trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2020-03-21:
Mitt spørsmål nummer to: Det skrives i merknadene fra komiteen at partene i arbeidslivet er tillagt et stort ansvar i vårt samfunn. Vi skryter av partene, av trepartssamarbeidet og hvordan det løser små og store spørsmål. Jeg har lyst til å si at det er viktig – og jeg håper statsministeren understreker det i sine møter med partene – at denne loven ikke opphever partenes normale ansvar for å ta ansvar. Det går nemlig en slags samtale der noen vil kunne si at nå venter vi på at denne loven kommer, og så behøver vi ikke finne den enigheten som normalt finnes, for da kommer det bare et hastevedtak. Det er ikke meningen. Lokalt skal partene finne løsninger. Sentralt skal partene finne løsninger. Det bør vi støtte opp om, og statsministeren, som leder del tre i trepartssamarbeidet på nasjonalt nivå, mener jeg bør understreke overfor partene at det er spillereglene. Så bør det også være situasjonen lokalt. Trepartssamarbeidet er en unik ressurs for Norge i den krisetiden vi nå står i, og det kan komme til å bli testet i tiden som kommer. Da bør vi anerkjenne et organisert arbeidsliv fra alle deler av politikken.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2020-03-21:
Denne saken har bidratt med noen dilemmaer og vanskelige avveininger hos mange av oss, tror jeg. Jeg synes at noe av det viktige med denne saken er at både storting og regjering kan opptre på en slik måte at vi styrker tilliten oss imellom. Jeg håper at det at vi får et enstemmig vedtak i dag, kan bidra til det. Jeg har lyst til å henvise til én ting i merknadene som vi er opptatt av, og som jeg vil gjøre statsministeren oppmerksom på. Det kommer til å være mange situasjoner som handler om forholdet mellom sentrale myndigheter og lokale og regionale myndigheter. Vi vet kanskje ikke helt ennå hvilken type ting som kommer til å komme opp, men det at en har stor respekt mellom de lokale og regionale myndigheter og staten, og at en også har et godt samarbeid med KS, som er kommunesektorens organisasjon, vil jeg understreke som et av de viktige punktene, noe også resten av komiteen har gjort.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-03-21:
Med den innrammingen som nå er på plass, er jeg helt sikker på at regjeringen kommer til å praktisere denne loven på en ryddig måte. Men jeg ville ta ordet fordi det i forrige replikkveksling kunne høres ut som om skillet her egentlig er mellom store og små saker. Det som er tydelig i innstillingen, er at utgangspunktet er behandling i Stortinget, både for store og små saker, men det er avgrenset med en mulighet til å bruke denne loven hvis tidshensyn eller Stortingets kapasitet, f.eks., tilsier det. Men hvis det er forsvarlig og mulig, skal fortsatt også små saker til Stortinget.
Erna Solberg (Høyre), 2020-03-21:
Der vi har sett behovet, er på de små ting, på de områdene som vi ikke har noen unntaksbestemmelser for, der vi ikke har hjemler i dag. Når det gjelder de store tingene, er det naturlig for oss å gå til Stortinget, selvfølgelig, med det som er endret, det som ikke er smitteverns- og beredskapsspørsmål, som vi allerede har fullmakter til. Det er viktig, som jeg understreket, at vi har mange av de mest inngripende fullmaktene. Det sitter regjeringen med i en krisesituasjon, innenfor de forskjellige lovene for beredskap og for smittevern. Men dette er alle de små tingene som gjør at ting ikke vil fungere, at en organisasjon ikke er lovlig lenger fordi man innenfor tiden til Brønnøysundregistrene ikke har levert papirene tidsnok. Det er å sørge for at en bedrift kan avholde generalforsamling. Det er å sørge for at vi har hjemmel til å kunne utbetale penger der hvor Stortinget har vist vilje til å utbetale penger. Jeg tror vi er helt enige om at i de store sakene skal vi gå til Stortinget. Så kan vi også gå med de små sakene til Stortinget for å få dem sanksjonert etter hvert.
Erna Solberg (Høyre), 2020-03-21:
Jeg er helt enig i at vi må sørge for at arbeidslivet først og fremst forsøker å løse utfordringene selv, uten at det skal komme lov og hjemler. Men noen steder er loven en begrensning. Det finnes lovregler og regler i arbeidsmiljøloven i dag som man heller ikke kan forhandle seg vekk fra. Gjennomsnittsberegning av overtid f.eks. har en ytre grense. Den har grenser for hvor man kan samarbeide og gjøre unntak, og så har den en ytre grense. Noen steder i dag kan det være slik at den ytre grensen må overskrides rett og slett fordi hvis ikke blir problemene for store. Da må man likevel ha en lov og en forskriftsendring for å få det til. Samtidig er vårt utgangspunkt å bygge på partenes samarbeid om dette. Det har jeg også understreket, og etter at jeg hadde tatt opp dette spørsmålet med partilederne på søndag, hadde vi et møte med næringslivet og representanter for arbeidslivssiden, hvor det også ble informert om at vi mente dette var en hovedregel.
