trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-06-08:
Det lovforslaget som behandles av Stortinget i dag, er etter min mening en oppfølging av energi- og miljøkomiteens innstilling om at retten til rovvilterstatning skulle ha en egen bestemmelse i viltloven. Det som har overrasket meg, er at departementet har funnet det nødvendig at forskriftene vedlegges, som en slags unnskyldning for at Stortinget har sett det, men ikke har reagert. Jeg ser at departementet har behov for at konfliktnivået innenfor rovdyrforvaltningen mellom eiere av bufe og storsamfunnets ønske om å beholde rovdyrene, er så lavt som mulig. Men er det som står i forskriftene, tilstrekkelig til å dempe konfliktnivået? Jeg tror det ikke. Det er ikke vanlig at Stortinget behandler forskrifter separat, så de forskriftene det legges opp til her, må stå for Regjeringens regning. Det synes derfor ganske underlig for meg at en sentrumsregjering med Senterpartiet i sin midte opptrer som barnepike i forhold til sauenæringen. La meg ta et eksempel: I forbindelse med § 4, Vilkår for erstatning, finner man grunn til å understreke at man ikke må slippe dyr for tidlig på utmarksbeite – det vet faktisk alle sauebønder. I tillegg må dyra på utmarksbeite være friske – det er sauebøndenes ønske også – og man skal ha så godt tilsyn man klarer ut fra det terrenget man har. Det som er vanskeligst i forbindelse med § 4 a, er at innsanking av dyr fra utmarksbeite skal tilpasses beitekvalitet, værforhold og rovviltsituasjonen. Dette betyr etter min ringe oppfatning en avkorting av utmarksbeitebruken hvis man skal sanke inn dyr på grunn av rovviltsituasjonen. Innsanking på slike kriterier er et forebyggende tiltak og må avtales og finansieres fra potten til forebyggende tiltak. Et annet punkt som er underlig for meg som verken er sauebonde eller interessert i næringen, er at man må ha en viss størrelse på besetningen for å få erstatning for rovdyrtap. For dem som eier sauene, er det like vanskelig når de blir drept enten man eier 20 eller 50 sauer. Dette er nok ikke det høyeste konfliktnivået vi vil oppleve innenfor rovdyrforvaltningen. Om ikke lenge kommer det en forvaltningsplan for ulv. Jeg vil minne om at Stortinget har en dobbel målsetting med rovdyrpolitikken. Man skal både ha en aktiv jordbruksproduksjon og en rovviltforvaltning, og dette skal skje samtidig. Etter det jeg har oppfattet, skal man nå tillate at ulv etablerer seg i soner – og det er ikke noe annet enn kjerneområdet. Sonene skal ligge øst for Åmot og Trysil og sørover til havet. Det betyr at et område av Norge som er hardt belastet av rovdyr fra før, skal kunne tåle enda mer. Jeg tror at konfliktnivået mellom rovdyrforvaltningen og bufeholdet på langt nær har nådd toppen.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-06-08:
Det er faktisk slik at Arbeiderpartiet ser mer enn det Høyre gjør. Vi ser og innser og tar konsekvensen av at etermediene er et meget virkningsfullt medium, som faktisk har mer tyngde og går lenger inn i folks bevissthet enn de trykte mediene. Så til spørsmålet som jeg forventet ville komme, nemlig om hva som vil skje når radioreklame blir tillatt. Det er faktisk slik at Arbeiderpartiet går imot kontantstøtten, men vi forbyr ikke våre medlemmer å motta kontantstøtte når loven er trådt i kraft. Og det er faktisk også slik at selv om Høyre har gått imot en del lover, noe veldig mange høyrefolk gjør, er det ingenting som er korrupt i forhold til det. Men den samfunnsutviklingen som Høyre vil ha, med tillatelse til reklame for livssyn og politiske budskap i radio og TV, tror vi er med på å undergrave det demokratiet vi har. Det vil gjøre den politiske debatten mye flatere og mye mindre spennende enn den er i dag.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-06-08:
Jeg har også lest det Kyrre Eggen sier om politisk reklame. Det er helt klart at her har man forskjellige oppfatninger om hvordan dette forholder seg til Grunnloven. Det Arbeiderpartiet gjør, er å forholde seg til Justisdepartementets og Regjeringens vurdering av dette. Hvis representanten fra Fremskrittspartiet ikke synes de vurderingene som er gjort, er gode nok, så må han få en annen ekspertise. Sannsynligvis vil den ekspertisen ligge i en rettssak, hvor man bedømmer de forskjellige tingene, for det er faktisk ikke stortingsrepresentantene som skal bedømme om lovene holder mål eller ikke. Dette er en sak hvor jeg tror man må velge hvilken ekspertise man vil støtte, og her har Arbeiderpartiet valgt å støtte Justisdepartementet og Regjeringen i deres vurdering av om dette er i strid med Grunnloven eller ikke. Det vi har valgt å se bort fra, er de samfunnsmessige konsekvensene av det å ta vekk det forbudet som vi har hatt helt til nå, og den samfunnsmessige konsekvensen som Fremskrittspartiet virkelig ønsker. Og Fremskrittspartiet er vel det partiet som har mest penger å bruke nettopp på politisk reklame. De har kanskje også de politiske budskapene som egner seg aller best for reklame, fordi de er korte og konsise og lite innholdsrike. Dermed er det kanskje Fremskrittspartiet som vil tjene aller mest på reklame.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-06-08:
Jeg etterlyste ganske mye forskning når det gjaldt kontantstøtten. Det var et område hvor man hadde en del tall som kunne vise oss hvordan verden ville bli når den ble innført, så det var kanskje lettere å få tak i forskningsresultater på det området. Det er riktig som Helleland sier, at vi ikke har klart å finne fram til forskning som viser at etermediene har en sterk gjennomslagskraft. Men det vi vet, er at reklamebransjen faktisk bruker 1 milliard kr på TV 2 i løpet av et år for å reklamere. Jeg har aldri ansett reklamebransjen for å være dum, faktisk er den ganske smart. Og den kaster ikke 1 milliard kr ut av vinduet, eller ut av TV-ruten, hvis den ikke tror reklame har noen som helst påvirkning. Bransjen må jo oppleve at den selger noe. Det som er sterkt ved TV – sterkt er kanskje ikke et riktig ord å bruke – er at det når veldig mange mennesker på kort tid, og det er med på å skape en felles bevissthet om nettopp det produktet når man har råd til å sende det ut på TV. Dermed er det kanskje bare Høyre som ikke tror at etermediene har den gjennomslagskraften som reklameverdenen betaler for. Og kanskje representanten Helleland burde høre litt på reklamefolkene når de velger å annonsere på TV og i radio, som også er veldig sterkt.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-06-08:
Jeg synes det er meget interessant det representanten Lånke her svarer i forhold til replikkene. Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Arbeiderpartiet har alltid stått sammen om forbud mot politisk reklame og livssynsreklame. I dag svarer representanten Lånke at dette ikke er et prinsipielt spørsmål, og da må det være et praktisk spørsmål eller et verdispørsmål for representanten Lånke og Kristelig Folkeparti. Han sier også at han ikke ønsker en utglidning, men det finnes ingen muligheter for å kontrollere det i forhold til radio. Han sier også at han gjerne vil vurdere om det en gang i framtiden vil være mulig til å skape et flertall som går inn for forbud mot denne type reklame i radio og TV. Men han kunne jo ha fått et flertall i dag! Regjeringen har sammen med Arbeiderpartiet et flertall, og det flertallet kunne man ha stått på i dag. Derfor synes jeg det blir litt patetisk når regjeringspartiene sannsynligvis har diskutert dette seg imellom, og Kristelig Folkeparti og Senterpartiet har tapt denne saken i Regjeringen. Jeg synes det er trist at man har gjort et prinsipielt spørsmål til en praktisk ordning for å få Regjeringen til å overleve. Det må vel være et tankekors for representanten Lånke at Høyre og Fremskrittspartiet er meget glade for at man har tatt det første skritt ut i elendigheten med politisk reklame og livssynsreklame i radio. Synes ikke representanten Lånke fra Kristelig Folkeparti at dette er vanskelig?
Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-06-08:
Jeg har bedt om ordet i forlengelsen av Grethe G. Fossums innlegg og har lyst til å gi uttrykk for at jeg ord for ord støtter det hun sa. Jeg synes det er bra at det ble sagt fra Stortingets talerstol. Kan jeg da uttrykke et lite håp om at dette innvarsler et nytt syn – ikke bare når det gjelder Grethe G. Fossums personlige oppfatning – på hele rovviltproblematikken, at hun kanskje også har noe innflytelse i sitt eget parti utover egen person? Hvis vi hadde fått det til, ville vi kunnet få en rovviltforvaltning som i en ganske annen grad hadde imøtekommet de ønsker som Grethe G. Fossum nettopp gav uttrykk for fra denne talerstol.
Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-06-08:
Det kan sikkert være ulike synspunkter på når det er tid for undringer og for tankekors. Jeg synes kanskje ikke forhold som i så sterk grad berører vårt forhold til andre land, er det området som egner seg aller best for den type intellektuelle øvelser – hvis det er ordet for det. Statsråden sa at Regjeringen forholder seg til Stortingets vedtak. Det er vel ikke bare slik at Regjeringen forholder seg til Stortingets vedtak. Det er vel slik at Regjeringen identifiserer seg med det dokument som den fremlegger for Stortinget. Og da går jeg også ut fra at det ikke bare er enkelte medlemmer, ikke bare justisministeren, men Regjeringen som samlet kollegium som står for denne identifiseringen. Jeg har lyst til å følge litt opp det som representanten Rasmussen har tatt opp tidligere i dag. Et av de partiene på Stortinget som samtidig er i regjering, sier i sine fraksjonsmerknader, med sitat fra Advokatforeningens høringsuttalelse: «Å tiltre slike virkemidler står langt fra de demokratiske tradisjoner som vi i Norge liker å bekjenne oss til.» Det sies videre: «Dette medlem er svært bekymret over at personer som protesterer mot sider av et Schengenlands politikk kan bli straffet med utelukkelse fra hele Schengenområdet, kanskje på livstid.» Jeg tror det hadde vært nyttig for denne saken at statsråden hadde klargjort at disse uttalelsene er fremmede for Regjeringens synspunkter, og at de er fremmede for et samlet regjeringskollegiums synspunkter.
Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-06-08:
Dette skal bli en treminutter begrenset til 30 sekunder eller noe sånt. Jeg er nødt til å ha en liten kommentar til representanten Hoves historieskrivning på vegne av Høyre. Jeg godtar den ikke, og jeg tror ikke Hove vil være i stand til å finne et eneste eksempel på at Høyre i regjering har inntatt et standpunkt som Høyres representanter i denne sal, enten det er storting eller odelsting, har tatt avstand fra eller distansert seg fra, hverken i innstillinger eller i innlegg.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-06-08:
Jeg er glad for at en samlet komite slutter opp om forslaget fra Regjeringen om lovfesting av retten til erstatning, som det har vært bred enighet om i Stortinget i lang tid, og som Odelstinget nå altså har til behandling. Jeg er også glad for saksordfører Gunn Karin Gjuls understreking av den gode dialogen som har vært mellom myndighetene, næringen og kommunene, og kan forsikre at den gode dialogen kommer til å fortsette. Det er viktig for Regjeringen å bidra til å minske konfliktene i så stor grad som mulig, og også å møte dem som faktisk får problemer i forbindelse med den tosidige målsettingen vi skal forvalte. Derfor vil jeg også i slutten av måneden dra til Hedmark og møte sauebøndene og diskutere situasjonen med dem i begynnelsen av en ny sesong. Når Regjeringen har valgt å legge forskriftene fram samtidig som Odelstinget skal vedta lovteksten, er det fordi dette har vært et klart ønske fra næringen. Vi er fullstendig klar over at forskriften står for Regjeringens egen regning, men har syns det har vært viktig å legge dette fram samtidig, siden dette blir oppfattet som viktig fra næringen selv. Jeg er også glad for at man er kommet fram til at fylkesmannen fortsatt bør ha forvaltningsmyndigheten, og vil understreke at vi fra Regjeringens side legger stor vekt på og ser det som viktig at det – for at dette skal gi så godt grunnlag og økt tillit som mulig – skjer i et nært samarbeid med lokale myndigheter. Helt til slutt vil jeg bare si at dette er selvsagt ikke det eneste tiltaket Regjeringen setter i verk for å minske konfliktene i rovviltspørsmålene. Dette må ses i sammenheng både med kraftig økning i midlene til bestandsregistrering, at man i utstrakt grad har valgt å gi betinget fellingstillatelse slik at det skal være raskt å ta ut skadedyr, at man har økt satsingen på forebyggende tiltak, og at man i enkelte områder også bevilger både penger og melkekvoter til omstilling.
