Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-03-01:
Dette er jo en debatt der vi har hørt mange av argumentene tidligere. Men jeg har bare lyst til å kommentere én ting, nemlig dette som både Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti tok opp, at vi hadde varslet en garanti. De som i hvert fall skjønte hva det dreide seg om, var faktisk Høyre, fordi lederen av Høyre sendte samme dag ut en pressemelding der hun snakket om målsettingene til regjeringen. Hun var skuffet over at regjeringen hadde så lave ambisjoner, men hun snakket om målsettingene, så hun hadde i hvert fall forstått det vi gjorde, nemlig å stille krav til sykehusene. Derfor er det feil at vi ikke har gjort noe. Det viktigste vi kan gjøre, er å skape gode behandlingsforløp og forutsigbarhet, og så vet vi at det er ikke slik at én modell passer alle når det gjelder kreft. Her må det individuell, medisinskfaglig vurdering til. Andelen som overlever kreft, er trolig det viktigste målet på om vi lykkes med kreftbehandling. For få år siden lå vi middels godt an. Nå ligger vi i toppsjiktet internasjonalt. Det kan vi altså ikke snakke oss vekk fra. Selv om overlevelsen er høy, deler jeg også forslagsstillernes mål om at tiden man bruker fra mistanken om kreft oppstår, til behandling er i gang, bør reduseres. Det er ikke bare fordi raskere behandling gir bedre resultater ved en del kreftformer, men også fordi tiden frem til behandling starter, kan gi ekstra uro og engstelse. Nesten 30 000 mennesker rammes av kreft hvert år. Disse skal ivaretas gjennom effektiv utredning og behandling. Vi må hele tiden vurdere grundig hvilke virkemidler som er mest effektive for å oppnå bedre helsetjenester for kreftpasientene. Juridiske rettigheter er viktige, men kan aldri erstatte det medisinske arbeidet som må gjøres. Jeg er glad for at pasientrettighetsloven som Stortinget har vedtatt, gir kreftpasientene mange rettigheter, bl.a. rett til nødvendig helsehjelp innen individuelt fastsatt frist, rett til vurdering, rett til fornyet vurdering, rett til fritt sykehusvalg, rett til individuell plan og rett til behandling i utlandet på gitte vilkår. Dette er rettigheter som også gis til aktuelle pasienter med andre diagnoser enn kreft. Jeg viser til at Legeforeningen uttaler at særskilte behandlingsgarantier for pasientgrupper er prinsipielt problematisk og ikke tilstrekkelig for å oppnå økt kapasitet og kvalitet i tilbudet. Vi er inne i en tidsperiode med store befolkningsmessige endringer, nye behandlingsformer og ny teknologi som gir oss store utfordringer, men også muligheter for mer effektiv behandling. Vi har som politikere et ansvar for å sikre både at helse- og omsorgstjenestene får nødvendig vekst, og at midlene fordeles rettferdig. Vi må kombinere økte økonomiske rammer og tydelige styringskrav med samarbeid med fagmiljøene og pasientenes organisasjoner om gode pasientforløp og oppgavefordeling mellom alle deler av helsetjenestene. Jeg mener at det ikke er jusen som vil gi kortere ventetid for kreftpasienter og økt overlevelse. Derimot må vi tørre å sette oss ambisiøse mål for en bedre kreftbehandling. I oppdragsdokumentet til de regionale helseforetakene har jeg derfor satt et mål om at 80 pst. av kreftpasientene skal få behandling innen 20 virkedager etter at henvisningen er mottatt. Målet er 80 pst. – ikke 100. Grunnen er at det for noen kreftpasienter er riktig å bruke mer enn 20 virkedager på å utrede og avklare hva som er riktig behandling. Ulike sykehus vil også bruke ulik tid på å nå målet, og vi vet at det er mer krevende for noen pasientgrupper. Det gleder meg imidlertid å høre at Kreftforeningen mener at det har skjedd mye positivt i tiden etter at målet ble satt, med økt oppmerksomhet på kreftbehandling og prioritering av kreft i oppdragsdokumentene. Sykehusene må identifisere flaskehalser og organisere tilbudet annerledes. Vi måler sykehusene på dette, og resultatene offentliggjøres jevnlig, slik at vi kan følge opp resultatene. I 2011 målte vi hvor raskt behandlingen kom i gang for brystkreft, tykktarmskreft og lungekreft. Tallene viser store forskjeller mellom sykehusene, men noen sykehus lykkes med å gi pasientene rask behandling. I år vil jeg utvide målingene. Sykehusene forholder seg til et omfattende lov- og rammeverk. De må organisere seg klokt og bruke ressursene i størst mulig grad til å gi alle pasienter god behandling. Faglige krav, retningslinjer og organisering skal bidra til best mulige resultater. Dette arbeidet ønsker jeg å utvikle videre, i nært samarbeid med fagmiljøene og pasientorganisasjonene. Det finnes ingen lovregulering som kan erstatte det systematiske arbeidet for bedre kreftbehandling. Norske kreftleger leverer resultater i verdensklasse, og vi må støtte dem slik at de kan bli enda bedre.