trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2020-05-28:
Eg synest denne debatten viser at det er fornuftig med ei pause. Så skjønar eg òg representanten Frølich sin skuffelse, og eg skjønar reaksjonane blant fleire i domstolane. Det er jo overraskande at det finst eit politisk fleirtal for det Arbeidarpartiet og Senterpartiet har føreslege tidlegare. Skuffelsen er òg stor ute i landet. Det viser iallfall eit skilje i debatten her i dag, der nokon er veldig opptekne av kva dommarane sjølve meiner, mens me i Arbeidarpartiet meiner det òg er ganske viktig å bry seg om kva brukarane av domstolane meiner og synest. Når det gjeld dei to prosessane me nå snakkar om, trur eg ikkje ein kan stå rakrygga her i dag og påstå i fullt alvor at dei er godt lokalt forankra, slik òg justisministeren viste til i sitatet. Difor trur eg det er positivt med ei politisk behandling av spørsmålet i Stortinget. For eksempel i Østfold: Det er mange i Østfold Arbeidarparti som ynskjer seg ei samanslåing, det er det, og det er mange som ikkje ynskjer det. Det er uro rundt prosessen, og det er fornuftig å gjere det me føreslår. Dette handlar heller ikkje berre om ein diskusjon om rettsbygningar. Eg synest Høgre reduserer dette til å handle om noko heilt anna enn det det eigentleg gjer. Folk er bekymra for kva som skjer, når det blir så sterk sentralisering som det har blitt under dagens regjering. Og Arbeidarpartiet var òg det fyrste partiet som signaliserte veldig tydeleg at me ynskjer ein desentralisert struktur. Sidan Peter Frølich jo er frå Bergen, vil eg anbefale han å lese eit innlegg i Bergens Tidende som Jørn Øyrehagen Sunde, som er professor ved Det juridiske fakultet i Oslo, nettopp skreiv, som handlar om brukarperspektivet. Det er mange gode argument der. Me i Arbeidarpartiet er òg litt skuffa over at dei forslaga me har fremja dei siste to–tre åra, ikkje er i nærleiken av å bli høyrde. Det har ikkje vore noka interesse for å oppfylle ynsket om å behandle alt samla, om å vente til heile Domstolkommisjonen er ferdig. Me har berre blitt møtt med skuldertrekk. Justisministeren siterer tidlegare justiskomitear heilt riktig, og dei to sakene me diskuterer her i dag, kan ikkje seiast å vere lokalt forankra. Eg vil understreke at eg ikkje mistenkjer Domstoladministrasjonen for nokon ting. Eg forheld meg til dei retningslinjene dei har fått av Stortinget, og eg trur det er utfordrande òg for Domstoladministrasjonen at dei ikkje er klarare. Det kan me òg gjere noko med politisk, for det bør ikkje vere så stor tvil om kva som ligg i «lokalt initiativ». Viss det er Domstoladministrasjonen som har initiert noko, er det ikkje lokalt. Viss det er lokal frivilligheit, så må me kanskje tydelegare definere kva det betyr, og det får me anledning til viss me får saka til Stortinget i ein større debatt. Heilt til slutt vil eg seie at me ikkje har politisk saksbehandla nokon ting om rettskretsar i Stortinget, men eit fleirtal har gått ut og tydeleg sagt kva me politisk meiner, og då får det vere opp til regjeringa om ein ynskjer å høyre på det eller kome att til Stortinget med ei sak.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2020-05-28:
Eg vil minne representanten Frølich om at i denne salen handlar det ikkje om tyngdekrefter, men om fleirtal. Så viss representanten under nokon omstende trur at tyngdekreftene bak sentralisering, f.eks., i seg sjølv til slutt vinn fram, har han nok rett i det viss me framleis har ei borgarleg regjering etter neste stortingsval, men ikkje viss me får eit politisk retningsskifte i dette landet. For er det éin ting me veit, så er det at med dei tyngdekreftene som representanten Frølich snakkar om, som pressar seg på anten det er internasjonale trendar eller andre ting, så er me avhengige av politikarar, folkevalde, som tek politisk ansvar mot dei tyngdekreftene som Høgre likar veldig godt. Riksrevisjonens rapport om domstolane er alvorleg. Eg har berre lyst til å gje nokre kommentarar om Arbeidarpartiet sitt syn på framtidas domstolar, for dei som trur at det å ikkje vere for alle forslag regjeringa kjem med, er å stå på staden kvil, tek feil. Det er klart me må utvikle dei norske domstolane, ikkje avvikle dei. Me må ta på alvor at ressurssituasjonen er altfor dårleg. Her er det regjeringa som må ta ansvaret for den såkalla avbyråkratiserings- og effektiviseringsreforma som har vore køyrd over domstolane i mange, mange år. Det meiner Arbeidarpartiet at me er nøydde til å gjere noko med. Me meiner òg, saman med eit fleirtal i Stortinget no, at ein må sjå på andre moglegheiter i domstollova for å kome i møte dei sårbarheitene me veit er der. For me er einige i problembeskrivinga, at det er utfordringar enkelte plassar med inhabilitet, sårbarheit, mangel på fleksibilitet, mangel på samarbeid, mangel på gode digitale løysingar, mangel på gode nok system som kan styrkje rettssikkerheita for folk. Men det er ikkje berre eitt svar på det. Slik er heldigvis ikkje politikken. Til faglege råd: Er det éin ting me har fått vist no i koronakrisa, er det at dagens regjering har ein god eigenskap, og det er evna til å ta politiske avgjerder. Det har eg stor respekt for. Eg meiner det står stor respekt av regjeringar og statsrådar som kan gjere politiske vedtak trass i av og til sprikjande faglege råd. Det er sjølvsagt ikkje slik, i alle fall ikkje for Arbeidarpartiet, at for det om ein administrasjon eller ein kommisjon har eit syn, så må det bli slik – så absolutt ikkje. Difor deler eg representanten Frølich sitt synspunkt i følgjande: Det er heilt sikkert at me får denne saka tilbake i salen. Eg er ikkje i tvil om at regjeringa, uansett kva me seier, kjem til å kome til Stortinget med brask og bram og nye forslag til sentralisering og relativt blå politikk. Den debatten tek me med glede, og me ser fram til det.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2020-05-28:
Det siste saksordføreren sa, er veldig viktig. Det handler veldig mye om å bli hørt og få en beklagelse. Ordningen er utrolig viktig for veldig mange, for det handler om at man ikke har fått noen form for oppreisning noen andre steder, ofte fordi sakene er så gamle at de ikke kommer inn under de ordinære ordningene. Jeg har tidligere selv sittet i dette utvalget gjennom mange år og har gitt erstatning i flere tusen saker. Strengt tatt burde alle representantene her ha lest noen av de sakene, for det er faktisk veldig stygge saker som man blir overrasket over at har skjedd i vårt land. Da jeg satt i dette utvalget, hadde vi tre grunnprinsipper som var førende for alt vi gjorde når vi ga erstatning. Det ene var at vi skulle legge avgjørende vekt på søkers egenerklæring. Vi skal ikke kreve at en advokat fremsetter dette på en riktig og god måte, for vi følger ikke paragrafer. Så egenerklæringen veier veldig tungt. Det andre var mangel på dokumentasjon. I vårt land hadde vi gjennom mange år en kutyme for å makulere alt som var av dokumentasjon. Det betyr at de som søker, nesten ikke klarer å finne dokumentasjon å legge frem. Men vi hadde psykolograpporter der et voksent menneske for flere år siden hadde fortalt til psykologen sin at han var blitt utsatt for seksuelle overgrep i barndommen, og det så vi på som en dokumentasjon på at overgrep hadde skjedd. Det siste var at i mange av sakene er overgriper død, og vi la til grunn at søker ikke skal lastes for at overgriper ikke har en mulighet til å forsvare seg. At vedkommende var død, skulle ikke ha noen betydning. Det som har skjedd i det siste, er at man har fraveket alle disse prinsippene. Jeg får en del henvendelser fra folk som har søkt, og som får avslag fordi overgriper er død, eller de får avslag fordi dokumentasjonen ikke er bra nok, at det ikke holder med en ti år gammel psykologerklæring fordi det ikke kan dokumenteres at det skjedde i barndommen. Jeg har ikke fått med meg at Stortinget har vedtatt at vi skal endre praksis. Dette er mennesker som snakker sammen, de vet at andre har fått erstatning, mens de nå ikke blir sett, ikke blir hørt og ikke får en beklagelse. Og det er beklagelsen som veier tyngst for dem. De føler at de ikke blir trodd, mens andre i samme situasjon har blitt trodd. Jeg forventer ikke at statsråden kan svare meg på dette spørsmålet, men jeg håper hun kan ta det med seg. Er det virkelig slik at utvalget bare kan endre praksis på egen kjøl, eller har de fått noen nye instrukser som gjør at reglene nå skal brukes annerledes? I så fall bør det kommer frem på nettsidene at vi har endret praksis i ordningen.
Monica Mæland (Høyre), 2020-05-28:
Bare for å svare representanten Kjønaas Kjos med en gang: Jeg har ingen kunnskap om at utvalget har fått noen instrukser fra Justisdepartementet eller fra justisministere, og i hvert fall ikke fra meg, men jeg skal selvsagt undersøke forholdet.
Monica Mæland (Høyre), 2020-05-28:
Jeg har full tillit til Domstoladministrasjonen. Jeg har tillit til at de gjør vurderinger. Jeg har full tillit til at de kjenner Stortingets vedtak. Jeg har full tillit til at de kjenner lovreguleringen knyttet til dette, og at de gjør sine konkrete vurderinger. Det er det domstolens uavhengighet handler om, det at Stortinget lager lover og regler, men at domstolen er uavhengig. Jeg er sikker på at dette gjøres etter grundige vurderinger, nettopp av domstolen, fordi de vet hva skrankene for dette er. Og det har jeg rett og slett tillit til at de gjør.
Monica Mæland (Høyre), 2020-05-28:
Jeg synes det er en ganske sørgelig opplevelse når man fra Stortinget retter mistanker mot domstolen, og når man faktisk ikke bare mistenker, men beskylder domstolen for å drive politikk og å ha sin egen agenda. Ja, selvsagt har domstolen det. Domstolen er vår tredje statsmakt. Det er faktisk veldig alvorlig å blande den første og den tredje statsmakt. Domstolen har en oppfatning, den skal domstolen gi uttrykk for. Og så skal Stortinget sette betingelser. Vi har nå på høring en domstolstruktur. Jeg hører flere har vist til vedtak om å legge den strukturen død. Jeg har ikke sett noe sånt vedtak, jeg forstår at det er et medieutspill. Vi jobber på en skikkelig måte. Vi sender forslag på høring, vi får høringsinnspill, og så kommer vi til Stortinget, og det kommer vi til å gjøre når det gjelder struktur. Vi mener altså at dette er riktig, men det er Stortinget som bestemmer. Men så har Stortinget også sagt at frivillige sammenslåinger skal skje og kan skje parallelt. Det har altså skjedd hele veien de siste årene. Nå stopper man opp, uten at noen greier å begrunne hvorfor.
Monica Mæland (Høyre), 2020-05-28:
Det er mulig at jeg ikke skjønte spørsmålet. Mener representanten Klinge at Domstoladministrasjonen og Domstoladministrasjonens styre ikke skulle gjøre det de mente var riktig? Skal vi begynne å instruere dem i hvilket syn de skal ha, hvilke høringer de skal gi, hvilke oppfatninger de skal ha om det arbeidet de faktisk er satt til å styre? Vi kan jo ikke ha det sånn. Så er det heller ikke sånn at Stortinget har sagt at vi ikke skal ha endringer i strukturen. Tvert imot – Stortinget har sagt at vi skal ha høring om strukturen, og så er det opp til storting og regjering å komme med en innstilling om hvordan den strukturen skal se ut. Forslaget som er sendt på høring, er et helt annet enn det Domstolkommisjonen foreslo. Jeg skjønner at det er saksbehandlet her i Stortinget uten å ha noen sak, men det er det vi jobber med, det er det som kommer til Stortinget, og Stortinget vil få rikelig anledning til å behandle det.
