Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 1999-04-13:
Kampen for menneskerettig hetene dreier seg om å verne det enkelte mennesket mot undertrykkelse og overgrep, men også mot fattigdom, økonomisk utbytting og uverdige levekår. Hvert enkelt individ, menn, kvinner og barn, er enestående, med ukrenkelige rettigheter. Det dreier seg om menneskeverd, det dreier seg om personlig integritet, og det dreier seg om myndighetenes ansvar. I årsrapporten om norsk innsats for menneskerettighetene i 1998 står det bl.a. i innledningen: «Menneskerettighetene er ikke en holdning eller et mer eller mindre fjernt ideal eller alt det som er bra for mennesker. Menneskerettighetene er et sett forpliktelser om hvilke normer og standarder som skal gjelde, som Norge og en rekke andre stater har pådratt seg. Det dreier seg om rettigheter for det enkelte mennesket, og det er staten som har påtatt seg forpliktelsen til å oppfylle og respektere rettighetene. » Med den vekt som Norge legger på utviklingen av menneskerettigheter i andre land, og med den profilen vi har – og den er relativt høy – er det ikke unaturlig at vi nå inkorporerer Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen og de to FN-konvensjonene i norsk lov. Det er, etter å ha lest innstillingen, likevel med en viss interesse jeg har merket meg at representantene for regjeringspartiene i komiteen ikke ønsker å bidra til at FNs konvensjon mot kvinnediskriminering inkorporeres i norsk lov. Dette er interessant også fordi representanter for de samme partiene, inkludert menneskerettighetsministeren, tidligere i denne salen tilsynelatende har hatt problemer med å slå fast kvinnenes absolutt grunnleggende rettigheter satt opp mot kravene fra bl.a. religiøse grupper om religiøse rettigheter, som ofte er maktutøvelse i religionens navn, og som rammer kvinner og hemmer deres rett til å ha kontroll over eget liv og eget utseende, til å velge utdanning, være yrkesaktive og selv foreta valg av ektefelle. Jeg registrerer at statsråden skal ha ordet etter meg og vil utfordre henne akkurat på dette punktet. Det er på sin plass å spørre hva Kristelig Folkeparti egentlig mener om denne avveiningen mellom religionsfrihet og kvinners absolutte rett i henhold til menneskerettighetserklæringen. Er menneskerettighetene universelle? Gjelder de både kvinner og menn? Hvis det i det hele tatt er uenighet om dette, bør i alle fall konvensjonen mot kvinnediskriminering inkorporeres i norsk lov. Under en høring om brudd på menneskerettigheter i Iran for to år siden opplevde jeg såkalte eksperter, norske eksperter, som satte religionsfrihet foran kvinners menneskerettigheter, bl.a. «friheten » til å påby kvinner å bruke slør og bl.a. nekte dem arbeid og prevensjon som en del av religionsfriheten. I Norge finnes det små og sære religiøse sekter som stiller andre krav til kvinners utseende, atferd, funksjon og plassering i samfunnet enn til menn. Men vi skal ikke godta innskrenkninger av kvinners og skolejenters handlefrihet i Norge, enten de befinner seg i Guds Lam Kirke eller i muslimske innvandrerfamilier. Det siste året er det dokumentert at det i Norge er jenter som utsettes for tvangsekteskap, eller det jeg vil kalle arrangerte ekteskap ved tvang. Denne formen for krenking av menneskerettigheter er helt uakseptabel og bryter bl.a. med både artikkel 13 og artikkel 16 i FNs menneske rettighetserklæring. Komiteen har selv sitert artikkel 23.3 i konvensjonen om sivile og politiske rettigheter. Når vi likevel opplever menneskerettighetseksperter som praktiserer kulturrelativisme, og mener at vi må akseptere tvangsekteskap som del av religionsfriheten, er det nødvendig at vi også inkorporerer Kvinnekonvensjonen. For hvor trekker vi i så fall grensen? Skal vi også akseptere omskjæring av kvinner i religionens eller kulturens navn? Det kan være greit å få konkrete standpunkter fra regjeringsfraksjonene på akkurat denne problemstillingen.