Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 1998-11-05:
I motsetning til Lodve Solholm mener jeg at Nordisk Råd faktisk er Nordens viktigste talerstol. Den rolle de internasjonale organisasjonene spiller i arbeidet for forståelse landene imellom som konfliktløsere og kontaktskapere, må ikke undervurderes. Når man tenker på det regnestykket som Lodve Solholm nå gjorde rede for, nemlig at det nordiske budsjettet er på om lag 1 milliard norske kr på over 20 mill. innbyggere, sier det seg selv at det ikke er mange kronene pr. innbygger vi snakker om. Når nordiske parlamentarikere, ministere, embetsmenn og pressefolk kommer sammen i neste uke, er det ikke bare for å markere Nordisk Råds 50. sesjon. Det har vi ikke tid til. I det nordiske samarbeidet skjer det faktisk mye mer enn på mange år, og årets sesjon ligger an til å bli et ganske hektisk og innholdsrikt møte. Det vil bli fattet vedtak som på ulike måter påvirker Nordens rolle og plassering i Europa. Noe av det viktigste å reflektere over for oss som er opptatt av å utvikle det nordiske samarbeidet, er konsekvensene av EUs utvidelse østover. Hvis vi antar at EU kommer til å bestå av et drøyt tyvetalls land tidlig i neste århundre, vil vi ha å gjøre med en organisasjon som strekker seg over størstedelen av Europa, og som er langt mer mangfoldig enn det fellesskapet Norge sa nei til i 1972 og i 1994. Jeg tror ikke det blir mulig å detaljregulere EU. Jeg tror ikke det vil være stemning for en strømlinjeforming av nye og gamle medlemmer. Jeg tror kort og godt at vi får et annerledes EU – et EU som i økende grad vier seg til de store samarbeidsspørmålene. EUs nærhetsprinsipp, som går ut på at avgjørelsene skal fattes nærmest mulig de mennesker som er berørt, må i framtiden bli tillagt større vekt. Vanligvis snakker man om å overføre oppgaver eller beslutningsmyndighet fra det overnasjonale nivået til de nasjonale organene. Min påstand er at dette ikke er nok. I årene som kommer vil EU også måtte lene seg mot det regionale samarbeidet i Europa. EU trenger avlastning. I et stadig mer komplekst Europa vil EU behøve regionale organisasjoner som Nordisk Råd for å ha fingeren på pulsen. Mye av det nye i dagens samarbeid i Europa er nettopp knyttet til regionene og spørsmålet om regional utvikling. De siste årene har det vokst fram en rekke nye regionale organisasjoner som omfatter land på begge sider av det gamle jernteppet – Baltisk Forsamling, Baltisk Råd, Barentsrådet, Østersjørådet og Arktisk Råd. Alle er uttrykk for samarbeidsmulighetene som har åpnet seg med kommunismens fall og oppløsningen av Sovjetunionen. Det er hyggelig å konstatere at Nordisk Råd har spilt en nøkkelrolle i dannelsen av de fleste av de nye organisasjonene. Jeg kan nevne at Nordisk Råd og Stortinget står som vert for den aller første Barents- parlamentarikerkonferansen som skal finne sted i Alta i april til neste år. Gjennom de nye organisasjonene har Nordisk Råd utviklet et finmasket nett med politiske kontakter i Estland, Latvia, Litauen, St. Petersburg, Karelen og i Murmansk-området, ikke minst på parlamentarikernivå. Samarbeidsmønstrene er ennå uferdige, og det vil etter hvert dukke opp behov for en klarere arbeidsdeling mellom organisasjonene, men vi kan allerede nå slå fast at demokratiutvikling i de baltiske og russiske nærområdene er blitt et kjernespørsmål i det nordiske engasjementet. I Nordisk Råd og Nordisk Ministerråd arbeider vi intenst med å utvikle prosjekter i samarbeid med balterne og russerne, og mitt inntrykk er at innsatsen i dag er langt mer håndfast enn den var for noen år siden. Den nordiske innsatsen har en idealistisk nerve, men la det være helt klart: Det er i vår egen interesse at utviklingen i nærområdene kommer inn på et trygt spor. Vi har sett at den kalde krigens slutt har tatt lokket av gamle etniske konflikter i flere deler av det tidligere Øst-Europa. Hendelsene på Balkan er et tragisk vitnesbyrd om hvor galt det kan gå. Baltikum er ikke Balkan. Men la oss aldri undervurdere den destruktive kraft som kan ligge gjemt i nasjonalismen. Vi vet at den økonomiske utviklingen i reformlandene er ujevn, og at resultatet er voksende sosiale forskjeller. Til overmål er det en fare for at Europa enkelte steder igjen kan bli