Ane Sofie Tømmerås (Arbeiderpartiet), 1999-06-08:
Det vil jeg gjerne gjøre. Jeg vil herved ta opp det forslaget i innstillingen som Arbeiderpartiet står bak.
Ane Sofie Tømmerås (Arbeiderpartiet), 1999-06-08:
Debatten har bekreftet det innstillingen bærer preg av, nemlig at her er det stor grad av enighet om en lov som i aller høyeste grad sikrer rettsvernet og stillingen til bankkunder, og spesielt privatkunden. Fordi vi er så enige, vil ikke jeg nå begynne å dra opp en debatt rundt det ene punktet hvor vi skiller lag, nemlig når det gjelder frarådingsplikt overfor låntaker, men jeg vil bare presisere et par ting i forhold til det som er blitt sagt i debatten. For det første dreier lovteksten seg om fraråding bare når det er forbruker som er låntaker, slik at representanten Krohn Devolds gründere vil det ikke bli noen endring for, da regelen ikke gjelder i næringslivsforhold. Så har flere vist til at man må anse det som at slik fraråding eksisterer i dag, og derfor er det unødvendig å skulle putte det inn i loven. Det er mulig at en slik fraråding i praksis eksisterer i dag når den bør finne sted, men vi ser jo da at den ikke fungerer. Erfaringen viser jo at det har vært gitt mange lån som aldri skulle ha vært gitt. Det viser hele den køen av gjeldsofre som vi fortsatt har i dag, og som vi ikke minst hadde mange flere av i skiftet mellom 1980-tallet og 1990-tallet. Og fordi man anser at det er en slik fraråding i dag, anser man også avtalelovens generelle bestemmelser om lojalitet og god avtaleskikk som gode nok, hvis fraråding ikke er gjort. Så ser vi i praksis at slik er det ikke. Vi ser i praksis at det ikke fungerer. Domstolene tør ikke å bruke dem, de er tilbakeholdne med å skulle gi en låntaker helt eller delvis lempinger i sitt lån på bakgrunn av at finansinstitusjonen som den sterke parten med den nødvendige kompetansen ikke har gjort kredittvurdering av låntakeren på en ordentlig måte. Vi ser at domstolene er tilbakeholdne med å lempe på låntakers forpliktelser med hjemmel i avtaleloven. Og når vi nå nettopp lager en spesiallov for å regulere finansavtalene, syns flertallet at det også er på sin plass å lovfeste den frarådingsplikten som eksisterer allerede i dag, få den inn i loven, slik at vi nettopp kan få rettsvirkninger. Det ble sagt at det ikke gir rettsvirkninger, men visst gjør det det, for er ikke frarådingsplikten overholdt, kan jo også låntakeren helt eller delvis slippe sine forpliktelser den dagen vedkommende kommer i trøbbel. Så er det trukket fram at det kan være noen som ikke i det hele tatt får lån, som burde ha fått det. Men jeg vil si at hvis man etter en seriøs kredittvurdering kommer fram til at vedkommende ikke bør ta opp lånet, bør han heller ikke få lån. Og helt til slutt: En sideeffekt av denne regelen vil også være en mer rettferdig behandling kreditorene imellom ved eventuelle betalingsproblemer.
Ane Sofie Tømmerås (Arbeiderpartiet), 1999-06-08:
Beklager!
Ane Sofie Tømmerås (Arbeiderpartiet), 1999-06-08:
Da vil jeg selvfølgelig benytte anledningen til å ta opp forslaget i innstillingen fra Arbeiderpartiet.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-06-08:
Jeg har spesielt bitt meg merke i innlegget til Høyres representant, men også det til Venstres representant. Venstre sier jo hele tiden at de vil gå inn for forenklinger i forvaltningen, det er et prinsipp som de har. Det mener også Fremskrittspartiet. Det er derfor vi foreslår en ny lovformulering i forbindelse med en ny lov på dette området. Jeg har på følelsen at Venstre i denne sammenhengen ikke er småbedriftenes beste venn – som de også liker å prøve å fremstå som. Det er jo nettopp småbedrifter som rammes hardt av rotete, krunglete og langvarig saksbehandling. For brukere og småbedrifter skal regelverket være forutsigbart og enkelt – det er vårt utgangspunkt. Derfor er jeg skuffet over at Venstre ikke er enig i en slik generell holdning. Sterkere krutt er nødvendig for å få både oss politikere og forvaltningen til å ta disse problemene på alvor. Og dette er langt mer alvorlig enn slik representanten Hove prøver å fremstille det som, at det bare er enkelttilfeller. Det er altfor mange negative tilfeller i så måte. Vi må vedkjenne oss at vi har et ansvar for å få til et regelverk som er enkelt og forutsigbart. Derfor står det også i vårt forslag: «Dersom saken ikke er realitetsbehandlet innen tre måneder, anses søknaden som innvilget» – det er utgangspunktet, men et viktig tillegg i så måte er – «med mindre det vil være i strid med andres rettigheter». Der kan forskriftshjemler komme inn og brukes.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 1999-06-08:
Jeg takker for muligheten til å få lov til å rette opp en forglemmelse. På vegne av Senterpartiet og Kristelig Folkeparti vil jeg ta opp forslagene 3 og 4 som er inntatt i innstillingen.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 1999-06-08:
Jeg var litt fristet til å bruke adgangen til å oppklare en åpenbar misforståelse, men det går jo an å gjøre det innenfor vanlig taletid. Misforståelsen går på det Ane Sofie Tømmerås sa, at jeg trodde dette dreide seg om gründernes lån til næringsvirksomhet. Det har jeg selvfølgelig aldri trodd! Men også en gründer, et menneske med drive, har både boliglån og billån og en rekke tradisjonelle forbrukerlån. Det er nettopp banken og finansinstitusjonens tillit til dette menneskets evne til å skaffe seg inntekt – den lønnsinntekten som vi andre har i lønnede ansettelsesforhold – som avgjør om vedkommende får lån eller ikke. Men selvfølgelig, det dreier seg om forbrukerlån. Poenget blir likevel det samme.
