Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-06-08:
President! Jeg beklager at jeg ikke var til stede da saken begynte. Politisk reklame har aldri vært tillatt i etermediene. Før oppmyking av kringkastingsmonopolet var det generelt reklameforbud i radio og TV. Etter hvert som medieutviklingen skjøt fart, ble spørsmålet om reklame i radio og TV utredet av Kjølaas-utvalget, som avgav sin innstilling i 1984. Jeg har lyst til å understreke at politisk og religiøs reklame ikke er den eneste form for reklame som er forbudt. Det er ikke lov til å reklamere for våpen og leketøy, og reklame som er rettet mot underbevisstheten, er også ulovlig. Det finnes mange norske redaktører som er ytringsfrihetsliberalister. De mener at enhver forbudsregulering, enten det gjelder reklame eller annen publisering, er en trussel mot ytringsfriheten. Den generelle ytringsfriheten er hjemlet i § 100 i Grunnloven, mens det finnes unntak som beskjærer ytringsfriheten i mange andre lover. Det har derfor vært viktig å oppnevne en bredt sammensatt ytringsfrihetskommisjon under ledelse av Francis Sejersted. Denne kommisjonens arbeid blir antakelig ferdig i løpet av 1999. Jeg tror ikke det vil være noen gledens dag for samfunnsdebatten når man åpner for at etermediene kan vise livssynsreklame og politisk reklame. Inntil nå har tross alt den politiske diskusjon og dagsorden blitt utformet av politikerne og mediene i en slags evig tvekamp. Og uansett hvor populistiske – og fordummende – vi er på hver vår side, gir det i hvert fall en garanti for at standarden på debatten har rot i et samfunnsengasjement, og ikke i et honorar. Vi vet alle at skillet mellom reklame og retorikk, mellom politikere og PR-agenter, er blitt mer og mer utydelig de siste årene, og mange tjener penger på nettopp denne utydeligheten, bl.a. de nye mediebyråene. Som politikere skal vi hele tiden være oppmerksom på at reklamespråket aldri må overta i den offentlige debatten. Forslaget som Odelstinget behandler i dag, har en lang historie, og det er mange partier i denne sal som har fulgt historien nøye. Både Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Arbeiderpartiet har hele tiden stått sammen om å forby politisk reklame og livssynsreklame i etermediene. Hva som har fått Kristelig Folkeparti og Senterpartiet til å ta et annet veivalg, må de selv redegjøre for, men at de ikke har noen prinsipiell begrunnelse, er jeg ganske sikker på. Jeg synes derfor det er vanskelig at et så viktig spørsmål som angår hele vårt politiske liv, nærmest blir et valg som går på regjeringspartienes fred med hverandre. Det Regjeringen foreslår i proposisjonen, er å tillate reklame for livssyn og politisk budskap i radio, men å forby det i fjernsyn. En rekke andre europeiske land forbyr eller begrenser adgangen til å sende reklame for livssyn eller politisk budskap i radio og fjernsyn. Land som det er lett å sammenlikne seg med, f.eks. Frankrike, Irland, Spania og Storbritannia, har slike begrensninger. Begrunnelsen fra mange av disse landene er at ingen spesiell gruppe skal kunne utnytte mediene til uimotsagt å framføre sin oppfatning og, f.eks. gjennom økonomiske muligheter til å kjøpe reklame, hindre meningsmotstanderne i å komme til orde. Det bør være mulig for alle parter å kunne imøtegå kritikk, om de har penger eller ikke. Proposisjonen tar for seg Grunnloven § 100, om vernet om ytringsfriheten, og flertallet i komiteen støtter Regjeringens syn, nemlig at et forbud mot reklame for livssyn og politisk budskap kan anses som en akseptabel begrensning i ytringsfriheten, og dermed ikke er i strid med Grunnloven § 100. Også når det gjelder Den europeiske menneskerettighetskonvensjons artikkel 10 og FNs konvensjon om sivile og politiske rettigheter, artikkel 19, er dette flertallet enig i Regjeringens konklusjon om at et forbud ikke er i strid med våre internasjonale forpliktelser. Arbeiderpartiet synes det er viktig at det skal være forbud mot å sende reklame for livssyn eller politisk budskap i fjernsyn. Bakgrunnen for forbudet mot reklame for livssyn er at religiøse spørsmål og livssynsspørsmål berører dypt personlige følelser, og at reklame på dette området kan virke støtende på mange mennesker, uansett om det sendes på TV eller i radio. Dette vil ramme en rekke trossamfunn og livssynsorganisasjoner som har som formål å fremme oppslutning eller å forkynne et religiøst budskap. Begrepet «politisk budskap» omfatter alle meddelelser, uansett form, som har til hensikt å fremme tilslutning eller til å påvirke. Flertallet i komiteen støtter også at Statens medieforvaltning, som i dag har tilsyn med reklamereglene i kringkastingsloven og forskrifter som ikke ligger inn under forbrukerområdet, overtar tilsynet med reklamereglene for livssyn og politisk budskap.