Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2013-06-10:
Jeg skal innlede om akvakulturloven, der jeg er saksordfører. Regjeringen har gjennom framleggelse av Prop. 103 L for 2012–2013 hatt en etterkontroll av akvakulturloven. I den forbindelse har man kommet fram til en rekke forslag knyttet til å endre loven, og man har også kommet med en til dels betydelig endring i politikk. Noen av områdene dreier seg ikke nødvendigvis om vedtak som vil kunne få konsekvenser i dag, fordi teknologien ennå ikke er på plass. Det dreier seg bl.a. om åpning for å kunne kreve merking av oppdrettsfisk. Teknologien er ikke i bruk i dag, men fra regjeringens side åpner man for å få på plass en hjemmel. Man åpner også for å kunne kreve en solidarisk ordning der oppdretterne dekker kostnadene for utfisking av rømt oppdrettsfisk i prioriterte vassdrag. Der finnes det allerede en ordning i dag, en ordning som oppdretterne selv har iverksatt, som de finansierer, og som fungerer veldig bra. Videre legges det opp til innkreving av statlig avgift fra oppdretterne til miljøovervåking. Det legges opp til strengere sanksjonsregler. Det gjelder da særlig overtredelsesgebyret, som nå vil kunne medføre at man i stedet for å måtte gå i rettsapparatet, vil kunne få et rent forvaltningsmessig gebyr knyttet til oppdrettsnæringen. Dette mener i hvert fall et mindretall i komiteen er svært problematisk rettssikkerhetsmessig. Det foreligger også en betenkning fra et advokatkontor som påpeker det samme. Så har et mindretall fremmet et forslag i innstillingen om at dette gebyret skal begrenses til å gjelde opptil 15 ganger folketrygdens grunnbeløp. Utover det skal det kunne anmeldes og kjøres som en vanlig straffesak i rettsapparatet. Videre åpner man for at Fiskeridirektoratet lettere skal kunne utveksle opplysninger med andre myndigheter som fører tilsyn med akvakulturnæringen. Det er et fornuftig tiltak. Det skulle bare mangle at man ikke skal kunne utveksle informasjon mellom etatene. Det er også et mulig fremtidig krav til bruk av steril fisk. Heller ikke der er vi på plass med den teknologiske biten. Det er vi heller ikke når det gjelder merking, der man vel fortsatt ikke har tatt en beslutning om bl.a. det veterinær- og fiskehelsemessige, knyttet til bl.a. fettfinneklipping, som har vært et av de alternativene som ligger der. Innstillingene og posisjonen til flertallskonstellasjonen har vi allerede fått i disse sakene. Nå har vi fått mer av det, så jeg vil gå over til mitt eget innlegg knyttet til den politiske delen av disse sakene. I den forbindelse må jeg få lov til å si følgende: I replikkordskiftet vi nettopp har hatt, framkom det et oppsiktsvekkende svar fra representanten Lillian Hansen. På mitt spørsmål til representanten om hva som skjer hvis et selskap får en større eierskapsandel enn 25 pst., i henhold til bl.a. det høringsutkastet som statsråden har sendt ut; hvis man f.eks. kjøper seg opp i et selskap til 35 pst. – børsnoterte selskap, store internasjonale konserner – og man da etter en stund ser at det ikke er økonomi til å klare å overholde de nye kravene som foreligger, sier altså representanten i denne forsamling at da skal dette inndras. Da er spørsmålet: Hva skal inndras? Aksjene er allerede kjøpt. Selskapet er allerede etablert. Da er spørsmålet man ikke får svar på: Skal man da tvangsselge de aksjene? Det forventer jeg at representanter fra regjeringspartiene i denne sal klargjør, nettopp fordi det er en meget alvorlig situasjon dersom dette skulle inntreffe. Men jeg regner med at statsråden, når hun er ferdig med høringsutkastet, og man skal fatte det endelige regelverket til den saken, har et helt annet utgangspunkt enn det som representanten Lillian Hansen, som fiskeripolitisk talsperson på vegne av regjeringspartiene, nettopp hadde i sitt svar. Jeg skal nå gå over til det som har med sjømatmeldingen å gjøre, og jeg vil ta punkt for punkt innenfor en del