trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2019-04-09:
Intensjonen var at trålerne skulle levere når kystflåten ikke kunne levere, at man skulle få drift i anleggene på land, at man skulle unngå permittering. Så sier man her nå at hvis man tar tilbake til kystflåten den fisken som kystflåten har gitt, vil det føre til kaos. Jeg vil få fortelle at kystflåten i dag er minst like stor som de trålerne man hadde da man innfaset disse systemene, dvs. at den store kystflåten i dag kan gjøre akkurat den samme jobben som trålerne gjør og skal gjøre. Hvordan kan statsråden si at man ikke vil få fisk på land med kystflåten hvis man tar fra trålerne?
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2019-04-09:
Spørsmålet var: Vil kystflåten klare å levere fisk til landanlegg?
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2019-04-09:
Det overordnede målet i fiskeripolitikken er at fiskeflåten skal ha en struktur som ivaretar kystbosetting, arbeidsplasser og fiskeindustrien på land, samt forutsigbarhet og god inntjening for fiskerne. Stortingsrepresentant Rita Tveiten fra Arbeiderpartiet sa i 1999 her fra Stortingets talerstol: «Komiteen vil påpeke at fiskeressursene tilhører det norske folk, i fellesskap. Det er derfor i utgangspunktet ingen enkeltpersoner eller enkeltselskaper som kan gis evigvarende eksklusive rettigheter til vederlagsfritt å høste av(og tjene på) disse ressursene, mens andre stenges ute fra å delta i fisket.» (og tjene på) Dette var sitat fra en innstilling fra næringskomiteen om lov om endring av lov av 3. juni 1983 nr. 40 om saltvannsfiske mv. Det står også at komiteen mener dette skal ligge til grunn også i framtiden. Dette har vært gjentatt såpass mange ganger at en Fremskrittsparti-fiskeristatsråd burde kunne få det med seg. Stortinget er folkets fremste representanter. Mens folket er eier, er Stortinget og annet styringsverk som er delegert myndighet, forvalter av ressursene. Fiskeressursene representerer en nasjonal formue som staten skal forvalte ved årlig fordeling, ut fra overordnede mål. Den enkelte reder har således ikke en kvoterett selv om han har konsesjon til å drive et bestemt fiske. Kvote tildeles normalt for ett år, men kan om nødvendig endres i løpet av året, f.eks. av ressurshensyn. Den nåværende regjering opptrer som om fiskeressursene er statens nasjonalformue. Jeg vil minne Stortinget om at det er folkets og ikke statens eiendom. Staten har rett til å forvalte fiskeressursene, men den nåværende statsråden ser ut til å ha mistet av syne at de også har en plikt til å forvalte ressursene for å fremme de politiske mål som fiskeriretten oppstiller.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2019-04-09:
Senterpartiets forslag, som har blitt tatt opp her i dag, tar Stortingets klart uttrykte mening på det største alvor. Vi kjenner folkeviljen i dette spørsmålet. Forslaget lyder: «Stortinget ber regjeringen om å håndheve pliktsystemet for å sikre at disse trålerne faktisk leverer fisk til lokalsamfunnene i tråd med intensjonen i pliktsystemet. Alternativet vil være, om dette ikke skjer innen to år, at kvoter tilbakeføres fra disse selskapene til kystflåten.» Senterpartiet går i innstillingen inn for at regjeringen skal vurdere SVs forslag og komme tilbake til Stortinget med dette i løpet av våren 2019. Dette gjør vi fordi det haster med å skape mer aktivitet i fiskeindustrien i Nord-Norge. Vi krever derfor at man nå setter kniven på strupen – som vi fra Nord-Norge sier i klart språk – på de rederiene som i dag har blitt tildelt kvoter som opprinnelig var tildelt kystflåten: Enten leverer de fisken som kjøpersiden har krav på, dvs. fersk fisk av god kvalitet, ellers vil kvotene overføres til kystflåten. Som fiskekjøperne sier det: Det er stor råstoffmangel, og kjøpesterke grupper må avvises i døren når de ydmykt spør etter kvalitetsfisk fra Norge. Svaret kjøperne må gi, er nei, de kan dessverre ikke skaffe mer fisk. Dette vil jeg be Stortinget merke seg. Dette skjer i en periode hvor den frosne trålfisken som legges ut på auksjon, forblir usolgt. Frossen fisk til produksjon av filet eller saltfisk i Norge er en fullstendig ulønnsom aktivitet. Om disse store mengdene frossen fisk hadde vært landet fersk, hadde det skapt milliardverdier på kysten. I denne situasjonen velger altså statsråden å sitte med hendene i fanget. Jeg spør meg selv, med et uttrykk fra Magnus Lagabøtes landslov, om statsrådens handlingslammelse skyldes «viljeløysa, evneløysa eller gåløysa».
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-04-09:
Først til disse påstandene om merkelapper: Vi har ikke sagt noe verken om dem som jobber i helse- og omsorgssektoren, eller dem som jobber om bord på fiskebåtene. Vi setter stor pris på arbeidsfolk. De burde få mer igjen for jobben de gjør, og ikke oppleve at eierne tar større deler av verdiskapingen, noe som dessverre Høyre i enhver sammenheng støtter – når man ser på deres politikk på de forskjellige samfunnsfeltene. Vi har ikke satt merkelapper på dem som jobber, men vi kaller en spade for en spade når det gjelder de som tjener seg rike i bl.a. helse- og omsorgsbransjen, eller de som eier enorme kvoter av det som er fellesskapets ressurser, og som overser de pliktene de har. Vi reagerer på at fisk fra norske farvann skaper flere arbeidsplasser i EU enn den gjør i Norge, og det er fordi ikke all fisken leveres slik den skal. Vi trenger at mer fisk kommer på land i Norge for å sørge for foredling på norsk jord og i industrien.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-04-09:
Tvert imot – problemet nå er at det tas opp veldig mye fisk på veldig kort tid, og at industrien på land i altfor stor grad ikke baserer seg på lokal arbeidskraft, ikke gir jobb til ungdom som er ledig i bygda, men dessverre i altfor stor grad henter inn arbeidsfolk som kan betales mindre fordi de kommer fra Øst-Europa, og som brukes i foredlingsindustrien på land. Vi må både stramme inn på dette, og vi må sørge for at det leveres fisk større deler av året, og at ikke alt samles opp i en årstid, for å kunne gi råstoff til industrien på land. Har man ikke det, bryter man den foredlingskjeden som kystsamfunnene er helt avhengige av, og som er nødvendig for å sikre sysselsetting, bosetting, verdiskaping og en framtid for ungdom i disse yrkene, noe som dessverre svekkes med dagens politikk, hvor større deler av kvotene går til de største, og hvor det blir en altfor stor barriere å komme seg inn i yrket for dem som ikke har mye kapital.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-04-09:
Rødt er veldig for arbeidsinnvandring så lenge det skjer på norske tariffvilkår og ikke handler om å underbetale folk, under det nivået man ville betalt folk som bor i Norge og har familien sin her. Det er det vi kaller «sosial dumping». «Sosial jumping» er det visst omtalt som i Civita og Høyre-kretser, men at man underbetaler folk på denne måten, er sosial dumping. Jeg har vært på foredlingsbedrifter hvor det har vært store problemer med omfattende sosial dumping og fagforeningsknusing for at eierne skal betale minst mulig for arbeidskraften. De flyr inn folk fra Øst-Europa, underbetaler dem, flyr dem hjem igjen og utnytter dem framfor å gi dem den lønnen de har krav på, i tråd med hva folk med norsk adresse og norsk opphav ville fått. Dette er både etnisk og sosial diskriminering som det dessverre tilrettelegges for med EØS-avtalen, som gjør det mulig for arbeidsgiverne å bruke folk på denne måten. Det er vi imot.
