Helene Falch Fladmark (Venstre), 1999-06-14:
Stortinget diskuterer i dag kvalitetsutvikling i skolen. Tydeligvis er det enighet blant alle partiene om at kvalitet i skolen er viktig, men det er sprikende oppfatninger om hva kvalitet er, og hvordan den kan utvikles. Etter Venstres vurdering er den gode skole kjennetegnet ved at det er en lærende organisasjon som hele tiden vurderer sin egen virksomhet og fokuserer på elevenes læring, og der skolenes brukere og omgivelser deltar i utviklingen. Det er med glede jeg kan konstatere at det er en kvalitetsutvikling etter disse prinsippene Stortingets flertall slutter opp om i dag. Venstre vil sikre enhetsskolen, som skal være en felles møteplass for barn med ulik sosial og kulturell bakgrunn. Men det er en misforståelse når Arbeiderpartiet sier det er flertall for å si at vi har en 13-årig enhetsskole i Norge. Det vi konstaterer i merknadene, er at også videregående opplæring er et felles møtested for nær sagt all ungdom. Venstre er opptatt av at skolene skal gjenspeile det mangfoldet elevgruppene består av. Det betyr bl.a. at skolene må få frihet til å utvikle sin skole etter utfordringene lokalt. Derfor vil vi gjenreise skolene til selvstendige institusjoner der kreativitet og skaperkraft blant den enkelte lærer og elev skal dyrkes fram – ikke kveles av direktiver ovenfra eller av ensrettet undervisning. Den som har lest litt organisasjonsteori, vet at utvikling har best grobunn der det finnes menneskelig engasjement og rom for handling. Nettopp derfor er det så viktig at en strategi for kvalitetsutvikling i skolen har den enkelte skole som utgangspunkt, slik Regjeringen har fått gjennomslag for. Premissene som skal ligge til grunn for vurderings- og kvalitetsarbeidet, er at arbeidet skal stimulere til utviklings- og nyskapingsarbeid, ikke fokusere på kontroll. Det skal sikre god kommunikasjon mellom ulike nivåer og alle som er involvert i den enkelte skoles utvikling, nemlig skolens ledelse, lærerne, elevene, foreldrene og lokalsamfunnet. Det er viktig at alle disse aktørene deltar i utviklings- og vurderingsarbeidet. Eksterne veiledere kan bidra med generell innsikt og hjelpe skolene til å evaluere sin virksomhet. Et slikt system vil bidra til større åpenhet om skolens virksomhet, noe jeg mener er svært viktig for at engasjementet og kunnskapen om skolen blir større, og dermed gir et godt grunnlag for videre utvikling. Det er også svært viktig at rapporteringsrutinene skal forenkles og forbedres, og at informasjonen som innhentes fra skolene, skal ha praktisk nytteverdi for utviklingsarbeidet. Altfor mange skoleledere og lærere sliter med å fylle ut skjemaer og rapporter som gir liten mening for dem, og som kanskje ikke alltid er like meningsfylte for mottakerne heller. Venstres kamp mot byråkrati i skolen har fått gjennomslag i teorien. Nå gjelder det at perspektivet om et enklere Norge også vektlegges i praksis når nye rutiner skal etableres, slik at krefter til utviklingsarbeid blir utløst. Regjeringen har med andre ord fått gjennomslag for en strategi som legger opp til økt lokalt handlingsrom og mindre byråkrati. Den som lyttet til utdanningsdebatten 7. mai, burde dele min undring over hvorfor partiet Høyre ikke støtter en slik strategi. I den debatten tok representanter fra Høyre sterkt til orde for å styrke den lokale friheten og mangfoldet i Skole-Norge. I merknader og forslag til denne stortingsmeldingen går partiet inn for det motsatte. Høyre ønsker et sentralt kontrollorgan og vil ha flere standardiserte prøver. Jeg må få spørre Høyre: Hva mente partiet om mangfold og lokal handlefrihet? Tror virkelig Høyre det blir mangfold av mer standardisering, eller nyskaping og kvalitetsutvikling av kontroll? Nei, jeg tror de som kjenner skolen i Norge best – elevene, lærerne og foreldrene – er takknemlige for at Stortinget i dag velger en strategi for kvalitetsutvikling der kunnskap om den enkelte skole og lokalt engasjement er hovedfundamentet. Dette er en erkjennelse av at de som kjenner hvor skoen trykker, er de beste til å utvikle skolen videre. Eksterne veiledere kan bidra til å belyse skolens utviklingspotensial ved å trekke på andre erfaringer. Vi som arbeider på et nasjonalt plan, skal definere retningen på utviklingen og legge til rette for at de som skal gjøre jobben i praksis, får mulighet til det. Dette er etter min mening det beste grunnlag for en kontinuerlig utvikling av skolen, slik at barn og unge får et best mulig grunnlag for å skape seg et godt liv.