forskjellige områder. Jeg vil begynne med oppdrettsnæringen, havbruk. Norge har et enormt potensial, og vi har så sent som i dag sett at det er betydelig interesse for norske oppdrettsselskaper. Vi har fulgt med på nyhetene så sent som i ettermiddag, der statsråd Trond Giske bl.a. har varslet mulige endringer i eierkonstellasjoner – den nest siste uken i Stortinget. Så får vi oss forelagt en proposisjon i morgen tidlig, knyttet til muligheten for både totalt nedsalg i Cermaq ASA eller et eventuelt oppkjøp i Cermaq ASA. Man ber altså i morgen om fullmakt til et nedsalg, som så sent som for en måned siden i denne forsamlingen ble nedstemt av regjeringspartiene, i forbindelse med behandlingen av Cermaq-saken og oppkjøp av Copeinca. Den andre delen går på oppkjøp, men det viser at det er interesse for disse selskapene. Det er veldig bra, for det er et enormt potensial i denne næringen. Vi har gode områder, vi har gode arealer, men da er vi også nødt til å sørge for at vi legger til rette for at også kommunene kan ta en større del av den verdiskapningen som skjer der ute. I forbindelse med tildelingen av de 45 grønne laksekonsesjonene fremmet Fremskrittspartiet forslag om at en del av disse pengene ikke skulle gå til fylkeskommunene eller staten, men skulle tilfalle de kommunene der konsesjonene var hjemmehørende. Det stemte Stortinget ned, slik at man mistet muligheten i den runden. Det kan dessverre se ut som, i hvert fall med denne regjeringen, at det kan ta lang tid før vi får neste konsesjonsrunde. Men det som er viktig, er at vi nettopp sørger for å gi den muligheten til kommunene. Gjennom meldingen sier man nettopp det, at nå skal man begynne å se på om ikke kommunene skal få en større del av den kaken. Det mener jeg også man burde gjort for lenge siden. Sanksjonsmuligheter har jeg allerede vært inne på, og en del av de andre begrepene skal jeg ta hvis jeg får tid til det til slutt, men jeg tar herved opp alle de forslag vi er med på i alle sakene vi skal behandle nå, slik at det er gjort. Det gjelder i alle tre sakene, også fiskesalgslagsloven, så vi har gjort det under ett. Når det gjelder fiskeriflåten, er det også her store muligheter og stort potensial. Vi har allerede hørt regjeringens standpunkt om hva som er valgfrihet innenfor kystflåten, knyttet til det som har med kvotene å gjøre, i forbindelse med at man er fullstrukturert og skal kunne velge mellom torskesektor om bord i båten eller pelagisk sektor når det gjelder disse fordelingene. Fremskrittspartiet ønsker at det skal være full valgfrihet i den sammenhengen. Det må være opp til den enkelte fartøyeier å kunne profesjonalisere og effektivisere sitt eget fiske, noe som nettopp gjør dette til et lønnsomt fiskeri. Glem ikke én ting: Det er ikke bare rederne som eier fangsten om bord i båten. Gjennom det lottsystemet man har i Norge i dag, er også den aktive fisker om bord i båten medeier i fangsten. La dem selv få lov til å være med å treffe beslutninger som optimaliserer den fangsten de skal levere til et eller annet mottak. Videre, når det gjelder filetindustrien: De aller fleste av oss som sitter her i salen, leser Fiskeribladet Fiskaren. Denne uken har vi bl.a. fått presentert årsregnskapet fra fjoråret for Nergård-konsernet – betydelig minus. Vi har fått oss forelagt regnskapet knyttet til Norway Seafoods – betydelig minus. Det er altså den næringen vi må sørge for skal være oppebærende i dette landet, som skal sørge for at det flotte råstoffet vi gjennom fiskeflåten vår bringer til lands, skal bearbeides og sendes ut til et marked som forhåpentligvis er villig til å betale høy pris for god kvalitet. Men da er vi nødt til å ha noen fiskesalgslag som på en bedre måte enn det som er tilfellet i dag, klarer å omsette det kvalitetsmessig beste råstoffet til en høyere pris enn det råstoffet som generelt sett kommer. Det fungerer ikke optimalt. Vi er nødt til å sørge for at den industrien som