Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
Den saken som vi nå starter behandlingen av, gjelder det viktigste fordelingspolitiske dokumentet Stortinget får seg forelagt. Det handler om utfordringer for lokaldemokratiet, det handler om å videreutvikle velferdssamfunnet – hvordan sikre innbyggerne tilgang til gode velferdsløsninger og velferdstilbud – og det handler om hvordan vi finansierer kommunesektoren, som organiserer og produserer de fleste velferdstjenestene folk har behov for. Arbeiderpartiet er fornøyd med å ha fått flertall for Regjeringens økonomiske opplegg for kommunesektoren for 2002. Vi er også fornøyd med at Regjeringen får tilslutning til det økonomiske opplegget og fundamentet for statens overtakelse av spesialisthelsetjenesten. Dette får vi på plass sammen med Fremskrittspartiet. Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet er også enig i at det økonomiske oppgjøret mellom staten og fylkeskommunene er stramt, og vil derfor bevilge ytterligere 200 mill. kr gjennom skjønnsrammen for å rette opp ubalansen i den fylkeskommunale økonomien. De andre partiene slutter seg ikke til dette. De samme partiene vil gi fylkeskommunene rett til å forhandle med staten, men de har ingen økonomi å forhandle om. Det blir derfor bare et bla-bla-forslag, som kanskje gir noen ekstra poeng i valgkampen. Men det var vel kanskje også det som var tanken bak det. Regjeringen foreslår – og får flertall for – en reell økning i kommunesektorens samlede inntekter i 2002 på om lag 3,5 milliarder kr. For Arbeiderpartiet er det viktig både å bedre økonomien i kommunesektoren og samtidig sikre at kommunene får handlefrihet til å styrke velferdstilbudet for oss alle. Det opplegget som Arbeiderpartiet nå får flertall for, er et meget godt opplegg for dem som bruker kommunale tjenester som barnehager, skoler og eldreomsorg. Dette er andre året på rad at Arbeiderpartiet sørger for en merkbar reell vekst for kommunenes samlede inntekter. Men la meg understreke: Denne veksten har vært helt nødvendig. Underskuddet før lånetransaksjoner i kommunesektoren er betydelig redusert fra 1999 til i år. Arbeiderpartiet har et flertall i komiteen med seg i vurderingen av at den økonomiske utviklingen i kommunesektoren er positiv. Etter to og et halvt år med Bondevik-regjering og med hele Senterpartiets ledelse sittende i Kommunal- og regionaldepartementet har kommunesektorens økonomiske situasjon blitt stadig verre. Arbeiderpartiet har etter at vi overtok regjeringsansvaret, bidratt til en merkbar vekst i kommunenes inntekter. I tillegg kompenserte vi om lag 5 milliarder kr for økte utgifter til utvidet ferie, ny arbeidsavtale for lærerne og pensjoner, i fjor og i år. Samtidig som kommunene får bedre økonomiske rammer, får de også økt sin politiske frihet ved at andelen frie inntekter blir større. I 2002 øker veksten i de frie inntektene med om lag 1,7 milliarder kr. I tillegg blir øremerkede tilskudd tilsvarende 3,6 milliarder kr innlemmet i rammen. Dette betyr at Arbeiderpartiet har styrket økonomien, samtidig som vi styrker det lokale selvstyret. Det er viktig å understreke at kommunen betyr mye for hvordan hverdagen blir for innbyggerne. Innbyggerne blir stadig mer bevisst om hvilke krav og forventninger en har overfor offentlig sektor. Dette fordrer at kommunene er i stand til fornyelse, effektivisering og å tilpasse og utforme tjenestetilbudet til innbyggernes behov. Klarer ikke det offentlige dette fornyelsesarbeidet, vil oppslutningen omkring velferdssamfunnet sakte forsvinne. Arbeiderpartiet har store ambisjoner om å bygge ut og bygge om velferdssamfunnet. Mange småbarnsforeldre fortviler over for få og for dyre barnehageplasser. Regjeringen vil derfor i 2002 øke satsingen på barnehagene med 1 milliard kr som skal brukes til å bygge 10 000 flere barnehageplasser og redusere foreldrebetalingen. Men en slik satsing på velferd og fellesskap krever også lokale prioriteringer. Bodø kommune er et godt eksempel i så måte, hvor arbeiderpartiordføreren har fått flertall i formannskapet for å redusere foreldrebetalingen i barnehagen fordi Regjeringen har foreslått å øke det statlige driftstilskuddet til barnehager. Dette er et eksempel til etterfølgelse. Arbeiderpartiet mener at veksten i de frie inntektene gir rom for økt satsing på utbedring av skolebygg. Vi har tillit til at lokale politikere vil prioritere å gjøre skoledagen bedre for våre barn og barnebarn. Skolen skal ha høg kvalitet både når det gjelder innhold og bygninger. Elevene skal ha gode arbeidsvilkår, og derfor vil vi bidra til å ruste opp skolebygninger som forfaller. Ingen unger skal stenges ute fra aktiviteter fordi foreldrene ikke har råd til å betale. Arbeiderpartiet vil bygge fellesskap der vi tar ansvar for hverandre og deler med hverandre. Her går også de klareste skillelinjene mellom oss og partiene på høyresiden. Regjeringen følger opp utbyggingen av eldreomsorgen. 500 mill. kr settes av til 6 200 nye sykehjemsplasser og omsorgsboliger. Arbeiderpartiet har flertall for at sluttføringen av Handlingsplan for eldreomsorgen skal skje i tråd med tidligere forutsetninger. For Arbeiderpartiet er det viktig å understreke at omsorgen for våre eldre fortsatt skal være et kommunalt ansvar. Arbeiderpartiet er fornøyd med fortsatt å ha flertall for omleggingen av inntektssystemet, og at dette skjer gradvis i perioden 2002-2006. Jeg vil spesielt nevne endringene i bosettingskriteriene som gjøres gjeldende fra 2002. Dette har bidratt til bedre å ivareta kommuner som av ulike årsaker har en desentralisert skolestruktur. Avslutningsvis vil jeg igjen uttrykke tilfredshet med at Regjeringen får flertall for hovedlinjene i det økonomiske opplegget for kommunesektoren. Selv om det bare er Høyre og Fremskrittspartiet som aktivt støtter den økonomiske rammen for 2002, ligger også Kristelig Folkeparti nært opp til denne. Det er imidlertid vanskelig å forstå hvilken planet Senterpartiet for tiden befinner seg på. Tatt i betraktning at det bare er litt over et år siden hele senterpartiledelsen huserte i Kommunal- og regionaldepartementet, er forslagene de fremmer i innstillingen, hinsides enhver virkelighet. Men kanskje er ikke uttrykket «å kjøpe velgere» lenger dekkende for Senterpartiet. Med forslag om at de frie inntektene skal økes med 4 milliarder kr utover Regjeringens forslag og gjeldssanering på 12 milliarder kr, sykehusgjelden unntatt, blir det vel mer et uttrykk for å kjøpe seg velger for velger.