trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-01-30:
Det har vært en veldig bra ting i løpet av de siste fire årene at stortingsflertallet, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti inkludert, har klart å holde Høyre og Fremskrittspartiet i tømme når det gjelder landbrukspolitikken, bl.a. gjennom landbruksmeldingen som vi fikk et flertall for i Stortinget. Det har vært en bra ting, og jeg tror det har bremset en del av de tingene Høyre og Fremskrittspartiet ellers har ønsket å gjøre. Det er bra. Det er også slik at Kristelig Folkeparti har fått gjennom en del ting i regjeringsplattformen – riktignok ting det allerede er flertall for i Stortinget, og som det bestandig har vært flertall for i Stortinget – som bl.a. handler om å opprettholde forhandlingsinstituttet i landbruket, at man skal drive en kanaliseringspolitikk, og at man skal ivareta små og store bruk. Det er for så vidt bra, men det en egentlig har gjort da, er å nulle ut ulempene ved Høyre og Fremskrittspartiets landbrukspolitikk, som det aldri har vært flertall for i Stortinget. Mye av kreftene er brukt på det. Jeg skal ikke si at kapittelet om landbruk er negativt, men jeg har ett stort fareskilt å sette opp når det gjelder landbruk. Det er at det står helt forskjellige ting i denne regjeringserklæringen omkring tollvernet. Det står én ting i landbrukskapittelet og noe helt annet i handelskapittelet, og det er Kristelig Folkeparti nødt til å være meget oppmerksom på.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-01-30:
Det er ikke noen hemmelighet at Senterpartiet helt siden EØS-avtalen ble vedtatt, har ønsket at Norge skal gå ut av den og erstatte den med en alminnelig frihandelsavtale – slik man har med andre land i verden. Det mener jeg det er mange gode grunner til. Noen av grunnene ser man veldig tydelig i en del av de sakene som står foran oss. Jeg vet ikke om representanten så på Debatten på NRK i går kveld. Men hele den debatten om kabotasje og disse luselønningene til sjåfører som kjører i Norge, og den måten man utnytter den typen biltransport på, er ene og alene et resultat av EØS-avtalen. Det er en svært uheldig side. Statsråden sto der helt hjelpeløs og var ikke i stand til å si noen ting om hva han skulle klare å gjøre med det. Han sa at vi skal ha en dialog med EU. Det har han vel sagt de siste fire årene, tror jeg. Men problemet er at den typen konsekvenser av avtalen er et resultat av sjølve avtalen, og det er en av de tingene som gjør at Senterpartiet er kritisk til avtalen – i tillegg til en rekke andre ting.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-01-30:
Det er sikkert opportunt av Høyre, men jeg syns det er litt rart at de sammenligner oss med Storbritannia. De sammenligner oss med et land som har vært medlem av EU i 40 år og skal ut. Norge har heldigvis aldri sagt ja til å bli medlem av EU. Vi har aldri gått inn i Den europeiske union. For oss handler det om hva slags type handelssamarbeid vi som sjølstendig land skal ha med Den europeiske union. I motsetning til Høyre mener Senterpartiet at det er mulig og fornuftig å inngå et vanlig handelssamarbeid basert på frihandelsavtaler i stedet for en EØS-avtale.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-01-30:
Jeg vil gjerne knytte noen kommentarer til det området som jeg også jobber med i komiteen i Stortinget, nemlig utdanningspolitikken. Det står ganske mye om utdanningspolitikk i Granavolden-erklæringen, men det er lite ny og lite konkret politikk. Tvert imot synes jeg egentlig det er ganske oppsiktsvekkende at en så stor andel av det som ramses opp, allerede er vedtatt politikk. For øvrig er det en del ganske uforpliktende formuleringer. Det å blåse opp regjeringserklæringen på denne måten – jeg vet ikke helt hva slags strategi det er, men det er mulig det er en strategi for å skape et inntrykk av en erklæring med mye ny politikk. Realiteten er at det tilslører litt av den reelle politiske situasjonen når man også tar med en rekke punkt som allerede er vedtatt politikk. Det er for så vidt ikke så veldig overraskende at en Høyre-ledet regjering vil føre Høyre-politikk på utdanningsfeltet, men alle lærere, rektorer, foreldre og elever bør merke seg at erklæringen inneholder en klar videreføring av Høyres politikk og dermed er et varsko om mer, ikke mindre, målstyring i skolen. Med Kristelig Folkeparti om bord har jo regjeringen nå flertall for å gjennomføre det. La meg få lov til å ta et par eksempler knyttet til den problemstillingen. Det ene er det punktet i erklæringen som handler om kartlegging av læringsresultater og offentliggjøring av resultatene på skolenivå. Det betyr i klartekst at lærerne fortsatt skal bruke uforholdsmessig mye tid på prøver, internasjonale tester, nasjonale prøver, osv., osv. Argumentet om at denne testingen fører til mer læring, er et argument som mangler faglig belegg. Forskning tyder tvert imot på at den pedagogiske nytteverdien av de nasjonale prøvene er liten, mens omkostningene for elevene, bl.a. i form av økt stress og press i skolen, er ganske egnet til bekymring. I en doktorgradsavhandling som ble avlagt i høst, er en av konklusjonene nettopp at myndighetenes krav kolliderer med skolelederens og lærernes forståelse av hva som gjør skolen god. Der står det bl.a.: «Arbeidet for skolens kvalitet blir ikke knyttet opp mot nasjonale prøver, men i læreres kunnskap om hver enkelt elev i den daglige læringsaktiviteten.» Denne regjeringen synes likevel å ha en veldig sterk tro på det å styre skolen gjennom revisjon av testresultater og konkurranse mellom skolene, og det er etter Senterpartiets mening uheldig. Det er et punkt til i erklæringen som er vanskelig å forstå, rett og slett, og det er at regjeringen vil «følge opp arbeidet med nedre grense for skolekvalitet og systematisk oppfølging av skoleeiere med vedvarende svake resultater». Er det en trussel, er det et ris bak speilet, og hva er det egentlig regjeringen har tenkt å bruke det til hvis de vedvarende opplever skoler som av ulike årsaker har dårlige resultater?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-01-30:
