trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2011-04-26:
Bakgrunnen for forslaget til representantene fra Høyre er at vi mener at privat eiendomsrett og et fleksibelt, dynamisk lovverk rundt eiendomsretten også gir en betydelig endringskraft for folk som skal utnytte gamle rettigheter på en ny og tidsriktig måte. Det er mange eksempler både i forslaget og i debatten som viser at det ikke er veldig mye dynamikk i det nye lovverket, det nye regelverket. Derfor har vi et forslag der vi ber om akkurat det samme som representanten Arne L. Haugen mener må komme. Haugen sier at man er villig til å ta en diskusjon om hva slags definisjon det skal være, og man er villig til å ta en diskusjon om hvilke rettigheter man skal ha, men man er bare ikke villig til å ta den nå. Et for rigid lovverk hindrer faktisk folk som skal utnytte disse rettighetene, i å bruke den nyskapingskraften og endringsstyrken de har til å skape nye næringer. Det er det vi ber om å få tatt opp til debatt, og det er det vi ber om å få belyst. Vi kommer ikke med noe revolusjonerende. Vi skal ikke asfaltere seterheier, nødvendigvis. Vi ber bare om at man ser på lovverket i en ny tid, hvilket vi ikke mener man har gjort, selv om man gjorde gode forsøk i 2006 og 2007. Helt kort ber vi om at vi får et lovverk som gir muligheter til å utnytte rettighetene i en ny tid.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2011-04-26:
Takk skal du ha! Jeg vil gjerne ta opp mindretallsforslaget fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2011-04-26:
Jeg legger merke til at statsråden bruker formuleringen «begrensning». Man har altså strukket forskriftsbestemmelsene så langt som begrensningen i gjeldende lovverk tillater. Det vil jo si at statsråden er enig i at det lovverket vi har i dag, kanskje ikke er helt «up to date» – på godt engelsk. Man har åpnet for at reiseliv skal kunne være en begrunnelse for å bruke allmenningsretten. Hvis man skal gå over fra tradisjonelt landbruk og til drift kombinert med reiseliv, vil det for veldig mange bety at man må gjøre ganske store investeringer. Mener statsråden at et uklart lovverk og et uklart regelverk fortsatt er tilstrekkelig til at disse aktørene har mulighet til å investere i en ny satsing innenfor reiseliv?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2011-04-26:
Når man lytter til de to siste debattene, er det sånn at man har mistanke om at det ikke bare er statsråden i Senterpartiet som har et begrenset bevegelsesmønster. Her har man vært rundt og snakket med bønder, og man har ikke truffet noen som vil ha endringer. Alle bøndene man har truffet, vil ha Senterpartiet, de vil ha eksisterende politikk og de vil ha eksisterende reguleringer. Det er et lite paradoks når statsråden sier at når det gjelder avhending av landsbrukseiendommer, trenger man egentlig ikke noe lovverk fordi de som ikke vil selge, de selger ikke. Det er bare noen få som kommer inn under reguleringen. Likevel er det faktisk sånn at man må ha en lov og ha en regulering av det. Det vi må huske på, med noen yndige unntak, er at det er gamle, grå menn som har diskutert landbruket i disse to sakene i denne salen i dag. Dette er en næring som skal tiltrekke seg unge mennesker. Det er faktisk ikke sånn at hvis du bare kommer med fire kilo forskrifter og en stor lovbok og noen store reguleringer, så hopper unge mennesker i været og sier at dette har man lyst til å være med på! Når vi reiser rundt og diskuterer landbrukspolitikk, treffer vi unge mennesker som har lyst til å se en karrieremulighet. Den har de lyst til å se i landbruket også. Men for at de skal gå inn i landbruket, må det være en åpen vei ut om en stund, for i dag endrer livet til unge mennesker seg mye fortere enn det gjør for oss gamle, grå. Dette klarer ikke Senterpartiet å skape med den politikken de fører i dag. Det er overhodet ingen veier ut av næringen. Det er et skott i enden der bøndene er klientifisert og kommer kjørende med tømmerstokker hit til Oslo for å trygle og be om nye ordninger, nye reguleringer og nye støtteordninger. Det skaper ikke en spenstig, fremtidsrettet næring. Det burde den politikken vi fører, skape. Så må jeg hilse litt til komitélederen, som bruker uttrykk som: av hensyn til landbrukspolitikken. Det er faktisk ikke sånn at vi er her av hensyn til landbrukspolitikken, men vi skal prøve å skape en politikk som tar hensyn til dem som skal drive med landbruk. Det fikser vi ikke i dag.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2011-04-26:
Reindrift er et viktig ansvarsområde for næringskomiteen. Det er også derfor det er et tema som komiteen stadig har oppe til behandling. Én av grunnene er nok at reindrift etter den norske modellen er forholdsvis komplisert, og at den har en spesiell plass i norsk lovverk. Det viser også komitéinnstillingen, som spriker både i merknader og forslag. En del av bildet er også at vi med frydefull forventning ser fram til den varslede landbruksmeldingen, der statsråden varsler at reindriften får behørig plass, omtale og behandling. Det kan også nevnes at de rød-grønne merknadene i lit til statsråden forventer at reindriften nå skal bli mer bærekraftig både økologisk, økonomisk og kulturelt, et – etter min mening – ganske så fantastisk spennende bilde. For øvrig forutsetter jeg at de andre partiene redegjør for sine merknader og eventuelle forslag i saken. I reindriftsloven innledes det med å stille følgende krav til reindriften: Reindriften skal drives både økologisk, økonomisk og ikke minst kulturelt bærekraftig. Hva som menes med «økologisk bærekraftig» er hyppig oppe i den offentlige debatten. Begrepet rommer både hensynet til dyrehelse og til fauna. Det innbefatter driftsstørrelse, driftsformer og driftsmidler. Selv om det er komplisert, ser det kanskje ut til at man de senere år i alle fall har klart å stanse ut en form for definisjon som flere kan enes om. Det vil etter hvert være til stor hjelp. Begrepet «økonomisk bærekraftig» i en så gjennomregulert næring som reindriften er, etter min mening, feil bruk av begrepet. Næringslivets vanlige økonomiske virkemidler, som investeringsfond, avgiftsfritak for driftsmidler og avskrivninger, har man kuttet helt ut, i stedet baker man alt inn i reindriftsavtalen. Når man i tillegg ved hjelp av samme avtale kutter alle elementer som kunne gjort næringen markedsrettet, er det å bruke et begrep som «økonomisk bærekraftig» nesten å regne som et spill for galleriet. Det siste kravet til næringen er at den skal være kulturelt bærekraftig. Her er det mange, meg selv inkludert, som sliter med hva man skal legge i dette begrepet. Som sagt forventer de rød-grønne ikke bare kulturell bærekraft, men mer kulturell bærekraft etter at den nye landbruksmeldingen er lagt fram. Bruk av slike begreper uten klart å fortelle hva som ligger i dem, vanskeliggjør en fornuftig debatt. Jeg ser derfor fram til at statsråden, eller representanter for flertallet, kan opplyse meg om hva de legger i begrepet. Høyre ser med betinget forventning fram til den varslede landbruksmeldingen. Allikevel mener vi at det å se helhetlig på reindriften er så viktig at vi ikke vil støtte forslaget fra Fremskrittspartiet, men foreslår at det vedlegges protokollen. Jeg tar herved opp forslaget fra Høyre og Kristelig Folkeparti.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2011-04-26:
Som svar på mitt innlegg sa representanten Arne L. Haugen at vi ikke var her for å definere begrepene, for det hadde man gjort ferdig i forrige periode. Nå er det ikke alle som er så gamle at vi har vært her i alle periodene. Kanskje statsråden kan påta seg å gi meg en definisjon på begrepet «kulturell bærekraft», og hva det har å si for reindriftsnæringen?