delt, denne gang av en fattigdomskløft. Levekårsforskjellene over grensen mellom Russland og Finland/Norge er større enn over noen annen grense. Og de er økende. Fattigdommen, som særlig rammer barn og eldre, kan bli en kilde til sosial uro i nærområdene. Barns situasjon er nå satt på den politiske dagsordenen i de baltiske landene, mye på grunn av en sterk og opplysende rapport fra en nordisk parlamentarikergruppe. Helseproblemene utvikler seg fra vondt til verre i flere områder i Nordvest-Russland. Nordisk Råd støtter alle gode krefter som bekjemper nøden, og vil fortsatt øve påtrykk for at det utarbeides en samlet, effektiv helseplan for Barentsregionen. EU har mange oppgaver å løse og mange forventninger å hanskes med. De forestående utvidelser i Sentral-Europa betyr at EU vil få et enda lengre sakskart. Det nye EU behøver en gjennomtenkt regionalpolitikk for Norden og Nord-Europa, men vi kan ikke regne med at de sydlige medlemsland eller kandidatlandene i øyeblikket vil ofre særlig oppmerksomhet på spørsmålet. Det er opp til oss i Norden å ta initiativet. Den finske statsministeren, Paavo Lipponen, har tatt et første skritt med sitt utspill om en nordlig dimensjon i EU. Oppgaven er nå å gi den nordlige dimensjonen en tydelig nordisk dimensjon. For å lykkes i nærområdene må EU ha flere nordiske kort på hånden. Det er nødvendig å trekke inn den betydelige politiske erfaring og de mange personlige nettverk som Nordisk Råd og andre nordiske institusjoner har opparbeidet. Nordisk Råd er både i kraft av sine egne samarbeidstradisjoner og gjennom sin rolle som fadder for mange av de nye regionale sammenslutningene, godt plassert til å påta seg rollen som et bredt og fleksibelt forum for politisk debatt og koordinering i Nord-Europa. Jeg tror at Estland, og etter hvert også Latvia og Litauen, vil oppdage at de kan behøve bredere allianser også etter at de har oppnådd medlemskap i EU. Ofte kritiseres Nordisk Råd for å være en sosial prateklubb med begrenset betydning for folk flest og deres hverdag – og jeg hørte av hr. Lodve Solholms innlegg at det synet fortsatt lever særlig godt i Fremskrittspartiet. Men det er feil. Initiativer som startet i Nordisk Råd, har i flere sammenhenger vært viktige for politiske beslutninger man senere har fattet i de nasjonale regjeringer og parlamenter. Men etter min mening er Nordisk Råds noe «uformelle» rolle vår styrke, og det som gjør at nettopp denne organisasjonen kan spille en viktig rolle i den europeiske utviklingen. Det er nettopp ved å være en møteplass og et debattforum at Nordisk Råd kan tilby en litt mer uformell arena for beslutningstakere og samfunnsengasjerte mennesker fra Russland, Polen, de baltiske statene og de nordiske land. Her møter man ikke med bundet mandat, her står ikke prestisje og nasjonale interesser på spill – her får man en litt friere anledning til å utveksle synspunkter og erfaringer, bli kjent og knytte kontakter. Kort sagt: Nordisk Råd gir den helt nødvendige muligheten til å skape grunnlaget for et mer forpliktende samarbeid. Dette var Nordisk Råds viktigste rolle da den kalde krigens sikkerhetspolitiske virkelighet splittet de nordiske landene, og det er den viktige rollen Nordisk Råd vil kunne fylle i det framtidige samarbeidet mellom øst og vest. Et samlet Norden, ikke bare de nordiske EU-land, er tjent med at EU mobiliserer til innsats i nærområdene. Det betyr at det er behov for en samlet nordisk opptreden i Brussel. Som representant for nordiske fellesinteresser har Nordisk Råd et naturlig ansvar som pådriver. Vi er i den lykkelige situasjonen at de nordiske land for første gang i manns minne ikke er plaget av sikkerhetspolitisk splittelse. Fortsatt er det slik at Norge, Danmark og Island er medlemmer av NATO, mens Sverige og Finland står utenfor. Men ulikhetene utgjør ikke lenger en hindring for utviklingen av det nordiske samarbeidet. Den kalde krigen er forbi, og det er i dag lett å se at de grunnleggende sikkerhetspolitiske utfordringene er felles. La oss bruke den nye handlefriheten til å utmeisle en ambisiøs nordisk politikk i nærområdene og i forhold til EU. Nordisk Råd kan bli en organisasjon som samler trådene, som vever de nordiske interessene i nærområdene og EU sammen til et sterkt hele.