Jonny Finstad (Høyre), 2019-04-09:
Representanten Knag Fylkesnes kommenterte om mitt innlegg at jeg burde være rød – heldigvis er jeg ikke rød, jeg er blå – og han påsto at jeg antagelig ikke har lest saken eller forstått forslaget. Så for sikkerhets skyld, for å forsikre meg om at representanten vet at jeg har lest forslaget, skal jeg lese det opp for ham: «Stortinget ber regjeringa kome tilbake til Stortinget med ei sak der torsketrålkonsesjonane med tilbods-, aktivitets- eller bearbeidingsplikt blir avvikla, og der dei tilhøyrande torsk- og hysekvotene blir omfordelte til kystflåten.» Så, representanten Knag Fylkesnes: Hva er det jeg har misforstått da jeg påsto at dette betyr at SV vil avvikle torsketrålkonsesjonene og overføre dem til kystflåten?
Jonny Finstad (Høyre), 2019-04-09:
Dette er jo en veldig spennende debatt å ha, og jeg føyer meg inn i rekken av dem som takker interpellanten for å ha reist denne debatten. Det er alltid spennende å se inn i glasskula hva framtiden vil bringe, og det er ingen tvil om at utviklingen går fortere enn noensinne. Den teknologiske utviklingen og digitaliseringen går utrolig fort, og jeg er veldig glad for at denne regjeringen er obs på dette og er en pådriver for at vi skal ta i bruk utslippsfrie transportløsninger, intelligente transportsystemer, autonomi og alt det andre som kommer framover. Det er klart at dette også vil gi oss bedre klima- og miljøperspektiv, mindre utslipp og tryggere trafikk, og det vil også kunne gi bedre tilbud til de reisende. Økonomene rundt om i verden spår jo at mobilitet på få år vil bli et av verdens viktigste forretningsområder framover, bl.a. fordi det er andre sektorer som tiltrekkes den bransjen fordi det er en samtidig utvikling. Det er utrolig spennende. Også Norge må være med på det forretningsområdet. Jeg synes personlig det er veldig mye spennende innenfor luftfarten, som sannsynligvis vil bli den transportformen med minst klima- og miljøavtrykk om ganske få år. Det er ganske utrolig å tenke på. Mye tilsier også at disse flyene vil bli billigere i drift og kan gi billigere billettpriser, og at de vil trenge kortere rullebaner rundt om i landet. Da kan man kanskje se for seg et helt nytt rutenett i luftfarten, som kanskje i enda større grad kan konkurrere med tog, buss og bil på de litt lengre strekningene. Vi har hørt mye bra bli sagt fra talerstolen her allerede, men norsk teknologi er jo i førersetet innenfor sjøfarten, og den maritime næringen gjør mye bra og er i front. Noe annet som jeg synes er en spennende tanke, er om vi kan erstatte trafikkfarlige trailere ved at vi får utviklet båter som henter laksen på sjømatanleggene og fører fisken direkte om bord på toget. Det er jo i dette digitale, teknologiske perspektivet at framtidens transportløsninger utvikles. Jeg tror det er mye rett i det som tidligere statsminister Trygve Bratteli sa om at vi evnet å forstå den tiden vi levde i, og gjorde de rette beslutningene. Og det er de beslutningene vi gjør nå, som har betydning for neste generasjon, for de framtidige transportløsningene må ta i bruk den nye teknologien, slik at vi minsker avstandene mellom folk og samtidig gir bedre rammebetingelser for vekst, arbeidsplasser og bosetting i hele landet. Og det kan den nye teknologien faktisk bidra til.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2019-04-09:
Det tilhører kjernen i Venstres ideologiske grunnlag å gi hvert enkelt menneske frihet til å leve gode og meningsfylte liv. Så vet vi, dessverre, at for mange er en dårlig psykisk helse i veien for et slikt godt liv. Når vi kjenner de sterke årsakssammenhengene mellom tidligere barndomstraumer, psykisk uhelse og rusproblemer, og når psykiske lidelser forkorter et menneskeliv med flest leveår av alle sykdommer, da må vi gjøre noe med måten vi både forebygger og behandler psykiske lidelser på. Derfor er jeg stolt over – og på vegne av Venstre tar litt av æren for – mye av det denne regjeringen har fått til på dette feltet. Forebygging og tidlig innsats er et område som er blitt gitt økt oppmerksomhet og har fått en historisk satsing. Vi har tidenes satsing på rusforebygging og behandling gjennom opptrappingsplanen for rus og rusreformen. Vi har levert en strategi for psykisk helse, Mestre hele livet. Denne skal følges opp med en økonomisk forpliktende opptrappingsplan for barn og unges psykiske helse. Så skal likevel de som er alvorlig syke, og som trenger hjelp fra spesialisthelsetjenesten, få det. Derfor blir jeg bekymret når spesialisthelsetjenesten ikke klarer å levere på våre klare løfter om den gylne regel. Jeg blir en anelse flau når presidenten i Norsk psykologforening uttaler at «så langt har Den gylne regel vært en politisk bløff». Jeg liker ikke tanken på at han kan ha et poeng. Det står nemlig ikke på politisk vilje. Jeg sitter med en skummel følelse av at det er helseforetakene som ikke følger politiske signaler og oppdragsdokumenter. Slik kan vi ikke ha det. Derfor imøteser jeg at psykisk helsevern er et viktig område i ny nasjonal helse- og sykehusplan, og jeg ser fram til å følge realiseringen av denne planen med argusøyne. Det har skjedd store endringer i kunnskapen om psykiske lidelser, årsaker og hvordan vi best kan behandle psykisk sykdom. Sånn sett har antallet senger gått ned i lang, lang tid og vært en del av en ønsket utvikling. Samtidig må vi forsikre oss om at den hjelpen vi tilbyr utenfor  sykehusene, er bedre enn før. Bare da kan en reduksjon av sengeplasser forsvares. For dem som trenger helsetjenester innen psykisk helsevern og deres pårørende, blir det viktig med en trygghet og forvissning om at tilbudet blir bedre og bedre. Så lenge tilbudet er godt, spiller det ingen rolle hvordan denne hjelpen gis. Det er gode grunner til å tro at mange vil ha en fordel av å få hjelp der de bor og lever livene sine. Målet er en helhetlig og sammenhengende hjelp. Klarer vi det, lever vi etter et viktig liberalt prinsipp, som jeg startet med innledningsvis, at friheten til å velge et utviklende og meningsfylt liv skal gjelde alle, uansett utgangspunkt.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2019-04-09:
