Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
I mange tiår har det vært en ganske bred og forutsigbar politikk på privatskoleområdet. Vi hadde et unntak i årene 2004 og 2005, hvor det ble sluppet til mange tusen privatskoleplasser, men dette ble reversert igjen i 2005 og 2006, og det var igjen i 2007 et bredt kompromiss. Det har gitt trygghet for den offentlige skolen, men det har også gitt trygghet, tror jeg, for de private skolene, særlig dem vi har hatt som en del av vårt skolesystem i veldig mange år – de kristne, de pedagogiske alternativene Steiner og Montessori, toppidrett, de små yrkesfagene og andre. Det har vært fornuftig, som det også ble sagt tidligere her av saksordføreren, at man ikke har svingt fra den ene grøften til den andre med vekslende flertall. Da er det rart at det er nettopp det stortingsflertallet og saksordføreren velger å gjøre i denne saken. I stedet for å si at vi fortsetter å skape et større mangfold, en større utvikling, gjerne også flere profilskoler og mer utvikling i den skolen som statsråden og vi har ansvaret for, nemlig den offentlige skolen, skal vi altså ty til privatisering for å få denne kvalitetsutviklingen og læringen. Det er en fallitterklæring når vi faktisk rår over virkemidler selv – jeg tror statsråden selv har flere hundre millioner kroner han kan bruke – i ulike kvalitetsutviklingsprogram i grunnskole- og videregåendesystemet. Så sies det at det må fortsatt skje en godkjenning, det må fortsatt fylle vilkårene i loven, og det må fortsatt være en skjønnsvurdering. Vel, dette lå også i loven fra 2004/2005. Det er ikke noe nytt, det gjelder også privatskoler i tidligere tider og i andre land. Saksordføreren sa at dette nå ikke ble en rettighetslov. Vel, han kan ikke ha lest lovproposisjonen side 26 og 27. Der står det: «I høringsnotatet uttalte departementet at det i praksis har liten betydning om retten til godkjenning er lovfestet eller ikke. Flere av vilkårene for å få godkjenning må vurderes skjønnsmessig; dette gjelder blant annet om kravet til grunnlag er oppfylt, om det er behov for skolen og om en godkjenning vil innebærer negative konsekvenser». Man fortsetter med «en lovfestet rett som det knytter seg flere vilkår til – vilkår som langt på vei vurderes skjønnsmessig – vil fremstå som nokså illusorisk». Og så konkluderes det: «Departementet legger til grunn at hovedregelen skal være at dersom vilkårene anses oppfylt, skal godkjenning gis.» Mitt spørsmål til saksordføreren er om han har gått glipp av denne setningen når han sier at dette ikke blir – i praksis – en rettighetslov. Det følger av forvaltningsloven. Hvis man begynner å gi skoler statsstøtte ut fra en skjønnsvurdering, må andre som oppfyller de samme kravene, også få samme rettighet. Det sies fra statsråden – det var oppklarende – at dette ikke var regjeringens primærpolitikk, dette var et kompromiss for å imøtekomme særlig Kristelig Folkeparti, men jeg formoder også Venstre. Det er litt rart at når de fire partiene lager kompromisser på andre områder, f.eks. politireform, presenterer man det faktisk som et kompromiss når proposisjonen kommer. Her opptrer de to andre opposisjonspartiene – selv om Asheim omtaler de fire som posisjonspartiene og de andre som opposisjonspartiene, antar jeg at Venstre og Kristelig Folkeparti fortsatt faktisk formelt sett er i opposisjon – som om dette var nytt fra regjeringen, og at man da i Stortinget har funnet ut at man sluttet seg til det. Det hadde vært ryddigere om man hadde sagt som sant var, at dette hadde man snakket om på forhånd og kommet fram til. Det er en ny linje. Man sier her fra statsråden at dette er noe de store organisasjonene slutter seg til. Det er feil. Utdanningsforbundet er klart mot, Elevorganisasjonen er skeptisk, og KS slutter seg til det forslaget som opposisjonspartiene, i hvert fall Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV, fremmer her, nemlig at man skal gi avgjørende vekt til lokalsamfunnet når man eventuelt skal gi godkjenning til profilskoler. Det kan man stemme for. Jeg tror Venstre nevnte dette, at man ønsket større innflytelse. Det forslaget ligger på bordet, og det er mulig å stemme for det en eller annen gang i natt. Det er ironisk at Venstre-representanten som sitter på det samme setet som den legendariske skolepolitikeren Johannes Steen, som var en av arkitektene bak folkeskolelovene i 1889, er med på dette. Jeg overtok selv statsrådsstolen i Kunnskapsdepartementet etter en annen legendarisk utdanningspolitiker, Jon Lilletun. Jeg er ganske overbevist om at Jon Lilletun ikke hadde sluttet seg til det Anders Tyvand i dag gjør.