Petter Løvik (Høyre), 1999-04-15:
Som saksordførar konstaterer eg med stor glede at det er brei semje om hovudtrekka i innstillinga. Meldinga om økonomien i den statlege høgskulesektoren er lagd fram etter initiativ frå Stortinget. Bakgrunnen er at det dei siste åra har kome rapportar om at budsjettsituasjonen ved mange statlege høgskular er svært vanskeleg. Meldinga er konsentrert om ei framstilling og ein gjennomgang av høgskulane sin økonomi. Viktige faktorar som kvalitet, effektivitet og produktivitet er ikkje handsama. Vi vil derfor kome tilbake til desse faktorane og andre aktuelle og viktige spørsmål som gjeld dei statlege høgskulane, under handsaminga av forskingsmeldinga, dimensjoneringsmeldinga og arbeidet med innstillinga frå Mjøs-utvalet. Meldinga gir ei framstilling av den økonomiske situasjonen for den statlege høgskulesektoren sett under eitt. Den faktiske utviklinga ved dei enkelte høgskulane eller ved avdelingar innan den enkelte høgskule vil derfor kunne avvike i større eller mindre grad frå tala som gjeld sektoren under eitt. Komiteen er samd med departementet i at det er mest tenleg å vurdere sektoren under eitt, og vi vart tidleg i prosessen samde i komiteen om å avstå frå å kommentere utviklinga ved dei ulike høgskulane i denne saka. Meldinga viser at både universitetssektoren og høgskulesektoren har fått økonomien svekt i perioden 1988-97, sjølv om den nominelle auken i løyvingane har vore over 100 pst. Omrekna til faste kroner er økonomien i høgskulesktoren – målt med «utgift pr. student» – svekt med om lag 130 mill. kr. Høyringsinstansane er i hovudsak samde i meldinga sin bruk av «utgift pr. student» over ein gitt tidsperiode som ein tenleg indikator for å vurdere utviklinga i økonomien i høgskulesektoren. Samtidig har vi merka oss at fleire høyringsinstansar har innvendingar og suppleringar når det gjeld å peike ut andre faktorar som har avgjerande innverknad på høgskuleøkonomien. Høyringsinstansane meiner at dette i den aktuelle perioden har vore med på å binde ein stadig større del av høgskulebudsjetta opp i faste utgifter. Denne utviklinga set klare grenser for høgskulane sin handlefridom, og vi meiner derfor at det er naudsynt å arbeide vidare med å utvikle indikatorar som kan fange opp dei kostnadsdrivande faktorane som slår ulikt ut for forskjellige høgskular. Dette er naudsynt for å kunne sikre ein meir realistisk budsjetteringsprosess for dei statlege høgskulane i framtida. Det er spesielt viktig at tildelingane av ressursar tek omsyn til at utgift pr. student varierer sterkt mellom ulike utdanningar, slik at høgskulane finn det interessant å ta på seg ansvar også for meir kostnadskrevjande studium. Meldinga viser klart at det kan vere stor avstand mellom det biletet som blir presentert for Stortinget i budsjettdokument, og den røyndomen høgskulane sjølve meiner å oppleve når det gjeld rettferd i tildelingane. Planane i meldinga for det vidare analyse- og kartleggingsarbeidet gir håp om at dette vil kunne bli betre i framtida. Det er likevel grunn til å peike på at dette arbeidet m.a. må skje gjennom forbetringar og forenklingar og samordning i eksisterande rapporteringssystem, og at ein ikkje må pålegge høgskulane å bruke endå meir ressursar på rapportering og dokumentasjon. Komiteen ber også om at departementet vurderer om det er andre sider ved styringssystemet og rapporteringa som kan gjerast enklare, slik at ein større del av ressursane kan frigjerast til faglege formål. I Budsjett-innst. S. nr. 12 for 1998-99 uttalte ein samla komite m.a.: «Komiteen mener det er viktig med åpne kriterier for budsjettildeling, blant annet for at institusjonene skal kunne foreta en langsiktig og målrettet tilpasning av sin budsjettering, og ber departementet om å sørge for større åpenhet om kriteriene for budsjettildeling i ulike typer utdanning slik Høgskolerådet har bedt om.» Dette er framleis komiteen sitt syn, og vi ber om at Stortinget blir orientert om kriteria som blir nytta ved budsjettildelinga til dei ulike høgskulane. Denne orienteringa må leggast fram i samband med statsbudsjettet for år 2000. Eit stort fleirtal i komiteen konstaterer at det er ei klar utvikling i retning av aukande forskings- og utviklingsverksemd ved dei statlege høgskulane. Denne utviklinga er positiv og bør stimulerast. Det er brei semje om at høgare utdanning skal vere tilgjengeleg for ein størst muleg del av befolkninga, og eit klart fleirtal meiner at det er behov for ei sterkare satsing på desentralisert høgare utdanning. Det er ein klar føresetnad at desse tilboda held same faglege kvalitet som ordinære studium. Desentralisert utdanning er oftast meir kostnadskrevjande enn dei ordinære tilboda ved høgskulane, og i budsjettet for inneverande år er det lagt inn midlar øyremerkte til dette formålet. Fleirtalet vil framleis stimulere dei høgskulane som legg ut ein del av tilboda sine. Heile utdanningssystemet vårt er inne i ei sterk omstilling. Både den generelle samfunnsutviklinga og endringar i samansetninga av dei gruppene som søkjer høgare utdanning, gjer at denne utviklinga vil halde fram også i høgskulesektoren. I samband med etter- og vidareutdanningsreforma vil det bli ein stadig større marknad for studietilbod som er tilpassa ulike grupper vaksne studentar. Alt dette vil stille nye og større krav til høgskulane og krevje organisatoriske, faglege og pedagogiske endringar. Denne omstillingsprosessen må stimulerast, slik at høgskulane blir sette i stand til å møte dei mange nye utfordringane.