NRK undersøkte før jul 200 saker rundt selvmord i psykiatrien og kom fram til at en hadde brutt loven omtrent annenhver gang. Annenhver dag tar en av de pasientene som oppsøker psykiatrien for å få hjelp, sitt eget liv. Samtidig har vi de siste 20 årene bygd ned nærmere 2 500 sengeplasser i psykiatrien. Ett eksempel: Psykiatrisk klinikk ved Sandviken sykehus i Bergen kunne i november i fjor melde at de hittil det året hadde hatt 328 tilfeller der alvorlig psykisk syke pasienter måtte legges på gangen. Er statsråden fornøyd med en slik situasjon, og er han trygg på at ikke liv går tapt i psykiatrien på grunn av manglende kapasitet?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2019-04-09:
Jeg takker for svaret, men jeg tenker at den situasjonen vi har sett ved Sandviken sykehus i Bergen, kanskje er et uttrykk for de utfordringene en står overfor nettopp innenfor psykiatrien. Jeg tror vi alle er enige om at dersom en kan få god hjelp i kommunene, er det veldig bra, men samtidig opplever vi at kommuner roper et varsku, f.eks. nå i Innlandet, der de sier at de har ikke økonomi eller faglig kompetanse til å ta over alle de oppgavene som en opplever at spesialisthelsetjenesten nå skal legge over på kommunene. Arbeiderpartiet mener derfor at kommunene må styrkes for å løse denne oppgaven, og har konkrete forslag til det i denne saken. Regjeringspartiene stemmer imot. Mener statsråden at dette allerede er godt nok løst, og kan han i så fall garantere at ikke én pasient skal oppleve å falle mellom to stoler – stolen til spesialisthelsetjenesten og stolen til kommunene?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2019-04-09:
Innlegget til Høyres Sveinung Stensland fikk tydelig fram forskjellene mellom Arbeiderpartiets og regjeringens syn i denne saken. Stensland viste til at reduksjonen i antallet sengeplasser startet allerede på 1970-tallet. Ja, det er helt riktig, og det har sånn sett vært gjort mange riktige grep i denne saken. Men det betyr ikke at det er bare å holde fram uten å tenke seg om på et tidspunkt. Ja, dagbehandling er kjempebra. Det støtter også Arbeiderpartiet opp under. For mange er det beste ikke å være innlagt. Det kan jeg også være enig med Stensland i. Men forutsetningen – det aller viktigste – er at man faktisk får den hjelpen man trenger, og nå opplever vi at mange av dem som ikke får tilgang på døgnbehandling, ikke får den aller beste hjelpen lenger. Da er det på tide å stille noen spørsmål. Regjeringen skal innføre pakkeforløp innen psykisk helsevern. Pakkeforløp er ofte svaret på det meste innenfor helsefeltet når man spør regjeringen. For å si det slik: Arbeiderpartiet er for mange av de pakkeforløpene som man nå har innført, men det forutsetter at det følger ressurser med. Når jeg har besøk av både brukere og fagfolk på mitt kontor som sier at de gjerne vil gjennomføre dette, men at de ikke har ressursene til å få på plass forløpskoordinatorer og få samhandlingen mellom spesialisthelsetjenesten og kommunen til å funke godt nok, blir det fort en pakke uten det innholdet som en forventer skal følge med i en pakke. Når det nå skjer nedbygging av døgnplasser, hadde ikke Arbeiderpartiet reagert hvis det hadde vært fordi det var faglig begrunnet. Men det vi ser, er at det er økonomien som i stor grad tvinger fram en del av disse kuttene. Arbeiderpartiet legger ikke listen høyere i denne saken enn at vi bare ber regjeringen være med på å trykke på pauseknappen. Når vi ser at fagfolk som tidligere har vært helt enig i nedbygging av sengeplasser for å bygge opp dagtilbud, sier at det nå er på tide å ta en pause, lytter vi – regjeringen gjør det tydeligvis ikke. Når folk blir avvist når de tar kontakt med psykiatrien, og når folk eventuelt blir skrevet for raskt ut igjen, er ikke det en god behandling for den enkelte, og jeg tror heller ikke det er godt for samfunnet på sikt hvis man ikke klarer å gi folk en skikkelig behandling når de først søker hjelp. Da blir man fort gående igjen og igjen. Fra 6 200 til 3 700 plasser de siste 20 årene – det skulle gi god grunn til å tenke seg litt om: Er det nå riktig å ta en pause, eller skal vi se om vi finner andre løsninger? Jeg synes Carl-Erik Grimstad fra regjeringspartiet Venstre oppsummerte det godt. Han sa noe sånt som at han var en anelse flau over at man ikke hadde levert på psykisk helsevern sånn som man ønsket. Det ville være et kraftig signal om regjeringen nå var med på å trykke på pauseknappen, som kan gjøre at vi forsikrer oss om at folk som trenger det, får den beste hjelpen.
