trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2009-12-15:
Siden vi har en kulturdebatt og det er lett å dra veksler på kulturuttrykk i denne debatten, så syntes jeg tante Sofie kom snikende inn i hodet mitt mens jeg hørte forrige innlegg: «Hvis bare alle var som jeg, så ville alt bli bra.» Men det var ikke forrige taler som gjorde at jeg tok ordet. Det var derimot representanten fra samme parti, Ib Thomsen, som i sitt innlegg ramset opp noen kjente navn og viste til at de med Regjeringens politikk ikke ville blitt kjent. Han følger det opp i sitt neste innlegg, hvor han sier at dette overhodet ikke handler om penger. Vel, det er nok å vise til bandet D.D.E., som jeg tror Ib Thomsen og Fremskrittspartiet føler er en del av den folkelige kulturen, som selvfølgelig har sin rett. De sier selv at det var utløsningen av midler fra SND i sin tid som gjorde at de var i stand til å gå i studio og produsere sin første plate, som igjen gjorde at de fikk sitt gjennombrudd og ble kjent. SND er et virkemiddel som jeg trodde Fremskrittspartiet ikke hadde særlig tro på. På fredag er det finale i X Faktor i TV 2. Der er en av dem jeg skal stemme på, i hvert fall, Chand Torsvik, veldig tydelig på at han har lagt hele sitt grunnlag i kulturskolen i Namsos og i det miljøet som har vært der – et resultat av en aktiv kulturpolitikk. Han får nå også god oppbacking i sin oppkjøring til finalen fra RockCity Namsos, et nasjonalt prosjekt initiert av Regjeringen. Det å skape arbeidsplasser gjennom opplevelser, musikk, kultur, kan på mange måter sammenlignes med å etablere arbeidsplasser i mer tradisjonelle næringer. Det trengs støtte, og det trengs investeringsvilje. Det ligger et stort potensial i samarbeidet om virkemidler mellom Kulturdepartementet og Næringsdepartementet. Ekstra tydelig blir dette når vi snakker om eksport av musikk. Her kan vi i alle fall ikke følge Fremskrittspartiets logikk om at bare man er sterk nok, så går det bra, og at man derfor kan overlate aktørene til seg selv. Det skjønner faktisk Fremskrittspartiet selv på dette feltet. Jeg er derfor glad for at komiteen støtter satsingen på eksport av norsk musikk gjennom Music Export Norway. Men det er viktig at den satsingen også følges opp med næringspolitiske tiltak.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2009-12-15:
Jeg vil følge opp en replikk som Gunn Olsen hadde til representanten Linda Hofstad Helleland. Det handler om merknaden som Høyre og Kristelig Folkeparti er sammen om hvor det rettes kritikk mot kvaliteten i barnehagene – en merknad som framstår som noe paradoksal når brukerundersøkelser viser at foreldre faktisk i stor grad er svært fornøyd med barnehagetilbudet. Men Hofstad Helleland svarte at det har gått for raskt, og dermed må vi anta at det har gått ut over kvaliteten. Spørsmålet til representanten Håbrekke blir derfor: Hvor står de barnehagene som Håbrekke mener aldri burde ha vært bygd? Og: Har Håbrekke fått telefon fra foreldre som er opprørt over at de har fått barnehageplass, og som heller ville ha ventet i tre–fire år til kvaliteten var såpass som Høyre og Kristelig Folkeparti krever?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2009-12-15:
Kunst, kultur, idrett og frivilligheit gjer samfunnet rikare, og det er faktisk avgjerande for menneska sin livskvalitet, for fellesskapet og for utviklinga. Samtidig vert kultur ofte omtala som sjølve limet i samfunnet. Det er fordi kultur har stor betydning for næringsutvikling, for arbeidsplassar, for statsutviklinga, for integrering og inkludering, ja for helse, læring og kreativitet. Eit samfunn utan kultur er eit fattig samfunn. Derfor er det òg viktig å gjera kultur tilgjengeleg for alle, også det som mange vil kalla finkultur. Oppfølging av Kulturlyftet og storsatsinga her har i alle fall gjeve mitt fylke full utteljing. Vi har i perioden faktisk fått på plass operabygget i Nordfjord, som ingen hadde tru på, og reiselivsmuseet og kunstmuseet i Førde, for å nemna tre. Hadde vi lova dette i samband med valet 2005, hadde vi ikkje trudd på det sjølve eingong. No har vi fått det på plass. Det som gjeld kultur og næring, opptek meg. Det er løyvd direkte til konkrete prosjekt, bl.a. for å stimulera næringslivet til innkjøp av norsk samtidskunst. I tillegg får òg Forum for Kultur og Næringsliv driftsstøtte. I førre perioden sat eg i justiskomiteen. Vi kom i kontakt med Vardeteatret. For tilskotet på litt over 1 mill. kr får dei innsette vera med på å spela og utvikla stykke frå idé til ferdig framsyning. Dei speler både innanfor og utanfor fengselsmurane. Også bibliotektenestene, som er ved ca. 85 pst. av soningsplassane i norske fengsel, er viktige ledd i det vi kallar tilbakeføringsgarantien. Heilt til slutt vil eg nemna Den kulturelle spaserstokken, som gjev tilskot til kommunane for gjennomføring av profesjonell formidling av kultur til eldre. Dette er eit fantastisk godt tilbod og framtidsretta kulturtiltak. Grasrotmidla, noko som går til tilskot til dei frivillige organisasjonane, der ein sjølv avgjer kva organisasjon som ligg hjarta nærmast, og ein kan gje ut frå det ein tippar for, synest eg òg er eit framtidsretta og godt tiltak.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2009-12-15:
FN sitt klimapanel seier at tiltak i landbruket vil spela ei viktig rolle i klimasamanheng gjennom auka karbonbinding, reduksjon av klimagassutslepp og leveranse av biomasse til energibruk. Aktivt skogbruk og god forvalting av jordressursane er blant dei mest effektive moglegheitene til å ta opp CO2 og lagra karbon. I tillegg til klimakrisa står verda overfor ei matkrise. For at vi skal ha nok mat om 40 år, må den globale matproduksjonen doblast. Då må vi styrkja norsk matproduksjon og landbruket sin plass i den internasjonale utviklingspolitikken. Mattryggleik kan heller ikkje lenger vera eit gløymt kapittel i klimapolitikken. Det tiltaket som har størst kuttpotensial i landbruket, er å utnytta husdyrgjødsel til energiproduksjon ved å etablera biogassanlegg. Dette gjev dobbelt positiv klimaeffekt – vi reduserer utsleppa frå husdyrgjødsla, samtidig som vi produserer klimavenleg energi. Ved betre utnytting av nitrogenet i husdyrgjødsla reduserer vi behovet for kunstgjødsel. Dette er eit område der landbruket kan samarbeida med avfallssektoren, som kan ta imot hushaldsavfall i biogassproduksjonen. Kvart år kastar vi nordmenn ein million tonn brukbar mat. Samtidig er det nesten ein milliard menneske som legg seg svoltne kvar dag. Jorda er ein stor karbonbank. Det er lagra om