trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Terje Søviknes (Fremskrittspartiet), 2018-05-03:
Oppsummert kan jeg svare veldig enkelt på det: Det er ingen saker på en generalforsamling som eierne ikke skal ha noen mening om. Selvfølgelig skal vi ha det – i dette tilfellet på vegne av statens eierskap i Statoil. Spørsmålet er om dette er en sak som krever at man skal løfte det opp i Stortinget, eller om man skal følge de prinsipper som ligger i Grunnloven og i eierskapsmeldingen, om at eierskapet i statens portefølje skal utøves av det departementet som har ansvaret for de respektive selskapene. Det er det som er det spesielle i denne saken: Man løfter opp en sak til Stortinget – parlamentet – for å diskutere noe som jeg og stortingsflertallet nå er tydelige på at bør tilligge den statsråden som har ansvaret, i tilfellet med Statoil er det undertegnede. Vi, jeg og regjeringen, har da valgt å legge til grunn de forretningsmessige og strategiske vurderingene som styret og konsernledelsen har gjort, når de ønsker å støtte opp under sin strategi ved å bytte navn.
Terje Søviknes (Fremskrittspartiet), 2018-05-03:
Jeg mener klart at det er i strid med god eierskapsstyring at man på stortingsnivå skal gå inn og ha sterke meninger om et navnebytte som er knyttet til forretningsmessig og strategisk posisjonering. Det er delegert til regjeringen ved ansvarlig statsråd å stå for eierskapsutøvelsen innenfor de rammer som Grunnloven og eierskapsmeldingen gir, og da er eksemplene på saker som må til Stortinget, knyttet til bevilgningsmyndigheten som Stortinget har, og selvfølgelig til kjøp og salg av eierandeler, først og fremst. Navneendring på et selskap – hvis representanten reelt sett mener at man skal ha en prosess på det i Stortinget, blir det en veldig spesiell form for utøvelse av eierskap i et børsnotert selskap der staten eier to tredjedeler av aksjene og private aktører eier en tredjedel av aksjene.
Terje Søviknes (Fremskrittspartiet), 2018-05-03:
I de føringer som er gitt i eierskapsmeldingen, og som viser tilbake igjen til Grunnlovens bestemmelser om utøvelse av det statlige eierskapet, ivaretakelsen av statens verdier, peker man på hvilke saker det er naturlig skal ligge til Stortinget å behandle. Da blir et navneskifte i en helt annen divisjon enn kjøp og salg av eierandeler og eventuelt kapitaltilførsel til et selskap. Så her mener jeg at representanten fra Senterpartiet tar helt feil når han nå på en måte prøver å trekke i tvil om dette er i tråd med god eierskapsutøvelse. Hvis vi i børsnoterte selskaper skal opptre med en slik detaljstyring fra Stortingets side, mener jeg at det statlige eierskapet er på feil vei.
Terje Søviknes (Fremskrittspartiet), 2018-05-03:
Både-og: både fordi jeg mener det er riktig å lytte til styret og konsernledelsen i et spørsmål om navn – som altså skal støtte opp under en strategi for Statoil, som nå går fra å være et rent olje- og gasselskap til et bredt energiselskap som fokuserer både på olje og gass og fornybare energikilder – og fordi jeg mener at det er riktig av selskapet å bytte navn og se på de neste 50 årene og bringe selskapet inn i en ny tidsæra der vi har et annet globalt perspektiv på energi enn det man har hatt i de forutgående 50 år. Statoil har tjent oss godt som selskap, og navnet har gitt en tydelig retning med tanke på statlig eierskap – riktignok nå bare med to tredjedeler og ikke fullt ut – og «oil», som har vært hovedgeskjeften fram til nå. Men nå går selskapet inn i en ny periode – framtiden, de 50 årene som ligger foran oss – der man også skal drive med fornybar energi.
Terje Søviknes (Fremskrittspartiet), 2018-05-03:
Bare kort til det siste innlegget: Jeg vil understreke at vi fra regjeringens side har vært tydelige på – når vi har blitt forespurt, som vi alltid blir i saker som skal opp på generalsamlingen, fordi vi har to tredjedels eierskap – at vi har tatt stilling til prinsippet om at det er greit at Statoil skifter navn. Og vi har valgt ikke å gå inn i den prosessen vi faktisk mener ligger til styret og konsernledelsen å kjøre, nemlig å ta stilling til Equinor eller eventuelt andre navn som måtte ha vært aktuelle i den prosessen. Derfor mener jeg det er en tydelig forskjell på det som blir hevdet fra talerstolen, og det som har skjedd i saken, nemlig at styret og konsernledelsen mener av forretningsmessige og strategiske årsaker at dette er et riktig navnebytte. Da har vi akseptert det og mener at det faktisk tilligger styret og konsernledelsen å ha den avgjørende beslutningen om det. Vi stemmer for det og støtter det på generalforsamlingen fordi det formelt sett er en endring i vedtektenes § 1 i Statoil. Jeg må avslutningsvis ta sterkt avstand fra deler av innholdet i representanten Sandtrøens innlegg. Dette handler ikke om partipolitikk, det handler ikke om Fremskrittspartiets syn på statlig eierskap og forvaltningen av norske naturressurser. Vi er alle sammen stolte av den forvaltningsmodellen vi har bygd opp i Norge, og som for så vidt også blir reflektert i navnet på Statoil i framtiden, nemlig Equinor – balanse mellom det å utnytte naturressurser til arbeidsplasser, verdiskaping for fellesskapet og hensynet til miljø- og naturverdier. Det som er viktig å understreke, er at vi har hatt mange diskusjoner opp gjennom historien om hvordan man skulle forvalte olje- og gassressursene på norsk sokkel. Vi blir stadig møtt med oppspillet rundt Carl I. Hagens standpunkt i sin tid om å selge deler av disse ressursene på annen måte. Da kan man veldig lett replisere med den store avtalen som heldigvis aldri ble noe av, der man skulle bytte andeler på norsk sokkel knyttet til olje og gass mot eierandeler i Volvo, altså den norsk-svenske diskusjonen, der Arbeiderpartiet sto sentralt. Men det blir å slå hverandre i hodet med helt meningsløse diskusjoner knyttet til noe mange tiår tilbake i tid. Nå dreier dette seg om framtiden og om hva Statoil – etter hvert Equinor – skal være i fortsettelsen. De skal være et bredt energiselskap som følger den internasjonale utviklingen som skjer i energisektoren, der man både skal drive med olje og gass og fornybar energi – til det beste for fellesskapet i Norge og inntektene til staten.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2018-05-03:
Det vert i diskusjonen no vist veldig mykje til at dette er ei oppgåve som ligg til styret og leiinga i selskapet. Men dette skal jo behandlast på generalforsamlinga, og då er mitt spørsmål: Kva saker på ei generalforsamling i eit selskap som staten er eigar i, skal staten som eigar ikkje bry seg med, viss ein vil halda seg innanfor eigarskapsprinsippa? Mi tilnærming til dette er at alle saker som er oppe til behandling på ei generalforsamling, er der av ein grunn, nemleg at dei er eigarskapssaker. Denne saka, om å endra namn, skal opp til behandling på generalforsamlinga, og no har ein altså sagt at det er i strid med eigarskapsprinsippa viss staten, som eigar, har ei meining om det. Så eg vil veta: Kva slags type saker på ei generalforsamling har ein eigar ikkje lov til å meina noko om?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2018-05-03:
Statens prinsipp for eigarstyring er ei sak mellom staten og selskapa i all hovudsak, og eg er glad for at statsråden bekreftar det som han no bekreftar, at staten som eigar kan ha ei meining på generalforsamlinga om namnevalet. Det er dermed feil det som står i innstillinga om at det er i strid med god eigarstyring. Denne saka handlar eigentleg om eit spørsmål mellom Stortinget og ei mindretalsregjering, og sjølvsagt liker jo ikkje ei mindretalsregjering at Stortinget blandar seg inn. Men meiner framleis statsråden at dette er i strid med god eigarstyring, og kva for prinsipp for eigarstyring er det dette strir mot? Eller er dette rett og slett ein diskusjon som er heilt legitim om forholdet mellom storting og regjering?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2018-05-03:
Eg synest det er relevant å gå inn i dette, all den tid fleirtalet på Stortinget med brei penn slår fast at det etter fleirtalets meining vil være «i strid med statens prinsipper for god eierstyring». Så står dei ti prinsippa for god eigarstyring nemnt i innstillinga, og då lurer eg på: Kva for nokon av dei ti prinsippa er dette i strid med?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2018-05-03:
Statoil er jo både symbolet på og eit lokomotiv i den velstandsutviklinga me har hatt i Noreg dei seinare tiåra. Og namn betyr noko, namn handlar om identitet, det er ein del av historia om Noreg, det er ein del av historia til Rogaland og Stavanger som ligg i namnet. Statoil er eit selskap som i hovudsak er eigt av staten, og i hovudsak driv med olje, og då er jo Statoil eit ganske ok namn på selskapet. Men det som eg synest er alvorleg i denne saka, er at fleirtalet gjer slik som særleg Høgre og Framstegspartiet gjer når dei ikkje vil diskutera viktige saker om eigarskapet; dei berre slår fast at det er i strid med eigarskapsprinsippa. Men det er altså ikkje i strid med eigarskapsprinsippa at eigar skal ha eit syn på namnet. Det er ei sak for generalforsamlinga, og som statsråden nettopp bekrefta – staten som eigar kan på generalforsamlinga ha ei meining, og skal ha ei meining, om alle saker som vert behandla der. Så det er feil når det står i innstillinga at «kompetansen til å fatte slike beslutninger skal ligge hos selskapets styre og ledelse». Nei, det ligg hos generalforsamlinga, det er ei eigarskapssak. Eg synest det er veldig, veldig uheldig at ein blandar saman dette, og eg synest at saksordføraren i sitt hovudinnlegg bomma grovt i forståinga av det statlege eigarskapet og korleis det skal utøvast. For det er altså ingen av eigarskapsprinsippa som seier noko om at Stortinget kan ha ei meining eller ikkje om sakene. Det det står noko om, er at utøvinga av eigarskapet ligg hos regjeringa, og det er det heller ikkje nokon som helst tvil om. Men ein er vekke frå eigarskapsprinsippa viss Stortinget fortel til regjeringa kva regjeringa skal meina. Då er ein inne i parlamentarismen, då er ein inne i statsforfatninga og styringa og forholdet mellom storting og regjering, og det er noko anna enn prinsippa for godt statleg eigarskap. Og der synest eg at fleirtalet burde vore tydelegare og ryddigare. Ja, kanskje me berre skulle hatt ein debatt om me syntest dette var eit godt eller dårleg namn på selskapet. Eg synest at Equinor er eit namn som ikkje seier nokon ting, det er kanskje på grensa til å vera eit litt stygt namn, og eg synest at Statoil framleis skal heita Statoil. Det meiner eg det er ein heilt legitim rett ein som stortingsrepresentant har til å stemma for, og så får regjeringa – viss ho får fleirtalet i Stortinget mot seg – ta omsyn til det på generalforsamlinga. Det er ei heilt ryddig eigarskapsstyring, så eg håper at me kan ha ein diskusjon om det saka gjeld, og ikkje ein skuggeboksing om feil bruk av formalia.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2018-05-03:
Denne saken handler om norsk historie. De siste 80 årene er det kanskje to milepæler i norsk historie som er mer framtredende enn noen andre. Det er gjenoppbyggingen av hele landet vårt etter annen verdenskrig med en sterk velferdsstat for alle, og det var det aktive valget som ble tatt i denne salen om at verdiene i Nordsjøen skulle komme nye generasjoner, vanlige folk og fellesskapet til gode. Det er helt opplagt at Statoils historie har vært en avgjørende del av den viktige norske historien. Den påvirker livet til så godt som alle i Norge i dag, og er et forbilde for andre land i verden når det gjelder å kunne ha en politikk som utjevner forskjeller og sørger for at naturressursene ikke bare tilfaller noen få, men tvert imot kommer de mange til gode. Terje Søviknes fra Fremskrittspartiet og regjeringen sa det ganske klart: Man ønsker å fjerne «stat» fra navnet. Og det er ikke så rart, for