Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-02-26:
Jeg vil gjerne starte med å takke Stortinget for et godt og konstruktivt samarbeid i denne saken, og for rask behandling i forbindelse med opprettelsen av Statens finansfond og Statens obligasjonsfond. Det har stor betydning for aktørene i markedet å se at Stortinget – opposisjon og posisjon – kan samarbeide, at det kan være så bred enighet om viktige tiltak som fremmes. Vi vet at andre land har slitt med at det har blitt spill og politisk spetakkel rundt tiltak mot virkningene av finanskrisen. I Norge har vi bevist at vi på tvers av partier først kan få på plass en bytteordning for bankene og likviditetsvirkemidler fort – det klarte Regjeringen og Stortinget å få plass raskt i løpet av oktober måned – og nå er vi raskt på plass med to nye virkemidler. Det gir tillit. Representanten Sponheim har et veldig viktig poeng når han sier at selv om ikke disse rammene skulle bli brukt, har bare det at disse institusjonene opprettes og eksisterer, at Regjeringen har foreslått det, og at det er en visshet om at det er enstemmighet i Stortinget om det, gjort at pengemarkedsrenten er på vei ned. Jeg kan ikke si at det er likhetstegn mellom dette, men det har i hvert fall gjort at en har fått litt lavere skuldre. Vi ser også at den auksjonen som var i forbindelse med bytteordningene denne uken, har blitt utnyttet i mindre grad enn tidligere. Det kan være flere forklaringer på det, men én av forklaringene kan være at nå har bankene litt lavere skuldre, fordi de vet det er flere virkemidler på gang. La meg ta noen av de sakene som det reises spørsmål om. Jeg har merket meg at komiteen er opptatt av at alle sparebanker, også de små sparebankene, skal ha mulighet til å benytte seg av de virkemidlene som nå fremmes gjennom Statens finansfond. Det vil være slik at sparebanker uten grunnfondsbevis ikke utelukkes fra dette preferansekapitalinstrumentet, men det vil være en stor jobb for de sparebankene som ikke har grunnfondsbevis, å innrette seg på en slik måte at de kan benytte seg av det. Derfor vil jeg tro at fondsobligasjonene vil være et raskere virkemiddel å bruke for dem, men det er altså den andre delen av virkemidlene i Statens finansfond. Så dette spørsmålet som Fremskrittspartiet stadig terper på: Hvorfor ble det ikke stilt noen krav med hensyn til lønn og bonuser i forrige runde med bytteordning til bankene? Det er en veldig god grunn til det. Det er at disse forslagene vi nå fremmer, er statsstøtte. Det er vår jobb å sørge for at det er lovlig statsstøtte. Men det er ingen tvil om at vi nå er inne med mye kraftigere virkemidler med hensyn til bankenes kjernekapital, enn det bytteordningen var, som var et virkemiddel i forhold til likviditet, og som altså blir auksjonert ut. Det er ingen land som har stilt noen type betingelser knyttet til likviditetstiltak, men det er mange land som har stilt krav til lederlønn, til bonuser og til utbytte knyttet til denne typen tiltak som vi nå diskuterer. Jeg oppfatter at det Fremskrittspartiet holdt på med før jul, var noen litt desperate populistiske hallingkast fordi de skjønte at de kom veldig dårlig ut, som Norges eneste liberalistiske parti, av en krise der markedsliberalismen gikk fallitt rett foran nesa på hele verden. Så til et annet spørsmål som har vært tatt opp, også fra Fremskrittspartiets side, nemlig at det skulle være et slags bevis for at finanskrisen har slått ekstra hardt inn over Norge, når vi fremmer så omfattende tiltak som vi gjør. Det er riktig at vi fremmer omfattende tiltak, og vi fremmer godt tilpassede tiltak også på et tidlig tidspunkt, fordi de bankene som kan benytte seg av disse virkemidlene som vi nå foreslår, skal være solide banker, de skal være godkjent av Kredittilsynet. Dette er ikke krisetiltak for bankene. Men det er ingen dekning for å si