Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Det er et åpenbart behov innenfor mange samfunnssektorer å sikre oppdaterte og riktige opplysninger om eiendom. Formålet med denne loven sammen med annet lovverk er å sikre dette i alle de tilfeller der det trengs, f.eks. ved eiendomstransaksjoner, ved administrasjon av eiendommer og ved planlegging og disponering av alt fysisk miljø. Dette betyr bl.a. at en gjennom et ensartet og pålitelig register skal sikre sikker tilgang på alle viktige eiendomsopplysninger. I 1980 trådte delingsloven i kraft. Da fikk vi en lov som gav oss et felles system for oppmåling, merking og registrering av eiendom for hele landet. Gjennom Ot.prp. nr. 70 for 2004-2005 om lov om eiendomsregistrering foreslo Bondevik II-regjeringen bl.a. at oppmålingsforretningene skulle kunne utøves som privat tjenesteyting, som innebar at grunneieren selv måtte bestille et landmålerfirma som skulle utføre oppmålingsforretningen. Landmålerfirmaet skulle så sette fram krav om registrering av oppmålingen hos kommunen. Dette sluttet flertallet seg til. Mindretallet bestod av Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Loven, slik den ble vedtatt, betydde at en deler eiendomsregistreringen i to, en tjenestedel og en offentlig forvaltningsdel. Tjenestedelen, selve oppmålingsforretningen, omfattet merking og oppmåling av grenser og alt annet som skulle til for å kunne sette fram krav om registerføring, noe som i loven benevnes som matrikkelføring. Nå er det slik at bare den delen av lovendringen som omfattet bruk av et nytt register til erstatning for grunneier-, adresse- og bygningsregistret og digitale eiendomskart, er satt i verk. Det betyr at lovendringen for øvrig så langt ikke er praktisk tilrettelagt gjennom forskrift, og da ikke satt ut i livet. Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet støttet i hovedsak forslaget til ny lov om eiendomsregistrering, men gikk mot å skille mellom offentlig forvaltning og tjenesteproduksjon. Vi var altså for å videreføre oppmålingsforretningen som en offentlig oppgave, og ikke skille dette fra registerføringen. Som saksordfører ville jeg i utgangspunktet gjerne ha gjort et forsøk på å forene daværende mindretalls- og flertallssyn, men i og med at det gjennom behandlingen for ca. 2 år siden og behandlingen vi nå har hatt, kom fram to helt forskjellige syn på den delen av lovendringen jeg allerede har redegjort for, så ville et felles standpunkt ligge langt utenfor det muliges kunst. Så her får vi nok være enige om å være uenige. Jeg vil kort redegjøre for nåværende flertalls syn, og så regner jeg med at representanter fra mindretallet begrunner sitt syn. La meg bare først si at det er ikke slik som opposisjonen skriver i sine merknader, at vi «nå ut fra ideologiske grunner vil reversere det tidligere vedtaket på dette punkt.» Om det forholdt seg slik, så måtte det vel være av de samme grunner at mindretallet vil opprettholde sitt standpunkt. Vi – Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet – ønsker å endre loven fordi vi mener at det er viktig at eiendomsregistret er komplett og pålitelig. Vi mener at en forutsetning for dette langt på vei er at kommunene opprettholder og videreutvikler nødvendig kompetanse på området innenfor både kart- og oppmålingsområdet og selvsagt også på registerføringsområdet. Deling av dette området vil etter vårt syn vanskeliggjøre dette samspillet. For jeg tror det er slik at skal registret ha den nødvendige kvalitet, vil det kreve at de som håndterer dette, har både praktiske og teoretiske kunnskaper innenfor landmålerfaget. Vi mener altså at det skal være kommunens ansvar å sikre oppmålingsforretning og eiendomsregistrering. Det vil også trygge rettssikkerheten for den enkelte innbygger. Kommunene har plikt til å utføre alle oppdrag som er satt fram for å få foretatt oppmåling og registrering. Dette er også i samsvar med gjeldende rett. Så er det også slik at ut fra § 5a i loven kan kommunen etter avtale overlate til andre å utføre oppmålingsforretninger på kommunens vegne uten at det fratar kommunene de pliktene og det ansvar kommunen har. Klageadgangen er komplisert på dette området, men ved å holde både oppmåling og registrering innenfor kommunens ansvarsområde, kan vedkommende som ønsker å klage, rette sin klage mot kommunen, uten selv å måtte finne ut hvor en eventuell feil måtte ligge.