Jeg vil ikke garantere at jeg tegner meg en gang til – eller ikke – det beror litt på hva som blir sagt i de neste innleggene. Jeg har lyst til å komme med noen refleksjoner på slutten av debatten. Det har vært en lang og ganske omfattende debatt. Mange sider er berørt. Senterpartiet har i dag fremmet en rekke forslag. Forslagene har den grønne tråden at de omhandler mange av de temaene som våre representanter også har vært opptatt av under debatten, nemlig behovet for å se hele landet og lytte til hele Norge, behovet for å ta diskusjonen om en usosial avgiftspolitikk som rammer folk på en ufornuftig måte, og også diskusjonen om bruken og forvaltningen av norske naturressurser og norsk verdiskaping. Mange av forslagene våre er knyttet til det. Et av dem handler f.eks. om et CO 2 -fond for tungtransport, som er langt på overtid, som burde ha kommet for lenge siden, fordi det er et av de aller viktigste, mest konkrete og mest effektive klimatiltakene vi kan tenke oss. Det hjelper så lite å sette nye mål i klimapolitikken hvis en ikke snart også begynner å iverksette tiltak som virkelig monner. Dette tiltaket – hvis det hadde blitt effektivt – kunne antakelig kutte tre–fire ganger så mye som den myra som Venstre er veldig opptatt av, eller mange ganger så mye som en del av de andre tiltakene, bl.a. en avgift på kupromp. Det er uforståelig at det ikke er mulig å få større framdrift i det arbeidet, og det er bakgrunnen for at Senterpartiet er opptatt av det forslaget. I dag har vi fått en flertallsregjering. Jeg skal ikke være formandende, men jeg må jo si, etter debatten, at jeg skulle ønske at en var litt forsiktig med å være overmodig, for det vises noen krakeleringer i fasaden allerede den dagen regjeringserklæringen blir debattert. Når det gjelder rovvilt, har Fremskrittspartiet vært ute og sagt at de skal instruere regjeringen. Jeg vet ikke hvordan de har tenkt å gjøre det. Den representanten som har vært ute i media og sagt det, er heller ikke i stortingssalen i dag. Men jeg skjønner at Fremskrittspartiet, og antakelig også mange i Høyre, er misfornøyd. Jeg tror det er god grunn til det, særlig fordi Høyres parlamentariske leder i dag sa at det var gitt fellingstillatelse på fire ulver. Det er det jo ikke. Det er rovviltnemndene som har anbefalt at det skal felles fire ulver. Denne regjeringen vil jo ikke forholde seg til rovviltnemndene. Så det skal ikke forundre meg om den avgjørelsen blir klaget inn for Klimadepartementet, en skal ikke være mye til spåmann for å spå det, og antakelig får man blankt nei. Men det er i dag mulighet for å stemme for Senterpartiets to forslag om rovvilt, som kan gi en bedre og fornuftigere forvaltning av rovviltpolitikken. Tida går så fort med tre minutter. Da skal også jeg komme tilbake og tegne meg til et nytt innlegg for å si mer om saker og debatt knyttet til kveldens møte.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-01-30:
Jeg må nevne et par temaer til som har vært sentrale i dagens debatt. Det ene gjelder sjølsagt spørsmålet om det å innføre en skatt på frivillig arbeid knyttet til dugnader eller arrangementer i kultur- og idrettsregi, eller fordeler ved arbeidsforhold, som nå skal beskattes. Senterpartiet setter egentlig veldig stor pris på at sentrale folk i regjeringspartiene, som Abid Q. Raja, sier at dette er uklokt, og at finanskomiteens leder Henrik Asheim sier rett ut at dette kommer til å bli oppfattet som byråkratisk og smålig. Det tror vi er riktig; det er det det kommer til å bli oppfattet som. Det er det det kommer til å bli sett på som. Derfor har vi i dag fremmet forslag om at en både burde reversere det som gjelder skatt på fordeler knyttet til jobb, og at en burde øke grensen for naturalytelser knyttet til arrangementer. Da vil jeg gjerne understreke at arrangementer sjølsagt er tidsbegrensede. Et arrangement er nettopp det – et arrangement i en kort periode. Jeg setter pris på at de var så tydelige på det, og jeg vil sjølsagt gjerne at alle skal stemme for Senterpartiets forslag i kveld, men dette er jo en debatt som fortsetter. Det er en annen debatt som har vært interessant i dag, og som har handlet litt om strøm og strømpriser, men som egentlig handler om mye mer enn det. Henrik Asheim ga liksom ouverturen til den. Han sa at vi har innrettet oss veldig klokt når det gjelder måten vi har forvaltet naturressursene på, oljen, gassen og vannkraften, og det skal vi være glad for. Ja, det er vi glad for. En må nesten si at vi har forvaltet dem godt på tross av høyrepartiene – på tross av Høyre og Fremskrittspartiet – når vi tenker på hjemfallsdebatter og privatiseringsdebatter knyttet til olje og gass. Men balansen og verdiene vi har skapt av de naturressursene, er uhyre viktige. Strømdebatten har litt sammenheng med det, for i Norge har vi bestandig prøvd å ha en balanse når det gjelder hvordan en velger å bruke strømmen til verdiskaping. Kraftbransjen skal sjølsagt få lov til å utvikle seg, men ikke den alene. Industrien skal også få sin andel av kraft som en konkurransefordel for norsk industri, og vi skal også ta hensyn til forbrukerne. Det er den balansen regjeringen er i ferd med å glemme når de velger å ignorere både betydningen av å øke elavgiften, betydningen av å etablere stadig flere kabler til kontinentet, og betydningen av løftet som en nå er nødt til å gjøre på nettsiden, og som kommer til å være så kostnadskrevende at en ikke har råd til å drive å ta inn den typen avgifter som elavgiften utgjør i tillegg. Jeg er bekymret for hvordan Høyre, Fremskrittspartiet og den nye regjeringen kommer til å håndtere den balansen i årene framover. Det er en av grunnene til bekymring, og det er også en av grunnene til at Senterpartiet fremmer de forslagene omkring det området, som vi gjør her i kveld.