lag 200 millionar tonn karbon i jorda i Noreg. Dette er 13 gonger dei totale norske klimautsleppa. Det aller viktigaste vert å forvalta jorda slik at dette karbonet ikkje slepp ut. Jordvernpolitikken er eit nøkkelord her, og også det å redusera nydyrking av myr. Denne regjeringa har lyfta skogen inn i klimapolitikken på ein heilt annan måte enn vi har sett tidlegare. I stortingsmeldinga vert skogens evne som CO2-støvsugar i vekstfasen og CO2-bank skildra. Dei norske skogane bind over halvparten av klimagassutsleppa i Noreg. Andre viktige tiltak er meir bruk av treverk i bygg og konstruksjonar i staden for meir energikrevjande materialar – og å utnytta toppar og greiner og anna hogstavfall til energiformål og dermed erstatta meir fossilt brensel. Sjølv om det er i primærproduksjonen landbruket har sine største utslepp, er det ikkje sikkert at det er her det er enklast og best å kutta utsleppa. Utslepp frå dyr og jorda er i mange samanhengar uunngåeleg. Slik er det ikkje med utsleppa frå bilen som fraktar råvarene frå foredlingsbedriftene og oljekjelen. Også utsleppa frå nærnigsmiddelindustrien må ein dra inn, for vi må sjå heile kjeda frå jord til bord. Landbruket lever med og av klimaet og er blant dei sektorane som er mest sårbare for klimaendringar og temperaturaukingar. Landbruket kan levera fleire av klimaløysingane verda treng, og då treng vi eit levande landbruk i heile landet.
Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Alle partier peker på problemet med at papirbøker i Norge er fritatt for moms, mens e-bøker er momspliktige. I tillegg er det jo slik at e-bøker til privatpersoner, fra utenlandske leverandører, som Amazon, også i realiteten er momsfrie. Dette må det gjøres noe med, sier alle partiene. Allerede et par måneder etter at Amazon hadde lansert sitt lesebrett, utgjorde e-bøkene halvparten av Amazons salg. Det er nok mange som ikke har tatt inn over seg hvilken endringskraft som ligger i de digitale formatene. Det er avgjørende for norske forfattere, for norsk litteratur og språk at vi greier å få på beina et fungerende norsk marked for e-bøker. For forbrukerne vil prisen selvfølgelig ha stor betydning. Det er vanskelig nok å konkurrere med Amazons 10-dollarpris. Det er klart at forbrukerne skal ha gevinst av at distribusjon av e-bøker er billigere enn å lage bøker av trær, bøker som må lagres i store lagre og kjøres rundt med biler til butikkene. Så sidestilling av digitale og analoge bøker er nødvendig for å gjøre den norske e-boka konkurransedyktig. En e-bok oppfattes av de fleste som en bok som leses på et lesebrett. Men i et åpent format må du jo sjøl kunne velge om du vil lese på lesebrett, mobiltelefon eller på PC. En diskusjon om sidestilling av e-bøker og papirbøker må også derfor omfatte annen digital informasjon, for e-boka er egentlig bare en digital tekst. Grenseoppgangen kan bli vanskelig, men den er nødvendig å gå opp. Ikke minst bruker bibliotekene millioner av kroner for å gi tilgang til digital informasjon. For eksempel utgjør papirtidsskriftene nå bare en liten del av de tidsskriftene bibliotekene tilbyr. De aller fleste er digitale og momsbelagt. Vi må ikke ha et avgiftssystem som virker reaksjonært ved å fremme papir – gårsdagens teknologi – framfor digital form, som jeg anser som også mer miljøvennlig. Løsningene kan være mange. Ett tiltak er å frikjøpe digital informasjon for hele eller deler av befolkningen, eller å gi støtte til bibliotekkonsortier for tilgjengeliggjøring av digital informasjon for både kunnskap og opplevelser. Den rød-grønne regjeringa har gått foran i kampen for åpne digitale formater. Vi ser nå en kamp om hegemoniet for e-bøker, slik vi så det med videofilmen på 1970-tallet, eller med Apples iPod-format. Etter min mening bør det offentlige selvfølgelig legge til rette for at dokumenter blir tilgjengelige i Epub-formatet, som er det åpne e-bokformatet til nedlasting fra offentlige nettsider. Så kanskje kan lesebrettet erstatte alle papirene her på Stortinget før vi aner ordet av det.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Vi nærmer oss nå avslutningen på Hamsun-året. Vi har i 2009 markert at det er 150 år siden forfatteren Knut Hamsun ble født – «mannen som fortryller oss ved sine bøker, men frastøter oss med sine politiske valg», som Hans Fredrik Dahl skrev i en utmerket kronikk i Dagbladet på søndag. Det har vært arrangementer over hele landet, og spesielt i de kommunene som har nær tilknytning til Knut Hamsuns liv – i Grimstad, i Lom, på Hamarøy og her i hovedstaden, i Oslo. Men det har også vært arrangementer utenlands. Nordland fylkeskommune har hatt en stor markering for ikke lenge siden, i høst, i St. Petersburg – det vakte stor oppmerksomhet. Den største begivenheten har nok vært åpningen av Hamsunsenteret på Hamarøy, i Hamarøy kommune, i august i år. Det var en stor nasjonal markering. Kronprinsesse Mette-Marit åpnet Hamsunsenteret, kulturministeren deltok også og markerte åpningen av Hamsundagene – Hamarøy på sitt beste, en solfylt dag i august. Hamsunsenteret er reist av Nordland fylkeskommune. Det har en ramme på 150 mill. kr, støttet av næringslivet. Hamarøy kommune har bidratt mye, men også staten. 30 mill. kr har staten bidratt med, og de siste 15 mill. kr blir bevilget på årets budsjett. Målsettingen med Hamsunsenteret er å formidle Knut Hamsuns konfliktfylte liv og hans store forfatterskap – formidle det nasjonalt, overfor den norske befolkning, og ikke minst også internasjonalt. Hamsun leses over hele verden, og det er en stor utfordring. Det vil være en stor utfordring for Hamsunsenteret og for lokalsamfunnet på Hamarøy å klare å utvikle et senter som skal mestre den oppgaven. Forutsetningene og mulighetene er så absolutt til stede. Man har allerede fått ansatt kvalifisert og kompetent personell. Her vil nok Nordland fylkeskommune og Hamarøy kommune være den drivende kraft, ta det store ansvaret som ligger i å utvikle senteret, men det er også viktig at staten blir med på veien videre. Man har vært med og bidratt til å få det reist, og her må staten også være med på å sikre at man klarer å nå målsettingene for drift av senteret. Bidraget til drift av senteret så langt har vært i underkant av hva man har forventet, når man ser hva staten har vært med på når det gjelder å bidra til drift av sentre for våre andre store forfattere. Så det er mitt store ønske og min store oppfordring til statsråden at man ser nærmere på om staten kan være med på å bidra med noe mer til drift av Hamsunsenteret i årene framover.
