Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2015-12-14:
Det skatteopplegget vi behandler i dag, er jo en del av et større bilde på flere måter. For det første føyer det seg inn i en rekke av vedtatte budsjetter fra sittende regjering og samarbeidspartiene. Det viderefører tidligere års skattekutt, og det legger til nye. Til sammen utgjør dette regjeringens definitive hovedsatsing og viktigste prosjekt, selv om – og det skal også sies – en del av neste års foreslåtte skattekutt måtte droppes, da realiteten med flyktningkrisen og de omkostningene den fører til, sank inn. Denne hovedsatsingen innebærer en målrettet økning av forskjellene mellom folk, til tross for at stadig flere innser at små forskjeller er en viktig forutsetning for stabilitet, tillit, innovasjon og vekst i et samfunn. I fjor, som vi sikkert alle sammen husker – og noen bedre enn andre, vil jeg tro – ble budsjettet møtt med et ramaskrik, med enorme skattekutt til dem med virkelig mye, kombinert med smålige kutt overfor noen av dem som strever mest i samfunnet vårt. Det var få som forsto at det skulle være oppskriften på omstilling. Årets profil innebærer ikke like store formuesskattekutt, men de fortsetter å være en viktig prioritet. Samtidig ser vi skjerpelser overfor arbeidsfolk og straffing av de arbeidsledige. Skattlegging av sluttvederlag er ett eksempel, skjerping av pendlerfradraget er et annet – og særlig i en tid da flere må belage seg på å pendle fordi arbeidsmarkedet er strammere. I år er også det første året de arbeidsledige merker resultatene av vedtaket som ble gjort i fjor, om å kutte feriepengetillegget for disse. Når jeg dveler litt ved dette innledningsvis, er det fordi denne prioriteringen på mange måter utgjør den viktigste skillelinjen mellom dagens regjering og alternativet. Vi vet at vi står overfor store oppgaver i årene som kommer. Ennå har ikke de store pensjonskostnadene for alvor slått inn, det ligger noen år fram, og svaret på det er ikke å kutte dramatisk i statens inntekter samtidig som utgiftene øker. Jeg hører folk fra regjeringspartiene, inkludert finansministeren, stadig gjøre forsøk på å hevde at vårt svar til et næringsliv i en krevende situasjon er enorme skatteskjerpelser. Det er feil. Vi har i mange, mange år sagt at vi ønsker et stabilt skattenivå. Vi går imot regjeringens store kutt, både fordi de setter oss dårligere i stand til å finansiere velferd og opprettholde den enorme styrken som ligger i å være et land hvor folk har noenlunde like muligheter, men også fordi de skattekuttene som har vært prioritert, har en høyst tvilsom effekt på vekstevnen i norsk økonomi. Dessverre er det slik, viser forskning, at effekten av å senke skatter er relativt beskjeden, men det har større skadelige effekter å sette dem opp igjen. Derfor er det alvorlig at vi har en regjering som har det å senke det generelle skattenivået som viktigste programerklæring, selv om vi har et skattenivå som er lavere enn eksempelvis Sverige, som etter åtte år med borgerlig regjering har sagt klart nei til ytterligere skattekutt. Vår kritikk mot å ta det samlede nivået kraftig ned, betyr ikke at vi har et statisk syn på skattesystemet. Det tar meg over til det andre punktet, hvor dette opplegget inngår som del av en større helhet, nemlig skattereformen. Vi satte i sin tid ned Scheel-utvalget. Vi gjorde det fordi det var nødvendig, sett i lys av den internasjonale utviklingen, med et stadig sterkere press på skattegrunnlaget og særlig selskapsskatten. Jeg skal ikke legge skjul på at det er krevende å forholde seg til deler av en skattereform som ennå ikke er behandlet i Stortinget i dette budsjettet. Allikevel er vi glade for at utvalgets anbefalinger ikke bare har havnet i en skuff, og vi velger, som saksordføreren også var inne på, å støtte regjeringens forslag om å gå ned til 25 pst. på selskapsskatt og inntektsskatt. Med det følger vi opp noen av de viktigste prinsippene i Scheel-utvalgets innstilling. Det betyr en omlegging fra kildebasert til residensbasert beskatning, noe som vil gjøre det mer lønnsomt å investere i Norge. Det er et selvstendig mål. Så er det noen temaer vi mener