Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2003-12-03:
Dag Hammarskjöld, FNs andre generalsekretær, skrev i dagboken sin før han døde: «Om det er meg gitt å fortsette … fastere, enklere, stillere, varmere». Hammarskjöld omkom som kjent i en flyulykke i Afrika før han fikk fullført sitt arbeid. I innspurten før budsjettarbeidet i år fikk medlemmene av utenrikskomiteen reise nettopp til Afrika, Kenya og Uganda. Det gav oss en sjanse til å løfte blikket fra den hjemlige debatten. Jeg kom hjem fra den reisen med en fornyet forståelse av hvorfor vi holder på med politisk arbeid. Og Hammarskjölds ord gir inspirasjon. Målet er klart. Vi ønsker en rettferdig fordeling, ikke bare i Norge, men mellom alle land og folk i verden. For å nå dette målet må vi arbeide fastere, enklere og ikke minst varmere. Kristelig Folkepartis slagord er nettopp: Et varmere samfunn. Et varmere samfunn er en verden i fred, at barn får kjenne seg trygge, spise seg mette, få tilbud om å gå på skolen, og at de har et hjem å komme til. Vår største politiske utfordring i dag er at kløften mellom fattige og rike øker. Levekårene i mange utviklingsland har blitt bedre, men fattigdom er likevel den største globale utfordringen. Fremdeles lever 1 milliard mennesker i ekstrem fattigdom. Norge er et lite land med stor rikdom. Dette gir oss en klar plikt til å ta ansvar for våre medmennesker i fattige land. Norge har satt seg som mål å utrydde fattigdommen. De internasjonale tusenårsmålene forplikter oss til å gjøre en innsats. Regjeringen tar konsekvensen av dette og vil nå øke bistanden til 0,94 pst. av BNI. Målet er å gi 1 pst. av BNI til bistand som kan gjøre verden mer rettferdig. Totalt vil i overkant av 15 milliarder kr gå til bistand i 2004. Målet er å utrydde fattigdommen, og utdanning er et middel for å nå dette målet. Samarbeidsregjeringen har gjort utdanning til det fremste satsingsområdet i utviklingspolitikken. Utdanning er en menneskerettighet og en grunnleggende forutsetning for å utrydde fattigdom og utvikle et demokratisk samfunn. Mange utviklingsland gjør store framskritt når det gjelder å skaffe grunnutdanning til alle. For store deler av verden er utsiktene likevel dystre. God bistand kan hjelpe til med å endre dette. Derfor har Regjeringen økt satsingen på utdanning med omkring 200 mill. kr i 2004. Det er gledelig at mesteparten av disse pengene vil gå til UNICEFs utdanningsprogram for jenter. Fortsatt mangler 123 millioner barn grunnutdanning, og de fleste av disse er jenter. For mange land er hiv- og aidsepidemien blitt en katastrofe av så store dimensjoner at den truer alle tiltak for å redusere fattigdommen. Tall fra WHO og FNs aidsprogram viser at i 2002 var omtrent 42 millioner mennesker smittet av hiv. Sykdommen rammer de fattigste hardest, og er en særlig belastning for kvinner og barn. Om vi skal klare å stanse spredningen, må vi arbeide på flere fronter samtidig. Forebyggende innsats, omsorg og behandling gir resultater. Det viser erfaringer fra Uganda og Kambodsja. Ingen kan kjempe mot denne globale epidemien på egen hånd. Utviklingslandene må vise lederskap, og det internasjonale samfunnet må stille med aktiv innsats og nødvendige ressurser, og det kreves handling fra modige enkeltpersoner. Alle må ta ansvar for eget og andres liv. Kristelig Folkeparti arbeider for at Norge skal stå klart sammen med verdenssamfunnet for å gjøre sitt. Norge er i dag den tredje største giveren til FNs aidsprogram. Kristelig Folkeparti støtter Regjeringens videre aktive innsats for å kjempe mot aids, og målet om å styrke innsatsen for bedre og rimeligere behandlingstilbud for hiv-smittede og aidssyke. I budsjettet for 2004 er det lagt opp til en økt satsing i kampen mot aids, bl.a. en økning på 30 mill. kr gjennom multilaterale kanaler. Kristelig Folkeparti støtter også den sterke satsingen på det globale vaksineprogrammet GAVI, og mener vaksinasjon er en målrettet metode for å kjempe mot sykdom. Norge må aktivt medvirke til at programmet blir evaluert når den første perioden går ut. Forurensning av jord, vann, luft og hav har konsekvenser for menneskers helse. WHO har regnet ut at 25 pst. av alle sykdommer vi kan forebygge, er miljørelaterte. Igjen er kvinner og barn mest utsatt. Den økte urbaniseringen er et særskilt problem. Antall mennesker som lever i storbyer, øker dramatisk. Én milliard mennesker lever i dag i slumområder. De bor i skur en knapt kan kalle for en bolig. Det er ikke innlagt vann, ikke elektrisitet og ikke kloakksystem. Vi så noe av denne nøden og de uverdige forholdene i Nairobis slumby, og det gjorde et sterkt inntrykk. En forbedring av deres levekår er viktig, nødvendig og mulig. I tusenårsmålene og i oppfølgingsplanen fra Johannesburg heter det at innen 2020 skal minst 100 millioner mennesker som bor i slummen, ha fått bedre levekår. Norge må være en pådriver for at dette målet blir nådd, og vi må støtte opp om de beboerne i slummen som selv arbeider for en bedring av egne levekår. Det kan vi gjøre bl.a. ved å legge til rette for såkalte mikrofinanstiltak. Vi øyner nå håp om fred og demokratisk utvikling i Kenya og