Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-12-05:
Målet med det lovendringsforslaget som Odelstinget har til behandling i dag, er å styrke tilgangen på veterinærtjenester. Vi har de siste åra erfart at det i mange områder i landet er dårlig næringsgrunnlag for veterinærpraksis, og dermed blir det også lite attraktivt for veterinærer å etablere seg for å drive klinisk praksis. Mange bekymrede rådmenn og ordførere har vært i kontakt med departementet i håp om at vi kan hjelpe til for å styrke veterinærdekninga. Jeg er derfor glad for at det er bred tilslutning her i salen til ei lovendring som vil være viktig for husdyrbrukerne og i tillegg for dyrehelsa og dyrevelferden i distriktene. Visshet om at det er mulig å få tak i veterinær som driver praksis, er av stor betydning for alle dyreeiere. Lovendringa innebærer at det blir etablert et konkret lovbestemt ansvar for å sørge for tilfredsstillende tilgang på tjenester fra dyrehelsepersonell. Ansvaret plasseres på lavest mulig effektive nivå – hos kommunene. Fram til i dag har det ikke vært noe lovbestemt ansvar for å sørge for en generell veterinærdekning i de enkelte distriktene. Staten har hatt ansvar for å organisere og finansiere ei ordning med klinisk veterinærvakt utenom ordinær arbeidstid, men ingen har hatt ansvar for dagtidtilgangen på tjenester. Noen kommuner har på frivillig grunnlag brukt midler til stimuleringstiltak for veterinærer, mens andre har sett det som vanskelig å prioritere slike frivillige tiltak opp mot andre oppgaver. Regjeringa har fulgt opp lovendringsforslaget med et forslag i budsjettproposisjonen om nye, øremerkede midler på 12 mill. kr til kommunene for at de skal kunne ivareta det nye ansvaret på en god måte. Parallelt med at kommunene nå får ansvar for å sørge for tilfredsstillende tilgang på tjenester fra dyrehelsepersonell, overføres ansvaret for klinisk veterinærvakt fra staten til kommunene. Den kliniske veterinærvakten var preget av uro og konflikter før denne regjeringa overtok. På grunnlag av et anmodningsvedtak fra Stortinget ble vaktordninga utredet av et eget utvalg. I februar 2006 forhandlet vi fram en ny avtale med Den norske veterinærforening med utgangspunkt i utvalgsinnstillinga. Dette har skapt ro om vaktordninga. Veterinærforeninga har fulgt opp sine forpliktelser etter avtalen på en god måte og aktivt arbeidet for å få medlemmene til å slutte opp om vaktavtalen. Det synes å være bred enighet om at den vaktordninga vi har i dag, fungerer godt. Etter min mening er det avgjørende at vi har lagt konfliktene om vaktordninga bak oss når nå ansvaret legges til kommunene. Jeg har merket meg at komiteflertallet går inn for en tilføyelse til det lovforslaget vi har fremmet, for å presisere at kommunenes ansvar for tjenestetilgang også omfatter ansvaret for klinisk veterinærvakt. Departementet framforhandlet i oktober i år en justert vaktavtale med Veterinærforeninga. Denne avtalen danner basis for den avtalen KS nylig inngikk med Veterinærforeninga for å sikre en god videreføring av vaktordninga under kommunalt ansvar. Gjennom øremerkede overføringer legger vi opp til å kompensere kommunene fullt ut for de kostnadene som vaktordninga medfører, slik den er organisert når kommunene overtar ansvaret. Etter min vurdering gir den lovendringa som et stort flertall i denne salen støtter opp om, klare føringer for å sørge for et godt tilbud av veterinærtjenester i hele landet. Kommunene har de beste forutsetningene for å finne gode løsninger tilpasset lokale behov, alene eller i et interkommunalt samarbeid. Jeg er trygg på at denne loven, når den blir vedtatt, vil vise seg viktig for landbruket i utkantdistrikter og for vårt arbeid for god dyrehelse og dyrevelferd.