Sveinung Stensland (Høyre), 2019-04-09:
Jeg er stolt av det denne regjeringen har fått til, både for ruspasienter og psykiatripasienter, men vi er enige om at vi ikke er i mål. Vi har mål om å bli bedre, og jeg synes faktisk den problembeskrivelsen som kom fra Arbeiderpartiet, ikke er i tråd med virkeligheten. Reduksjonen i antall sengeplasser i psykisk helsevern startet allerede på 1970-tallet, og den har foregått kontinuerlig i takt med en nyere forståelse av psykiske lidelser og med utvikling av nye tjenester i kommunene og spesialisthelsetjenesten. En overgang til mer dagbehandling er i tråd med anbefalinger fra WHO, og det er en trend som stort sett er lik i alle vestlige land. Det er ikke slik at det beste for psykiatriske pasienter alltid er å være innlagt. Som regel er det beste å ikke være innlagt. Som regel er det beste å ha et godt tilbud rundt seg som gjør at en kan fungere i hverdagen og ikke bli lagt inn på institusjon. Psykisk helsevern vil være et hovedområde i Nasjonal helse- og sykehusplan, og den blir, som alle vet, lagt frem i løpet av året. Problemstillingene som forslagsstillerne er inne på, vil selvfølgelig være en del av dette. Videre vil planen også ta opp hvordan brukermedvirkning og kvalitet i tjenestetilbudet fungerer. Det er en viktig sak for oss i Høyre, nemlig brukermedvirkning og kvalitet i tjenestetilbudet, og ikke bare å telle antall senger. Stortinget vil få anledning til en bred drøfting om psykisk helsevern i denne sammenheng. Vi vil innføre pakkeforløp innen psykisk helsevern, og det vil skape større forutsigbarhet og bedre sammenheng i behandlingsforløpene for den enkelte pasient. Så er det slik at Høyre vil fortsette opptrappingen for å bedre det psykiske helsevernet i Norge. Vi vil fortsatt prioritere psykisk helse som en av våre viktigste satsinger. Her kan en ikke gå forbi det faktum at vi har styrket det forebyggende arbeidet. Den beste helsetjenesten er den som skjer forebyggende. Innenfor skolehelsetjenesten har vi en veldig opptrapping av både midler og antall helsesykepleiere som er ute i skolene. Vi har i tillegg fått på plass flere psykologer i kommunene, og i 2021 skal hver kommune ha kommunepsykolog, og vi har lagt inn i statsbudsjettet en opptrapping for det. Det å si at vi ikke satser på psykisk helse, er direkte galt. Vi satser, men vår satsing består i mer enn å telle antall senger.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-04-09:
Psykisk helsevern er eit veldig viktig helsepolitisk område, og det har lenge vore eit både fagleg og politisk mål å dreia tilbodet frå senger over til ambulant verksemd, og frå sjukehus over til distriktspsykiatriske senter. Senterpartiet meiner at denne utviklinga no har gått for langt – så langt at det går ut over pasienttilbodet. Vi har tidlegare fremja forslag om at vi må få ei eiga stortingsmelding om heile utviklinga av psykisk helsevern, men vart stemte ned. Det er mykje som no tyder på at psykisk helsevern er pressa. Det har dårlegare vekst enn somatikken – trass i politiske mål om det motsette. Den gylne regel, som skulle sikra større vekst i psykisk helsevern enn i somatikken, verkar ikkje. Vi har hatt ei sterk nedbygging av sengeplassar dei siste åra samtidig som behovet er aukande. Vi har mange som vert dømde til behandling i psykisk helsevern. Vi har fleire eldre med alderspsykiatrisk sjukdom. Vi har fleire flyktningar som er traumatiserte, nye rustrendar osv. Vi veit at 30 pst. av dei som vert tilviste til psykisk helsevern, vert avviste, ifølgje tal frå Helsedirektoratet. Det er òg sterkt press på sikkerheitspsykiatrien. Så situasjonen er at det er eit enormt press på allmennpsykiatrien i Noreg, og da er ein faktisk nøydd til å gå inn og gjera noko. Behandlingskapasiteten er for låg. Det er mangel på senger, slik at vi får korridorpasientar. På Sandviken sykehus var det 300 alvorleg psykisk sjuke pasientar som låg på gangen i 2018. Sånn kan vi ikkje ha det. Det er gjort veldig mykje bra for å styrkja psykisk helsevern ute i kommunane, men vi er bekymra for tilbodet til dei som har alvorleg psykisk sjukdom, og difor fremjar vi forslag om å stoppa nedbygging av sengeplassar og auka kapasiteten i psykisk helsevern. Vi vil òg stemma subsidiært for Arbeidarpartiet sitt forslag, nr. 3. Så fremjar vi òg forslag om å stoppa alle planar om å svekkja eller leggja ned distriktspsykiatriske senter og/eller barne- og ungdomspsykiatriske poliklinikkar – at det vert sett på vent til Stortinget har behandla ein ny nasjonal helse- og sjukehusplan. Med det tar eg opp forslaget frå Senterpartiet og SV i saka.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-04-09:
I oppdragsdokumentet til helseføretaka for 2019 står det ein klar beskjed til helseføretaka om at dei skal prioritera psykisk helsevern, og det står òg klart at innanfor psykisk helsevern skal føretaka prioritera DPS og BUP – altså barne- og ungdomspsykiatrien. Eg har vore ein del ute og reist, og det er frustrasjon og manglande forståing blant dei som jobbar ute, for dei opplever faktisk det motsette. Dei opplever at DPS vert lagde ned, dei opplever at sengene forsvinn, dei opplever at barne- og ungdomspsykiatrien vert svekt, og at helseføretaka får gjera dette, utan at ein grip inn politisk. Det er veldig frustrerande og uforståeleg. Så kva har statsråden å seia til dei som no jobbar på DPS og i barne- og ungdomspsykiatrien, når dei ser at dei må redusera kapasiteten kapasitet og tilbodet?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-04-09:
Det er slik at mange ute ser at dei endringane som skjer, er det ikkje berre faglege argument bak. Dei endringane som statsråden viser til, er det jo ingen som er ueinige i, at vi skal forsøkja å få meir ambulant verksemd og forsøkja å få mindre døgnbehandling dersom det er det beste. Men bekymringa er at denne omlegginga har gått altfor langt, og den andre bekymringa er at veldig mykje av det som skjer ute, skjer på grunn av økonomiske prioriteringer. Ta Helse Møre og Romsdal og nedlegginga på Sjøholt: Det kjem no på grunn av økonomi, ikkje på grunn av at ein plutseleg har funne ut at vi jobbar feil fagleg. Så dersom vi skal ha tillit til systemet, kvifor kan ikkje statsråden og regjeringspartia støtta forslaget vårt om å få ein stopp i omlegginga?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-04-09:
Eg må knyta ein kommentar til det som det vert argumentert med i denne saka. Det er fag, det er at dette er ei ønskt fagleg utvikling, at pasientar ikkje nødvendigvis har best av å verta behandla mens dei er inneliggjande, at det er betre å få hjelp og behandling ut der pasienten bur, og at ein ikkje treng å vera innlagd. Sånn har ein jo argumentert i 20 år. Vårt poeng er: Skal dette fortsetja heilt til det nærmast ikkje finst ei seng igjen? For det er jo det som er bodskapet til statsråden og regjeringspartia – denne utviklinga som vi har sett, skal berre fortsetja. Det er ingen frå regjeringspartia som står og seier at nei, vi stemmer ikkje for forslaget, men vi er einige i at vi må ha eit visst tal senger i norsk psykiatri på grunn av at det alltid vil vera alvorleg psykisk sjuke personar som faktisk har like stor rett på ei seng på eit sjukehus som dei som har ein somatisk sjukdom. Det er ingen som tar til orde for at det må vera eit minstekrav til døgnkapasitet. Når ein har hatt ei halvering – frå 2011 til 2014 var det 10 pst. reduksjon – er svaret at vi skal fortsetja å byggja ned døgnkapasiteten. Det er det statsråden står og seier, det er det regjeringspartia står og seier. Når vi høyrer kva dei i psykiatrien sjølve seier til oss, er dei svært bekymra for kapasiteten i allmennpsykiatrien. Det går ut over sikkerheitspsykiatrien, det går ut over psykisk sjuke i fengsel. Sivilombodsmannen har påpeikt dette i årsrapporten sin no, at det er sterkt kritikkverdig korleis psykisk sjuke i fengsel vert behandla, og ein del av årsaka til det er at allmennpsykiatrien er så sprengd. Vi kan godt venta på ei stortingsmelding om nasjonal helse- og sjukehusplan der psykisk helsevern skal vera ei viktig sak, men regjeringspartia har stemt ned eit forslag om å få ei eiga stortingsmelding, utan at eg forstår grunngivinga for det. Det hadde det verkeleg vore eit behov for. Og når vi høyrer debatten her i dag, veit vi jo kva som kjem i den nasjonale helse- og sjukehusplanen når det gjeld psykiatri – ein skal ha ei vidare nedbygging av sengekapasiteten, og det som skjer i helseføretaka no, der ein byggjer ned både barne- og ungdomspsykiatrien med døgnkapasitet og legg ned DPS, kjem òg truleg til å fortsetja. Vi har iallfall ikkje fått nokon andre signal her i dag. Det er altså dette som kjem til å verta kvardagen òg i framtida, og det er veldig uheldig.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-04-09:
Det vert litt spesielt å ha innlegg etter at representanten Åshild Bruun-Gundersen har hatt innlegg her. Det er greitt nok å harselera over eit forslag, men ein må ikkje snakka usant. Vi føreslår ikkje at kvinner pliktar å vera på ei barselavdeling. Dersom ein les forslaget, ser ein at vi skal gi kvinner moglegheit til å vera på barselavdeling. Eg vil påpeika at det får vera grenser for kva ein seier her frå talarstolen. Vi ønskjer at ein skal gi barselkvinner moglegheit til å vera på barselavdeling inntil amminga har kome i gang, dersom kvinna har behov for det. Slik er det ikkje i dag. Det vil alltid vera slik at det er kvinna som bestemmer. Det gjeld òg amming. Men det er mange i dag som ikkje får god nok hjelp til amming på sjukehuset, fordi bemanninga er så knapp, og liggjetida er vorten så kort. Kort liggjetid føreset at ein må få hjelp ute i kommunane. Det er godt dokumentert at det manglar veldig mange jordmødrer. Ammehjelpa har f.eks. hatt ein enorm stor auke fordi det er mange kvinner – sjølv om kanskje ikkje Framstegspartiet trur det – som ønskjer å amma, men som ikkje får den hjelpa dei har behov for, når dei har behov for ho. Difor er dette forslaget viktig. Eg legg merke til at det har vore kvinner på talarstolen her, men dette handlar om spedbarnsernæring. Det er like viktig for alle – det er ikkje ei kvinnesak det handlar om. Vi må sørgja for å leggja til rette for at norske spedbarn kan få den beste spedbarnsernæringa og det som er det fagleg anbefalte, på same måten som vi ønskjer å leggja til rette for at barn og ungdom får i seg det som er den anbefalte kosten, og at òg vaksne ser at kosthald er viktig. Når det gjeld spedbarn, er det vel ingenting som er viktigare enn å leggja til rette for det, slik at fleire kan følgja det. Når det gjeld målsetjinga, er det normalt for alle målsetjingar på kosthaldsfeltet at dei skal vera i tråd med dei nasjonale faglege anbefalingane. Her har regjeringa sett eit lågare mål. Det synest vi er spesielt. På denne bakgrunnen fremjar eg Senterpartiets forslag. Vi hadde ønskt at det var fleire som hadde røysta for dette, men det er ikkje tilfellet. Men forslag nr. 1 er på mange måtar det aller viktigaste.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-04-09:
Vi får tydelege tilbakemeldingar frå bl.a. Jordmorforbundet om at det er eit sterkt press på barselavdelingane, for i ein pressa situasjon må jordmødrene prioritera fødsel, og det går ut over barseltilbodet. Ein snakkar òg mykje om at det er kortare liggjetid, og at det er manglande oppfølging frå jordmor når ein kjem heim. Dette er i alle fall ikkje gunstig for amming, og vi veit at det går ut over amming fordi kvinner ikkje får hjelp når dei treng det. Spørsmålet mitt til statsråden er: Ser statsråden denne samanhengen, og meiner han at ein må gripa inn politisk for å sikra eit betre tilbod?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-04-09:
Når det gjeld jordmorstillingar i kommunane, er jo det noko ein har etterlyst lenge. Når behovet er 600–700 årsverk for å oppfylla dagens nasjonale retningslinjer, vil eg spørja kor mange jordmødrer ein treng for at ein skal oppfylla kravet til jordmødrer. Eg høyrer at det er ei kraftig satsing, men ut frå behovet som er der ute, vil eg ikkje tru at den satsinga er så kraftig. Det kan godt vera ei stor prosentvis satsing, men det kan jo òg fortelja om kor dårleg det har vore i utgangspunktet. Kva tid vil ein få 600–700 årsverk av jordmødrer ute i kommunane med denne satsinga, og har statsråden ein plan for korleis ein skal oppnå dette fortare?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-04-09:
Eg er opptatt av at vi må vera meir vakne for korleis sikkerheitsklimaet er på arbeidsplassane for å kunna få openheit og forbetringar når det gjeld feil og manglar. Eg synest den undersøkinga som kom, som viste at 40 pst. meinte at det ikkje var eit godt sikkerheitsklima på arbeidsplassen, er ei veldig alvorleg tilbakemelding til oss, for eg trur ikkje vi når måla om ein reduksjon i pasientskadar og forbetring av pasientsikkerheitsarbeidet dersom vi ikkje tar grep og ser på dette. Legeforeningen etterlyser konkrete tiltak frå regjeringa på dette feltet, og eg vil stilla spørsmålet vidare til statsråden: Vil statsråden og regjeringa koma med konkrete tiltak for å betra sikkerheitskulturen på arbeidsplassane?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-04-09:
Eg har eit oppfølgingsspørsmål. Vil det verta lagt fram for Stortinget kva som vert gjort, eller er det opp til kvart enkelt helseføretak, og så får vi ikkje vita meir om det? Så har eg eit anna spørsmål, som gjeld sjølve saka, om årlege meldingar. Utgangspunktet var at vi hadde ei stortingsmelding som hadde eit mål om 25 pst. reduksjon. Vi når ikkje det, og årlege meldingar har heller ikkje ført til at vi er nærmare det målet. Så det andre spørsmålet mitt går på om ein vil koma med eit nytt mål for reduksjon av pasientskade, eller om 25-prosentmålet står fast.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-04-09:
Takk til statsråden for innlegget hans. Eg opplever at statsråden er opptatt av denne gruppa, og eg skal innrømma at dette ikkje er enkelt. Dette er faktisk krevjande, og det utfordrar helsetenesta vår på det som er aller mest grunnleggjande, nemleg samarbeid og ansvar. Det handlar ofte om unge menneske som ikkje får hjelp, som hamnar mellom alle stolar. Så har eg utfordra statsråden og regjeringa på kva ein ser for seg av konkrete tiltak, slik at det faktisk fører til ei endring – at det ikkje alltid vert slik at desse marginaliserte gruppene har stor risiko for å gå til grunne, rett og slett. Eg er einig med statsråden i at mykje av det som vert gjort, òg er til gagn for denne gruppa, slik som at ein skal styrkja rus- og psykisk helse-feltet. Pakkeforløpet kan òg bidra for denne gruppa, og ACT-team og FACT-team kan òg vera eit veldig godt tilbod for nettopp å få til samhandlinga mellom kommune- og spesialisthelseteneste. Like eins er det med rusreform og overdosestrategi. Eg har likevel ei bekymring for at desse tiltaka vil fungera for veldig mange, men at dei gruppene med ei historie som den eg skildrar her, er veldig sårbare, veldig marginaliserte, og dei vil ofte ikkje sjølve verta behandla. Det utfordrar tenesta, og da er ein nøydd til å følgja dei opp på ein heilt annan måte enn kanskje veldig mange andre for å få dette til. Så eg kunne ønskt at statsråden kunne vera einig i at akkurat denne gruppa vi snakkar om her, må vi sjå på ekstra – sjå om vi kan ha nokon spesielle tiltak som kan hjelpa kommunar og sjukehus i eit samarbeid, for å få det til å fungera mykje betre. Eg er glad for det som statsråden tar opp om isolasjon og tvang i fengsel. Det får eg altfor lita tid til å snakka om, men Mia-saka handlar veldig mykje om det – at personar som er psykisk sjuke, aldeles ikkje får god nok helsehjelp i fengsel og faktisk vert sjukare av å vera der.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-04-09:
Takk til dei som har tatt ordet. Helseministeren sa at ein ikkje skal gi opp nokon, og det er eg glad for at han seier. Han kommenterte at eg sa at dette var krevjande med å seia at det òg eigentleg er enkelt. Eg er ikkje ueinig i det heller, for det som kanskje er krevjande i helsetenesta vår – så fragmentert den trass alt er – er å sikra det som er enkelt, det som er heilt basalt. Statsråden sa at det handlar om langvarige relasjonar, bustad, «det gylne øyeblikket», arbeid og aktivitet og grunnleggjande helsehjelp, og det er heilt rett, men særleg det siste. Først og fremst handlar det om at dei ikkje døyr, at dei ikkje tar livet sitt. Når det er kome så langt, er det faktisk det det handlar om. Så er det dette med ACT- og FACT-team og styrking av rus, psykisk helse: Sjølvsagt er dette den plattforma som vi må ha, dei rammene som vi må ha der ute, for òg å hjelpa denne gruppa. Men eg trur at vi kan ha masse ressursar til psykisk helse, masse ressursar til kommunane og til helsetenesta – og likevel kan denne gruppa på ein måte forsvinna mellom alle stolar. For det handlar òg om system, både i kommunane og på sjukehusa, og så handlar det om systemsamarbeid mellom dei to. Og det er jo rart, når vi høyrer om Mia, som har hatt 24 akuttinnleggingar på eitt år i psykisk helsevern: Uavhengig av om ein har eit slikt eller sånt tilbod, meiner eg at det er urovekkjande at det ikkje vert tatt grep. Eg må få seia det, for da vert det jo òg mykje vanskelegare å oppdaga dei som faktisk er i faresona og setja inn tiltak tidlegare, slik at ein ikkje vert skada. For jo lenger det går, og jo meir skada ein vert, jo vanskelegare vert det å få eit betre liv igjen, jo vanskelegare å behandla. Eg kunne ønskt at statsråden sa noko om tvangsproblematikken, for det er ei kjensgjerning at for nokon av desse er det slik at for lite tvang òg kan vera skadeleg. Dette med tvang frå kommunen si side har kome opp, no når det er vanskelegare å tvangsinnleggje når ein er samtykkekompetent, noko som alle er einige i. Eg synest dette òg er noko ein må tora å diskutera. Eg veit det skal koma eit utval som seier noko om dette, men likevel ville det vera bra om statsråden sa noko om dette.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-04-09:
Det stemmer at det ligg eit representantforslag til behandling i komiteen om ikkje å godkjenna vedtaket om nedlegging av fødetilbodet i Kristiansund, i tillegg til ein del andre kuttforslag som no er planlagde i Helse Møre og Romsdal. Det skal etter planen verta lagt fram 7. mai og skal opp i salen 14. mai. Eg synest i utgangspunktet at presidentskapet har gjort ei klok vurdering om at det er best å få dette komitébehandla saman med det forslaget som ligg der. Samtidig er vi einige med SV i at det kanskje er dette kuttforslaget i Helse Møre og Romsdal som det er stort press på å få planlagt og gjennomført. Så etter ei vurdering vil eg anbefala Senterpartiet å støtta SVs forslag om ei hastebehandling av dette forslaget.
