Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2009-06-19:
Ved starten av debatten i dag gikk finanskomiteens leder grundig gjennom budsjettinnstillingen. Men på stortingsperiodens siste dag er det naturlig for meg både å se litt tilbake på de fire årene som har gått, og reflektere rundt det politiske bildet framover. Regjeringen og regjeringspartiene har styrt med utgangspunkt i den regjeringserklæring som ble lagt fram etter valget, og i dag er det grunnlag for å si at vi har gjort jobben. De aller fleste mål vi satte oss i Soria Moria-erklæringen, er innfridd, og regnskapet vil om kort tid bli lagt fram. Vi har prioritert velferd framfor store skattelettelser. Vi har igjen sikret arbeidstakernes rettigheter, vi har ført en økonomisk politikk som har skapt økt sysselsetting, og vi har utformet en framtidsrettet klimapolitikk. Det siste året i stortingsperioden har bydd på utfordringer ingen så ved inngangen av perioden. Finanskrisen som har utviklet seg til en global økonomisk krise, har også slått inn i norsk økonomi. Viktige grep er tatt for å få finansnæringen til å fungere, og betydelige tiltakspakker er fremmet for å stimulere aktiviteten i norsk økonomi. Regjeringen har vist både handlekraft og vilje til å bruke de virkemidler som myndighetene rår over, og det har gitt resultat. Selv om ledigheten har steget og sikkert vil fortsette å stige, ser vi at de samfunnsmessige problemene som følger av det økonomiske tilbakeslaget, er vesentlig mindre i Norge enn i landene rundt oss. God økonomisk styring i gode tider har gitt oss handlingsrom til å sette inn tiltak da den økonomiske krisen også rammet oss. Den norske samfunnsmodellen med høy yrkesaktivitet og gode offentlige velferdsordninger har vist sin styrke både i oppgangstider og i nedgangstider. Regjeringspartiene vil fortsatt bygge på en slik modell. Det kommende stortingsvalget vil komme til å handle om hvilken samfunnsutvikling landet vårt skal styres etter de neste fire årene. Da må velgerne vite hvilke alternativer de står overfor. Ved periodens begynnelse utfordret jeg representanten Siv Jensen som leder for det største opposisjonspartiet om hvilken rolle Fremskrittspartiet ville innta i Stortinget. Hun svarte følgende: «(…) vi har en ambisjon om at denne regjeringen ikke skal sitte lenger enn til 2009. Det innebærer at man må bygge allianser på ikke-sosialistisk side for å skape grunnlag for en mulig ikke-sosialistisk regjering. Det har Fremskrittspartiet tatt mål av seg til å gjøre.» (…) Nå skriver vi 2009. På Stortingets siste møtedag i perioden er det interessant å se hva slags avklaringer som foreligger på borgerlig side. Det må kunne sies at Fremskrittspartiets leder har fått forsvinnende lite til. Men noe er blitt klarere denne våren. Kristelig Folkeparti og Venstre har gjort det krystallklart at et regjeringssamarbeid med Fremskrittspartiet er uaktuelt. Høyre klamret seg i det lengste til håpet om bred borgerlig samling, men har nå erklært seg villig til å samarbeide i regjering med Fremskrittspartiet alene. Dermed avtegner det seg ett alternativ til en fortsatt rød-grønn flertallsregjering med Jens Stoltenberg som statsminister, og det er en Fremskrittspartiet–Høyre-regjering. Med et fremskrittsparti som er dobbelt så stort som Høyre, må vi legge til grunn at i en slik regjering er Siv Jensen statsminister. Dagens innstilling forteller noe om hva som vil bli politikken med en slik regjering. For én ting har disse to partiene felles: Nesten uansett hva spørsmålet i samfunnet er, er svaret deres skattelettelser. Fremskrittspartiets skattetalsmann har antydet 50 milliarder kr i årlige kutt. Høyre har vært mer forsiktig med tallfesting, men de kutter i formuesskatt og arveavgift, og dermed svekker de statens inntekter med nærmere 14 milliarder kr. Det vil gi store skattegaver til de aller rikeste, samtidig som det reduserer fellesskapets mulighet til å gi god velferd innenfor skole, helse og omsorg. Regjeringspartiene ønsker fortsatt velferd framfor skattelettelser, slik vi også har prioritert gjennom hele perioden. Vi har brukt de store pengene på de store oppgavene. Kommunene har fått et løft, det er bygd tusenvis av nye barnehager, og vi har styrket eldreomsorgen. For første gang har en regjering fulgt opp satsingen i Nasjonal transportplan. Men vi vil mer i den samme retning. Det er fortsatt behov for å styrke eldreomsorgen og skolen, og ikke minst trenger landet stabil og stødig økonomisk styring som kan trygge arbeidsplasser i en krevende tid. En Fremskrittspartiet–Høyre-regjering med Siv Jensen som statsminister vil, slik vi kjenner dem, prioritere store skattelettelser og dermed svekke grunnlaget for bedre velferd. En slik utvikling vil Arbeiderpartiet bekjempe. I mitt siste innlegg fra denne talerstolen vil jeg avslutte med å takke mine medrepresentanter for et godt kollegialt samarbeid gjennom mange år, for gode debatter og en hyggelig tone, politisk uenighet til tross. Det siste er en kvalitet jeg håper også vil prege kommende storting.