Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-01-17:
Med tanke på forrige debatt: Hvis statsråden heller vi gi oss fasiten til regjeringen når det gjelder Lofoten og Vesterålen, så skal han få bruke all sin taletid i denne debatten uten å få kritikk fra undertegnede!(Munterhet i salen) Han er blant venner blant tilhørerne i dag. (Munterhet i salen) Temaet jeg tar opp, er kraftsituasjonen. Statsråden varslet at 2011 trolig ville bli verre enn 2010. Det gjorde han forrige vinter. Jeg delte, og deler, denne virkelighetsoppfatningen, og mente vi måtte bruke tiden fram til 2011 til i hvert fall å gjøre det vi kunne for både å unngå en krise og å få avbøtende tiltak på plass slik at en eventuell krise ble minst mulig smertefull. Dessverre fikk statsråden rett i sine forventninger. Jeg vil ikke på noen måte påstå at han ønsker dagens situasjon, men det er likevel en konsekvens av den politikken som har blitt ført – ikke bare av denne regjeringen og ikke bare av denne statsråden – over lang tid i Norge. Vi har en statsminister som både har utelukket gasskraft på linje med andre land, som også har utelukket større vannkraftutbygginger og som var energiminister i 1995 da man begynte å spå et kraftunderskudd. Så dagens statsminister er egentlig den som i størst grad har hatt en finger med i det spillet vi dessverre nå ser. Strømprisene har gått i været, og det er veldig mye oppmerksomhet rundt dette i media. Mange varsler at strømregningen vil bli 2 000–4 000 kr høyere for folk med et gjennomsnittlig forbruk. Vi har også sett at beredskapssjefen i Møre og Romsdal har gått ut i media og vært svært bekymret og ønsket alle mulige tiltak iverksatt, alt fra å stenge ned industri til å starte opp de mobile gasskraftverkene, for, som han sier, rasjonering er noe en vil unngå for enhver pris. Det er jeg enig med han i. Det er et paradoks at vi i Norge, der vi nesten ikke engang tør å diskutere kjernekraft, bortsett fra fra et par partiers side, samtidig sitter og trygler og ber svenskene om å kjøre kjernekraftverkene sine i gang så fort som mulig og så mye som mulig. Det er et paradoks i norsk energipolitikk som er vanskelig å forklare. Dessverre, må jeg si, virker regjeringen relativt dårlig forberedt på denne situasjonen til tross for energiministerens advarsler for et år siden. Det synes jeg egentlig er litt spesielt, siden energiministeren var veldig tydelig i en kraftdebatt vi hadde forrige vinter. Når en leser nasjonalbudsjettet for 2011, ser en at regjeringen skriver at den anslår at strømprisene i 2011 vil være om lag uendret i forhold til 2010. En ser altså ingen varsler om prisøkning. Det er ganske spesielt, all den tid statssekretæren i Finansdepartementet, SVs Roger Schjerva, i NRK Dagsrevyen forrige uke var ute og sa at kommunene måtte forstå og vente at strømprisene i år ville bli høyere enn i fjor. Derfor kunne de ikke forvente noen utstrakt hånd fra regjeringen med tanke på at de fikk en strammere kommuneøkonomi med høyere strømpriser. Det er litt rart at regjeringen, eller i hvert fall SV i regjering, sier at kommunene skal ha bedre analyseverktøy enn det regjeringen selv legger fram i nasjonalbudsjettet. Regjeringen har nå nettopp fremmet forslag om å øke bostøtten med 2 500 kr. En har fremmet forslag om å styrke Enova. Dette er bra. Dette er tiltak som har kommet på plass etter at jeg leverte en interpellasjon. Regjeringen skal ha honnør for det. Men det bekrefter samtidig at regjeringen ikke ventet at denne situasjonen skulle oppstå og at en ikke hadde den under kontroll, fordi både Enova-støtte og bostøtte var et tema da statsbudsjettet ble behandlet og i forslag som ble diskutert i Stortinget 16. desember – og regjeringspartiene stemte da imot. Det er veldig bra å snu, men det vitner om at en ikke forutså situasjonen på samme måte som opposisjonspartiene. Relatert til dette har også energiministeren kommet med noen utspill den siste uken. En har framskyndet prosjektene rundt AMS, eller toveiskommunikasjon, automatisk måleravlesning. Det er veldig bra. Det varslet også Bondevik-regjeringen om i krisepakken sin i 2003–2004. Vi er veldig glad for at det er blitt framskyndet etter å ha blitt utsatt en rekke ganger. Det som likevel er et poeng, er at beregninger som Fjordkraft har gjort, eller som Fjordkraft i hvert fall har presentert, viser at med dagens strømpriser i Norge, med de prisvariasjonene som er i døgnet, ville en gjennomsnittshusholdning spart 45 kr i året på å ha toveiskommunikasjon. Det gir ikke den store stimulansen til å vaske klær om natten i stedet for om dagen hvis besparelsen er knapt en krone i uken. Derfor skal vi ikke ha for store forhåpninger til at dette løser noen