Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-05:
Jeg vil ta opp de gjenstående forslag som SV har alene eller sammen med andre. Da jeg slo på radioen i dag tidlig, fikk jeg høre at vi hadde fått inn 12 milliarder kr mer i skatt en ventet her i landet. Det er i hovedsak fordi norske bedrifter går bra, og fordi vi handler mye mer. Spørsmålet er altså ikke om vi skal bruke mye penger, spørsmålet er hva vi skal bruke pengene til, for vi bruker jo faktisk fryktelig mye penger. Valget er om vi skal ha moderne skoler, barnehager til alle og billige boliger til de med dårlig råd, eller om vi skal bruke pengene til mer privat forbruk. Da får vi stille oss spørsmålet om hva som er viktigst. For SV er ikke det vanskelig å svare på. Det er ikke nød i norske kommuner, men sammenlignet med velstanden flertallet har privat, blir den kommunale standarden annenrangs mange steder – og det fysiske forfallet er stort. Folk har store problemer med å skjønne at det kan være nødvendig å ha det så stusslig på skoler og sykehjem når vi har så god råd. De fleste reagerer også veldig sterkt når de får høre at sosialklienter må leve på 30–50 kr dagen mange steder. Det er faktisk virkeligheten, og det er der mange av de 70 000 fattige ungene finnes. Dette er en av forklaringene på at det er slik at unger i skam lyger på seg en eller annen unnskyldning for å slippe å be foreldrene sine om penger til skoletur, mens vi andre har penger, mer penger enn vi noen gang har hatt før. Problemet er jo ikke at vi er fattige, men dess rikere vi blir, dess gjerrigere blir vi på vegne av dem som er fattige, og det er de som lider under dårlig kommuneøkonomi, under mangel på billige boliger og muligheter til å få hjelp til å skaffe seg utdanning og arbeid. Norge er steinrikt, derfor blir den kommunale fattigdommen grell, synlig og uforståelig. Folk godtar ikke at ungene deres skal gå på en forfallen skole uten moderne hjelpemidler og undervisning. Hvis ikke vi skjønner at skolen er framtida og derfor er viktig, så skjønner foreldrene det. De skjønner ikke at skolen skal stille bak lav bensinpris i rekken av gode formål. Da vil foreldre velge private skoler. De venter ikke på at det offentlige skal få råd, de har råd selv, men bare til sine egne. De skjønner heller ikke at man f.eks. må sloss som en tiger for å få hjemmesykepleie til bestemor som ikke kommer seg ut av sengen ved egen hjelp, eller for å få noe så enkelt som en rullator når man er gammel, svimmel og beinskjør. Slikt diskuteres på ramme alvor i norske hjem og i norske kommunestyrer fordi vi angivelig ikke har råd til det. Det er jo aldeles ubegripelig. Dette dreier seg heller ikke om å flytte småkroner hit og dit, eller om hvorvidt vi skal konkurranseutsette eller ikke. Dette dreier seg om å stille klare krav til kvalitet og kvantitet, og å sette det som er viktigst, først. Når det gjelder boliger, har SV lenge vært veldig opptatt av det, fordi det er uakseptabelt at situasjonen på boligmarkedet er slik som den er. I innstillingen fremmer vi et forslag som går lenger enn det vi har foreslått før, og det går på å opprette et statlig boliginvesteringsselskap. Det mener vi nå er nødvendig fordi dette går altfor tregt. Ja, så tregt går det at det faktisk er penger på disse postene som ikke blir brukt, enda nøden er stor. Da mener vi at staten må inn som medeier og medspiller konkret i boligprosjekter, sammen med kommuner, borettslag eller allmennyttige stiftelser for å få satt disse i gang, for dette er brennende viktig. Det kan ikke vente, for folk har rett og slett ikke noe sted å bo, og mange står i fare for å miste hjemmet sitt. Slik kan det ikke få lov til å være. SV har også fremmet forslag om at det skal utarbeides en rekrutteringsmelding for kommunal sektor. Rekrutteringsmeldingen for lærere var en suksess. Nå må staten og kommunene sammen lage en tilsvarende melding for andre ansatte, for det kryr av spennende, godt betalte og mindre utsatte jobber andre steder. Statsråd Kosmo har sagt at vi skal omstille. Ja, vi skal omstille, men til hva? Det må lages karrierestiger for folk, slik at de ikke må vekk fra skolen, vekk fra barnehagen eller vekk fra pasienten for å kunne avansere i lønn. Det må lages gjennomtenkte systemer som gjør at vi når målene våre. I SAS og restaurantbransjen kryr det nå av sykepleiere og barnevernsarbeidere, og det blir flere hvis vi ikke tar fatt raskt og lager en plan. Så har SV lagt fram forslag til en sysselsettingspakke som skal bidra til å få flere i arbeid. Aetat er nå nødt til å forandre sin politikk. De må fokusere mer på kvaliteten i arbeidet sitt, slik at de ikke sender folk ut i usikre, utrygge oppdrag som bare ender med nye personlige nederlag, og som gjør at folk fullstendig mister motet. Jeg skal komme tilbake til det i et senere innlegg.