Ove Trellevik (Høyre), 2019-01-30:
Me kunne høyra representanten Arnstad i innlegget seia at regjeringas politikk ville føra til mindre folkevalt styre i kommunane. Høgre ønskjer eit sterkt lokaldemokrati, der kommunane er sikra myndigheit til å leggja til rette for samfunnsutvikling, til beste for innbyggjarane. Kommunane er ansvarlege for forvaltinga av sine område, bl.a. gjennom planarbeid, f.eks. arealplanar. I regjeringsplattforma kan me lesa at kommunane i større grad skal kunna få dispensera frå eigne planar, så lenge det ikkje er i konflikt med overordna nasjonale lovar og krav. Den 3. mars 2017 stemte bl.a. Senterpartiet imot eit forslag som var likelydande med eit forslag som ligg i regjeringsplattforma. Det ville nettopp kunne gjeve kommunane større tilgang og meir folkevald styring i kommunane. Mitt spørsmål er: Har Senterpartiet framleis liten tillit til lokalpolitikarane og lokalt sjølvstyre, eller kan me venta at Senterpartiet vil stemma for regjeringas forslag når det kjem til Stortinget?
Ove Trellevik (Høyre), 2019-01-30:
Leiaren i Arbeidarpartiet, representanten Gahr Støre, sa i innlegget sitt tidlegare i dag at regjeringsplattforma inneheld gjenkjenneleg politikk – og heldigvis for det. Politikken til dei ikkje-sosialistiske partia verkar i praksis. Det går så det susar i Distrikts-Noreg, kommuneøkonomien er god, arbeidsløysa er rekordlåg, næringslivet blomstrar, og det vert bygd ut veg og bane som knyter by og bygd godt saman. Sjømatnæringa har auka eksporten med 50 pst. på fire år, og havnæringa langs kysten opplever ei formidabel utvikling. I landbruket er det også gode resultat, og skogbruket hadde i 2017 det beste året sidan 1989. Reiselivet har sett rekordar fire år på rad, og sidan dei raud-grøne styrte, har talet på utanlandske turistar auka med meir enn to millionar. Den maritime leverandørindustrien går godt, langs kysten vert det levert innovative produkt i verdsklasse. Mange nye elektriske ferjer og båtar er sette i produksjon eller er i bestilling, også frå utanlandske kjøparar. Me må tora å spørja oss sjølve om kva som er hinderet for utvikling i distrikta, og så må me vera villige til å føra ein politikk for vekst og utvikling. Då er løysinga òg å byggja meir veg og jernbane, nettopp for å redusera avstandar. Etter år med forfall på veg og bane vert det no investert over 1 000 mrd. kr for å binda by og land saman. Vegstandarden aukar, og vedlikehaldsetterslepet vert redusert. Kommunane har også fått nye og større oppgåver, difor er mange av reformene til regjeringa viktige og vert vidareførte i den nye regjeringserklæringa. Der Arbeidarpartiet og Senterpartiet er opptekne av å sjå avgrensingar i Distrikts-Noreg, ser regjeringa nye moglegheiter, og det ber plattforma preg av. Regjeringa har ein distriktspolitikk som bidrar til å skapa nye jobbar og ein solid kommuneøkonomi, som gjev betre velferd der folk bur. Talet på ROBEK-kommunar er no nede i 17. Kort sagt: Regjeringa har ein kommune- og distriktspolitikk som verkar godt. Distrikta treng politikarar som seier ja til lokalt sjølvstyre, og som støttar mineralnæringa, seier ja til EØS, ja til meir vasskraft, ja til oppdrett og ja til nye vegar i distrikta. Seier me nei til dette, seier me også nei til jobbar i distrikta. Meir lokalt sjølvstyre og mindre regulering og statleg detaljstyring er grunnleggjande i Høgre sin distriktspolitikk. Det gjenspeglar også regjeringsplattforma. Det er bra. Heldigvis er det godt at opposisjonen ikkje ser så mykje ny retning i regjeringsplattforma, politikken til dei ikkje-sosialistiske partia verkar trass alt svært, svært godt.
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2019-01-30:
Senterpartiet har på inn- og utpust de siste fem årene snakket om økte avgifter, så også representanten Arnstad i sitt innlegg nå. Det står imidlertid i sterk kontrast til den politikken de faktisk førte da de hadde makt sist. Da gikk bilrelaterte avgifter opp. Nå går de ned. Da Senterpartiet styrte, hadde landet en urettferdig arveavgift. Den er nå fjernet. Da Senterpartiet styrte, kunne kommunene kreve inn 7 promille i eiendomsskatt. Nå kan de kreve inn 5 promille, og vi skal videre ned til 4 promille. Eiendomsskatten tar ikke hensyn til hvor mye man tjener, eller hvor mye man har på konto. Det høres unektelig litt pussig ut at Senterpartiet på inn- og utpust snakker om økte avgifter mens de samtidig kjemper med nebb og klør for økt eiendomsskatt. Hvorfor er det så viktig for Senterpartiet å betrakte en bolig som et skatteobjekt, og ikke som et hjem?
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2019-01-30:
Når man hører representanten Arnstad og andre representanter for Senterpartiet snakke om eiendomsskatt, skulle man tro at det var helt umulig for kommunene å drive uten eiendomsskatt, og at velferdstjenestene er det første som ville bli kuttet i hvis man hadde kuttet eiendomsskatten. Det er et paradoks i og med at velferdstjenestene allerede er finansiert av alle andre skatter, som jeg og alle andre innbyggere i dette landet betaler. Eiendomsskatten er derfor en ekstraskatt, som man skriver ut til kommunens innbyggere når man ikke klarer å prioritere lokalt. Et annet paradoks er at eiendomsskatten øker selv om kommuneøkonomien er svært god. Overskuddene er rekordhøye, og aldri har det vært færre kommuner på ROBEK-listen. Noen kommuner klarer seg imidlertid uten eiendomsskatt, bl.a. representanten Arnstads hjemkommune, Stjørdal. Det er en borgerlig styrt kommune med Senterparti-ordfører. Kan Arnstad avsløre overfor andre Senterparti-ordførere, som er glad i så høy eiendomsskatt som mulig, hva hemmeligheten til Stjørdal kommune er?
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2019-01-30:
Da har jeg bare et enkelt spørsmål til representanten Arnstad. Det er riktig at eiendomsskatten har økt de siste årene. Det er derfor vi ønsker å ta ned promillen. Vil Senterpartiet støtte de forslagene?
