Ivar Odnes (Senterpartiet), 2017-02-14:
Internasjonalisering av utdanning, forsking og arbeidslivet har mange positive sider både for den enkelte studenten, for arbeidstakaren og for institusjonar og bedrifter som får tilgang til kompetanse og kapasitet som ikkje er tilgjengeleg på den innanlandske arbeidsmarknaden. Sjølv om det er mange positive sider ved utveksling av arbeidskraft mellom land, skal ein heller ikkje underslå at det byr på utfordringar. Difor er det viktig for Senterpartiet at vi er ryddige i debatten når vi diskuterer disse spørsmåla. Eit grunnleggjande moment er nødvendigheita av at godkjenning av utanlandsk kompetanse og utdanning skjer på ein god måte, der omsynet til norske standardar er sikra, og at det ikkje går ut over arbeidsforhold eller fører til sosial dumping. Dessverre ser vi negative eksempel på at dette skjer i fleire bransjar, og at utfordringane er veksande. Difor er det viktig at godkjenningsordninga for utanlandsk utdanning og kvalifikasjonskrav vert regulert innanfor norsk lovgjeving, som varetek desse forholda, og at vi ikkje berre underkastar oss internasjonalt regelverk der hovudformålet er å leggja til rette for fri flyt av menneske og kapital. Rekruttering av utanlandsk arbeidskraft og utfordringar i arbeidsmarknaden heng til dels saman og høyrer med som bakteppe for debatten når vi skal diskutera det som representantane Aasen og Grung har teke opp i sine interpellasjonar til statsrådane. Det er eit faktum at det i fleire bransjar er eit misforhold mellom kva bedriftene sjølve har behov for av arbeidskraft og spisskompetanse, og volumet på kva norske utdanningsinstitusjonar leverer av ferdigutdanna elevar og studentar, både innanfor høgare utdanning og innanfor fagopplæring. For kva slags yrke, fagområde, utdanningstypar og utdanningsnivå har arbeidslivet eit udekt behov for i året som kjem? Kva slags fagarbeidarar, ingeniørar og teknologar er det mest behov for? Ifølgje NHOs kompetansebarometer for 2016 vert det meldt at heile fem av ti NHO-bedrifter har eit udekt kompetansebehov. Størst er behovet når det gjeld yrkesfag og fagskuleutdanning. Når det gjeld bedrifter som har tenkt å rekruttera nødvendig arbeidskraft, er det å heva kompetansen til dagens tilsette ein må sjå på som mest aktuelt, etterfølgt av det å tilsetja personar med relevante kvalifikasjonar i den norske arbeidsmarknaden, og så er rekruttering av utanlandsk arbeidskraft det alternativet som scorar lågast, men det oppnår ein score på ikkje ubetydelege 20 pst. Dette viser at dei viktigaste grepa vi kan gjera for å løysa misforholdet mellom arbeidslivets behov for kompetanse og tilgjengeleg kvalifisert arbeidskraft, først og fremst er å auka utdanningskapasiteten i Noreg innanfor ei rekkje utdanningar. Det må òg vera regjeringas førsteprioritet, og eg har forventningar til at både revidert nasjonalbudsjett og statsbudsjettet for 2018 vil adressera denne utfordringa. I Noreg er det NOKUT som er kontaktpunkt og som administrerer godkjenningsordninga. Godkjenning av utanlandsk utdanning som likestilt med akkreditert norsk høgare utdanning er regulert i universitets- og høgskulelova. Tilsvarande inneber godkjenningsordningar for fagopplæring at NOKUT gjer ei fagleg vurdering av om opplæring og kvalifikasjonar som arbeidssøkjaren har frå heimlandet, kan vurderast som sidestilte med eit norsk fag- eller sveinebrev. Dette er umåteleg viktig for å sikra at dei som arbeider i Noreg, har dei nødvendige kvalifikasjonane som krevst i yrket. NOKUTs arbeid er ei sikkerheit for arbeidsgjevarar og for oss som forbrukarar og som samfunn. Eg stiller meg litt spørjande til ordlyden i interpellasjonen frå Aasen – og eg siterer: «Samtidig er det uheldig om skrankene blir så høye for godkjenning av utenlandsk utdanning at det å ta den samme utdanningen i et norsk system i praksis blir eneste farbare vei. Det er kostbart og tidkrevende og bør unngås.» Senterpartiet håpar at det i denne utsegna ikkje ligg eit ønske om ei forventning om at regjeringa bør harmonisera kvalifikasjonskrava med andre land på ein måte som vil redusera kompetansekravet. Det vil i så fall Senterpartiet åtvara sterkt mot. Vi kan heller ikkje av hensiktsmessige grunnar forenkla godkjenningsordninga slik at utdanningar på ulike nivå vert likestilte, slik at det vert eit press på norske utdannings- og kvalifikasjonskrav. Dersom kapasiteten hjå NOKUT er ei utfordring, eller at det er behov for å tilby påbygging eller modulbasert opplæring for personar som vert rekrutterte frå utlandet, som ikkje heilt matchar norske kompetansekrav trass i at dei har fullført fagopplæring eller høgare utdanning innanfor det same yrket, bør vi finna løysingar på det, men utan at det fører til press i retning av reduserte kompetansekrav og innhald i vår heimlege utdanning.