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-04-26:
Den avtalen som Stortinget har til behandling i dag, gir stater over hele verden en forpliktelse til å bruke havnene sine aktivt til å bekjempe ulovlig fiske. Når avtalen er i kraft, holder det ikke lenger å si at man ikke visste at fisken som landes, ble tatt i et rovfiske langt til havs. Hvis ikke flaggstaten til fartøyet kan gå god for ansvarligheten av fisket, har havnestaten grunn god nok til å nekte fartøyet å lande fangsten i sine havner. Jeg er stolt over å kunne si at denne avtalen ikke hadde kommet i stand uten Norges innsats. Dette er den første nye globale, bindende avtalen som er kommet i stand på fiskeriområdet på 15 år. Avtalen ventes å bli en milepæl i kampen mot ulovlig, urapportert og uregulert fiske. 25 parter må ratifisere avtalen før den trer i kraft. Det vil nødvendigvis ta tid. EU ratifiserer på vegne av alle medlemsland og teller bare som én part. 23 stater har i dag signert eller sluttet seg til avtalen, og etter Stortingets behandling her i dag kan Norge bli en av de første som ratifiserer. Regjeringen prioriterer arbeidet for å bekjempe ulovlig fiske svært høyt. Dette er et arbeid som er utført på flere fronter, og med en rekke ulike tiltak. Vi har etablert bilateralt samarbeid om ressurskontroll med 16 forskjellige fiskerinasjoner og jobber aktivt for å utvide det tette samarbeidet til nye land. Vi har også arbeidet med utvikling av nye tiltak og samlet støtte for arbeidet i FN, FAO og de regionale fiskeriforvaltningsorganisasjonene. Det er derfor gledelig at det er gjort store framskritt på dette området, både i form av konkrete resultater i Barentshavet – hvor det verken i 2009 eller 2010 har blitt avdekket overfiske – og i form av nye internasjonale instrumenter, bl.a. havnestatsavtalen, som er til behandling i dag. Regjeringen har hatt bred støtte i Stortinget for vårt arbeid mot UUU-fiske, og vi kan i dag glede oss over et helt konkret resultat av vår felles innsats. Vi er likevel ikke i mål. Ulovlig fiske krever kontinuerlig oppmerksomhet, og vi vet at aktørene som er involvert, stadig leter etter nye operasjonsmåter. UUU-fiske er fortsatt en betydelig trussel mot bærekraftig forvaltning og matvaresikkerhet globalt, og problemene vi bare for noen få år siden hadde i våre egne farvann, kan komme igjen. Et viktig skritt i denne sammenhengen er at FAO har vedtatt å utarbeide kriterier for hva en ansvarlig flaggstat er. Forhandlingene om dette tar til i Roma i mai 2011. Vi ønsker å kunne peke på hvilke flaggstater som oppfyller sine forpliktelser etter folkeretten, og hvilke som ikke gjør det, samt å vurdere mulige tiltak mot flaggstater som ikke oppfyller sine forpliktelser. Vi jobber også med mulige tiltak knyttet til handel med sjømat, og en viktig brikke er å bygge hindringer mot at ulovlig fanget fisk kommer inn på markedet. Fra norsk side har vi støttet opp om EUs sertifikatsystem, men i likhet med de fleste tiltak mot ulovlig fiske bør også slike systemer ha en overordnet, global forankring. Havnestatsavtalen, som er til behandling i dag, viser at det er mulig å få til enighet, og avtalen er et viktig steg framover.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-04-26:
Til det siste spørsmålet først: Det er jo slik at det er satt opp en liste over kriterier som skal til, eller et risikobasert system er det kanskje enklest å benevne det som, i den forstand at er det fartøy man tidligere har historikk på som det er grunn til å gå nærmere etter i sømmene, eller andre grunner – hvis man har informasjon om at det er et fartøy som det er en risiko knyttet til – skal det prioriteres. Ellers skal det gjennomføres en kontroll av et nødvendig antall fartøy ut fra både den kunnskapen man eventuelt sitter med, og den kunnskapen man eventuelt ikke sitter med. For det vil jo til stadighet være slik at det er fartøy man ikke har god nok kunnskap om, så det vil være et sett av risikobaserte system. Når det gjelder informasjonsutveksling – jeg beklager, men der var taletiden ute – får jeg eventuelt komme tilbake til det.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-04-26:
Det er jo nettopp slik som representanten var inne på, nemlig «hvis mulig». Her vil jo systemene forhåpentligvis bli bedre etter hvert som man bruker dem. I dag sitter vi med en del kunnskap, men definitivt ikke all kunnskap. Det er som det ble sagt i et innlegg fra talerstolen tidligere, at dette er nok ikke det columbi egg som løser absolutt alle utfordringene. Det er det heller ikke presentert som. Det er et sett av tiltak som må på plass. Blant annet tar vi til med i Roma nå i mai å få utviklet et godt system og en god beskrivelse av en flaggstat og av en flaggstats ansvar i forhold til de forskjellige båtene som er registrert hos den. Det betyr jo at noen fartøyer har man god kunnskap om, og noen har man definitivt mindre kunnskap om. Når det gjelder en egen liste over fartøyer registrert i Norge som norske fartøy, så har vi god oversikt over eierskapet, men fartøy fra andre nasjonaliteter har vi selvfølgelig dårligere kunnskap om, og det er et vesentlig område som vi må jobbe videre med.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-04-26:
Det viktige her er at vi har et sett av tiltak, og at vi jobber på bred front på flere områder. Det som er viktig med den avtalen som er til behandling her i dag, og som det forhåpentligvis blir vedtatt at vi skal ratifisere, er at en greier å stanse landinger av ulovlig, urapportert, uregulert fisk, selv om en ikke har jurisdiksjon over fisket i de områdene, slik at en får stoppet det på den måten. Når det gjelder evaluering: Vi evaluerer hele tiden hva som er de beste tiltakene, og vi jobber på bred front. Vi vil til enhver tid se på om vi har de beste virkemidlene for å prøve å stoppe dette fisket, eller stoppe fangsten, som er det det handler om her i dag – vi stopper jo ikke fisket, men vi stopper forhåpentligvis leveransene av denne ulovlig fangede fisken – og at vi dermed får hindret at den kommer inn i markedet til fortrengsel for fisk som er lovlig fanget. Det er på det viset vi må jobbe, på bred front, med forskjellige innfallsvinkler. Dette er én måte og én innfallsvinkel.