Harald Victor Hove (Høyre), 1999-06-08:
Venstre tilhørte de partiene som i 1997 var mot Schengen-avtalen. Vi må samtidig erkjenne at det har skjedd endringer etter det som gjør at vi i dag vil stemme for lovvedtak som er en oppfølging av Schengen-avtalen. Det innebærer for så vidt at vi tilpasser oss en virkelighet og en situasjon som er annerledes enn vi i prinsippet hadde ønsket den skulle være. Det forundrer visstnok representanten Hernæs at et politisk parti tilpasser seg en situasjon som er blitt annerledes enn det partiet har gått inn for. Det burde vitterlig ikke overraske representanten Hernæs, for det er vel ikke noe parti i Norge som har større erfaring enn akkurat Høyre i å ha vært imot vedtak og så etterpå har måttet innrette seg etter at verden har gått videre. Det har vært situasjonen for Høyre helt fra Høyres dannelse i 1884. Når man har en avtale, vil man være i den situasjonen at internasjonalt samarbeid er å gi og ta. La oss erkjenne at det vil kunne være elementer i det som vi i dag går inn for å være med på å vedta, som ikke uten videre er i samsvar med det vi aller helst hadde ønsket. Men det er ett perspektiv vi er nødt til å ta med oss, og som kanskje for min del er en vesentlig grunn til delvis å være mer positivt innstilt til dette samarbeidet i dag enn i 1997: Det er det forhold at på basis av at Norge i 1997 gav uttrykk for å ville slutte seg til Schengensamarbeidet, har store deler av det nordiske samarbeidet reelt kommet i den situasjonen at det vil foregå innenfor rammen av et Schengen-samarbeid. Hvis Norge hadde tatt et annet standpunkt i 1997, er det for så vidt en sannsynlighet for at også selve Schengensamarbeidet og Schengen-situasjonen kunne ha blitt en annen enn i dag. Vi får altså akseptere at internasjonalt samarbeid er å gi og ta, og da er det viktig å ha en regjering som er innstilt på å ivareta viktige hensyn og interesser. Det er da også min oppfatning at vi har fått en bedre personvernlovgivning innenfor rammen av det system som først er lagt, fordi vi har hatt en regjering som nettopp har tatt disse spørsmålene alvorlig. Det er også viktig i det internasjonale samarbeidet å legge opp til å ivareta hensyn på de områder som var en del av Venstres begrunnelse for å gå imot Schengensamarbeidet. Helt til slutt: Kristin Krohn Devolds forsøk på å starte den store EU-debatten i dag må jeg bare få lov å karakterisere på følgende måte: Aldri har vel noen representant for EU-tilhengerne så klart sagt at hensikten med den politikken man har drevet etterpå, har vært å overprøve folkets nei i 1994.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-06-08:
Det er en elementær kjensgjerning at de partiene som dannet denne regjeringen, ikke ønsket Schengen-overenskomsten. Dette forslaget falt behørig i Stortinget, dette forholdet var kjent da Regjeringen ble dannet, Regjeringen har forholdt seg til Stortingets behandling og vedtak og har også funnet det riktig å gjøre oppmerksom på det, men ut fra de vedtak som er fattet, har vi hatt som oppgave å gjøre det best mulige ut av situasjonen. Jeg vil våge å påstå at den mellomstatlige avtale som er framforhandlet, er en meget god mellomstatlig avtale. Jeg vil også påstå at innenfor rammen av en slik mellomstatlig avtale som det her er skapt forutsetning for, har man med de vilkårene som ligger i en slik avtale, gjort det man skulle for å sikre personvern og andre forhold som har kommet til uttrykk i den saken som behandles i dag. Når vi først har gjort den jobben, er det selvfølgelig ikke noe problem for meg – for å si det på den måten – at jeg får ros for at jobben er vel utført, fordi forutsetningene og bakgrunnen for det er vel kjent. Det gjelder også Senterpartiet og representanten Nymos posisjon. Så får det være slik at denne regjeringen sitter som den gjør, debatten foregår slik som den gjør, og de undringer man har over det, får man nå gjerne ha. Men den praktiske situasjonen er at Regjeringen har lagt fram et forslag som Regjeringen står bak, og som Regjeringen har fått solid tilslutning til. Det er situasjonen. Så er det av og til i det politiske liv at vi forfølges av tankekors. Men det får være av de utfordringer livet gir oss til å ta med videre. Det gjelder både innenfor og utenfor politikken.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-06-08:
Det er veldig viktig å bli sitert korrekt. Jeg sa at Regjeringen forholdt seg til det faktum at før den ble dannet, hadde Stortinget faktisk vedtatt tilslutning til Schengenkonvensjonen. Det er helt klart at når vi legger fram et dokument, så identifiserer vi oss med dokumentet. Det er vårt dokument. Og det er slik at når jeg står her, taler jeg med den stemme som er Regjeringens stemme. Det skulle da bare mangle! Det er slik det konstitusjonelle system som vi er en del av, fungerer. Nå er det også en del av det politiske liv at man av og til ønsker at statsråder skal svare på spørsmål som statsråder ikke svarer på. Slik er det også i dag. Svaret er veldig enkelt. Regjeringen har lagt fram standpunkter. Regjeringen står selvfølgelig samlet om dem. De er til behandling i Stortinget. De vil ble vedtatt i Stortinget. Det gleder meg meget.
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 1999-06-08:
Det var kanskje ikke nødvendig å ta replikk i en situasjon der det knapt nok blir lagt merke til at Senterpartiet fremdeles står på sidelinjen, i dag da man egentlig har en sak som bare går på at en skal få noe som allerede er vedtatt av Stortinget, inn i norsk lovverk. Det var mange ting i forhold til det representanten Tor Nymo sa, som jeg kunne gått i detaljer på, men det vil jeg ikke gjøre. Jeg har imidlertid registrert at under den forrige behandlingen av Schengen var det en del spørsmål som utenrikskomiteen stilte til både justisministeren og utenriksministeren, som det ble gitt veldig klare svar på i forhold til det en del Schengen-skeptikere har hevdet. I den forbindelse vil jeg spørre representanten Tor Nymo: Når justisministeren i et slikt svar hevder at den norske regjering står fritt til å fastsette norsk asyl- og flyktningpolitikk, mener Tor Nymo at den regjeringen som han har vært med og gitt grunnlag for, ikke kommer med de faktiske forhold ved en slik påstand? Mener Tor Nymo at dette ikke stemmer?
