Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-11:
Mangfold er hverdagen i Norge. Vi har innvandrere i alle kommuner, og vi må planlegge for dette mangfoldet. Vi må se på mangfoldet som en mulighet for lokalsamfunnene. Flertallet av innvandrerne i Norge er i arbeid. De snakker norsk og føler tilknytning til det norske fellesskapet. Norskfødte barn med innvandrerforeldre deltar for fullt i arbeid og utdanning, og har levekår som ligger nært opptil resten av befolkninga. Samtidig er det noen grupper innvandrere som ikke er i arbeid. Kvinner med bakgrunn fra en del land i Afrika og Asia er i mindre grad i arbeid og i mindre grad økonomisk sjølstendige. Å stå utenfor arbeidslivet er ikke bare et tap for dem det angår. Det er også et tap for det norske samfunnet, for vi trenger arbeidskraft og kompetanse. Vi trenger innbyggere som deltar i det norske fellesskapet med sine ressurser, drømmer og ideer. Det er spesielt viktig at flere innvandrerkvinner kommer i arbeid. Vi vet at arbeid er nøkkelen til samfunnsdeltakelse, økonomisk sjølstendighet og likestilling for kvinner. Når kvinner er i jobb, styrkes familiens økonomi. Når de lærer seg språk og kommer i arbeid, får barna deres et bedre utgangspunkt for å lykkes på skolen og i fritida. Vi ønsker å legge til rette for at flere innvandrere, særlig innvandrerkvinner, kommer i arbeid. Fra 2013 innfører vi, som mange har påpekt her, Jobbsjansen som en permanent ordning, med en styrking på 30 mill. kr ekstra fra 1. juli neste år, og en helårsvirkning på 60 mill. kr ekstra fra 2014. Jobbsjansen retter seg særlig mot hjemmeværende innvandrerkvinner. Deltakerne blir fulgt opp av faste kontaktpersoner. Norskopplæring og yrkesrettede kurs er blant de viktigste tiltakene. Mange av deltakerne kommer rett ut i arbeid, og det gjør ordningen lønnsom. Når det gjelder barnefattigdom, eller det som kalles vedvarende lavinntekt, angår det mange familier med innvandrerbakgrunn. Mitt departement, Barne, likestillings- og inkluderingsdepartementet, jobber med barnefattigdom langs flere linjer: For det første styrker vi barnevernet, i samspill og samarbeid med de andre som kan gjøre en forskjell i barns liv. Vi har nå den største satsinga på det kommunale barnevernet på 20 år, og vi jobber med den flerkulturelle kompetansen til barnevernet og innvandreres kunnskap om barnevernet. For det andre skal vi sikre at barn blir hørt, og at vi ser og har respekt for barna enten det gjelder sosialtjenesten, helsevesenet, utlendingsforvaltninga, barnevernet, skoler eller barnehager. Vi må ta barn på alvor og ha barnefaglig kompetanse. For det tredje må vi få til rask bosetting og integrering helt fra starten av. Det er spesielt viktig å styrke kvinneperspektivet i introduksjonsprogrammene. For det fjerde må vi drive en mer oppsøkende virksomhet. Vi må satse mer på tiltak som Jobbsjansen i stedet for passiviserende opplegg som kontantstøtten. Så må vi slå ring om og bruke overgangsstønaden slik den skal brukes, nemlig bidra til at folk kommer i arbeid og hindre fattigdomsfeller. Så må vi styrke arenaene som er felles for ulike barn, og hvor ulike barn kan møtes. Da er f.eks. gratis kjernetid og satsing på barnehagene helt avgjørende. Vi ser nå at når det gjelder kjernetid i barnehagene, er det slik at barnehager i bydeler som tilbyr gratis kjernetid, har flere innvandrerbarn enn bydeler som ikke satser på dette. Så har vi store utfordringer når det gjelder bosetting. Det er et stort problem fordi det innebærer at folk ikke raskt nok kommer i gang med livene sine, og fordi sjansen for at de blir passive i sine lokalsamfunn, framfor aktive, er for stor. Det betyr at vi må gjøre en kraftigere innsats for å få bosatt flere av dem som har fått oppholdstillatelse. Det er en god utvikling når det gjelder enslige, mindreårige flyktninger. Når det gjelder barnefamilier, har vi fortsatt store utfordringer, og også – ikke minst – når det gjelder enslige, særlig enslige menn. Det vi gjør, er bl.a. å få på plass en ny avtale med KS. De er jo nøkkelen for å få dette til, og jeg er glad for at Stortinget og komiteen er utålmodige når det gjelder dette. I tillegg jobber vi med direkteplassering av enslige mindreårige, og vi jobber også med å få utviklingsmidler til kommunene, sånn at kommunene kan få til bedre introduksjonsordninger, noe som gjør at man får en bedre integreringsprosess, som igjen fører til at flere kommuner blir positive til å ta imot flere innvandrere. For at kommunene skal synes det er positivt å ta imot flyktninger, er det avgjørende at integreringa fungerer godt, og at flere kommer i arbeid. Dette kan vi få til å bli en positiv spiral framfor en negativ spiral.