André N. Skjelstad (Venstre), 2019-01-30:
Senterpartiets behov for stakkarsliggjøring av distriktene forundrer oss litt. Det forundret meg også da jeg denne uken var og besøkte en distriktskommune – min egen, Verran – og Salmars anlegg i Folla, der ikke minst grunnleggeren av selskapet, Gustav Witzøe, har en stor framtidstro og investerer sterkt ikke bare der, men også andre steder. Representanten Arnstad var også innom dette med hvordan det står til i det kommunale Norge. Antall ROBEK-kommuner har falt kolossalt under det borgerlige styret. Tallet vil nå være 17, noe som betyr at kommunene skikker sitt bo godt og driver effektivt. Likevel serverer representanten Arnstad en elendighetsbeskrivelse av Kommune-Norge og sier ikke minst at mitt parti Venstre er skyld i det. I 2013 – selv om Arnstad ikke liker å se seg tilbake – var det ikke 17, som det vil være nå, men 46 kommuner som var på ROBEK-listen under daværende kommunalminister Liv Signe Navarsete. Hva er grunnlaget for dette? Er det slik at det faktisk kanskje står litt bedre til nå enn det gjorde i 2013?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2019-01-30:
I regjeringserklæringen legges det opp til at det skal drives en offensiv og god landbrukspolitikk, der det skal være mulig å drive landbruk i hele landet og styrke både små, mellomstore og store bruk. Virkemidlene ligger fast, og Bondelaget har uttrykt stor tilfredshet med det som ligger i regjeringsplattformen. Allikevel er ikke det godt nok for Senterpartiet. Hva er det med regjeringens landbrukspolitikk som Senterpartiet er så uenig i?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2019-01-30:
Det er allment akseptert at rusavhengighet og alkoholmisbruk er folkehelsesykdommer som må bekjempes med aktiv politikk. Et aspekt ved dette er at de ødelegger familier, barns oppvekst og ofte fører til vedvarende utenforskap i samfunnet. Til forskjell fra andre sykdommer ledsages gjerne rus- og alkoholavhengighet av skyldfølelse og skam over at man har mislyktes med å komme seg ut av elendigheten. Det har i det siste pågått en debatt om gamingens sosiale oppsider, og at disse gjerne undervurderes av foreldre og de av oss som ikke har vokst opp med den gamingkulturen som våre barn vokser opp med. Samtidig har internett gjort pengespill tilgjengelig på en helt ny måte. Nå er selvsagt verken dataspill eller pengespill problematisk i seg selv – på samme måte som heller ikke alkohol er problematisk i seg selv – men det er avhengigheten og den destruktive kraften som ligger i å være styrt av behovet for å spille, som er problematisk. Jeg husker at mange i min besteforeldregenerasjon hadde et veldig anstrengt forhold til kortspill, og det handlet om faren for å spille seg fra gård og grunn. Det skulle man være forsiktig med. I dag er risikoen for å spille seg fra gård og grunn bare et tasteklikk unna. Når tilgjengeligheten øker, øker også risikoen for avhengighet. Dette er et selvsagt premiss som ligger til grunn for vår restriktive alkoholpolitikk her til lands, men nå er det på høy tid at vi politikere tar på alvor at spilleavhengighet er et økende samfunns- og folkehelseproblem som også må bekjempes med konkret politikk. Derfor er et av gjennomslagene i Granavolden-plattformen noe som jeg er glad for, og noe som jeg vil løfte fram her i denne debatten: handlingsplanen mot spilleavhengighet. Jeg er også glad for at regjeringen har forpliktet seg til å – og jeg siterer nå – «føre en politikk som legger til grunn det sosiale ansvaret og hensynet til spilleavhengige». Kristelig Folkeparti har en lang tradisjon for å fremme politikk som tar hensyn til samfunnets sårbare og utsatte grupper. Derfor er denne handlingsplanen helt etter Kristelig Folkepartis hjerte, og jeg ser fram til at den kommer til Stortinget, for den handlingsplanen kommer til å utgjøre en forskjell for potensielt spilleavhengige og deres familier og barn.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2019-01-30:
Vi hørte representanten si at dette er en regjeringserklæring som ikke er god for Norge, og at regjeringen er opptatt av å ri kjepphester. Da ønsker jeg å adressere opp en kjepphest som Senterpartiet liker å ri, og som ikke er god for Norge, nemlig at man ønsker å fjerne EØS-avtalen, for det er fæle greier. Ifølge Senterpartiets program er det til og med en trussel mot demokratiet. Et noe nær samlet næringsliv – de som skaper jobbene våre, de som legger grunnlaget for velferden vår – er svært tydelige på at EØS-avtalen er grunnplanken i verdiskapingen. Dette, samt hundretusenvis av arbeidsplasser, vil Senterpartiet sette i spill og erstatte med handels- og samarbeidsavtaler. Når Storbritannia, med sin robuste økonomi og sine 66 millioner innbyggere, ikke er i nærheten av å lande noe som engang når EØS-avtalen til knærne, hvilket trumfess er det representanten har i ermet? Jeg er veldig spent på svaret, og jeg skal også få det oversatt til engelsk, for Storbritannia vil nok også gjerne høre det.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2019-01-30:
Vi hører representanten Arnstad si at det skal erstattes med én alminnelig frihandelsavtale. Jeg tror Sveits har 120 avtaler med EU – eller flere – så hvordan det skal erstattes med én avtale, har jeg lyst til å få svar på. Så etterlyser jeg egentlig fortsatt svar på spørsmålet: Hva er det som gjør at vi skal lykkes med å få noe bedre enn EØS-avtalen i avtaler og forhandlinger med EU enn det Storbritannia klarer, enn det Sveits klarer? Vi er tross alt en ganske mye mindre økonomi og en ganske mye mindre befolkning. Jeg tror også næringslivet, som lytter til denne debatten, er svært bekymret. Man kan finne enkelteksempler fra EU og EØS-avtalen som er utfordrende, men her er det snakk om å sette hundretusenvis av arbeidsplasser i spill. Så jeg vil gjerne fortsatt høre svaret på hva det er det skal erstattes med.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-30:
Jeg tror Høyre må rydde litt i denne debatten, fordi ulikhet har mange forklaringer, bl.a. at de på toppen drar ifra, utviklingen i arbeidslivet – og så er det en del ting som kan kobles til innvandring. Ulikhetsutviklingen har mange flere forklaringer enn én. Når det gjelder fattigdom, er det det samme. Det er mange barn med innvandrerbakgrunn som er fattige, men vi har også hatt en økning i fattigdom blant dem som kalles etnisk norske barn. Å redusere det til en innvandringsdebatt er feil. Dessuten er veldig mange av løsningene de samme. Øker vi barnetrygden, gjør vi noe med fattigdom i familiene. I tillegg er det én innvandringsdebatt som høyresiden aldri vil ta, og det er den som er knyttet til hvordan vi håndterer arbeidsinnvandringen. Vi er for arbeidsinnvandring, men vi må organisere arbeidsinnvandringen slik at alt arbeid i dette landet skal skje på norske lønns- og arbeidsvilkår. Det er dessverre ikke regjeringen med på.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-30:
Både framstillingen av hva ulikhet skyldes, og framstillingen av hva SV sier, er feil. For det første er det slik at en viktig del av ulikhetsutviklingen skyldes at de på toppen drar ifra. Denne regjeringen fører en politikk som kan forsterke det. For det andre er det overhodet ikke riktig at SV ikke tar debatten om innvandring, men vi har de forslagene som gjør at vi skal lykkes bedre med integreringen. Og vi har vilje til å ta den diskusjonen høyresiden aldri tar, nemlig om hva som skjer i arbeidslivet vårt når de med de laveste lønningene henger etter i lønnsutviklingen. Det er et spørsmål – ikke om innvandrere tar jobbene fra nordmenn, ikke om å legge skylden på innvandrere, men om hvordan vi som politikere organiserer arbeidslivet vårt. Det er et fundamentalt spørsmål i ulikhetsdebatten framover, men regjeringen skygger banen, bl.a. fordi de er redd for å diskutere EØS.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-30:
Vi er for smarte krav. Problemet med mange av de kravene denne regjeringen har stilt, f.eks. i skolepolitikken, er at de ikke er spesielt smarte, f.eks. firerkravet i matematikk, som gjør at mange høyt kvalifiserte ungdommer ikke får bli lærere i en tid da regjeringen sørger for lærermangel i norske klasserom, eller måten fraværsgrensen var innrettet på. Husk at regjeringen egentlig ville ha en veldig rigid modell, som ville fått veldig alvorlige konsekvenser. Vi har nå fått tall på bordet som viser at det er økt risiko for frafall i videregående skole. Istedenfor å være så selvfornøyd som regjeringen er i denne debatten, ville jeg tatt det veldig på alvor, for er det én ting vi må lykkes med i norsk utdanningspolitikk, er det å sørge for at ungdom klarer å komme seg gjennom videregående skole, istedenfor å falle ut.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-30:
Vi skal se på forslagene som kommer fra regjeringen. På en del områder er vi for en mer liberal bioteknologipolitikk, på andre områder ikke. Sånn er det jo i veldig mange partier. Det vi er sterkt imot, er å gi ett parti en vetorett over bioteknologipolitikken, sånn som Fremskrittspartiet i praksis har vært med på. Det er ikke klokt i en tid hvor teknologien er i rivende utvikling, hvor vi trenger å ta de etiske debattene, men hvor vi også trenger å se de mulighetene som ligger i dette, og som jeg tror vi er enige om, bl.a. for at mennesker som ønsker seg barn, skal kunne få barn. Det er SV for. Fremskrittspartiet er også for det. Men regjeringserklæringen gjenspeiler dessverre ikke det.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-30:
At en i forbindelse med denne regjeringserklæringen tar uenigheter om dette spørsmålet av bordet på forhånd, mener jeg er en veldig spesiell måte å gjøre det på. Så er det selvfølgelig sånn at det er uenigheter partiene imellom. Det er en ærlig sak. Og saker om bioteknologispørsmål følger ofte ikke de tradisjonelle blokklinjene. Det er helt sant. Det går på kryss og tvers. Det kan også være uenigheter innad i partier. I vårt parti er det iblant uenigheter i disse spørsmålene. Jeg er ikke noe redd for det, for det er krevende spørsmål. Ofte må man veie for og imot, derfor har vi også hatt interne diskusjoner om mange av disse tingene. Det skal vi også ha framover. Men på forhånd å si at dette er avgjort, ved på forhånd å si at det Kristelig Folkeparti bestemmer, er det som blir regjeringens politikk, synes jeg er å gi fra seg en god sjanse til både å henge med i tiden og til å oppfylle en del av de forventningene jeg tror mange av innbyggerne våre har til oss.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-30:
En del av det representanten Melby viser til, er områder hvor Venstre og Kristelig Folkeparti, enten hver for seg eller sammen, har vært nettopp det jeg beskrev i mitt innlegg: en bremsekloss – og har sørget for en annen retning på politikken gjennom de budsjettforlikene som er inngått i Stortinget. Det har vi anerkjent før, og jeg er når som helst villig til å anerkjenne den innsatsen igjen. Problemet er jo bare at jeg frykter at særlig på det økonomiske området forsvinner dette nå, fordi en flertallsregjering betyr at Høyre og Fremskrittspartiet fort vil få mye flertall for det som er viktigst for dem, som gjerne er det jeg kaller overklassepolitikk, mens Venstre og Kristelig Folkeparti blir overlatt til å prioritere andre ting. Så er diskusjonen om såkalt målrettede ordninger eller universelle ordninger stor. Jeg brenner for en velferdsstat som gjelder for alle. Men i tillegg er det ofte sånn at det å gå bort fra universelle ordninger skaper fattigdomsfeller, som gjør situasjonen vanskeligere for fattige familier.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-30:
Ja, vi sørget for plass til alle og lavere pris for alle. Det er jeg veldig stolt over. Det jeg kaller overklassepolitikk, er f.eks. det å love nye kutt i skattene for folk med aksjeformue, mens vi vet at denne regjeringen har gjennomført en rekke usosiale kutt for folk som har lite, f.eks. uføre forsørgere med barn, f.eks. en god del grupper med syke, som har fått økte egenandeler på fysioterapi osv., osv. Det er overklassepolitikk. Så er mitt argument mot Venstres linje i barnehagepolitikken bare at det er ikke nok, og at jeg frykter at hvis vi ikke bygger videre på den universelle barnehagereformen, risikerer vi å få en situasjon hvor det blir vanskeligere for folk med lav inntekt å jobbe mer eller å komme seg i arbeid, fordi de da f.eks. mister det godet som en gratis plass i barnehagen er.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-30:
Det som står på punktet om ideell velferd og ideelle aktører, er bra. Problemet, tror jeg, er det som ikke står der. For vi er f.eks. sterkt for å gå bort fra kortsiktige anbud og over til mer langsiktige avtaler. Det foreslo vår regjering for barnevernet. Men med en gang den blå regjeringen kom på, gikk man bort fra det. Da skulle barnevern igjen ut på anbud. Hvis en lykkes med dette, er det bra, men problemet er at det står ingenting i denne erklæringen om det som er avgjørende for å lykkes med det, nemlig å begrense de kommersielles makt, de kommersielles vekst i norsk velferd. Hvis vi virkelig skal sikre de ideelles framtid i norsk velferd, som jeg er veldig, veldig opptatt av, skal vi gjennomføre et forbud mot profitt, som gjør at de store kommersielle kjempene ikke lenger ser norsk velferd som et attraktivt marked, og at skattepenger går til velferd for alle i stedet for til formuer for noen få.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-30:
Som vi allerede har vært inne på, er det kaldt i landet vårt. Det som er en alvorlig situasjon, er at folk med dårlig råd også merker behovet for ekstra strømforbruk for å holde seg varme. Mange er nå i en situasjon med uro og utrygghet rundt hvordan regningene skal betales. Det er svært høye priser, og det er store svingninger i prisene. I 2011 var vi i en lignende situasjon. Den gangen foreslo den rød-grønne regjeringen en ekstra utbetaling til alle som mottok bostøtte, på 2 500 kr per person og litt ekstra for øvrige hustandsmedlemmer. Det var en veldig viktig håndsrekning til folk med dårlig råd. Vil statsministeren gjøre tilsvarende denne vinteren?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-30:
Forskjellen på det og det vi her foreslår, er at det er mulig nå å gi en målrettet veldig betydningsfull håndsrekning til dem som sliter mest. Det bør gjøres ved å kopiere det som skjedde i 2011, men det må også gjøres ved en håndsrekning til en del andre grupper. For denne regjeringen har jo strammet inn i bostøtten slik at langt færre får. Derfor bør en sånn ordning også gjelde noen flere grupper. Jeg forstår statsministeren slik at hun er villig til å vurdere det. I morgen fremmer SV et representantforslag, slik at Stortinget har muligheten til å gå ordentlig inn i denne vurderingen. Statsministeren har sagt i dag at hun vil invitere til samarbeid over blokkene, og da vil jeg gjerne ha statsministerens bekreftelse på at dette forslaget er noe som vil bli seriøst vurdert. Kanskje kan det bli det første vi gjør sammen etter regjeringsskiftet: å få til et nødvendig løft for dem som nå sliter med høye strømregninger.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-30:
Det har vært en lang debatt, men vi skal holde på litt til, for det er noen ting det kan være verdt å ta opp igjen mot slutten. For det første syntes jeg det var veldig interessant at den parlamentariske lederen for Høyre, Trond Helleland, gikk så langt inn i diskusjonen om hvordan det skal gå med de rød-grønne regjeringsforhandlingene i 2021. Da vil jeg bare si at vi ennå ikke har kommet så langt i planleggingen av det, for det er en stund til, men jeg er glad for at Helleland har begynt å tenke på det allerede og er innstilt på at det skal skje. Jeg takker for den tilliten. Det er en ting til jeg legger merke til når det gjelder Høyre, og det er at Høyre nå har begynt å snakke ganske mye om ulikhet. Det er bra, for det viser at regjeringen er i ferd med å ta inn over seg den dype folkelige uroen som finnes over at ulikhetene i makt og rikdom øker i Norge. Men det denne debatten har avslørt veldig tydelig, og som vi også kan lese ut av regjeringserklæringen, er mangelen på politisk vilje til å gå inn i og gjøre noe med de største utfordringene i møtet med ulikhetene, f.eks.: hvordan vi kan snu de usosiale kuttene som det borgerlige flertallet har gjennomført overfor en rekke av de menneskene som har minst i det norske samfunnet hvordan vi kan rigge om skattesystemet sånn at det ikke fungerer til fordel for den økonomiske eliten, men faktisk blir mer omfordelende igjen hvordan vi kan få mer kontroll på et boligmarked som har løpt løpsk – ingen borgerlige representanter har snakket om det, de har bare vært opptatt av å fortelle hvor viktig det er at eiendom fortsatt ikke skal skattlegges mer enn helt marginalt i Norge hva vi skal gjøre med den situasjonen vi har i arbeidslivet, der de 10 pst. lavest lønnede knapt har hatt reallønnsvekst det siste tiåret Vi får høre hele tiden fra Høyre at vi ikke vil gå inn i debatten om innvandring når vi snakker om ulikhet, og det er jo påfallende når vi igjen og igjen ser denne uviljen fra Høyres side til å gå inn i en helt sentral debatt knyttet til ulikhetene, nemlig den om premissene for hvordan arbeidsinnvandring skal fungere i Norge. På toppen av det har vi debatten om skattefradraget for fagforeningskontingent, som for meg er et slags symbol på denne regjeringens mangel på forståelse for organisasjonsgraden og fagbevegelsens betydning for å holde forskjellene nede. Det er nye løfter om skattelette til folk med aksjeformuer. Den eneste gruppen som i denne regjeringserklæringen får løfte om at de ikke skal få noe skattelette, er folk som er med i en fagforening.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-30:
Jeg får gratulere representanten Breivik med partijubileet. Venstre var et veldig bra parti for 135 år siden, så det tror jeg vi kan slutte oss til, alle sammen – ja ikke de i Høyre, kanskje, men alle vi andre!(munterhet i salen) Men til dette med at vi har sagt «høyreregjering»: Det er jo et spørsmål om i hvilken retning politikken går, og på hvilke områder vi ser tydelig i det som tidligere var en åpen situasjon i Stortinget, med mulighet for at politikken kunne ta ulike retninger, at det nå vil være mye større sjanse for at høyrepartienes lange linjer får gjennomslag. Vi ser det f.eks. i klimapolitikken, der det dessverre er sånn at Venstre og Kristelig Folkeparti har sagt fra seg muligheten til mer samarbeid på tvers av blokkene, noe som trengs mer i klimapolitikken enn i noen andre saker, fordi skillelinjene rett og slett ikke følger de tradisjonelle blokkskillene. Denne regjeringserklæringen mangler de konkrete tiltakene som trengs for å få utslippene ned. Den har mange nye mål, ambisjoner og utredninger – sånt som vi har mer enn nok av i norsk klimapolitikk – men mangler de konkrete tiltakene og mangler en invitasjon til et klimaforlik som kunne gjort det mulig for mange av oss å finne sammen og jobbe sammen med det som er vår aller største felles utfordring. Det er skuffende, og da får også regjeringspartiene høre det i denne debatten. (munterhet i salen) Jeg er glad for, som representanten Grøvan påpeker, at det står mye pent om de ideelle i regjeringserklæringen, men det er ikke riktig at vi fra opposisjonen ikke også har påpekt problemer med det. For det som ikke står i regjeringserklæringen, er de helt nødvendige begrensningene på kommersialisering av norsk velferd som må til hvis målene om en økt andel ideelle i velferden skal nås. Da kan vi ikke ha en utvikling hvor det i barnevern, i barnehager, i eldreomsorg og i rusomsorg kommer stadig flere aktører inn som skal tjene penger. Da må vi sørge for at hver krone av skattebetalernes penger går til velferd for de mange og ikke til formuer for noen få. Olaug Bollestad spurte i sted «hvem?», og mente, tror jeg, med det å si at de borgerlige har gjort mest for de ideelle. Vel – hvem var det som gjeninnførte anbudene i barnevernet? Hvem er det som holder sin hånd over de kommersielle aktørene? Det er høyresiden. Så også her er Kristelig Folkeparti i feil selskap.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-30:
Jeg kan love at vi skal jobbe videre med flere gode navn på regjeringen og lansere dem etter hvert, men siden vi nå har kommet inn i vel den femtende timen av debatten, skal jeg ikke ta flere av dem nå – det nikkes. Men jeg må komme med en kort stemmeforklaring, jeg også. SVs gruppe vil stemme for forslagene nr. 5, 6, 8, 9, 10, 12 og 14, fra Senterpartiet. Vi vil i tillegg stemme for forslag nr. 15, fra Rødt. Det skal sies at her har Rødt og SV tydeligvis jobbet parallelt med samme idé. Det er ikke så rart, for mange er opptatt av den situasjonen folk med dårlig råd kommer i når strømprisen øker. Men vi har kommet fram til at et representantforslag er en god idé, både fordi det kan se ut som om også regjeringspartiene trenger litt mer tid til å tenke over saken, og fordi vi mener det er klokt å ha en mulighet til å utvide en sånn støtteordning utover dem som får bostøtte, som det jo har blitt færre av. Men det ville være rart å stemme mot Rødts forslag når intensjonen er den samme, så vi stemmer også for det. I tillegg vil vi, overraskende nok, stemme for våre to egne forslag.
Marianne Haukland (Høyre), 2019-01-30:
Tall fra SSB viser at økende levekårsforskjeller først og fremst skyldes økt innvandring. Brochmann 2-utvalget fant ut at arbeidsledigheten er høyere blant innvandrere og flyktninger som har kommet hit via familieinnvandring, og de tjener omtrent halvparten av det som er gjennomsnittlig norsk lønnsinntekt. Det er ikke så vanskelig å forstå, siden det selvfølgelig tar tid å lære seg et nytt språk, skaffe seg et yrke og komme i arbeid. Karin Andersen påstår at inntektsforskjellene skyldes det norske skattesystemet. SV vil slett ikke snakke om det faktum at økt innvandring fører til at flere barn vokser opp i lavinntektsfamilier. SVs Kari Elisabeth Kaski sa nylig til Nettavisen: «Det er forståelig at Høyre er veldig opptatt av å få frem at innvandring er hovedårsaken til at det blir flere fattige barn. Det er selvsagt mer behagelig enn debatter om at regjeringen hvert år gjør skattesystemet mindre omfordelende.» Er det da slik at SV benekter at økende innvandring kan føre til flere lavinntektsfamilier, og at(presidenten klubber) dette er et enkelt …(presidenten klubber igjen) (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Marianne Haukland (Høyre), 2019-01-30:
Tallene fra SSBs levekårsundersøkelse viser at økende forskjeller først og fremst skyldes innvandring. Dette er en utfordring vi må ta på alvor. Likevel insisterer SVs stortingsrepresentanter på at det er denne regjeringens skattepolitikk som er med på å øke forskjellene. SVs løsninger handler svært lite om å styrke den sosiale mobiliteten gjennom skole og arbeidsliv, da de er imot å stille krav om kompetanse hos lærerne, stille krav om at elevene skal møte opp i videregående skole, eller at arbeidsledige hos Nav skal møtes med krav om aktivitet. Hvorfor insisterer SV på å ha en debatt om sosiale forskjeller basert på en fiktiv framstilling – at det er den generelle skattesatsen som er årsaken til at vi har økende ulikheter – samtidig som man ønsker å ha en mer liberal innvandringspolitikk?
Marianne Haukland (Høyre), 2019-01-30:
La oss ta sosial mobilitet, da. Vi ønsker å styrke den sosiale mobiliteten gjennom skole og arbeidsliv. Hvorfor er SV imot å stille krav om økt kompetanse hos lærerne? Hvorfor er SV imot å stille krav om at elevene skal møte opp på videregående skole? Og hvorfor er SV imot krav om at arbeidsledige som står hos Nav, skal møtes med krav om aktivitet i arbeidslivet?
Marianne Haukland (Høyre), 2019-01-30:
Først kan jeg begynne med å ønske Kristelig Folkeparti velkommen i regjering. Jeg ser fram til et godt samarbeid. Og så gleder jeg meg veldig over at det er fire kvinnelige partiledere. Dere er et forbilde for mange kvinner. Høyre gikk til valg i 2013 på å skape like muligheter for alle, og regjeringsplattformen i 2019 handler mye om dette. Våre partier har et felles ønske om å skape et bedre samfunn. Norge blir altså ikke et kaldere samfunn under denne regjeringen. Jeg tror ikke halvparten av det norske folk ønsker en borgerlig regjering fordi de ønsker seg et kaldere Norge. Jeg tror – tvert imot – velgerne ser at helsekøene blir kortere, og at stadig flere kommer ut i jobb. De kan også se at antallet bostedsløse går kraftig ned, at antallet helsesykepleiere i skolen går opp, og at flere med rusproblemer og psykiske problemer får raskere hjelp. Med Høyre i regjering får brukerne større frihet og mer kontroll over egen hverdag, og vi har innført fritt brukervalg, noe som gjør at over 10 000 får valgfrihet i behandlingstilbudet – altså ikke svenske tilstander, men norske pasientrettigheter. Vi har innført brukerstyrt personlig assistanse, og det er en velferdsreform som Arbeiderpartiet ikke klarte å innføre da de satt i regjering i åtte år, men som vi brukte kun halvannet år på å få på plass. I plattformen understreker vi at denne retten til brukerstyrt personlig assistanse handler om like muligheter til å delta i samfunnet, og at retten handler om å inkludere mennesker i samfunnet vårt, og at det er et likestillingstiltak. Barn skal også ha like muligheter til å delta i fritidsaktiviteter, og alle barn skal få et fritidskort som kan brukes til å betale kontingent til barne- og ungdomsaktiviteter. Det synes jeg er veldig bra, og det skjer under en borgerlig regjering. Jeg tror alle i denne salen har hjertet på rett sted, og at de har et ønske om å gjøre livet bedre for folk flest og ønsker en positiv utvikling i hele landet, men samfunnsdebatten gjenspeiler ikke dette i det hele tatt. Politikken blir erstattet med retorikk, polariserende retorikk, som er splittende. Alle politikere har et ansvar for å bidra til et godt debattklima – også her, slik at vi bidrar til at innbyggerne kan ta opplyste valg. Da må vi ha en faktabasert debatt.
