Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2013-11-26:
La meg skru klokken litt tilbake til noen uker før valget – kanskje noen måneder også – da det var spådommer om hva som ville skje dersom det ble et regjeringsskifte i norsk økonomi. Hva ville skje da? Jo, det ville bli kaos, det ville bli økonomisk uorden, og man satte mye på spill. Jeg tror vi kan fastslå etter at regjeringen Solberg har lagt fram sitt tillegg til budsjettet, og vi nå behandler en ferdig flertallsinnstilling fra finanskomiteen, at det rår orden i norsk økonomi, i hvert fall i budsjettøyemed. Det lyser noen varsellamper når det gjelder økonomien generelt, men det er utfordringer som denne regjeringen må ta tak i, dette storting må ta tak i, akkurat som enhver annen regjering måtte ha gjort. I samarbeidsavtalen mellom de fire partiene legger man til grunn områder man ønsker å prioritere, ikke minst for å styrke økonomien på sikt. Det gjelder kunnskap, det gjelder forskning, og det gjelder en politikk for næringslivet som stimulerer til at vi får flere og varige arbeidsplasser. Det fulgte regjeringen opp i sitt tillegg til budsjett, og det er ytterligere styrket i det forliket som de fire partiene har forhandlet fram her i Stortinget. Vi la også til grunn at vi skulle styrke forholdene for grupper som er utsatt i vårt eget samfunn. Vi skulle styrke behandlingen for dem som har rusproblemer, vi skulle styrke psykiatrien og rehabilitering. Det skjedde i det fremlagte budsjettforslaget, og det er ytterligere styrket i de forhandlingene de fire partiene har gjennomført. Justissektoren er styrket, eldreomsorgen er styrket, og vi har fått et skifte når det gjelder familiepolitikk. En av de fremste ekspertene på akkurat det området, Frode Thuen, sa tidligere i år til Dagsavisen – under den daværende regjering: Familiepolitikken har gått for lut og kaldt vann i flere år. Det har snudd med en ny regjering og et nytt flertall, ikke minst vises det på familievernets område. Så til de varsellampene som lyser. NHO har i dag kommet med sitt siste økonomibarometer for 2013, og de varsler om at deres medlemsbedrifter ser varsellampene blinke for seg. Kostnadsutfordringene er blitt betydelige, det private forbruket reduseres, oljevirksomheten gir ikke de samme vekstimpulsene til norsk økonomi, og ordrene går til utlandet i økende grad. Jeg merket meg at Fremskrittspartiets finanspolitiske talsperson, Gjermund Hagesæter, fortalte litt om hva han mente regjeringen burde gjøre med disse utfordringene. Fra Kristelig Folkeparti vil jeg si vi har klare forventninger til at regjeringen besvarer eventuelle akutte utfordringer, ikke minst knyttet til særskilte næringer, men det må også kombineres med en langsiktig politikk som styrker grunnlaget for norsk økonomi fremover. Da er det fra min og Kristelig Folkepartis side viktig at de tiltakene man eventuelt kommer med, er tiltak som er særlig rettet mot de områder i norsk økonomi og norsk næringsliv som sliter spesielt – ikke først og fremst en lang rekke generelle ordninger, men at man adresserer utfordringene slik at det å gi støtte, og det å legge til rette for økt næringsutvikling, skjer spesifikt. Fra Kristelig Folkepartis side hadde vi klare ambisjoner om å endre budsjettet på flere områder. Vi ønsket en familiepolitikk som gir rom for valgfrihet. Jeg registrerer at siden det ikke kunne bli noen debatt om at det var økonomisk uorden, har opposisjonen – ved Arbeiderpartiet særlig – pekt på at det er en umoderne familiepolitikk som nå presenteres. Hva er det som er umoderne? Det er veldig moderne at foreldre er hjemme til barnet er ett år, men hvis man er hjemme litt lenger, kanskje i ett år og ni måneder, er man over i det umoderne. Slik er det når ett parti føler seg berettiget til å definere hvordan det norske familieliv skal se ut. Fra Kristelig Folkepartis side er vi veldig glad for at vi har fått en endring på akkurat dette. Alle som kjenner Kristelig Folkeparti, vet også at det å se utover vårt eget lands grenser i solidaritet med en verden hvor mange spør seg om de har brød nok på bordet i morgen – den solidariteten skal vi holde fast ved. Derfor var det også viktig for oss å kunne si at i Norge setter vi av ti øre av ti kroner til verdens fattige. Det betyr ikke at vi ikke er opptatt av effekten av bistand – selvfølgelig er vi det. Men dette skal gå hånd i hånd, det er ikke motsetninger. Skatteklasse 2 er en skatteklasse som har virket i flere år. Stoltenberg-regjeringen foreslo den fjernet, det ble også opprettholdt av den nåværende regjering. Vi har fått tilbake skatteklasse 2, om enn i en redusert form. Jeg er overrasket over argumentasjonen som den forrige regjering la opp til knyttet til skatteklasse 2. Vi får en egen skattedebatt senere, men jeg vil allikevel varsle at hvis man så til de grader skal legge til rette for en debatt basert på hvilke grupper som til enhver tid bruker ulike velferdsordninger, har man åpnet et stort ball. Da bør man vite at dette er noe som skjer i mange land, det er sånn man gjør når man vil angripe generelle velferdsordninger. Vi er også opptatt av å få et grønt skatteskifte. Gjennom forhandlingene har vi fått et grønnere skatteskifte enn på svært, svært lenge i Norge. Denne utviklingen – i tillegg til at vi får en grønn skattekommisjon – ser vi fram til at fortsetter. I den grad det fortsatt skal være mye skattelette, er vårt svar at det også skal pares med et grønt skatteskifte som gjør at miljøvennlig adferd premieres. Et av de mest usosiale kuttene som Stoltenberg-regjeringen presenterte, var kuttet overfor de sterkt pleietrengende i hele Kommune-Norge. Alle under 67 år som nyter godt av de tjenestene, fikk indirekte et klart kutt i sine tjenester. Vi er veldig glad for at vi sammen med Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre har fått rettet opp det kuttet og dermed også indirekte styrket kommuneøkonomien og tjenestetilbudet for dem som kanskje trenger det mest. Jeg har avslutningsvis lyst til å takke komiteen for et godt samarbeid om budsjettet – dette gjelder alle partier. Vi har hatt veldig kort tid på å få budsjettet i havn, men det har gått. Jeg takker spesielt samarbeidspartiene, Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre, for et godt samarbeid og – jeg vil også si – et godt resultat. Et rimelig godt utgangspunkt er blitt enda bedre. Med dette anbefaler jeg alle flertallsforslagene i innstillingen.