at fordi vi foreslår omfattende tiltak, er bankene i Norge ille ute. Bankene i Norge er generelt sett solide, og bankene i Norge kan dra ned sin balanse for å verne om sin egen kjernekapitaldekning. Det ville næringslivet lidd under. I tillegg har vi problemet med det internasjonale kapitalmarkedet og obligasjonsmarkedet som ikke fungerer som før, og det er bakgrunnen for disse tiltakene. Så til et spørsmål som dreier seg om sammensetning av styret for finansfondene, for der er det også noen som tydeligvis tror at vi først og fremst har tenkt å saumfare våre egne medlemslister når vi oppnevner medlemmer til dette styret. Det har vi ikke tenkt. Det vi trenger her, er kompetente folk som vet hvordan bankene fungerer, som er gode forhandlere på vegne av staten, fordi vi skal komme fram til prising av de virkemidlene som nå gjelder, på en slik måte at bankene benytter seg av dem, på en slik måte at ESA godkjenner dem, og på en slik måte at vi forvalter statens midler skikkelig og forsvarlig. Det er også viktig med begrensninger i utbytte, og jeg skjønner av debatten at det ikke er noen i komiteen som mener at det ikke skal være noen former for begrensninger i utbytte. Noen land har koblet sine tiltak i tilknytning til kredittsituasjonen til forbud mot utbytte. Det har vi også diskutert. Men grunnen til at vi ikke har fremmet et bombastisk forslag om forbud mot utbytte, er bl.a. det spesielle i Norge med sparebanksektorens store andel av vårt bankmarked, med grunnfondsbevisenes spesielle kjennetegn, og det er fordi vi mener at vi gjennom dialog med bankene på dette området kan sørge for at man stiller krav på en slik måte at det også kan være mulig for bankene å finne kapital i markedet. Det er vel egentlig de problemstillingene som er tatt opp. Men la meg si avslutningsvis at jeg hopper i stolen når jeg hører Fremskrittspartiets talsperson beskrive bakgrunnen for krisen, og det som nå skjer. Når representanten Hagesæter sier at markedet nå korrigerer de boblene som er blitt for store, og at det er bra, må man langt ut på høyresiden i alle de land vi kan tenke oss, for å finne et lignende stempel på at det som nå skjer av korrigeringer i markedet, er bra. Det som er erkjennelsen i veldig brede miljøer, også blant dem som er ihuga markedsfundamentalister, eller var, er at markedet ikke kan korrigere seg selv. Dette er beviset på at markedet ikke kan korrigere seg selv. Det er det som sies verden over. Det er derfor vi nå diskuterer hvordan vi skal sikre soliditet, hvordan vi skal sikre tilsyn, hvordan vi skal sikre objektiv rating, og hvordan vi skal sørge for at denne type bobler ikke oppstår av seg selv. Det er jo fordi en boble av dette omfang har så enorme konsekvenser for arbeidsplasser, for folk, for velferd og framgang. Det er jo nettopp slik at nå kaver man verden rundt med statlige virkemidler, fordi markedet ikke kan korrigere seg selv. Det Obama holder på med nå, er å prøve å finne sterke nok virkemidler som gjør at det på ett eller annet tidspunkt blir et slags tillitsgolv å stå på, slik at det faktisk blir mulig å ha tillit til å gjøre investeringer igjen for framtiden. Det er det motsatte av å la markedet korrigere seg selv. Det sitatet skal vi få mye glede av i tiden framover, for det viser jo nettopp at det ikke er høyresiden som har svarene på de utfordringene vi nå står overfor. Dette er vår dagsorden, og vi må nå bidra i den internasjonale debatten for å få på plass de felles spillereglene som er nødvendige i en globalisert økonomi, der vi kan fremme forslag som er nasjonale, og som kan hjelpe våre bedrifter og våre banker til å betjene våre bedrifter, og der andre land gjør det samme, og der summen av dem forhåpentligvis er nok til å skape ny tillit. Men det er ikke fullgode svar på hvordan vi skal klare å forhindre en lignende krise i å oppstå på nytt.