Svein Flåtten (Høyre), 2011-04-26:
Jeg vil gjerne forfølge det temaet videre, for jeg synes statsråden har en passiv holdning til dette. Hun snakker om at vi forhåpentligvis kan få til systemer om informasjonsflyten osv. Poenget her er at Fremskrittspartiet og Høyre har skrevet en merknad hvor de legger vekt på å gjøre en internasjonal jobb selv – fra Norge – for å få frem denne informasjonen, også om andre lands båter. Det undrer meg at de rød-grønne representantene ikke har sluttet seg til i hvert fall den første delen av den merknaden. Det skal statsråden slippe å svare for. Men kan statsråden svare på om hun vil gjøre noe internasjonalt for å få til en forbedring av systemene, slik at man får til en bedre internasjonal kontroll? Dét er spørsmålet.
Svein Flåtten (Høyre), 2011-04-26:
Bare kort til komiteens leder, som jeg forstår synes at flertallet har en fornuftig inngang til dette. Det hadde jeg også forventet, siden han står bak de merknadene man har skrevet, og også bak innstillingen. Men jeg synes nok – i forhold til den diskusjonen som har vært – at man på mange vis søker tilflukt i dette med vannkraftutbyggingen og det prinsipielle rundt det for å slippe å ta diskusjonen om hvilke muligheter som ligger i utmarksområdene for de norske distriktene. Da er det jo helt riktig som representanten Thommessen har pekt på – enten det er høyesterettsdommer, eller hva det måtte være av rettspraksis – at det er ingen tvil om at det er vi som er lovgiverne. Hvis man virkelig ønsker å gjøre noe med dette, så kom med forslag fra regjeringen, og vi skal absolutt tiltre dem, i aller høyeste grad. Så igjen til slutt til komiteens leder, som jeg nå nærmest oppfatter at prøver å pynte litt på det som egentlig står i innstillingen. Når jeg leser innstillingen, leser jeg at man ikke bifaller dette. Hvis man mente at det var litt mer i det, finnes det andre måter å fremme det på, som f.eks. at det kunne vært vedlagt protokollen. Men jeg skjønner at argumentasjonen fra opposisjonen har gjort inntrykk. Det er jeg i hvert fall glad for.
Svein Flåtten (Høyre), 2011-04-26:
Jeg er veldig enig med statsråden når han skriver at han har gjort en del endringer som følge av lovarbeidet i 2009 i forhold til priskontrollen. Den følger nå grensene for boplikt, og han har hevet kjøpesummene. I sitt innlegg snakket også statsråden om at han kunne ønske seg en – jeg tror han brukte begrepet – «mer kunnskapsbasert inngang» til saken fra opposisjonens side, tror jeg det måtte være. Det som er interessant å vite, er: Hvilken kunnskapsbasert inngang har statsråden til denne saken når han foreslår oppmykninger og endringer, og faktisk – hvis jeg tolker ham riktig – også sier at han vil vurdere dette videre i forbindelse med landbruksmeldingen? Hvilken bakgrunn har han for å gjøre disse endringene?
Svein Flåtten (Høyre), 2011-04-26:
Jeg tar ordet for å forsøke å rette opp en misforståelse i replikkvekslingen jeg hadde med statsråden. Det jeg mente med å bruke begrepet «kunnskapsbasert inngang», var å gi ham honnør for at han har gjort endringer. Det er bra. Vi ønsker også endringer, men vi ønsker mer endringer. Det var derfor jeg spurte ham om hva som var hans beveggrunner – jeg kalte det kunnskapsbasert inngang – for å gjøre disse endringene. Det jeg var ute etter, var å høre om de kanskje er de samme som Høyre og jeg har. Hvis de er det – og det tror jeg faktisk at de er – tror jeg det er et utslag av at også statsråden ser at tiden går og omstendighetene endrer seg, og det må mer fleksibilitet og mykhet til i disse systemene. Jeg håper det er det han har sett, for da er vi noenlunde på det samme sporet og kan stikke hodene opp av skyttergravene. Så har jeg lyst til å avlegge representanten Holmelid et besøk. Han snakker om at med dette forslaget vil Fremskrittspartiet og Høyre avregulere landbruket fullstendig. Landbruket i Norge kommer alltid til å være en regulert virksomhet, det er det ingen tvil om. Men vi ser jo at resultatene ikke er gode nok. Vi har sett Riksrevisjonens gjennomgang, vi har sett – jeg skal ikke kalle det – departementets tilståelse, og alle er enige om at dette bør bli bedre. Lønnsomheten må bli bedre, fleksibiliteten må bli bedre, vi vet at målene ikke oppnås, virkemidlene må innrettes på en annen måte, og da må det være tillatt å ta opp forskjellige sider ved dette. For dette med prisreguleringen løser jo ikke alle problemer. Det har da heller ingen sagt at det kommer til å gjøre. Jeg tror ikke det er slik at vi trenger mest mulig reguleringer, slik som jeg synes jeg hører Holmelid snakke om. Det er heller ikke slik at Høyre og Fremskrittspartiet ønsker at norsk landbruk skal være en fritidsarena, altså at norske distrikter skal være en fritidsarena, slik representanten Lange Nordahl snakker om. Jeg ber faktisk om å bli trodd når jeg sier at jeg har alternative modeller, alternative tanker, for hvordan landbruket kan innrettes. Kanskje er det ikke de aller største endringene, men vi diskuterer i dag flere endringer, og resultatene taler egentlig for seg selv. Det burde være velkomment at noen vil diskutere alternative modeller.
