Gorm Kjernli (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
I de to sakene vi nå behandler, er vi i realiteten invitert til å stemme for Fremskrittspartiets alternative nasjonale transportplan som ble nedstemt for et år siden. Alt tyder på at Stortinget igjen vil avvise forslagene mot Fremskrittspartiets stemmer. 60 mrd. kr mer i investeringsrammen til jernbanen og 200 mrd. kr mer til vei de neste ti årene – det høres jo forlokkende ut. Men det er greit at ikke resten av opposisjonen er like løsslupne i sin pengebruk. Hvor skal Fremskrittspartiet ta pengene fra? Det er det store spørsmålet. Men det jeg er glad for, er at vi nok en gang denne våren får muligheten til å diskutere jernbane i stortingssalen. Det er vel fjerde gangen siden nyttår vi diskuterer jernbanen på et overordnet nivå, og det er bra for oss som er glad i tog. Det har vært unntakstilstander for jernbanen i vinter. Vi har en gammel og nedslitt infrastruktur som det jobbes på spreng for å få i bedre stand. Men at den senere tids problemer også skyldes kulde og en snørik vinter, er det ikke tvil om hvis vi ser på utviklingen i punktlighet. Punktligheten har blitt bedre utover våren, og det er bra for de reisende. Men det frir oss ikke fra det faktum at vi er nødt til å gjøre mer for infrastrukturen, og her er Arbeiderpartiet og regjeringen i gang. Jernbaneverket fikk de pengene de ba om til vedlikehold i statsbudsjettet. Nå er det sagt at de kan bruke enda mer, og i forslaget til revidert budsjett for 2010 får de ytterligere nye midler de kan bruke. Det er også greit å minne om at investeringene i ny infrastruktur har over tredoblet seg siden 2005. De kommende årene vil vi fortsette å bruke mer penger på jernbanen år for år. Jernbanen har livets rett, og vi skal videreutvikle den. Nasjonal transportplan er ikke forpliktende nok, sier opposisjonen. Nei, for Bondevik-kameratene var den ikke det. De klarte ikke å følge opp sin plan. Da ga den heller ikke forutsigbarhet for dem som planlegger og bygger jernbane. Arbeiderpartiet og regjeringen overoppfylte forrige nasjonale transportplan, og nå er vi i gang med en ny plan med høyere rammer. Nasjonal transportplan innebærer en opptrapping. Vi skal trappe opp innsatsen år for år. For oss er planen forpliktende og er mer enn kun et papir. Det har vi vist, og det gir også forutsigbarhet for jernbanen. Som et eksempel kan jo nevnes Oslo–Ski, som også har egen post på statsbudsjettet for å sikre forutsigbarhet og rasjonell framdrift, men det gjelder også for de andre prosjektene. Ambisjonene stopper ikke der. Det er varslet en ny strategi for sammenhengende dobbeltsporutbygging i intercitytriangelet på Østlandet. Når vi rullerer Nasjonal transportplan, må vi tidfeste når sammenhengende dobbeltspor her kan realiseres. Og ja, det må bli før 2040. Tar man seg en tur til Ski stasjon i dag, vil man se at arbeidet med ny stasjon og det som skal bli nytt dobbeltspor til Oslo, er i gang. Ved Gevingåsen jobbes det for å få den nye tunnelen ferdig. På Bergensbanen, på Nordlandsbanen og på andre banestrekninger jobbes det med vedlikehold. I Oslo-området jobbes det hver dag for å få gardermobanestandard på skinnegangen og med å øke regulariteten i Oslotunnelen. Utredningen og muligheten for høyhastighetstog er godt i gang. At vi vil noe med jernbanen, vises ikke minst ved en slik utredning. Den klattvise flikkingen vi har drevet med i mange år, har vært et uttrykk for lave ambisjoner. Nå er ambisjonsnivået høyere, og jernbanen får mer penger. Utredningen er i seg selv med på å løfte jernbanen ved at man viser vilje til å satse. Så får vi håpe at konklusjonene fra utredningen blir bygging av høyhastighetsbane. Men nå står fokuset på å forbedre og forsterke den jernbanen vi har. Vi er nødt til å få en bedre vinter neste år enn den vi hadde i år. Jeg forventer at Jernbaneverket og NSB har lært noe av denne vinteren, og at beredskapen er enda bedre neste vinter. Når Jernbaneverket får de pengene de ber om, forventer vi som har gitt pengene, resultater tilbake. Opposisjonen fortsetter fokuset på tekniske ting som organisering, konkurranse, OPS, finansieringsmodeller og beregningsmetoder, som de også har vært opptatt av tidligere i vinter. For Arbeiderpartiet er det viktigste å sørge for en bedre hverdag for de reisende og for godstransporten. Derfor er vårt fokus på å gi Jernbaneverket og NSB muligheten til å levere det vi forventer av dem. Når utfordringen er å gjøre noe med infrastrukturen, er ikke løsningen konkurranse oppe på skinnene. Når Jernbaneverket har slitt med å få tilbake kompetansen de mistet da Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre ga mange ansatte sluttpakker, er ikke løsningen å splitte mer, som et ideologisk prosjekt. Arbeiderpartiet vil styrke og forbedre norsk jernbane. Akkurat nå tror vi det løses best ved å sørge for at Jernbaneverket får bygd opp en robust organisasjon, og at de får de pengene som de ber om. Så vil jeg ikke avvise at når vi får sammenhengende dobbeltsporutbygging, eller hvis vi skal bygge høyhastighetsbane, må vi da organisere dette som egne prosjekter, som vi gjør f.eks. med Oslo–Ski. Jeg er spent på hva som kommer ut av det forskningsarbeidet som gjøres på dette feltet nå. Gjøvikbanen trekkes ofte fram som en suksess. Spør dem som reiser med Gjøvikbanen nå, om de er fornøyde. Punktligheten har i vinter vært omtrent den samme som øvrige strekninger i landet. De siste ukene nå i vår har punktligheten vært lavere på Gjøvikbanen enn på hovedbanen eller på den utskjelte Østfoldbanen. De reisende er misfornøyde med manglende togsett og innstilte tog på grunn av personalmangel. De etterlyser konkurransegrunnlaget, konkurranseavtalen mellom staten og NSB, for de føler at de ikke får det tilbudet som de ble forespeilet. Dette er selvfølgelig ikke bra, men det viser at konkurranseutsetting ikke bare har vært en suksess, som opposisjonen ofte hevder. Vi har en Nasjonal transportplan med betydelige midler til jernbanen. Den og alle de konkrete prosjektene er vårt fokus; både drift, vedlikehold, nye linjer, flere krysningsspor og andre forbedringstiltak. Fremskrittspartiet overbyr alle andre med penger, som de enten har tatt fra bøndene, verdens fattige eller framtidens pensjonister eller alt i en kombinasjon. Jeg er glad vi har et bredt flertall på Stortinget som ikke er med på den type politikk. Arbeiderpartiet og regjeringen skal klare å fornye tiltroen til jernbanen gjennom de forslag og budsjetter vi legger fram.