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 1999-06-08:
Jeg skal ikke gå nærmere inn på representanten Nymos omtale av ønsket om å knytte seg til unionen. Men jeg la merke til en del ting som han sa. Jeg kan for så vidt gjenta det som jeg sa i mitt hovedinnlegg, at jeg synes Regjeringen har gjort et veldig bra arbeid med å få dette lovverket på plass. Tor Nymo er inne på dette med lange køer osv, men vi vet at hvert land, ifølge det som Regjeringen også sier, kan føre sin selvstendige asyl- og flyktningpolitikk. Da er en i hvert enkelt land avhengig av hvorvidt en er mer eller mindre liberal, og det er det som avgjør eventuelle køer inn til det enkelte land. Det er uavhengig av Schengen. Men jeg har et spørsmål til representanten Tor Nymo, i og med at han i mange av sine merknader i stor grad legger brett på det som Advokatforeningen sier, og det har han gjort her i dag også. Betyr det at representanten Tor Nymo i denne saken stoler mer på Advokatforeningen enn på egen regjering?
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 1999-06-08:
Da jeg i stad var inne på forholdet mellom Senterpartiet og denne regjeringen som de danner et grunnlag for, sa jeg at det unormale hadde blitt så normalt at pressen knapt nok la merke til det. Men det er ikke dermed sagt at ikke vi som er i det politiske miljøet, legger merke til det og mener at det burde vært mye mer i fokus enn det er i dag. Jeg nevnte tidligere de svarene som bl.a. justisministeren har gitt til utenrikskomiteen på en del spørsmål fra Schengen-skeptikere, og jeg går ut fra at de svarene står for statsrådens og departementets syn, selv om jeg kjenner bakgrunnen til alle regjeringspartiene når det gjelder det som angår Schengen. Er det ikke et problem for statsråden – til og med i dag når det gjelder implementeringen av Schengen-avtalen i lovverket – at et parti som er med og danner grunnlaget for Regjeringen, fremdeles uttrykker stor skepsis til det som statsråden har uttrykt? Og jeg går ut fra, igjen, at dette er statsrådens syn. Jeg kan nevne fort noe av det som foreligger nå: En del tilfeller gjelder flyktning- og asylpolitikk. Det gjelder personvernet i SIS. Det gjelder transportøransvaret, som nå ganske naturlig blir utvidet til å omfatte landtransportører i tillegg til sjø- og flytransportører. Og det gjelder ikke minst politisamarbeidet, som statsråden nå igjen gav en god utredning om, og de strenge betingelsene som gjelder for dette. Er det ikke et problem for statsråden som justisminister å operere i forhold til et parti – som i dette tilfellet også er en regjeringspartner – som opptrer på den måten i Stortinget i disse sentrale spørsmålene?
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 1999-06-08:
Saksbehandlingstid og rutiner i offentlig forvaltning er et yndet tema, ofte med utgangspunkt i at saksbehandlingen går for sent, og at det hele er for omstendelig. Det er en kritikk som kan være mer eller mindre berettiget, og det er ikke tvil om at mange kan oppleve møtet med det offentlige saksbehandlingssystem som frustrerende og lite imøtekommende. Men det motsatte kan også være tilfellet: Mange kan oppleve et offentlig system, f.eks. i enkelte kommuner, der forvaltningen er både serviceminded, rask og ikke minst grundig og rettferdig i sin behandling. Dette siste, som går på grundighet og rettferdighet, er det kanskje mange som ikke tenker på. For å oppfylle det kreves det i en del tilfeller et minimum av saksbehandlingstid. Jeg vil også nevne den myten om at alt er så mye bedre, raskere og effektivt innenfor det private næringsliv. Sammenlignet med det offentlige finner jeg ut fra egen erfaring at det ikke er tilfellet. Det denne saken dreier seg om, er behandlingsmåten i forvaltningssaker, og da spesielt saksbehandlingstiden. Jeg skal ikke gjenta forhistorien for behandlingen av dette temaet her nå i dag, kun nevne at Stortinget ved behandlingen av Dokument nr. 8:120 for 1997-98 besluttet å avvente situasjonen til denne odelstingsproposisjonen ble fremmet. Arbeiderpartiets utgangspunkt er at det finnes et potensial til å gjøre de offentlige saksbehandlingsrutinene bedre, og spesielt et forbedringspotensial når det gjelder saksbehandlingstid. Målet må være en mest mulig effektiv, rettferdig og servicerettet offentlig forvaltning. Ut fra det mangfold av saker som er til behandling, sakenes ulike omfang og innhold ville det vært helt galt å innføre faste generelle frister for offentlig saksbehandling. Et mye mer differensiert opplegg må til, der man på de enkelte områder gis mulighet for å fastsette frister. Arbeiderpartiet stiller seg derfor bak Regjeringens forslag om at man i § 11 b i forvaltningsloven slår fast: «Kongen kan på bestemte områder fastsette frister for forvaltningens behandling av saker om enkeltvedtak. Kongen kan ved forskrift gi nærmere regler om beregningen av fristene.» Jeg vil ikke bruke lang tid på å utdype vår holdning noe nærmere, bare si at vi er enig i Regjeringens videre forslag til håndtering av selve sakskomplekset. Spesielt synes vi at en innføring av de såkalte serviceerklæringene er spennende. Vi støtter også vurderingene som er gjort vedrørende særlige rettsvirkninger knyttet til fristoversittelse. Av disse vil jeg spesielt nevne eventuelt automatisk innvilgelse som et interessant tema som kan bli aktuelt, men det vil vi først se når Regjeringen kommer tilbake med sine vurderinger.