Svein Flåtten (Høyre), 2011-04-26:
Jeg er veldig enig med statsråden når han sier at man bør dempe språkbruken noe, men jeg reagerer på at komiteens leder kaller andre partiers forslag for «skremmende». Om det er å dempe språkbruken, er jeg ikke helt sikker på. Men litt til representanten Aasland, som snakker om at å øke verdiene på landbrukseiendommer er profitt for eierne – eller for bøndene. Noe av det samme var representanten fra Senterpartiet nettopp oppe og sa noe om: Det at man øker verdien på eiendom, slik at den kan være et bedre låneobjekt, kan faktisk gjøre noe med inntektsgrunnlaget, hvis man ser direkte på det. For det betyr, som i all annen næring, at man er i stand til å investere seg til et bedre inntektsgrunnlag. Og det er det all næringsvirksomhet, inklusiv landbruket, handler om.
Svein Flåtten (Høyre), 2011-04-26:
Jeg synes ikke statsråden skal trekke denne doktoravhandlingen han har snakket om flere ganger i dag, om å ha slektskapsfølelse for sitt gårdsbruk, for langt. Det gir ingen dokumentasjon for hvordan reguleringene virker, for mange mener at de virker uheldig. Brekk mener selv at de har virket uheldig, derfor har han endret på dem. Vi ber i dette forslaget bl.a. om en redegjørelse for de samlede samfunnsmessige aspektene ved alle særreguleringene på landbrukseiendommer som både har og ikke har drift og bosetting. Spørsmålet mitt er: Vet vi nok om hvordan dette virker, eller ville dette vært en fornuftig gjennomgang?
Svein Flåtten (Høyre), 2011-04-26:
President! Jeg stemte feil!
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2011-04-26:
I 2010 ble jordbruket i Troms påført store klimaskader. Snø og isbrann forårsaket at store engarealer ble ødelagt. Sen og vanskelig våronn medførte at reparasjonstiltakene fikk liten effekt – dette kombinert med dårlige vekstforhold i løpet av sommeren bidro til ytterligere lave avlinger. Både for eng og poteter ble det derfor kritisk lave avlinger i store deler av fylket. Dette skapte en så alvorlig situasjon at partene i jordbruksforhandlingene høsten 2010 valgte å iverksette tiltak med dobling av erstatningssats for avlingssvikt på eng i Troms gjeldende for avlingsåret 2010. Kort om Skadefondet for landbruksproduksjon: Dette fondet har som formål å yte økonomisk kompensasjon til foretak i landbruket som har lidd økonomisk tap på grunn av forhold foretaket ikke rår over. Dette er en del av jordbruksavtalen. Tilskudd ved klimatisk betinget svikt i planteproduksjon er den største delordningen, der det kan kompenseres for tap opptil 70 pst. av et normalår. Doblingen av erstatningssatsen fra 2 kr til 4 kr per fôrenhet medførte økte utbetalinger til Troms på om lag 23 mill. kr. Da partene i jordbruksforhandlingene på nytt vurderte situasjonen i desember, ble en enig om å øke utbetalingssatsen med ytterligere 70 øre per fôrenhet. Dette representerte om lag 8 mill. kr i økte utbetalinger fra fondet. Særlig på grunn av det omtalte skadeomfanget er egenkapitalen i Skadefondet for landbruksproduksjon, som ved inngangen til 2010 var på 76 mill. kr, ved inngangen til 2011 redusert til 21 mill. kr. Vedtatt bevilgning til fondet i 2011 er 30 mill. kr. Prognoserte utbetalinger i et normalår er 45 mill. kr. Det foreslås derfor å øke bevilgningen til fondet med 8 mill. kr, tilsvarende økningen i utbetaling på 70 øre per fôrenhet som partene ble enige om i desember. Prognosen for forbruk på post 78, Velferdsordninger, viser et forbruk som er 32 mill. kr lavere enn tildelt ramme, og det foreslås derfor at økte utbetalinger for avlingsskader i Troms, tilsvarende om lag 8 mill. kr, dekkes gjennom en omdisponering av tilsvarende beløp fra post 78 til Skadefondet for landbruksproduksjon på post 50. Det er en enstemmig komité som står bak den innstillingen som nå legges fram.
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2011-04-26:
Det er ingen tvil om at spørsmål om bruksberettigedes rettigheter i statsallmenningene har betydelig oppmerksomhet i deler av landbruksmiljøet og i de områdene hvor vi har statsallmenninger. Og det vil naturlig nok være en viss ulik oppfatning av hva det etter loven skal gis rett til. La meg si med en gang at jeg er tilfreds med den redegjørelsen statsråden gir i det brevet som følger saken, og jeg slutter meg til statsrådens konklusjon. Det springende punktet her, er sjølsagt hva som ligger i begrepet «tida og tilhøva», slik det er formulert i fjellova av 6. juni 1975 nr. 31: «Rett til allmenningsbruk ligg til bygd eller grend som frå gamal tid har hatt slik rett. Retten skal kunne nyttast på ein måte som til kvar tid er i samsvar med rasjonell bruk, og som er naturleg etter tida og tilhøva.» Når begrepet «tida og tilhøva» er brukt i loven av 1975, er det vel for at det skal være en tidsmessig og dynamisk tolkning av hva som er en naturlig rettighet til bruket etter vår tids tolkning. Det er ikke vanskelig å skjønne at dette inviterer til ulike vurderinger og diskusjon. Om utbygging av vannkraftressurser kan falle inn under begrepet om hva som bør omfattes av «tida og tilhøva», tror jeg kan diskuteres. Jeg har imidlertid merket meg at statsråden i sitt brev av 18. november 2010, er klar på at vannkraften i statsallmenningene som utgangspunkt ikke er noen bruksrett, men tilhører fellesskapet, og at denne oppfatning er forankret i rettspraksis. Departementet la i forbindelse med den siste gjennomgangen av seterforskriften og utarbeidelse av nytt rundskriv til grunn at det i enkelte tilfeller kunne være rasjonelt at en seter får utnytte nærliggende vannfall til produksjon av elektrisk kraft til seterens behov. Statskog kan også gi tillatelse til slik småskala utnyttelse, men under forutsetning av at kraften går til driften av eiendommen som jordbrukseiendom. Her har altså departementet gitt noen forsiktige åpninger i den senere tid, og det skal bli interessant å se hvilken utvikling dette fører med seg. I alle fall er jeg interessert i å se hvordan dette utvikler seg nå, etter de endringene som kom i 2007 og 2009, og jeg er enig med statsråden i at vi nå bør se hvordan dette utvikler seg før det eventuelt blir aktuelt å vurdere nye endringer i regelverk eller praksis. Jeg vil derfor anbefale flertallsinnstillingen.
