Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2011-12-05:
Kristelig Folkeparti mener å ha sett en tendens over tid der norske myndigheter i økende grad ser ut til å ønske å bruke frihetsberøvelse som et ledd i sin utlendingspolitikk. Jeg har bare lyst til å minne om at det ikke er ulovlig å søke asyl. Det er en grunnleggende menneskerett å søke om beskyttelse. Mennesker som søker om internasjonal beskyttelse, må i utgangspunktet ikke behandles som kriminelle. Blant dem som i dag får avslag på sin asylsøknad i Norge, finner man også personer som ifølge FNs høykommissær for flyktninger har krav på internasjonal beskyttelse. Det er en påminnelse om at behandlingen av flyktninger trenger stor årvåkenhet fra norske myndigheters side for ikke å sette medmennesker i en håpløs situasjon. Vi som aldri har opplevd flukt som eneste utvei, greier ikke helt å sette oss inn i det konglomerat av problemer og vanskelige valg som må foretas, og som senere kan få alvorlige konsekvenser. Da er det ikke alt som glir lett, eller passer med vårt lov- og regelverk på området. Det Kristelig Folkeparti ser på som et stort dilemma i saken vi behandler nå, er det som går på fengsling av barn. I morgen skal Stortinget behandlet Prop. 135 L for 2010–2011 om endringer i straffeloven når det gjelder barn og straff. De endringer som blir vedtatt i den saken, vil også påvirke fengsling av barn etter utlendingsloven. Det åpnes for at det i visse situasjoner kan reageres med fengsling også overfor mindreårige utlendinger. Jeg har merket meg at en samlet justiskomité skriver i sine merknader at de «har som sin viktigste målsetting at man får barn og ungdom ut av kriminalitet», og at «det fremlagte lovforslag vil bidra til å bedre unges rettsstilling». I henhold til FNs barnekonvensjon skal frihetsberøvelse overfor barn kun benyttes som en siste utvei, og da for kortest mulig tid. Barn er særlig sårbare. Derfor må det legges enda større vekt på begrepet «barns beste». I Prop. 138 L, som vi behandler nå, brukes da også formuleringen at «barn bare kan pågripes og fengsles når det er «særlig påkrevd». Hvis fengsling benyttes, må dette gjøres på en måte som i størst mulig grad ivaretar barnas behov – det gjelder f.eks. hvor barn plasseres. Barneombudet har i sine uttalelser vært klar på at politiarrest er uegnet for barn. Det gjelder både forholdene i arresten, lengden på oppholdet og oppfølgingen mens de er der. Ifølge departementet blir familier med barn nesten utelukkende pågrepet i de tilfellene hvor det ligger til rette for rask uttransportering. Dersom det viser seg at uttransportering ikke kan skje dagen etter pågripelse, blir familien nesten alltid sluppet fra Trandum framfor at det bes om fengslingskjennelse fra retten. Soningsforhold ved fengsling må legges til rette for barn. Familier som er fengslet, skal innkvarteres for seg, slik at de sikres tilstrekkelig privatliv. Mindreårige skal ha mulighet til å delta i lek og fritidsaktiviteter som passer for barnets alder, og skal, avhengig av oppholdets lengde, ha tilgang til undervisning. Kristelig Folkeparti er enig i at å utvide politiets adgang til å benytte tvangsmidler overfor utlendinger som skjuler sin identitet, unndrar seg utsendelse eller begår kriminalitet, er et grep for å bevare publikums tillit til asylinstituttet og bidra til en mer effektiv utlendingskontroll, herunder enklere retur av personer med avslag. At de som begår kriminelle handlinger både skal fengsles og etter hvert utvises, er en naturlig følge av at de har begått alvorlige lovbrudd her i landet. Når det gjelder identitet, viser jeg til det jeg sa i begynnelsen av innlegget, at mennesker på flukt i sin redsel kan gjøre noen valg som får konsekvenser for dem senere. Men jeg forutsetter, og jeg regner med, at grundige undersøkelser utelukker utvisning av flyktninger med reelt beskyttelsesbehov. Dette håper jeg at justisministeren kan bekrefte.