Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2008-04-28:
Jeg vil også takke saksordføreren for godt arbeid. I likhet med flere andre talere i dag vil jeg også starte med å understreke det gledelige og viktige ved at Odelstinget i dag med stor samstemmighet vedtar ny lov om forvaltningen av viltlevende marine ressurser, havressursloven, som erstatter lov av 3. juni 1983 nr. 40 om saltvannsfiske mv. Loven om saltvannsfiske har i om lag 25 år vært av avgjørende betydning for forvaltningen av fiskeressursene og gjennomføringen av fiskeriene. Formålet med den nye loven er å sikre en bærekraftig og lønnsom forvaltning av alle de viltlevende marine ressursene, og ikke minst de tilhørende genetiske ressursene i havet. At de genetiske ressursene i havet nå omfattes av lovgivningen, er en viktig nyvinning og innebærer at en nå endelig får et lovverk som omfatter alle de viltlevende marine ressurser, både de tradisjonelle fiskeressursene og alle de nye spennende ressursene som vi tror finnes i havet, og som kan danne grunnlag for ny kunnskap og ny næringsvirksomhet framover. Loven er viktig både av næringshensyn og av miljøhensyn. Lovarbeidet og lovframlegget er ikke mindre enn et nasjonalt nybrottsarbeid, som følger opp viktige norske internasjonale tradisjoner - det ivaretar, som representanten Gullvåg sa, arven etter Jens Evensen - for å sikre nasjonal råderett over våre felles marine ressurser. For oss i Senterpartiet er det viktig at det overordnede perspektiv er forvaltningsprinsippet. Vi legger til grunn en langsiktig, bærekraftig forvaltning av fiskeressursene, et fornuftig uttak av ressursene, som vil være det viktigste grunnlaget for at vi sikrer denne viktige næringen for Norge i framtiden. Vi er svært opptatt av at vi skal ha en langsiktig tilnærming og ivareta kommende fiskergenerasjoner og kystgenerasjoner. Vi er opptatt av å understreke at dette er evigvarende ressurser som er avhengige av god forvaltning. Lovforslaget kombinerer næring og bærekraftig bruk. Det kommer også til uttrykk gjennom ordbruken «høsting av ressursene », en senterpartiformulering som er et viktig ideologisk fundament for både landbruksnæringen og fiskerinæringen. Loven omfatter alle marine ressurser som finnes på norsk sokkel. Årsaken til det er at framtidige næringer også kan finnes i et område som ennå er uutforsket. Det er viktig for oss å lete etter nye næringsveier, nytt grunnlag for virksomhet også etter petroleumsalderen. Da er det ikke minst viktig at vi sikrer og legger på plass et lovverk som gjør at vi har kontroll over denne utviklingen. Marin bioprospektering har altså ikke vært regulert. Jeg har i den forbindelse lyst til å understreke at det er viktig at regjeringsfraksjonen og Venstre i innstillingen følger opp det som tidligere har vært sagt om utviklingslands rettigheter og muligheter til selv å råde over egne marine ressurser. Som sagt: Loven slår fast at de marine ressursene tilhører fellesskapet. De er i alles eie og ikke noe som kun tilhører enkeltindivider med nok midler. Her er det også viktig å understreke at det ikke er snakk om et juridisk eierskap fra statens side, men en fastslåing av at ressursene tilhører Norges befolkning og skal komme hele landet til gode. Vi i Senterpartiet er opptatt av aktivitet langs hele kysten. Vi ønsker å ta i bruk hele landet, og vi mener at det nye lovverket ivaretar denne intensjonen. Mange i dag - og spesielt fra opposisjonen - nevner diskusjonen rundt ressursfordeling, regulering, spørsmål rundt omfordeling mellom grupper, distriktskvoter kontra bifangst. Jeg har i den forbindelse lyst til å understreke at det er, og må bli, politiske saker som må kunne - og kan måtte - diskuteres i denne sal også i framtiden. Det vil være en avsporing å tro at fiskeripolitikk ikke lenger skal være politikk. Avslutningsvis har jeg lyst til å understreke at ressurskontrollen er avgjørende viktig. Fiskerinæringen i Norge er avhengig av et godt rykte for ytterligere å forbedre sin verdi. Det er da viktig med en god forvaltning av ressursene. Å forbedre ressurskontrollen er i så måte viktig for å få bukt med UUU-fiske. Her er det avgjørende å få på plass ordninger for sporing for å sikre ryet og omtalen til norsk fiskerinæring ute i verden. De framtidige forbrukerne ønsker å få vite at sjømaten de kjøper, er miljømessig godt og lovlig tatt opp.