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2011-04-26:
Jeg er av dem – og det er vel kanskje ingen overraskelse – som ikke vil oppheve priskontrollen på konsesjonspliktige landsbrukseiendommer. Det er vel i få saker at skillelinjene mellom høyrepartiene og de andre partiene på Stortinget er klarere. Etter min mening må hovedfokus være på de unge som vil inn i næringen. De må komme seg inn i næringen for en sum som driften kan forrente. Det er helt grunnleggende. Så kan jeg slutte meg til noe av Fremskrittspartiets og Høyres situasjonsbeskrivelse med at altfor mange bruk står tomme. Det er et stort problem. At svaret på dette er at de skal gjøres om til fritidsboliger, kan etter mitt syn være løsningen i noen tilfeller, men opphevelse av priskontrollen på konsesjonspliktig landbrukseiendom er ikke svaret på de utfordringene som ligger i denne problembeskrivelsen. Nå når det arbeides med en ny stortingsmelding om landbruks- og matpolitikken, må vi legge til rette for offensive tanker og holdninger til norsk landbruk og landbrukets muligheter. Skal vi opprettholde selvforsyningsgraden vår i takt med en voksende befolkning, kan ikke jord ligge brakk. Tvert imot må vi utnytte alle disse ressursene for å dyrke mat og opprettholde kulturlandskapet vårt. Det kulturlandskapet er vårt lands kjennetegn, og det kan vi ikke la forfalle. Derfor må prispolitikken være slik at det snarere blir enklere enn verre for unge folk å erverve en landbrukseiendom. Så tror jeg at også i denne sammenhengen kan jordskifte i noen grad nyttes for å få til en mer hensiktsmessig arealsituasjon. Ellers har jeg merket meg statsrådens brev til komiteen, hvor han redegjør for at mindre bebygde eiendommer blir unnlatt fra priskontroll, dvs. de følger grensene for boplikt som nå er satt til 25 dekar fulldyrket eller overflatedyrket jord, eller den må være større enn 500 dekar produktiv skog. I tillegg er det lagt til grunn at priskontroll kan unnlates dersom kjøpesummen ikke overstiger 1,5 mill. kr. Jeg viser til flertallets utmerkede merknader, som er fullt ut dekkende for synet mitt, og jeg slutter meg til innstillingen.
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2011-04-26:
Jeg viser til flertallsmerknadene i saken, som jeg slutter meg til. Der er begrunnelser for boplikt, driveplikt, priskontroll ved erverv av landbrukseiendom og delingsforbudet i jordlova kommentert på en måte som er dekkende for mitt syn. Jeg antar at Høyre ser på dette forslaget som et av sine innspill i forbindelse med debatten om den nye stortingsmeldingen om landbruks- og matpolitikken. Jeg merker meg også at vi i regjeringspartiene er enige med Høyre om at en av de viktigste globale utfordringene er å produsere mat på en klimavennlig og bærekraftig måte, og at det i et langsiktig og solidarisk perspektiv derfor blir stadig viktigere å ha gode virkemidler som kan bidra til produksjon av mat. Når vi er enige om det, må jeg si at jeg er uenig med Høyre, som vil kaste vrak på virkemidlene som gjør det mulig å stimulere til matproduksjon på små og store bruk over hele landet. Vel er det sånn at ingen er fornøyd med at mange bruk står tomme, og at jorda ikke drives, men svaret på denne utfordringen er etter mitt syn ikke å markedsliberalisere landbrukspolitikken. I det globale perspektivet holder vi på med vår matproduksjon opp mot Nordishavet på kun 3 pst. av arealet vårt, som er dyrket jord. Vi i Arbeiderpartiet – og der er jeg trygg på å ta med meg alle de tre regjeringspartiene – vil utnytte all dyrket jord til å produsere mat. Da må vi ha en aktiv landbrukspolitikk som stimulerer og legger forholdene til rette for dem som vil satse. Og skal vi lykkes med å ha et landbruk over hele landet også i framtiden, må myndigheter og næring spille på lag. Derfor må eiendomslovgivningen i landbruket – jordloven og andre lover av betydning – hele tiden overvåkes for å sikre oss at de fungerer etter hensikten. Derfor ble det også gjort omfattende endringer i eiendomslovgivningen i landbruket i 2009, og jeg er enig med statsråden i at det tar tid å vinne erfaringer med de endringene som ble gjort. Kanskje er det aktuelt med ytterligere justeringer, men de må i tilfelle komme som resultat av erfaringer man har trukket i perioden etter 2009. Det er mange i landbruket som sliter økonomisk i dag. Det må vi få gjort noe med. Det er blant de største problemene som må drøftes i den stortingsmeldingen som regjeringen nå skal legge fram. Jeg har ingen tro på at bøndene og landet vårt er tjent med at vi fullstendig deregulerer landsbrukslovgivningen og liberaliserer landbrukspolitikken. Derfor er jeg enig i å avvise dette forslaget. Og så skjønner jeg at dette er en debatt vi kommer tilbake til på et bredere grunnlag når stortingsmeldingen om landbruks- og matpolitikken kommer til drøfting.
