Michael Tetzschner (Høyre), 2014-06-19:
Jeg ser at enkelte talere kanskje legger litt mer i innstillingen fra presidentskapet enn det man faktisk kan lese inn i den eller forutsette. Dette er nemlig startskuddet for igangsetting av en prosess som altså vil lede frem til en særlov for en ny institusjon, men det er slik at det er Stortinget som skal ha det endelige ord i alle lovsaker, også i denne. Det betyr også at man skal følge det som er god forberedelse og utredning av lovforslag. Man skal drøfte alternativer, man skal se på de økonomiske og administrative konsekvensene, og ikke minst skal man vurdere dette i forhold til andre igangværende institusjoner for å få så gode grensesnitt som mulig, så man ikke risikerer at gode temaer forsvinner ut av – skal vi si – bevågenheten til offentligheten. Det er den ene fellen. Den andre er selvfølgelig at det kan bli konkurranse om hvilke institusjoner som har kompetanse til å avgjøre eller uttale seg om enkelte spørsmål. Da vil jeg minne om at utgangspunktet for vår forfatning er at det er denne sal som vedtar generelle rettsnormer. Så har vi domstoler, som tar den enkelte sak og avveier hva som kan være motstående hensyn, for en god del av juristens hverdag er også å avveie og bidra med harmoniserende tolkninger av konkurrerende rettsnormer. Det er veldig viktig at de to funksjonene skilles, for ellers får vi en politisering av retten. Så vi skal ikke ha en politisering av det enkelte tilfellet. Samtidig legger jeg også merke til at det er mange som taler seg så varme for det vi kan si er ombudslignende institusjoner, som grunnleggende sett – særlig når de får frie mandater, hvor det er uklart på hvilket grunnlag de uttaler seg – tiltar seg retten til å være samfunnsaktører uten at det verken er forskningsmessig begrunnet eller at de har mandat fra noe bakland. Jeg vil si at partiene i mangt og mye representerer bedre ombudsinstitusjoner hvis de hører på dem de kommer i kontakt med. Så jeg tar dette innlegget for å understreke at vi med dette ikke har satt ut av spill den alminnelige arbeidsdelingen som er mellom politikk og jus. Det som gjorde at jeg måtte ta ordet, følte jeg, var innlegget fra representanten Skei Grande. Hun hadde en referanse til revisjonen av grunnlovsarbeidet som rett og slett ikke er korrekt. Det er ikke slik at man, fordi man legger vekt på noen sivile og politiske rettigheter i forbindelse med en revisjon av Grunnloven, har sagt at de er mer verdt enn andre rettigheter. Det er nemlig slik, noe jeg også mener representanten burde ha tilegnet seg i løpet av den nokså dyptgående debatten vi hadde, at i norsk lov har man inkorporert hele menneskerettighetspanoramaet fra FN: Vi har inkorporert verdenserklæringen, vi har inkorporert de sivile og politiske rettighetene og de økonomiske, sosiale og kulturelle rettighetene. Begge de to siste konvensjonene ble vedtatt 16. desember 1966. Vi har gjennom menneskerettighetsloven sagt at disse bestemmelsene har direkte og umiddelbar virkning i norsk lov og med trinnhøyde over vanlig lov. Dette vil si at FNs barnekonvensjon, likestillingskonvensjon osv. har forkjørsrett hvis det skulle være en norsk lokal regel som på en eller annen måte i vanvare – får man da tro – skulle være i konflikt med disse. Så kan man jo spørre: Hva trenger man en overvåkningsinstans til, som man sier at dette skal være? Det er riktig at den nåværende overvåkningsinstansen har ligget under Det juridiske fakultet i et senter for menneskerettigheter. Den har fått B-status. Igjen må jeg – gjennom presidenten – understreke at det ikke er Norge som har fått B-status i menneskerettighetsspørsmål; det et er den institusjonen, som ikke har vært faglig nok utviklet, og som med sin avhengighet av universitetets øvrige økonomi ikke er uavhengig nok til at vi får den A-statusen som i denne sammenhengen skulle være poenget. Men det er jo ikke det som gjør Norge til en eventuell B-nasjon i menneskerettighetsspørsmål – det er vi faktisk ikke. Jeg tror jeg har understreket det. Så jeg vil avslutte med å si at jeg imøteser det videre arbeid. Jeg forutsetter at vi følger de prinsippene som ligger bak alt lovforarbeid i denne sal, at vi bygger på prinsippet som er å finne i utredningsinstruksen, og at vi for vår egen lovgivningsvirksomhet ikke har dårligere forberedelse enn det vi forlanger av de dokumentene som kommer fra regjeringen.