Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2010-12-08:
Nå har vi hatt en omfattende debatt i forbindelse med budsjettet om både organisering og finansiering, så jeg skal bare knytte noen korte kommentarer til de to representantforslagene. Jeg opplever at det er tverrpolitisk enighet om flere av de forholdene som drøftes i de to representantforslagene. Vi ønsker alle å ha en helhetlig og effektiv transportplanlegging, vi ønsker alle en mest mulig rasjonell gjennomføring av samferdselsinvesteringene, og vi er alle positive til prosjektfinansiering. Jeg vil begynne med å understreke dette, fordi det ofte – som vi fikk demonstrert i den forrige debatten fra opposisjonens side – blir framstilt som om de rød-grønne partiene har en ideologisk motstand mot endringer og fornyelser innenfor samferdselssektoren. Det er selvfølgelig feil. Det er jo nettopp vi som er de sterkeste forsvarerne av offentlig sektor, som har mest å hente på til enhver tid å sørge for at offentlig sektor drives så effektivt som mulig. Derfor har det rød-grønne flertallet bl.a. åpnet for prosjektfinansiering i inneværende NTP. Kristelig Folkeparti vil at Stortinget skal be regjeringen om å utrede mulighetene for etablering av en felles transportetat, etter modell fra Sverige og Finland. Tanken er interessant og en viktig grunn til at den rød-grønne transportfraksjonen besøkte Trafikverket i Sverige tidligere i høst. Trafikverket er en relativt ny konstruksjon, og ble etablert 1. april 2010. Derfor er det for kort tid til å trekke store erfaringer fra denne omorganiseringen. Samtidig som Trafikverket ble etablert, ble flere transportetater avviklet. Trafikverket i Sverige skulle ha ansvaret for langsiktig planlegging, drift og investering i transportsystemet. Flertallet støtter Kristelig Folkeparti i at det er rom for en planlegging som i større grad ser transportmidlene i sammenheng, og utnytter de enkelte transportmidlenes fortrinn. Samtidig er det viktig å ha med seg at Norge er langt fremme i den helhetlige planleggingen. Sverige vedtok nettopp sin første transportplan som omfatter alle transportsektorene, mens vi er inne i planleggingen av den fjerde nasjonale transportplanen. Samferdselsdepartementet signaliserer i sitt svar til komiteen at de følger nøye med på utviklingen både i Sverige og i Finland. Samtidig peker departementet på at det ikke uten videre er mulig å sammenligne Norge og Sverige, f.eks. er Jernbaneverket en stor anleggsvirksomhet, mens dette er skilt ut i Sverige. Politikerne har delegert mye større beslutningsfullmakter til Trafikverket i Sverige enn det som er tilfellet i Norge. Vi må spørre oss om vi ønsker en utvikling med mindre politisk styring av trafikketatene, og med mulighet for økt byråkratisering, som bl.a. Høyre er inne på i sin merknad. Høyre ønsker iverksetting av flere OPS-prosjekter. Som sagt – og som det har vært sagt mange ganger tidligere i dag – stiller det rød-grønne flertallet seg positivt til prosjektfinansiering. Samtidig undres jeg igjen over at forslagsstillerne kun fokuserer på OPS som løsning på finansiering av infrastrukturprosjektene. Forslagsstillerne argumenterer med at strammere økonomiske rammer vil stille sterkere krav til politisk prioritering og til å finne nye løsninger for å realisere nye prosjekter. Men de borgerlige partienes resept er altså å gjøre det motsatte av det deres meningsfeller i andre europeiske land gjør, for å sikre seg økonomisk handlingsrom etter den økonomiske krisa. Her har vi allerede vært inne på forholdene både i Storbritannia og i Sverige tidligere i dag. I Storbritannia har jo finansministeren uttalt til media at OPS-prosjektene har bidratt til den høye gjelden landet må hanskes med i kjølvannet av finanskrisa. De rød-grønnes svar er å investere kraftig i samferdselssektoren, prioritere drift og vedlikehold – og derfor er vi i ferd med å gjennomføre et historisk samferdselsløft. Begge disse to representantforslagene viser at det er ikke noen «quick fix»-løsninger på utfordringene vi står overfor innenfor samferdselssektoren, som høyrepartiene tenderer til å fremstille det som. Kanskje vil en felles transportetat være en fremtidig løsning, men før vi kommer dit, er det mange viktige avklaringer som må gjøres. Viktigst nå er at etater som Statens vegvesen og Jernbaneverket først og fremst må få ro på seg til å gjennomføre den ambisiøse samferdselssatsingen det er lagt opp til. Erfaringer fra andre land viser at OPS på kort sikt løser enkelte utfordringer, men fort skaper mange andre. Med det fremmer jeg forslaget fra Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet i denne saken.