i dette landet. Min utfordring til Nilsen gjelder lovnader. Høyre var ikke det partiet som var mest tilbakeholdent i valgkampen når det gjaldt lovnader. Det kunne vært interessant å høre representanten Nilsen nå sette opp en viss prioriteringsliste overfor det norske folk: Hvilke skatter og avgifter ligger nå høyest på prioriteringslisten for Høyre – eksempelvis for 2003? Skal vi da gjøre noe med dokumentavgiften, boligskatten, skattelettelser for dem som tjener minst? Og ikke minst: Vil Høyre nå følge Fremskrittspartiet f.eks. når det gjelder å fjerne loven om eiendomsskatt? Eiendomsskatt går jo nå som en farsott over hele landet, kommunene innfører og øker eiendomsskatten, som er en totalt usolidarisk skatt, særlig overfor pensjonister. Det er også interessant å registrere at representanten Nilsen, som tidligere var leder av samferdselskomiteen, i sitt innlegg ikke nevner samferdsel med ett ord. Mener virkelig representanten Nilsen at det som ligger i Samarbeidsregjeringens budsjett, er en innsats for samferdsel?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-11-28:
Det var interessant å høre representanten Schjøtt-Pedersen. Det minte meg om kua som hadde glemt at den hadde vært kalv. Dette ble også tatt opp av forrige replikant. Det representanten Schjøtt-Pedersen peker på, er at nå skal vi bevege oss bort fra en distriktspolitikk som det har vært bred enighet om, altså Arbeiderpartiets distriktspolitikk. Da er det interessant å se hva som har skjedd ute i distriktene. Nå har vi hatt et opprør, og aldri har vi opplevd større fraflytting fra distriktene, aldri har distriktene hatt så dårlig inntjening, aldri har distriktene hatt så dårlig samferdselsstruktur, og det skyldes altså den distriktspolitikken som det har vært bred enighet om, som Schjøtt-Pedersen sier. Jeg registrerer også at Schjøtt-Pedersen har en undertone av at nå legger vi oss på en kurs med en politikk som kun Høyre og Fremskrittspartiet står for, kun Høyre og Fremskrittspartiet. Jeg vil minne om at Arbeiderpartiet har gjort tidenes dårligste valg, og samlet sett vil nok Fremskrittspartiet og Høyre ut fra valgresultatet ha en større oppslutning enn det Arbeiderpartiet har, og det skyldes bl.a. distriktspolitikken. Jeg vil utfordre Schjøtt-Pedersen på ett område til slutt. Det er det som Arbeiderpartiet har flagget høyt i forhold til dette budsjettet, og det er fradraget i fagforeningskontingenten, som for de 1,5 millioner arbeidstakere som Stoltenberg pekte på tidligere i dag, vil utgjøre ca. 20 kr i måneden. Det er veldig viktig for Arbeiderpartiet, har jeg forstått. Da blir mitt spørsmål til Schjøtt-Pedersen: Hva tror han disse arbeidstakerne ville ha foretrukket – en 50-øring mindre i bensinavgift eller 20 kr i måneden i fradrag for fagforeningskontingenten?
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2001-11-28:
I Aftenposten Aften i går stod det en artikkel om at Oslo-skolene får 100 mill. kr mer til drift. Dette skal finansieres ved å selge unna mer av Oslos arvesølv i form av aksjer i kommunens energiverk, for å unngå smertelige kutt. I Os kommune utenfor Bergen er 90 årsverk truet, dvs. 120 ansatte, grunnet kommunens vanskelige økonomiske situasjon. Der må de skjære ned på tjenestetilbudet, og planlagte rehabiliteringstiltak for eldre er bl.a. skjøvet ut i tid. Og der har de solgt det meste av det som selges kan. I Bergen ligger det forslag om å stenge sykehjemsavdelinger fordi en ikke har midler til å drive disse avdelingene. Representanten Nilsen sa i sitt svar på en tidligere replikk at de også i fremtidige budsjetter skal prioritere skatte- og avgiftslettelser. Da er mitt spørsmål: Er representanten Nilsen bekymret for den utviklingen en ser i Kommune-Norge, der en må redusere på tjenestetilbudet innen eldreomsorgen? Hvordan tenker Høyre i regjering å møte denne negative utviklingen? Vil Høyre, slik Senterpartiet også har foreslått, eventuelt vurdere dette med gjeldslette til kommunene som en mulig løsning?