Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2007-12-03:
I årenes løp har det vært behandlet mange saker i denne sal vedrørende norsk svalbardpolitikk. Undersøkelsen fra Riksrevisjonen som ligger til grunn for dagens behandling, har hatt som mål å vurdere om forvaltningen av Svalbard er i overensstemmelse med Stortingets vedtak og forutsetninger. Man har sett på om målene for samfunnsutvikling og miljø er oppnådd, og hvordan departementene ivaretar sitt styrings- og koordineringsansvar. Undersøkelsen bygger på analyse av stortingsvedtak og en rekke offentlige dokumenter som er retningsgivende for utøvelsen av svalbardpolitikken, samt innhenting av et omfattende materiale for å belyse problemstillingene. Undersøkelsen er nærmere beskrevet i Dokument nr. 3:8 for 2006-2007, som er en kortfattet, men konsentrert rapport om de mest aktuelle temaene knyttet til norsk forvaltning av Svalbard. Kontroll- og konstitusjonskomiteen har gått grundig gjennom undersøkelsen og de aktuelle departementenes kommentarer som er gjengitt i dokumentet. I tillegg har komiteen foretatt en fire dagers befaring på øygruppen og har hatt møter med Sysselmannen, Longyearbyen lokalstyre samt representanter for de mest sentrale virksomhetene på øygruppen. Foruten Longyearbyen besøkte komiteen denne gang også Ny-Ålesund og den russiske bosettingen i Barentsburg. På denne bakgrunn har komiteen fremmet en enstemmig innstilling som anbefaler Regjeringen snarest å foreta en ny gjennomgang av svalbardpolitikken, og at Stortinget får seg forelagt en stortingsmelding om Svalbard i løpet av denne stortingsperioden. Så langt vi har erfart, er dette også i tråd med de intensjoner Justis- og politidepartementet selv har tilkjennegitt. Som også undersøkelsen fra Riksrevisjonen viser, står forvaltningen av øygruppen overfor en rekke utfordringer. De viktigste utfordringene er knyttet til spørsmålet om kulldrift som hovednæringsgrunnlag i framtiden, bevaringen av villmarksnaturen og i den sammenheng også håndteringen av den økte turiststrømmen til området og økningen i forskningsaktivitetene. Og ikke minst er det betydelige utfordringer knyttet til utviklingen av lokalsamfunnet, spesielt i Longyearbyen. Det har vært reist spørsmål om bosettingen i Longyearbyen bør utvikle seg mot et livsløpssamfunn. Dette er bl.a. aktualisert på grunn av den betydelige befolkningsøkningen som har funnet sted de siste årene, og at en økende andel av befolkingen ikke har fast tilknytning til et lokalsamfunn på fastlandet. Samtidig berører dette en rekke forhold, ikke minst spørsmålet om hvilken lovgivning som skal gjelde på Svalbard. Når det gjelder spørsmålet om i hvilken grad norsk lovgivning skal gjelde, synes det imidlertid klart at selv om mange av utfordringene, kanskje de fleste, er knyttet til bosettingen i Longyearbyen, forutsettes at det til enhver tid gjeldende lovverk for Svalbard må gjelde for øygruppen som helhet. Komiteen tar ikke annen stilling til dette enn å vise til at Stortinget så langt har lagt til grunn at Longyearbyen ikke skal utvikles til et livsløpssamfunn. Komiteen berørte spørsmålet om framtidig livsløpssamfunn også i møtet med Longyearbyen lokalstyre, som så langt vi kunne registrere, ikke hadde noen annen oppfatning i dette spørsmålet. Det synes imidlertid klart at lovspørsmålet er et av de mest – eller kanskje det mest – presserende spørsmål som det er viktig å gjennomtenke i nærmeste framtid. Det sier seg selv at det er krevende å skulle forvalte et lokalsamfunn med et økende mangfold hva befolkningssammensetning angår, med utgangspunkt i et annet lovregime enn det som gjelder i landet for øvrig. Dette lokalsamfunnet hører jo også med til kongeriket Norge. Det forutsettes derfor at den varslede gjennomgangen av svalbardpolitikken vil vie lovspørsmålet oppmerksomhet som en av de mest presserende utfordringene knyttet til samfunnet der oppe. Når det gjelder andre viktige utfordringer som svalbardforvaltningen står overfor, har komiteen nøyd seg med å peke på disse i stikkords form i innstillingen. Mange av dem synes å ligge oppe i dagen, og vi er kjent med at de respektive departementer arbeider kontinuerlig med dem. Det er i denne sammenheng ikke minst viktig å understreke Justisdepartementets sektorovergripende og koordinerende funksjon. Til sist: Svalbard er et flott landområde, med en mektig, men sårbar natur. De mennesker som lever der oppe i kortere eller lengre perioder av livet, er svært kompetente og motivert for å være der. Men vi må sørge for at forholdene er lagt best mulig til rette for dem. Norge har påtatt seg et stort ansvar ved å skulle forvalte dette øyriket. Vi må også vise verden at vi er oss dette ansvaret bevisst.