på Madagaskar. I 2002 hadde begge disse landene et politisk skifte, og de har nå regimer som legger vekt på godt styresett, kamp mot korrupsjon og fattigdomsbekjempelse. Jeg er derfor glad for at det nå er bred støtte til Regjeringens forslag om å gjøre disse landene til nye samarbeidsland. Det vil innebære en styrking av relasjonene og et mer langsiktig utviklingssamarbeid med disse landene. Norge har lange samarbeidstradisjoner i begge land, og det gir oss et godt grunnlag for videre samarbeid. Kenya er et sentralt land i en region der Norge er sterkt engasjert i bilateralt utviklingsarbeid, humanitær bistand og fredsarbeid. Etter en politisk mørketid er Kenya nå igjen et land med håp om en ny framtid. Et 40 år langt vanstyre er i ferd med å bli avløst av et fullverdig demokrati. Det var oppløftende å se hvordan den nye regjeringen satser på kampen mot korrupsjon og har satt den øverst på dagsordenen. Det er her vår bistand til Kenya i første rekke må settes inn: kampen mot korrupsjon og tiltak for å fremme demokrati og menneskeretter. Den politiske utviklingen på Madagaskar er god. Når vi nå gjør Madagaskar til samarbeidsland, er det i håp om å styrke nettopp de gode kreftene. Diktatoren Ratsiraka ble kastet i fjor vår. Den nye presidenten, Marc Ravalomanana, har tatt tak i de store problemene med fattigdom og korrupsjon. Dette er lovende. Det er nære bånd mellom Madagaskar og Norge. Siden 1866 har norsk misjon arbeidet med undervisning, helsetjenester, jordbruksopplæring og folkeopplysning på øya. NORAD og norske universiteter og høyskoler har også hatt nært samarbeid med gasserne. Det nye bistandssamarbeidet vil derfor føye seg inn i en lang tradisjon av norsk-gassisk kontakt. Madagaskar er et av de fattigste landene i verden. Skrøpelig infrastruktur og naturødeleggelser skaper store problemer. Opp mot annethvert barn under to år lider av underernæring. Sju av ti gassere lever under fattigdomsgrensen. Det gjorde et sterkt inntrykk på vår stortingsgruppe å se nøden da vi besøkte Madagaskar i september. Men det er inspirerende nå å møte representanter for det nye styret, og det har tent nytt håp. Utenrikskomiteen besøkte også Uganda i høst. Landet kan vise til imponerende resultater når det gjelder kampen mot aids, men fremdeles har landet store utfordringer når det gjelder demokrati, godt styresett og kamp mot korrupsjon. Kristelig Folkeparti mener derfor at budsjettstøtten til Uganda må brukes i kampen mot fattigdom, og til samarbeidet for å styrke respekten for menneskeretter og demokratisering. Framfor alt haster det med å finne en løsning på konflikten i Nord-Uganda. Situasjonen her er høyst urovekkende. Befolkningen blir utsatt for brutale overgrep og lidelser. Barn er særlig utsatt. Vi må ikke glemme deres situasjon. Vi trenger derfor å opprettholde et høyt internasjonalt engasjement om konflikten. En fredsavtale i Sudan øker sjansen for at også konflikten i Nord-Uganda etter 17 år med konflikt kan få en løsning. Norge har spilt en sentral rolle i fredsforhandlingene i Sudan. Kristelig Folkeparti ber Regjeringen vurdere å bruke denne sentrale rollen til også å legge press på myndighetene i Sudan for å løse konflikten med Lord’s Resistance Army, LRA. Skal vi klare å redusere fattigdommen og nå tusenårsmålene, er det flere grunnleggende utfordringer som må løses. De største utfordringene er kriger og konflikter, hiv/aidsepidemien, svak økonomisk vekst, korrupsjon og mangel på godt styresett. Vi kan ikke klare å forandre dette med bistand alene. I løpet av den tiden vi har drevet bistand i Norge, har man fått en dypere erkjennelse av at økonomisk vekst, godt styresett og kamp mot fattigdom er ulike sider av samme sak. Det er også en større erkjennelse av at nasjonalt eierskap og bedre giverkoordinering er nødvendig for utvikling. Bedre tilgang til markeder og investeringer er andre tiltak vi rike land må bidra med. Behovet for handling er innlysende. Det som gjenstår, er vilje til å handle. I mange deler av verden når den frivillige sektoren flere mennesker enn den offentlige. Vi trenger derfor deltakelse fra det lokale miljøet og det sivile samfunnet om vi skal kunne kjempe mot fattigdom, miljøødeleggelser og aids og for menneskerettighetene. De frivillige organisasjonene spiller en viktig rolle i det langsiktige utviklingssamarbeidet og i den norske innsatsen mot global fattigdom. Målt i omfanget på midlene er frivillige organisasjoner den viktigste kanalen for norsk bilateral bistand. Støtten til eller gjennom disse organisasjonene vil bli ført videre på et høyt nivå også i 2004, noe som viser organisasjonenes store rolle og viktige ansvar i utviklingspolitikken. Jeg vil avslutte der jeg startet, med generalsekretæren i FN – nå Kofi Annan. Kofi Annan har satt i gang et prosjekt for reform av FN. Her er det viktig at Norge spiller en offensiv og aktiv rolle for å gjøre FN mer demokratisk og mer effektiv. Vi trenger å styrke FN og støtte arbeidet med reformen, og slik styrke multilateralismen, særlig nå i globaliseringens tidsalder. Sammen skal vi arbeide fastere, enklere, stillere og varmere for verdens fattigste.