Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-11-22:
Representanten Eriksen Søreide tar opp et meget relevant tema i en tid da Europa er inne i sin verste krise siden annen verdenskrig – en tid da den økonomiske aktiviteten fortsatt er lavere enn før finanskrisen i mange land. Ansvarlige myndigheter strever med å finne veien ut av denne krisen, nasjonalt, regionalt og globalt, og med å finne den rette balansen mellom tiltak som fremmer økonomisk disiplin og omstillingsevne, og tiltak som stimulerer til aktivitet. Én problemstilling som er mindre i fokus – heldigvis – er tiltak for å begrense internasjonal handel. Hovedårsaken er at vi i dag har et globalt rammeverk. Dette har vært en effektiv buffer mot ukontrollert proteksjonisme. Som interpellanten nevnte: Generasjonene før oss har fått erfare hva som kan skje i en verden uten robuste spilleregler, uten gode arenaer for samarbeid og uten mekanismer for å løse konflikter. Allerede før annen verdenskrig var over, ble det igangsatt et arbeid med en ny, global samarbeidsarkitektur. På handelsområdet kom Generalavtalen for toll og handel, GATT, på plass i 1947. Siden den gang er GATT videreutviklet til Verdens handelsorganisasjon, med 157 medlemmer som representerer 97 pst. av verdenshandelen. I snart 65 år har dette regimet bidratt til å forebygge og forhindre at handelskonflikter kommer ut av kontroll. Knapt noen gang tidligere har dette regimet blitt utsatt for en tøffere test enn i løpet av de siste årene. En fersk rapport fra WTO viser at det siden 2008 er innført restriktive tiltak av ulik art som berører omkring 3 pst. av verdenshandelen. Dette er bekymringsfullt, men gitt det dramatiske bakteppet er det aller viktigste at verdenssamfunnet så langt har vært i stand til å forhindre en ukontrollert eskalering i proteksjonistisk retning. Handelsregimet har med andre ord så langt bestått testen. Samtidig ville en utvidet WTO-avtale, en avslutning av Doha-runden, være av stor betydning i møte med de globale økonomiske utfordringene. Det har Norge jobbet aktivt for, men dessverre er utsiktene dårlige. Verden har forandret seg mye siden 2001. Endrede handelspolitiske maktforhold, en stadig mer kompleks dagsorden og vedvarende uenighet mellom de handelspolitiske stormaktene – nye som gamle – gjør at utsiktene dessverre er dårlige. Like fullt er WTO viktig, ikke minst som bolverk mot økonomisk nasjonalisme, proteksjonisme, i krisetider. Det økende antallet nye medlemmer i WTO, Kina og Russland bl.a., har økt organisasjonens betydning i så måte. Igjen er Norge et aktivt medlem, både som støttespiller og som bruker av WTOs tvistemekanismer – panelordningen – i konkrete handelspolitiske konflikter. WTO var samlet til ministermøte i desember i fjor. Oppmerksomheten var rettet mot den økonomiske situasjonen og WTOs rolle i den sammenheng. Det var heller ikke da mulig å se slutten på Doha-runden. Men til tross for det turbulente bakteppet ble medlemslandene enige om en politisk erklæring. Den understreket betydningen av det multilaterale handelssystemet, betydningen for økonomisk vekst, sysselsetting og utvikling, og den pekte på WTOs sentrale rolle i kampen mot proteksjonisme. I tillegg sluttet Norge seg til en gruppe av 49 land som støttet et opprop med sterke advarsler mot å ty til proteksjonistiske tiltak i en vanskelig økonomisk tid. Oppropet inneholder en forpliktelse om å avstå fra å innføre nye barrierer mot handel med varer og tjenester. Det gir et løfte om å vise maksimal tilbakeholdenhet mot å innføre tiltak som måtte ha betydelig proteksjonistisk virkning. Norges tilslutning til dette oppropet var – og er – naturlig, gitt hvordan vår egen vekst, velstand og velferd henger nøye sammen med våre tette bånd til omverdenen. Det multilaterale handelssystemet har tjent oss vel, ikke bare som et vern mot den sterkestes rett og proteksjonisme, men også som en plattform for vekst og velferd. Norge har som kjent en svært åpen økonomi. Interpellanten spør hva regjeringen har gjort for å følge opp dette oppropet. Svaret følger av det jeg har pekt på: Vårt viktigste vern mot proteksjonisme er det globale handelsregimet forankret i WTO. Det viktigste vi kan gjøre, er å støtte opp om, videreutvikle og styrke dette regimet. Dette arbeidet prioriterer regjeringen høyt. WTO har de senere årene vært oppfattet nær sagt som synonymt med Doha-forhandlingene. Den ordinære virksomheten i organisasjonen har fått mindre oppmerksomhet. Krisen har imidlertid løftet fram selve regelverkets egenverdi. WTOs betydning som forsvarsverk mot proteksjonisme – uavhengig av Doha-runden – er igjen kommet