Dag Ole Teigen (Arbeiderpartiet), 2009-12-15:
Livskvalitet måles ikke bare gjennom materielle verdier og bruttonasjonalprodukt. Lykke handler også om ting som nærhet, fellesskap, tilhørighet og opplevelser. Kulturløftet kan begrunnes på mange måter: Kulturfeltet skal styrkes økonomisk, slik at det når ut til flere, det offentlige ansvaret skal synliggjøres, og vi skal bli mer bevisste på hva kulturen betyr for oss og innholdet i livene våre. Det løftet som kulturbudsjettet får nå, er ressurser til kultur og frivillighet som møter oss på forskjellige steder som kulturskoler, biblioteket, teater, musikk, film, frivillighetssentraler, Kirken og Den kulturelle spaserstokken. Det er oppløftende at vi kan se så mange konkrete satsinger rundt om i landet. I mitt hjemfylke, Hordaland, blir det økte budsjetter, f.eks. for Bergen Filharmoniske Orkester, Carte Blanche, Vestnorsk Jazzsenter og Kunstmuseene i Bergen, som bl.a. skal prioritere Ole Bull-jubileet i 2010 – da er det 200 år siden Ole Bull ble født. Den Nationale Scene får midler til å dekke økte pensjonskostnader. La meg trekke fram to områder under Kulturløftet som jeg vil bruke litt tid på. Det første er Den kulturelle spaserstokken, der kommuner får tilskudd til kulturformidling til eldre. Jeg nevner det fordi det har blitt mer politisk bevissthet rundt hva opplevelser i dagliglivet – kulturelle og sosiale aktiviteter – betyr for mange eldre, for livskvaliteten og for ikke å være ensom. Det andre jeg vil nevne, er frivilligheten – en såkalt tredje sektor i samfunnet, mellom det offentlige og det private, som spenner fra det lokale idrettslaget til internasjonalt solidaritetsarbeid. I tillegg til den verdien det frivillige arbeidet har i seg selv, skaper det også arenaer der mennesker møtes og bidrar uegennyttig i dugnadsarbeid til nytte for andre. Jeg er glad for at det er gjort så mange tiltak for frivilligheten under denne regjeringen. Det er opprettet så mange som 80 frivillighetssentraler, en har fått på plass forenklinger for frivilligheten innen skatteregler og arbeidsgiveravgift, Norsk Tipping har innført en grasrotandel og momskompensasjonen skal trappes opp til 1 milliard kr. Når det gjelder momssystemet, legges det i tillegg opp til at museene blir en del av momssystemet, slik at de får full fradragsrett for inngående merverdiavgift, men bare betaler lav sats utgående. På den måten oppnår en i sum styrking av økonomien. Målet er at vi når 1 pst. av statsbudsjettet til kultur i 2014, men allerede i mellomtiden skapes det mye politikk, som igjen skaper gode opplevelser. Og livskvalitet har fått et eget kapittel i nasjonalbudsjettet.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2009-12-15:
Jeg tenkte jeg skulle si noen ord om pressestøtten, for statsråden talte varmt for den og for de såkalte riksdekkende og meningsbærende avisene. Men da er det viktig å se på hvilket mangfold man egentlig snakker om. Det er mangfold av meninger vi snakker om, ikke mangfold av aviser. Da er det å gå til de riksdekkende avisene og se hvor ulike oppfatninger og meninger de har om sentrale politiske spørsmål. Hvor blir det egentlig av meningsmangfoldet? Hvor er avisen som mener at dagens eldreomsorg bør være behovsbasert og finansiert av staten? Hvor er avisen som mener at utdanningssektoren bør finansieres pr. elev? Hvor er avisen som mener at dagens innvandringspolitikk truer vårt verdigrunnlag og heller ikke er økonomisk bærekraftig? Hvor er avisen som stiller seg skeptisk til dommedagsprofetiene innenfor klimasektoren? Hvor er avisen som mener at landets bomstasjoner er en urimelig dobbeltbeskatning av bilistene? Hvor er avisen som tar aktivt til orde for nedlegging av fylkeskommunen og for færre kommuner? Hvor er avisen som hevder at dagens straffenivå er for lavt? Hvor er avisen som argumenterer for lavere skatt på lønnsinntekt for å få økt tilbud av arbeidskraft og rimeligere lønnsoppgjør for næringslivet? Hvor er avisen som mente det var galt å gi fredsprisen til president Barack Obama? Dette er sikkert meninger som store deler av salen ikke er noe særlig glade i. Men dette er meninger som aviser i hele Europa og USA har. Der har de altså aviser som ikke har støtte fra det offentlige. Å påstå at norsk mediestøtte og pressestøtte bidrar til meningsmangfold, er empirisk tilbakevist. Det er ikke mulig å se en sammenheng mellom pressestøtten og meningsmangfold. Det eneste man kan se sammenheng mellom, er mellom pressestøtte og mange aviser.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2009-12-15:
Jeg tar ordet i denne debatten for å kommentere komiteens merknad om etablering av et nasjonalt Garborg-senter i Time kommune på Jæren. Senteret er under bygging, og det er Time kommune som har ansvaret for å etablere senteret, som skal huse både et nytt bibliotek og selve Garborgsenteret. Det har lenge vært en heftig debatt og et stort engasjement lokalt om hvor senteret burde ligge. Mange ville ha et frittliggende bygg inspirert av Hamsunsenteret. Det var det ikke oppslutning om, og Time kommune gikk inn for å etablere et senter samlokalisert med biblioteket og på et sted der folk ferdes. Jeg mener det er en svært god lokalisering som er valgt, og jeg er glad for at en har tatt en beslutning. Et nytt nasjonalt Garborg-senter skal ikke bare være en utstilling over ekteparet Arne og Hulda Garborgs liv og litteratur, det skal også være et senter som skal skape engasjement og debatt – og bidra til å skape samfunnsengasjement blant ungdom. Det er derfor en også skal ha med seg ungdom fra Garborg-stedene Bryne, Asker og Tynset når en skal forme selve innholdet i senteret, et senter som skal gi ungdom mot til å mene. Når en samlet komité nå gir støtte til de vedtatte planene, er debatten om lokaliseringen over. God debatt er bra, men en god debatt har også sin ende. Den enden