André Oktay Dahl (Høyre), 2007-02-08:
Det er en ekstremt viktig debatt som interpellanten har tatt opp, men uansett hvilket politisk ståsted man har, er det ingen klare svar, selv om vi alle her later som. Når man diskuterer høna eller egget, dvs. om det er alkoholen som er problemet, er det den enkeltes evne til å håndtere alkohol, eller er det samfunnet som er problemet? Jeg tror vi kan ha flere enn både tre og fire interpellasjonsdebatter og aldri komme frem til noe svar. Det ble tatt opp her at det har vært en gledelig nedgang i kriminaliteten, men når man ser på statistikken etter hvert når det gjelder f.eks. krisemottak, legevakt osv., er det mer enn god grunn til å anta at mørketallene har steget. Vi har vel noen hver i regjeringsposisjon valgt den definisjonen av kriminalitetsstatistikken som passer oss best, men det er greit å ha det i mente når vi faktisk skal vurdere omfanget av situasjonen. Hovedproblemet er, slik som vi oppfatter det – det er ikke sikkert vi har rett, men vi tror vi har rett i Høyre – mengden av alkohol og opphopningen av folk i visse geografisk begrensede områder. Som representanten Dørum sier, er det jo ikke sånn at det er fri flyt av alkohol og fullstendig ute av kontroll over hele byen. Det skjer på spesielle områder hvor det er mange utesteder på en liten strekning med tilhørende serveringssteder med kebab og pølser, og det oppstår opphopninger av folk enten i taxikø eller i pølsekø, ut og inn av utesteder, til og fra. I tillegg er det altså slik – det sitter noen Oslo-representanter her – at det er Høyre som styrer byrådet, men alkoholpolitikken i Oslo har ikke akkurat vært veldig preget av – hva skal jeg si – langsiktighet. Når man f.eks. sitter i en bakgård hvor det bare er tilstøtende kontorlokaler og skjenkingen slutter kl. 23.30, skjønner alle at det ikke er veldig logisk. Det bidrar til at man også får press inn mot sentrum til de stedene som tross alt er åpne. Man får ikke en åpen bydel. Folk bruker tid på å komme seg til sentrum, og man får en opphopning av folk i de gatene hvor det er stort press fra før. Så litt om historikken bak alkoholloven. Situasjonen var jo den at man i Oslo skulle prøve ut en modell. Flertallet på Stortinget likte ikke at politikerne i Oslo hadde lokal frihet til å prøve ut denne modellen. I stedet valgte man å regulere dette med lover via Stortinget for å hindre det lokale selvstyret i å prøve ut alternative modeller innenfor et større tidsrom. Jeg var leder av folkeaksjonen mot den nye alkoholloven i sin tid. Da var jeg nok en litt mer liberal Unge Høyre-mann enn det jeg er nå, men iallfall synes jeg at det ville være positivt om kommunene fikk større grad av lokal handlefrihet, for det handler om at kommunene må få mulighet til å ta større ansvar for sin utvikling. Så er det tatt opp at noen dør i alkorus. Da kommer jeg tilbake til det jeg startet med: Er det samfunnets, eller er det den enkeltes holdninger og den enkeltes ansvar vi snakker om? Det er en tendens til at vi skal skyve mesteparten av skylden over på samfunnet. Jeg synes faktisk vi har sett en del episoder nå der det handler om hvilke rollemodeller foreldrene er. Spørsmålet er da hvordan vi bygger opp foreldrene til å bli gode rollemodeller i det sosialdemokratiske Norge, der man forventer at det enten er erstatningsordninger eller offentlige instanser som skal ta ansvar for folk som faktisk har tatt for mye, og begår ting de ikke burde ha begått, og skader både seg selv og andre. Når det gjelder holdninger, er det et paradoks at jeg som halvt tyrkisk, fra Istanbul, i et muslimsk land får kjøpt alkohol døgnet rundt – også på en søndag. Men jeg ser aldri ravende fulle folk som slåss på gatene av den grunn. Da kan man stille spørsmålet: Er det dokumentert at det er tilgangen til alkohol som er den eneste årsaken, eller kan det ha noe å gjøre med de holdninger man poder inn i barna sine? Nå skal ikke jeg gå inn for en muslimisering eller lignende av Norge når det gjelder holdninger, men jeg synes kanskje at vi skal titte litt til land som i praksis har en liberal alkoholpolitikk kombinert med mer grunnfestede holdninger til hva som er greit og ikke greit å gjøre i det offentlige rom, og mot andre. Det tror jeg kanskje vi kan lære litt av, fremfor å ha – jeg vil påstå – snevre debatter i stortingssalen, der vi alle har de klare svarene. Til slutt: Vi venter i spenning på den årlige statsrådsmiddagen. Jeg skjønner at det nå jobbes for at man skal forby alkohol på offentlige middager. Jeg synes vi skal være rollemodeller og gi gode signaler, men jeg synes kanskje vi kan ha en vel så stor rollemodelleffekt hvis vi kan ta oss et glass vin eller to og vise at det faktisk går an uten å praktisere den særnorske fyllekulturen. Problemet er jo at det er pekefingermentaliteten gjennom 50 år som har gjort at vi har utviklet og videreført en særnorsk fyllekultur. Så er spørsmålet: Hvordan bygger vi opp holdninger for å bygge ned fyllekulturen?