Tor Nymo (Senterpartiet), 1999-06-08:
Jeg er litt forundret over at representanten Rasmussen gav uttrykk for at mitt innlegg og de merknader Senterpartiet hadde, var det egentlig – holdt jeg på å si – ikke noen grunn til å bry seg noe særlig om. Han regnet med at det knapt ble lagt merke til. Men da må han ha glemt hva han fokuserte så sterkt på i sitt første innlegg, for da var det ikke måte på beklagelse over at f.eks. ikke pressen hadde vektlagt den uenigheten som man nå ser har manifestert seg, og som går på at vi opprettholder vårt standpunkt når det gjelder tilslutning til Schengen. Så til spørsmålet om jeg tar avstand fra det som justisministeren måtte ha sagt når det gjelder handlefrihet i asylsaker. Der føler jeg meg også på rimelig trygg grunn når jeg støtter meg til det som Advokatforeningen har gitt uttrykk for i denne sammenheng. Det er riktig at man har nasjonal handlefrihet i dette spørsmålet, men Advokatforeningen vektlegger én ting; de sier bl.a. at hvis det viser seg at man har en nasjonal lovgivning som på en måte er mer liberal enn i de andre Schengen-land, vil man oppleve at asylsøkere stiller seg i kø for å komme inn i Norge. Og hva blir konsekvensen av det? – spør Advokatforeningen. Jo, det blir at Norge hever terskelen, slik at vi kommer på nivå med de andre Schengen-landene. Det er Advokatforeningens innvendinger, og de gjelder også for Senterpartiet.
Tor Nymo (Senterpartiet), 1999-06-08:
Det ser faktisk ut som en ikke er interessert i at jeg skal svare på det!(Munterhet i salen) (Munterhet i salen) Representanten Bjørnstad forsøker å gi uttrykk for at vi velger på øverste hylle når det gjelder råd og innspill i forbindelse med forskjellige saker. Schengen-saken er en svært viktig sak for Senterpartiet – det har vi gitt uttrykk for tidligere – akkurat som medlemskapsdebatten var. I den forbindelse minner jeg om at Senterpartiet og vår leder gjorde en usedvanlig god innsats for å hindre at Norge sluttet seg til unionen – så det er sagt. Jeg vet at representanten Bjørnstad var sterkt imot det, men la nå det være. Han spør om jeg har den oppfatning at Regjeringen ved å legge fram dette fjerner seg fra demokratisk tenkning og demokratiske prinsipper. Det har jeg aldri gitt uttrykk for. Vi har stor respekt for at et stortingsflertall har sagt og bestemt at vi skal vedta konvensjonen. Jeg synes Regjeringen har fulgt stortingsflertallet på en god måte, for jeg merket meg at representanten Rasmussen gav ros til Regjeringen. Jeg har ikke problemer med å slutte meg til det, selv om jeg prinsipielt er uenig i Schengen. Poenget er – og man skal ikke lese mye i proposisjonen før man ser det – at den sittende regjering tar svært alvorlig på dette. Man har bl.a. tatt hensyn til flere sentrale høringsuttalelser, slik at jeg føler meg rimelig overbevist om at det grundige forarbeidet som er gjort av denne Regjeringen, er langt å foretrekke i forhold til hva en arbeiderpartiregjering ville ha gjort, når vi kjenner deres sterke ønske om å slutte seg til unionen.
Tor Nymo (Senterpartiet), 1999-06-08:
Når det gjelder å føre en selvstendig asyl- og flyktningpolitikk, føler jeg at representanten Rasmussen forsøker å gjøre det til et praktisk spørsmål. Man snakker faktisk om køavvikling! Med all respekt – da har representanten forstått lite av det som ligger i vår prinsipielle innvending, og som også tunge høringsinstanser har gjort gjeldende. Det er faktisk det det handler om. Igjen til spørsmålet om vi stoler mer på Advokatforeningen enn vår egen regjering: Spørsmålet blir ikke mer og bedre foredlet etter at det blir gjentatt – la nå det være sagt. I hvert fall er situasjonen den at det er et flertall på Stortinget som ønsker tilslutning til konvensjonen.(Lyset kommer på i stortingssalen.) (Lyset kommer på i stortingssalen.)
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 1999-06-08:
Det er jo slik at vi i saker som behandles i justiskomiteen, får innspill fra mange hold og mange høringsinstanser. Spørsmålet her blir vel i hvor stor grad vi gjør synspunktene til våre egne. På det punktet ønsker jeg en klargjøring fra representanten Tor Nymo i forhold til innspillet vi fikk fra Advokatforeningen, og deres synspunkter i forhold til noen forslag som Regjeringen har fremmet. Er det slik å forstå at også Tor Nymo mener at Regjeringen har fremlagt forslag som er langt fra våre demokratiske tradisjoner?(Lyset går i stortingssalen) (Lyset går i stortingssalen)
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 1999-06-08:
Det fremlagte forslaget har sin bakgrunn i ulik tilnærming av rentebetaling i forbindelse med feilberegning av trygdeytelser. Etter loven i dag kan det kreves rentebetaling av mottatte ytelser som er større enn det en har krav på, men en har ikke krav på renter ved etterbetaling ved for lite utbetalt trygd. Dette spørsmålet er tatt opp ved flere anledninger, og i forbindelse med Trygdelovutvalgets innstilling i 1990 mente utvalget at det burde vurderes å gi renter ved etterbetaling av trygdeytelser også hos oss, slik det gjøres i enkelte andre land. Dette gikk også en samlet komite inn for i forbindelse med behandlingen av ny folketrygdlov i 1997. Komiteen bad da Regjeringen om å komme tilbake til Stortinget med egen sak om dette. Senere har Stortingets ombudsmann for forvaltningen reist spørsmål om folketrygden, til tross for ordlyden i dagens bestemmelser, likevel kan tenkes å ha en viss renteplikt. Dette er nå til utredning i Justisdepartementet. Det skal også påpekes at Regjeringen, med utgangspunkt i sosialkomiteens synspunkter, har satt ned en arbeidsgruppe som skal vurdere disse spørsmålene, og vil, når dette arbeidet er ferdig, komme tilbake til Stortinget med eventuelt nytt lovforslag. På denne bakgrunn foreslår en enstemmig komite at forslaget fra Harald T. Nesvik og John I. Alvheim legges ved protokollen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 1999-06-08:
Grunnen til at dette Dokument nr. 8-forslaget ble fremmet, er at det jevnlig dukker opp saker der Rikstrygdeverket har utbetalt feilberegnede trygder eller ikke har utbetalt noe i det hele tatt. Det er noe som er galt når man fra det offentliges side kan kreve renter med 0,5 pst. pr. måned ved tilbakekreving av ytelser som er mottatt i strid med redelighet og god tro, jf. § 22-15 første ledd første punktum i folketrygdloven, mens trygden, ifølge § 22-17 i samme lov, ikke gir renter ved etterbetaling av ytelser. Det er noe som er helt galt her, når bl.a. en enke, som vi hørte om for en tid tilbake, i 11 år ikke fikk sin rettmessige etterlattepensjon på ca. 1 000 kr pr. måned. Da hun til slutt fikk utbetalt det beløpet hun hadde krav på, var dette blitt akkumulert til 143 000 kr. Av dette trakk det offentlige 60 000 kr i skatt, men hun fikk ingen renter på det samme beløpet. Det er en forskjellsbehandling, og det må det bli slutt på. Det bør innføres renter ved etterbetaling av ytelser fra det offentlige, og dermed må § 22-17 i folketrygdloven endres. Når Fremskrittspartiet likevel ikke fremmer konkrete forslag i denne saken, er det fordi det ifølge brev fra statsråd Meltveit Kleppa av 12. mai i år vises til at Stortingets ombudsmann for forvaltningen har reist spørsmål om at folketrygden til tross for ordlyden i § 22-17, likevel kan tenkes å ha en viss renteplikt, og at dette spørsmålet nå er til avklaring i Justisdepartementet. Jeg håper at denne avklaringen snart foreligger, og at det vil bli sørget for at denne forskjellsbehandlingen nå blir opphevet, og at det blir gjort på en slik måte at renter vil bli gitt ved etterbetaling av ytelser fra folketrygden.
