trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-03-09:
Til det siste: Representanten Andersen problematiserer rasespørsmålet her. Det synes jeg for så vidt er et litt spesielt bidrag. Men det framgår for så vidt veldig tydelig av teksten i proposisjonen at også Regjeringen skiller her og ser på spørsmålet om kjønn og homofili annerledes enn rasespørsmål i den sammenheng. Så hadde Fremskrittspartiet også en liten visitt til Kristelig Folkeparti i sitt hovedinnlegg. La meg bare si det slik at Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti er uenige om mye, men vi er også enige om mye. Akkurat i denne saken er vi enige. Vi har ulik tradisjon i den forstand at der Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti er enige om noen verdier, har Kristelig Folkeparti tradisjon for ikke bare å stå opp og rope for de verdiene, men å kjempe for å få gjennomslag for de verdiene. Det har vi også gjort et skikkelig forsøk på i denne saken, i tråd med vår tradisjon, som jeg er veldig stolt av. Denne saken handler om avveining av menneskerettigheter og menneskerettighetenes plass i lovverket. Det betyr også at saken ikke handler om – som en del rød-grønne representanter tydelig gir uttrykk for – mitt eller ditt personlige syn på disse teologiske eller moralske spørsmålene. Vi kan ha ulike moralske eller teologiske vurderinger av spørsmålene, men likevel ha et prinsipielt syn på minoriteters rettigheter. Det er derfor opposisjonen står samlet her i dag, fordi vi har sett nettopp det. Så til statsrådens kommentar om at vi er inkonsekvente fordi vi støtter Regjeringens forslag til endringer i likestillingsloven. Nei, vi er faktisk ikke det. I Regjeringens forslag til likestillingslov er trossamfunnenes rettigheter eksplisitt nevnt. Det er forskjellen. Vi har også tatt opp med regjeringspartiene underveis i komitébehandlingen om man ikke kunne gjøre det samme i arbeidsmiljøloven. Det har da blitt avvist. Det er altså ikke en balanse mellom to grunnleggende rettigheter som Regjeringen her har foreslått i loven, fordi man har foreslått å ta ut det ene hensynet av loven, der man må lese seg fram i lovens forarbeider og tolke seg fram til at trosfriheten fortsatt gjelder. Jeg har heldigvis ennå ikke sett at man har valgt en så konsekvent linje på andre områder i forhold til diskrimineringsloven som Regjeringen jobber med i forhold til likestillingsloven, at man opphever dette i lovverket og lager en generell adgang til at folk skal behandles likt. Så viser representanten Haugli til kravene i § 13-3 første ledd og sier at det er rimelige krav. Ja, det er rimelige krav. Det er faktisk et ledd som hele salen her er enig om at skal stå. Det vil ha enstemmig støtte etter behandlingen her i dag. De grunnleggende rettighetene skal sikres i loven.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-03-09:
Når det gjelder det konkrete eksemplet med vaktmester, som flere har nevnt her, er det faktisk nevnt i proposisjonen av Regjeringen selv. Det er viktig å presisere at Regjeringen faktisk har lagt inn en forståelse av det. Når det så sies at man ikke lytter til dem som blir diskriminert, vil jeg avvise det på det sterkeste. Når vi snakker om homofile konkret, har Kristelig Folkeparti sammen med dem opp igjennom tiden løftet fram flere av deres krav om ikke å bli diskriminert. Det gjør vi i enhver sammenheng, enten det gjelder våre forslag til endringer i husleieloven, det gjelder asylpolitikken, eller det gjelder arbeidet med en stortingsmelding om homofile som vi satte i gang da vi var i regjering. Jeg kan nevne mange andre eksempler. Men så setter vi grenser, som jeg også oppfatter at en del fra regjeringspartiene prøver på, i forhold til andre grunnleggende menneskerettigheter, og i dette tilfellet gjelder det trosfriheten. Det grunnleggende poenget her er jo at hvis man skal ivareta den balansen, må begge disse hensynene forankres i lovtekst.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2010-03-09:
Jeg synes at denne debatten og den kritikken som Fremskrittspartiet fremmer mot Regjeringen – om manglende likestilling – blir litt merkelig, fordi det er jo sånn at likestillingsarbeidet må starte den dagen barnet blir født, og ikke den dagen det faktisk er et samlivsbrudd på gang. Det som er problemet med Fremskrittspartiet, er at de ikke skjønner at likestilling faktisk starter ved barnets fødsel. De ønsker overhodet ikke å være med på tiltak som bidrar til at fedre skal få større omsorg for barnet sitt ved barnets fødsel, og bidra til at vi får pappapermisjon. Disse to tingene henger jo sammen. Skal vi sørge for at far får en likestilt rolle etter et samlivsbrudd, må familiene være likestilte i utgangspunktet. De fleste saker som ender i skilsmisse, ender jo ikke opp i domstolen, de ender med at foreldrene blir enige. Vi ser at utslaget av dette er at 80 pst. av barna bor hos mor etter et samlivsbrudd, og det er jo et helt tydelig tegn på at vi fremdeles har langt igjen å gå når det gjelder likestilling på hjemmebane – før det i det hele tatt dreier seg om et samlivsbrudd. Så er det bare en liten ting jeg må få oppklart. Det kan godt hende at jeg misforsto representanten Solveig Horne i hennes forrige innlegg. Det gjelder forslag nr. 1, hvor Fremskrittspartiet ber Regjeringen om å utarbeide et forslag til nødvendig lovendring som skal gi bedre beskyttelse for barn som blir utsatt for overgrep av sine foreldre. Det forslaget var statsråden veldig positiv til i det svaret han ga til komiteen i forbindelse med de spørsmålene som vi sendte over. Statsråden ga også der uttrykk for at han vil sette i gang en utredning med tanke på å utarbeide et forslag til et høringsnotat om saken med sikte på lovendring. Jeg lurer bare på om jeg kan tolke det dit hen at representanten Horne vil gjøre dette forslaget om til et oversendelsesforslag, fordi det viser såpass stor velvilje fra statsrådens side i dette spørsmålet at vi ikke ønsker at dette forslaget skal bli nedstemt.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2010-03-09:
Det er flere ting jeg kunne ha spurt statsråden om her, men jeg skal spørre ham om samværssabotasje. Mange foreldre og barn opplever en opprivende hverdag når det forekommer sabotasje av samvær fra den ene parten. Så sier noen at straffetrussel kan virke veldig konfliktskapende. Men det kan like ofte virke konfliktdempende når den ene parten er klar over at hvis man saboterer et samvær, så kan det få konsekvenser. Fremskrittspartiet mener at forslaget mangler løsning på et av de største problemene i dagens familiepolitikk, nemlig hvordan samværssabotasje kan håndteres. Jeg lurer på om Regjeringen bare har lukket øynene for det store problemet siden de ikke vil være med og støtte forslaget der vi ber om at det legges fram konkrete tiltak mot samværssabotasje. Mitt spørsmål blir da: Ser ikke statsråden at dette er et stort problem for de partene det gjelder?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2010-03-09:
Jeg vil først si takk til Høyre, som også ser denne problemstillingen og er med og støtter det forslaget når det kommer til behandling. Så vil jeg si at jeg er veldig glad for at statsråden tydelig ser problemstillingen her, at foreldre som har utsatt barna sine for vold, automatisk skal miste samværsretten. Hvis vi ikke kan få støtte for det forslaget, kan en kanskje få gjort det om til et oversendelsesforslag, men i hvert fall håper jeg at det er et samlet storting som ser problemstillingen, og som vil se på den saken. Men så kan jeg ikke la denne debatten gå uten å pirke litt borti statsråden også når det gjelder likestillingspolitikken til dette partiet. For når det står her at delt bosted kun skal kunne idømmes av domstolene, av særlige grunner, er ikke det langt nok med tanke på likestilling. Når statsråden snakker om hvor viktig anerkjennelse av mannen og delt foreldreansvar er, er det likevel ikke det de stemmer for i dag. Jeg vil ta et eksempel: Jeg er sikker på at det er mange menn i dag som går rundt og venter på at de skal bli fedre i løpet av noen måneder. De gleder seg til å ta ut svangerskapspermisjon og fødselspermisjon, og til at de skal være hjemme med sine barn. Men la oss si at samboerforholdet, eller ekteskapet, ikke går så bra, og at det blir en konfliktfylt situasjon som gjør at de ikke klarer å bli enige om omsorgen for det lille barnet. Hvem er det som er taperen da? Jo, det er far. Jeg skjønner ikke at dagens regjering i sin iver etter å få likestilling i dette samfunnet ikke ser at det er far som blir rammet, og ikke bare far, men at det er barnets rettigheter som blir rammet, på grunn av at barnet mister den samme rettigheten til å se sin far. Så er jeg overrasket over Kristelig Folkeparti. Hadde enda det livet som Kristelig Folkeparti forestiller seg, vært så godt at alle levde lykkelig i sine hjem, og at alle hadde én seng og ett hjem – men slik er det dessverre ikke. Man kan være enig i at man er nødt til å sette inn tiltak som gjør at folk kanskje ikke går fra hverandre så ofte, men det er en annen sak. Kristelig Folkeparti klarer ikke å se at når et barn kan overnatte hos sin mor eller far annenhver helg, kan de også klare dette i løpet av en uke. Jeg skjønner ikke at Kristelig Folkeparti ikke ser at dette rammer også barnet. Det er forunderlig at Kristelig Folkeparti, når det blir en skilsmisse, ikke ser at barnet har lik rett til sin far som til sin mor, og at de ikke kan gå inn for delt omsorg. Det er Kristelig Folkeparti som er minst likestilt i denne saken som vi behandler i dag.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2010-03-09:
Jeg skal prøve å avslutte denne dansen! Akkurat fedrekvote og fødselspermisjon tror jeg vi skal få rikelig anledning til å diskutere denne våren. Fremskrittspartiet har tro på familien, og vi har tro på likestilling i familien i den forstand at den lille familien selv skal få lov til å velge hvordan den vil disponere ukene med fødselspermisjon. Regjeringens likestillingstanke avsluttes derimot ved et samlivsbrudd. Vi har snakket veldig mye om «barnets beste» i dag, men barnets beste kan tolkes. Derfor er det så viktig at vi endrer det til «barnets rettigheter», for barnets rettigheter ligger mer fast enn barnets beste.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2010-03-09:
For denne regjeringen er visst diskrimineringsvernet for homofile og lesbiske viktigere enn trosfriheten. Det er skikkelig bekymringsfullt. Mange høringsinstanser har kanskje ikke resignert, men de har funnet ut at ok, det er flertallsregjering, og denne loven vil komme til å bli vedtatt. Det som de er opptatt av – og det er også opposisjonen her – er at det er viktig at lovteksten blir utstyrt med tydelige definisjoner, presiseringer og unntaksbestemmelser. Det vi mener, er at når vi nå vedtar denne loven, vedtar vi en uklar lov, og den åpner for forskjellige tolkninger. Det som er bekymringsfullt, er at vi nå kan komme til å se en masse rettssaker og bitre konflikter fordi en ikke klarer å tolke denne loven skikkelig. Mitt spørsmål til statsråden blir da: Ser statsråden denne problemstillingen – at vi nå kan få mange saker i rettssalene, istedenfor at vi kunne hatt et skikkelig lovverk?