situasjon, selv om det gir et viktig prissignal til forbrukerne. Utspill om månedsfakturering, som også har fått stor oppmerksomhet, er for så vidt hyggelig for folk som ikke klarer å styre sin økonomi. Men det er ikke en bedring av økonomien til privathusholdninger, fordi strømregningen blir ikke lavere totalt sett. Og vi skal huske at i stort sett alle bransjer i dette landet kan en betale for å utsette betalingen sin. Mange betaler gjerne 250 kr for å slippe å betale for møbelkjøpet sitt de neste ni månedene. Det regjeringen gjør, er å tvinge folk til å få mindre gratis kreditt. Nå skal en ikke få kreditt i opp til to måneder for den strømmen en kjøper, men maks én måned. Det er greit for dem som ikke klarer å styre økonomien, men det er faktisk dårligere økonomi for de privathusholdningene som klarer det. Så dette er egentlig ikke mye å skryte av. Så skal jeg også gi regjeringen ros for at den nå har bestemt seg for å framlegge en energimelding. Det har vi hatt debatt om før, men da denne interpellasjonen ble tatt opp, var regjeringen imot en energimelding. Nå er den for, og det er bra for de langsiktige tiltakene som trengs. Jeg skal ikke gå nærmere inn på dem, men på det å kunne gjøre noe på kortere sikt for å bøte på effektene. Bostøtte er bra, men det er ikke tilstrekkelig. Veldig mange husholdninger, gjerne enslige pensjonister med nedbetalte hus, men ikke nødvendigvis med veldig god kontantstrøm, vil ikke kunne kvalifisere for bostøtteordningen. Her vil en elavgiftsreduksjon være et bidrag, selv om det ikke vil oppveie for de prisøkningene de opplever. Derfor har Fremskrittspartiet foreslått at elavgiften skal kunne brukes. Jeg minner om at elavgiften ikke omfatter hele det norske markedet, og at det norske markedet bare er en liten del av det nordiske markedet. Når regjeringspartiene forsøker å si at en elavgiftsreduksjon vil gi en tilsvarende prisøkning på strøm, har de bevisbyrden på sin side. Så lenge priselastisiteten på strøm er på -0,4, er det altså en veldig liten respons. Neste punkt gjelder kommunene. Jeg vil gjerne høre hvordan regjeringen ser på dette at vi nå opplever kutt i tjenestetilbudet i kommunene. Når Roger Schjerva, statssekretær i Finansdepartementet, sier at dette skulle kommunene ha forutsett, er mitt spørsmål til regjeringen: Hvordan kan kommunene forutse noe som regjeringen ikke har forutsett? Et godt svar på dette imøteses. Jeg registrerer at regjeringen mener det er bedre samfunnsøkonomi å stenge industri enn å starte opp kraftverk som i dag ikke er i bruk. Jeg vil gjerne høre hva slags tanke som ligger til grunn for denne prioriteringen fra regjeringen, når dette skal være med og bedre kraftforsyningen i landet. Det må jo bety at en generelt synes at de bedriftene som stenger ned, ikke gir et veldig stort samfunnsøkonomisk bidrag – når det egentlig er bedre å stenge dem enn å starte opp kraftproduksjon. Jeg vil også gjerne utfordre regjeringen med hensyn til turbin nr. 2 i kraftvarmeverket på Mongstad som i dag ikke er i bruk, men som kunne ha vært startet. Hva har regjeringen gjort for å få tatt den i bruk, med tanke på at kraftbalansen er så stram som den er? De mobile gasskraftverkene skal jeg ikke ta opp i denne debatt, de hører litt inn under industrien, men statsråden kjenner godt Fremskrittspartiets synspunkter på dette. Vi mener disse skulle vært tatt i bruk på et langt tidligere tidspunkt, for å bidra til å rasjonere på vannet. Når det er vann vi mangler i magasinene, er det mer logisk å ta i bruk gassen, som vi har mer enn nok av, enn å fortsette å pumpe ut vann for å spare på gassen. De temaene jeg har nevnt, er ikke i seg selv en endelig løsning på noe som helst problem. Mange av dem er mer å kalle bedøvelse av konsekvensene av en feilslått politikk enn de løser noen langsiktige problemer. Og det er helt riktig: Det finnes veldig få, om noen, «quick fix» på dagens problemer. Og det hjelper ikke at vi har lagt oss på en linje med «slow fix». Jeg minner om at ordningen med grønne sertifikater ble utsatt. Vindkraftmål ble avlyst. Når det gjelder gasskraftverk i Midt-Norge, har samtlige fire prosjekter enten blitt avlyst eller står urealisert. Det er veldig gledelig det som Industrikraft Møre kom med i Aftenposten i dag, at en sammen med Siemens kan lansere og bygge et fullskala gasskraftverk med fullskala rensing, men at det trengs noen avklaringer fra regjeringen. Jeg ønsker ikke å utfordre regjeringen på å komme med disse løsningene i dag, men jeg håper en ser på dette med åpne øyne og med en positiv holdning, slik at både norsk gass og mer vannkraft kan brukes i Norge, og at de andre nye fornybare energikildene kan tas i bruk – med tanke på en langsiktig løsning.