Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2007-10-04:
De menneskeskapte klimaendringene er vår tids største politiske utfordring. Som en nasjon som har bidratt sterkt til den globale oppvarmingen gjennom vår eksport av olje og gass, har Norge et moralsk ansvar for å bidra til å løse problemene. Konsekvensene av vår måte å leve på er en verden med mer tørke, flere oversvømmelser, mer uvær, smelting av polisen og av isbreene, redusert biologisk mangfold, flere flyktninger, mer fattigdom og økt menneskelig lidelse. Det paradoksale er at det er mennesker i utviklingsland som sterkest blir rammet, til tross for at størstedelen av utslippene har funnet sted i industrilandene. Kristelig Folkepartis miljøpolitikk er forankret i forvalteransvaret. Som mennesker er vi pålagt å forvalte skaperverket i tråd med naturens tåleevne. En av dem som har sagt dette klarest i den senere tid, er tidligere statsminister i Sverige Göran Persson. Han uttalte følgende til Schrödingers katt 27. september i år: Det er i naturen mitt engasjement starter, det er i skapelsen, innenfor denne fantastiske, helt ubegripelige komplekse skapelse, hvor hver liten detalj griper inn i hverandre, og som skaper dette skjønne, dette underbare som vi kaller for naturen. Det er der engasjementet starter. Og dette holder vi på å forderve. Vi holder på å forderve det i vår generasjon. Og vi blir kanskje de første som overleverer gården til neste generasjon i en verre tilstand enn den var i da vi arvet den fra våre foreldre. Det er et tungt, moralsk ansvar, og det skal vi forsøke å endre på. Göran Persson er sosialdemokrat, og med disse ordene demonstrerer han et sterkt slektskap med oss kristendemokrater. I sin tid som statsminister i Sverige prioriterte han en klimapolitikk som har gjort at Sverige allerede i dag har innfridd sine Kyoto-forpliktelser. Sverige har de senere år redusert sine utslipp av klimagasser, mens Norges utslipp øker. På bakgrunn av at klimaet er vår tids største politiske utfordring, overrasket det meg at klimapolitikken ikke hadde en mer framtredende plass i trontalen. Det kan virke som om Regjeringen er tilfreds med den presentasjonen som klimaet har fått i klimameldingen, og at det nå er tid for å konsentrere seg om andre områder. Jeg håper jeg tar feil. Jeg håper Regjeringen og stortingsflertallet lyttet til stortingspresident Jaglands understreking i denne sal tirsdag av at de gode løsningene som regel kommer hvis de som har flertallet, lytter til flere enn seg selv. Stortingspresident Jagland var også klar og tydelig på et annet punkt tirsdag, da han understreket at skal vi lykkes internasjonalt, må vi øke vår innsats på hjemmebane. Dette er en politisk ytring fra en erfaren parlamentariker som det er verdt å lytte til. Kristelig Folkeparti støtter Regjeringens målsetting om å redusere de globale utslippene av klimagasser med 30 pst. i 2020 og målsettingen om et karbonnøytralt samfunn i 2050. Den politiske uenigheten handler ikke om disse hovedmålene, men om hvilke visjoner disse målene avstedkommer, og hvilke konkrete tiltak som må til for å nå hovedmålene og oppfylle visjonene. Er det Regjeringens visjon at vi skal kjøpe oss fri fra krevende omlegginger i møte med det karbonnøytrale samfunnet i 2050? Eller vil Regjeringen bygge et lavutslippssamfunn som ser tempoet i oljeutvinningen sammen med utviklingen av renseteknologi, som ser fordelen av å endre og stabilisere energibruken vår, og som ser at et lavutslippssamfunn oppnår vi bare hvis vi spiller på lag med folk flest og deres eierforhold til sitt nærmiljø og naturen? Jeg finner det naturlig å trekke fram dette etter å ha hørt landets statsminister tidligere i dag vektlegge at Regjeringen vil påta seg ansvaret for omfattende utslippsreduksjoner i andre land, for på den måten å oppnå større og raskere reduksjoner i utslippene av klimagasser. Jeg håper det finnes politikere i denne sal som de neste månedene tør være visjonære, radikale og forpliktende når det gjelder klimapolitikken – ikke for sin egen skyld, men for neste generasjons.