Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2008-02-12:
Det er ikke mange år siden vi så nærmest samtlige av Regjeringens kraftsosialister ute blant folk hvor man prediket frelse til nærmest hvilken som helst kraftarbeider eller industriarbeider som ønsket å høre. Det var et vemmelig kor av bedrevitende politikere som visste at dette ikke under noen omstendigheter ville bli godtatt av EU og gjennom EØS-avtalen. Det var et gigantisk løftebrudd man raskt var vitne til ved dagens statsråd, og ikke minst hennes forgjengere. Når også landets statsminister, mens han ennå var opposisjonsleder, gikk ut så tydelig og lovte nettopp industrien kraft til under markedspris, var det i beste fall mot bedre vitende. Det vi nå er vitne til, er løftebruddets endelige avsløring: Ifølge den som i dag er regjeringsrepresentant, stod det mens de ennå var i opposisjon, kun på politisk vilje for å få gjennomslag for et nytt kraftindustriregime. Det viser seg også å være en noe fordekt sannhet. Som statsråden tar opp i sitt innlegg, må ambisjonene være at det vi nå får på plass, er langsiktig og innenfor EØS-avtalen - og ikke slik som man prediket i forkant, da man lurte velgerne og fikk dem til å tro at det var enkle løsninger som skulle til. At statsråden i det minste slår fast at tiden har gått ut for myndighetsbestemte kraftkontrakter, vitner om at denne statsråden i hvert fall nå har innsett at toget har gått. Jeg er faktisk helt enig med statsråden i hennes tre punkter, nemlig at det som må ligge til grunn, er langsiktighet, kraftpriser og generelle rammevilkår for å beholde den resterende industrien i Norge. Men da er det et paradoks at dagens regjering går i stikk motsatt retning på alle tre punktene. Innenfor langsiktighet ser vi enda mer usikkerhet. Innenfor kraftpriser er det kun dagens særdeles regntunge vær, og da tenker jeg i et litt lengre perspektiv enn kun i dag, som skal til - for forbruket går opp, og kraftproduksjonen er stabil. Når det gjelder generelle rammevilkår, er skattene på vei opp. Man kan ikke løpe fra at det er ikke å bidra til bedre generelle rammevilkår - tvert imot. Renten har gått opp 13 ganger for Norges Bank etter regjeringsskiftet, og valutakursen har styrket seg betydelig gjennom perioden. Vi reddes kun av internasjonale høye råvarekurser og, frem til nylig, en internasjonal høykonjunktur. Jeg er fristet til å ta en kort gjennomgang av statsrådens åtte punkter i Dagsavisen. Dette skulle være de åtte saliggjørende punktene, slik at norsk kraftkrevende industri skulle gå en lysende fremtid i møte. Man skal samarbeide tett med EU. At en nei-statsråd samarbeider tett med EU, er vel og bra, det, men det er intet nytt. At Statkraft kan tilby fleksible løsninger med stabile og langsiktige kraftleveranser, er jo heller intet nytt. Problemet er jo bare at det svenske Vattenfall er en langt mer attraktiv leverandør av strøm og langsiktige kontrakter i Norge enn Statkraft har vært så langt. Så et politisk signal hadde kanskje vært i orden. At man skal få bedre støtteordninger og holde på med energisparing, er også aldeles strålende, men det er opposisjonen, gjennom Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti, som har framprovosert dette nok en gang gjennom klimaforliket, for Regjeringen skrotet jo som kjent energisamarbeidet med svenskene gjennom grønne sertifikater. At Regjeringen vil vurdere å redusere nettleien, er intet mindre enn politisk tomprat. Det samme gjelder at man igjen skal vurdere andre tiltak. Ønsker man å gjøre noe, får man utrede det og gjøre det. Ønsker man å vurdere det, så er det bare nok et løfte. At man i tillegg ønsker økt kraftproduksjon, er nettopp det som skal til for å holde kraftprisen stabil - i hvert fall at vi ikke vil se en økning fra dagens nivå. Men vi er himmelvidt langt unna det å få ny kraft inn i markedet. De seneste årene har vi vært på stedet hvil.