Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Som representanten Ballo var inne på, er det en primær målsetting i reindriftspolitikken å legge til rette for en reindrift som er økologisk, økonomisk og kulturelt bærekraftig – og jeg vil selv også legge til at den må være dyrevernmessig forsvarlig. For deler av reinbeiteområdene er bildet temmelig dystert nå. Jeg tenker særlig på situasjonen i indre Finnmark. Systematiske vektregistreringer av reinen, overvåking av lavbeitene ved bruk av satellittbilder og feltundersøkelser etterlater ingen tvil om at beitesituasjonen er dramatisk. Fra en økologisk synsvinkel er problemstillingen enkel. Det er for mye rein i forhold til beitegrunnlaget. Fra næringens side erkjenner man langt på vei situasjonen. Staten og Norske Reindriftsamers Landsforbund har opp gjennom årene vært enige om iverksetting av ulike strategier for reintallstilpasning. Det viser seg imidlertid vanskelig å få gjennomført tiltakene i praksis. Som kjent forutsatte fjorårets avtale en frivillig tilpasning i de såkalte tiltaksdistriktene. Dersom dette ikke førte fram, skulle myndighetene i fase 2, dvs. fra kommende slaktesesong, foreta nødvendige reintallsreduksjoner med hjemmel i reindriftslovens bestemmelser. Da vi kom til årets forhandlinger, viste det seg at Norske Reindriftsamers Landsforbund ikke lenger ville være med på dette, noe som førte til at forhandlingene stoppet opp. Av Regjeringen ble det likevel ansett som viktig å få til en avtale. Resultatet av dette ble at alle forhold tilknyttet reintallsregulering med hjemmel i reindriftsloven ble trukket ut av avtalen. Årets reindriftsavtale er dermed en ren økonomisk rammeavtale, som i større grad enn tidligere har vektlagt produksjonsoptimalisering og inntektsutvikling og i mindre grad tiltak for å tilpasse reintallet. Dette betyr selvfølgelig ikke at reintallstilpasning er blitt mindre viktig sett fra myndighetenes side. Forskjellen er at dette nå skal følges opp på selvstendig grunnlag av de organer som har ansvar for dette etter reindriftslovens bestemmelser. Jeg vil nøye følge det videre arbeidet her og er glad for at komiteen så klart etterlyser handling og resultater. Så litt om selve avtalen: Avtalen har fått en økt ramme fra 80 mill. kr til 88 mill. kr. Mye av dette går til Reindriftens Utviklingsfond, noe som bl.a. vil gi rom for større satsing på utvikling og investeringer i næringen. Det er viktig å få innført en politikk som konkret retter seg mot kvinnene i reindriften. Kvinnene har tradisjonelt hatt en sterk posisjon i næringen. Gjennom den tekniske og økonomiske utvikling har denne blitt svekket. I årets avtale er ektefelletillegget for produksjonstilskudd økt fra 25 000 kr til 50 000 kr. Jeg vil i forlengelsen av dette også nevne den viktige utfordringen i forbindelse med å øke verdiskapingen i reindriften. Reindriften har i dag utviklet seg til i det vesentlige å dreie seg om kjøttproduksjon. Et siktemål for næringen må imidlertid være å oppnå så stor økonomisk avkastning av flokken som mulig, innenfor de gitte økologiske rammer. Jeg vil særlig framheve nisjeproduksjon av melk, som også i kombinasjon med turisme kan representere et viktig bidrag i reindriftsøkonomien. Dette kan gi muligheter, ikke minst for kvinnene. Reindriften er generelt utsatt for press fra mange hold. Reindriften må derfor gjøres mer robust og slik bli bedre i stand til å leve med et trykk fra omverdenen. Det er viktig med en forvaltning som fungerer faglig, og som har utøvernes og andre myndigheters tillit. Norsk institutt for by- og regionforskning foretar nå en evaluering av Reindriftsforvaltningen, og rapporten vil foreligge i nær framtid. Jeg vil følge de videre prosesser nøye også her. Hvis Stortinget ikke holder på så altfor lenge, vil statsråden snart ta et fly til landsmøtet i Norske Reindriftsamers Landsforbund og ta fatt på dette arbeidet med en gang i morgen.