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-03-09:
Dette lovforslaget berører den daglige velferden til svært mange mennesker. Dessverre er det slik at veldig mange familier – bortimot halvparten – opplever dette, nemlig samlivsbrudd. Det er sånn sett ikke en unormal situasjon eller en situasjon som er fremmed, det er en situasjon som er vanskelig, men en situasjon som vi som lovgivere har et stort ansvar for å finne en god håndtering på. For oss som lovgivere er hovedmålene klare. Vi må bidra til at barn i familier der det blir samlivsbrudd, skal få de best mulige livsvilkår og ha mulighet til å opprettholde og utvikle kontakten med både far og mor. Barnas beste ligger under det hele. Det er rettesnoren for oss, og vi skal sørge for at lovene ivaretar det hovedhensynet. Ett av de mest sentrale spørsmålene i Regjeringens forslag er om man skal gi domstolene adgang til å idømme delt bosted. Høyre har tidligere vært skeptisk til en slik åpning. Bakgrunnen for det er, som det har vært nevnt her tidligere, det forhold at i de tilfellene hvor dette kommer opp, vil det være et høyt konfliktnivå, og mulighetene for at barnet skal kunne komme i en veldig vanskelig situasjon, er store. Det andre argumentet er at det i det praktiske liv nok er behov for å øve et visst press på partene i familiesaker for at man faktisk skal komme frem til forlik og finne frem til gode løsninger, som familiene selv er de nærmeste til å se hva kan være. Når vi har kommet til at vi vil støtte Regjeringens forslag, er det fordi vi ser at det gjennom generell lovgivning er vanskelig å ivareta alle tenkelige individuelle situasjoner. I disse sakene vil retten stå oppe i krevende avveininger, men retten vil kunne forholde seg til den enkelte sak på en helt annen måte enn det vi kan gjøre, og slik sett bør vi stole på rettsvesenets evne til å holde frem barnets beste og finne gode løsninger – eller i hvert fall de best mulige løsninger – også i disse situasjonene. Høyre støtter også at samværsnormen korrigeres, slik at den omfatter én natt mer i uken. I likhet med Regjeringen mener vi at dette er en korrigering som, sett ut fra det de fleste av dagens foreldre ville ønske, er en naturlig utvikling. Høyre støtter også forbudet mot all form for voldsutøvelse overfor barn. Vi mener en slik regel er et sunnhetstegn og et riktig signal i et demokratisk og ikke-voldelig samfunn. All form for vold avler vold og brutalitet tilbake. Vi lever dessverre i en tid og i et samfunn der voldsbruk er tiltagende, og all avstand fra dette er etter Høyres syn et gode. Hovedkonklusjonen for oss er at vi støtter de fremlagte forslagene.
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-03-09:
Jeg vil bare kort redegjøre for at Høyre vil støtte forslag nr. 2, fra Fremskrittspartiet, om samværssabotasje. Det er et viktig tema som det er viktig å følge opp, og som rammer veldig hardt i de vonde tilfellene der barn blir et maktmiddel mellom tidligere partnere. Det er urovekkende mange tilbakemeldinger på dette feltet, og jeg håper Regjeringen vil ta tak i det og ta noen grep som kanskje kan bidra til å løse dette.
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-03-09:
Jeg tror ikke statsråden behøver å bekymre seg for at vi ikke ser problemstillingen eller avveiningen. Spørsmålet er bare hvor du setter grensen, hadde jeg nær sagt – om det er innenfor eller utenfor døren, i forhold til de religiøse institusjonene og organisasjonene. Når jeg hører på statsrådens innlegg, synes jeg statsråden individualiserer trosutøvelsen i betydelig grad. Han snakker om enkeltmenneskets rett til trosutøvelse. Jeg opplever at trosutøvelse i veldig stor grad også handler om fellesskap, og at det faktisk er en viktig del av det å tro. Som Jesus sier i Bibelen, hvis jeg ikke husker feil: «For hvor to eller tre er samlet i mitt navn, der er jeg midt iblant dem.» Det er klart at det er et viktig signal, en viktig idé rundt hva en menighet og hva et fellesskap er. Er det da virkelig slik at statsråden mener at fordi man har et ansettelsesforhold, skal man ikke ha styringen over hva slike fellesskap skal innebære?
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-09:
I dag skal vi styrke diskrimineringsvernet i norsk rett. I forrige uke var jeg på FNs kvinnekonvensjonsmøte i New York. Der blir Norge lagt merke til som et land med høy grad av likestilling og relativt liten grad av diskriminering. Spørsmålene som vi ble stilt, var: Hvordan får vi det til? Er alle i Norge enig i dette? Representanten Thommessen sa at alle vil at Norge skal være et tolerant land. Men la det være klinkende klart: Likestilling er ikke kommet rekende på ei fjøl. Spesielt med den norske modellen er at vi har vært villig til å ta i bruk lovverket for å beskytte bl.a. kvinner og seksuelle minoriteter mot diskriminering. Tidvis har dette vært en suksesshistorie, men det har aldri vært ukontroversielt. Noen i Norge har vist politisk vilje til å bekjempe diskriminering. I merknadene blir regjeringspartiene bl.a. beskyldt for å innsnevre religionsfriheten i Norge. Jeg har lyst til å gå denne kritikken litt i møte med å si at rett til å utøve sin egen religion er en menneskerettighet, men det er også retten til vern mot diskriminering. Trossamfunn gir rammer og møteplasser for å utøve tro, men de er også arbeidsgivere. I SV synes vi det er rimelig at de skal ha det samme ansvaret som andre arbeidsgivere i Norge. På tross av år med kamp og framgang for homobevegelsen opplever fremdeles mennesker i Norge å bli utsatt for diskriminering. Vi vet at selvmordstallene blant unge homofile er høyere enn for heterofile. Vi vet at unge homofile utsettes for hatvold, og at de opplever trakassering og manglende respekt for sin seksualitet. Å bekjempe denne diskrimineringen står høyt på vår agenda. På tross av år med kamp og framgang for kvinnebevegelsen opplever fremdeles kvinner i Norge å bli utsatt for diskriminering. Vi vet at kvinner under jobbintervjuer opplever å bli spurt om de tenker på å få barn. Vi vet at hvis de svarer ja på dette spørsmålet, opplever de å bli forbigått. Derfor foreslår vi i dag å vedta et forbud mot å spørre om graviditet. Lenge har det vært slått fast at graviditet ikke skal vektlegges ved ansettelse, men tall fra likestillings- og diskrimineringsombudet viser at gravide trenger et ytterligere vern. Derfor er jeg stolt av å være med på å innføre et spørreforbud i dag. Det er ingen hemmelighet at mitt parti ønsker et enda sterkere diskrimineringsvern enn det som ligger på bordet i dag. Vi er likevel glad for at vi har fått på plass det som er et styrket diskrimineringsvern i Norge. Endringene i likestillingsloven og arbeidsmiljøloven styrker menneskers vern mot diskriminering.
