Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-02-09:
Om man skulle velge å se på plan- og bygningsloven som en pølse, så tror jeg vi i alle fall kan konstatere at veldig få ordførere eller lokalpolitikere finner mange rosiner. Representanten Røe Isaksen tar opp en viktig enkeltsak og et viktig prinsipp. La meg ta enkeltsaken først, som er sterk i innhold, og som fremstår som et beklagelig eksempel på en nærmest uforståelig byråkratisk holdning. Jeg synes det er synd at statsråden ikke har mannet seg opp til å gå inn og overstyre i denne saken. Jeg merket meg hva statsråden selv sa, at mange saker som den ene – som altså er ett av de to utgangspunktene for denne interpellasjonen – har vi nok ikke, og kommer vi nok ikke til å få. Nettopp derfor må det være mulig også i et så byråkratisk land som Norge at politikere ser det faktiske innholdet, skjærer igjennom og tar en fornuftig beslutning. Og det ville være en fornuftig beslutning å etterkomme behovet til den som har behovet i denne saken. Så til det prinsipielle. Det er dessverre ikke tvil om, etter Fremskrittspartiets syn, at den nye plan- og bygningsloven reduserer det lokale selvstyret og det lokale skjønn. Når man lytter til statsrådens svar, hvor Oslofjorden fort brukes som referanseramme, kan man jo lure på om statsråden vet hvor Vestlandet er. Det ligger et stykke fra Langesund. Det er et kystopprør på gang nettopp mot et lovverk og mot et bebudet regelverk som legger sterke begrensninger på det lokale selvstyret og det lokale skjønnet. Det er slik at mange av dem som sitter i kommunestyrene landet over, faktisk har ganske god kompetanse på en fornuftig håndtering og en fornuftig forvaltning nettopp av kystlinjen vår. Heldigvis er det slik at de av oss som ønsker større selvstyre og større bruk av lokalt skjønn, har gode allierte. Jeg har bl.a. merket meg fra desember i fjor at senterpartileder og kommunalminister Liv Signe Navarsete er blant dem. Hun krever kraftige endringer i sin egen regjerings forslag til strandsonelov. Hun sier noe slikt som at Vestlandet – som jeg naturlig nok er opptatt av som stortingsrepresentant fra Hordaland – stort sett bare består av strandsone og fjell. «Skal en ikke få bruke dette, er det ikke mye igjen», sier kommunalministeren – kanskje ikke nødvendigvis overraskende toner fra en senterpartipolitiker fra Kyst-Norge, men det er altså kommunalministeren som kommenterer Regjeringens egen strandsonelovgivning, det dreier seg om. «Utkastet må endres», sier Navarsete – og jeg siterer fortsatt fra det hun veldig tungt og tydelig gikk ut med gjennom NTB bl.a. i desember i fjor – «(…) for å unngå konfliktsaker langs hele kysten». Spørsmålet er om miljøministeren er enig med kommunalministeren i at vi må få et helt annet regelverk, og at vi må se forskjellen mellom Oslofjorden og kystlinjen og strandsonen langs hele kysten. (…) I disse dager iverksetter statsminister Stoltenberg planene fra nyttårstalen. Regjeringen er klar for stor rådslagning med det norske folk. Fra lokale folkevalgte er det for lengst gitt klare råd gjennom et politisk opprør i strandsonen – råd fra ordførere og lokalpolitikere fra de aller fleste partier. Rådet er veldig klart, de vil styre mer selv, de vil ikke bli overstyrt. De gir altså klare råd om at kysten ser annerledes ut enn indre Oslofjord. Spørsmålet blir da om Regjeringen, kommunalministeren og miljøvernministeren vil øke lokalt selvstyre, eller sentralisere styringen av landets langstrakte kyst på tvers av folkemeningen og på tvers av sunt vett hos lokalvalgte politikere. Vi håper det første skal være mulig, og vi håper at vi også får hjelp av Arbeiderpartiets egne representanter i denne salen. Jeg har merket meg at en kollega fra Hordaland, Per Rune Henriksen fra Arbeiderpartiet, tror på en strandsoneseier, og at departementet vil innse at det er feil å behandle store deler av Hordaland som Oslofjorden.