Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Innledningsvis vil jeg legge fram et brev til Stortinget, datert 14. juni 2010, fra Landbruks- og matdepartementet ved statsråden, gjeldende en rettelse i vedtak i Prop. 133 S. Statsråden redegjør der for at det i forslaget til vedtak ved en inkurie er blitt feil tall i I for kap. 4150 post 70; det har falt ut tre nuller. Det er rettet opp i brevet med vedlegg som følger saken, og som skal legges til grunn for vedtaket. Årets jordbruksforhandlinger ble gjennomført i rekordfart. Til tross for det har Stortinget hatt svært kort tid på seg. Saken kunne vanskelig vært behandlet raskere i komiteen, etter mitt skjønn, og jeg takker komiteens medlemmer for både fleksibilitet og samarbeidsvilje. Det har vært viktig for å få behandlet dette på en god måte. Tallene fra Budsjettnemnda for jordbruket viste at det i år lå godt til rette for jordbruksforhandlingene. Prognosene forhandlingene baserte seg på i fjor, stemte med de faktiske forhold. Det er et godt utgangspunkt. Jordbrukets forhandlingsutvalg la fram kravene sine til årets jordbruksavtale med en ramme på 1 865 mill. kr den 27. april. De la til grunn at den positive utviklingen som jordbruket har hatt på inntektssiden de siste fire årene, skulle forsterkes i inneværende periode, og at forsterkingen måtte gjelde fra første forhandlingsår. Tallene er detaljert gjort rede for i proposisjonen. Jeg vil bare minne om at jordbruket stort sett er imøtekommet på det de krevde av målprisøkninger, der prosenttoll på meieriprodukter var et sentralt krav. Slik har det for så vidt vært de senere årene. Innenfor kravet om inntektsvekst vil jeg framheve noe av det viktigste, styrking av melke- og storfekjøttproduksjon og distriktsjordbruket. Det er helt i samsvar med både Arbeiderpartiets og de andre rød-grønnes politikk. Dette var rådet den rød-grønne fraksjonen spilte inn til landbruksministeren før statens tilbud ble lansert. Det var nærmest også et unisont krav fra ordførere i Distrikts-Norge: Melkebøndene måtte prioriteres. Overgangen fra krone- til prosenttoll har vært mye omdiskutert og advart mot fra flere hold. Det er viktig å være klar over at vi avtalerettslig står fritt til å innføre prosenttoll på meieriprodukter, slik det er gjort i jordbruksoppgjøret. Overgangen til prosenttoll påvirker eksisterende handel helt marginalt. Det er praktisk talt ikke handel med drikkemelk og fløte i dag over landegrensene. Norske varer utgjør 99,9 pst. av forbruket. Det foregår lite handel med slike produkter over nasjonsgrensene i Europa for øvrig. Det er verdt å merke seg at Norsk Bonde og Småbrukarlag brøt forhandlingene med begrunnelse i at rammen var for lav, mens Norges Bondelag og staten inngikk avtale den 15. mai, der brevet fra Finansdepartementet om prosenttoll på melk for Bondelagets del var en viktig premiss. Og som kjent, rammen ble på 950 mill. kr, derav nettoeffekt av budsjettmidler på 375 mill. kr og en målprisøkning på 420 mill. kr, pluss 60 mill. kr i overførte midler og 95 mill. kr i økt inntektsverdi av jordbruksfradraget. Etter mitt syn har jordbruksoppgjøret fått en profil som imøtekommer jordbrukets krav, og som svarer på de mest påtrengende utfordringene i norsk landbruk i dag. Jeg innser at organisasjonene ikke er fornøyd med rammen, men jeg forutsetter at det må gå an å akseptere at alle grupper må bidra når bruken av budsjettmidler skal ned mot det som anses forsvarlig ut fra hensynet til en stabil og forsvarlig økonomisk politikk. Budsjettpolitikken er viktig i så måte. Lav rente og stabil kronekurs er viktig for den videre utviklingen i landet vårt, også for bøndene. Årets jordbruksavtale prioriterer der det er viktigst å prioritere. Det grasbaserte husdyrholdet i distriktene har blitt hengende etter de sentrale og sterke jordbruksområdene. Derfor måtte dette prioriteres nå. Skal vi ha landbruk over hele landet, som jeg opplever at det er bred enighet om, da er det ufattelig for meg at noen kan tro at det kan overlates til markedet alene. Jordbruket er en politisk næring. Jordbruksavtalen tjener flere hensikter. Den skal først og fremst ivareta bondens behov for et forsvarlig inntektsnivå med tanke på den viktige jobben som gjøres med å produsere mat av trygg og sikker kvalitet. Det er selve hovedbegrunnelsen for jordbruket. Dernest skal dette forpliktende samarbeidet mellom bonden og storsamfunnet bidra til å holde kulturlandskapet i hevd og tilrettelegge for andre typer aktiviteter. Kultur- og reiselivsarbeidsplasser muliggjøres ved at vi har et åpent kulturlandskap og levende bygder. Kort sagt: For å lykkes med det må vi ta vare på det forhandlingsinstituttet som jordbruksavtalen er. Det vil bøndene ha nytte av, og ikke minst har storsamfunnet og vi som forbrukere glede av det. Jeg anbefaler at jordbruksavtalen blir vedtatt, slik den foreligger, med den rettelsen det ble redegjort for innledningsvis.