er kommet nå. At kulturministeren i denne saken har utvist handlekraft – av jærske dimensjoner, vil jeg si – er svært gledelig. Det er avklart at Kulturdepartementet alt i 2009 stiller opp med 7 mill. kr til utstillingen i Garborgsenteret. Merknaden fra komiteen er likevel ikke uten verdi, for en er ikke i mål. Jeg tror at et godt og nært samarbeid mellom Garborgsenteret og Jærmuseet på den ene siden og staten på den andre vil være viktig for å overvinne de gjenstående utfordringene i forbindelse med etableringen av senteret. Det finnes også andre virkemidler enn kun penger. Statsbudsjettet for 2009 og kulturministerens handlekraft har skapt mye glede og begeistring hos oss som er ivrige tilhengere av Arne Garborg. Jeg vil markere dagen med å sitere fra noen av Garborgs ord, som går på den jærske kommunikasjon. La meg da avslutte med dem: «Eg såg på deg og du såg på meg, og me lo så godt.»
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2009-12-15:
Når det gjelder søknaden om a få arrangere europamesterskapet i fotball, har det mildt sagt vært en underlig prosess. Det var representanten Knutsen som fikk meg til å ta ordet, for hun sto nettopp på denne talerstolen og snakket varmt om at det var viktig at politikere engasjerer seg, og at hun synes at politikere blander seg for lite inn når beslutninger om slike arrangementer skal tas. Det er ganske underlig at representanten Knutsen kan tillate seg å si noe sånt fra talerstolen, all den tid vi har en kulturminister som har fratatt oss politikere muligheten til å involvere oss i denne prosessen, og fratatt Stortinget muligheten til å være delaktig i prosessen rundt søknaden om EM i fotball. Prosessen har vært preget av at beslutninger har blitt holdt unna samfunnsdebatten, og det virker som om beslutninger har blitt tatt på bakrommet. Stortinget har bedt statsråden om å kommentere dette i den offentlige debatten. Vi har faktisk på vegne av Stortinget henvendt oss til statsråden og spurt om hvordan prosessen skulle føres videre, spesielt tidsaspektet i saken. Da fikk vi til svar at saken visstnok skulle legges frem for Stortinget, og at vi ville få rikelig med tid til å behandle den, men at statsråden selv trengte god tid på å kvalitetssikre de tallene som skulle legges frem. Etter tre uker ble det lagt frem noen tall fra et eksternt selskap, og noen timer etterpå gikk ministeren ut og fortalte at prosessen er avsluttet – det blir ingen EM-søknad. Jeg synes det derfor er spesielt at representanter fra regjeringspartiene kan stå på denne talerstolen og be Stortinget om å involvere seg i slike prosesser, når vi blir fratatt muligheten til det. Vi blir fratatt muligheten til å involvere oss i en sak som er veldig viktig for veldig mange, og som berører veldig mange. Det er mange som har lagt ned mye tid og ressurser i å forberede en slik søknad. Derfor synes jeg det minner om tradisjonell maktarroganse fra regjeringspartienes side, og jeg synes det er beklagelig at Stortinget ikke ble involvert i prosessen.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2009-12-15:
Representanten Gjul har et prisverdig engasjement for barnevernet. Mener representanten at kommunene følger opp den satsingen på barnevernet som Regjeringen varsler i budsjettet, når hele to av tre rådmenn faktisk foreslår å kutte i barnevernet i sine budsjetter? Representanten kjenner godt til forholdene i Trondheim, og hennes rød-grønne kollegaer der har nå vedtatt å kutte i barnevernet for å saldere budsjettet. Mener representanten at kommunene er på rett vei? Er det sånn at de rød-grønne politikerne landet rundt kutter i barnevernet? Og mener representanten at det er legitimt at de rød-grønne politikerne kutter i barnevernet? Hvis nei: Hva vil representanten foreta seg for at de rød-grønne også lytter til hva de gjør i regjering, og hva man ønsker å gjøre på barnevernssiden?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2009-12-15:
Jeg takker representanten Gunn Olsen for spørsmålet. Høyre synes at det er en prisverdig jobb som Regjeringen har gjort på dette feltet. Men det har gått for fort – ja. Jeg kan gi representanten to eksempler på det. I Trondheim fikk de full barnehagedekning midt i forrige periode. Da satte man opp midlertidig barnehager på ulovlige tomter, barnehager som de nå er nødt til å rive, og som er landets desidert dyreste barnehageplasser, i motsetning til i Bergen, der man for kort tid tilbake greide å oppfylle kravet om full barnehagedekning, men der man bygger permanente barnehager som skal stå mange år frem i tid. Ja, utbyggingen har gått for fort fordi man, spesielt i det rød-grønne utstillingsvinduet i Trondheim, har vært så opptatt av å innfri løftet, og det har gått på bekostning av kvalitet.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2009-12-15:
Jeg tror representanten Gjul vet bedre enn mange at jeg setter veldig stor pris på barnehager, også for å tilfredsstille egne behov. Jeg setter også veldig stor pris på permisjon. Men jeg vet også hvor viktig det er for foreldre å få muligheten til å bestemme hvordan familien skal leve sitt liv. Høyre er veldig for barnehager, Høyre er veldig for permisjon, men det er viktig for oss at det ikke er politikerne som skal avgjøre hvilke ordninger familien skal velge. Det er helt sentralt for enhver mamma og pappa og for enhver familie å få sitte rundt kjøkkenbordet og bestemme hvordan de skal disponere tiden sin, om de ønsker å være hjemme utover det første året med barnet, om de ønsker full barnehage eller halv barnehage og kombinere det med andre løsninger. For Høyre er det viktigst at familien i størst mulig grad skal få bestemme selv. Vi ønsker mer valgfrihet tilbake til familien.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2009-12-15:
Det er ikke til å legge skjul på at jeg ble veldig overrasket da jeg leste avisen i dag, siden SV i tre år i Stortinget har stemt imot enkelttiltak når det gjelder styrking av barne- og ungdomstiltak i kommunene. Barn som ikke har råd til å være med i speideren, i korps eller på fotball, får kommunen til å betale kontingenten fordi foreldrene ikke har råd til det. SV har stemt imot dette tre ganger, men SV sier noe helt annet i avisen i dag. Nå er de villige til å sponse og gi et sånt gratis kort. Betyr det at SV kommer til å snu i salen i dag og støtte Høyre, slik at disse barna får være med på fritidsaktiviteter og ikke må stå på sidelinjen og se på?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2009-12-15:
Mitt spørsmål går på hvordan det føles for Senterpartiet å være med på det ideologiske råkjøret mot alle private aktører på vår sektor – private innenfor barnevernet, private barnehager og dels frivilligheten. Med tanke på Senterpartiets tradisjon må det være litt rart. Vi vet jo det, vi som er fra Trøndelag, at der startes det opp barnevernsinstitusjoner, og folk bruker av sparepengene sine for å gi barn et godt tilbud. Vi vet at mange av de vanskeligste sakene havner nettopp på de private aktørenes hender. Er det slik at Senterpartiet vil fortsette med det ideologiske råkjøret mot de private, eller vil dere få større gjennomslag enn dere hadde i forrige periode?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2009-12-15:
Statsråden uttalte til Dagsavisen 7. desember at han ønsker «å kjempe for økt fedrekvote så fort som mulig». Betyr det at man ønsker en så stor fedrekvote at man går i retning av en tredeling? Jeg vet jo at statsråden gjennom mange, mange år har ivret veldig sterkt for en tredeling. Det har kommet litt andre signaler i Soria Moria-erklæringen. Er det sånn at statsråden nå tar avstand fra standpunktet om en tredeling, og at han står på det som står i Soria Moria-erklæringen?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2009-12-15:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er ikke helt enig. Det er regjeringspartiene, etter min mening, som deler opp i tre kvoter. Det at mor har noen få uker på sin kvote av medisinske årsaker, er ikke noe vi politikere først og fremst skal føre opp som kvote. Mitt spørsmål videre gjelder kontantstøtten. Kontantstøtten skal fases ut. For dem som har barn, er det jo sånn at i hvert fall de fleste setter stor pris på en fleksibilitet. Anerkjenner statsråden det at familiene har behov for fleksibilitet? Og hvordan vil man ivareta den og familienes valgfrihet når kontantstøtten nå gjennom Soria Moria skal fases ut?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2009-12-15:
Jeg forstår ikke at statsråden ikke helt skjønner hvordan Høyres inntektsgradering av barnehagene skal foregå. Det foregår allerede i dag i mange kommuner og i deler av Oslo, og det fungerer utmerket. Det handler ikke spørsmålet mitt om. Spørsmålet mitt går på at Sigbjørn Johnsen nå varsler strammere budsjetter, altså ikke økninger i velferdstilbudet. Vil SV i regjering velge velferdsordninger som går til dem som har mest fra før, som går til å sponse middelklassen, fremfor å målrette tiltakene for barn og familier som har minst fra før? Det finnes familier som ikke har råd til å sende ungene i barnehagen. SV stemmer i dag mot et forslag som gjør at de ungene skal ha mulighet til å gå i barnehage og å delta i kultur- og idrettsaktiviteter.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2009-12-15:
Jeg har vanskeligheter med å forstå at statsråden kan si at man er veldig godt fornøyd med de brede ordningene som når de aller fleste, for de gjør ikke det. I Aftenposten i dag står det om en gutt som fikk et helt nytt liv, fordi han får lov til å gå på kino og på fotballkamp. Heldigvis støtter en av dine representanter i SVs stortingsgruppe det forslaget, og sier at dette vil vi innføre. Samtidig stemmer dere i dag imot et forslag som skal hjelpe disse ungene til å delta i fritidsaktiviteter, unger som ikke har muligheten til å være med i Speideren og i korps. Dere fratar dem fortsatt den muligheten. Jeg kan ikke forstå annet enn at SV står ribbet for troverdighet når det gjelder fattigdomssatsingen, spesielt overfor de fattige barna. Dere har stemt mot dette i fire år. Dere stemmer mot det i dag, og sier noe helt annet i avisen. Jeg synes faktisk at de fattige ungene bør få et entydig svar fra SV og ikke tro det de leser i avisen, for det er noe helt annet enn det SV gjør her i salen i dag.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2009-12-15:
Beklager, president.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Selvstendig opptjeningsrett for fedre er et viktig mål. Det denne regjeringen har gjort i budsjett etter budsjett siden de rød-grønne tok over makten, er å inkludere stadig flere i de foreldrepengeordningene vi har. Flere har fått rett til permisjon, og alle som har rett til det, har fått mer permisjon. Vi har utvidet den samlede tiden, og vi har samtidig utvidet fedrekvoten. Vi har sørget for at nye grupper, bl.a. selvstendig næringsdrivende, en rekke menn som før ikke hadde opptjeningsrett, kommer inn under ordningene. Den ordningen som nå behandles i dette budsjettet, som innebærer at også fedre som er i den situasjonen at mor har opptjent rettigheter, men jobbet mindre enn halv tid, får rettigheter, betyr at 1 500 fedre ekstra får rettigheter i forhold til den situasjonen som var før. Det gjenstår fortsatt 6 000 fedre uten rettigheter. Det er et viktig mål i årene som kommer, å inkludere også dem.