Anita Østby (Venstre), 2007-06-01:
Når vi nå skal vurdere FNs jobb i 2006, kommer vi ikke utenom denne reformprosessen som veldig mange andre her har snakket om. Statsminister Jens Stoltenberg har her spilt en veldig viktig rolle ved å være med på å lede høynivåpanelet som kom med rapporten «Delivering as One». Her foreslås det et mer enhetlig FN på landnivå. Siktemålet er å skape en mer effektiv organisasjon i de landene hvor FN yter bistand på ulike områder. Dette er imidlertid bare en liten del av de reformene som er nødvendige. Sentrale stikkord her er et mer representativt sikkerhetsråd, en mer effektiv generalforsamling og en mer omfattende innsats for å forebygge og megle i konflikter. Vi har også nedrustningstiltak rettet mot vår tids farligste våpen. Videre er det òg behov for en mer moderne personalforvaltning hvor de ansatte òg kan tilsettes, forflyttes og avskjediges når organisasjonens utfordringer tilsier det. Nesten alle reformene ble stoppet av ulike grupper av medlemsland. Noen ganger er det land i sør som ikke vil gi generalsekretæren støtte eller fullmakt til å strømlinjeforme administrasjonen. Andre ganger har det vært stormaktene som ikke ville gi FN større effektivitet for å begrense spredning av farlig våpenteknologi. Arbeidet med å gjøre Sikkerhetsrådet mer representativt støter an mot dem som nyter godt av nåværende ordning. Den avspeiler egentlig maktforholdene slik de var i verden i 1945. Jeg nevner dette for å vise hvilke motkrefter man faktisk møter når man skal reformere FN-systemet. Dette er en stor oppgave, og det krever en vedvarende innsats av veldig mange aktører. Vi må vise politisk vilje til å trekke i samme retning. Bakteppet for denne øvelsen er en framvekst av en ny multipolar verdensorden. Vi ser at både Kina, India, Brasil og Russland er i ferd med å finne seg til rette som nye stormakter. Man kan forledes til å puste lettet ut over at den globale makten omsider blir mer spredt over flere land. Det har vi sett lite til i etterkrigstiden. Men faresignalene er mange her. Verden blir mer kompleks og de internasjonale institusjonene går i stå. Verken FN, Verdens Handelsorganisasjon, Verdensbanken eller Det internasjonale valutafondet klarer å takle de nye maktforholdene. Selv om verden veves tett sammen økonomisk, blir det hele tiden vanskeligere å finne globale løsninger på felles utfordringer. FN har tradisjonelt hatt en sterk rolle i norsk utenrikspolitikk, som sagt her tidligere. Fremskrittspartiet har brutt litt med dette. De har gått hardt ut og sagt at det er et korrupt og ineffektivt FN som «snarere har fungert som et ødeleggende organ for verdensfreden». Det synes jeg er veldig lite nyansert og veldig lite konstruktivt. FN har over hele verden omtrent så mange ansatte som Oslo kommune. Organisasjonene får nesten aldri mer enn halvparten av de ressursene de ber om i sitt arbeid for fred, menneskerettigheter og bistand. Til tross for dette kan FN vise til en lang rekke viktige resultater. Vi kan nevne bidrag til å bilegge eller begrense krigene i Angola, Sierra Leone, Liberia, Øst-Kongo, Sør-Sudan, Nord-Uganda, Nepal og Libanon. Videre har FNs høykommissær for flyktninger vært hoveddrivkraften bak å sende ti millioner flyktninger hjem til sikkerhet. Denne merittlisten kunne vi ha gjort mye lengre. Men jeg vil isteden si noe om de mange korrupsjonsanklagene mot FN. Etter flere år med intensiv etterforskning ble det tatt ut bare en begrenset tiltale mot én sentral FN-tjenestemann som var knyttet til olje for mat-programmet i Irak. Det er videre blitt avslørt at en håndfull tjenestemenn har tatt imot bestikkelser ved innkjøpskontoret for fredsbevarende operasjoner. Alt dette er graverende. Men i forhold til størrelsen på de midlene som er håndtert, og de programmene som er gjennomført, vil jeg faktisk hevde at FN trolig er mye mindre korrupt enn de fleste andre organisasjoner av tilsvarende størrelse. Bare noen ord om FNs nye menneskerettighetsråd. Det skal mer effektivt overvåke menneskerettighetssituasjonen i verden. FNs medlemsstater skal bl.a. underlegges en periodisk kontroll. Problemet her er at mange land som selv bryter menneskerettighetene, er med i rådet og bidrar til å undergrave dets arbeid. Dette er et av de områdene jeg virkelig håper at FN klarer å rydde opp i. Helt til slutt vil jeg framholde at FN er langt fra perfekt. Men slik vi ser det nå, har vi ikke noe annet alternativ. Venstre ønsker en velordnet verden basert på felles kjøreregler, og ikke at den sterkestes rett skal styre. Derfor trenger vi FN.