Bent Høie (Høyre), 2019-04-09:
Som representantene viser til, har det skjedd store endringer i psykisk helsevern over mange år. Reduksjonen i sengeplasser og i tiden som pasientene er skrevet inn på døgninstitusjoner, startet rundt 1970. Denne reduksjonen har foregått i takt med nyere forståelse av psykiske lidelser og med utviklingen av nye tjenester i kommuner og i spesialisthelsetjenesten. Utviklingen er i tråd med anbefalingene fra Verdens helseorganisasjon, og trenden er stort sett lik i alle vestlige land. Jeg er enig i at det kan være enkelte faktorer som kan bidra til økt behov for døgnbehandling. Forslagsstillerne viser bl.a. til endringer i straffeloven. Jeg vil i den sammenheng vise til at de regionale helseforetakene har fått tildelt 2 mill. kr i 2019 for å evaluere effekten av aktuelle lovendringer i straffeloven. Representantene viser også til bestemte grupper, som innsatte med psykiske lidelser og traumatiserte flyktninger. Det samlede behovet for døgnplasser er imidlertid avhengig av en rekke faktorer, ikke minst av om vi klarer å etablere gode alternativer i samarbeid mellom kommunene og spesialisthelsetjenesten. Tilbud der mennesker får god behandling og oppfølging og samtidig blir boende i sitt kjente miljø, vil for mange være bedre enn å bli innlagt på sengepost. Psykisk helsevern vil være et av hovedområdene i den nye nasjonale helse- og sykehusplanen, som legges fram til høsten. Planen skal ta for seg flere av problemstillingene som forslagsstillerne er inne på, deriblant variasjon i andel avslag ved henvisninger til psykisk helsevern, variasjoner i tjenestetilbudet, utviklingen av ambulante og polikliniske tjenester versus døgnbehandling, hvordan DPS-ene kan styrkes, samhandling med kommunene og prioriteringsregelen, den gylne regel. Planen skal også ta opp flere spørsmål knyttet til brukermedvirkning og kvalitet i tjenestetilbudet. Dette vil gi Stortinget anledning til en bred drøfting av psykisk helsevern. Avslutningsvis er det grunn til å understreke at samarbeid mellom kommunene og spesialisthelsetjenesten er helt avgjørende for å kunne gi pasienter med psykiske lidelser et helhetlig og kvalitativt godt tilbud. Jeg er derfor glad for at Helsedirektoratet nå har utarbeidet de første seks pakkeforløpene innen psykisk helse og rus. Pakkeforløpene skal bidra til at tjenestene til disse pasientgruppene blir helhetlige og sammenhengende og ikke minst mer forutsigbare for pasientene.
Bent Høie (Høyre), 2019-04-09:
Jeg har tidligere svart på spørsmål knyttet til Sandviken sykehus i Bergen, og det er helt klart at den situasjonen som har vært der, er jeg ikke fornøyd med. Jeg har også en klar oppfatning av at det er noe som ledelsen ved Helse Bergen følger opp for å forbedre. Så er det også slik at vi har utfordringer knyttet til at mennesker begår selvmord både mens de er i behandling og rett etter behandling. Nå innføres det et nytt kartleggingsverktøy som skal bidra til at en lærer mer av de hendelsene som er i helsetjenesten, kartlegger disse situasjonene bedre, oppsummerer denne kunnskapen og bruker det i arbeidet med å forebygge selvmord i psykisk helse.
Bent Høie (Høyre), 2019-04-09:
Vi har styrket tilbudet i kommunene. Det er noe som vi har gjort år etter år, og derfor ser vi nå en kraftig oppbygging av helsetilbudet innenfor psykisk helse i kommunene, både i antall årsverk, i kompetanse og ved at vi har utvidet slik at de akutte døgnplassene i kommunene også skal omfatte pasienter innenfor psykisk helse og rus. Fra neste år vil det være et lovfestet krav om at en skal ha psykologkompetanse i kommunene, noe for øvrig Arbeiderpartiet stemte imot og er imot at skal gjelde for kommunene. Vi mener det er viktig at kommunene har kompetanse og kapasitet på dette området. Men det betyr ikke at spesialisthelsetjenesten skal trekke seg tilbake. Tvert imot – spesialisthelsetjenesten skal i større grad være ute og jobbe i kommunene, sammen med dem som jobber i kommunene, spesielt med de pasientene som har de største behovene.
Bent Høie (Høyre), 2019-04-09:
En skal ikke redusere kapasiteten og tilbudet innenfor psykisk helsevern. Det skal prioriteres. Jeg ser at resultatene fra 2018 viser at helseregionene i større grad enn tidligere oppfyller kravene om å prioritere psykisk helsevern og rus, selv om jeg fortsatt ikke er fornøyd. Så må en ikke blande sammen det å gjøre endringer i måten som tilbudet gis på – f.eks. i større grad å etablere tverrfaglige team som jobber ute i kommunen, å jobbe mer poliklinisk, å jobbe mer ute der barn og unge er – med å beskrive det som nedleggelse av tilbud f.eks. hvis det innebærer at en har færre døgnplasser. Jeg prøver heller å følge med på de endringene som skjer på dette området ute i tjenestene, og ta de innspillene som kommer på det området.
Bent Høie (Høyre), 2019-04-09:
En del av disse endringene gir også mulighet til bedre utnyttelse av ressursene, altså økonomi, men det betyr ikke at det ikke også er gode faglige begrunnelser bak, enten ved at det sikrer større fagmiljøer, eller ved at man jobber på andre måter. Det kan ikke være slik at det ikke er lov til å gjøre endringer hvis det også er fornuftig økonomisk, altså at det kun er fornuftig hvis det er bare faglig begrunnet og ikke økonomisk begrunnet. Dette handler også om å kunne gi et best mulig tilbud til pasientene. Så er dette et område som det har skjedd store endringer på. Det er et område som det også sannsynligvis vil skje store endringer på framover, og det er nettopp en av grunnene til at vi har bestemt at psykisk helse skal være det faglige hovedtemaet i den neste helse- og sykehusplanen, slik at også Stortinget gjennom den stortingsmeldingen får muligheten til å diskutere og drøfte det som skal være retningen på dette området videre.
