Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2019-10-03:
Det føles nødvendig, som første taler etter siste taler, å annonsere at velferdsstaten fortsatt er her. Den eksisterer. Vi lever i den hver dag, og den tjener oss godt. Det har aldri vært velferdsstatens mål at det skal lønne seg å falle ut av arbeid. Det har vært velferdsstatens mål at det skal være et sikkerhetsnett, og det er det. Vi vet hvor vi skal. Vi skal inn i en mer komplisert framtid der kompetanse blir viktigere. Vi skal inn i en framtid der de ekstraordinære inntektene blir lavere og det blir viktigere å skape lønnsomme arbeidsplasser. Vi skal inn i en framtid der vi må redusere utslippene, men samtidig trygge velferden. Vi skal inn i en framtid der vi ikke kan være oss selv nok. De mulighetene vi har til å bidra til det grønne skiftet, må vi benytte og dele med andre. Og for en fra Askøy er det umulig å la være å si: Vi må få en framtid der alt vann i dette landet er trygt. Vi er faktisk på rett vei. Arbeidsledigheten er på et bunnivå. Sysselsettingsgraden har økt. Det får vel rettes til representanten Tajik: Den har økt. Det er helt rett at i 2008 hadde vi den høyeste sysselsettingsgraden vi noen gang hadde hatt. Så falt den. Selv da Hadia Tajik var kulturminister, falt den. Og så falt den og falt den. Men siden 2016 har den reist seg igjen og er på vei opp. Det er første gangen den har reist seg på den måten siden før finanskrisen i 2008. Så vi kan være stolte av at stadig flere kommer i arbeid. Dagpengeutbetalingene har, det siste året det har blitt telt, sunket med 3 mrd. kr, og lønnsutbetalingene har steget med 58 mrd. kr. Færre får trygd, og flere får lønn. Frafallet i utdanningen har gått ned, og dermed økes vår felles kunnskaps- og kompetansebase. Denne kompetansebasen er framtidens verdiskaping og velferd, og den styrkes gjennom en økt satsing på forskning. Fossile utslipp er på vei ned. I august i år brukte vi nær 24 millioner liter mindre drivstoff enn i fjor, til lands, til vanns og i luften, eller – om man vil – over 80 millioner liter mindre enn det vi gjorde i august det siste året med rød-grønn regjering. Det skyldes ikke bare elbiler. Utslippene fra sjøsektoren faller også, bl.a. på grunn av en unik satsing på utslippsfrie ferger. Det går rett vei, men ambisjonene skal selvsagt være større for framtiden, og de har vi lagt fram her. Det går rett vei, men likevel ber man om en ny kurs. Jeg vil si: I stedet for å endre kurs må man kjøre på – eller sette seil, for å bruke et mer klimavennlig bilde. I oljesektoren har man foreslått en av de største omstillingene vi har sett. Noen sier vi bør ha oljeskam, jeg mener vi bør ha oljestolthet – stolthet over de verdiene, den velferden og den jobben oljearbeiderne gjør, ikke skam. Som alternativ til denne politiske retningen gis til tider det jeg vil kalle en Harry Potter-aktig politisk tilnærming: Man tror at dersom man finner noe man ikke er fornøyd med, peker på det og sier den magiske besvergelsen «regjeringen!», vil det på magisk vis forsvinne. Men slik er ikke virkeligheten. Vi har ennå til gode å høre hva det politiske alternativet er, utover økte skatter, færre private i omsorgen og en liste over næringer vi må slutte med – noe som vil gi lavere investeringer, færre arbeidsplasser, dårligere brukertilpasning og mindre innovasjon og effektivitet. For to år siden pekte man på ledigheten og sysselsettingsgraden. Ledigheten er nå rekordlav. Men de fleste forslagene som er kommet fra opposisjonen på dette området de siste to årene, har ikke dreid seg om å øke rommet for investeringer i bedriftene eller gjøre det mer attraktivt å komme i arbeid. Nei, de fleste forslagene har gått ut på å redusere investeringsevnen gjennom høyere skatter, å gjøre det lettere å stå utenfor arbeid, og å fortelle oss hva vi ikke skal leve av – om det nå er havbruk, gruvedrift, oljeleting, gassutvinning og nå sist også vindkraft. Alt dette ville ha gitt høyere utslipp, lavere inntekter og mindre velferd og en redusert kunnskapsbase. Man peker på problemet, men gir ingen løsning eller kur som er verre enn sykdommen. Senterpartiets oppførsel i denne salen er nå som om de forsøker å overta logoen til en organisasjon som heter MOT – mot, mot, mot alt. Men jeg skal love at organisasjonen MOT er langt mer konstruktiv i sin tilnærming til sin virksomhet enn det Senterpartiet er. På mitt område, fiskeri, har vi opplevd noe ganske underlig i det siste, der den fiskeripolitiske talspersonen for Senterpartiet nå to ganger har forsøkt å komme med konkrete forslag og alternativer. Et av dem har han tilbakevist selv, og det andre har hans partikollega, som er leder av næringskomiteen, tilbakevist for ham. Tryllestaven ble hevet, men besvergelsen slo tilbake mot besvergeren. Vi må fortsette omstillingen til et mer klimavennlig samfunn, vi må fortsette satsingen på forskning, og vi må fortsette utviklingen i sysselsettingen og verdiskapingen for å sikre velferden og klimaet til den neste generasjonen. Og for øvrig er det min mening at alle har en selvsagt rett til rent vann.