Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-05-27:
Jeg er opptatt av tryggheten til barn og unge og er enig i at vi må gjøre det vi kan for å forhindre at personer som tidligere er straffet for sedelighetsforbrytelser, får oppgaver som bringer dem i kontakt med barn på en slik måte at nye overgrep kan finne sted. Det er viktig at vi kan ha full tillit til personer som arbeider med barn og unge, og ikke minst gjelder dette for situasjoner der den voksne tilbringer tid alene med barnet, uten kontroll fra andre. Krav om politiattest for ansettelse i barnehagen, i grunnskolen, innenfor barnevernstjenesten og ved opptak til studier der studenten kommer i kontakt med barnehagebarn mv., er skritt i riktig retning. Jeg vil i denne sammenheng nevne at Justisdepartementet nylig har fastsatt en endring i strafferegistreringsforskriften som gir kommunene adgang til å kreve politiattest ved tilsetting av personer som skal yte tjenester til mindreårige etter lov om sosiale tjenester. Dette omfatter bl.a. avlastere og støttekontakter for funksjonshemmede og kronisk syke barn og barn med psykiske problemer. Forskriften, som er utarbeidet i samarbeid med Sosialdepartementet, trer i kraft 1. juni, og det er forutsatt at den senere skal avløses av en særskilt hjemmel i lov om sosiale tjenester. Jeg vil også nevne at Justisdepartementet har hatt kontakt med Helsedepartementet vedrørende adgang til å kreve politiattest ved ansettelse i helsevesenet. En politiattest til dette formålet vil trolig ikke være begrenset til kun å omfatte seksuelle overgrep mot barn, men bør også omfatte brudd på narkotikalovgivningen og vinningskriminalitet. Dette vil bli nærmere vurdert i det videre arbeidet. Jeg vil imidlertid understreke på nytt at framleggelse av en «ren» politiattest ikke i seg selv er noen garanti for at vedkommende er skikket til å inneha oppgaver knyttet til arbeid med barn og unge. Politiattest vil kun opplyse om en person er tidligere straffet for nærmere angitte forhold, eller om vedkommende eventuelt er under etterforskning for slike forhold. Det er derfor grunn til å presisere at krav om politiattest bare må være et supplement til andre opplysninger om vedkommende, f.eks. opplysninger fra vedkommende selv eller fra vedkommendes referanser. Når det gjelder flertallets forslag om en hjemmel som gir adgang for frivillige organisasjoner til å kreve begrenset politiattest av sine medarbeidere, vil jeg arbeide videre med dette og ta kontakt med berørte departementer og de frivillige organisasjonene. Jeg har merket meg at organisasjonene selv ønsker en slik adgang, og at de vil samarbeide om å utvikle en egenerklæring som vil være egnet for alle med organisasjonsarbeid rettet mot barn og unge. Etter min vurdering vil en slik egenerklæring være et viktig supplement til en politiattest, og organisasjonene viser ved dette initiativet at de har en ansvarlig og seriøs holdning til spørsmålet. Det vil være nødvendig å foreta en del avklaringer med hensyn til hvilke organisasjoner og virksomheter som skal kunne kreve politiattest, og hvilken posisjon vedkommende må ha for at det skal kunne kreves attest. Vi må heller ikke glemme at man ved utstedelse av politiattest sprer personsensitive opplysninger, og vi må forsikre oss om at opplysningene behandles, oppbevares og makuleres på en forsvarlig måte. Ettersom det trolig vil være snakk om et betydelig antall søknader i året, må de administrative og økonomiske konsekvensene utredes grundig. Det vil være hensiktsmessig å nedsette en arbeidsgruppe med representasjon fra berørte departementer, Politidirektoratet og organisasjonene for å utarbeide utkast til en hjemmel for å kreve politiattest i disse tilfellene. Jeg fant i grunnen å knytte disse korte merknadene til forslaget, slik at også Stortinget kan få en informasjon om hvordan man ønsker praktisk å jobbe videre med det. La meg likevel si at mange av de synspunkter som representanten Storberget har fremmet, gir jeg min tilslutning til. Vi må generelt i samfunnet vårt vurdere når vi tror at det er ved lov og regler at vi gjør noe, eller når det er ved en mer dyptborende eksistensiell diskusjon, som – som for så vidt representanten Thorkildsen også var inne på – faktisk berører forhold som går noen så tett inn på klingen som det vi tar opp her. Generelt tror jeg at lovregler er viktige for å fastsette normer. Men hvis normdebatten uteblir på alle andre måter, og muligheten til å forholde seg ellers blir borte, da blir normene gjennom regler kun en ren formalitet, og i verste fall byråkrati. Men jeg oppfatter hensikten i denne saken, slik den er fremmet fra komiteens side, som noe annet, og som noe mer. Derfor tror jeg nok at de invitasjonene som er gitt her gjennom tidligere innlegg, bør gripes. Vi bør undersøke hvordan man kan gjøre det. Det kan jo være fullt ut mulig for representanter med kreativitet å fremme interpellasjoner. Det er en egnet form i Stortinget for å reflektere. Det er tydelig blitt slik at man ikke lenger presses til forslag, så det er faktisk mulig i den debattformen å reflektere over spørsmål som ikke lett får en slik behandling, hvis det enten er Dokument nr. 8-forslag eller knyttes til en budsjettsammenheng.