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-09:
Jeg kunne ikke unngå å legge merke til representanten Solveig Hornes innlegg, der regjeringspartiene ble beskyldt for å være mot mangfold, for å være intolerante og for ikke å respektere foreldres egne valg når det gjelder religiøse privatskoler. Jeg synes denne kritikken er hul, når Fremskrittspartiet i sitt alternative statsbudsjett ønsket å fjerne statsstøtten til de homofiles organisasjoner fordi det ikke er statens oppgave å støtte særinteressegrupper i det norske samfunnet. I tillegg har medlemmer av Fremskrittspartiet tatt til orde for å forby muslimske privatskoler. Det er vanskelig å konkludere med noe annet enn at mangfoldsbegrepet til Fremskrittspartiet kun inkluderer kristne og heterofile.
Christina Nilsson Ramsøy (Senterpartiet), 2010-03-09:
Det er et stort ansvar å være med og utforme lover som skal ivareta barnets beste. Det finnes saker hvor det kan være vanskelig å se hva som nettopp er barnets beste. Flere og flere barn blir berørt av foreldrenes samlivsbrudd, og vi vet at samlivsbrudd også kan være en veldig stor påkjenning for barna og veldig krevende å komme seg igjennom. Da er det viktig at vi klarer å utforme lover som skal ivareta barnas rettigheter her. Hvorledes foreldrene klarer å samarbeide, vil være avgjørende for hvordan barna vil klare seg. Godt foreldresamarbeid er viktig for at barna skal slippe å leve under langvarige konflikter mellom sine foreldre. Barnets beste skal legges til grunn; det er overordnet foreldrenes rettigheter og ønsker, og det er viktig at dette perspektivet legges til grunn i alle saker. I situasjoner hvor det skulle være tvil, er det viktig at det hele tiden er barnets perspektiv som skal vektlegges. Det blir foreslått her å utvide samværsdefinisjonen til å gjelde én overnatting i uken, at ettermiddagssamværet forlenges med en overnatting. Det er i tråd med det veldig mange allerede praktiserer i dag. Det er viktig likevel selv med denne utvidelsen å legge til grunn at det hele tiden er til barnets beste, og at hver enkelt familie må se hva som passer for sine barn, og finne samværsløsninger i tråd med dette. Det blir også foreslått at domstolene skal få en større adgang til å idømme delt bosted hvis det foreligger særlige grunner for det. I de fleste situasjoner kan det nok være – som mange har vært inne på – at det ikke er til barnets beste å komme fram til denne løsningen, men for noen barn kan det være det hvis visse forutsetninger er til stede. Derfor er det viktig at det også blir gitt mulighet for dette, slik at domstolene i alle tilfeller kan dømme og gjøre det de mener er det beste for barnet. Barn må kunne vokse opp uten å utsettes for noen form for vold. All form for vold som ledd i barneoppdragelsen er uakseptabel. Det må ikke være noen tvil om rettstilstanden i forhold til at barn ikke skal utsettes for vold. Det blir også foreslått en presisering av at all form for vold mot barn er forbudt, selv om det også skulle skje som et ledd i barneoppdragelsen. Det presiseres også at skremmende eller plagsom opptreden overfor barn er forbudt. Et forbud mot alle former for vold kan også virke forebyggende, nettopp fordi en del milde krenkelser og en del man kan unnskylde i dag som ledd i barneoppdragelsen, kan føre til grovere former for vold og overgrep. Det er nå viktig at barns integritet blir vernet på minst like god måte som det de voksnes integritet blir i dag.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-03-09:
Det jeg lurer på, går på varsling. Jeg vil gjerne gi skryt til Regjeringa for at de har fulgt opp forslaget fra utvalget. Men vi har et annet forslag om varslingstid. Mitt spørsmål til statsråden er egentlig todelt. For det første: Kan han nå garantere at alle som vil ha mekling før flytting, får det innenfor den fristen som ligger i loven nå? Spørsmål nr. 2: Kan statsråden etter en tid revidere fristen hvis han ser at den blir for kort, og at det kan skape konflikter?
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-03-09:
Det meste av lovverket her er det brei enighet om, men jeg har lyst til å komme med noen bemerkninger og en stemmeforklaring for Venstres stemmegivning her i dag, da vi kommer til å stemme sammen med de andre opposisjonspartiene når det gjelder retten til å utøve ansettelser ut fra sin religiøse oppfatning. Venstre har alltid vært i front for homofiles rettigheter på alle samfunnsområder. Men når man beveger seg inn på dette med folks rett til å ha en tro og en overbevisning, syns jeg at kampen for toleransen er i ferd med å bli totalitær – da skal flertallet definere hva toleranse skal være, da skal flertallet bestemme hvordan man skal utøve toleranse. Som aktivt medlem av Den norske kirke og medlem av menighetsråd kommer jeg til å kjempe for å ha en norsk kirke som praktiserer de oppfatningene som jeg mener, ut fra min tro, at den kirken skal ha. Men det å bestemme – som stortingsrepresentant – hvilke oppfatninger trossamfunn skal ha i slike saker, mener jeg er et overtramp av meg som stortingsrepresentant. Da overfører jeg min politiske oppfatning av hva toleranse er, over på et trossamfunn, som baserer sin personalpolitikk, sin ansettelsespolitikk, på sin tro og overbevisning. Derfor mener jeg at kampen på dette området må skje innenfor trossamfunn, og det må skje på bakgrunn av det som trossamfunn er opprettet for, nemlig sin tro. Hvis man hele tiden tror det er flertallets definisjon av toleranse som skal påføres alle enheter, blir toleransen veldig totalitær. Her syns jeg at vi har nådd det punktet der toleransen går over – i kampen for toleranse – til å bli en totalitær toleranse. Derfor vil Venstre stemme som vi gjør i denne saken.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-09:
Jo, det ser jeg. Men det er ikke alltid slik at det å gå inn for de mest drastiske virkemidlene er den eneste måten å anerkjenne en problemstilling på. Det er dessverre litt for ofte Fremskrittspartiets måte å drive politikk på. Jeg er opptatt av at vi ser på hvilke virkemidler som virker for barna. Og igjen er det slik at vi må klare å være strengt prinsipielle og tydelige på at det er barnets beste som skal være den gjennomgående rettesnoren. Det synes jeg, med all respekt, at Fremskrittspartiet litt for ofte i tilstrekkelig grad ikke klarer å følge opp. Jeg er redd for at f.eks. tvangshenting vil være tiltak som øker konfliktnivået og gjør det vanskeligere for barn i hverdagen. Vi har allerede klare virkemidler for tvangsbot og ny domstolsbehandling i saker der samværsavgjørelser ikke oppfylles, og så må vi satse mer på mekling og bistand, bl.a. gjennom revidering av meklingsinstituttet.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-09:
Det som har kommet fram i høringsrunden, er en tydelig motstand mot å idømme fast delt bosted hvis det er et veldig høyt konfliktnivå. Det vil det veldig ofte være i denne type saker. Derfor er dette, som jeg sa, en snever adgang, der nettopp hensynet til barnets beste og vurderingen av høy konflikt og hensiktsmessigheten av en slik ordning skal ligge til grunn. Det er vårt forslag veldig tydelig på. Innstillingen fra komiteen er veldig tydelig på det. Men jeg mener at vi ikke kan utelukke at det finnes saker der det vil kunne være hensiktsmessig og til barnets beste å idømme en slik ordning. Derfor vil vi ikke avskjære domstolenes kompetanse til å fatte en slik avgjørelse der det er til barnets beste.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-09:
Denne endringen gjør vi jo nettopp for at det skal være tid og mulighet til å vurdere og diskutere hva som vil være den beste omsorgsløsningen for barnet før flytting gjennomføres. Det er klart at dette er en vurdering gjort ut fra et forsøk på å finne hva som er en rimelig balanse mellom den tid som kreves for å finne en slik løsning, og hva som er praktisk mulig og rimelig i forhold til den forelder som skal flytte, kanskje på grunn av endrede jobbforhold og andre ting. Det er klart at det er viktig at vi sørger for at det er kapasitet til f.eks. å håndtere denne type saker i meklingsapparatet. Det er en sak som vi nå har til evaluering, og som Regjeringen skal se på framover. Så er det selvfølgelig slik at vi med dette forslaget, som med andre forslag, kontinuerlig må vurdere om det vi nå gjør, er det rette i forhold til tidsfristen. Jeg tror det og tar utgangspunkt i det.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-09:
Når jeg blir bydd opp til dans av representanten Horne på den måten, klarer jeg ikke å si nei. Jeg må bare få svare helt kort. I likhet med det Gunn Karin Gjul akkurat sa, skjønner jeg at det representanten Horne har problemer med å forstå, er hvordan vi både kan være veldig opptatt av likestilling for menn, og samtidig ikke gå inn for en mer åpen adgang til å idømme delt bosted. Problemet med representanten Hornes resonnement er at likestillingstanken hos Fremskrittspartiet først inntreffer i det øyeblikket man har et samlivsbrudd. Men da er det jo for sent, ikke sant? Det vi andre prøver å gjøre, og som jeg opplever at vi har fått støtte for fra hele denne salen, unntatt fra Fremskrittspartiet i dag, er at når man kommer i den situasjonen, er det barnets beste som må gjelde, og ingen ting annet. Men så er jeg enig i at det er veldig ønskelig om det i framtiden blir slik at det mye oftere enn i dag vil være til barnets beste at det er far som får omsorgen, eller at man deler omsorgen. Og for å få det til må vi ha likestilling når barnet blir født. Et mer likestilt foreldreskap er nøkkelen for å få til det som representanten Horne ønsker seg. All erfaring vi har, både fra Norge og fra andre land, er at hvis vi klarer å bygge ut særlig pappapermisjonen, fører dette til to ting: at fedre er mer sammen med barna sine når de er helt små, og at det forplanter seg et annet omsorgsmønster oppover i barnas oppvekst – vi får mer likestilte familier. Dette fører til færre samlivsbrudd, noe som vil spare flere barn for å komme i den situasjonen vi her diskuterer, og til at flere menn vil være i den situasjonen at det er naturlig, når de står sterkere ved samlivsbrudd, å kreve ansvar for barna – og at det vil være åpenbart at det er til barnas beste at de får det. Derfor er vårt suverent viktigste redskap for å få til dette, fedrekvoten. Mer fedrekvote er det viktigste vi kan gjøre for å sørge for at flere menn får nær kontakt og omsorg med sine barn ved samlivsbrudd, for å forebygge samlivsbrudd og for å sørge for at barnets beste i flest mulig tilfeller er et mest mulig likestilt og delt foreldreskap. Da er det store mysteriet at det partiet som er så veldig for menns rettigheter og likestilling ved samlivsbrudd, er minst for menns rettigheter når barna blir født, og ønsker å avskaffe fedrekvoten. Det synes jeg er et mysterium.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-09:
Nei, vi får en klarere lov enn vi har hatt. Det lovverket vi har hatt, er uklart fordi det ikke er tydelig nok i sin avveining mellom to grunnleggende rettigheter – trosfriheten og diskrimineringsvernet. Jeg må si jeg er veldig forbauset over tonen fra de borgerlige, som tar så lett på den avveiningen. Jeg mener det er rimelig at vi samtidig som vi tar hensyn til trossamfunnenes frihet til å bestemme sin praksis og lære, krever at det skal begrunnes og vises hvorfor det er hensiktsmessig og saklig at man skal diskriminere. Såpass med respekt må vi ha opp mot det vanskelige forhold det er når to så grunnleggende rettigheter i vårt samfunn kan være i konflikt. Det å kreve at vi får en tydelig saklighetsvurdering, mener jeg er en naturlig følge av det dilemmaet. Det framgår veldig tydelig i proposisjonen hva slags krav som settes for å kunne gjøre det.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-09:
Det vi foreslår i dag, er ikke å fjerne trossamfunnenes adgang til å forskjellsbehandle, men at det skal begrunnes og avveies opp mot en annen fundamental rettighet – nemlig retten til å slippe diskriminering. Når jeg sier at jeg reagerer på tonen i debatten, er det fordi opposisjonen i innlegg etter innlegg er høye og mørke på vegne av trosfriheten, mens det ikke en eneste gang har kommet fram en anerkjennelse – som jeg i alle fall ville ha trodd at særlig Høyre deler – i forhold til det vanskelige dilemmaet som denne avveiningen mellom to rettigheter er. Derfor reagerer jeg veldig. Når det brukes uttrykk som «totalitært», og at dette ikke hører hjemme i et sant demokrati, synes jeg det er manglende respekt for at det kan være ulike syn i et dilemma, i en avveining, som jeg tror er vanskelig for de fleste av oss. Det opprører meg litt, og jeg synes det er underlig at ikke Høyre har en tydeligere posisjon i en sånn debatt.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-09:
Den loven vi i dag vedtar, er det min klare intensjon at skal stå, og jeg håper den vil stå. Det er vårt utgangspunkt. Vi har her funnet en balansegang som er vanskelig mellom ulike hensyn, men som gjør at det vil være mulig å fortsette med det som jeg har trodd var Kristelig Folkepartis viktigste anliggende, nemlig at noen trossamfunn vil kunne ta denne typen hensyn ved ansettelser og samtidig kreve at det tydeligere veies opp mot diskrimineringsvernet, begrunnes saklig og viser at det er en forholdsmessig reaksjon. Nettopp ut ifra at jeg mener at vi i forslaget anerkjenner det dilemmaet – har respekt for det andre synet – gjør at jeg reagerer sterkt på at representanten i sitt innlegg tar i bruk begreper som at dette ikke hører hjemme i et sant demokrati, som jeg synes er en måte å omtale vårt forslag på som ikke burde høre hjemme i denne sal.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-09:
Forskjellen ligger i at dagens lov gir en generell adgang. Jeg mener at vi ikke i avveiningen mellom så viktige hensyn skal gi blankofullmakter til å sette det ene hensynet til side. Det betyr at vi må tilstrebe at det skal være saklighet og forholdsmessighet, og at vi derfor gjør dette på en mer hensiktsmessig måte gjennom å kreve en begrunnelse. Så må jeg si at jeg synes det er litt underlig at det stadig vekk gjentas at dette vil bli så vanskelig for trossamfunnene og er så uklart samtidig som Kristelig Folkeparti og Høyre støtter den samme tilnærmingen når det gjelder muligheten til f.eks. ikke å ansette en kvinne. Det som er veldig uklart og utydelig når det gjelder homofile, er veldig klart og tydelig når det gjelder kvinner. Det forstår ikke jeg. Der har Fremskrittspartiet i det minste valgt en mer prinsipiell tilnærming og stemt imot alt.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-09:
Jeg synes det er veldig spesielt at representanten Høybråten beskylder meg for ikke å være åpen for dialog. Jeg mener til og med å huske at jeg var innom representantens kontor for få uker siden. Men det å være innstilt på dialog betyr jo ingen forpliktelse til å komme til enighet når det er slik at forslagene vi har, ikke viser seg å være mulig å forene. Jeg har full respekt for, og har tatt på alvor, de innspill som har kommet både fra Kristelig Folkeparti og fra ulike trossamfunn, men jeg mener at de forslagene ville gjøre at vi beholdt en rettstilstand som var mer uklar, som gjorde at vi ikke i tilstrekkelig grad stilte krav til at også trossamfunnenes adgang til å forskjellsbehandle – som skal være der – blir veid opp mot det diskrimineringsvernet som er så viktig for oss. Derfor har jeg ikke kunnet imøtekomme de kravene, fordi jeg er uenig i dem. Det er jo engang slik det også må fungere i denne sal, at vi alle tar stilling til hva vi er enige eller uenige i.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-09:
Gjennom de omtrent 20 årene som omsorgslønnsordningen har eksistert, har den fått stor politisk oppmerksomhet. Den har vært gjenstand for en rekke forsøk, kartlegginger og interne utredninger. Det har representanten rett i, og det er også betydelig oppmerksomhet rundt framtiden til denne ordningen. Jeg kan ikke annet enn vise til det som helse- og omsorgsministeren svarte i Stortinget nylig, nemlig at Regjeringen vil opprette et offentlig utvalg for å se nærmere på ytelser for pårørendeomsorg. Hensikten med det arbeidet er selvfølgelig å se hva slags potensial vi har for å forbedre ordningene, ikke minst i det perspektivet vi diskuterer her. Det er for tidlig for meg nå å foregripe konklusjonen på den prosessen, men når Regjeringen setter den i gang, er det jo fordi vi også har politisk vilje til å gjøre endringer.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-09:
Nei, det er ikke slik at Regjeringen ønsker å legge føringer på hva som er den beste omsorgen for hvert enkelt barn. Det vi er opptatt av, er at vi skal ha et tilbud som er til barnets beste, og som legger til rette for at foreldrene kan ha omsorg for sine barn og følge opp barn med nedsatt funksjonsevne i tiltrekkelig grad. Men så er det jo et mål at det skal være mulig å kombinere det med et mest mulig normalt yrkesliv, som det er vanskelig for mange å gjøre i dag. Derfor må vi se på hva slags strukturer og ordninger som kan tilrettelegge for det. Det jeg sa i min innledning, har noe med innretningen på dette forslaget å gjøre. Det betyr selvfølgelig ikke at det ikke i mange av enkeltforslagene er ting som vi kan diskutere, og som vil virke i retning av det målet som jeg her har redegjort for.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-09:
Jeg anerkjenner fullt ut problemstillingen fordi jeg får også mange av disse henvendelsene. Jeg ser at mange familier sliter. Det er viktig at vi gjør noe med det, og det er bra at disse tingene tas opp i Stortinget. Som jeg redegjorde for i mitt innlegg, er vi allerede i full gang med en rekke ulike prosesser for å finne ut hvordan vi skal forbedre det tilbudet vi har, ytterligere. Jeg vil si, på samme måte som representanten Karin Andersen sa i sitt innlegg, at ofte er det jo ikke de formelle rettighetene som er problemet i Norge i dag, men å sørge for å gjøre dem reelle. Da mener jeg f.eks. at den prosessen vi har satt i gang, knyttet til Flatø-utvalget, er viktig. Oppfølgingen av den blir veldig spennende fordi vi har et kjempestort behov for å hindre at barn og familiene deres i denne situasjonen blir kasteballer mellom offentlige tjenester. Noe av det viktigste vi kan gjøre, er å sørge for at retten til de tjenestene vi har sagt at disse familiene skal få, faktisk blir reell og overholdt rundt om i landet.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-09:
Først vil jeg si at det kan være lett å dra retoriske poeng på det med utredninger som tar tid. Men jeg synes jo kanskje at innstillingen fra komiteen illustrerer hvorfor det på dette området er behov for å gå gjennom en del prosesser. For heller ikke opposisjonen klarer jo å samle seg om forslag i dag. Det viser jo at her er det mange gode hensikter som jeg tror alle partier deler, men at det trengs et grundig politisk arbeid for å komme fram til de løsningene som virker, og det er jo det vi er ute etter. Når det gjelder koordinering, satte vi i gang prosessen med Flatø-utvalget nettopp fordi vi ønsker å tydeliggjøre ansvarsforholdene, sørge for at alle barn og familiene deres får en tydelig oppfølging gjennom ulike offentlige tjenester, og at tjenestene må jobbe sammen for å hjelpe barna istedenfor at familiene skal løpe fra kontor til kontor. Det er det min klare intensjon å virkeliggjøre, og det blir spennende å se hvordan den kommende høringsrunden kan bidra til det.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2010-03-09:
Det er en sak med to sider som diskuteres her i Stortinget i dag, og jeg vil på Kristelig Folkepartis vegne si at det er nettopp ivaretakelsen av begge de grunnleggende rettigheter, som handler om å slippe å bli diskriminert på et usaklig grunnlag og det å ivareta trosfriheten, som er grunnleggende for oss i denne saken. Det som forundrer meg, er en statsråd som snakker varmt om trossamfunnenes rettigheter, men som samtidig har lukket både ører og dører for et enstemmig innspill fra ikke bare kristne samfunn, men alle trossamfunn – alle livssynssamfunn i Norge – og som heller ikke har vært villig til noen form for dialog med opposisjonen, i hvert fall ikke vært villig til noen form for imøtekommelse i en slik dialog med opposisjonen, under behandlingen av denne saken i Stortinget. Er det SVs prinsipprogram som skal tvinges igjennom her, koste hva det koste vil, eller er det slik at statsråden faktisk er opptatt av å lytte til andre synspunkter?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2010-03-09:
La meg først si meg hjertens enig med representanten Knutson Barstad i at den siste tids debatt om religionens plass i samfunnet er ganske forvirrende. Men det er, med respekt å melde, ikke bare Fremskrittspartiet som representerer den forvirringen, det gjør også det partiet representanten selv representerer her i salen. Sosialistisk Venstreparti er jo det partiet som faktisk er villig til å bruke pengetvang mot trossamfunn hvis de ikke gjør som SV vil, som også har vært villig til å forby religiøse skoler, og som i det siste har lett med lys og lykte etter muligheter i lovverket for å stramme inn når det gjelder religiøse skoler. Derfor er det ikke betryggende når den loven som vedtas her i Stortinget i dag, overlater så mye til forvaltningens skjønn med hensyn til å ivareta det som departementet i proposisjonen kaller «grunnleggende og fundamentale» rettigheter. Jeg skal sitere – det er meget godt sagt. Det står i proposisjonen på side 33: «(…) både religionsfriheten og diskrimineringsvernet er sentrale elementer i et demokratisk samfunn og i et menneskerettsperspektiv. Dette er rettigheter som anses som grunnleggende og fundamentale. Begge rettighetsperspektivene er svært viktige for de impliserte parter og samfunnet for øvrig. Det handler om beskyttelsen av menneskets egenverd og verdighet.» (…) Dette kan Kristelig Folkeparti skrive under på. Nettopp derfor – fordi det er så fundamentale og grunnleggende rettigheter vi snakker om – bør de begge forankres i lovteksten, slik representanten Håbrekke har tatt til orde for. Det er riktig – jeg kan bekrefte det – at statsråden har vært på mitt kontor, og vi har hatt en dialog. Den endte ikke i noe resultat. Det har jeg selvfølgelig respekt for og tar til etterretning. Men jeg synes det er langt mer alvorlig enn at statsråden ikke tar mine synspunkter til etterretning, at han ikke i det hele tatt tar inn over seg det et samlet fellesskap av livssynssamfunn og trossamfunn i Norge har skrevet til komiteen om. For vår del er vi enig i at forskjellsbehandling må være saklig, den må være nødvendig, og den må være forholdsmessig. Men vi mener at det er en helt nødvendig presisering fra Stortinget som lovgiver at også religionsfriheten skrives inn i lovteksten, fordi den har en helt sentral betydning i et slikt samfunn som Norge skal være, der menneskers verdighet skal respekteres, menneskers tro skal respekteres og trossamfunnenes rett til å ivareta formålet med sin virksomhet og selv tolke sin lære skal respekteres. Det skal ikke skje fra Stortingets talerstol, fra noen stortingsrepresentanter eller fra noen statsråder – det skal trossamfunnene selv gjøre. Det er de som skal forvalte det også som arbeidsgiver.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2010-03-09:
Det var representanten Andersens innlegg som fikk meg til å gripe ordet igjen, for ikke å la det bli stående at Kristelig Folkeparti for sin del ikke har vært villig til å lytte i denne saken. Det faller på sin egen urimelighet. Hvis vi for vår del ikke hadde vært villig til å lytte, hadde vi jo bare stemt for å beholde dagens lovgivning, uten noen form for diskusjon eller dialog med Regjeringen om andre alternative løsninger. Men vi har altså vært villig til fra vår side, for å skape et mest mulig forutsigbart og bredt flertall i Stortinget, å diskutere andre løsninger med Regjeringen enn det Regjeringen har lagt fram. Det har vi gjort. Resultatet er at Regjeringen ikke vil flytte på seg. Det respekterer vi og tar til etterretning, men vi vil ikke bli beskyldt for ikke å ha lyttet og ikke ha vært i dialog – det har vi vært. Så må jeg si at jeg synes det blir veldig, veldig spesielt når representanten Andersen sier at fordi det ikke er noe krav om at man skal ha rett til rasediskriminering, kan man ikke stemme for dette. Hvilke trossamfunn er det som har etterspurt det? Det vi har foran oss, det Stortinget har foran seg i dag, er en henvendelse fra samtlige trossamfunn i landet, også livssynssamfunn, som ber Stortinget «legge til grunn den rett trossamfunnenes og andre virksomheter med religiøst formål har til selv å definere hvordan stillinger er relatert til virksomhetens formål». De ber komiteen i det videre arbeidet med lovtekst og merknader legge til grunn en forståelse av saklighetskriteriene som ivaretar trossamfunns og trosbaserte virksomheters behov for indre selvstyre. Det er det flertallet har valgt å lukke dører og ører for.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2010-03-09:
Historien er full av eksempler på diskriminering i trosfrihetens navn. Det finnes fortsatt religiøse samfunn som ser hudfarge som avgjørende for medlemskap og presteskap. Funksjonshemmede har gjennom historien også vært gjenstand for religiøst begrunnet diskriminering. Mennesker med såkalt homofil samlivsform er likevel den eneste gruppen dagens arbeidsmiljølov gir trossamfunn en eksplisitt rett til å diskriminere. Heldigvis er det i dag flertall for å fjerne arbeidsmiljøloven § 13-3 tredje ledd. Religionshistoriker Dag Øistein Endsjø har forklart regelen som et uttrykk for at lovverket opererer med en «rangeringsmodell» der ulike diskrimineringsgrunnlag har forskjellig verdi. Bestemmelsen er f.eks. et uttrykk for at rasisme oppfattes som mer alvorlig enn homodiskriminering. Det er ingen mangel på religiøse tekster som vi i dag vil oppfatte som rasistiske, som f.eks. forbyr raseblanding. Likevel er det heldigvis helt uaktuelt å la trossamfunn drive med rasediskriminering. Mindretallet i dag, Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti, skriver i sine merknader at trossamfunnene skal ha mulighet til «å innrette sin virksomhet i forhold til egen læremessig overbevisning». Hva er konsekvensene av en slik blankofullmakt? Forutsatt at det kan begrunnes i læremessig overbevisning, hvorfor mener mindretallet at diskriminering av homofile er mindre alvorlig enn diskriminering av mennesker med en annen hudfarge eller funksjonshemmede? I fjor sto Høyre og Venstre sammen med regjeringspartiene om en felles ekteskapslov. Begge partier har ved flere anledninger tatt til orde for et sterkere diskrimineringsvern for homofile. I dag stemmer de likevel sammen med Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti for å videreføre retten til usaklig forskjellsbehandling av homofile, og argumenterer med at grensen er nådd. Diskriminering i trossamfunn rammer ikke tilfeldig. Den rammer personer som deler trossamfunnets verdigrunnlag og livssyn. At det stilles krav til personer i lærerstillinger, er det enighet om. Men er det rimelig og riktig at en vaktmester, en renholdsarbeider eller en person som gir omsorg til rusavhengige, diskrimineres fordi hun er det mennesket hun er? Det er dette Venstres Trine Skei Grande i dag kaller totalitært, det er dette som er grensen Høyre og Venstre ikke vil krysse, og det er dette som Kristelig Folkepartis leder mener handler om å lukke dører og ører. Men hvem er det som lukker dører og ører? Lovforslaget innebærer at forskjellsbehandling skal ha et saklig formål, er nødvendig og ikke er uforholdsmessig inngripende overfor den som rammes. Det er rimelige krav.
Torkil Åmland (Fremskrittspartiet), 2010-03-09:
Det er interessant å høre på denne debatten. Jeg skal prøve ikke å gjenta mye av det som har vært sagt. Det jeg synes er litt interessant her, er at når vi snakker om religionsfriheten, så er det den som disse på bildet bak oss slo fast i 1814 som en iboende og ukrenkelig rettighet, vi diskuterer i dag. Og det jeg synes er litt spesielt, er at denne regjeringen jo leter etter smutthullene for hvordan den kan få strammet inn på denne friheten. Graver-utvalget sa at det går noen grenser, og så var det noen gråsoner. Det er de gråsonene Regjeringen nå bruker for alt det de er verdt, for å stramme inn. Det man gjør nå, er at man legger bevisbyrden på trossamfunnene. Nå er det trossamfunnene som på en måte skal ha en grunn for å anvende den religionsfriheten som er grunnlovfestet, mens bevisbyrden normalt burde ligge på den som vil innskrenke trosfriheten, ikke på den som vil anvende trosfriheten. Så sier også statsråden her at nå skaper man klarhet i reglene. Det er nettopp det man ikke gjør. Så nevnes det eksempel fra en kristen skole. Derfra har jeg selv erfaring, som rektor i åtte år i en kristen skole. Jeg vet at dette er et skolesamfunn man snakker om. Man kan ikke skille mellom religionslæreren og gymlæreren – eller vaktmesteren, for den saks skyld. På mange skoler er vaktmesteren kanskje den viktigste sjelesørgeren, fordi han er en som elevene kan henvende seg til litt utenfor skolesystemet, og en som har en veldig viktig funksjon. Det kan være en husmor på internatet – det kan være slike funksjoner. Man snakker om et skolesamfunn som deler et sett av felles verdier. Disse skolene og disse virksomhetene har en veldig ryddig måte å ordne dette på i dag. Hvis man søker og blir ansatt der, får man et verdidokument som man signerer, der det går veldig tydelig og klart fram hvilke verdier man forplikter seg på. Så i dag har man veldig ryddige og gode forhold når det gjelder dette. Problemet er at Regjeringen med disse innstrammingene tvert imot roter det til, og gjør det uklart og vanskelig for mange av disse aktørene. Jeg er også blant dem som synes det er merkelig å høre på når man snakker om at man vil ha samråd og innspill. Stoltenberg var her for tre uker siden og snakket om betydningen av samråd, nå skulle man lytte til folket. Man har til og med opprettet egne Internett-sider hvor man kan gi innspill osv. Mitt spørsmål er: Når har man tenkt å begynne å lytte til innspillene? Her har man fått et samlet innspill fra alle religions- og livssynssamfunn, trossamfunn, som sier at dette er en innstramming som går ut over deres integritet og selvstyre. Likevel sier man, som statsråden her, at ja, men vi gjør som vi vil i alle fall, for vi er ikke enige. Da synes jeg faktisk det er å føre folk bak lyset å si at man vil ha samråd og innspill. Man får heller la være å gjøre det, og så får man gjøre som man på forhånd har bestemt seg for, ellers blir dette et spill for galleriet. Denne loven går igjennom. Vi andre får bare se fram mot 2013 og få et annet flertall da, slik at denne loven kan reverseres og vi kan få ansettelsesfriheten og trosfriheten på plass igjen.