Monica Mæland (Høyre), 2020-05-28:
Jeg skjønner at tiden ikke kommer til å strekke til hvis jeg skal være i nærheten av å prøve å svare på det spørsmålet. Jeg antar representanten mente det var nødvendig da kommisjonen ble nedsatt. Jeg antar representanten mente det var nødvendig da det ble sendt forslag om endringer som skjer parallelt, både i 2016 og 2019. Og jeg antar det var nødvendig da min forgjenger tegnet et annet kart som var presentert, knyttet til Domstolkommisjonens arbeid. Jeg bare antar at mine forgjengere har ment at dette er nødvendig, på samme måte som domstolene selv og Domstoladministrasjonen i mange år har ment det har vært nødvendig. Det går jeg bare ut fra. Jeg kan ikke svare for noe annet. Jeg kaster ikke dette i skuffen, for jeg mener det er høyst nødvendig. Det handler om vår rettssikkerhet, men vi har altså et annet forslag. Når det gjelder forståelse for hvilke problemer man skal løse der ute, må jeg minne om at når det gjelder Østfold, var 11 av 16 høringsinstanser for – det er altså nødvendig. Det var enstemmig på Romerike – det er altså nødvendig. Jeg tror det er svaret på spørsmålet.
Monica Mæland (Høyre), 2020-05-28:
Vårt utgangspunkt er at rettssteder ikke legges ned. Det at man får felles ledelse, betyr ikke at man får færre rettssteder. Det er noe av hele poenget med innstillingen fra domstolstrukturutvalget, som vi nå har sendt på høring. Det er forskjell på kommisjonens forslag og regjeringens forslag. Man opprettholder rettssteder, men endrer rettskretser, man får felles ledelse, og man får bedre saksflyt. Det vil være en mye bedre avvikling for domstolene.
Peter Frølich (Høyre), 2020-05-28:
Jeg tenkte jeg skulle avkrefte at jeg, eller for så vidt noen andre, er «såra og vonbrotne» over disse nyhetene. Det er faktisk ingenting å bli såra eller vonbroten over, rett og slett fordi vi vet veldig godt – både vi og opposisjonen – at denne saken kommer tilbake. Realitetene vil innhente oss alle. Jeg tror det må være en kjekk tilværelse i opposisjon på en måte å føle seg litt uavhengig av tyngdekreftene og kunne posisjonere seg ut fra det man tror er opportunt til enhver tid, men sannheten er at reform og strukturendringer i domstolene vil tvinge seg fram uansett. På et eller annet tidspunkt må man se hvilke økonomiske realiteter domstolene våre står overfor, og hvilke prosessuelle begrensninger de har for saksbehandlingen, og da vil endringer komme. En liten utsettelse som et ledd i et spill for opposisjonen klarer vi å leve fint med. Jeg er mer bekymret for domstolenes reaksjoner, for de har grunn til å se med alvor på behandlingen fra Stortinget. Men det må opposisjonen svare på i møte med domstolene. Jeg er heller ikke overrasket over at Arbeiderpartiet har inntatt den holdningen de har. Vi har lært oss oppskriften etter hvert – da de annonserte for et par år siden at de ikke lenger ville ta ansvar, inngå reformer osv. – når man frykter ansvar, tar man et steg tilbake. Vi kjenner oppskriften fra Arbeiderpartiet tidligere: Enten peker de på prosess, eller så peker de på manglende utredning. Å finne noen som er uenig i en sammenslåingsprosess, er ikke den store kunsten. Det har Arbeiderpartiet klart her også. De har klart å finne en utredning som ligger i horisonten, og vil derfor utsette avgjørelsen til den utredningen er ferdig. Det gjør ikke inntrykk at forfatterne selv sier at det ikke vil ha noen påvirkning på strukturen, at det ikke vil bety noe. Forfatterne sier at deres innstilling til strukturen vil være helt den samme uansett. Det gjør ikke inntrykk. Vi får bare håpe at det er fagfolk igjen som fortsatt har lyst til å skrive faglige anbefalinger til Sverre Myrli og andre politikere som hittil ikke har vist veldig stor grad av seriøsitet i behandlingen av de faglige innspillene de har kommet med. Jeg skal innrømme at jeg var litt overrasket over Fremskrittspartiet, for det har vært et parti som har stått på domstolsreformen lenge, men jeg ble veldig betrygget av representanten Per-Willy Amundsens innlegg. Han sier at det er deres program som ligger til grunn, og da er det kjekt å kunne sitere fra Fremskrittspartiets program: «Dagens domstolstruktur er ikke tilpasset et moderne rettssamfunn og de krav som stilles til spesialisert kompetanse. Med færre tingretter kan man oppnå større kompetansemiljøer og større mulighet til spesialisering for den enkelte dommer.» Det bør love godt.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2020-05-28:
Jeg tror statsråden er godt kjent med at når man skal gjennomføre reformer, må man kanskje først klare å beskrive et problem som folk kjenner seg igjen i. Når man beskriver et problem som folk kjenner seg igjen i, kan man gjennomføre reformer. Da har reformene et grunnlag for å bli gjennomført. Men når man gjennomfører reformer som ingen andre enn dem her i hovedstaden skjønner, fordi det er praktisk her, men det er ingen forståelse der ute, er det vel et dårlig utgangspunkt for å gjennomføre reformer. Og når man samtidig ser at grunnlaget for å gjennomføre reformen basert på rettssikkerhet, som for meg er helt avgjørende, sannsynligvis overhodet ikke er til stede, for vi har særdeles god rettssikkerhet i norske domstoler, er det da urimelig at man putter i en skuff en anbefaling som måtte komme fra en kommisjon eller fra en utredning, dersom man innser at den ikke er nødvendig? Og la meg si det slik: Har statsråden aldri gjort det tidligere(presidenten klubber)(presidenten klubber igjen) nødvendigvis er enig? (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2020-05-28:
Jeg forstår at statsråden og regjeringspartiet Høyre er «såra og vonbroten» over at Fremskrittspartiet ikke støtter regjeringen i ett og alt. Da må jeg bare opplyse om at Fremskrittspartiet er et parti i opposisjon. Vi styrer etter vårt partiprogram, og våre politiske beslutninger om hvordan vi skal forholde oss til saker som går for Stortinget, tar vår stortingsgruppe, basert på vårt partiprogram. Det er altså ikke vanskeligere enn som så. Vi følger ikke Granavolden-plattformen, det er det regjeringen som gjør. Vi styrer etter vår egen politikk. Og da er det altså vår primærpolitikk som gjelder. Det er ikke ett og alt som måtte skje da vi satt i regjering – det tror jeg statsråden utmerket godt er klar over. Hun har sikkert aldri vunnet alle kampene internt i regjering selv. Det er altså sånn at regjeringen er et kollegium som sammen blir enige om hvordan saker skal håndteres, og det har jeg respekt for. Men mitt råd til det kollegiet er at når man skal sette i gang reformer, bør man klare å definere et forståelig behov som folk der ute – og da mener jeg utenfor hovedstaden – forstår, kjenner seg igjen i, og har et ønske om å støtte. Det er ikke gjort her. Det betyr at det er nok en reform, i forlengelsen av den store saken – som har masse motstand der ute – og også de to konkrete sakene, som åpenbart ikke er forankret, ut fra de reaksjonene man ser lokalt. Da bør man gå tilbake til tegnebordet, og så bør man tenke seg litt om. Det er ikke sikkert at alt er hogd i stein, og derfor trykker vi bare på pauseknappen i dag. Men det må i hvert fall være etablert en forståelse før man gjennomfører endringer som for mange der ute faktisk er dramatiske. Hvis det skal være sånn – og det tror jeg selvfølgelig ikke statsråden mener selv heller – at når man ber om et råd fra en kommisjon, fra et offentlig utvalg eller hva det måtte være, så er man forpliktet til å følge det opp, ja, da er det mange råd man ikke hadde bedt om. Da kunne det vært ført mye merkelig politikk av regjeringen, og også av Stortinget. For det er altså en realitet at det skjer stadig vekk. Derfor ser vi også at i den konkrete saken regjeringen har på høring, er det faktisk noe helt annet enn det Domstolkommisjonen selv tilråder.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2020-05-28:
I sitt høyringssvar om domstolstruktur skriv Domstoladministrasjonen at dei over fleire år har arbeidd for ein reduksjon i talet på tingrettar, utan å få politisk gjennomslag for meir gjennomgripande endringar. Eg meiner at det er grunn til å mistenkje at den manglande satsinga som har vore på mindre domstolar generelt og manglande digitalisering av desse domstolane spesielt, er eit resultat av Domstoladministrasjonens eigen agenda om sentralisering. Dei ville vel ikkje føreslå for regjeringa å kaste bort pengar på domstolar som dei håpte å kunne leggje ned snart. Over år blir ein slik framgangsmåte til eit stort problem for Domstols-Noreg. Meiner statsråden at det er greitt at direktorat og forvaltningsorgan arbeider for sin eigen politiske agenda på ein slik måte at det går ut over dei tenestene dei har fått ansvar for å forvalte?
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2020-05-28:
Eg er usikker på om justisministeren forstod spørsmålet mitt, for eg spurde ikkje om domstolane, eg spurde om Domstoladministrasjonen, altså det forvaltningsorganet som er sett til å forvalte domstolane, og domstolane er den tredje statsmakt. Det er ikkje nokon påstand heller, eg berre viser til det Domstoladministrasjonen sjølv har skrive om at dei i fleire år har arbeidd for ein reduksjon i talet på tingrettar, utan å få politisk gjennomslag, og for meir gjennomgripande endringar. Det er ein politisk agenda som ikkje er skjult, det er veldig tydeleg sagt av dei sjølv. I det bildet, no når vi til og med har fått eit stortingsfleirtal som tydeleg har sagt at det ikkje skal gjennomførast slike gjennomgripande endringar, er det interessant å høyre kva statsråden meiner om Domstoladministrasjonen si framferd dei siste åra på den politiske agendaen dei tydeleg sjølv har fremja. Men kanskje endå meir interessant er det å spørje om framtida til Domstoladministrasjonen som forvaltningsorgan, den som styrer, og leiinga der, som så tydeleg ønskjer sentralisering, og som no må forhalde seg til eit storting som tydeleg seier at dei ikkje ønskjer sentralisering – kva då med deira veg framover?
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2020-05-28:
Vi i Senterpartiet blir ganske ofte skulda for å vere ueinig i alle endringar. Det vart også sagt i salen i dag, vi sat berre og venta på det: Kvar gong det er snakk om struktursaker, får vi den skuldinga. Men nei, vi er ikkje for å stoppe alle endringar, derimot ønskjer vi i høgste grad modernisering – digitalisering av domstolar er her det konkrete eksempelet – nye samarbeidsformer i samfunnet, osv. Men det er i struktursakene vi verkeleg markerer oss, og har markert oss i alle år. Vi meiner det skal vere gode grunnar for strukturendringar, og at ein ikkje skal gjere det fordi ein har ei blind tru på at det i seg sjølv skal løyse alle moglege problem. Det som er så positivt med at Stortinget no har sagt at den domstolstrukturen vi har i landet, skal liggje fast framover, er at domstolane forhåpentlegvis no får ei lenge etterlengta arbeidsro, for det er jo måte på kor mykje ein skal stå i av oppgåver i det daglege samtidig som ein skal ha denne trusselen om samanslåing og endringar, som ein ikkje ønskjer, over seg, mens ein ikkje får dei ønskte endringane, som går på modernisering og digitalisering. Så det eg vil oppfordre regjeringa til å gjere no, er å leggje frå seg skuffelsen, begynne å sjå litt framover og bruke dei moglegheitene som ligg i denne arbeidsroa og i den positive stemninga som faktisk finst blant mange domstolar rundt omkring no, fordi dei veit kva som skal skje framover. Det passar seg dårleg, heilt på tampen av ein debatt, å gå inn i ein polemikk med eit parti som vi er heilt einige med i salen i dag, og skal stemme saman med, men eg må likevel få lov til å påpeike det noko underlege ved at Arbeidarpartiet, både i Dagsnytt 18 nyleg og i salen i dag, påstår at dei var det første partiet som markerte motstand mot sentralisering av tingrettar, og som varsla at dei ønskte ein desentralisert domstolstruktur. Dette er ikkje ein veldig surmaga kommentar, men likevel har eg lyst til å påpeike det, for det er litt paradoksalt at det stadig blir påstått at vi er aldeles imot endringar, og så er vi ikkje eingong først i denne saka. Det er jo det paradoksale. Det eg er oppteken av framover no, er at Domstols-Noreg skal få den arbeidsroa som eg tala om, og at vi gjer vårt beste for ikkje berre å gje dei den, men også å gje dei dei ressursane dei treng for å kunne få til gode, moderne løysingar framover – den typen endringar vi i Senterpartiet også ønskjer svært velkomne.