i forgrunnen. Det er bra. Det har nå gått over et tiår siden verdens nest største økonomi, Kina, ble med i WTO. Det er liten tvil om at det faktum at vestlige land i økonomisk tilbakegang og Kina er deltakere i samme handelsregime, har bidratt til å dempe kravene om proteksjonistiske tiltak med potensielt ubehagelige politiske overtoner. For at WTO skal forbli relevant og effektivt, må systemet pleies og vedlikeholdes. WTOs rolle som overvåker av utviklingen i verdenshandelen og av det enkelte lands handelspolitikk er helt sentral i denne sammenheng. Norge legger derfor veldig stor vekt på aktiv bruk av organisasjonens regulære organer og instrumenter. Vi følger aktivt opp andre lands etterlevelse av regelverket. Vi tar jevnlig opp konkrete problemer som norske eksportører møter i andre land. Vi passer også på å etterleve regelverket selv, og det er ikke aktuelt for regjeringen å gå ut over våre handelspolitiske forpliktelser. For eksempel er forslaget til omlegging til prosenttoll for enkelte landbruksvarer en mulighet som vi har innenfor rammen av våre forpliktelser i WTO. Vi har selvfølgelig vurdert dette spørsmålet i lys av våre overordnede handelspolitiske interesser, noe jeg pekte på i flere innlegg i Stortinget i forrige uke. Jeg bare minner om at argumentet da, som nå, er at vi gikk fra kronetoll til prosenttoll fordi den faste kronetollen på seks konkrete tollinjer hadde gitt stadig mindre beskyttelse fordi kroneverdien var lik, så det var ikke en konstant, men en fallende beskyttelse, og det nærmet seg en situasjon hvor disse produktene ville bli utkonkurrert av oster fra EU. Vi korrigerte det ved å bruke den retten vi har til å gå fra kronetoll til prosenttoll. Norge står i fremste rekke når det gjelder åpenhet – om hvilke regler som gjelder i Norge – og i det å stille oss åpen for en kritisk gjennomgang av vår egen politikk. Vi deltar også aktivt i drøftelser om hvordan det daglige arbeidet i organisasjonen kan forbedres og effektiviseres. At Norges ambassadør til WTO nå innehar vervet som leder for WTOs hovedråd, viser at vi nyter stor respekt i organisasjonens arbeid. Norge har i noen få tilfeller gått til det skritt å benytte seg av WTOs tvisteløsningssystem. Dette systemet er avgjørende for regelverkets gjennomslagskraft. Vi deltar også aktivt som såkalt tredjepart i en rekke tvistesaker – ikke nødvendigvis fordi vi tar parti for en av partene, men fordi vi har interesse av at regelfortolkningen skjer på en riktig måte, og at tvisteløsningssystemet fungerer effektivt. Vedlikehold er ikke tilstrekkelig for at systemet skal fortsette å være relevant i en verden i utvikling. Derfor er det svært uheldig at Doha-runden har stoppet opp. Systemet må utvikles videre – ikke minst for å bli et bedre instrument for å støtte utviklingslandenes integrasjon i verdensøkonomien. Norge har etter mitt syn vært en konstruktiv aktør i Doha-forhandlingene – både for å ivareta våre egne interesser og for å støtte utviklingslandenes interesser, og da særlig de aller fattigste landene. Nettopp fordi vi verdsetter systemet så høyt, har Norge hele tiden engasjert seg for å finne løsninger, både på områder der vi har offensive interesser, på områder der vi har defensive interesser, og der vi ikke har noen direkte interesser. Til tross for vår relativt begrensede betydning i verdensøkonomien ser vi at Norge blir invitert med i sentrale drøftelser og diskusjoner, nettopp fordi vi er en respektert bidragsyter. Det skal vi fortsette å være. Regjeringen bidrar også til å motvirke proteksjonisme ved å redusere handelsbarrierer på andre måter enn gjennom WTO. Ett eksempel er forhandlinger om frihandelsavtaler gjennom EFTA som innebærer reduksjon av handelsbarrierer for både varer og tjenester. Et annet eksempel er de forbedringene regjeringen har foreslått i den såkalte GSP-ordningen, som innebærer at utviklingslandene vil få bedre adgang til det norske markedet for både industrivarer og en rekke landbruksvarer. Som en følge av dette vil bl.a. 29 land i gruppen av lavere mellominntektsland få tollfrihet for alle industrivarer, tollfrihet for ytterligere 51 tollinjer på landbruksområdet og 50 pst. tollreduksjon på ytterligere 15 landbruksvarer. For å konkludere: Norges økonomi har vært, er, og vil fortsatt være åpen mot omverdenen. Vi arbeider aktivt for friere handel. I vår utenriks- og handelspolitikk vil vi fortsette å arbeide sammen med land som deler våre syn, for å forhindre en proteksjonistisk utvikling. Her står det daglige arbeidet for å bevare, styrke og fremme det regelbaserte, globale handelssystemet forankret i WTO helt sentralt.