Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2001-05-15:
Regjeringens langtidsprogram må ses i sammenheng med andre stortingsmeldinger og -proposisjoner som konkretiserer retningen for Arbeiderpartiets politikk innenfor de ulike politikkområder med stor betydning for den videre utvikling av samfunnet. Gjennomgående synes det meg at retningen på politikken peker mot sterkere sentralisering på distriktenes bekostning. Verdiene skapes i distriktene, hovedsakelig langs kysten, men verdiskapingsområdene får liten uttelling for dette. Statens investeringer går i all hovedsak til østlandsområdet, til Oslo og nabofylkene. Der statens investeringer går foran, følger de private investeringene etter, og landets samlede investeringskapital bindes i altfor stor grad opp i det sentrale østlandsområdet, der presset i økonomien er størst fra før. Jeg viser til Bjørvika, med all den statlige og private investeringskapital som planlegges brukt rundt selve operaen, og jeg viser til IT Fornebu, med de krav til samferdselsinvesteringer som har kommet i tillegg til de store investeringer staten alt har lagt ned for å øke sysselsettingen i et av landets rikeste områder. Bare disse to prosjektene, med alt som følger med, vil binde opp investeringskapital i Oslo og Akershus i mange år fremover, og tar all troverdighet ut av Regjeringens fromme ønske om i hovedsak å bevare dagens bosettingsmønster. For hvis ikke distriktene får beholde en større del av sin egen verdiskaping, vil mangel på investeringsmulighet i infrastruktur og kulturutvikling føre til at distriktene ikke bare tappes for sine materielle ressurser, men også for sin menneskelige kapital, fordi det moderne menneske ønsker enkel tilgang til både kulturelle opplevelser og tidsmessig infrastruktur i alle ordets betydninger. Derfor vil Kystpartiet arbeide for at bedriftsbeskatningen skal tilfalle den kommune der bedriften ligger, og ikke ta veien om statskassen for at distriktene så skal få en del tilbake i form av overføringer som tilsynelatende er storsamfunnets milde gaver til Distrikts-Norge. Uten den verdiskaping som skjer langs kysten, ville Oslo ligge tynt an. Når oljeinntektene synker, forventes marine produkter å overta som Norges største eksportinntekt. Også marine produkter produseres langs kysten, og Kystpartiet mener at eierskap i næring basert på kystens ressursgrunnlag i størst mulig grad må være lokalt forankret. Det må legges til rette for at kystens og distriktenes verdiskapere får mulighet til en lokalsamfunnsutvikling som øker muligheten for å få næringsklynger rundt primærproduksjonen, og slik bidra til mangfoldighet i næringsutvikling og yrkesvalgsmulighet. Dette kan vi bare oppnå ved å investere i distriktene. Kystpartiet kan ikke akseptere at kostnadene ved nødvendige investeringer i infrastruktur skal betales av lokalbefolkningen i form av bompenger. Dette er en ekstraskatt som legger urettferdige byrder på folk og næringsliv i Kyst-Norge. Arbeiderpartiet peker på behovet for omstilling av arbeidskraften, og mye tyder på at sjøfolk er en gruppe som planlegges omstilt til annen virksomhet. Dersom vi ikke ivaretar vår grunnstamme av norske sjøfolk ved å gi dem internasjonalt konkurransedyktige rammevilkår, vil grunnlaget for rekruttering til maritim utdanning falle bort, og vi vil i løpet av få år miste ikke bare den maritime næringsklynge, men også den forvaltningskompetanse vi trenger for å ivareta vår egen kystlinje og kystsikkerhet. Kystpartiet vil derfor sette et kompromissløst krav til at det legges til rette for en grunnstamme på 25 000 konkurransedyktige sjømannsarbeidsplasser. Arbeiderpartiet har en lite offensiv politikk for å møte stramheten i arbeidsmarkedet. Kystpartiet vil ikke bare ha en bedre skole med lærere som utdannes inn mot skolens ulike trinn og har sabbatsår til kompetanseutvidelse for å øke kunnskapsbredden og forhindre utbrenthet og tidligpensjonering, vi vil også legge til rette for at unge mennesker får arbeidsmuligheter som gir anledning til å ta en modnings- og utviklingspause mellom grunnskole og videregående skole, slik at flere kan finne sin plass i arbeidslivet og ikke som i dag falle utenfor og bli uføretrygdet uten noen gang å ha vært i arbeid. Slik kan vi ikke bare øke arbeidsstokken, men vi kan redusere de offentlige utgiftene som er knyttet til en stadig større gruppe yngre uføretrygdede. Kystpartiet ser et klart behov for å redusere avgiftsnivået. Dette er en form for usosial beskatning som i særlig grad rammer dem med lav inntekt. Mennesker med lav inntekt må også få en skattelette som gjør det mulig for en fulltids arbeidstaker å leve av egen inntekt. Og vi vil ivareta pensjonistenes kjøpekraft, slik at de blir mindre avhengige av offentlige støtteordninger og i større grad kan kjøpe den tjenesten den enkelte måtte ha behov for. Til sist vil vi fra Kystpartiet peke på de uheldige virkninger arveavgift og skatt på arbeidende kapital har på grunnstammen i distriktsnæringslivet, de privateide lokale bedrifter der lokale eiere går aktivt inn i utviklingen av sine lokalsamfunn. Tiden løper fort – jeg ser at det ikke er tid til å komme inn på flere områder av Kystpartiets visjoner for neste periode. Jeg henviser bare til de merknader som ligger inne fra representanten Bastesen.