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Det var mange spørsmål på én gang. Det betyr at jeg og representanten Horne kanskje må komme tilbake til noen av disse rundene. Det skal vi sikkert få anledning til. Kommunene oppgir pr. 31. desember i fjor at 89 pst. av de barna som de har tilsynsansvar for, hadde en tilsynsfører. Med noen få unntak er det en rett som skal gjelde for alle. Og det er et krav som vi selvfølgelig står på for at kommunene skal følge opp. Det vil jeg fortsette med. Når det gjelder arbeidet for å få styrket bemanningen i det kommunale barnevernet, har vi i dette budsjettet innenfor de frie midlene sagt tydelig at vi forventer at det kommer 400 nye stillinger i det kommunale barnevernet ut av det. Vi jobber i forhold til KS og i forhold til kommunene for å få fulgt det opp. Hvis vi ikke klarer det, vil jeg selvfølgelig utover året vurdere hva slags andre typer tiltak vi må ha for å få styrket bemanningen i førstelinjen.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Av og til blir debatten om tredeling litt pussig, for det norske systemet er jo sånn at vi har tre forskjellige kvoter: Vi har en kvote til far, som er opprettet med bred politisk støtte fordi vi har sett at fedre uten en sånn kvote av ulike grunner ikke har fått anledning til å bruke rettighetene sine. Før fedrekvoten kom, var det 2–3 pst. av fedrene som tok ut permisjon, eller foreldrepenger. Så har vi en kvote forbeholdt mor av medisinske, biologiske årsaker. Og så har vi størstedelen av permisjonen til fri fordeling. Det som er målet til Regjeringen, er altså nå å utvide den samlede tiden til 48 uker og fedrekvoten til 14 uker. Det er et mål jeg er svært bekvem med, for det vil bringe oss mye tettere til det som har vært SVs mål hele tiden, nemlig å sørge for at vi skal ha en av verdens aller beste ordninger for å få flere menn til å ta del i omsorgen for barn. Det er det som står i Soria Moria II, som er det målet jeg nå jobber for å realisere.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Det som står i Soria Moria, er at Regjeringen skal målrette kontantstøtten, og at den skal være et tilbud til ettåringene i framtiden. Det som har vært denne regjeringens viktigste bidrag til økt fleksibilitet for småbarnsforeldrene, er jo barnehagereformen. Jeg skjønner at jeg og representanten Hofstad Helleland ser litt forskjellig på det, men det at vi har sørget for en rett til barnehageplass og full barnehagedekning, gir en frihet og fleksibilitet som familiene ikke hadde før, og som kontantstøtten aldri har vært i nærheten av å sikre familiene. For det betyr altså at hver enkelt familie har en større frihet til å organisere sin hverdag, sin deltakelse i arbeidslivet og omsorgen for barna som de vil. For meg står barnehagereformen som en frihetsreform, og jeg kan ikke se annet enn at de klare tallene vi har i forhold til en nedgang i bruken av kontantstøtte, illustrerer det veldig godt.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Jeg er enig i at barnevernet nå må bli en veldig sentral prioritering framover. Vår regjering har brukt betydelige ressurser, og har de siste årene også ledet omstillingsarbeidet som har vært i gang i barnevernssektoren, så det er absolutt ikke sånn at det ikke har skjedd noe her. Men, ja, vi har store utfordringer, og det er en så viktig politisk oppgave at jeg ikke kan se noen viktigere i årene som kommer. Så det skal vi prioritere høyt. Som jeg varslet i mitt innlegg, vil jeg arbeide videre med en helhetlig opptrappingsplan, som før øvrig er noe av det samme som representanten Håbrekke og Kristelig Folkeparti har etterlyst i det representantforslaget som nå ligger inne, med sikte nettopp på langsiktig styrking av barnevernet i kommunene. Så vil jeg, som jeg har varslet Stortinget om før, også gå i gang med den evalueringen av forvaltningsreformen som må til, for å se på strukturene i det statlige barnevernet og hva slags potensial vi har for bedre å utnytte ressursene gjennom å forbedre samordning og samhandling mellom kommunalt og statlig barnevern.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Dette er et veldig viktig spørsmål. Jeg synes det er en konstruktiv tilnærming, for mitt engasjement for disse ungene er sterkt og har alltid vært sterkt. Regjeringen satte seg altså fore å gjennomføre en reform som har vist seg å være langt mer omfattende enn det man hadde trodd da arbeidet begynte. Når det gjelder prognosene for antallet barn vi snakker om, ble det ti ganger flere barn enn det som var beregnet i 2005 – og kostnadene har vært tilsvarende ti ganger høyere. Jeg ser at også opposisjonen nå i flere av de alternative budsjettene ikke foreslår å utvide barnevernets ansvar for 15–18-åringene fra 1. januar 2010, men fra 1. januar 2011. Jeg regner med at det er fordi også opposisjonen har problemer med å komme med inndekning av det det koster. Nettopp å sørge for at tilbudet i mellomtiden oppgraderes for de ungdommene som da er i mottak og ikke i omsorgssenter, er noe Regjeringen allerede er i gang med i form av ulike tiltak i dette statsbudsjettet. Og jeg skal følge opp det sporet som Skei Grande her var inne på.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
På den ene siden er det veldig bra at Høyre bruker denne debatten til å snakke om barnefattigdom. Det er på en måte en ny dimensjon i det norske politiske ordskiftet. Men jeg må jo si at når det i innlegg etter innlegg arter seg som et sammenhengende angrep på universelle velferdsordninger, så stusser jeg litt, og ikke bare litt, for i Fordelingsutvalgets innstilling er det en veldig tydelig anbefaling, og det er at nøkkelen til å gjøre noe med fattigdomsproblemet ligger i å styrke og bevare nettopp universelle velferdsordninger. Denne motsetningen som det spilles på – her er mye retorisk snakk om at de store pengene går til det velbergede flertallet, osv. – er med på å dekke over det som er en viktig realitet når det gjelder arbeidet mot fattigdom, nemlig at arbeidet mot fattigdom og arbeidet mot forskjeller henger veldig nøye sammen. Sånn sett blir det veldig fort en oppskrift på å si seg fornøyd med å bruke småpenger på begrensede