Solveig Schytz (Venstre), 2020-05-28:
Noen ganger er det å ikke endre noe det mest ytterliggående forslaget. Når man hører på Senterpartiet, skulle man tro det var slik at dersom man lar være å gjøre endringer, blir alt som før. Men slik er det ikke, for forutsetningene endres underveis. Slik er det også for landets domstoler. De må også utvikles i tråd med nye krav og forventninger. Det er behov for å få ned saksbehandlingstiden. Vi må sikre kvalitet, kompetansemiljø, bedre muligheter for spesialisering og at ressursene brukes best mulig. Skal vi sikre at domstolene i Norge også i framtiden har høy kvalitet, sterke fagmiljø, god tilgjengelighet, og sikre rettssikkerheten i hele landet, må vi også være åpne for endringer i organisering og struktur. Derfor har regjeringen i sitt forslag til domstolsreform foreslått at alle tinghus skal bestå, men at rettskretsene skal endres, slik at man kan sikre bedre ressursutnyttelse, kortere saksbehandlingstid, sterke kompetansemiljø og økt spesialisering i rettsvesenet i hele landet. Det er et selvstendig poeng at fagmiljøene i domstolene også er viktig for juridiske fagmiljø i regionene og kompetansearbeidsplasser i hele landet. Prosessene i tingrettene i Østfold og på Romerike er iverksatt uavhengig av regjeringens og Domstolkommisjonens utredning, og vi mener det er feil av Stortinget å intervenere i de lokalt initierte prosessene i Østfold og på Romerike. Dersom ledelsen ved domstolene sammen med de lokalt tillitsvalgte har oppnådd enighet og iverksatt prosess på bakgrunn av frivillighetslinjen, som Stortinget har åpnet for og lagt til grunn, bør ikke nasjonale politikere stå i veien for det.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2020-05-28:
Jeg så Høyres talsperson Frølich på nyhetene i går kveld, for øvrig såret og vonbroten over det som det nå blir flertall for i Stortinget. Men han sa noe slikt som at ingen rettssteder blir nedlagt med det som i utgangspunktet var det foreslåtte opplegget. Jeg oppfattet at representanten Schytz fra Venstre nå i stad sa noe tilsvarende. Det tror jeg rett og slett ikke stemmer for Romerikes vedkommende. Jeg er ganske sikker på at det har vært kommunisert utad at for Romerikes del, og i henhold til intensjonsavtalen som foreligger, er det snakk om én felles tingrett og én lokalisering, altså en samlokalisering. Jeg mener også det har vært kommunisert utad at den samlokaliseringen skulle finne sted innen 2024. Jeg ber justisministeren om å oppklare dette. Hva er rett? Med det som det nå var lagt opp til av Domstoladministrasjonen, ville det blitt ett eller to rettssteder på Romerike?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2020-05-28:
Det var ikke svar på spørsmålet.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2020-05-28:
Jeg må innrømme at jeg så langt har trodd at det var bred enighet om å slå sammen tingrettene på Øvre Romerike og Nedre Romerike. Det stemmer faktisk ikke. Etter hvert som jeg har jobbet med saken, viser det seg at bildet absolutt er mer sammensatt enn som så. Derfor er jeg glad for at det nå ser ut til å bli flertall for at prosessen stilles i bero, og at regjeringen må legge fram en sak for Stortinget, og at Stortinget avgjør. Jeg ser i Romerikes Blad i dag at sorenskriveren, som nå er felles for Øvre Romerike og Nedre Romerike, er overrasket og forundret. Han sier at det er uttrykt stor støtte til å slå sammen de to tingrettene fra både ansatte, politiet og de berørte kommunene. Dette stemmer faktisk ikke helt. Så hørte jeg representanten Frølich fra Høyre si at det nå var pressgrupper og særinteresser som vinner fram. Hvis jeg var i tvil om hva jeg mente om saken, var jeg i alle fall ikke i tvil om hva jeg skal stemme i dag, etter å ha hørt innlegget til representanten Frølich. La meg bare si at jeg og Arbeiderpartiet ikke er imot organisatoriske endringer eller strukturendringer. Men det må være gode prosesser, og det må være gode argumenter for endringene. Jeg har vært med på å slå sammen tingretter og det vi før kalte herredsretter og sorenskriverembeter. På Romerike var det opprinnelig fire slike tingretter, før altså herredsretter og sorenskriverembeter, lokalisert på Eidsvoll, på Sørumsand, i Lillestrøm og på Strømmen. De siste årene har vi hatt to tingretter, Nedre Romerike tingrett i Lillestrøm og Øvre Romerike tingrett på Eidsvoll. Nå vil regjeringen og Domstoladministrasjonen ha bare én. Jeg stiller da spørsmålet: Er det bare fordeler med å ha få og store tingretter? Hvorfor ha egen tingrett på Romerike i det hele tatt? Hvorfor ikke legge det inn under Oslo tingrett hvis en skulle følge de resonnementene? Da ville vi virkelig fått en robust tingrett og et sterkt fagmiljø. Nei, jeg tror det er viktig med god forankring. Både sorenskrivere, tillitsvalgte og ordførere skal være involvert, men det er Stortinget som må bestemme domstolstrukturen. Det gjør inntrykk når jeg den siste tida har fått henvendelser fra ansatte i de to tingrettene som har oppfattet at det har vært et sterkt press fra Domstoladministrasjonen for å være med på sammenslåingen. Bildet er mer sammensatt enn som så. Det er klart at én av fagforeningene har vært med på avtalen, men det er også ansatte som har et helt annet utgangspunkt og som mener noe annet. Derfor bør prosessen stilles i bero.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2020-05-28:
Jeg synes det er ganske oppsiktsvekkende at justisministeren ikke kan svare på om det etter den prosessen som det var lagt opp til, var lagt opp til ett eller to rettssteder på Romerike. Og for å presisere: Da mener jo alle ett eller to tinghus, eller fysiske lokaliseringer, eller hva du skal kalle det. Det kan ikke være vanskelig å forstå, men jeg legger merke til at det ikke er noe svar å få. Derfor er det veldig viktig og veldig riktig at saken nå stilles i bero, så får vi alle fakta på bordet, og så kommer Stortinget tilbake til dette. Så er jeg helt enig i det Lene Vågslid understreker. Det er ikke enighet om dette, det er ulike oppfatninger, la oss være ærlige om det. Mange er for – ja, men mange er også imot. Det finnes gode argumenter for sammenslåing, og det finnes gode argumenter mot. Det er ikke slik at det er én organisering som er perfekt, og alle andre er dårlige, enten vi diskuterer tingretter, kommuner, fylkeskommuner, sykehus, forsvarsstruktur eller politistruktur. Det er fordeler og det er ulemper, og det er ikke bare én modell som er åpenbar. Derfor bør vi også bruke tid på å diskutere dette. Det er heller ikke riktig at kommunene er samstemte i dette. Kommunene på Øvre Romerike er ikke enig i den intensjonsavtalen som foreligger. Det er bare å ta en prat med f.eks. Eidsvoll kommune. De er ikke enig i det som ligger der. Så la oss være åpne og ærlige om at det er ulike oppfatninger, og ikke presentere det som at det er unison enighet der ute. Så er regjeringspartienes representanter og statsråden «såra og vonbrotne» over at Stortinget nå legger seg opp i dette og til og med tillater seg å ha meninger om hvordan domstolstrukturen i Norge skal være. Det er ulike oppfatninger, derfor må vi bruke tid. La meg til slutt bare si at i 1022 opprettet Olav den hellige Eidsivatinget på Eidsvoll – ifølge Snorre var det iallfall Olav den hellige. Det er vel kanskje litt ulike oppfatninger, men tida strekker ikke til for å gå inn på det, og interessen er vel også begrenset, vil jeg tro. Det er iallfall 998 år siden Eidsivatinget ble opprettet. Det har muligens ikke vært rettssted på Eidsvoll sammenhengende i alle disse 998 årene, men Eidsvoll har lange, lange tradisjoner som tingsted. Om to år skal Eidsivatinget markere 1 000-årsjubileum. Da blir det nok en markering, og jeg håper at Eidsvoll ved den markeringen fortsatt vil være tingsted – fortsatt vil være rettssted. Jeg er ganske sikker på at presidenten også synes det er en god idé.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2020-05-28:
En sammenslåing av tingrettene i Halden, Fredrikstad, Moss og Sarpsborg vil virke umotivert og ganske meningsløs all den tid et stortingsflertall har varslet at det vil stoppe sammenslåing av tingretter i resten av landet. De fire tingrettene i Østfold-byene er ikke små tingretter i norsk sammenheng. Til sammen betjener de rundt 250 000 innbyggere. De fire tingrettene er heller ikke særlig ineffektive. Halden er faktisk på topp når det gjelder effektivitet. Sammenslåingen av tingrettene i Østfold er så langt framstilt som frivillig etter at tre sorenskrivere og en fagforening i fjor inngikk en intensjonsavtale om slik sammenslåing. Og hvorfor skal man stoppe en frivillig sammenslåing? For det første framstår ikke denne prosessen som særlig åpen. Tvert om virker den heller særs godt planlagt, nærmest som en knipetangsmanøver, for å få til en sammenslåing under radaren. Hvorfor i alle dager skulle denne prosessen frikobles det arbeidet som allerede var igangsatt gjennom Domstolkommisjonens arbeid? Statsråden siterte i stad en flertallsmerknad fra regjeringspartiene og Fremskrittspartiet fra 2016, og jeg vil sitere den igjen: «Dersom man lokalt ønsker endringer i strukturen, må det gjennomføres en prosess der det er gode diskusjoner og prosesser lokalt knyttet til sammenslåinger.» Her er vi ved sakens kjerne. Slike gode prosesser skjedde ikke. Slike gode diskusjoner har ikke funnet sted i Østfold-byene. Domstoladministrasjonen forsøker å framstille det som om alle er for sammenslåing, men det medfører ikke riktighet. Jeg har snakket med både tillitsvalgte dommere og andre dommere i disse tingrettene som er imot, jeg har snakket med Advokatforeningen, jeg har snakket med advokatmiljøene i Østfold-byene og ikke minst med folkevalgte og administrasjonene i disse Østfold-byene som er imot. Det medfører altså ikke riktighet at dette er frivillig. Det er uttrykt sterk skepsis til både prosess og sammenslåing. Tvert om – man opplever altså at Domstoladministrasjonen, som ikke erstatter sorenskriveren som har gått av med pensjon, og til og med kommer med lovnader om stillingsvern og ekstra ressurstilgang, har drevet et utilbørlig press for sammenslåing. Det er oppsiktsvekkende og ikke minst særlig usolidarisk overfor domstoler som ikke har fått en sånn avtale. Det er ikke naturgitt at større enheter gir bedre domstoler f.eks. faglig. Det er ikke dokumentert at større domstoler er mer effektive. Det er ikke dokumentert at større domstoler vil fungere bedre. Og dommere sitter ikke i lunsjen for å diskutere seg fram til domsslutning. En dommer skal være uavhengig og gjøre seg opp en mening i rettssalen. Jeg er glad for at vi nå lander på en mulighet der vi tar hensyn til lokalsamfunn, advokatmiljøer i de respektive byene, påtalemyndighetene, sakkyndige og personer som av en eller annen ufrivillig grunn må møte i retten, f.eks. som vitne. For disse har nærhet betydning.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2020-05-28:
Det er særdeles gledelig at prosessen knyttet til sammenslåing av Øvre og Nedre Romerike tingrett nå blir stoppet, og at regjeringen må tilbake igjen til Stortinget hvis en skal gå videre med en slik prosess. Jeg merket meg at representanten Frølich fra Høyre her i stad sa at prosessen var blitt hyllet fra de fleste hold, og at sorenskriveren på Romerike visstnok også er av samme oppfatning. Vel, jeg har lyst til å invitere representanten Frølich og andre representanter fra regjeringen til Eidsvoll – det er kanskje stortingspresidenten som burde ha stått for den invitasjonen til grunnlovsbygda – så kunne han hørt hvordan holdningene der er til å slå sammen Øvre og Nedre Romerike tingrett, at en ikke i framtiden skal ha et rettssted på Eidsvoll, hvis det er det som har ligget i prosessen. Representanten Frølich sier at en skulle ha en domstolstyrt prosess. Men til sjuende og sist handler jo dette om prosesser som vi som folkevalgte må ta ansvar for. Det er vi som til sjuende og sist skal bestemme hvordan ting skal være organisert i siste instans. Og til det å ha skapt uklarhet i prosessen: Vel, den 2. mars i år kunne en på Høyres hjemmesider lese uttalelser fra statsråden der det står at alle tinghusene skal bestå. Da kunne en kanskje tro at alle tinghusene skulle bestå, inklusiv de tinghusene som er i Østfold og på Romerike i dag. Så stilte jeg for sikkerhets skyld et spørsmål til statsråden om dette var tilfellet, og da fikk jeg til svar at når det gjaldt Østfold tingrett og Romerike tingrett, må spørsmålet om felles tinghus utredes nærmere og behandles i en egen prosess på et senere tidspunkt. Det var altså ikke avklart likevel om alle tinghusene skulle bestå. Derfor er det særdeles viktig at vi har fått det spørsmålet opp i Stortinget nå, og at en får en avklaring på at det spørsmålet skal avklares i Stortinget på et senere tidspunkt dersom regjeringen velger å gå videre med den prosessen. Det er helt riktig som representanten Myrli viste til, ansatte har ikke hyllet denne prosessen. De har følt seg tvunget inn i en prosess. Mange av dem er sterkt imot, og det er sterk motstand også blant folkevalgte og blant oss som bor på Romerike. Vi ønsker å beholde de tingrettene som vi har, og vi er særdeles godt fornøyd med det vedtaket som ligger an til å bli fattet i Stortinget i dag.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2020-05-28:
Det har vært jobbet i lang tid for at barn i barnevernet skal få bedre helsehjelp. Og for å få til riktig helsehjelp er det viktig med kartlegging av fysisk og psykisk helse. Dette må skje i samarbeid med flere instanser. Ulike tilsynsrapporter har understøttet behovet for dette, og forskning viser at 76 pst. av barn som er i barnevernsinstitusjoner, har psykiske lidelser. Det er derfor godt at departementet nå har etablert to egne omsorgs- og behandlingsinstitusjoner for barn som trenger langvarig omsorg utenfor hjemmet, samtidig som de har stort behov for psykisk hjelp. Det er et godt bidrag. Det vi diskuterer her i dag, er imidlertid lovfesting av helseundersøkelser når staten må overta omsorg for barn, og det skjer heldigvis mye positivt i den henseende. Barne- og familiedepartementet og Helse- og omsorgsdepartementet har i det siste samarbeidet veldig godt, og det har i flere omganger vært gitt oppdrag til Helsedirektoratet og Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet med mål om å forbedre tjenestetilbudet til barn i barnevernet og at samarbeidet mellom sektorene skal styrkes. Man har nå sammen ferdigstilt en utredning om behovet for kartlegging av barn i barnevernet, og hvordan dette skal følges opp med henblikk på lovfesting. Statsråden har sagt at han vil følge opp dette. Så sånn sett er dette Dokument 8-forslaget veldig bra, det setter fokus på helsen til barn i barnevernet, men det er også et forslag som kan fortelle at departementet gjør veldig mye bra, og skal følge det opp. For det er jo sånn at barnevernet og helsetjenesten ikke alltid har samarbeidet godt. Ofte har barnet falt mellom to stoler. Det er i tillegg til dette samarbeidet, som nå er styrket, også innført et krav til alle barnevernsinstitusjoner om at de skal ha en helseansvarlig som skal ivareta samarbeidet mellom kommunal helse- og omsorgstjeneste og spesialisthelsetjenesten. Så der er det satt inn målrettede tiltak. Det er også opprettet et digitalt opplæringsprogram om psykisk helse for å styrke kompetansen, og man er nå ferdig med et pakkeforløp for bedre og systematisk samarbeid. Sånn sett beveger vi oss i riktig retning. Det er også utviklet flere programmer, bl.a. en modell som heter CARE, Children at Risk Evaluation, som Helsedirektoratet nå vurderer om skal implementeres i barnevernet.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2020-05-28:
Jeg vil knytte noen kommentarer til dette med kommisjon som representanten Åslaug Sem-Jacobsen har tatt opp. Jeg skal love at jeg skal gå gjennom og se på det. Men det jeg er opptatt av, er at vi må se framover og ikke bakover. Vi har vel egentlig nok rapporter og kanskje nok NOU-er om ting som har skjedd før. Nå er jeg opptatt av at vi må finne en innretning på hvordan vi kan se framover. Så jeg mener at å ha store gjennomganger av barnevernet som helhet fra tid til annen er riktig, men jeg avventer rett og slett behandlingen i komiteen for å se hvordan vi kan utforme noe som vi alle kan synes er bra, for å si det sånn. Så til dette med ekspertutvalg: Jeg mener faktisk at det er eksperter som nå sitter og vurderer den nye barnevernsloven. Bruddet i EMD gjelder menneskerettigheter; det er menneskerettighetene som er blitt prøvd i disse sakene, og når Norges institusjon for menneskerettigheter og det tunge miljøet i Bergen er med og utformer ny barnevernslov og ser på dette, tenker jeg at det er veldig godt ivaretatt, for de samme menneskene ville vel sitte i en ekspertkomité, som i grunnen er bakoverskuende. Jeg er opptatt av at vi ser framover. I det momentet har vi kanskje ikke snakket så mye om dette med kompetansekrav og heving av både kompetanse og status for dem som jobber i barnevernet. Jeg har tro på nettopp det at kommunene årlig skal diskutere hvordan barnevernet er innrettet i sin kommune, hvor mange bekymringsmeldinger det er, hva slags kompetanse de har, hva de gjør for å sette av midler til forebygging i barnevernet, og hvordan de jobber med de miljøene som vi vet sliter – og vi vet det er sårbare barn. Jeg tror vi må begynne helt nederst, der hvor barna og familiene er, og det er i kommunene. Det er der vi faktisk kan hindre at vi får saker som blir omsorgsoverdragelser. Jeg har lyst til å nevne Kongsberg kommune som et veldig godt eksempel. Der har man redusert antall omsorgsoverdragelser dramatisk, og det samme har man også fått til i Bærum kommune. Så det nytter å jobbe også i kommunene.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-05-28:
Takk til Senterpartiet som har fremmet dette forslaget, og som har vært opptatt av barns helse i barnevernet over lang tid. Dette forslaget omhandler egentlig og påpeker at rettigheter som barn faktisk har i dag, som staten er forpliktet til å gi, ikke blir fulgt opp. Det er bekymringsfullt, og det betyr at barn som har omfattende hjelpebehov, ikke får dekket de rettmessige kravene de har til både undersøkelse, behandling og oppfølging. Rettssikkerhet handler om at staten skal oppfylle og gjøre sitt ytterste for at de forpliktelser staten har, skal gjennomføres. Barn og familier i barnevernet er blant de gruppene i Norge som har de største levekårsutfordringene. Det er ikke noe nytt. Den siste undersøkelsen av dette tror jeg ble gjort ca. i 2007. Og vi vet at det er en skjev fordeling av tiltak når det gjelder bakgrunnen til familier – både språkbarrierer, kulturbakgrunn og økonomisk og sosioøkonomisk bakgrunn. Så det er her som i andre deler av samfunnet: De som har minst ressurser og størst behov, havner oftest utenfor. Vi har hele tida vært opptatt av også å bringe inn det somatiske perspektivet, for barn i barnevernet har mange symptomer, og de har forskjellige symptomer som kan mistolkes, enten til å være psykiske eller til bare å være somatiske. Derfor er vi veldig glad for at forslaget omhandler også den somatiske delen av helsetjenesten. Fosterhjemsforeningen leverte høringsuttalelse og beskriver det som en offentlig omsorgssvikt at samfunnet ikke klarer å ivareta de barna som trenger helsetjenester og velferdstjenester mest, på en bedre måte. Barneombudet tok for en god stund siden initiativ til et brev til regjeringa, der manglende helsehjelp ble påpekt. Barneombudet sier også i høringen at det er viktig at i alle saker der barnevernet bistår familien, bør helseundersøkelser skje. Vi fremmer også et forslag om dette – at det bør foreligge helseundersøkelser i alle deler av barnevernstjenesten, og det skulle bare mangle. Jeg tar opp de forslag som Arbeiderpartiet sammen med andre partier står bak.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-05-28:
Rapport på rapport beskriver kritiske forhold i barnevernet, noe statsråden selv pekte på i redegjørelsen. De økonomiske forskjellene i Norge øker som et resultat av denne regjeringas politikk, og vi vet at kriser vil ramme sosialt skjevt, og ulikheter vil øke kraftig hvis vi ikke har kraftige politiske tiltak for å motvirke det. Forskning viser at barn i velstående familier, som jeg sa i innlegget mitt, også får bedre tilpassede tiltak enn andre. Likevel omtalte ikke statsråden rettferdig fordeling og utjevning av sosiale forskjeller én gang i sin redegjørelse. Vi ser tvert imot en fordelings- og privatiseringspolitikk fra denne regjeringa som bidrar til økte forskjeller. Arbeiderpartiet har i sin kvalitetsreform for barnevernet foreslått at klasseperspektivet tas inn i utdanningene. Manglende kunnskap om fattigdom, levekårsstress og sosial bakgrunn påvirker samhandlingen mellom barnevern og brukere. Dette stemte regjeringa imot. Hvorfor?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-05-28:
Først vil jeg ta opp dette med kort tid. Opposisjonen inviterte statsråd Ropstad til å holde en redegjørelse i høst. Da kunne det ha vært en ordinær saksbehandling i komiteen. Det kunne det også ha vært denne gangen, hvis regjeringskollegaenes partifeller hadde fremmet det som forslag i komiteen. Det at vi har dårlig tid til å behandle disse forslagene, skyldes ene og alene regjeringspartiene. Det er underlig, mener jeg, at ikke statsråd Ropstad, som sitter med det store ansvaret, der Barneombudet kritiserer regjeringa for manglende styring og sier det er en styringskrise i barnevernet, søker bredere flertall i Stortinget, sånn at statsråden og politikken kan få en bred dekning. Det er ikke denne regjeringa villig til. De skal ri sine egne kjepphester, og så tar de dem inn etter hvert når de kommer med sine egne forslag – vel å merke det de mener de kan jobbe videre med. Hvis det er riktig som statsråd Ropstad sier, at alle disse forslagene jobbes det mer eller mindre med i regjeringa, ja da kan de bli oversendelsesforslag. Da får regjeringen god tid, de kan inkorporere det i de sakene de jobber med nå, og så kan de komme tilbake til Stortinget med de vurderingene som er nødvendige for at Stortinget skal fatte sine vedtak. Dette er en vegring i å ta inn over seg den alvorlige styringskrisen og systemkrisen som finnes i barnevernet, og det er beklagelig. Når vi foreslår et eget utvalg for å se på EMD-sakene, er nettopp poenget vårt at det ikke er saken i seg selv som er krisen, men det er det som skjer fra barnevernet er i kontakt med familiene første gang, det som gjør at det skjærer seg i forløpet, og den prosessen som leder fram til de dommene, ikke bare i EMD, men også i norske rettssaler der barnevernet ikke får medhold. Det er ikke mange, men det er alvorlig inngripen i folks liv. Det er nesten sånn at jeg blir fortvilet over at ikke den erkjennelsen når inn til statsråden. Statsråden er byråkrat på sitt aller verste når han står her og forsvarer systemet gang på gang og ikke er villig til å ta inn over seg – som han selv sier – gode forslag. Det samme sa han da vi hadde kvalitetsreformen i barnevernet. Vi fikk en lang utredning fra statsråd Ropstad om at det var gode forslag alt sammen, det var ikke noen kritikk mot et eneste forslag, men de jobber med det. Akkurat det samme sier han nå. Hvorfor kan vi ikke få en granskingskommisjon som ser på bredden i rettssikkerheten i barnevernet, og hvorfor kan ikke statsråd Ropstad si at dette er så alvorlig for de barna der ute og haster sånn at vi vil ta det med oss allerede fra i dag av?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-05-28:
Min replikk går til Fremskrittspartiet. Jeg registrerer at Fremskrittspartiet her er mer opptatt av innretninger og systematikk enn av innholdet i selve saken. Det tar jeg til etterretning. Så har jeg bare lyst til å si når det gjelder f.eks. akuttvurdering, som statsråd Ropstad var inne på, som han ikke synes kan gjennomføres i barnevernet: Det er gjennomført i alle andre deler av tjenesteapparatet som har akuttvedtak. Politiet har det, de har en politijurist, og psykiatrien har det, de har en tutor. Så det er systemet statsråd Ropstad forsvarer, ikke de barna i barnevernet som faktisk har behov for at rettssikkerheten styrkes. Dette er løsbart, og det er beklagelig å registrere at regjeringspartiene i denne saken virker å være mer opptatt av å fortsette det de selv mener er veldig bra, og ikke lytte til de kritiske innvendingene som kommer, og ta dem på alvor. Det er bare å ta til etterretning.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-05-28:
Jeg har bare behov for å informere gruppa mi om at vi skal stemme for dette forslaget, selv om barns rettigheter er hjemlet i Grunnloven og Barnekonvensjonen ble inkorporert som norsk lov i 2003. Vi skal ikke stemme imot.