Trond Helleland (Høyre), 1999-06-08:
Jeg vil ganske kort tilkjennegi Høyres syn på denne saken. Høyre har i alle sammenhenger gått imot AFP-ordningen. Noe av vår skepsis har vært grunnet i at ordningen blir for dyr for samfunnet, og det viser seg nå at ordningen har blitt mye dyrere enn det partene i utgangspunktet hadde regnet med. Vi vil vise til merknadene fra Høyre i Innst. O. nr. 54 for 1993-94 og Innst. S. nr. 188 for 1992-93, hvor Høyre var imot å senke pensjonsalderen i AFP-ordningen. Dessuten vil vi vise til at den demografiske utvikling i Norge tilsier at flest mulig burde stimuleres til å forbli yrkesaktive så lenge som mulig. Det foreliggende forslag trekker i motsatt retning. På den bakgrunn vil Høyre stemme imot Regjeringens forslag.
Trond Helleland (Høyre), 1999-06-08:
Denne saken er en oppfølging av Stortingets samtykke til å innlemme EU-direktiv 95/47 vedrørende tekniske standarder for TV i norsk lov. Forslaget legger opp til en overgang til såkalt bredskjermformat for TV, dvs. 16:9-format, eller mer forståelig: en overgang til fjernsyn som ligner mer på et filmlerret i format. I tillegg setter loven krav til framtidige fjernsynsmottakere, slik at disse skal være i stand til å motta digitale sendinger. Loven stiller også krav til kabel-TV-selskaper, slik at de installerer nødvendig utstyr for å videreformidle disse signalene til seerne. Komiteen avgir en enstemmig innstilling, hvor den slutter seg til Regjeringens forslag. Komiteen viser likevel til at flere av høringsinstansene har pekt på at loven ikke er oppdatert i forhold til den teknologiske utvikling. EU-direktivet ble vedtatt i 1995, og fire år er lang tid i denne bransjen. Komiteen oppfordrer derfor Regjeringen til å komme tilbake med nødvendige tilpasninger og eventuelle lovendringer i takt med den teknologiske utvikling. Konvergensutvalget som snart legger fram sin innstilling, blir en viktig merkepassering i så henseende. Komiteen understreker videre at den nye teknologien som loven omtaler, skal gjøres tilgjengelig for flest mulig TV-seere. Det spørsmålet som har voldt komiteen størst bry, er spørsmålet om at kabel-TV-nett med under 10 000 aktive tilknytninger, eller abonnenter, skal unntas fra loven. Dette vil si at svært mange seere ikke er garantert å kunne nyttiggjøre seg de endringene loven legger opp til, dersom kabel-TV-selskapene ikke følger opp og installerer ny teknologi. Komiteen legger til grunn Regjeringens lovnader om å følge utviklingen nøye og samtidig gjennom forskrifter fastsette en lavere grense når Regjeringen anser det som nødvendig. Komiteen har merket seg at departementet ikke anser det nødvendig å innføre sanksjoner. Begrunnelsen er at regelverket vil berøre et begrenset antall aktører i et oversiktlig marked. Komiteen slutter seg til dette, men vil understreke behovet for å følge utviklingen nøye, og eventuelt ta dette opp til ny vurdering i forbindelse med departementets gjennomgang av loven i oppfølgingen av Konvergensutvalget. Jeg vil også legge til at dersom Regjeringen velger å fastsette en lavere tilknytningsgrense, fra 10 000 og ned mot 1 000 abonnenter, vil antallet aktører øke ganske kraftig, og dermed vil det være mer naturlig å måtte vurdere sanksjoner. Det er for så vidt en viktig lov vi vedtar i dag. Det er imidlertid en lov som på enkelte områder er utdatert før den blir vedtatt. Det er selvsagt et tankekors at prosessen med å implementere EU-direktivet har tatt så lang tid at noen av de tekniske standardene som omtales eksplisitt i loven, allerede er forgangen teknologi. Dette sier også noe om den endringstakten som er på dette området, og den utviklingen vi har i vente.
Trond Helleland (Høyre), 1999-06-08:
Politisk reklame og reklame for livssyn skal altså ikke være tillatt i etermediene, men det er tillatt i alle andre medier og reklamekanaler. Ser Arbeiderpartiet overhodet ingen problemer med at denne typen reklame er tillatt i aviser, på Internett, på store plakater og i brosjyrer som vi får i postkassen, mens den ikke skal være tillatt i etermediene? Hvordan vil Grethe G. Fossum karakterisere Arbeiderpartiets mange og dyre reklamekampanjer i forbindelse med valgkampene – er de fordummende eller opplysende? Jeg ser at Arbeiderpartiet, etter at vi nå i dag sannsynligvis åpner for adgang til i hvert fall radioreklame, vil vurdere å kjøpe reklametid i forbindelse med valgkampen. Hvordan vil Grethe G. Fossum forholde seg til det – vil hun reagere med å si at dette må vi unngå fordi det vil virke fordummende på den offentlige debatt, eller vil Arbeiderpartiet nå akseptere at denne muligheten vil bli åpnet og presentere høyverdig, god reklame som virker opplysende på den norske velger? Ser ikke Grethe G. Fossum at det er tvilsomt i forhold til ytringsfrihet å differensiere mellom de ulike typer medier som her er omtalt? Ser Arbeiderpartiet noen problemer med at humanitære organisasjoner, naturvernorganisasjoner og fagforeninger, som f.eks. LO, heretter ikke skal ha adgang til å spre sitt budskap via reklame i radio og TV? Og ser Grethe G. Fossum at det kan være noen fare for demokratiet og virke fordummende dersom f.eks. LO kunne informere om noen av sine synspunkter på aktuelle politiske saker gjennom etermediene?
