Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-02-26:
Scenekunsten er blant de mest populære kulturuttrykkene vi har i Norge. I Oslo har teatrene bedre besøk enn fotballstadionene i løpet av et år. Årlig settes det opp mer enn 1 300 oppsetninger fordelt på 15 000 forestillinger, og over 3,5 millioner billetter selges til scenekunstforestillinger hvert år. I Kulturløftet varslet regjeringspartiene et løft for scenekunsten. Vi har allerede økt bevilgningene til scenekunsten med 430 mill. kr eller 46 pst. siden vi overtok regjeringskontorene i 2005. I 2009 bevilger Stortinget 1,36 milliarder kr til scenekunstformål over Kultur- og kirkedepartementets budsjett. Det utgjør 25 pst. av de samlede bevilgningene til kulturformål. Scenekunstmeldingen Bak kulissene varsler en videre satsing på scenekunsten i hele Norge, og det er også en samling med viktige fakta som ikke har vært samlet tidligere. Meldingen gir et godt bilde av den betydelige stillingen teater, dans og opera har. Den viser også tydelig hvor store forskjeller det er mellom sjangrene, og hvor viktig Den kulturelle skolesekken er for at barn og unge skal få tilgang til scenekunst. Nettopp i en tid med store økninger i budsjettet, med en enorm satsing i ressurser, er det desto viktigere at vi har en full gjennomgang av ressursbruken, strukturene, hvordan sektoren fungerer. Nettopp i gode tider bør vi være kritisk til hvordan vi bruker pengene, og hele tiden jobbe for en best mulig fungerende sektor, for kunstnerne, kulturarbeiderne og for publikum. Meldingen vier den profesjonelle scenekunsten stor plass. Men amatørteater, amatørdans og amatøropera blir stadig viktigere og er grundig omtalt i meldingen. Hovedmålene i meldingen er et profesjonelt scenekunsttilbud over hele landet et scenekunsttilbud av høy kvalitet at tilbudet skal nå hele befolkningen over hele landet at vi skal sikre et større mangfold, nyskaping, kvalitet at vi skal ha en effektiv ressursutnyttelse Det som ble helt åpenbart da vi skrev meldingen, og som vi for så vidt kjente til fra før, er at en del regioner i landet har et svakere scenekunsttilbud enn andre. Derfor legger vi spesielt vekt på å øke satsingen på scenekunst i fylker som Akershus, Buskerud, Østfold og Oppland/Hedmark i et samarbeid med aktuelle kommuner og fylkeskommuner. Vi varsler også en satsing på den frie scenekunsten over hele landet. Det er også viktig at vi utvikler scenekunsten i de fylkene som allerede har egne teatre. Jeg vil også ta initiativ til samtaler om oppdraget for det enkelte teater. Det er f.eks. viktig at de profesjonelle institusjonene drar på turné, at de utvikler samarbeid med andre institusjoner og også den frie scenekunsten, slik at de utnytter ressursene sine på en best mulig effektiv måte. Målet er at vi har et godt og likeverdig scenekunsttilbud så langt det er mulig i vårt geografisk sammensatte land for hele befolkningen. Det er særlig omegnsfylkene til hovedstaden og innlandet som er svakest dekket av et godt scenekunsttilbud. Dette er en mulighet, en sjanse, for disse regionene til også å løfte seg til glede for de kunstnerne og kulturarbeiderne som jobber i de fylkene, slik at man får laget scenekunst på egne premisser, men kanskje aller viktigst, vil jeg si, for at publikum skal få oppleve god scenekunst. Vi må hele tiden ha publikum med oss i dimensjonen når vi diskuterer dette. Det har av og til tendens til å bli satt litt lenger ned på listen. Det vil også bli lagt stor vekt på å bedre forholdene ikke bare for teater, men også for dans og opera, som budsjettmessig er relativt små sammenlignet med teater. Derfor har vi brukt mye plass på å gi dansen og operaen en likeverdig oppmerksomhet i scenekunstmeldingen. Vi vet at disse kunstformene i lang tid til dels har vært stemoderlig behandlet. Operaen har selvsagt fått et formidabelt løft gjennom satsingen i Bjørvika, balletten likeså. Det er veldig godt tilrettelagt for vår nasjonalballett, og det kunstneriske nivået er av høy kvalitet. Vi har også økt bevilgningene til drift i Bjørvika enormt. Vi har fulgt den planen som vi la sammen med Operaen, til punkt og prikke. Men også til Operaen i Bjørvika må vi stille krav til effektiv ressursbruk og til å