skal få til produksjonen sin, har en økonomi som gjør at de kan profesjonalisere og investere i teknologiske løsninger som gjør at man kan bli konkurransedyktig bl.a. overfor andre land der arbeidskraftkostnaden er betydelig lavere enn det vi har i Norge. I dag sender man mye fisk fra Norge til Kina. Fisken fileteres i Kina, sendes tilbake til Norge og selges ut til markedet som norsk fisk. Det måtte da ha vært bedre å sørge for at industrien vår hadde hatt den økonomiske ryggraden til å kunne foreta investeringer i det beste utstyret og fått videreutviklet nytt utstyr, som både kunne ha lest fiskens størrelse og filettype og samtidig skåret ut buklister uten at det måtte gjøres for hånd – som vi gjør i industrien i dag som følge av forskjellig størrelse på fisken – og sørge for at vi skal kunne få et godt utbytte av den fisken vi skal produsere. Men hva er tilsvaret? Jo, tilsvaret er å opprettholde alle de løsningene som har ligget der, som ikke er noen løsning, men noe som har blitt sementert over tid og ikke tar hensyn til det å kunne effektivisere, rasjonalisere og bli konkurransedyktig, men utelukkende har vært knyttet opp til det man har snakket om som ren leveringsplikt, knyttet til en spesifikk kai i en spesifikk kommune – og dit skal fisken, enten man vil ha den eller ikke. Det er ikke bare leveringsplikt man har på disse anleggene. Det ligger også en kjøpsplikt i dette systemet. Tiden er overmoden for å se på disse ordningene, men la meg få slå fast fra denne talerstolen en gang for alle – så kan kanskje en del bruke tiden sin i replikkordskiftet på noe annet enn akkurat dette: Leveringsforpliktelsene som de foreligger, er inngåtte avtaler. Inngåtte avtaler skal respekteres og overholdes – punktum. Det er nå klarert fra vår og fra andres side. De avtaleverkene skal respekteres og holdes. Videre vil jeg også gå inn på noen få andre områder innenfor fiskerinæringen. Det gjelder bl.a. ressursene våre i havet. Jeg vil gi regjeringen honnør når det gjelder feltet som er knyttet til fiskeriforvaltning. Vi har vært flinke i Norge på det feltet. Det har vært gjort mye bra. Vi har likevel fortsatt steg å ta knyttet til forskning og utvikling. Det er på tide at vi sørger for å forbedre SkatteFUNN-ordningen. Slik vil denne næringen kunne bruke en større del av investeringene knyttet til innovasjon, nytenkning, produktutvikling og andre ting i nye produksjonslinjer, ved selv å investere i det de faktisk medvirker til. Da er SkatteFUNN-ordningen eller direkte skattefradrag knyttet til de investeringene man gjør innenfor innovasjon, den beste ordningen vi har. Det samme gjelder BIA-programmet, Brukerstyrt innovasjonsarena. Det gir fantastiske muligheter. Men vi må ha et økonomisk fundament som gjør oss i stand til å kunne bruke disse ordningene. Da er igjen økonomi et nøkkelord. Vi må sørge for at næringene våre er robuste. Når det gjelder næringskjeden, både innenfor havbruk og hvitfisk og pelagisk fisk, og hva det måtte være, må vi hele veien tenke på markedet. Det hjelper ikke at vi har gode tanker i Norge hvis markedet vil det annerledes. Hvis det er for dyrt å produsere fisken i Norge, kjøper markedet tilapia og pangasius ute i verden. Vi må sørge for at vi er konkurransedyktige. Prisen på torsk har blitt fryktelig lav. Jeg synes det er trist at torsken har fått så lav pris. Derfor vil jeg utfordre statsråden på at vi ikke bare må ha en ferskfiskstrategi. Det må være mulig å ivareta de fantastisk gode frossenproduktene som vi har. Det gjelder også ombordfrysing i båtene. I dag har Norge tre fabrikktrålere igjen som produserer frossenfilet om bord. Det er ingen som skal fortelle meg at fisken ikke er av god kvalitet. Man må sørge for større frihet for de mindre båtene, slik at de kan sette opp en liten filetlinje om bord i båten og produsere et førsteklasses produkt som kan selges i markedet, uten å bli uglesett fordi man har produsert det om bord i båten.