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2019-01-30:
Fremskrittspartiet har fått betydelig gjennomslag for liberalisering på bioteknologiområdet. Vi har bl.a. sørget for at unge kvinner som blir rammet av en alvorlig sykdom som kan eller vil skade eggene varig, nå får hentet dem ut og lagret dem gratis. Vi har også fjernet egenandelen på 17 000 kr, og vi gjør det nå mulig å lagre disse eggene lenger, sånn at unge kvinner får lengre tid til å planlegge familielivet sitt. Fremskrittspartiet og regjeringen legger nå også fram lovendringer som utgjør den største liberaliseringen av bioteknologiloven siden 2004. Støtter SV de liberaliseringene Fremskrittspartiet har fått gjennomslag for i bioteknologiloven? Og hva synes SV selv om at de i sine åtte år i flertallsregjering ikke gjorde noen endringer på dette området?
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2019-01-30:
Fremskrittspartiet er glad for det samarbeidet vi har hatt med SV på liberalisering av bioteknologiområdet, men jeg biter meg fast i at representanten Lysbakken er kritisk til at man gir ett parti mulighet til å ha vetorett i spørsmål om bioteknologiloven. For i 2005–2013 satt SV i en flertallsregjering med Senterpartiet, og i den perioden ble det ikke gjort noen endringer i bioteknologiloven. Det ble ikke tillatt med eggdonasjon, det ble ikke tillatt med assistert befruktning for enslige. Vil representanten Lysbakken innrømme at han selv, når SV har styrt i en flertallsregjering, har gitt vetorett til andre partier?
Guri Melby (Venstre), 2019-01-30:
Jeg registrerer at representanten Lysbakken er veldig fornøyd med sitt retoriske poeng om at Venstre ikke har noe gjennomslag i denne regjeringen. Jeg vil anbefale ham å lytte videre til debatten, og høre om alle de sakene som vi har fått gjennomslag for. Jeg tenkte jeg skulle løfte det som har vært én hovedprioritet for Venstre, nemlig å løfte dem som trenger det mest, og sikre alle barn like muligheter på tross av foreldrenes økonomi. Blant annet har vi sikret nesten 50 000 barn tilnærmet gratis barnehageplass, og med Granavolden-plattformen viderefører vi denne tydelige sosiale profilen med målrettede tiltak som økt barnetrygd for barn under seks år, økt engangsstønad og en rekke andre tiltak, bl.a. også gratis kjernetid i SFO. Meg bekjent har også SV tradisjonelt kjempet for mange av disse sakene. Forskjellen mellom Venstre og SV har vært at mens vi prioriterer dem som trenger det aller mest, har SV villet gi disse godene til absolutt alle, også til dem som har veldig god inntekt. Så når SV da sier i debatten om regjeringserklæringen at de registrerer at vi gir til overklassen, lurer jeg på om det ikke heller er SV som med sine universelle svar på alle sosiale utfordringer gir mest til overklassen, mens regjeringen og Venstre gir mer til dem som trenger det mest.
Guri Melby (Venstre), 2019-01-30:
Jeg aksepterer at SV og Venstre har ulikt syn når det gjelder akkurat dette om hvorvidt det er riktig å bruke universelle eller målrettede ordninger. Man kan diskutere hvilke ordninger som er de beste. Men mener fortsatt Audun Lysbakken at det er riktig å bruke merkelappen overklassepolitikk når vi helt konsekvent prioriterer barna i de familiene som trenger det mest, når vi gir over 7 000 kr mer i barnetrygd til dem som trenger det mest, nemlig de familiene som har barn under seks år, når vi gir tilnærmet gratis barnehageplass til 50 000 barn fra de familiene med lavest inntekt, mens SV, da de satt i regjering, sørget for makspris som ga lavere pris for absolutt alle.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2019-01-30:
Det norske velferdssamfunnet har sitt utspring i menneske som såg sjukdom, liding, naud og fattigdom, og som i fellesskap gjorde noko med det. Dei gjorde det gjennom ideelle aktørar. Me ser no kva regjeringsplattforma seier om ideelle aktørar, at ein vil ha auka bruk av ideell verksemd. Innan helsesektoren skal delen med ideell verksemd aukast. Ein seier at ein skal utnytte handlingsrommet for å sikre ideelle aktørar, og ein skal få til langsiktige avtalar, nettopp slik ideell verksemd treng. Spørsmålet mitt til representanten Lysbakken er: Er dette å dra politikken mot høgre? Er ikkje dette nettopp å dra politikken mot sentrum, som både SV og Kristeleg Folkeparti har ønskt nettopp for ideell verksemd?
Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2019-01-30:
Denne regjeringens plattform er tuftet på en historisk innskrenkning av kvinners rett til selvbestemt abort. Selvbestemt abort skal heretter kun være forbeholdt de kvinnene som har ett barn i magen. I Aftenposten kan vi lese at Venstre-leder Trine Skei Grande anser abortinnstramningene som kun en pause. Jeg har hørt om å sette kjæresteforhold på pause, men det å sette kvinners rettigheter på pause var nytt for meg. Graviditet, derimot, kan ikke settes på pause. Da lurer jeg på: Hvilke gjennomslag er det Venstre har fått i plattformen som var så gode og viktige at de overskygget kvinners rett til å bestemme over egen kropp?