Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2009-05-07:
Jeg vil først takke utenriksministeren for en grundig og informativ redegjørelse. Denne type redegjørelse var et resultat av behandlingen her i Stortinget av meldingen om behovet for en mer aktiv europapolitikk, ut fra en samlet forståelse av at utforming av politikk og regelverk stadig oftere skjer i en europeisk ramme – for ikke å si EU-ramme – som i vesentlig grad påvirker Norge, men hvor Norge også har påvirkningsmuligheter i forkant, begrenset av vår selvvalgte posisjon utenfor de viktige beslutningsorganene i EU. La meg bruke litt tid på noen refleksjoner fra min side i oppfølgingen av europameldingen mot slutten av denne stortingsperioden. Jeg er enig med utenriksministeren i at kommunikasjonen mellom Stortinget og Regjeringen er styrket i arbeidet med EU/EØS-saker, både gjennom Europautvalget og via disse redegjørelsene. Grunnlaget for dialogen har blitt bedret ved mer informasjon til representantene, bl.a. forut for europautvalgsmøtene. Jeg synes imidlertid vi i for liten grad foreløpig har greid å involvere fagkomiteene i den løpende dialogen med Regjeringen, bl.a. i europautvalgsmøtene. Men jeg vil legge til at det registreres større interesse for å involvere seg og delta i debatter. Utenriksministeren pekte på arbeidet for mer strategisk arbeid i regjering og departementer overfor EU. Det er naturlig at Stortinget prioriterer den parlamentariske kanalen. Europaparlamentet har fått større innflytelse, og det er en utvikling som vil fortsette. Det er positivt. Samtidig understreker det behovet for nærmere kontakt med partigruppene i Europaparlamentet på et tidlig tidspunkt. Saker som forbudet mot selprodukter og holdningen til rettsgrunnlaget i Arktis anskueliggjør viktigheten av kontakt med Europaparlamentet. Her mener jeg partigruppene, med forutsetning om økonomisk mulighet, kan gjøre mer, selv om flere partier, herunder Arbeiderpartiet, har etablert og utvidet kontakten med Europaparlamentet, både på gruppe- og fagkomiténivå. Vi mener kontakten kan styrkes ved å muliggjøre hospitantordning i Europaparlamentet for politiske rådgivere og ansatte i administrasjonen. Presidentskapet bør gå videre med anbefalingen fra utenrikskomiteen om å ha en person fra Stortinget på tjenestemannsnivå i Brussel med arbeidsområde Europaparlamentet. Det siste vil styrke lyttefunksjonen og bistå partigruppene med de riktige kontaktene på de riktige tidspunkter. Arbeidet med å fremme norske interesser kan med fordel skje i et nærmere samarbeid mellom regjering og Storting, der det er naturlig. Finanskrisen har gitt utfordringer for hele Europa. For noen land har den hatt dramatiske konsekvenser. Jeg tenker da på Island, med den forrige regjeringens fall og valget den 25. april. Det viktigste er at islendingene kommer økonomisk på fote, og at Norge bidrar der det er mulig. Krisen på Island har aktualisert debatten om medlemskap i EU, eller i hvert fall om Island skal søke om medlemskap i første omgang. Hvordan skal da Norge forholde seg? Kanskje søker Island medlemskap om kort tid, kanskje lenger fram? Regjeringen har i brev til utenrikskomiteen i forbindelse med behandlingen av et dokumentforslag sagt at den vil foreta en vurdering av mulige konsekvenser for Norge dersom Island beslutter å søke medlemskap, og formidle vurderingen til Stortingets organer på den mest egnede måte. Det er en fremgangsmåte som har bred politisk tilslutning her på Stortinget. EØS-avtalen er hovedfundamentet i Norges tilknytning til EU. Den har fungert godt, har vært robust og tilpasset seg utvidelse, og alle parter har ønsket å bevare avtalen. Inntil det er grunnlag for noe annet, er jeg enig med utenriksministeren i at Norge skal arbeide systematisk for å ivareta EØS-avtalens virkemåte og integritet. Så får en eventuell utredning etter en eventuell islandsk EU-søknad gi svar på konsekvensene for Norge og EØS-samarbeidet. Jeg registrerer at en er i sluttfasen med forhandlingene om EØS-finansieringsordningene for 2009–2014. Vi deler Regjeringens grunnholdning om at Norge fortsatt skal bidra til å redusere sosiale og økonomiske ulikheter i EØS-området og utvikle partnerskap og bilateralt samarbeid med de nye EU-landene. Vi mener også Norge har interesse av å knytte seg til det nye østlige partnerskapet i EU, som ble lansert i går, og hvor Sverige vil ha en sentral rolle. Det er f.eks. bred interesse blant de politiske partiene for å bidra til demokratisk og sosial utvikling i Hviterussland. Norsk medvirkning gjelder også for EUs østersjøstrategi, som samlet sett innenfor rammen av den nordlige dimensjon gir muligheter for å sette våre områder på kartet og gi anledning for de nordiske land til et samlet sterkt engasjement. I dette ligger også utviklingen av samarbeidet med Russland. Oppgavene vi står overfor i dag, med finanskrise, arbeidsledighet, klimaendringer og energisikkerhet, krever felles innsats nasjonalt, regionalt og på europeisk nivå. Til dette trengs fungerende samarbeidsinstitusjoner. Avslutningsvis(presidenten klubber) vil jeg derfor vise til det den tyske sosiologen Ulrich Beck(presidenten klubber) nylig sa, at dersom EU ikke eksisterte(presidenten klubber igjen) (presidenten klubber) (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)