er viktige i den videre behandlingen av reformen, knyttet til å legge til rette for norsk eierskap, som vi mener at Scheel-utvalget ikke svarer godt nok på. Skjermingsrenten er ett tema, som vi nok kommer tilbake til. Et annet tema er den vridningen som ligger i dagens utforming av formuesskatten, med ulik verdifastsettelse av ulike formuesobjekter. Der har vi foreslått å gjøre noe med det i det alternative opplegget vi legger fram nå i høst, ved å sette alle formuesobjekter, med unntak av primærbolig, til 80 pst. La meg i forlengelsen av dette si at vi er villig til å snakke om ulike måter å innrette formuesskatten på, men det vi ikke kan forlate som prinsipp, er at skattesystemet skal reflektere det de aller fleste oppfatter som helt rimelig – at folk skal yte etter evne, og at formue på en eller annen måte skal beskattes i Norge. For å holde provenyet oppe følger vi opp to av Scheel-utvalgets anbefalinger som ikke er en del av regjeringens opplegg nå. Det ene er skattlegging av finansnæringen. Det har vært diskutert og utredet i flere runder før, og det er også grunnen til at vi, i likhet med Kristelig Folkeparti, mener at den kan innføres fra 1. juli. Det er Scheel-utvalgets forenklede modell vi foreslår, og utvalget har definert skattegrunnlaget i sine anbefalinger. Vi foreslår også å inkludere eksterne renter i rentebegrensningsregelen. Det er et tema som reiser noen dilemmaer, fordi det vil være selskaper som ikke driver aktiv skatteplanlegging, men som allikevel har høy gjeldsgrad, som vil bli rammet av en slik regel. Samtidig er Scheel-utvalget veldig klar på at dette er nødvendig for å få en effektiv rentebegrensningsregel, og at flytting av kapital gjennom å bruke renter er et så omfattende problem at det er viktigere å få dette på plass enn å skjerme enkelte høyt belånte selskaper. Det vil jo fortsatt være slik at det er veldig fordelaktig å finansiere en investering med gjeld sammenlignet med egenkapital. Avslutningsvis noen ord om avgiftssystemet, og jeg skal spare meg for morsomheter om opphavet til flyseteavgiften, men bare påpeke det underliggende og mer alvorlige i at forlikspartiene enda en gang så seg nødt til å finne på en helt ny avgift som ingen vet noe særlig om konsekvensen av, i tolvte time for å få budsjettet til å gå opp. Det vitner om svak styring og har lite med avgiften som sådan å gjøre. I Arbeiderpartiet har vi til og med landsmøtevedtak om å utrede en flyseteavgift etter tysk modell, med trykk på å utrede, fordi vi mener at vi må vite hva vi gjør hvis vi innfører en slik avgift – og etter tysk modell fordi den er differensiert og på den måten har mer direkte sammenheng med faktiske utslipp enn den avgiften som forlikspartiene nå har kommet opp med. Jeg synes det er synd. Jeg er generelt tilhenger av å bruke avgiftssystemet for å redusere utslipp. Vi har en lang suksesshistorie bl.a. med bil, men dårlig utformede og lite gjennomtenkte avgifter bidrar neppe til å øke oppslutningen om et grønt skatteskifte ute blant folk. Jeg må også si at jeg synes det er litt pussig at når man skal velge seg ut én avgift som skal markere det grønne avtrykket i dette budsjettet, er det elavgiften. Det kan sikkert finnes mange grunner for å ville øke elavgiften, men det er i hvert fall en avgift som har svak sammenheng med klimagassutslipp – om noen i det hele tatt, med det store kraftoverskuddet vi etter hvert har fått i Norge. Da ville det vært en bedre idé å følge Arbeiderpartiets alternative opplegg, som øker avgiftene på faktisk utslipp knyttet direkte til CO2, f.eks. på drivstoff – på diesel, helt spesifikt, i vårt opplegg. Ellers kan jeg helt til slutt si at vi har merket oss med en viss interesse formuleringene om Grønn skattekommisjon som kom ut av forliksprosessen. I likhet med mange andre er vi litt usikre på hva de formuleringene faktisk innebærer, etter at vi har hørt ymse forsøk på fortolkning fra de ulike forlikspartiene i offentligheten, men vi er på alle måter spent på fortsettelsen og ser også fram til behandlingen av anbefalingene fra Grønn skattekommisjon. Med dette tar jeg opp det forslaget Arbeiderpartiet er medforslagsstiller til.