Erna Solberg (Høyre), 2020-03-21:
Det vil være sånn at alle forskrifter vil kunne behandles av Stortinget. Så vil vi se på om det er veldig kort tid. Noen ganger vil det, for å kunne iverksette en stor, liten eller mellomstor sak, være lurt å bruke forskriftsmuligheten vår til det samtidig som vi går til Stortinget og forsøker å få regulert det i en lov, men at loven kan begynne å fungere på et tidligere tidspunkt fordi vi har gjort en unntaksregulering allerede. Det vil kunne gjelde i f.eks. utbetalingssaker. Jeg er helt sikker på at vi kommer til å ha et godt samarbeid med Stortinget også om hvilke saker man mener bør komme som en egen lov, uten at man må stoppe forskriften, men ved at man sier at her ønsker man å ha det som en egen lov. Det er jeg helt åpen for å gjøre fremover. Noen ting er helt kortvarige. Andre ting kan vare litt lenger. Jeg er glad for at representanten Lysbakken tror at vi vil forvalte dette med godt skjønn. Det mener jeg at vi ville gjort uansett hvilken lovhjemmel det hadde vært.(Munterhet i salen) (Munterhet i salen)
Erna Solberg (Høyre), 2020-03-21:
Jeg er helt enig i at vi skal ha respekt for lokalt selvstyre, og vi skal jobbe innenfor den rammen, men vi har vært igjennom en periode hvor veldig mange lokalt har bedt om nasjonale regler for å få klarhet og tydelighet. Det skjedde senest i forbindelse med hytteforbudsspørsmålet. Det var et veldig sterkt ønske fra distriktskommuner med mange hytter om å få et nasjonalt forbud. De kunne ha innført et lokalt forbud, og av smittevernhensyn kunne de ha gjort enkelte begrensninger, men de ønsket at dette skulle være nasjonalt for å slippe det de opplevde som en økt spenning mellom hyttefolk fra byene og distriktskommuner. Vi må på noen områder si at vi må være ett land, og det bekymrer meg hvis arbeidsplasser nå går dukken fordi man har laget ekstra barrierer i enkelte regioner i Norge. I dag har vi en situasjon i Nordland hvor både LO, NHO, Fylkesmannen og fylkeskommunen går ut og advarer mot noen av de lokale reguleringene som er gjort, fordi det er bedrifter som ikke får inn fagfolk og kanskje må stoppe sin virksomhet. Da blir det også et spørsmål om når vi skal ta et nasjonalt ansvar, og da kan vi ikke alltid bare respektere det kommunale. Vi må ta hensyn til at med alle de pengene vi legger på bordet nå, må det ikke legges lokale begrensninger som gjør at bedrifter går dukken.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2020-03-21:
I dag ser vi igjen et storting som viser seg fra sin beste side i en krisesituasjon. Det er ingen stor hemmelighet at for Fremskrittspartiets representanter og veldig mange andre representanter i denne salen var den fremlagte proposisjonen fra regjeringen svært problematisk. Det handler om garantier for rettssikkerhet, det handler om maktfordelingsprinsippet, og det handler om vår konstitusjon. Derfor er det veldig bra at man har klart å komme frem til en enighet om en lovtekst som er svært annerledes – ja, jeg vil si meg enig i det SV beskriver som en lov som er radikalt annerledes enn den vi var gitt av regjeringen. Det handler om begrensning i virketid, det handler om begrensning i virkeområde, og det handler om mindretallsrettigheter. Overordnet er ikke dette lenger en generell fullmaktslov, det er tvert imot en lov som forenkler saksbehandlingen mellom storting og regjering. Det er bra, og det er viktig det er i krisetider som dette at vi må hegne om våre fundamentale prinsipper som ligger i vår konstitusjon: maktfordeling mellom storting og regjering. Jeg er veldig glad for at disse tydelige avgrensningene også slår fast at det ikke er anledning til å bruke loven på en måte som handler om å gjennomføre en – kanskje type kontroversiell politikk som ikke handler om direkte innretning mot koronakrisen. Ett eksempel på det er innvandringslovgivning. Denne loven kan på ingen måte brukes til å liberalisere norsk innvandringspolitikk. Det tror jeg er viktig, for det er mange som blir usikre når man har denne typen diskusjon. Det handler om tilliten til Stortinget, og det handler om tilliten til regjeringen. Dersom det likevel skulle vise seg at man ikke bruker denne loven på en måte som er etter Stortingets forventning, har vi alle muligheter til å stoppe det. Jeg konstaterer at det fremdeles er sånn at makten forblir i denne salen.
Ingjerd Schou (Høyre), 2020-03-21:
Så fort kan det gå at vi i denne salen faktisk begynner å snakke om rettsstatsprinsipper, snart 206 år etter at vi fikk vår grunnlov, rettsstatsprinsipper som er nedfelt i arbeidsfordelingen mellom Stortinget – oss folkevalgte, gilde kvinner og menn valgt av folket til å gi nye lover, til å endre lover – og regjeringen som skal utføre, og domstoler som skal være dømmende og uavhengige. Behovet for og presset på å utvide en regjerings fullmakter kommer i pressede situasjoner, i politisk meget krevende og vanskelige situasjoner, hvor verdier og nettopp rettsorden prøves. Tidsaspektet kan brukes som et argument og kan også være helt relevant. Krigen har sine egne regler, men i 1945, etter krigen, hadde vi rettsoppgjøret, hvor nettopp fullmaktene ble endret og var endret. Vi hadde politiske ledere i 2001 – 9/11 – som prøvde å endre fullmaktene, og som ikke fikk tilslutning til det – det ble avvist. Vi ser land i Europa hvor skillet mellom parlament, regjering og domstoler forkludres, og domstolene ikke lenger er uavhengige, men forsøkes styrt av en annen type flertall, ikke av folket og de folkevalgte nødvendigvis, men av dem som sitter i regjering. Hva er så begrunnelsen for en fullmaktslov? Motivet som regjeringen har hatt for å legge fram en fullmaktslov i dag, er ikke å svekke demokratiet. Det er å utøve et nasjonalt lederskap hvor man ber om å få lov til å handle raskt for å tjene folket, næringslivet, bedriftene og arbeidsplassene. Men det er også et nasjonalt lederskap fordi det er vi som er valgt av folket – det er her makten ligger – og vi utøver det som er vår konstitusjonelle oppgave knyttet til rettsstatsprinsippene. Jeg er svært tilfreds med – også fordi jeg har det ansvaret og de oppgavene jeg har i Europarådet, med 47 land som ikke alltid har det like greit med disse rettsstatsprinsippene – at vi har rammet inn disse prinsippene både når det gjelder tidsaspektet, mindretallsrettighetene og de spesielle lovområdene som kan endres. Regjeringen kan komme tilbake til Stortinget og be om fornyelse av disse, men det er vi folkevalgte – her – som har det ansvaret og den makten, og har tatt den og vist den i dag i henhold til det som var vår konstitusjonelle rett og utforming i 1814.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2020-03-21:
Ei vanskeleg tid krev vanskelege avgjerder. Eg trur eg på vegner av heile justiskomiteen kan takke alle i den særskilte komiteen, som har gjort dette krevjande arbeidet med den saka me no behandlar. Eg er heilt einig med saksordføraren, Jonas Gahr Støre, i at prinsippa til rettsstaten er svært viktige i ei krisetid, og eg merkar meg at nesten alle har vore inne på det i innlegga sine i dag. Eg vil gje komiteen og saksordføraren ros for at ein fekk til ei minihøyring. Det trur eg var veldig, veldig viktig. Eg meiner det er viktig at ein legg merke til det kanskje fleire har sagt no: at forslag som det kan vere stor politisk ueinigheit rundt, må leggjast fram for Stortinget på vanleg måte. Det er fleire som har snakka om politiattestar. Det har eg, som leiar av justiskomiteen, òg formidla til justisministeren i løpet av den siste veka. Me merkar no pågang frå heile landet, der det er behov for å få fleire i helsetenesta, i barnevernet osv., og mange er bekymra rundt dette med politiattestar. Det eg vil be justisministeren særleg om å sjå på og vere oppteken av, er å sjå om ein fyrst og fremst kan få til eit hurtigspor for dei prioriterte yrkesgruppene og styrkje kapasiteten, slik at ein kan unngå å gjere det som har vore på bordet om å sjå bort frå kravet for vandel. Her snakkar me om rettssikkerheita til barn, noko eg trur alle parti er veldig opptekne av. Det at me behandlar noko så raskt, kjenner me alle kanskje litt i magen. Men dette krev noko heilt spesielt av oss – i den tida me er i. Eg er òg veldig glad for at me får på plass § 6, som komiteen no legg opp til, med domstolskontroll. Det er veldig viktig, i tillegg til at ein tydeleg tek i vare mindretalsrettane. Eg vil takke for arbeidet i den særskilde komiteen, og eg vil takke alle parti som har bidrege til at me får til dette vanskelege, men viktige resultatet.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2020-05-14:
På vegne av representantene Bård Hoksrud, Tor André Johnsen, Hans Andreas Limi og meg selv har jeg den glede å framsette representantforslag om å opprette Nye Baner AS.