følge budsjettene – ingen trær vokser inn i himmelen. Jeg ser at enkelte av opposisjonspartiene har en merknad om at det er nærmest en krise om det blir avlyst forestillinger. Slik er det i institusjoner over hele verden. Dette må vi også leve med i Norge. Det er en dynamisk prosess å drive en scenekunstinstitusjon. Dansen har vel kanskje vært spesielt stemoderlig behandlet. Den har vi gitt spesiell oppmerksomhet gjennom hele regjeringsperioden. Vi har laget en egen støtteordning under Kulturrådet til fri dansekunst. Vi har fått en egen dansescene i Oslo som har gått fra null til 30 mill. kr i statsstøtte pr. år, og vi har også satset på andre måter for å bygge opp dansen som kunst, som kulturarena, i Norge. Når vi satser så kraftig som vi gjør på de sentrale institusjonene, er det også viktig at vi får hele landet med. Derfor har hvert eneste års budsjett hatt en spesiell oppmerksomhet, kanskje særlig distriktsoperaen, som, så vidt jeg husker, har fått mer enn dobbelt i statsstøtte siden vi overtok i 2005. Jeg er litt usikker på hva som menes når opposisjonen snakker om at Kristiansund-operaen skal ha en knutepunktstatus. Det er ingen tvil om at Kristiansund-operaen er den ledende distriktsoperaen. Den har suverent størst bevilgning fra staten, og den har også et ansvar for å bidra til kompetanseutvikling/nettverksbygging med de andre. Men knutepunktinstituttet har jo Stortinget behandlet i en egen stortingsmelding og laget klare kriterier på hva det skal inneholde, og vi har avviklet knutepunktbegrepet for museene for billedkunst. Det synes litt lite prinsipielt i forhold til den knutepunkttilnærmingen vi hadde i knutepunktmeldingen, å begynne å introdusere begrepet «innenfor opera». Jeg tror ikke det er til hinder for at vi kan gi Kristiansund-operaen den posisjon som jeg tror både regjeringspartiene og opposisjonen er enige om. Mange scenekunstinstitusjoner er så tett knyttet til sine spillesteder at bygningens navn er det samme som institusjonen. Teaterhusene til f.eks. Nathionaltheateret og Den Nationale Scene representerer viktige historiske kulturbygg. De moderne teaterhusene til Det Norske Teatret og Hålogaland Teater og det nye operahuset i Oslo er nye viktige monumentalbygg. Eiendomsforvaltning med drift, vedlikehold og utvikling av bygninger, lokaler og sceneteknisk utstyr er en langsiktig virksomhet med stadig flere og høyere krav til faglig kompetanse. Når eiendomsforvaltningen svikter, kan det naturligvis få svært negative følger for scenekunsten. Flere av teatrene har betydelige etterslep med hensyn til vedlikehold. Meldingen gir en omfattende redegjørelse både av investeringer i teaterbygg, dagens tilstand og ulike opplegg for framtidig forvaltning, og det legges opp til at alle scenekunstinstitusjoner som har et overordnet forvaltningsansvar for bygninger, skal vurdere avtaler med ekstern forvalter, f.eks. Statsbygg. Jeg legger stor vekt på dette for å sikre de store investeringene som samfunnet har gjort i disse bygningene, og for å sikre scenekunsten gode spillesteder. Det er ingen hemmelighet at for enhver teatersjef er det ikke de langsiktige vedlikeholdsutfordringene som er prioritet nr. 1. Det er å skape et godt teater der og da i sin teatersjefperiode. Det er vel og bra, men da må vi sikre at det er noen andre som setter rammene for at det løpende vedlikeholdet blir foretatt, at bygningene blir holdt i god stand, slik at vi slipper å komme med disse store rehabiliteringsprosjektene som både er dyrere, og som skaper dårligere arbeidsforhold i den perioden hvor forfallet setter inn. Det er den type løsning vi ønsker å finne. Mange har tatt opp at regionene bør ha mer å si for sine egne institusjoner. Vi legger opp til at staten skal gå gjennom og vurdere sin oppnevning av styreledere og styrerepresentasjon i region-/landsdelsinstitusjonene for å redusere omfanget – og dette er vi jo, som Stortinget er kjent med, allerede i gang med. Scenekunst er øyeblikkets kunst. Tilskuerne blir medskapere av dramaet når kontakt mellom scene og sal er god. Scenekunsten tror jeg har en stor framtid. Kvaliteten i Norge er høy. Den samlede og store gjennomgangen som vi gjør i denne meldingen, vil løfte scenekunsten videre.