Svein Ludvigsen (Høyre), 2001-02-09:
Det spesielle med denne saken er habilitetsspørsmålet knyttet opp til de faglige vurderingene og saksbehandlingen i SND. Det faktum at aksjeselskapet Pandestor, hvis styreformann også er styremedlem i SND, får innvilget et lån uten styrebehandling, og ingen alarmklokker i SND-systemet ringer, forteller om en holdning til habilitetsspørsmål i Statens nærings- og distriktsutviklingsfond som jeg tillater meg å karakterisere som en ukultur, desto mer som det viser seg at saksbehandlingen i SND gav grunnlag for særlig oppmerksomhet fordi saksbehandleren var negativ, men ble overstyrt av sin overordnede. Jeg brukte begrepet «ukultur», og det er grunn til å spørre om SNDs egen organisering – og det er politikernes ansvar – har bidratt til denne ukulturen. SND har, i motsetning til vanlige investeringsselskaper, ingen kontrollkomite eller kontrollerende instans som kan etterse beslutningene i styret eller administrasjonens fullmaktsbeslutninger. SND er unntatt fra både offentlighetsloven og forvaltningsloven, hvilket gir en beskyttelse mot offentlig innsyn, og det forhold at departementet som eier – eier er ikke klageinstans – har muligens også bidratt til at man ikke har følt dette nødvendige, kontrollerende presset som ofte trengs. I tillegg er SND heller ikke kontrollert av Kredittilsynet. Disse forholdene har muligens gitt en beskyttelse mot innsyn, som igjen har bidratt til forhold som Pandestor-saken har vist, og som ble offentlig kjent bare takket være kritisk journalistikk fra NRK. På den annen side er det å håpe at Pandestor-saken er en enkeltsak og ikke et symptom, og der føler jeg meg trygg på at med den resolutte beslutning som statsråden har tatt i denne saken, vil det bli avklart. Både Stortinget og departementet er altså kritiske til SNDs saksbehandling i Pandestor-saken. Hvordan alarmklokkene i SND til de grader var utkoplet i denne spesielle saken, får man anskueliggjort når man får vite at kravet til sikkerhet faktisk ble svekket etter at saksbehandleren i SND ble overkjørt, i og med at kravet om selvskyldnerkausjonen ble omgjort og garantien dermed gjort mindre god. At SND heller ikke så faresignalene når mer kompetente fagmiljøer som Eksportfinans, GIEK og SNDs egen juridiske avdeling var kritiske til garantiens godhet, forteller om en holdning innad i SND som tydeligvis i altfor stor grad undervurderte eller bevisst overså kompetanse. Og kompetansen viste seg i ettertid ikke å sitte hos beslutningstakerne. Jeg skal ikke forfølge spekulasjoner om hvorfor dette skjedde, men det er klart det gir næring til rykter, det gir næring til påstander som ikke gavner SND og ikke styrker tilliten. For i ettertid viser det seg at SND gjorde tre kardinalfeil som en finansieringsinstitusjon ikke kan tillate seg uten at det viktigste av alt, nemlig tilliten som kundene skal ha til institusjonen, blir svekket. Habiliteten ble ikke ivaretatt på en tilfredsstillende måte, den faglige kritiske vurderingen ble ikke tillagt vekt nok, sikkerheten i engasjementet ble svekket underveis, oppfølgingen var mangelfull, og engasjementet er i gråsonen i forhold til SNDs formålsparagraf. Verre kan det knapt bli. Min konklusjon blir derfor at det er grunnlag for skarp kritikk, hvilket næringsministeren også gir uttrykk for i sitt brev den 4. desember 2000 til kontrollkomiteen i Stortinget. Jeg vil også legge til at det er bekymringsfullt at ikke styret i SND selv har sett nødvendigheten av å ha tilstrekkelige habilitetsregler og rutiner, som hadde avverget en sak som dette. Kommentarer fra hovedstyremedlem Jan Balstad i SND, identisk med styreformann Jan Balstad i Pandestor, i media og senere opptreden overfor rettsvesenet i denne saken håper jeg ikke er representative for hele hovedstyret i SND. Jeg er imidlertid tilfreds med at statsråden nå har tatt initiativ til gode nok habilitetsregler i SND, og at departementet med bakgrunn i fadesen Pandestor vil igangsette en særskilt gjennomgang av statlige engasjement i Nordvest-Russland, så vel som generell gjennomgang av SNDs utenlandsaktivitet. Men etter all denne kritikken viser jeg til den merknaden komiteen har i sin innstilling, hvor vi sier at det har vært politisk vilje til å prioritere norske etableringer i Nordvest-Russland. Jeg synes imidlertid det er på sin plass med en slik erkjennelse, og i den ligger det også en aksept for høyere risiko i enkelte engasjementer enn det som normalt ville ha vært akseptert. På den annen side fritar det ingen i SND fra å utøve godt håndverk.