Trond Helleland (Høyre), 1999-06-08:
Jeg er glad for å høre at Arbeiderpartiet ikke forbyr sine medlemmer å motta kontantstøtte, selv om de var imot loven. Det var en nyttig opplysning. Representanten Fossum var i forbindelse med debatten om kontantstøtte meget opptatt av at vi måtte ha et empirisk grunnlag for det vi hevdet. Representanten Fossum etterspurte stadig vekk forskning da vi hadde debatten om kontantstøtte. Representanten Fossum sier veldig klart at TV og radio er så sterke medier, har så stor gjennomslagskraft, at dette ville være skummelt. Det ville undergrave demokratiet, sa representanten Fossum, dersom vi åpnet for politisk reklame og lyvssynsreklame i disse mediene. Da har jeg lyst til å stille følgende spørsmål: Hva slags forskning er det representanten Fossum baserer seg på? Kan hun vise til en forskningsrapport, eller kanskje to, som underbygger dette? Departementet hevder også at dette er et sterkt medium, og det hevder også Forbrukerombudet, men når en går dette nærmere etter i sømmene, er det ingen som har noen rapport å vise til som kan begrunne dette. Er det ikke da et tankekors at store annonsører velger andre medier enn fjernsyn når de skal reklamere for sine produkter? Det er ikke slik at all reklame for et produkt går på fjernsyn. Hvis det hadde vært slik som representanten Fossum hevder, at dette er et altoverskyggende medium, ville naturligvis alle annonsørene valgt fjernsynet som sitt reklamemedium. Men det gjør de altså ikke. Kan representanten Fossum forklare det?
Trond Helleland (Høyre), 1999-06-08:
Jeg synes på mange måter at Lånke slapp katta ut av sekken i sin siste svarreplikk når han sier at de overhodet ikke har argumentert prinsipielt for sitt syn. Det er helt riktig, og jeg føler at vi i denne saken er i den samme situasjonen som vi har vært i når det gjelder kuttet i pressestøtten, der regjeringspartiene har lagt fram et forslag som etter vår mening i hvert fall er brukbart, men så har de altså ingen vilje eller evne til å følge opp dette med argumenter for, men sier at en skal holde stand, og at demningen er i ferd med å briste osv. Ser Lånke at det kan bli et problem i forhold til Grunnloven § 100, om vern om ytringsfriheten, at man nå skal åpne for reklame i radio, men ikke i TV? Vil det gjøre det enda enklere for dem som eventuelt skal gå til sak om dette, å nå fram i en rettsavgjørelse? Hvis det er slik at Lånke og Kristelig Folkeparti ikke har noen prinsipielle argumenter i forhold til dette, hvorfor kunne ikke Kristelig Folkeparti ventet på Ytringsfrihetskommisjonens innstilling, som er like rundt hjørnet? Det hadde vært interessant å se hva Ytringsfrihetskommisjonen faktisk sier om dette. Høyre har ikke slått fast at dette er i strid med Grunnloven. Vi reiser tvil om det, men vi slår det ikke fast. Jeg ser at flertallet støtter seg til Justisdepartementets vurdering. Det er en rekke jurister som går imot dette, og det er en rekke presseorganisasjoner som sier at dette forbudet er vanskelig å forsvare i forhold til ytringsfriheten. Spørsmålet, som Alstad også for så vidt var inne på, er: Hvorfor ikke tillate reklame i lokalfjernsyn, når vi vet at prisen på lokalfjernsynsreklame er mye lavere enn tilsvarende i f.eks. lokalaviser, og absolutt mye lavere enn i P4? Lånke var opptatt av at det ikke bare var de ressurssterke som skulle slippe til. Kunne det ikke vært hyggelig om noen småpartier kunne slippe til med lokal fjernsynsreklame i forbindelse med den lokalvalgkampen vi nå går inn i?
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-08:
Jeg er glad for at komiteen enstemmig gir sin tilslutning til forslaget om å vedta en egen lov om tekniske standarder for overføring av TV-signaler. Jeg vil bare kort kommentere et par forhold som også saksordføreren var inne på. Komiteen opplyser at flere høringsinstanser har pekt på at loven ikke er helt oppdatert i forhold til den teknologiske utviklingen. Dette er riktig. Det har sammenheng med den utviklingen som har skjedd siden direktivet ble vedtatt. Vi kommer selvsagt tilbake med endringsforslag når direktivet blir endret. Men vi forholder oss til det direktivet som nå er vedtatt i EU. Vi vil se nærmere på dette når Konvergensutvalgets utredning skal behandles. Da vil vi også vurdere om loven skal inn i teleloven eller kringkastingsloven. Som jeg pekte på i min mediepolitiske redegjørelse, er vi inne på et felt i rivende utvikling. Vi må derfor være forberedt på å foreta raske endringer i takt med utviklingen. Komiteen peker på at kravet om 10 000 aktive tilkoplinger kan framstå som høyt, og ber oss vurdere om nett med færre abonnenter kan omfattes av loven. Vi vil selvsagt følge utviklingen nøye, og hvis det blir nødvendig, vil vi fastsette en lavere grense i forskrift til loven.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-06-08:
I avisen Vårt Land av 5. juni 1999 sier universitetsstipendiat Kyrre Eggen at det er i strid med Grunnloven å holde politisk reklame og livssynsreklame unna fjernsynsskjermene. Han sier videre: «Det finst ingen reelle grunnar for å skilja mellom radio og fjernsyn. Og politiske ytringar er i kjernen av ytringsfridommen.» Hvordan ønsker representanten Fossum å forholde seg til dette?