Svein Harberg (Høyre), 2020-05-14:
Min partikollega og medforslagsstiller Michael Tetzschner har hatt et godt og grundig innlegg i saken, men jeg føler likevel behov for å presisere noe og å kommentere noe. Jeg synes komiteens leder, Dag Terje Andersen, hadde en særdeles grundig og god gjennomgang, som også ivaretar det synet vi i Høyre står for i saken. Jeg vil også si at saksordføreren i denne saken har gjort ekstra mye for å sjekke ut alle mulige betenkeligheter og delt dem med oss andre i komiteen. Det setter jeg pris på, og det har vært viktig når det er slik at de juridiske miljøene begynner å engasjere seg i debatter. Etter disse årene i kontroll- og konstitusjonskomiteen tror jeg knapt jeg har sett entydige tilbakemeldinger fra de juridiske miljøene. Men det ligger vel litt i sakens natur at det er vurderinger og juridiske betenkninger som går forskjellige veier, og så må vi veie dem opp mot hverandre. Det som er viktig å presisere, er det som forslagsstillerne sier, og som komiteen sier, at det ikke er noe nytt meningsinnhold i den endringen vi nå gjør. Det er ikke en endret rettstilstand. Vi slår fast det som gjelder, og det gjør vi med bakgrunn i at vi vil at andre enn de som sitter og spekulerer i de juridiske betenkningene, også skal kunne lese hva denne paragrafen gjelder. Til dem som problematiserer andre paragrafer, er det bare å understreke det som komitélederen sa, at vi behandler denne paragrafen, og hvis noen mener det skulle vært endringer i andre paragrafer, ja, så får de fremme det på vanlig måte, men det er denne paragrafen vi tar stilling til, og det er den vi presiserer gjennom det arbeidet vi har gjort. Noen har kommet til meg og sagt at det er underlig at NIM ikke er hørt. Jo, de er hørt. Vi har spurt dem, vi har tatt imot svaret, og også deres svar har vi bedt om skikkelige juridiske betenkninger av – altså en litt sjeldent grundig behandling av et høringssvar, må jeg kunne si det har vært her. Og det slås fast at slik som forslaget er formulert og begrunnet, og slik som komiteen begrunner det, så er de betenkningene relevante å reise, men svart ut i flertallets innstilling i saken. Så er det også viktig å merke seg at fra de juridiske miljøene som er spurt, er det én entydig tilbakemelding. Det var jo en sak med mange alternative formuleringer vi fikk på bordet, og det kan være krevende når vi som ikke er jurister, skal behandle det. Da har det vært godt å se at det har vært en samlet tilbakemelding, også fra den norske avdelingen av International Commission of Jurists, som sier at ja, kanskje var det ikke nødvendig å endre, men dersom det skal endres, så er det alternativ H som definitivt på best måte ivaretar det som er intensjonen, der vi understreker gjeldende meningsinnhold, gjeldende rettstilstand, på en ryddig og god måte.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2020-05-14:
La meg starte med å gi min fulle tilslutning til den redegjørelsen for flertallets syn som saksordføreren har gitt uttrykk for her fra talerstolen. Jeg er ikke i særlig tvil om hvis vi kunne startet med blanke ark og skrive Grunnloven i dag, ville neppe de nevnte paragrafer være sånn som de nå er. Men som saksordføreren var inne på, er de balanserte formuleringer som i dag er både i Grunnloven og annen lovgivning, et resultat av et veldig grundig arbeid med stortingsmelding, med behandlinger, med enighet, med forslag og med endring i Grunnloven tidligere. Det var en vanskelig prosess under god ledelse av daværende kirkeminister Trond Giske opp mot konklusjonene. Det er sånn med alle kompromisser at de er ikke nødvendigvis ethvert partis førsteprioritet, men dette er et resultat av et kompromiss som tar inn over seg og tar hensyn til at den kristne kulturarven er en sentral del av norsk historie, og det var en balansert løsning som det da ble funnet fram til. Som sagt: Jeg tror ikke at paragrafene ville blitt formulert sånn i dag hvis vi ikke hadde en forhistorie. Men for Arbeiderpartiet er det naturlig når vi har inngått i et bredt forlik, der forskjellige hensyn er balansert mot hverandre, at vi står på de avtaler vi har inngått, og da synes vi det er naturlig at konklusjonen blir, sånn som saksordføreren har sagt, at de framlagte forslag til endringer i Grunnloven ikke bifalles.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2020-05-14:
I saksordførerens fravær blir det en glede for meg å legge fram en helt enstemmig innstilling fra kontroll- og konstitusjonskomiteen. Forslaget er, som presidenten sa, fremmet av Martin Kolberg og handler om flytting av § 33 i Grunnloven, som omhandler Norges Bank. I dag står den plassert mellom § 32, om beslutninger av regjeringa i kongens navn under kongens fravær, og § 34, om titler for arveberettigede. Det er ikke det mest naturlige stedet. Derimot mener forslagsstiller at den skal inn under F, altså Alminnelige bestemmelser, og foreslår derfor at § 33 oppheves, og at den samme tekst blir ny § 120 a. Det er en enstemmig komité som anbefaler at det bifalles.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2020-05-14:
Som i forrige sak er ikke saksordføreren til stede, og jeg har gleden av å legge fram nok en enstemmig innstilling fra komiteen, som også innebærer en ren flytting av eksisterende lovtekst. Det som gjelder bruk av militærmakt overfor innbyggerne, blir flyttet til de paragrafer, altså §§ 25 og 26, som omhandler bruk av militærmakt, ved at dagens plassering, § 101 tredje ledd, blir opphevet, og det blir et nytt fjerde ledd i § 25 med den samme ordlyden. Her er innstillinga også enstemmig.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2020-05-14:
Jeg synes det har vært en god debatt. Jeg synes det er hyggelig at det har blitt sagt hyggelige ord om saksordføreren. Det skal jeg bringe videre til Freddy André Øvstegård, som er saksordfører, men ikke til stede her nå. Jeg er enig i at det har blitt gjort en grundig jobb i prosessen. Representanten Horne problematiserte hvorvidt domstolene får mer kontroll eller mindre kontroll. Nei, de får den kontrollen de har, som det er sedvane for at de har, og den kontrollen Stortinget har gitt dem ved å fatte lov. Det er hele kjernen i denne saken. Det jeg oppfatter at alle er enige om, er at hvis det blir vedtatt en endring i § 89 i dag, skal ikke det bety noen endring i rettstilstand, men en klargjøring. Jeg synes det er viktig å få fram at det har faktisk også en del av dem som tilhører mindretallet, presisert som en felles forståelse av hvordan eventuelt de som skal tolke, skal tolke Stortingets vedtak. Jeg gjentar altså – og kan gjerne si, som noen har vært inne på – at dette er en diskusjon for jurister. Ja, Grunnloven er folkets viktigste dokument, og hele utgangspunktet for at vi støtter saken, og at flertallet går inn for saken, er at Grunnloven faktisk også er tilgjengelig, og at en ikke må inn og lese seg opp på sedvane, i for stor grad, for å forstå hva Grunnloven egentlig mener. Og jeg er glad for at så mange har understreket det.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2020-05-14:
Eg vil fyrst takka saksordføraren for eit svært godt arbeid, og eg støttar meg til konklusjonane hans i saka. Dette er ei sak som kjem opp att gong etter gong, men som stadig vekk får eit klart fleirtal imot seg. Den norske kyrkja er ein del av kulturen og historia i Noreg. Det er ei folkekyrkje med tusenårige røter i landet. Land, folk og kyrkje heng tett saman. Eit døme på dette finn me heime på Voss, der eg bur. Kyrkja på Voss ligg midt i sentrum av Vossevangen. Ho har vore ein del av folk sitt liv både til kvardag og fest – og i sorg. Ho har lege der sidan 1200-talet, ho var bygd av soknet sine eigne menn. Det finn me nedteikna frå Magnus Lagabøte, som oppmoda mennene til innsats i arbeidet med den unike steinkyrkja. Stortinget har i grunnlovsforliket frå 2014 og gjennom lova om trussamfunn trekt opp kva som skal vera tilhøvet mellom kyrkja og staten. Grunnlova slår fast at Den norske kyrkja er ei folkekyrkje, at ho har rett til økonomisk tilskot frå staten, og at kongen skal vedkjenna seg til den evangelisk-lutherske religionen. Slik viser Grunnlova at folkekyrkja ligg i botnen av statsforma og er ein del av kulturen og historia vår. Dette står støtt på nasjonal grunn, like støtt som steinkyrkja heime på Voss. Eg anbefaler at me ikkje støttar desse forslaga.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2020-05-14:
Grunnlova skal omfatta alt av betyding for nasjonen. Novembergrunnlova av 1814 hadde ei omtale av landets eige bank-, penge og myntsystem. Ved 200-års jubileet til Noregs Bank kom omtala av sentralbanken inn att i Grunnlova, men pengeeininga mangla. Så, berre som ei saksopplysning til saksordføraren, er det forslaget som mindretalet no fremjar, faktisk ikkje at me skal ha kroner og øre, men at me skal ha ei eiga pengeeining – det er det som ligg i forslaget. Det er viktig å ha det med seg. Eg er glad for at det er fleire som vil støtta dette forslaget vårt. Me meiner at eit fritt, udeleleg og uavhengig rike skal ha ei eiga pengeeining. Pengesuverenitet er grunnleggjande viktig for handlingsrom nasjonalt i både penge- og finanspolitikken. Den nasjonale styringa med pengepolitikken gjev rom for nasjonal styring i økonomisk krisetid. Det kan me alle sjå i desse dagar. Det å ha ei eiga pengeeining er eit av kjenneteikna ved ein sjølvstendig nasjon. Spesielt for ein nasjon med slikt særpreg i økonomien som Noreg har, er det viktig at ein har ei eiga pengeeining. Ved å grunnlovfesta føresegna om at Noreg skal ha si eiga pengeeining, saman med grunnlovføresegna om sentralbanken, vil dette understreka at den norske staten har full sjølvråderett over penge- og myntsystemet og kan bruka det til nasjonal styring i økonomiske krisar. Dette bør verta stadfesta i Grunnlova. Eg veit at dei andre forslagsstillarane vil utdjupa denne saka meir. Eg tek opp forslaget frå mindretalet.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2020-05-14:
Å ha dei høgaste embetsstillingane i staten er å ha ansvar for å forvalta viktige oppgåver på vegner av fellesskapet. Som embetsmann har ein sju plikter å leva opp til. Det er lovlegheit, sanning, lojalitet, fagkunne, partipolitisk nøytralitet og objektivitet, openheit og god styring og leiing. Eit embete i staten inneber for den einskilde å forplikta seg til å fylgja desse krava i arbeidet sitt kvar dag. Til no har det vore krav i Grunnlova om at embetsmenn skal gjera ein høgtideleg eid til Grunnlova og kongen når dei går inn i stillinga. Me går snart inn i ei helg der me skal feira 17. mai utan å kunna arrangera barnetog slik me er vane med. Då kjenner me kor viktige dei tradisjonane me har for å binda oss saman og uttrykkja viktige verdiar, er. På same vis er eiden som ein embetsmann og -kvinne gjer når dei får stillinga si i staten – ein god tradisjon som syner alvoret i dei oppgåvene embetsmannen er sett til å forvalta, og det ansvaret er forankra i krav og verdiar i Grunnlova. Eg tykkjer denne tradisjonen er god og skal vara ved. Difor går me imot denne endringa.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2020-05-14:
Fyrst vil eg takka saksordføraren for eit godt arbeid og leiaren for ei god og grundig gjennomgang av saka. Eg synest han treffer godt på det han seier. Her finn me ei endeleg formulering i Grunnlova for å omtala ein over 100 år gamal tradisjon med domstolskontroll i Høgsterett. Omsynet bak denne kontrollen er å sikra at Grunnlova er overordna andre lover i forvalting og i dømande verksemd. Framlegget til grunnlovsformulering gjev eit klarare uttrykk for kva domstolen er, og kva han ikkje er. Formuleringa presiserer at dette er ein kontroll av måten lova vert nytta på i konkrete saker, og ikkje ein kontroll av sjølve lova. Samstundes legg me inn i formuleringa at domstolskontrollen ikkje berre inneber at den lovgjevande og utøvande makt fylgjer Grunnlova, men òg at forvaltinga held seg innanfor grensene i det ordinære lovverket. Denne legalitetskontrollen er ein viktig del av den juridiske sedvaneretten ved domstolskontrollen, som no får sin plass i Grunnlova. Stortinget avgjer slik korleis den juridiske praksis skal inn i lova. Demokratiet treng at Grunnlova er skriven slik at ho kan lesast og verta forstått av alle. Den formuleringa fleirtalet i komiteen er samde om, gjer domstolskontrollen tilgjengeleg for alle. Samstundes avgrensar formuleringa rettsutviklinga klårt frå ei retning mot forvaltingsdomstolar, der rettsvesenet kan opptre som lovgjevar. Lovgjevar er Stortinget, folkevald og demokratisk. Slik skal det framleis vera. Eg stussar litt over innlegget frå Framstegspartiet. Eg meiner tvert imot at dette skal vera med og sikra mot ei slik retning. Så korleis Framstegspartiet har klart å lesa inn i denne saka at dette skal gjera det motsette, er for meg uforståeleg. Det er tvert imot å sikra ein sedvane og sikra ein måte der det er dei folkevalde som skal styra lovene.
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-14:
En moderne stat bør ha en grunnlov som sikrer en lik og rettferdig behandling av alle sine innbyggere, uavhengig av tro eller livssyn. Tiden er kommet for at Den norske kirke må anerkjennes og fullt ut behandles som et trossamfunn med rettigheter og plikter på lik linje med øvrige tros- og livssynssamfunn. Jeg vil ha en stat som ikke blander seg opp i hva folk bør tro. Staten bør ha en nøytral rolle når det gjelder tro og livssyn. Stat–kirke-forliket var viktig, og vi har kommet framover med dette forliket, men vi er ikke ferdig. FNs menneskerettighetskomité kritiserer Norge. Komiteen uttaler at §§ 2, 4 og 16 kan påvirke retten til tanke-, samvittighets- og religionsfrihet. I § 2 står det at Grunnloven skal sikre menneskerettighetene, men i samme punkt står det først at verdigrunnlaget forblir vår kristne og humanistiske arv. Vårt forslag til § 2 er: «Denne grunnlov skal sikre demokratiet, rettsstaten og menneskerettighetene.» Det bør bli vår verdiparagraf. Nå kan vi velge å støtte uttalelsen fra FNs menneskerettighetskomité og støtte det som står i Grunnloven om at vi skal sikre menneskerettighetene. Hvis vi følger det – hvis vi skal sikre menneskerettighetene, slik det står i Grunnloven – må vi endre denne paragrafen. Ifølge § 4 må kongen alltid bekjenne seg til den evangelisk-lutherske religion. Jeg er frihetssosialist, og jeg forstår ikke at Stortinget kan, og bør, pålegge andre hva de må tro eller ikke tro. SV jobber for tankefrihet og religionsfrihet. Vi støtter menneskerettighetene. Ingen lover i landet vårt bør pålegge folk å tro eller ikke tro. Ifølge § 16 skal Kirken understøttes av staten. Grunnloven har ikke en egen paragraf for religionsutøvelse. SV foreslår at § 16 skal bli den første egne paragrafen for religionsutøvelse i Norge. Jeg viser til en meningsmåling som viser at tre av ti nordmenn tror på Gud. Grunnloven bør være for alle, også flertallet som ikke tror på Gud eller andre guder. SV foreslår å endre §§ 9 og 44 om ed. Vi foreslår at eden for kongefamilien er at de skal regjere i balanse med vår grunnlov og lovene våre. SV vil ha en grunnlov som likestiller alle – de som tror på Gud, de som tror på forskjellige guder, og de som ikke tror på Gud. SV vil ha full religionshetsfrihet og følge rådene fra FNs menneskerettighetskomité. Jeg tar opp SVs forslag. Vi vil støtte Venstres forslag sekundært.