det er jo det Fremskrittspartiet alltid har ment i politikken om naturressursene våre i Nordsjøen. Carl I. Hagen ønsket å selge ut oljeressursene i Nordsjøen på rot. Heldigvis var det visjonære folkevalgte som sa at disse ressursene tilhører oss alle. Debatten i dag burde jo da egentlig handle om at vi sammen kan hente inspirasjon fra de folkevalgte som gikk før oss, på nye områder. Vi har akkurat hatt en diskusjon om hvordan vi kan utvikle ny energi, ny industri, som også får ned klimautslippene. Og det minner meg på én ting, at dette er ikke en sak som isolert sett kun handler om ett selskap, nei, snarere tvert imot. Da Sylvi Listhaug var landbruksminister, var en av hennes viktigste saker, å selge Statskog. Det er jo opplagt at dette handler om dype politiske uenigheter, om hva demokratiet skal være med på å bestemme og hvordan verdiene skal fordeles. Jeg vil si det så klart at det er noen som fra denne talerstolen nærmest har latterliggjort at folk har et engasjement i denne saken. Vel, da er det på tide å snakke med dem som har vært mekanikere, sveisere, som har stått på for at disse verdiene skal komme oss alle til gode, og vi trenger å hente inspirasjon til ny og framtidsrettet industripolitikk.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-03:
Venstre har fremmet fem representantforslag som kommunalkomiteen har behandlet. Ingen av dem blir gjentatt i innstillingen. Forslag nr. 1 handler om å tillate dobbelt statsborgerskap i Norge. Det er et vedtak som Stortinget allerede har pålagt regjeringen, og som har vært på høring. Flertallet i komiteen ber om at lovforslaget kommer til Stortinget så raskt som mulig. Forslag nr. 2 handler om et felles nordisk statsborgerskap – ikke noe mindre – og etablering av felles nordisk ID. Det komiteen har påpekt, er at arbeidet med den norske ID-en og e-ID-ordningen har stått i stampe – det er det vel lov å si om man skal si det pent. Det skulle vært klart for lenge siden, men har ikke blitt det. Den tidligere justisministeren har bekreftet at det skyldes dårlig styring fra både Justisdepartementet og Politidirektoratets side. Det er viktig at dette kommer på plass. Så får man eventuelt diskutere saken om felles e-ID videre, men felles statsborgerskap i nordisk sammenheng tror jeg ikke det er noe flertall for på Stortinget. Videre er det et forslag om å etablere egne sentre for at nyankomne norske EU/EFTA-borgere kan fullføre registreringsprosessen på ett sted og få hjelp med registreringsprosessen. Der viser komiteen til at det er etablert fem servicesentre for utenlandske arbeidstakere, og videre til ulike partiers standpunkt og forslag når det gjelder å bekjempe sosial dumping og å bistå de arbeidsinnvandrerne som kommer hit, slik at de ikke blir utsatt for uakseptabel sosial dumping og kriminalitet. Det er viktig å ha systemer som funker for dem som kommer, for det er fint at folk kommer, og det bør foregå i ordentlige former som er enkle å forstå. Det foreslås at man utvider det frivillige medlemskapet i folketrygden til alle norske statsborgere uavhengig av arbeidsgiver. Der har regjeringen sjøl meldt tilbake at de anser det lite hensiktsmessig å foreta en slik utviding, og at de ordningene som finnes i dag, er akseptable. Det har komiteen sluttet seg til. Til slutt er det foreslått lovendringer med sikte på å forenkle giftermål mellom norske borgere og EU/EFTA-borgere. I en globalisert verden finner man kjærligheten over grensene – og det er fint. Men vi har ikke sett noen grunn til å gå videre med disse forslagene, men tvert imot pekt på at det er viktig at de ekteskapene som inngås, er i tråd med både våre lover og de lovene som eksisterer i hjemlandet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-03:
Det pågår en langvarig og veldig stor flyktningkrise. Europa og Norge bygger murer framfor samarbeid. Flyktningene blir fanget i krigsområder og i nærområder som er overbelastet. Og til alle dem som har vært her oppe og sagt at de skal følge nøye med, kan jeg opplyse om at flyktningstrømmen har økt igjen til Hellas fra Tyrkia de siste månedene. Situasjonen blir verre og verre. Hva gjør Norge da? Jo, da bestemmer Norge seg for at Europas kanskje fattigste land, som tar den største byrden, skal være nødt til å ta imot også asylsøkere som er kommet til Norge, fordi de har et stempel i passet fra Hellas. Jeg bare minner om at SV flere ganger har fremmet forslag om at regjeringen skal ta egne initiativ til å reforhandle Dublin-avtalen, slik at det blir mer ansvarsdeling. Jeg hører at noen velger å bruke ordet byrdefordeling – det er vel slik man ser på det å hjelpe folk som har det vanskelig. Det har ikke vært noe entusiasme for det, fordi hvert land nå trekker seg tilbake og blokkerer muligheten for disse avtalene der man skal dele på ansvaret. Det er grunnen til at Norge ikke bør fjerne en ordning vi har hatt siden 2010. Det er altså ikke å etablere en ny ordning, som folk også er oppe her og sier, eller etablere en ny praksis, det ville være å beholde den praksisen vi hadde fra 2010. Ja, det er riktig at Hellas’ system for behandling av asylsøkere har blitt bedre, men de sitter med over 60 000, og det øker for hver eneste dag som går i et av de landene i Europa som har en gjeld som er så tyngende at de har måttet gå løs – virkelig – på velferdsordningene til vanlige arbeidsfolk i landet. Her kunne Norge ha spilt en liten symbolsk rolle og tatt et initiativ, som et ansvarlig rikt land, og sagt at vi gjør i hvert fall ikke dette. Videre burde vi tatt initiativ til å reetablere den relokaliseringsmekanismen som Norge tok sin del av. Det er bra, men nå er den over, og nå sitter Italia og Hellas igjen med dette ansvaret og svarteper fordi Dublin-avtalen er slik som den er. Og når land oppfører seg sånn som Norge gjør, kommer den avtalen til å bli slik som den er, og da kan vi risikere at den rakner igjen, slik som den gjorde da flyktningene begynte å komme. Det som har skjedd i mellomtida, er at nå har flere land bygd opp med piggtråd for å stoppe flyktningene på europeisk jord. Jeg vil appellere til de partiene som sitter i denne salen, om å løfte blikket litt og se om ikke det lille bidraget i hvert fall kunne vært noe for å sette flyktningpolitikken på et litt riktigere spor.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-03:
Ja, jeg vil gjerne ta opp forslagene i innstillingen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-03:
Jeg merker meg at statsråden mener at forholdene har utviklet seg til det bedre i Hellas. Da regner jeg med at han kanskje mener byråkratiet og ikke forholdene på bakken for asylsøkerne. Det hadde vært fint å vite hvem som er kilden til de opplysningene. Alle meldingene fra hjelpeorganisasjonene som er der, viser at det er nesten på grensen til humanitær katastrofe i mange av flyktningleirene. Det andre spørsmålet mitt handler om et nytt regelverk i Europa. Jeg hører regjeringen sier at de støtter det, men vil de legge noen pinner i kors for å få det til? Det trengs at noen land nå går foran for å få på plass den ansvarsdelingen som må til for at flyktninger ikke skal ende opp helt i limbo og i krigssoner, og at noen land skal ende opp med å måtte ta hele ansvaret fordi de er grenseland til en konflikt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-03:
Mener statsråden at den humanitære situasjonen for flyktninger i Hellas ikke er relevant for hva Norge gjør og ikke gjør når det gjelder retur av Dublin-asylsøkere til Norge? Nå kommer det veldig få til Norge, og det hadde vært en liten håndsrekning både til enkeltmennesker og til et land som har enormt store utfordringer og problemer sammenlignet med Norge. Ser ikke statsråden at det kan være behov for at noen land går foran på noen områder, at de kan vise vei og gå foran med et godt eksempel for andre land, og ikke løpe foran i å gjøre det vanskeligst mulig både for flyktningene og for de landene som tross alt har et kjempestort ansvar fordi de nå er grenseland til konflikter?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-05-03:
Slik som Dublin-avtalen er nå, er det jo Hellas og Italia som utnyttes, fordi avtalen er så voldsomt ubalansert siden dette er land som grenser til land der det er konflikt. De vil alltid være førsteland til å ta imot flyktninger. Denne ubalanserte avtalen var i ferd med å rakne helt under flyktningkrisen fordi disse landene selvfølgelig lot flyktningene reise videre – de visste at de ellers ville bli sittende igjen med hele ansvaret alene fordi land oppfører seg slik Norge gjør nå. Derfor er det behov for at land ikke endrer avtalen selv, men tar initiativet til det. Det er det jeg etterlyser hos regjeringen – at de viser initiativ til å forandre denne avtalen, at de går foran med et godt eksempel og viser at man ikke bruker Dublin-avtalen til returer til Hellas, noe som er helt unødvendig i dag.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-05-03:
Representantene fra Venstre har fremmet forslag som skal gjøre det enklere å bevege seg mellom Norge og resten av Europa. Intensjonene er sikkert gode, men gjennomføringen av summen av dette er ikke å anbefale – det er i alle fall Senterpartiets mening. Norge bør ikke gi fra seg kontrollen ved grensen i så stor grad som Venstres representanter ønsker. I representantforslaget foreslås det å etablere dobbelt statsborgerskap. Dette vet vi er en sak som allerede er på vei til Stortinget etter at det er gjennomført en høring. I Senterpartiet er vi langt fra sikre på at vi vil støtte innføringen av dobbelt statsborgerskap. Vi vet at svært mange allerede oppnår dette, men da fordi de kommer fra land hvor det ikke gis anledning til å bli løst fra statsborgerskapet. Statsborgerskap medfører både rettigheter og plikter. Gjennom vårt statsborgerskap inngår vi i et fellesskap hvor vi oppnår beskyttelse og rettigheter, men også med krav om lojalitet til landet. Det kan anføres at prinsippet om at man bare kan være borger av ett land, allerede er brutt ved at mange blir norske statsborgere til tross for at de også har et annet statsborgerskap. Det er imidlertid en tilpassing som sikrer at innvandrere som over lang tid har bodd i Norge, og som opplever seg som nordmenn, ikke skal forhindres fra å få statsborgerskap sjøl om deres hjemland ikke løser dem fra deres gamle. Det blir annerledes om vi sier at det er helt ok at innbyggere er både norsk og japansk, norsk og russisk, eller norsk og amerikansk. Da må vi også godta at de har lojalitet til to land og rettigheter i to land. Jeg lurer på om vi har tenkt gjennom konsekvensene. Representantene foreslår også å innføre et felles nordisk statsborgerskap med etablering av felles nordisk ID-kort som første skritt på vegen. En samlet komité avviser forslaget, og det er jeg glad for. Vi innførte den nordiske passunionen på 1950-tallet. Vi har beveget oss fritt mellom de nordiske landene i flere generasjoner. Det er ikke behov for et felles omslag på passet i tillegg. En annen sak er den stadige utsettelsen av nasjonale ID-kort, som det har vært arbeidet med i årevis, men som ennå ikke er på plass. Det er på tide at det blir ryddet opp i dette. Regjeringen bør konsentrere seg om å få på plass nasjonale ID-kort heller enn å jobbe for et felles nordisk ID-kort. SUA-sentrene er et positivt bidrag til trygghet for personer som har rett til å søke arbeid i Norge. Det er opprettet fem slike i Norge. På deres hjemmeside vises det til at sentrene bidrar med informasjon om rettigheter og plikter i arbeidsforhold, og at de kan bistå med å melde fra om kritikkverdige arbeidsmiljøforhold. De løser altså den utfordringen som ligger i forslaget fra Venstre. Det femte og siste forslaget gjelder lovendring for å forenkle giftermål mellom norske borgere og EU/EFTA-borgere.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-05-03:
Forslaget fra representanter fra SV og Rødt ber Norge gjøre unntak fra Dublin-avtalen overfor Hellas, slik at ingen asylsøkere blir sendt dit. Forslagsstillerne mener alle asylsøkere som er planlagt returnert til Hellas som følge av Dublin-avtalen, skal tilbys asylbehandling i Norge. Som forslagsstillerne viser til, er Dublin-avtalen et samarbeid mellom EU-landene, Sveits, Island, Liechtenstein og Norge om at alle asylsøkere får søknaden sin behandlet i kun ett av Dublin-landene. Avtalen tilsier derfor at asylsøkere som kommer til Norge, men som allerede er registrert i et annet land, skal returneres dit for å få søknaden behandlet der. Norges stans i overføringene til Hellas fra 2010 har bakgrunn i dommen fra Menneskerettighetsdomstolen som sa at overføring til Hellas burde stoppes ut fra kritikkverdige forhold i det greske asylsystemet på daværende tidspunkt. Dublin-landene etterkom anmodningen og gjennomførte en lik praksis ved å stoppe returene til Hellas. Nå har situasjonen endret seg etter at Europakommisjonen i 2017 tok initiativ til å gjenoppta overføringene til Hellas i tråd med Dublin-forordningen. Regjeringen og UDI har gjennomført denne praksisendringen. Forslagsstillerne mener Norge skal følge en annen praksis enn de øvrige Dublin-landene ut fra den vanskelige situasjonen Hellas er i. Landet mottar svært mange flyktninger og sliter i tillegg med store økonomiske problemer. Det er tøffe forhold i Hellas, både for flyktninger og for landets innbyggere. Det må tas hensyn til. Spørsmålet er likevel om det er riktig av Norge å etablere en egen praksis i oppfølgingen av Dublin-avtalen. Jeg mener det ikke er fornuftig. Senterpartiet kan derfor ikke støtte forslagene. Sammen med Arbeiderpartiet har vi en merknad hvor vi begrunner dette. Vi mener det vil være uheldig å etablere en norsk praksis som avviker fra den som er etablert i andre land vi samarbeider med. Senterpartiet understreker behovet for støtte til Hellas gjennom styrking av det humanitære arbeidet og gjennom å ta imot flyktninger fra de mange og store flyktningleirene i landet. Norges bidrag til Hellas og den humanitære bistanden til flyktningleirene spesielt må skje både gjennom EØS-midlene og over bistandsbudsjettet. Vi ser at EU nå vurderer endringer i sine overføringer internt slik at det går mer til land som har store utfordringer med mottak av flyktninger, og mindre til de østeuropeiske landene som har nytt godt av store overføringer i mange år. Den typen vurderinger må kunne gjøres når vi avtaler fordeling av midlene Norge har påtatt seg å innbetale til EU gjennom den såkalte EØS-kontingenten. Senterpartiet mener også vi gjennom mottak av flyktninger, det være seg kvoteflyktninger gjennom FN eller deltakelse i EUs relokaliseringsprogram, må legge vekt på å avhjelpe situasjonen i Hellas. Vi må også gjennom de norske bistandsmidlene bidra til å lette den humanitære situasjonen i flyktningleirene.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-05-03:
Det foregår jo en reforhandling, en evaluering, av Dublin-avtalen. Kan statsråden si litt om status på den vurderingen?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-05-03:
Vedlikehold av fylkesveger er et fylkeskommunalt ansvar. Det bør derfor være fylkeskommunenes oppgave å prioritere midler til vedlikehold av fylkesveger innenfor egne budsjettrammer. Det er statsråden som skriver dette i sitt brev til transport- og kommunikasjonskomiteen. Senterpartiet er enig i prinsippet, men spørsmålet er: Hvordan har regjeringen de siste årene lagt opp til at dette prinsippet kan etterleves? I budsjettet for 2018 foreslo regjeringen en økning på 200 mill. kr til fylkeskommunene. Av den inntekten var 100 mill. kr bundet opp til kystfylkenes båt- og ferjedrift. Altså skulle 100 mill. kr i friske midler dekke satsing på videregående opplæring, kollektivtrafikk osv. I innstillingen fra transport- og kommunikasjonskomiteen vises det til at med dagens bevilgning øker etterslepet med mellom 2,5 mrd. kr og 3 mrd. kr årlig. Det er dette etterslepet samferdselsministeren sier fylkeskommunene har ansvar for å prioritere innenfor egne rammer. Dagens regjering må faktisk ta ansvar for de fem siste års økte vedlikeholdsetterslep. Jeg ville gjerne hørt hva utdanningsministeren hadde sagt hvis fylkeskommunene omprioriterte bevilginger i denne størrelsen fra videregående opplæring til fylkesveger, eller hva samferdselsministeren ville sagt til at fylkene omprioriterte slike milliardbeløp fra lovpålagt skoleskyss til fylkesveger. Det er klart at dette ikke går i hop. Realiteten er at fylkeskommunene med dagens stramme budsjett ikke har mulighet til å dekke inn de nødvendige kostnadene ved å ta igjen vedlikeholdsetterslepet. Det betyr at næringslivet fortsatt skal slite med dårlig framkommelighet og stor slitasje. Det er riktig at den blå-blå regjeringen har videreført bevilgningene som fordeles etter særskilte kriterier basert på vedlikeholdsetterslep. Det er bare langt fra nok til å dekke behovet. Senterpartiet har gjort noe med dette. I revidert nasjonalbudsjett for 2017 bevilget vi 500 mill. kr ekstra til fylkeskommunene for å dekke noe av vedlikeholdsetterslepet på fylkesvegene. I vårt alternative budsjett for 2018 har vi i Kommunal- og moderniseringsdepartementets budsjett lagt inn 1 mrd. kr til det samme formålet. Vi vet det ikke er nok, men det gir fylkeskommunene en mulighet til å ta igjen noe av etterslepet på fylkesvegene. Jeg mener det eneste ansvarlige vil være å støtte et av mindretallsforslagene i saken vi behandler, der Stortinget ber regjeringen utarbeide et program for å redusere vedlikeholdsetterslepet på fylkesvegene. Det er trist at et parti som Fremskrittspartiet, som ellers skryter av sine vegbevilgninger, holder seg for ørene og øynene for å slippe å erkjenne at de lar fylkesvegnettet forfalle. Det gjør partiet både gjennom altfor små bevilgninger til fylkeskommunene og nå i tillegg ved ikke å ta inn over seg at det trengs et løft for å hindre videre forfall av vegnettet.
