Khalid Mahmood (Arbeiderpartiet), 2005-12-12:
Miljø- og klimaspørsmålet er av de aller største utfordringene som vi står overfor i vår nyere moderne tid. Derfor er vi glad for at den sittende regjering, utgått fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV, har dette som et av sine hovedsatsingsområder. Det er også gledelig å diskutere denne saken to dager etter at de vanskelige klimaforhandlingene i FN-regi i Montreal endte med en enighet som er i tråd med veldig mange miljøvenners ønske. Den norske delegasjonen, ledet av miljøvernministeren, gjorde en god figur for Norge som en miljøvennlig nasjon som vil vedstå seg sine globale forpliktelser til å bidra til forbedring av klimaet. Vi er klar over at ikke i noen andre saker er landene mer avhengige av hverandre enn i miljø- og klimasaker. Alle land er avhengig av hverandre for å få til en forbedring her. Det er mulig for et lands befolkning å leve uten å ta hensyn til andre i andre land når det gjelder de materielle godene. Noen kan være fattige rett ved siden av de rike land. Våre landegrenser gir oss mulighet og rett til å leve uavhengig av andre innenfor våre grenser. Men miljø og klima kjenner ingen landegrenser. Luften beveger seg over landegrenser uten å vise respekt for grensekontroll, og uten å ta en tur innom tollen, om den bærer med seg for store mengder CO2. Røyken som spyttes ut av pipene i ett land, beveger seg akkurat i den retning og mot det landet den vil uten å ha behov for visum, og den sure nedbøren som daler ned i våre elver og innsjøer, har ikke behov for å søke asyl for å være der den er. Dette er med på å understreke at det å ta vare på miljøet og klimaet er et globalt ansvar som alle er avhengig av. Derfor mener jeg og Arbeiderpartiet at vårt internasjonale engasjement, enten det er gjennom Kyoto-avtalen eller u-hjelp, er med på å trygge våre nære omgivelser også. Vi vet at vi har et stort ansvar, men vi vet også at alle store saker starter med små handlinger. Våre lokale valg er premissgivende for utvikling på globalt nivå. Den sittende regjering gjør det som flertallet av folket i Norge ønsker, nemlig å satse sterkt på miljøet. Et annet område som Regjeringen har framhevet, og som gleder oss, er arbeidet for styrking av friluftslivet. Ikke bare er 2005 erklært som Friluftslivets År, men vi vet også at friluftsliv er en kilde til livskvalitet, rekreasjon og bedre folkehelse. Det er ikke til å legge skjul på at et aktivt friluftsliv krever en innsats fra myndighetenes side for å legge til rette for at mange av naturområdene kan tas i bruk av fellesskapet. Utøvelse av aktivt friluftsliv er avhengig av allemannsretten. Derfor er det viktig at dette ikke svekkes, og at det gjøres kontinuerlig arbeid for å sikre at allemannsretten står sterkt både i juridisk og i allmenn rettsoppfatning. Å bevare allemannsretten og sikre allmennheten tilgang til viktige naturområder er svært viktig. For å utvide friluftsområdene er det viktig at staten legger ut egnede statseiendommer til friluftsformål, men staten må også kjøpe eiendommer for å gi fellesskapet tilgang til disse – bl.a. strandsoner. Derfor var det stor glede i Oslo da den sittende regjering som en av sine første handlinger gikk ut og kjøpte en eiendom på Bygdøy i Oslo for å gi allmennheten tilgang til strandsonen som lenge var stengt med store gjerder, siden den var privat eiendom. Dette viser at Regjeringen har satt i gang en prosess der allmennheten og fellesskapet har noe å glede seg til i tiden som kommer. I etterkant av dette kjøpet har det vært hevdet fra enkelte hold at staten har gjort et feil kjøp. Men sett fra Oslos befolknings side var det en meget kjærkommen og god handling, for det er ingen tvil om at strandsonen i østlandsområdet er blitt spist opp bit for bit av private i de siste årene, noe som har redusert allmennhetens tilgang. Avslutningsvis vil jeg si at hvis man deler 30 mill. kr – som denne eiendommen på Bygdøy kostet – på befolkningen som bor i Oslo, er det ikke mer enn 56 kr pr. innbygger. 56 kr pr. innbygger for å få tilgang til strandsonen er ingen høy pris hvis vi veier det opp mot den verdien som ligger i at vanlige mennesker har tilgang til naturområder i sin umiddelbare nærhet.