Terje Breivik (Venstre), 2020-05-14:
I eit liberalt samfunn er fridom til å tru på det ein vil, heilt grunnleggjande. Toleranse og respekt for andre sine val og ytringar på trus- og livssynsområdet er sjølvsagt. Staten bør verken diskriminera eller favorisera livssyn. Venstre gjekk til val på å fullføra skiljet mellom stat og kyrkje ved å fjerna attverande tilvisingar til bestemte kyrkjesamfunn og trusretningar i Grunnlova. Stortinget tok eit fyrste steg i rett retning for å avskaffa statskyrkjeordninga i stat–kyrkje-forliket. Gjennom å fråkopla enkelte av banda mellom staten og kyrkja gjekk Stortinget i retning av å sidestilla den evangelisk-lutherske kyrkja med andre religionar og livssyn i Noreg. For Venstre er det prinsipielt rett. Trass i stega som er tekne for å skilja stat og kyrkje, er det framleis grunnlovfesta at kyrkja er folkekyrkja, at ho skal finansierast med offentlege midlar, og vedkjenningsplikta til kongen står ved lag. I eit samfunn der religionar skal jamstillast, bør dette fjernast. Med forslaget me i dag debatterer, ønskjer me å fjerna dei attverande bindingane mellom stat og kyrkje. Ein sekulær stat kan og skal føra ein heilskapleg og aktiv trus- og livssynspolitikk, med respekt for eigenarten til dei ulike livssynssamfunna og med finansieringsordningar som tek vare på prinsippet om likebehandling. Difor føreslår Venstre å oppheva § 4 og endra § 16 slik at han lyder: «Alle innbyggjarane i riket har fri religionsutøving. Alle trus- og livssynssamfunn skal bli stødde på lik line.» Kyrkja og andre trus- og livssynssamfunn er viktige samfunnsinstitusjonar, og religiøse ytringar har ein naturleg plass i samfunnsdebattar og offentlege rom. I eit liberalt samfunn er livssynet til kvar enkelt ei personleg sak. Staten og andre offentlege institusjonar skal i namnet til toleransen vera upartiske og ikkje knytte til ein bestemt religion. Det er ut frå dette grunnsynet at forslagsstillarane finn det prinsipielt rett med eit skilje mellom stat og kyrkje. Venstre vil alltid forsvara fridommen og retten folk har til å tru og til ikkje å tru. Avslutningsvis vil eg fremja forslag nr. 2, frå Venstre. Eg vil òg signalisera at me støttar forslag nr. 1, frå SV, som har same intensjon.
Terje Breivik (Venstre), 2020-05-14:
Stor takk til saksordføraren frå meg for framifrå arbeid i denne saka. Når Stortinget vurderer endringar i Grunnlova, er det noko me naturleg nok nærmar oss audmjukt og med varsemd – sjølv språklege endringar. Me har fylgt den offentlege debatten om endringa av § 89 med stor interesse, og har fått mange gode, gjennomtenkte, godt grunngjevne innspel heilt inn til målstreken – innspel som argumenterer både for endring og mot endring. Når Venstre valde å stå bak fleirtalsmerknadene og tilrådinga, er det fordi me støttar intensjonen forslagsstillarane har om ei klargjering av ordlyden i regelen – å gjera Grunnlova klarare, bringa ordlyden i samsvar med det reelle innhaldet, utan å endra innhaldet verken i denne paragrafen eller andre, eller å skapa usikkerheit om at det er fylgjene. Spørsmålet i denne saka er nettopp om fleirtalstilrådinga gjer det eller ikkje. Eg skal vera så ærleg frå denne talarstolen å vedgå at me i Venstre er «i tvende sinn» og har enda opp med å la tvilen koma gjeldande formulering til gode. Venstre kjem difor til å røysta mot fleirtalstilrådinga i dag. Kall det gjerne fjørvekta som til slutt vart avgjerande – er tvilen som er sådd frå leiande juridiske miljø og juristar om at ei endring i § 89 kan bidra til å skapa forvirring rundt innhaldet i andre føresegner i Grunnlova, burde dette ha vore betre drøfta og greidd ut før me eventuelt endra teksten i § 89. Eg vil likevel streka under, som fleire talarar har gjort før meg, at lovendringa Stortinget vedtek i dag, ikkje skal føra med seg endringar i gjeldande rettspraksis. Og alt i forslaget strekar forslagsstillarane under at intensjonen ikkje er å endra lova sitt saklege innhald, men ordlyden, slik at han samsvarar betre med det tilsikta meiningsinnhaldet. Fleirtalet strekar òg under at domstolane ikkje skal driva abstrakt kontroll som fylgje av denne endringa. Fleirtalet ynskjer òg at innhaldet i avgjerda ikkje berre skal gjelda domstolskontrollen med respekta regjeringa og forvaltingsapparatet har for Grunnlova, men at det òg omfattar bindinga forvaltinga har til lova, legalitetskontrollen. Det medfører at domstolskontrollen ikkje berre skal gjelda avgjerder av staten sine styresmakter, men alle avgjerder som vert trefte under utøving av offentleg styresmakt. Det er vel og bra, men domstolane har òg andre oppgåver som ikkje går fram av § 89, og dei som har hevda at det aldri var meininga at § 89 skulle regulera eller synleggjera domstolane sin legalitetskontroll med forvaltinga, har nok rett i det. Det er slik sett ingen mangel med dagens grunnlov at dette føremålet ikkje kjem til uttrykk i ordlyden i § 89. Endringsframlegget ynskjer å erstatta uttrykket «statlege styresmaktene» med «offentlege styresmaktene». Føremålet er å synleggjera at domstolskontrollen gjeld utøving av all offentleg makt – òg kommunar og private organisasjonar som utøver offentleg makt i kraft av lova. Her vil forslagsstillarane endra § 89 for å bøta på eit problem som fleire juristar meiner ikkje finst i praksis, som òg er eitt av innspela som har vore avgjerande for at me no vel å stemma imot forslaget.
Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2020-05-14:
Grunnlovsforslaget som me no har til handsaming, handlar om å grunnlovfesta at Noreg skal ha si eiga pengeeining, alternativt at den norske pengeeininga skal vera ei krone, og at ei krone er 100 øre. Forslaget er fremja av Per Olaf Lundteigen, Janne Sjelmo Nordås, Helge Thorheim og Kjersti Toppe. Dette er eit forslag som også vart handsama i Stortinget i førre periode, og som den gongen ikkje vart vedteke. Det fall då med 157 mot 9 røyster. Forslaget går altså ut på å grunnlovfesta at krona er den norske pengeeininga. Forslagsstillarane viser i si grunngjeving for forslaget til at dei ser det som grunnleggjande for ein suveren stat å ha råderett over eigne penge- og myntsystem, og at dei ønskjer eit konstitusjonelt vern ved å skriva inn kroner og øre som pengeeining i Grunnlova. Dei meiner altså det er grunnleggjande for ein suveren stat å ha råderett over sitt eige mynt- og pengestell. Som saksordførar for saka er eg ikkje ueinig i at dette er viktig, tvert imot, men fleirtalet i komiteen – alle unnateke Senterpartiet, SV og uavhengig representant Ulf Leirstein – er av den oppfatning at staten i dag har full sjølvråderett over penge- og myntsystemet, og dette fleirtalet meiner at ei grunnlovfesting ikkje vil bidra til å styrkja denne sjølvråderetten. Noregs Bank vart grunnlovfesta som landet sin sentralbank 24. mai 2016, då med 158 røyster for, mot Venstre sine 8 røyster. Det endringsforslaget som no ligg føre, ville ikkje gjeve oss større moglegheit eller verna oss mot mindre moglegheit til å føra den fiskale politikken som har vore landet vårt si suksessoppskrift gjennom mange tiår, nemleg å kunna bruka den økonomiske politikken som justering både for arbeidsløysa og for god fordeling av moglegheiter. Fleirtalet i kontroll- og konstitusjonskomiteen viser til Stortinget si handsaming av eit tilsvarande forslag i førre periode, der det den gongen vart lagt vekt på at det kunne førekoma økonomiske forhold som kunne tilseia at storting, regjering og Noregs Bank bør kunna handla raskt for å sikra nasjonen sine interesser. Dagens komitéfleirtal deler denne vurderinga. Ei grunnlovfesting slik det her vert føreslått, kan gjera handlingsrommet mindre og ikkje minst forseinka heilt naudsynte grep frå dei aktuelle aktørane. Fleirtalet i komiteen deler altså denne vurderinga og tilrår på dette grunnlag at forslaget ikkje vert vedteke.
Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2020-05-14:
Grunnlovsforslaget me no har til handsaming, gjeld endring i Grunnlova § 21 andre punktum om å gjera eid eller å gje forsikring som vilkår for å verta skikka som embetsmann. I staden fremjar forslagsstillarane Michael Tetzschner, Erik Skutle og Torhild Aarbergsbotten forslag om at embetsmenn si lydnads- og truskapsplikt følgjer direkte av Grunnlova. Av dagens grunnlov følgjer det krav om at embetsmenn før utnemning anten aktivt skal gjera eid om lydnad og truskap, eller, viss dei ved lov er unnatekne frå plikta til å gjera eid, skal gje forsikring om det. Personar som ikkje er norske borgarar, kan ved lov fritakast frå denne plikta. Det er ein forskjell på å gjera eid eller å gje forsikring. Ved eid blir Gud påkalla for å stadfesta at ei utsegn er rett. Forsikring inneber å gje ei erklæring om å visa konstitusjonen og Kongen lydnad og truskap. I praksis gjer embetsmenn eid eller gjev forsikring ved at vedkomande underteiknar eit utferda formular, som Statsministerens kontor har det administrative ansvaret for. Kravet om å gjera eid eller å gje forsikring byggjer på ein føresetnad om at embetsmenn har ei grunnlovsforankra plikt til lydnad og truskap. Den plikta som er føresett i Grunnlova § 21 andre punktum, går neppe vesentleg lenger enn lojalitetsplikta embetsmenn har med heimel i reglar som ikkje er lovfesta. Fleirtalet i komiteen, alle unnateke medlemane frå Framstegspartiet, Senterpartiet og uavhengig representant Ulf Leirstein, er einig med forslagsstillarane i at dagens avlegging av eid ikkje lenger fyller noko praktisk føremål, og kan erstattast av vilkår om at den som har eit embete, skal gje forsikring om lydnad og truskap. Fleirtalet i komiteen deler forslagsstillarane sitt syn om at det vil vera rett å endra Grunnlova slik at kravet om å avleggja eid vert fjerna, og at den plikta embetsmenn har til å visa konstitusjonen lydnad og truskap, klart går fram av lova. Me som står inne på fleirtalsmerknadene, vil understreka at forslaget ikkje inneber materielle endringar i den lojalitetsplikta embetsmenn har, etter gjeldande § 21 andre punktum i Grunnlova og andre ikkje-lovfesta reglar. Det er også viktig å understreka at forslaget heller ikkje inneheld noko unnatak frå kravet til lydnad og truskapsplikt for embetsmenn som ikkje er norske statsborgarar. Fleirtalet i komiteen har vurdert dei to forslaga og meiner at kravet om truskapsplikt bør gå fram av lova. Fleirtalet går difor inn for at alternativ 2 vert vedteke, slik at § 21 andre punktum skal lyda: «Disse har lydighets- og troskapsplikt til konstitusjonen og kongen. Dei har plikt til å vere lydige og tru mot konstitusjonen og kongen. Paragraf 21 tredje punktum på nynorsk oppheves. Nåværende fjerde punktum på nynorsk blir tredje punktum.»
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-14:
Dette forslaget, som er fremmet av Senterpartiet, handler altså om et ønske om grunnlovsbevaring av den norske krona, eller den norske pengeenheten. Slik det kan leses utenfra, som SV heller ikke er uenig i, må dette også leses inn i en EU-kontekst. Det kan forstås slik at forslagsstiller mener at det å grunnlovfeste pengeenheten gir en bedre beskyttelse av krona mot f.eks. et politisk press i framtiden om at krona skal innlemmes i euro. Det må nok være forståelsen av hvorfor dette kommer opp nå. Det er SV enig i – vi mener at det kan være grunnlag for en grunnlovfesting nettopp også med utgangspunkt i en slik politisk forståelse. Men det betyr ikke at en grunnlovfesting av pengeenheten er hogd i stein bestandig. Vi diskuterer jo Grunnloven nå, og Grunnloven er på en måte under dynamisk forandring bestandig. Det kan komme et hypotetisk scenario hvor den norske krona f.eks. er skakkjørt, landets økonomi er totalt i ruiner, ingen ønsker å bruke den norske krona – en totalt ny økonomisk situasjon hvor Norges befolkning faktisk ønsker et medlemskap i EU, og også ønsker og tror at en innlemmelse i euro vil gi en bedre beskyttelse av vår økonomi. En slik situasjon kan hypotetisk sett oppstå, og da kan Grunnloven også endres, nettopp for å kunne imøtekomme det kravet som folket da måtte ha. Så slik vi forstår dette forslaget, handler ikke dette om et forsøk på å grunnlovfeste at Norge aldri skal inn i EU, eller å grunnlovfeste at Norge aldri skal kunne tilslutte seg euro. Vår posisjon når det gjelder EU og euro, er ut fra dagens situasjon, men som sagt, det kan komme situasjoner i framtiden hvor folket ønsker ting annerledes. Vi oppfatter dette forslaget kanskje først og fremst som et politisk signal, som også representanten fra Senterpartiet har tatt opp, om at det å ha en egen pengeenhet er et kjennetegn ved en selvstendig stat, og at pengesuverenitet er et grunnleggende uttrykk for vår frihet. Men som sagt forhindrer ikke det oss i å gjøre nødvendige politiske endringer. Det ble tatt opp tidligere at det å grunnlovfeste pengeenheten er et hinder for god økonomistyring og pengepolitikk. Vi ser det ikke slik, i den forstand at det kan komme en ekstrem situasjon om noen år, og da vil Grunnloven kunne endres i forhold til det. Forslaget har en a-del og en b-del. A-delen handler altså om å grunnlovfeste pengeenheten vår. B-delen handler om også å grunnlovfeste navnet til pengeenheten. Det er SV mer kritisk til. Det kan komme en situasjon hvor det er krise rundt den norske krona og det kan være et nødvendig politisk grep å endre navnet på den, slik at vi kan komme i en ny økonomisk relasjon. Det er et ganske usannsynlig scenario, men det har skjedd før, i andre land, at man faktisk har ønsket å endre navnet på pengeenheten sin, nettopp fordi det har skapt en ny økonomisk dynamikk. Så SV vil støtte a-delen, å grunnlovfeste pengeenheten, men ikke støtte b-delen, som handler om å grunnlovfeste navnet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-05-14:
Endringer i Grunnloven er krevende, det er vanskelig, og det er presisjon. Det denne debatten viser, synes jeg er at på tross av at vi har en prosedyre med grunnlovsendringer som skal legge til rette for en bred debatt, og en debatt over lang tid, har det utviklet seg en tradisjon der de grunnlovsforslagene som fremmes i en periode, og som skal behandles i neste periode, nesten ikke blir omsnakket. Det er ikke samsvar mellom det som var intensjonen med prosedyren, og det som skjer i praksis. Og så kommer vi i sånne situasjoner som i dag, hvor flere representanter tydelig viser at en ikke har greid å gå ned i kompleksiteten, inn i presisjon på dette og destillere hele denne saken ned til hva som er kjernen, hva som er hovedpoengene. Hovedpoengene er etter min vurdering at vi skal klargjøre at domstolene og Høyesterett i siste instans ikke skal være noen konstitusjonsdomstoler. Vi skal ikke ha noen utvikling i den retningen. Det er meget presist beskrevet nå av representanten Tetzschner, og jeg er veldig glad for at representanten Tetzschner på vegne av Høyre nå plasserer seg i den tradisjonen. Det er jo i beste Venstre- og Senterparti-tradisjon opp igjennom tida, og Arbeiderpartiet har sjølsagt systematisk stått for akkurat det samme. Det er jo glitrende at representanten Tetzschner har et så presist, ideologisk og klargjørende innlegg om dette. All honnør til representanten Tetzschner! Jeg har aldri sagt det så klart og tydelig før, men det vil jeg gjerne si, og skulle gjerne hatt applaus på det!(Munterhet i salen.) Det andre poenget er at legalitetskontrollen, som i dag er konstitusjonell sedvanerett, ønsker vi å ta inn i presiseringer, slik at det blir tydelig. Jeg hører også representanten Knag Fylkesnes fra SV si at en er enige om at domstolene ikke skal ha en rolle som rettsskaper – altså en skal ikke ha noen forfatningsdomstol. Vi er enige om det. Da er vi tilbake til den siste presiseringen, nemlig dette omkring «staten». Jeg har ikke lest meg opp så mye på staten og statens rolle som marxister har gjort opp gjennom tida, så her har Sosialistisk Venstreparti en forse, men jeg trodde at Sosialistisk Venstreparti var klar på at staten er i sin essens, til syvende og sist, i det norske demokratiet det som kommer av beslutninger, vedtak og myndighet fra denne salen. På det punktet er jeg også helt enig med representanten Tetzschner i hva han sa. Så jeg forstår ikke egentlig hvorfor vi ikke kan få en bredere støtte for dette forslaget når det er så bred enighet om realitetene i saken. (Munterhet i salen.)
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2020-05-14:
I forbindelse med selvstendighetskampen måtte menighetene rundt om i landet avlegge ed om å stille seg bak den norske selvstendighetskampen før de kunne velge valgmenn, valgmenn som igjen skulle velge representanter til riksforsamlingen på Eidsvoll. Det er ikke så mange situasjoner igjen i samfunnet der man må avlegge ed. En av de få gjelder Grunnloven § 9, hvor kongen eller dronningen må avlegge ed for Stortinget i forbindelse med innsettelse som konge eller dronning. En annen gjelder ved beskikkelse som embetsmenn i henhold til Grunnloven § 21. Når Fremskrittspartiet nå ikke kommer til å støtte forslaget om å avskaffe edsavleggelse, er det for å understreke det spesielle ansvaret som knytter seg til å inneha de høyeste stillingene i staten, både sivile og militære stillinger. Ved å beholde dagens formulering vil det ikke være noen tvil om denne betydningen. Endringer i Grunnloven må være særlig godt begrunnet, og vi skal være varsomme med å gjøre endringer som kan svekke Grunnlovens betydning. Derfor er det viktig, slik Fremskrittspartiet ser det, å beholde dagens lovtekst. Fremskrittspartiet vil derfor gå imot forslaget.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2020-05-14:
Jeg skal ikke dra ut debatten, men det var flere innlegg her som handlet om mitt innlegg, og at jeg har meldt meg under de gale faner. Ja, kanskje har jeg det, og det er derfor jeg mener at denne saken faktisk ikke er så enkel som enkelte klarer å få den til å være. Kanskje argumenterte jeg i mitt innlegg for at disse endringene ville føre til at domstolene ville få mer kontroll, og så er det andre som sier det stikk motsatte, at de med det vil få mindre kontroll. Det er flere miljøer som sier forskjellige ting her. Jeg er ikke jurist, men jeg kjenner Michael Tetzschner som en dyktig jurist og pleier stort sett å være enig med ham i veldig mange saker. Men hovedgrunnen til at Fremskrittspartiet har landet på ikke å støtte dette forslaget, er at vi mener at de tingene som kommer fram her nå, ikke er tilstrekkelig belyst, og det kan også skape ny usikkerhet. Jeg skulle gjerne ha sett at dette ble bedre utredet og klargjort til neste stortingsbehandling i neste periode. Så er det sånn at vi ikke har noen partipisk i Fremskrittspartiet på dette, så hvis det er representanter i Fremskrittspartiet som er blitt overbevist om noe annet, står de fritt til å støtte dette under voteringen i dag.