Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2017-02-16:
I denne saken er det viktig at vi ser på bakgrunnen, og at vi har en felles forståelse av bakgrunnen. Bakgrunnen er utstasjoneringsdirektivet, vedtatt i 1996 etter mange år med dragkamper innad i EU. Dette direktivet var ment som en garanti for at utsendte arbeidstakere skulle få lønns- og arbeidsvilkår som gjaldt i vertslandet. Men hva skjedde? Jo, i 2007/2008 snudde EU-domstolen fullstendig opp ned på hvordan utsendingsdirektivet skulle forstås, da man fastslo at utsendte arbeidsinnvandrere ikke skulle sikres lønn som gikk utover den minstelønnen som fulgte av lover og tariffavtaler. Det som hadde vært et gulv for hva vertslandet kunne kreve av lønns- og arbeidsvilkår for utsendte arbeidsinnvandrere, ble gjort til et tak for hva som kunne kreves, og dermed var direktivet endret fra et direktiv som skulle hindre de aller groveste formene for lønnsdumping, til et direktiv som innebar en systematisk drivkraft for lønnsdumping. Vi så at disse dommene splittet EU-landene – mellom land som hadde arbeidsinnvandring, og land med utvandring – og skapte uholdbare situasjoner i arbeidslivet. Vi vet at det er nesten to millioner utsendte arbeidstakere i EU, og veldig mange av dem har lønn og arbeidsvilkår som ligger langt under standardene i de landene de er sendt til. Det sørger EUs utstasjoneringsdirektiv for. Det er en utvikling som er et direkte resultat av dommer som er falt i EU. Den nye tolkningen av utsendingsdirektivet er et provoserende klart eksempel på at EU-domstolen fra en dag til den neste kunne skyve til side norske tariffavtaler og norsk lovgivning for arbeidslivet. Og da er det klart at disse dommene utløste kraftige protester fra fagbevegelsen i mange EU-land. Dette er bakgrunnen. Bakgrunnen er en logikk som er fullstendig snudd opp ned, fra å være en beskyttelse til å være en drivkraft for en ødeleggelse av utviklingen av arbeidslivet. Det er det vi mener er erfaringen, når forhold som burde vært styrt politisk, avgjøres av EU-domstolene. Så vet vi at EU-kommisjonen la fram et forslag til håndhevingsdirektiv for å roe ned situasjonen og en gang for alle avklare hvordan utsendingsdirektivet var å forstå. Men direktivet er preget av mange uavklarte forhold og vil nødvendigvis ikke gjøre situasjonen bedre. Også der har det kommet kraftige reaksjoner. Det ble sagt i sted at det er uansvarlig ikke å ønske å implementere dette direktivet i Norge. Jeg vil si at uansvarligheten ligger i det å ikke vite hva man faktisk gjør. Idet man ønsker en direktivtekst som er så full av uklarheter, godkjenner jo Stortinget at det er ESA, EU-kommisjonen og EU-domstolene som skal avgjøre hvordan utsendingsdirektivet skal håndteres og håndheves her. Det går vi imot. Vi går imot med åpne øyne å underlegge oss styring fra Brussel – vi går imot med åpne øyne å frasi oss ansvar og utvikling for arbeidslivet og for de grep vi kan ta for å bekjempe sosial dumping. Det mener vi er en ansvarlig politikk, og det skulle vi ønske at flere partier kunne støtte oss i, fordi det er så soleklare og entydige erfaringer vi har. Når utviklingen i arbeidslivet avgjøres av domstolene, er det arbeidsfolk som taper, og markedskreftene som vinner.