Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2007-10-23:
St.meld. nr. 41 for 2006-2007, om det nordiske samarbeid, omtaler også de regionale samarbeidsorganene der de nordiske landene deltar utenfor Norden, herunder det arktiske. Fredag sist uke var jeg i Ottawa på møte i den arktiske parlamentarikerkomiteen. På møtet ble komiteen presentert for den nye arktiske planen til den kanadiske regjeringen. Planen innebærer en stor satsing på de kanadiske nordområdene, med sterk fokusering på styrking av den militære tilstedeværelsen – med bygging av nye baser, nye marinefartøyer og dypvannshavner. Det skal videre bygges et forskningssenter, hvor fokus skal være forskning på nordområdene og Arktis. Et gjennomgripende element i den kanadiske planen er å styrke kanadiske interesser i nordområdene. Sammenliknet med den tidligere planen er viktigheten av internasjonalt samarbeid sterkt nedtonet. Nå er det de nasjonale interessene som framheves. Jeg mener dette reflekterer den siste tids utvikling der mye av den internasjonale agendaen og debatten nettopp dreier seg om å sikre nasjonale interesser. Kartlegging av kontinentalsokkelen og fokusering på de rike ressursene som finnes i Arktis, er et naturlig fokus for de arktiske land. Men det er ikke nok. Jeg tar dette opp for å peke på at vi ikke må glemme at det bare er mulig å finne løsninger for en god framtidig forvaltning av Arktis gjennom internasjonalt samarbeid. Dialog og samhandling må ha stor plass i det arktiske samarbeidet, og de nordiske land må være pådrivere for dette. Arktis er i forandring nå. Landsbyer må flyttes fordi grunnen blir skylt vekk under husene. Infrastruktur blir ubrukelig fordi tundraen smelter. Cruiseskip med kapteiner utdannet for middelhavsforhold navigerer mellom isfjell, og flere tusen passasjerer går i land i byer som har noen få hundre innbyggere. Og Nordvestpassasjen var, som vi vet, for første gang på veldig lenge isfri i september i år. Alle skjønner at det som skjer, er en konsekvens av den globale oppvarmingen. Det dramatiske for Arktis er at temperaturøkningen her er mer enn dobbelt så kraftig som det globale gjennomsnitt. Derfor er også konsekvensene så synlige allerede. Klimautfordringen må møtes med to hovedstrategier. Den ene er tiltak for å redusere utslipp av klimagasser. Den andre er tilpasninger til de endringer som følger av klimaendringen som allerede er i gang. Det haster med å finne fram til løsninger som kan gi oss et Arktis med bærekraftige samfunn og bærekraftig natur. Den norske regjeringens nordområdesatsing har en sterk fokusering på dialog og samarbeid. Det er nødvendig. Vi trenger forpliktende avtaler som regulerer aktiviteten i et stadig mer åpent polhav, der både energiressurser og nye sjøruter blir lettere tilgjengelig. Dette påkaller internasjonale løsninger og ikke nye polarkappløp. Dette er problemstillinger som også reflekterer arbeidet i den arktiske samarbeidskomiteen. Vi er nå i gang med forberedelsene til den neste parlamentarikerkonferansen, som skal finne sted i Alaska i august 2008. Her vil tilpasninger til klimaendringer og bruk av alternative fornybare energikilder være sentrale temaer. Vi ser også med spenning fram til resultater fra det fjerde internasjonale polaråret, som pågår i år og neste år. Forskningsinnsatsen som foregår i den forbindelse, er formidabel. Helt vesentlig er også at det for første gang i et polarår forskes på hvordan menneskene som bor i området, dvs. i Arktis, lever. Naturvitenskapen er nødvendig for å forstå hva som skjer, og hvorfor, men vi må også få fram samfunnskunnskapen, kunnskapen om hvordan de mennesker og de samfunn som berøres av klimaendringene, påvirkes. Det påligger oss et stort ansvar i Norge og i Norden for å omsette funnene i denne forskningen til god politikk for nordområdene. Som parlamentarikere i Norden må vi ta ansvar for politiske svar på den innsikt vitenskapen og forskningen har gitt oss om hvordan Arktis nå endres som følge av den globale oppvarmingen.