Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2010-05-28:
Det er ganske utrolig hvordan vi fortsatt kan se hvor Hans Nielsen Hauge gikk. Bedehusene ligger ganske mye tettere i Agder og vestpå enn de er i Hedmark. Han tok ikke turen til oss. Men hans vandring og motkultur har hatt sterk påvirkning på hele Norge. Det er fascinerende å lese teorier i sosiologien som forklarer de ulike historiske utviklingstrekkene i protestantiske områder og katolske områder – hvordan Luthers fokus på at den enkelte skulle lese sin bibel, har påvirket allmennskolen i de protestantiske landene, og hvordan teorien om Calvins predestinasjonslære har vært et utgangspunkt for kapitalismen: Vi skulle ikke bruke, vi skulle reinvestere, vi skulle leve nøkternt og skape nye verdier. Religion og religiøse retninger har hatt og har en enorm betydning for vår tenkemåte, vårt språk og vår utvikling uansett personlig tro. Den mest synlige delen av troslivet i Norge finner vi vestpå og sørpå, der Hauge gikk. Men hvor i Norge er flest døpt? Er det vestpå? Nei, det er i Hedmark – det er i statskirkeland. Men i Hedmark snakker vi ikke så ofte om Vårherre. Vi har ikke ordene for det. En snitthedmarking vil fort si: Je er itte religiøs, je er itte hedning heller, men je er glad i kirka mi. Folk er glad i kirkehuset, glad i noen kjære salmer, i tradisjonen, og en søken ligger ofte under. Vi hedmarkinger ligger på bunnen i kirkebesøk i løpet av et år, men vi er oftere i kirken enn vi er på fotballkamper og på kino. Men på de viktigste dagene i livet går vi i kirken. Hvorfor viser jeg til historien og Hedmark i dag? Jo, for selv der hvor man ikke tror at religionen er så sentral, viser valgene folk tar, at hvis man skraper litt under overflaten, har religion en helt sentral rolle for folk også i en befolkning som vi sier har blitt mer sekularisert. Religionens plass i samfunnet og for enkeltmennesker er svært sentral, og når avstandene i verden blir mindre og det nasjonale fellesskapet mer mangfoldig, fordrer det at vi som samfunn må få mer kunnskap og djupere forståelse for de ulike religioner og respekt for den andres ståsted. Det religiøse mangfoldet vi har, gjør at alle samfunnsaktører trenger mer kunnskap om religion og religionens betydning. Det er svært lett å trå feil og skape unødige konflikter hvis man ikke har innsikt i de religiøse følelser og i de religiøse symbolers kraft. En minoritet vil alltid, uansatt hva slags minoritet det er, bli hardere truffet av fornærmelser enn majoriteten. For å få forståelse for andre religioner enn sin egen må man ha forståelse for sin egen tradisjon. Det å gi folk bedre kunnskap om våre høytider, våre tradisjoner og vår histories egenart er etter min mening avgjørende for hvordan man møter nye tradisjoner og livssyn, det er avgjørende for hvordan vi lykkes med integreringen. Det er en grunnleggende verdi for et samfunn å beskytte retten til å tro, mene og tenke hva man vil. Jeg tror alle i denne salen umiddelbart vil være enig i at trosfriheten er viktig. Men jeg har latt meg skremme av hvordan det siste års opphetede internasjonale debatt har gjort at vi her hjemme har fått flere forslag som kan virke innskrenkende på trosfriheten i det offentlige rom. Tanken om å forby religiøse symboler der folk ferdes, er ikke en ny tanke, men jeg mener det er en farlig tanke. Her i Stortinget har representanter fra ulike partier tatt til orde for det. I en mer opphetet debatt om religion der ekstremistene har fått dominere, skapes frykt, og folk roper etter tiltak. Min vurdering er at de tiltakene mange har ropt etter, vil virke mot sin hensikt og skape en mer opphetet stemning, ikke mindre. Vi må føre en politikk som gir folk tillit – ikke som innskrenker friheten. Vi må ikke ha en samfunnsdebatt som gjør at ekstremistene får enda større klangbunn inn i sine miljø, der ekstremistene på begge sider kan karikere en virkelighet som passer deres retorikk, men som ikke er virkelig. Religion og tro har betydd mye for folk i alle tider. Tro og tvil vil være der folk møtes. En aktiv religionspolitikk som legger til rette for mangfoldet, og der folk kjenner sin egen tradisjon, er etter Senterpartiets mening veien å gå – ikke gjennom forbud der religionen blir skjøvet mer inn i det private rom. Å ha respekt for det religiøse er å ha respekt for medmennesker. Et religiøst mangfold i et samfunn er et tegn på et mangfoldig samfunn. Et mer mangfoldig Norge er også et mer komplekst Norge. For å møte mangfoldet trenger vi alle mer kunnskap om hverandre og ikke minst om det som for mange definerer selve livet, nemlig troen.