Tina Shagufta Munir Kornmo (Venstre), 2018-05-03:
Stadig flere nordmenn oppholder seg i utlandet over lengre tid for å ta utdanning eller arbeid. Det er en ønsket utvikling, og vi har i Europa lagt til rette for at vi enkelt skal kunne flytte oss mellom ulike land. Terskelen for å returnere til Norge kan imidlertid være høy, og muligheten for å beholde de økonomiske båndene er svak. Venstre mener derfor det er behov for å gjøre det enklere for enkeltpersoner og familier som benytter seg av friheten til å hente erfaringer fra andre europeiske land. Det er behov for å senke terskelen for dem som ønsker å vende hjem etter en tid i utlandet. Jeg er derfor glad for at det endelig ligger til rette for å tillate dobbelt statsborgerskap i Norge. Her har vi hengt etter andre land som det er naturlig å sammenligne seg med, som Danmark og Sverige. Mange har i dag tilknytning til mer enn ett land. Nordmenn som utdanner seg og jobber i utlandet i perioder, og som kanskje stifter familie i et annet land, kan ha et ønske om et annet statsborgerskap uten å gi slipp på det norske. Forslaget om å tillate dobbelt statsborgerskap fikk bare SVs og Venstres stemmer da vi foreslo det i 2015. Jeg er glad for at det nå er flertall, og at regjeringen vil fremme lovforslag om dette. Det er et viktig gjennomslag for Venstre og ikke minst for mange nordmenn i utlandet. Venstre tar i representantforslaget til orde for å etablere egne sentre der nyankomne norske og EU/EFTA-borgere kan fullføre registreringsprosessen på ett sted, og hvor man kan få hjelp med registreringsprosessen. Prosessen når man velger å flytte tilbake til Norge, er lang og byråkratisk, spesielt for EU-borgere, og det finnes dårlig sentral dokumentasjon på hvilke papirer som kreves, og hva som må fylles ut for å registrere seg. Mens komiteen framhever arbeidet mot sosial dumping i arbeidslivet, var dette tiltaket først og fremst ment som et forenklingstiltak. Jeg er glad for at komiteen erkjenner at det er mennesker som har kommet uheldig ut når det gjelder rettigheter i folketrygden ved utenlandsopphold. Komiteen mener likevel at det ikke er hensiktsmessig å åpne for frivillig medlemskap i folketrygden i slike situasjoner. Reglene for anerkjennelse av ekteskap mellom norske borgere og andre EØS-borgere varierer avhengig av bilaterale avtaler mellom landene. Eksempelvis har Norge en gammel avtale med Belgia, hvor den ikke ubetydelige EU-hovedstaden, Brussel, ligger. Norges avtale med Belgia er gammel, noe som gjør at det er krevende for en nordmann å gifte seg i Brussel, mens det er en smal sak for en tysker, fordi Tyskland har en oppdatert avtale med Belgia. Dette er et helt unødvendig byråkrati. Vi hadde trengt en gjennomgang og en opprydding i bilaterale avtaler. Dette handler ikke om tvangsekteskap, bigami eller at mindreårige inngår ekteskap. Det er litt skuffende at komiteen i behandlingen gjør dette til å handle om bigami, tvangsekteskap og mindreårige. Dette handler først og fremst om å gjøre det enklere for folk å bevege seg mellom Norge og resten av Europa.
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2018-05-03:
Jeg vil gjerne takke komiteen for et godt samarbeid. Asylpolitikken engasjerer oss, og vi er opptatt av at vi som nasjon tar vårt ansvar. Forslagsstillerne i denne saken viser til den økonomisk vanskelige situasjonen som Hellas er i, og det store antallet flyktninger og ubehandlede asylsaker der. De ber regjeringa fortsatt gjøre unntak fra Dublin-avtalen overfor Hellas, slik at ingen asylsøkere blir returnert dit. Forslagsstillerne ønsker at regjeringa skal trekke instruksen om tolkning av utlendingsloven § 32 – overføring av asylsøkere til Hellas i henhold til Dublin III-forordningen – slik at regjeringa kan tilby asylbehandling her i Norge. Det er viktig at Norge tar ansvar og bidrar til en bedre framtid for mennesker på flukt. Samtidig vet vi at det er i et forpliktende internasjonalt fellesskap løsningene finnes. Ifølge den siste rapporten fra Europakommisjonen er situasjonen i Hellas i bedring. Landet har mottatt betydelige midler til oppbygging av sitt asylsystem, og det har Norge vært en viktig bidragsyter til gjennom EØS-midlene. I fjor mente UDI at situasjonen var slik at det var mulig å vurdere å returnere asylsøkere til Hellas. Justis- og beredskapsdepartementet sluttet seg til UDIs vurderinger av at det ville være uheldig på generelt grunnlag igjen å stanse Dublin-returene. Hvis vi ser på praksis, ble det i 2017 sendt 44 anmodninger fra Norge til Hellas. Tre av dem ble akseptert. Den andre veien kom det 150 anmodninger, og 94 ble akseptert overført til Norge. Norge skulle ta imot 1 500 asylsøkere som et frivillig bidrag til EUs relokaliseringsprogram. Til sammen har det kommet 1 509, og av disse kom 693 fra Hellas. Komiteens flertall støtter ikke forslaget om å innføre en generell stans av Dublin-returene til Hellas. Men selv om man ikke går inn for å stanse returene til Hellas på generelt grunnlag, skal UDI gjøre grundige individuelle vurderinger. Fri bevegelse innad i Schengen-landene krever regulert ansvarsfordeling mellom de europeiske statene, og Dublin-avtalen er en viktig del av dette. Komiteens flertall mener at det ikke bør etableres en særordning for retur til Hellas fra norsk side. Det norske bidraget må skje på en annen måte enn slik det etterspørres i dette representantforslaget. Med dette anbefaler jeg komiteens innstilling.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2018-05-03:
Bare noen korte bemerkninger. Hellas har jo mottatt betydelige midler til oppbygging av asylsystemet sitt. I dokumentet har man anslått at man i 2014–2020 skal motta 475 mill. euro, en ikke ubetydelig sum, fra ulike organisasjoner. Norge har, som saksordføreren også nevnte, bidratt med støtte bl.a. gjennom EØS-midlene i dette. Vi har også merket oss at Asylbyrået, altså EASO, som det heter, og Europakommisjonen har fulgt med på Hellas veldig nøye, og det ligger mange rapporter om det. I den siste, som er fra 8. desember 2016, sier Europakommisjonen at Hellas har fått på plass de nødvendige institusjonelle og juridiske strukturer for et velfungerende asylsystem. Det sier altså Europakommisjonen. Arbeiderpartiet mener at de store utfordringene, selvsagt, som Hellas står overfor på dette området, må vi anerkjenne og være veldig våkne for og følge nøye med på. Men det vil være uheldig å etablere en norsk praksis som avviker fra den som er etablert i de andre landene som deltar i Dublin-forordningen, og som vi også er en del av. Vi mener på denne bakgrunn at Norge derfor ikke bør etablere en egen praksis, for det kan rokke ved hele Dublin-systemet, og det vil være svært uheldig om det skulle komme til å skje.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2018-05-03:
Jeg skal forsøke å gjøre dette veldig kort. Statsråden var inne på at man skal ha løpende vurderinger, osv., og komiteen skriver også at UDI skal holde seg løpende orientert om utviklingen i Hellas og gjøre individuelle vurderinger av om retur i det konkrete tilfellet vil være i strid med internasjonale forpliktelser, osv. Kan statsråden gi en statusoppdatering av dagens situasjon? Er det nå slik at man fra UDIs side legger opp til å trappe opp anmodningene om tilbakeføring?
