Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-12-07:
Jeg vil også takke saksordfører Holen Bjørdal for et godt arbeid i en krevende sak. Saken er spesielt uoversiktlig og spesielt krevende, så den rosen som saksordføreren har fått, er riktig. I motsetning til representanten Wiborg, som er liberalist, er jeg verdikonservativ, og det er helt naturlig at en verdikonservativ kommer til den erkjennelsen at konkurranse er et statsprodukt. Hvis ikke staten griper inn og regulerer markedet, vil en over tid ikke få konkurranse. Det vil så klart utvikle seg i retning av monopoler, og det vil utvikle seg i retning av en urettferdig konkurranse. Så for Senterpartiet er det helt naturlig å regulere markedet, og det er det vi snakker om her: markedet som er knyttet til menneskers forhold til arbeidslivet. Senterpartiet er opptatt av å finne det rette balansepunktet i avveininga mellom hensynet til virksomheten som tidligere arbeidsgiver hadde på den ene sida, og hensynet til arbeidstaker når en konkurranseklausul blir gjort gjeldende for vedkommende på den andre sida. Senterpartiet vil vise til at dersom konkurranseklausulene blir for lange, vil dette kunne svekke mulighetene arbeidstaker har til å gå tilbake i lignende arbeid. Vi er opptatt av å ta vare på kompetanse og sikre næringslivet tilgjengelighet til høyt kvalifisert arbeidskraft. Så må vi gå inn i dilemmaene: Senterpartiet har i denne saken prøvd å tenke prinsipielt, og vi har ikke minst hatt referanse til det som er karanteneloven for politikere, embetsmenn og tjenestemenn, og vi ser ikke annerledes på saken enn at det prinsipielt bør være stor grad av sammenfall i disse spørsmålene. Vi vil understreke at det bør være lik maksimal lengde på konkurranseklausulene for arbeidstakere og maksimal karantenetid for personer som blir pålagt karantene etter lov om informasjonsplikt, karantene og saksforbud for politikere, embetsmenn og tjenestemenn, altså karanteneloven. Der er maksimal lengde seks måneder, og vi ser det som naturlig å bruke det også i denne sammenhengen. Det har vært diskusjon om lengde i forbindelse med karanteneloven. Noen har ønsket en lengre periode. Senterpartiet har vært blant dem, men det er et faktum at det er seks måneder, og da står vi prinsipielt veldig sterkt på at det også bør gjelde her. I den perioden som en konkurranseklausul blir gjort gjeldende for, bør arbeidstaker få en kompensasjon som er lik opptjent arbeidsvederlag de siste 12 månedene før oppsigelses- og avskjedstidspunktet. Vi går videre inn for at personer som blir pålagt karantenetid etter karanteneloven, får godtgjørelse i karantenetida tilsvarende lønnen som vedkommende hadde ved avgang, med tillegg av feriepenger, sånn at vi fører en helt klar parallellitet i det som vi legger opp til. Vi går videre inn for at maksimal grense bør avgrenses til 14 G. Det vil innebære den lønn som medlemmer av regjeringa hadde per 1. mai 2015, altså ca. 1,2 mill. kr. Vi foreslår altså 100 pst. av det beløpet, og dersom de som er underlagt en slik karantenebestemmelse, tjener penger i karanteneperioden, skal hele den inntekten komme til fradrag. Det er viktig at vi her har en likhet mellom det som er forholdene i det private næringslivet, og det som Stortinget sjøl vedtar for regjeringsmedlemmer, som er i en tilsvarende situasjon. Det er ikke bedre grunner for å ha en lengre periode i det private næringslivet enn det er for regjeringsmedlemmer som ønsker å gå over i virksomhet etter regjeringsperioden, som innebærer at en kommer i slike lojalitetskonflikter som vi her skal regulere. Jeg vil til slutt ta opp Senterpartiets to forslag i innstillinga.