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2011-04-26:
Fremskrittspartiets forslag i denne saken er ikke et godt og hensiktsmessig forslag nå – ikke fordi alt er på stell i reindriften, det tror jeg saksordførerens innlegg understreket. Vi i Arbeiderpartiet er enig i mange av problembeskrivelsene til forslagsstillerne. Det har vi etter mitt skjønn gjort rede for i våre merknader. Men midt oppe i innspurten med å få på plass bruksregler, og når Riksrevisjonen nå starter opp en ny undersøkelse av bærekraftig bruk av ressursene i Finnmark, mener vi at det ikke er rasjonelt å bruke ressurser på å opprette et uavhengig granskingsutvalg for å gå igjennom støtteordninger i reindriften. Mange av de elementer som omfattes av Riksrevisjonens gjennomgang, vil være gjeldende for hele det reindriftspolitiske virkeområdet. Jeg oppfatter det ikke slik at vi er samlet her i dag for å diskutere formuleringene av paragrafene i reindriftsloven. Det var noe vi tok for oss i forrige periode. Jeg vil legge til at reindriften vil få sin plass i den varslede stortingsmeldingen om landbruks- og matpolitikken, og at meldingen vil ta for seg systemer for hvordan uavklarte rettighetsforhold skal avklares. Der er vi etter mitt syn ved kjernen av problemet. Rettighetene til vinterbeitene på vidda i Vest-Finnmark har ingen så langt klart å løse. Men skal vi få til en økologisk, kulturell og bærekraftig reindrift i dette området, ja så må det løses, og det må drøftes på en grundig måte i meldingen, det forutsetter jeg. Hvis statsråden er interessert i et forslag fra meg, vil det være å sette en kompetent jordskifterett på saken, en jordskifterett med bemanning i forhold til de oppgavene som skal løses. Det har jeg tro på. Men det kan jo sikkert også finnes andre muligheter for å løse disse rettighetsproblemene. Men at det haster, er jeg enig i, og det må komme på plass før en på en god måte klarer å få bruksreglene på plass. Når rettighetsforholdet er avklart, har vi systemer som sørger for at bruksregler vil komme på plass. Da er mye gjort, uten at jeg vil antyde at problemene i reindriften i Finnmark er ute av verden med det. Men det som da gjenstår, er etter mitt syn identifiserbare utfordringer som forvaltningen sammen med reindriften selv burde være i stand til å møte. Når det gjelder konklusjonen på denne saken, anbefaler jeg flertallstilrådingen.
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2011-04-26:
Saken gjelder omprioriteringer av midler i jordbruksavtalen. Som sagt av saksordføreren fikk man den klimatiske problematikken i nord med tele langt ut i august måned, der avlinger, poteter og alt man holdt på med, ble ødelagt. Det var store skader, spesielt var deler av Troms og Nordland berørt her. Det var problemer med livdyr og annet for bøndene, så Fremskrittspartiet stiller seg bak forslaget om å omprioritere midlene innenfor de rammene som er lagt.
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2011-04-26:
Da vi ble kjent med situasjonen i nord, spesielt det som skjer i Troms, sendte jeg et skriftlig spørsmål til statsråden og spurte hva han kunne og ville gjøre for å løse problemene bøndene der oppe hadde. Da var et av svarene fra statsråden at bøndene var selvstendig næringsdrivende og selv skulle være forsikret mot hendelsene, på lik linje med at andre næringsdrivende forsikrer seg mot ting som kan skje, om det er en vannlekkasje eller at et hus brenner ned. Mitt første spørsmål til statsråden gjelder kriteriene for å dele ut kompensasjon. Vil bønder som er forsikret fra før av, få den samme kompensasjonen som dem som ikke er det? Det andre spørsmålet til statsråden er: Hvor mange i hele Norge er det som er forsikret mot slikt – er det få, eller er det mange?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2011-04-26:
Da vil jeg følge opp svaret med å spørre: Når man fortsetter med nye jordbruksforhandlinger, og når man her skal sette av til fond, vil man kanskje være strengere og legge flere kriterier til grunn for at også bønder – som er selvstendig næringsdrivende, som statsråden sier – på en måte blir pålagt å forsikre seg i litt større grad når man ser at det er såpass få som er det, slik at man hvis det skjer andre, jeg holdt på å si, milde naturkatastrofer, som det som har skjedd her, kan ta litt gjennom forsikringsselskapene og ikke alt av skattebetalerne?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2011-04-26:
Vi ønsker å legge fram en ny sak, der vi debatterer dette og ser på alle problemstillinger. Men posisjonen og statsråden sier at de nye forskriftsbestemmelsene skal få virke en tid. Vi er blitt kontaktet av folk som har litt problemer, bl.a. av turistnæringen, som har nedlagte setre, og som ønsker å bygge vei opp mot disse for å gjøre dem til turistmål. Man har da noen problemer med fjellstyrene, som har en annen måte å vurdere «tida og tilhøva» på: Man har ikke noen bruksrett her. Med bakgrunn i at det legges ned tre bondegårder hver dag, 21 hver uke, ser ikke statsråden behovet for å få en ny sak opp, se på problematikken på nytt og åpne for at bønder også kan drive med turistnæring, slik at de kan leve av gården og ikke må legge ned?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2011-04-26:
Jeg vil fullføre det statsråden sa om «kunnskapsbasert inngang», som vi i opposisjonen tydeligvis ikke har. Med den politikken som drives i dag, er det bare rundt 13 pst. som har hele sin inntekt som bønder. Man har, som statsråden tidligere har sagt fra denne talerstolen, en god del hobbybønder som vi er glade for å ha. Vi er glade for at de er med på å bygge opp jorda, at de leverer mat, melk og det vi trenger. Da er mitt spørsmål til den kunnskapsbaserte inngangen til statsråden: Henger det på greip å si at det ikke er kunnskapsbasert inngang, når man heller skal ha 36 000 tomme bruk som står og råtner ned, i stedet for å la eventuelt hobbybønder få lov til å produsere mer mat, få distriktene til å leve av turisme, mat og annet? Hva er forskjellen på den kunnskapsbaserte inngangen til statsråden og opposisjonen?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2011-04-26:
I replikkordskiftet fikk jeg et spørsmål tilbake fra statsråd Brekk. Det gikk på om vi ville tvangsselge eiendom. Nei, Fremskrittspartiet vil aldri tvangsselge eiendom. Vi vil la det være opp til den som eier eiendommen, om han vil selge eller ikke selge. Det er eieren, grunneieren, som gjør det – verken stat, kemner eller andre skal fortelle den vanlige mannen i Norges land om han skal selge eiendom eller ikke. Men jeg la også merke til at statsråden i innlegget sier at man i dag ikke kan tvinge noen til å selge. Så da er mitt spørsmål til statsråden: Er det kanskje det vi ser i landbruksmeldingen nå, at man skal legge opp til tvang til å selge? Så jeg retter spørsmålet tilbake igjen om det du spurte meg om. Som jeg nevnte i sted, er det rundt 13 pst. som lever av å drive landbruk i dag og kun har det som levebrød. Vi har 36 000 tomme bruk stående. Så er representanten fra Senterpartiet veldig opptatt av at vi skulle lage fritidsbruk. Vi har ikke tenkt å lage noen fritidsbruk. Men hvis noen vil selge bruket sitt, må de få lov å gjøre det. Så kommer kanskje de som statsråd Brekk har nevnt fra talerstolen flere ganger – de flotte, gode deltidsbøndene og hobbybøndene i Norge som holder matproduksjonen og melkeproduksjonen i gang. Det er klart, det vil de komme til å gjøre med vår politikk, hvor man får lov til å selge til den prisen man får. På den måten får man det til å skje. Jeg vil ta et eksempel om en som ville selge sitt bruk. Man skulle lage et dyresykehus – dette er sitert i media. Man ville lage et dyresykehus for alle dyrene i nærheten. Så ble man enig om en pris, man setter prisen, alle er fornøyd, man fører pengene over på konto – og så kommer han Staten. Staten kommer og sier at dette godtar vi ikke, du skal ikke få den prisen. Hva skjer da? Jo, følgende skjer: Den personen som hadde tenkt å slutte og flytte inn til Bergen og være der på sine eldre dager med familien som hadde flyttet dit, kunne ikke realisere kjøp av leilighet i Bergen. For når staten sier at han bare får 1,5 mill. kr, for noe som er verdt mye mer, har han ikke råd til en leilighet i Bergen. Han måtte antagelig leid seg en container på havna, skulle man ha fulgt den rød-grønne regjeringens politikk. Dette viser hva som gjør at man må legge ned. Hva gjør man da? Istedenfor at det kommer ny virksomhet og nye tiltak, legges det ned og blir liggende brakk. Da er vi oppe i 36 001 gårder!
