Bent Høie (Høyre), 2009-11-26:
Under Stoltenberg II-regjeringen har antallet som venter på behandling ved våre sykehus og helseinstitusjoner, økt med over 60 000. Ventetiden øker for alle pasientgrupper, men den øker mest for de pasientgruppene som Stortinget har sagt skal prioriteres, nemlig pasienter innenfor psykiatri og rus. Det er også disse pasientgruppene som opplever flest brudd på den behandlingsgarantien som Stortinget har gitt dem, nemlig at de skal ha en individuelt fastsatt tidsfrist som er basert på deres medisinske tilstand. Men om lag 20 pst. – eller én av fem – av disse pasientene innenfor det prioriterte området opplever altså ikke å få behandling innenfor den tiden. Vi hadde først en helseminister som var mest opptatt av å administrere et helsevesen som en hadde overtatt. Så hadde vi en helseminister som drev med store visjoner. Nå har vi heldigvis fått en ny helseminister. Det gjenstår å se hvilke spor denne helseministeren vil sette etter seg, men det som til nå har vært svaret på utfordringene knyttet til ventelister og ventetid, har ikke vært overbevisende. Helseministerens svar, som bl.a. kom fram i hennes innlegg i Stortinget i dag, var at hun ville igangsette en kartlegging av hvem som ventet. Det er et ganske unødvendig arbeid. En kan gå inn på frittsykehusvalg.no og se hvor ventetiden er lengst. Da vil en ganske raskt få en relativt god oversikt over hvem som venter. Under Bondevik II-regjeringen gikk ventetiden og sykehuskøene dramatisk ned. Våre fremste helseforskningsmiljøer var ganske entydige i forklaringen på dette. Pasientene fikk da de stod og ventet, muligheten til å velge å få behandling ved private sykehus og institusjoner for statens regning. Det førte til at ventetiden gikk ned, ventelistene ble kortere. Det samme redskapet er fullt ut til disposisjon også for denne regjeringen – hvis en ønsker det – men åpenbart er det virkemidlet et virkemiddel som en ikke ønsker å ta i bruk. En mener dermed at det er viktigere at alle står i samme kø, enn at køen blir mindre. Foruten at dette er en politikk som har den konsekvens at syke mennesker forblir syke lenger enn det som er nødvendig, har det også den konsekvens at vi er i ferd med å få et klart todelt helsevesen. Det har på disse fire årene vært en økning i salget av private helseforsikringer på 130 pst. Flere og flere betaler seg ut av køen selv. Det betyr at aktiviteten i de private sykehusene er vel så god som den var for fire år siden. Det verste er likevel at det er de pasientene som Stortinget har sagt skal prioriteres, som får et dårligere og dårligere tilbud. Over 4 300 av dem som i Norge i dag er rusmiddelavhengige, er motivert for å få behandling for å bli rusfrie, men de står i kø. I en slik situasjon opplevde vi at den forrige helseministeren foreslo at en del av disse heller burde få behandling med heroin, og så uttrykte han stor medfølelse med deres situasjon. Det var nesten ikke grenser for hvor godt han forstod hvor grusomt samfunnet hadde behandlet denne pasientgruppen. Men grensen for hans medfølelse kom klart fram i statsbudsjettet for i år, og den gikk ved 42 mill. kr. Det er ikke mange av disse som kommer til å få behandling med 42 mill. kr. Er det ett område som dette stortinget bør bestemme seg for skal ha en forpliktende opptrappingsplan, på samme måte som en har hatt innenfor psykiatri, er det i behandlingstilbudet til den pasientgruppen som i alle år ikke engang har sittet nederst ved bordet, men som aldri har fått sitte ved bordet. Det er et forslag som Stortinget snart får anledning til å stemme over, og jeg håper det får flertall.