Bent Høie (Høyre), 2019-04-09:
Jeg kan iallfall innfri representanten Toppes ønske om at også en mann deltar i debatten. Det er viktig at mødre får den hjelpen og støtten de trenger til å amme. Selv om mange spedbarn i Norge ammes, også sammenlignet med andre land, ønsker vi selvfølgelig at flere følger Helsedirektoratets råd om amming, når de ønsker det. I Nasjonal handlingsplan for bedre kosthold er det derfor et mål om å øke andelen av barn som ammes, i løpet av planperioden 2017–2021. Mer enn 90 pst. av norske barn fødes på Mor-barn-vennlige sykehus. Nesten alle mødre og barn følger helsestasjonsprogrammet og får råd og veiledning om amming ved helsestasjonen. Om lag halvparten følges opp av helsestasjoner som er godkjent som ammekyndig helsestasjon. Det arbeides for at flere kommuner har helsestasjoner med en slik godkjenning. Jeg vil også berømme Ammehjelpens bidrag til arbeidet med amming. Det skal gjennomføres en midtveisevaluering av handlingsplanen for kosthold i 2019. Den vil gi en pekepinn om det er behov for en justering av arbeidet som gjøres på området. Vi får nye tall om ammeforekomsten våren 2020, som vil si noe om retningen på utviklingen. Når handlingsplanperioden er over og arbeidet er evaluert, bør vi uansett sette oss nye mål. Det har vært mye oppmerksomhet om liggetid etter fødsel. Liggetiden har vært stabil de siste fem årene. I nasjonal faglig retningslinje for barselomsorgen framgår det at tidspunktet for utskriving fra sykehus etter fødsel skal tilpasses kvinnens og det nyfødte barnets behov, og skal besluttes i samråd med kvinnen. Tidspunkt for hjemreise skal vurderes på et bredt grunnlag, bl.a. ut fra hensynet til amming og ernæring. Jeg har gitt helseregionene i oppdrag å rapportere om hvordan retningslinjen er implementert. Retningslinjen setter ingen grense for hvor lenge barselomsorgen er spesialisthelsetjenestens ansvar. Barselkvinner med behov for spesialisthelsetjeneste etter at de er utskrevet, skal få tilbud om det. Det er derfor ikke hensiktsmessig å sette en fast øvre grense for hvor lenge spesialisthelsetjenesten har ansvar for barselomsorgen. Jeg er enig i intensjonen om å fremme og beskytte amming. Jeg er også enig i at det er behov for flere jordmødre i kommunene. Derfor bygger vi opp jordmortjenesten. I 2018 gjeninnførte vi lovkravet om jordmorkompetanse i kommunene, som ble fjernet av forrige regjering. Vi har gjennom flere år styrket helsestasjons- og skolehelsetjenesten, inkludert jordmorkompetansen. I 2019 har vi øremerket 40 mill. kr av tilskuddet til helsestasjons- og skolehelsetjenesten til jordmorkompetanse i kommunene. Fra 2013 til 2017 økte antall jordmorårsverk med 46,2 pst.
Bent Høie (Høyre), 2019-04-09:
Det er viktig med trygghet, forutsigbarhet og god oppfølging i en sånn situasjon, men det er ikke riktig at liggetiden går ned. Den har holdt seg stabil på rundt 2,8 døgn de siste fem årene, og liggetiden for førstegangsfødende er 3,2 dager. Jeg er veldig glad for at vi har fått en ganske kraftig styrking av jordmortjenestene i kommunene – en årsverksstyrking på over 40 pst. Når en ser det i forhold til antall fødsler, var det 47,3 jordmorårsverk per 10 000 fødte da jeg overtok som helseminister. I dag er det 72,1 jordmorårsverk per 10 000 fødte. Det er ingen tvil om at det har vært en ganske kraftig oppbygging av dette tilbudet i kommunene de siste fem årene. Det mener jeg er riktig, og det er viktig med en videre styrking, og det er derfor vi må øremerke midler til denne styrkingen i 2019.
Bent Høie (Høyre), 2019-04-09:
Det var 278,8 jordmorårsverk i kommunene, i helsestasjons- og skolehelsetjenesten, da jeg overtok som helseminister. Det var 408,1 årsverk i 2017. Sannsynligvis har det vært en ytterligere økning i 2018, og vi har øremerket 40 mill. kr til dette i 2019. Samtidig går antallet fødsler ned. Det betyr at utenom at det har vært en ganske kraftig økning i antall årsverk, har antallet gravide som hvert årsverk følger opp, gått ned utover den årsverksveksten som har vært.
Bent Høie (Høyre), 2019-04-09:
Det skjer gjennom å styrke den oppfølgingen som en får. Som jeg var inne på i mitt innlegg, er det slik nå at 90 pst. av norske barn fødes på en mor–barn-vennlig sykehusavdeling, og halvparten følges opp av helsestasjoner som er godkjent som ammekyndig helsestasjon. Så det foregår en kontinuerlig forbedring av kunnskapen på dette området som også når flere av de gravide og nybakte mødrene. Det er den måten en er nødt til å jobbe på. Jeg synes også at Ammehjelpen gjør en veldig god jobb med å jobbe på tvers for å øke kompetansen på dette området.
Bent Høie (Høyre), 2019-04-09:
Tiltaket vårt er å styrke tjenesten. Det er det vi har gjort, og det er det vi også gjør nå. Det som har betydning for de gravide og de nybakte mødrene, er at de møter en kompetent tjeneste på dette området. Derfor er det også viktig for oss å lovfeste kompetansekrav om jordmødre i kommunene. Selv om den forrige regjeringen fjernet det, har vi gjeninnført det og også styrket oppbyggingen av tjenesten på dette området. Det er mennesker som møter kvinnen, som har tid, som er avgjørende for at en får den informasjonen og kunnskapen en har behov for.
Bent Høie (Høyre), 2019-04-09:
Ja – og undersøkelsen ForBedring er i seg selv en del av de konkrete tiltakene. Jeg ga helseregionene i oppdrag å gjennomføre en samlet undersøkelse av pasientsikkerhet, kultur og arbeidsmiljø og helse, miljø og sikkerhet for de ansatte. Dette oppdraget skulle gjøres i samarbeid med de tillitsvalgte, og undersøkelsen er gjennomført. Jeg har stilt krav om at den følges opp med konkrete tiltak i de ulike helseforetakene og regionene – at en i samarbeid med de tillitsvalgte jobber med resultatene av undersøkelsen. I tillegg er denne undersøkelsen også omfattet av forskriften om kvalitet og ledelse, og det betyr at ledere på alle nivåer i hele spesialisthelsetjenesten, som undersøkelsen omfatter, er forskriftsmessig forpliktet til å gå gjennom resultatene og igangsette forbedringsarbeid sammen med de tillitsvalgte og de HMS-ansvarlige på sine avdelinger.