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2011-04-26:
Jeg klarte ikke å dy meg, jeg måtte svare litt til representanten fra Senterpartiet, som prøver å legge det fram slik at vi bare skal ha fritidseiendommer. Det er jo absolutt ikke sant. Vi vil jo akkurat det motsatte, vi ønsker å få bygdene til å levere, vi ønsker at bygdene skal være der. Men med Senterpartiets politikk bygger vi ned, ned, ned, og det er snart ikke et lys igjen i en fjøs. Og nå er utelysene snart også slukket, med Senterpartiet. Man sier at det ikke finnes bønder som vil ha fremskrittspartipolitikk. Ja, da tror jeg kanskje man burde bevege seg litt utenfor Senterpartiets egne partikontorer. Det er faktisk veldig mange bønder som er medlemmer i Fremskrittspartiet – det er veldig mange av dem som er medlemmer hos oss. Og det er jo dem vi hører på – det er dem vi i vår fraksjon og vårt parti hører på. De kommer til oss og legger fram de dagligdagse problemene, problemene de møter i hverdagen, problemer de møter hele veien, mot et byråkrati, mot all offentlig overstyring og et offentlig nærmest overgrep mot enkelte som vil selge sin egen eiendom, men blir stoppet av staten. Fremskrittspartiet tar totalt avstand fra at staten nærmest som en diktaturstat skal gå inn og fortelle hva hver enkelt kan forhandle fram av pris. Vi har respekt for enkeltindividet, vi har respekt for at hver enkelt person klarer det. Man klarer å føde fram barn, man klarer å oppdra barn, man klarer å gjøre det man skal gjøre, men man skal altså ikke få mulighet av det sosialistiske flertallet til å bestemme når man skal selge sin egen bolig. Det har ingenting med demokrati å gjøre, det har noe med – jeg skal ikke si ordet, men jeg hadde lyst til å si det. Så der er den store og hele forskjellen mellom vår politikk og den sosialistiske politikken: Vi er der for folk flest, men Senterpartiet og regjeringen er der mot folk flest.
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2011-04-26:
Representanten Bredvold spurte ministeren om 35 000 tomme bruk og hva man måtte gjøre for å stoppe den utviklingen. Da svarte ministeren at man må øke inntektene til brukene. Da er mitt spørsmål når det gjelder de forhandlingene som nå pågår i landbruket: I fjor gjorde man altså om kronebeløpet på melk til prosenttoll på melk. Vil det være en mulighet for at man nå gjør det samme med osten, at man lager prosenttoll på osten for at man skal få mer fart i brukene for å forhindre fraflytting? Vil det være en ting som statsråden vil legge fram nå i landbruksoppgjøret?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2011-04-26:
Man hentyder jo her hele tiden til at man ikke skal ha en uavhengig gransking, som jeg sa i innlegget mitt også, på grunn av at Riksrevisjonen nå har gått inn. Men går vi tilbake de siste ti årene, ser vi jo at Riksrevisjonen har vært inne og sett på problemstillingen i Finnmark, og de har kommet med krass kritikk og faktisk bedt om at det skal skje vedtak – at det ikke holder helt mål det som Stortinget har vedtatt. Den forrige næringskomiteen påpekte også under behandlingen at ikke alt var på stell. Nå venter vi på at Riksrevisjonen skal komme med en rapport. Statsråden har jo valgt ikke å høre på noe av det som Riksrevisjonen har sagt tidligere. Jeg vil spørre statsråden: Ser statsråden noen muligheter? Hva vil han gjøre med den rapporten som Riksrevisjonen kommer med? Vil statsråden vise handling, eller vil han bare putte den i en skuff?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2011-04-26:
Jeg vil tilbake til det forrige svaret statsråden ga meg, der han sa at man hadde ryddet opp i de konfliktene som var. Jeg har tidligere her i salen – opptil tre–fire ganger – tatt opp med statsråden problematikken på Senja, der man altså lar lovbrudd skje. Man gjør vedtak i reindriftsstyrene, men man overholder ikke de vedtak man selv gjør, og man følger dem overhodet ikke opp. Bøndene føler seg totalt overkjørt. De hadde fått ned rovdyrstatistikken ganske bra, for de har jobbet iherdig med det i mange år. Nå registrerer man at det kommer rovdyr inn i området, og dette er akkurat en tid på året da man skal begynne å slippe ut sauene også. Så bøndene er fortvilte, og de føler seg sviktet av statsråden. Mitt spørsmål til statsråden blir nok en gang: Hvorfor rydder ikke statsråden opp i problemene på Senja når man bryter loven, og man kan bruke loven for å rydde opp?