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2018-05-03:
Det er gledelig å se at et stort flertall står bak innstillingen i denne saken. Det er viktig for Norge å føre en politikk som ivaretar behovet for å begrense tilstrømningen til Norge, og som er i tråd med øvrige lands politikk. Norge skal ikke ha en politikk som oppleves som mykere enn politikken ellers i Europa. Hensikten med Dublin-avtalen er å forhindre at asylsøkere reiser rundt fra land til land i håp om å få asyl. Det er ikke bra for asylinstituttet, og det er ikke bra for asylsøkerne. Dersom vi skal forhindre dette, er det viktig at vi bruker de virkemidlene vi har. I en periode har det på grunn av forholdene i Hellas vært lite hensiktsmessig å returnere søkere dit. Det er selvsagt et problem at noen land får en stor byrde på grunn av sin geografiske beliggenhet, men konsekvensene av at asylsøkere reiser fra land til land i jakten på asyl, er mer negative. Det er viktig for Norge å avhjelpe situasjonen i de landene som har en stor byrde. Norge og EU har bidratt kraftfullt med støtte til Hellas for å bygge opp et fungerende asylsystem. Det er en samlet komité som konstaterer at situasjonen i Hellas nå er langt bedre. Derfor mener Fremskrittspartiet det nå er på sin plass å gjenoppta praktiseringen av Dublin-avtalen. Ikke bare har Norge bidratt til å bygge opp mottakssystemet til Hellas. Vi har også frivillig tatt imot 1 500 flyktninger gjennom EUs relokaliseringsprogram, hvorav 693 var fra Hellas. Dette kommer altså på toppen av den innsatsen Norge gjør på en rekke andre områder. Da komiteen besøkte UNHCR tidligere i år, ble Norge overøst av ros fordi vi bidrar mer enn de fleste på en lang rekke områder knyttet til flyktninger. I Norge ser vi stadig oftere tegn på at vi over tid har tatt imot flere enn vi klarer å integrere. Derfor peker alt i retning av at det eneste riktige er å benytte seg av Dublin-returer, så langt det er mulig. Det er viktig å merke seg at norske myndigheter skal følge situasjonen i Hellas tett, og jeg har full tillit til at dette blir gjennomført på en god måte.
Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2018-05-03:
Det kommer langt færre flyktninger til Norge nå enn det har gjort de siste årene. Årsakene til dette kan være flere, men en årsak er i hvert fall ikke at antall mennesker som er på flukt, er redusert. Millioner av mennesker er fremdeles på flukt på grunn av krig og konflikt. Og vi som bor i Norge, må ta ansvar – ta ansvar ved å ta imot flere kvoteflyktninger og sikre at de som kommer til Norge og som har et reelt beskyttelsesbehov, får opphold her, og å sikre bedre løsninger internt i Europa. På den måten kan vi hjelpe dem som har behov for beskyttelse samtidig som vi sikrer at flere land i Europa tar ansvar. Saken vi diskuterer i dag, gjelder hvorvidt vi skal sende Dublin-ere tilbake til Hellas. Hellas er i en svært kritisk tilstand. I 2015 kollapset asylsystemet på grunn av de mange flyktningene som kom, men også på grunn av den økonomiske situasjonen landet har vært i. Europa tok da ansvar og inngikk en avtale om å relokalisere flyktninger bl.a. fra Hellas. Og Norge har oppfylt sine forpliktelser når det gjelder den avtalen, men det er det langt fra alle land i Europa som har gjort. Det er per i dag mange flyktninger som skulle ha vært relokalisert, som fremdeles er i Hellas. Jeg mener det derfor vil være både usolidarisk og uansvarlig å sende Dublin-ere tilbake dit. Tilbakesending av Dublin-ere til Hellas kan utgjøre fare for kjede-refoulement og brudd på våre internasjonale forpliktelser. Dublin-avtalen gir Norge mulighet til ikke å sende tilbake flyktninger som har søkt om beskyttelse, til et annet land i Europa. Det er dette unntaket Kristelig Folkeparti mener Norge bør håndheve. I valgkampen i fjor ba partilederen min, Knut Arild Hareide, regjeringen om å ta et initiativ overfor andre europeiske regjeringer for på finne en felles løsning for Dublin-ere til Italia. Bakgrunnen for det var at det er de felles europeiske løsningene på dette området som vil utgjøre en stor forskjell. Vi mener derfor at regjeringen bør ta initiativ til å inngå en ny avtale om å fordele asylsøkere som har ankommet Italia og Hellas. Inntil situasjonen i Hellas bedres, bør vi heller ikke sende Dublin-ere tilbake.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-05-03:
Jeg har merket meg at det ligger an til at flertallet ikke støtter forslaget om å gjeninnføre en generell stans i Dublin-returene til Hellas. Det er jeg glad for. Etter over seks års stans i Dublin-returer til Hellas, er det positivt at utviklingen nå går riktig vei, og at UDI i fjor anså situasjonen for å være slik at det igjen var mulig å vurdere å returnere asylsøkere dit. Det ville være uheldig dersom man nå på generelt grunnlag igjen stanset Dublin-returene, uten at dette bygde på faglige vurderinger eller oppdatert landkunnskap. Selv om forholdene for asylsøkere i Hellas har utviklet seg til det bedre, framgår det av departementets instruks at UDI må holde seg løpende orientert om utviklingen. UDI gjør også grundige individuelle vurderinger av om retur i det konkrete tilfellet vil være i strid med internasjonale forpliktelser eller regelverket for øvrig. Praksis viser at det ikke er anmodet om overføring av spesielt sårbare personer eller enslige, mindreårige asylsøkere til Hellas. Oppdaterte tall viser at Norge sendte 44 anmodninger til Hellas i løpet av 2017, og tre av dem er akseptert. Foreløpig er ingen overført. Til sammenligning ble det i 2017 sendt 150 anmodninger fra Hellas til Norge, hvorav 94 ble akseptert og overført hit. Utgangspunktet med fri bevegelse innad i Schengen-området medfører behov for en regulert ansvarsdeling mellom de europeiske statene på dette feltet, basert på enkle, forutsigbare og effektive rettsregler. Den store tilstrømningen av asylsøkere som Europa opplevde i 2015, tydeliggjorde behovet for kontroll og for å ha et regelverk som ikke oppmuntrer migranter til irregulære, ofte farlige, reiser på eget initiativ mellom landene. Regjeringen ser positivt på videre deltakelse i et framtidig europeisk system hvor fastsettelse av ansvar for asylsøkere baseres på mer objektive kriterier enn i dag. For at et slikt samarbeid skal kunne fungere over tid, er det imidlertid sentralt at alle landene bidrar med å oppfylle sin del av de fastsatte forpliktelsene. Jeg er derfor glad for at forslaget om å stanse returene til Hellas på generelt grunnlag ikke ligger an til å få flertall, men at alle sakene gjennomgår grundige vurderinger hos UDI og UNE. Eventuelle solidariske bidrag til Hellas bør skje gjennom andre tiltak.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-05-03:
Som jeg sa, skjer dette basert på en individuell vurdering av personens sårbarhet og situasjon. Det har vært reist anmodninger om å få returnere asylsøkere til Hellas, selv om ingen er returnert ennå. Og selv om vi anmoder, skal Hellas akseptere. Men vi er i gang med å rette anmodninger, og det betyr at vi har en intensjon om å returnere der det er riktig, på samme måte som Hellas retter anmodninger til Norge når de mener det er riktig, og vi vurderer om det er riktig å ta imot.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-05-03:
Jeg kan bekrefte at det foregår en diskusjon om revisjon av Dublin-regelverket. Jeg har ingen statusoppdatering med meg nå, men jeg kan si at regjeringen støtter prinsipphjelp, en reform som sikrer en fordeling av asylsøkere basert på mer objektive kriterier enn vi har i dag.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-05-03:
Regjeringen mener det er viktig at vi utøver vår politikk i samråd med det som er EUs praksis. Det er helt umulig og uholdbart at Norge skal fravike det som er den generelle europeiske praksisen. Da vil Norge skille seg ut. Kildene for vurderingene av dette er basert på Europakommisjonens rapport om forholdene. Det er deres evaluering som ligger til grunn, og det er på deres anbefalinger landene nå kan begynne å returnere.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-05-03:
Norge bidrar til Hellas. Gjennom EØS-midlene har vi bidratt med flere hundre millioner kroner de siste årene. Det er EU som koordinerer det, og vi er bidragsyter. Det er slett ikke slik at Norge ikke hjelper Hellas i den situasjonen de er i. Når det gjelder regelverket, er det viktig å ha et felles europeisk regelverk, slik at man ikke lager et system som kan utnyttes, og som gjør at Norge blir særlig annerledes enn de andre landene i Schengen-området.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-05-03:
Det er egentlig to spørsmål dette handler om. Det ene er om vi skal følge Dublin-avtalen og de anbefalingene som ligger til grunn fra Europakommisjonen. Det andre er om man mener Dublin-avtalen slik den foreligger i dag, er god nok. Jeg mener det er svært viktig at Norge opptrer i tråd med felles europeiske holdninger i det spørsmålet. Dublin-avtalen skal revideres, og Norge skal selvfølgelig være med og diskutere revisjonen med de holdningene og synspunktene som kan bidra til en bedre fordeling.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2018-05-03:
Norge har et stort fortrinn på området fornybar energi. Når det gjelder utviklingsbistand til klimaformål, har det blitt redusert ganske kraftig, med 2 mrd. kr, eller en tredjedel. Dette er område som jeg vet at statsråden har et stort engasjement for. Hvilke planer har han for å øke utviklingsbistanden til klimaformål i løpet av de neste årene?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2018-05-03:
Jeg hører at statsråden sier at det har vært en økning. Uansett om representanten Tetzschner liker det eller ikke, er sammenligningen med 2013 relativt relevant for resultatene til denne regjeringen. Det har tross alt vært kuttet med en tredjedel. Det er ikke et lite kutt – det er et gedigent kutt, og det representerer 2 mrd. kr. Jeg skjønner at statsråden vil stille kvalitetskrav. Det er viktig. Men det har tatt denne regjeringen ganske mange år å jobbe med å bedre resultatene når det gjelder bistand til klimaformål. Når kan vi få dette på bordet? Det er litt flaut – når amerikanerne kutter – for dette er et område hvor vi har et fortrinn, og de siste fem årene sett under ett har det vært et ganske stort kutt fra norsk side.
Steinar Ness (Senterpartiet), 2018-05-03:
Noreg er eit framifrå godt døme på at nasjonal råderett til naturressursar ikkje er til hinder for verken utanlandske investeringar, handel eller samarbeid. Nøkkelen her er kven verdien av desse ressursane skal kome mest til gode, det landet og dei innbyggjarane som bur der ressursane er, eller investorar som vil tene seg rike på desse ressursane. Eg har ikkje sagt i innlegget mitt at Noreg ikkje skal investere i andre land, og med litt velvilje trur eg statsråden forstår problemstillinga, men han er kanskje ikkje interessert i å svare så mykje på ho. Men det går jo til kjernen av det som var sagt i utgreiinga med tilvising til Tony Blair, korleis vi skal bruke fellesskapets makt til å kombinere globalisering med rettferd. Kan statsråden utdjupe sitt syn på dette spørsmålet i lys av det eg no sa?
Steinar Ness (Senterpartiet), 2018-05-03:
Eg vil takke statsråden for svaret, for då erkjenner altså statsråden at det ligg ulike avvegingar her, og at det landet der ressursane er, på ein fornuftig måte må kunne vareta sine langsiktige interesser og stille tilsvarande krav overfor utanlandske investorar som vi har gjort i det norske samfunnet. Så kan vi diskutere vidare fordelinga av dette og kva som er rimeleg og rettferdig i lys av det. Mitt neste spørsmål går på noko som statsråden ikkje gjekk inn på i sitt innlegg, og som er kommentert frå fleire i denne salen, det som går på ei bistandsreform i Norad, og som ifølgje ei NTB-melding går ut på at ein skal reindyrke Norad som eit forvaltningsorgan med sentralisert ansvar for all teknisk tilskotsforvaltning. Har statsråden nokon kommentar til det som er sagt frå fleire av partia i opposisjonen til denne omorganiseringa i denne debatten?