Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2018-11-13:
I den ellevte timen på den ellevte dagen i den ellevte måneden for 100 år siden ble en erklæring som ga fred i en utslettende og ødeleggende krig, men som i praksis var starten til den neste, signert. Nå skal det for så vidt sies at alle kriger er utslettende og ødeleggende, men alle kamper for frihet, for demokrati og for selvstendighet er verdt å kjempe. Det var på ruinene etter den andre krigen at en rettsbasert internasjonal orden med sterke multilaterale institusjoner vokste fram. En av disse var De europeiske fellesskap – EU. Et Europa i fred er et unntak i historien. Et Europa i et integrert samarbeid for å bidra til økonomisk vekst og velferd sammen er en av garantiene vi har for at unntaket blir regelen. Dette samarbeidet er også Norge integrert i gjennom EØS-avtalen, som derfor er alt annet enn en husmannskontrakt. Norges frihet og selvråderett begynner med og er helt avhengig av et fritt, demokratisk og selvstendig Europa og et europeisk forpliktende samarbeid tuftet på sterke demokratiske nasjonalstater. Derfor handler vår tilknytning til det europeiske fellesskapet om mer enn handel. Det er en tilknytning til verdens største demokratiprosjekt, der tusenvis av mennesker hver dag jobber for å finne gode kompromisser på vegne av over 500 millioner innbyggere. Det europeiske fellesskapet er vårt nærmeste verdifellesskap. Dette betyr mer enn bare friksjonsfri handel som trygger norske arbeidsplasser, økonomisk vekst og velferd her hjemme. Det er kanskje derfor Norge i snart 25 år har beholdt sin rolle som privilegert partner gjennom EØS-avtalen – en avtale som er i Norges egeninteresse, ikke bare som handelsnasjon, men som selvstendig nasjon i et fredelig, demokratisk Europa. Det skal vi aldri ta for gitt. Det at EØS-avtalen har tjent oss vel, betyr ikke at vi ikke har utfordringer som vi må løse. Utfordringer som følge av økt internasjonal konkurranse og globalisering kan løses nasjonalt, men vi har sett politikere f.eks. i Storbritannia og USA som har brukt EU eller globalisering som syndebukk for egen mangel på løsninger. De politiske virkemidlene som trengs, er hovedsakelig nasjonale, men i motsetning til Storbritannia og USA har det i Norge vært tverrpolitisk enighet om disse virkemidlene, og de har blitt brukt. Det er en av grunnene til at Norge i dag er et land med små forskjeller og muligheter for alle. Det skal vi hegne om. EØS-avtalen har gitt oss tilgang til arbeidskraft som det har vært behov for i Norge, og sikret norske virksomheter og arbeidstakere tilgang til et stort marked. Men særlig etter EØS-utvidelsen østover har Norge fått mye arbeidsinnvandring og utsendte arbeidstakere. At våre arbeidslivsregler har blitt utfordret i møte med EØS-reglene om fri bevegelse, er ikke det samme som at de undergraves. Løsningen er ikke å melde seg ut av samarbeidet, men å styrke det, slik at vår norske arbeidslivsmodell får mer gjennomslag, med trepartssamarbeid som støtter opp under anstendige betingelser og arbeidsforhold – en modell EU for øvrig ser opp til og strekker seg mot. Norge og norsk konkurranseevne har alt å tjene på at land vi konkurrerer med, men samtidig også får arbeidskraft fra, forholder seg til de samme standardene. Men kritikken mot EU tiltar faktisk omtrent samtidig som EU kommer med løsninger knyttet til grensekryssende mobilitet. Håndhevingsdirektivet bidrar til bedre etterlevelse av reglene om lønns- og arbeidsvilkår for utsendte arbeidstakere. Endringene i utsendingsdirektivet med prinsippet om lik lønn for likt arbeid på samme sted var en stor seier for sosialdemokratisk gruppe, men jeg mener det også var en seier for oss her hjemme. Samarbeidet mot svart arbeid og ikke minst forslaget om å opprette et europeisk arbeidsmarkedsbyrå er bidragsytere til å komme med bedre løsninger. Hensikten med ELA er å styrke informasjonen om rettighetene til arbeidere og bedrifter som opererer på tvers av landegrensene. Hele 17 millioner europeere bor i et annet EU-land enn det de kommer fra, og 1,4 millioner europeere pendler hver dag til et annet EU-land for å gå på jobb. Over 2 millioner arbeidstakere i transportsektoren krysser hver dag grensene internt i EU, noe som fører til utfordringer her hjemme. Byrået skal gjøre det lettere for folk og bedrifter å få informasjon om rettigheter, plikter og tjenester knyttet til denne grenseoverskridende aktiviteten. De samler derfor en rekke oppgaver som har ligget spredt i forskjellige komiteer og arbeidsgrupper, i et nytt byrå. Det skal bidra til en mer effektiv måte å håndheve disse reglene på. Det skal støtte medlemstallene i saker som angår grensekryssende mobilitet, som fri bevegelse av arbeidstakere, utstasjonering av arbeidstakere, koordinering av trygdeordninger og samarbeidet mellom landene for å takle svart arbeid og arbeidskriminalitet. Det viser for meg at EU som en demokratisk institusjon kontinuerlig er i endring for å svare på nye utfordringer, også for å sikre et trygt og anstendig arbeidsliv. Og jeg mener bestemt at Norge burde ha sittet rundt bordet i arbeidet med dette for å bidra til å heve disse.