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2011-04-26:
Saken som vi skal behandle her i dag, har en alvorlig bakgrunn, og det er en sak som Senterpartiet har vært svært engasjert i. Jeg finner derfor grunn til å knytte noen kommentarer til denne saken. Bakgrunnen for saken er de store klimaskadene som landbruket i Troms ble påført i 2010. De førte til det verste uåret på mer enn 100 år for landbruket i Troms. Det startet vinteren 2009/2010, da barfrost førte til mye tele i jordene. I en rekke områder av Troms var det tele flere meter ned i jorda, og telen var i jorda til langt ut på sensommeren. Isbrann ødela store engarealer, og en sen og vanskelig vår gjorde at reparasjonstiltakene fikk liten effekt, samt at dårlige vekstforhold bidro til ekstraordinært små avlinger både for eng og poteter. Situasjonen i bygda Bones i landbrukskommunen Bardu gir et bilde på situasjonen. Her var det tele i marka fram til begynnelsen av august, da de fikk den første frostnatten. Her kom også den første nysnøen på markene før bøndene i det hele tatt fikk slått jordene sine, og det i et stort jordbruksdistrikt. Dette førte til at situasjonen ble prekær for svært mange bønder i Troms. I Bardu kommune var avslingssvikten på over 70 pst., på flere steder i fylket var avlingssvikten på over 90 pst. Jeg vil også understreke at det gjorde inntrykk å møte bønder og tillitsvalgte i Troms Bondelag, som sto overfor en så vanskelig situasjon som denne, men som likevel kjempet for å finne løsninger. Det gir håp for framtida. Jeg vil benytte anledningen til å gi ros til landbruksminister Lars Peder Brekk for at han tok situasjonen på alvor, og for at han har bidratt til at partene i jordbruksforhandlingene kom fram til løsninger som gir bøndene i Troms mulighet til å satse videre i næringen. Dette betyr svært mye i et fylke som Troms, der landbruket bidrar til over 3 000 arbeidsplasser, i både primærproduksjonen og næringsmiddelindustrien. Avtalen mellom staten og Norges Bondelag av 3. september 2010 innebar en enighet om å doble tilskuddssatsen for avlingstap på grovfôr i Troms fra 2 til 4 kr per fôrenhet. Det viste seg imidlertid at det var behov for ytterligere bistand. Den 22. desember i fjor ble partene enige om å øke tilskuddssatsen med ytterligere 70 øre per fôrenhet, noe som innebærer 8 mill. kr. I tillegg har fylkeskommunen og kommunene gitt sine bidrag, og det har vært et stort engasjement i Troms for denne saken. Senterpartiet slutter seg fullt ut til innstillingen i saken. Avslutningsvis vil jeg vise til uttalelsen lederen av Troms Bondelag, Asgeir Slåttnes, ga da avtalen mellom partene ble kjent den 22. desember. Slåttnes uttalte da følgende: «Dagens tildeling viser at den rød-grønne regjeringen, med landbruksminister Lars Peder Brekk og Senterpartiet i spissen, er villig til å strekke seg langt når katastrofen blir så stor som den har vært i år for Troms-landbruket. Noe som vitner om en handlekraftig landbruksminister.» Det er også jeg glad for, og så håper jeg at det blir lenge til vi på nytt får oppleve slike vanskelige situasjoner som Troms-landbruket opplevde i fjor.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2011-04-26:
Bruksrett i allmenningene har lange tradisjoner som strekker seg mange hundre år bakover i tid, og er, sammen med odelsretten, ett av våre eldste kjente rettsinstitutter. Allmenningsretten er en rett som ligger til gårdsbruk, og den er avgrenset til gårdens behov. Allmenningsretten hjemler rett til bruk av visse ressurser i allmenningen, men er ikke en rett man har til evig tid. Det er en dynamisk rett som er begrunnet i et behov eiendommen har til enhver tid. Den kan falle bort, og den kan fås tilbake etter hvorvidt eiendommen oppfyller kravene for allmenningsrett. Det etablerte systemet, med planer, søknadsbehandling og høring av ulike berørte interesser, har skapt et ryddig system for utvisningen av bl.a. tilleggsjord. De bruksberettigede i allmenningene som opp gjennom årene har søkt om tilleggsjord, har fått dette dersom det har vært behov for det, allmenningene har hatt passende jordressurser til det og det ikke har skapt ulemper i forhold til andre bruksrettsinteresser eller miljøhensyn. Jeg vil også vise til brev av 18. november 2010 som statsråden har sendt til komiteen om denne saken. Angående vannkraften i statsallmenningene har regjeringen hatt som utgangspunkt at dette ikke er noen bruksrett. Vannkraften tilhører fellesskapet gjennom statens eierskap til grunneieren, Statskog. Denne rettsoppfatningen er forankret i rettspraksis. I forbindelse med den siste gjennomgangen av seterforskriften og utarbeidelse av nytt rundskriv har departementet lagt til grunn at det i enkelte tilfeller kunne være rasjonelt at en seter får utnyttet nærliggende vannfall til produksjon av elektrisk kraft til seterens behov. Dette framgår også av det brevet som statsråden har sendt til komiteen. For vassdrag som ligger slik til at de kan benyttes til å dekke en bruksberettiget eiendoms behov, kan Statskog også vurdere å gi tillatelse til en småskala utnyttelse, men altså under forutsetning av at kraften går til driften av eiendommen som jordbrukseiendom. Eventuell overskuddskraft fra slike anlegg må den som leier fallet, betale vederlag for. Dette vederlaget tilfaller grunneierfondet, som består av statens inntekter fra statsallmenningene, og som fordeles bl.a. til dekning av administrative kostnader, lokal næringsutvikling og rettighetssikring. Regjeringen har ved de siste forskriftsendringene gjort mye for å imøtekomme de ulike syn – det framgår av brevet – som det er dekning for innenfor gjeldende lovverk. Endringene i 2007 la bl.a. opp til en ny praksis når det gjelder utvisning av seter, slik at det blir enklere å satse på småskala turisme i forbindelse med seterdriften. Endringene i 2009 legger opp til en ny praksis når det gjelder utnyttelsen av vannkraften, og legger dessuten beslutningsmyndigheten til fjellstyrene når det gjelder utvisning av tilleggsjord. De nye bestemmelsene og departementets rundskriv fra 2009 bør nå få en mulighet til å virke, slik at vi ser hvordan tingene utvikler seg før vi eventuelt vurderer ytterligere endringer i regelverk eller praksis. Det er Senterpartiets utgangspunkt i denne saken.