tiltak, mens denne regjeringen hele tiden har valgt å bruke store penger på store tiltak, f.eks. barnehager og SFO, som vi vet virker når det gjelder å bekjempe barnefattigdom, men i tillegg drive skreddersøm og lage målrettede enkelttiltak, f.eks. de som ligger i det budsjettet som behandles i dag, knyttet til barne- og ungdomstiltak i større bysamfunn, der det nettopp ligger inne penger til tilskudd til bl.a. ferie- og fritidsaktiviteter. Utfordringen vi har knyttet til de – i hvert fall i perioden 2005–2007 – 60 000 fattige barna i Norge, barn som lever i vedvarende fattigdom, er mye større enn det man kan oppnå med en kulturkortordning alene. Men jeg sier, akkurat som Karin Andersen sa i Aftenposten, at Høyres forslag er ett eksempel på én type tenkning som kan være viktig for å lette hverdagen til en del fattige barn. Sånn tenker vi også. Det er selvfølgelig ikke slik, som representanten Gina Barstad sa, at Regjeringen har monopol på gode ideer. Gode ideer fra Høyre tar vi gjerne imot. Men vi må også fokusere på hva det er som løser fattigdomsutfordringen, og da er det ikke til å komme utenom at de store, brede, universelle ordningene, kampen mot forskjeller, er viktig. Jeg vil legge til en annen ting også, som får altfor lite oppmerksomhet når vi diskuterer barnefattigdom: Barnefattigdommen i Norge har en veldig klar etnisk dimensjon. Det betyr at arbeidet for å få bl.a. flere kvinner med innvandrerbakgrunn inn i arbeidslivet er noe av det viktigste vi kan gjøre for å bekjempe barnefattigdom. Så har jeg bare lyst til å si kort til representanten Øyvind Håbrekke at jeg ser at Kristelig Folkeparti bl.a. har fremmet et forslag om en gjennomgang av disse merkeordningene. Jeg er litt forundret over det, egentlig, for det foreligger en komitemerknad som ber om veldig mye av det samme. Det er noe jeg har betydelig sans for. Når Stortinget ber om det, vil vi selvfølgelig følge det opp.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Jeg ville nødig at representanten Røe Isaksens innlegg skulle få stå som et punktum i fattigdomsdebatten. Det har vært en viktig runde, og det er helt riktig – som representanten påpeker – at det er viktige forskjeller mellom Regjeringens og Høyres tilnærming til fattigdomsproblemstillingen. Den viktigste forskjellen er ikke spørsmålet om brede velferdsordninger eller skreddersøm, for Regjeringen er for begge deler. Den viktigste forskjellen er om vi ser en klar sammenheng mellom kampen mot forskjeller – mot sosiale klasseskiller – og fattigdom. Og ser vi på verden rundt oss, ser vi at det er en veldig tydelig sammenheng. Land med små forskjeller har også mindre fattigdom. Derfor er spørsmålet om en rettferdig fordelingspolitikk og om å sikre at vi har en velferdspolitikk som gjør at de hullene som representanten snakker om, ikke oppstår, så avgjørende. Når jeg lot meg fyre litt opp i debatten, er det fordi jeg synes Høyre tok i bruk veldig sterke ord i dag. Jeg må si at det å bli beskyldt for svik mot fattige barn fordi vi ikke støtter det konkrete forslaget om kulturkort – når vi har en rekke andre forslag til bevilgninger som går i samme retning, nemlig konkrete tiltak for å satse på bl.a. fritidsaktiviteter for og ferietilbud til barn – provoserer meg. Jeg lar meg provosere fordi denne anklagen kommer fra et parti som i sitt alternative statsbudsjett ikke lar de store pengene gå til fattige barn, men lar de store pengene gå til skattelette til nettopp det velbergede flertallet.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Hvis representanten Thommessen mener at Høyre har gjort en god handling ved å skåne meg for debatten om fordelingen mellom private og offentlige løsninger i barnevernet, vil jeg bare si at den debatten er jeg mer enn gjerne rede for, så ta det gjerne opp neste gang. Det er altså sånn at årsaken til at Regjeringen har prioritert som vi har gjort, og som vi vil fortsette å gjøre, er ikke ideologi, men et veldig klart syn på hva det er som fører til at vi får brukt hver eneste krone på det kronene er ment for, nemlig vanskeligstilte barn. Vi har gjort de prioriteringene vi har gjort, fordi vi ønsker å utnytte ubrukt kapasitet i statlige institusjoner, og fordi vi ønsker å sørge for at hver eneste krone vi bruker til barnevern, går til det, og ikke f.eks. til utbytte i kommersielle institusjoner. Og så har vi gjort det fordi vi ønsker en utvikling, som det har vært bred politisk enighet om, i retning av at vi skal ha færre institusjonsplasseringer og flere hjemmebaserte tiltak, og andre typer tiltak, fordi vi tror det er best for barn. Og da oppfatter jeg det slik at det istedet er Høyre som har gjort det til et stort prinsippspørsmål å sørge for at vi fortsatt, i fremtiden, skal ha den ganske store ubalansen vi har i forholdet mellom offentlige og private institusjoner, og som gjør det til et stort spørsmål å opprettholde de kommersielle institusjonenes andel av denne sektoren.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Jeg skal ikke bruke lang tid. Jeg skal bare gi en kort kommentar til representanten Thommessen. Det er ingen som har snakket om å «fase ut de private aktørene» i barnevernet, men vi har snakket om å gjøre noe med balansen mellom offentlige og private tilbydere, som er en helt annen i denne sektoren enn i de andre sektorene der vi vanligvis diskuterer dette spørsmålet. Så har vi snakket om å utnytte den statlige kapasiteten bedre. Det er veldig vanskelig for meg å forstå at ikke Høyre er opptatt av at vi utnytter de offentlige institusjonene vi har, til fulle, og prioriterer det først. Det er også vanskelig for meg å forstå at Høyre, som veldig ofte er opptatt av ideelle organisasjoners bidrag til velferdsstaten, skal ha problemer med den politikken Regjeringen har stått for ved å gi de ideelle aktørene forrang foran de rene kommersielle aktørene.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Dette har vært gjort en gang før uten de voldsomt store utfordringene administrativt for barnehagene. Det er helt opplagt at hvis man skulle velge på øverste hylle, ville man gjort dette i én operasjon. Men det som var viktig for oss, var å kunne komme i gang i løpet av 2010 med opptrappingen for private barnehager, fordi de trenger forutsigbarhet om hvordan dette skal skje, og også fordi vi kommer til å stå overfor en veldig stor utfordring når de øremerkede midlene til barnehager skal innlemmes i overføringssystemet til kommunene. Så dette er starten på den opptrappingen som vi formidlet i vår til de private barnehagene, og som gjør det forutsigbart for dem.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Nei, det er ikke enighet mellom KS og Kunnskapsdepartementet om de tallene. Kommunene har hatt en mulighet til å påvirke hva de selv har brukt til barnehager, og noen har prioritert barnehagesektoren utover det som ligger i barnehageløftet. Så hvilke tall vi snakker om, er det ikke enighet om mellom Kommunenes Sentralforbund og Regjeringen. Men jeg regner med at gjennom en konstruktiv dialog skal det bli enighet om dette. Hvis vi ser litt med fugleperspektiv på det som har skjedd på barnehagefronten i løpet av de siste fire årene, ser vi at de statlige bevilgningene nesten er fordoblet, fra 14 til 27 milliarder kr. Det er den største enkeltreformen som det er satset på i løpet av disse fire årene, og det er antakelig også den mest lønnsomme vi som samfunn har gjort, både for næringslivet, som trengte arbeidskraft, for foreldrene og ikke minst for barna, som barnehagen er til for.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Dette er en av de store avveiningene som skal gjøres i den norske velferdsmodellen. Jeg mener ikke at et gratis helsevesen er sponsing av middelklassen og de rikeste menneskene i Norge. Jeg mener at heller ikke et gratis utdanningssystem er det. Jeg mener at det er en veldig viktig, universell ordning og rettighet, som gjør at de er villige til å betale skatt etter evne, selv de som har ganske god inntekt. Så vil det alltid suppleres med noen mer behovsprøvde ordninger. Men mitt syn er at vi er veldig godt tjent med å ha brede ordninger og lav makspris f.eks. i barnehagen. At barnehagene har blitt 40 pst. billigere, er en viktig investering for å få flest mulig barn til å gå der. Det som er sannheten om Høyres forslag, er at netto innstramminger for barnehageforeldrene er 500 mill. kr, som brukes til skatteletter – det er etter at vi har trukket fra de kronene som skal brukes på at folk med lave inntekter skal få mer støtte til sine barnehageplasser.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Det er voldsomt med desibel fra representanten Hofstad Helleland sett i forhold til det forslaget som faktisk foreligger fra Høyre. Så vidt jeg kan se, er det 10 eller 15 mill. kr Høyre foreslår på landsbasis til spesiell støtte for barns fritidsaktiviteter. Hvis vi deler det på antall barn som kan være trengende etter Høyres definisjon – si at det kanskje er hvert tiende barn – er det altså 100 eller 150 kr vi snakker om pr. barn. Jeg har ikke avvist at det kan være behov for spesielle behovsrettede ordninger for spesielt utsatte barn, la oss si barn av foreldre som går på sosialhjelp. At det skal være en del av hvordan man utmåler sosialhjelpen, at disse barna skal ha rett til f.eks. et gratis fritidstilbud, mener jeg er en veldig relevant problemstilling. Det er fordi fattigdom i Norge stort sett dreier seg om å kunne delta eller ikke på de arenaene hvor alle barn er. Forslaget fra Høyre er ingen voldsom revolusjon, men et godt forslag skal vi selvfølgelig høre på.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Jeg kan forsikre representanten Håbrekke om at jeg sender julekort både til posisjon og til opposisjon. Heldigvis har vi en slik kvalitet i det norske storting at vi har en god tone, ikke minst til jul, mellom partiene. Så til det som gjelder framtidige budsjetter. Representanten Håbrekke vet at jeg ikke kan gå inn i vurderingene av det. Men det er riktig observert at å trappe ned kontantstøtten og å ta den bort for toåringer, vil føre til behov for å bygge flere barnehageplasser, og vil føre til at flere foreldre ønsker seg en barnehageplass. Så det er ikke noen netto gevinst for et statsbudsjett å fjerne kontantstøtten, selv om mange kanskje kan tro det ved første øyekast. Det oppsiktsvekkende har jo vært at foreldrenes valgfrihet i stor grad har dreid seg om muligheten for å velge barnehageplass for de større barna. Vi ser jo hvor mange det er som har ønsket seg det når de har hatt muligheten til det. Det er bare blant foreldre med minoritetsbakgrunn at andelen som velger kontantstøtte, går opp.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-15:
Vi skal få komme tilbake til Stortinget med hvordan vi har tenkt å realisere dette punktet i Soria Moria-erklæringen. Dette er et punkt som vil gjøre at flere barn kommer i barnehage, og flere småbarnsforeldre ønske seg en barnehageplass. Men jeg kan ikke her og nå gå i detalj om hvordan vi skal realisere det. For øvrig synes jeg kanskje at representanten Håbrekke burde unt seg å være litt mer romslig i omtalen av tidligere representant og kunnskapsminister Djupedal og av hele barnehagereformen. For det første var det Øystein Djupedal som i sin tid tok initiativ til hele barnehagereformen. Det er faktisk hans initiativ som har ført til denne voldsomme opptrappingen. Og for det andre har han helt rett i at det er et bevegelig mål, for det er mange flere barn foreldrene ønsker seg en barnehageplass til, enn det Stortinget trodde da vi satte i gang oppbyggingen. Det er gledelig, for det gjør at mange barn får en mulighet, men det var krevende i forhold til å nå målet.