trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-11-27:
Det å endre holdninger hos mennesker er ingen enkel sak. Men det jeg i hvert fall har erfart, er at det har overhodet ikke vært noe problem med å få ja fra de kompetente kvinnene jeg har forespurt, til de styreverv jeg utpeker så mange av. Som næringsminister utnevner jeg til ca. 150 styreverv. Når jeg sitter på kontoret om kvelden med et forslag til en styresammensetning og det er noe jeg ikke er fornøyd med, eller selv om jeg er fornøyd, pleier jeg ofte å ringe selv, og det er veldig sjelden jeg får nei. Jeg opplever ikke at det er denne vegringen. Dette dreier seg om, med utgangspunkt i Skriftens ord, at den som leter, vil finne. Det er klart at hvis man ikke leter, finner man ikke. I løpet av de 25 siste år er mer enn 50 pst. av dem med høyere utdanning kvinner, og de har vært i jobb. Kompetansen er til stede. Det er ingen problemer med å oppfylle dette kravet. Det dreier seg faktisk om mindre enn 1 000 verv i hele landet til sammen.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-11-27:
Til det siste må jeg bare si at det har jeg også lurt på. Representanten Hansen henviste til en radiodebatt hvor jeg skulle ha lovt at det skulle være 40 pst. kvinner på plass nå. La meg si det slik at i denne saken har det i hvert fall ikke vært noe sporskifte hos meg. Mitt syn på dette var utmeislet, slik at det var ganske tindrende klart den 7. mars 2002, og jeg har i grunnen ikke flyttet meg en millimeter verken til høyre eller til venstre eller framover eller bakover. Det jeg har vært opptatt av, har vært at i de selskapene som staten selv eier, skal vi ta fatt i dette øyeblikkelig, for der trenger vi ingen lovregulering for å gjøre det. Hva er det som gjør at statsråden tror at han skal ha dette på plass i 2005? Det viktigste for meg har vært at vi har laget et opplegg som innebærer at næringslivet har et incitament til å gå ut og få tak i de beste raskest mulig. Næringslivet vet hva som vil bli konsekvensen hvis man ikke når dette målet. Det betyr at de har en egeninteresse i å gjøre dette. Jeg opplever en veldig vårløsning og føler meg veldig trygg på at vi skal være temmelig nær dette målet. Som sagt, næringslivet vet hva som skjer hvis de ikke selv sørger for å nå målet.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2003-11-27:
Vi hører at kvinnerepresentasjonen i styrer er på 7,3 pst., og dette skyldes ikke ene og alene den konservative holdningen hos dem som skal oppnevne styrerepresentanter. Jeg kunne tenke meg å spørre statsråden: Hvordan har han tenkt å endre holdningene hos de kvinnene som vegrer seg for å ta på seg slike verv?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2003-10-16:
Jeg vil fremme forslag om lov om endringer i lov 22. mai 1998 om offentliggjøring av politiske partiers inntekter.
Morten Lund (Senterpartiet), 2003-05-06:
Jeg vil fremme forslag om å redusere aksjeandelen i våre fondsplasseringer i utlandet for å redusere tapsrisikoen.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2003-05-06:
Når det gjelder forslag nr. 2, fra representanten Marit Arnstad, vil jeg bare gi uttrykk for at Presidentskapet støtter hennes forslag til endring. Jeg synes det er riktig – og når det er riktig, er det også fornuftig – å gjøre en sånn endring. Og for å spare tid: De parlamentariske ledere jeg har fått snakket med, er enig i det, så det ligger an til at dette skal bli enstemmig.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2003-05-06:
Jeg vil bare få lov til å ta opp det forslaget fra Senterpartiet som er omdelt på representantenes plasser, og kort begrunne det ved å si at en statsråds fravær ikke bør kunne blokkere en spørrers mulighet til å ta opp nye spørsmål. For øvrig støtter Senterpartiet de forslag og den innstilling som er framlagt.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-11-26:
Jeg fikk det samme spørsmålet i spontanspørretimen sist, om hvordan jeg så på Jon Lilletuns uttalelse. Da sa jeg vel noe slikt som at i disse tider må det være rom for slike gledesytringer, og at mange i Stortinget i så måte har noe å lære av Jon Lilletun. Selv sier jeg at det var et svært godt budsjettforslag, og det var et godt budsjettforlik, fordi vi greide å finne rom for ytterligere styrking av områder som også Regjeringen prioriterer, bl.a. skole, helse og andre velferdstiltak, og ikke minst kampen mot ledigheten. Men når Stoltenberg gav meg ros, vil jeg gi ros tilbake. Jeg vil takke Arbeiderpartiet for at de ikke insisterte på bortfall av kontantstøtten, at de ikke insisterte på bortfall av skattefradrag for gaver til frivillige organisasjoner – og at en opprettholder en skikkelig støtte til friskoler, slik at også barn av folk med lavere inntekter kan ha råd til å gå der. Slik ville det ikke blitt hvis Arbeiderpartiet hadde fått det som de ville. Hva som er negativt i forliket, er først og fremst inndekningsforslagene og kuttene. Der var Regjeringens forslag bedre enn Arbeiderpartiets.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-11-26:
Det er riktig at vi gav Fremskrittspartiet honnør for et budsjettforlik i fjor, men det var dessverre ikke grunn til at den skulle vedvare. For det tok ikke mange ukene før Fremskrittspartiet gikk inn på forslag som sprengte de økonomiske rammene de selv hadde vært med på. Der har jeg faktisk større forventninger til Arbeiderpartiet, at de holder fast ved de rammene vi nå har avtalt. Det er for øvrig ikke riktig at vi senket alkoholavgiftene i fjor og økte dem i år. Alkoholavgiftene er generelt prisjustert, altså reelt de samme som for inneværende år. Det er bare på rusbrus, og det har det vært tverrpolitisk enighet om i Stortinget, at avgiften er økt, av gode grunner. Når det gjelder stø kurs, må jeg nok si at jeg synes ikke akkurat representanten Hagen er den rette til å legge så veldig mye ut om det, med alle de skiftende syn Fremskrittspartiet har hatt – både i synet på regjering, i synet på statlig eierskap, osv. er det nye standpunkt hver dag. Når det gjelder Regjeringens grunnlag i Stortinget, har jeg alltid vært meg bevisst at dette er en mindretallsregjering. Den har ikke direkte flertall når det gjelder parlamentarisk basis. Men det avgjørende er at vi oppnår flertall for våre forslag i over 90 pst. av tilfellene. Vi fører stø kurs fordi vi følger opp Sem-erklæringen, og vi tar nye steg også der i budsjettet for neste år.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-11-26:
Dette er i hovedsak et godt budsjettforlik, men sett fra Regjeringens side finnes de negative delene på inndekningssiden og på kuttene. Der var vårt opprinnelige forslag bedre. Når det gjelder hva vi skal gjøre neste år, tror jeg vi nå skal konsentrere oss om å få vedtatt budsjettet for 2004. Regjeringen for sin del har ikke begynt på budsjettet for 2005 ennå, langt mindre bestemt hvem en skal gå til i Stortinget. Det vil, som tidligere, i stor grad også avhenge av reaksjonene. For oss er det ikke avgjørende hvem vi samarbeider med, men hva vi samarbeider om, nemlig at vi kan ta nye steg i retning av å gjennomføre Sem-erklæringen. Jeg er klar over at vi er en mindretallsregjering. Vi har i så måte en relativt smal parlamentarisk basis. Det minner meg om en sann historie da jeg ledet Sentrumsregjeringen. Vår utenriksminister den gang var i Latin-Amerika, hvor som kjent mange regimer er nokså avhengig av et godt forhold til de militære. Vollebæk fortalte at Sentrumsregjeringen hadde 42 mandater bak seg i Stortinget. Da sa vedkommende kollega av ham i fullt alvor: Ja, da må dere vel ha et godt forhold til de militære styrker.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-11-26:
Jeg skjønner nå at budsjettbehandlingen for 2004 er så ryddig og rolig og udramatisk at nå er opposisjonen plutselig mer opptatt av budsjettbehandlingen om et år. Det er et godt tegn for Regjeringen. Men jeg har ikke noe annet svar til representanten Haga når det gjelder dette, enn mitt svar på foregående replikk, nemlig at vi er mest opptatt av hva vi får igjennom av politikk, og ikke av hvem som viser ansvar i Stortinget og stiller opp og bidrar til dette. Derfor er det ikke mulig å gi noe mer presist svar på dette. Dette er en mindretallsregjering. Vi er avhengig av å søke samarbeid fra sak til sak. Arbeiderpartiet var denne gangen villig når det gjaldt budsjettet. Det trekker i riktig retning – kampen mot ledighet og kampen for bedre velferd. I Stortinget for øvrig har vi hatt samarbeid med Fremskrittspartiet om to budsjetter før og også om andre saker. Vi har hatt samarbeid med Arbeiderpartiet, bl.a. om en del landbruksoppgjør og andre viktige spørsmål, og vi har hatt samarbeid med SV, senest om bio- og genpolitikken og miljøpolitikken. Denne regjeringen får gjennomført gradvis mer av det vi bestemte oss for på Sem. Det er det viktige for statsministeren og for Regjeringen.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-11-26:
Jeg har ofte følelsen av når det stilles spørsmål både til statsministeren og andre, at spørreren i hvert fall ønsker et bestemt svar. Sannheten er at på tross av det forslaget Hagen fremmet ved den første trontaledebatten høsten 2001, har denne regjering oppfattet seg som en mindretallsregjering. Det er vi fortsatt, med de farer som det innebærer. Men det er for tiden ikke grunnlag for en flertallsregjering i norsk politikk. Samarbeidsregjeringen var det naturlige utfall av den parlamentariske situasjonen som oppstod i 2001. Sannheten er at denne regjeringen nå har styrt i godt over to år – styrt støtt med vekslende støtte i Stortinget – men det avgjørende er at vi steg for steg gjennomfører vårt eget politiske program. Vi la fram et regnskap for dette på forsommeren. Etter budsjettbehandlingen nå kan vi ytterligere føye nye kapitler til det regnskapet. Vi har kommet langt, og det viser at Regjeringen styrer støtt.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-11-26:
Først vil jeg rose statsministeren for at Regjeringen har vist stor imøtekommenhet i forhandlingene og vært villig til å endre budsjettet sitt i betydelig grad på viktige områder. Det gjorde det mulig å få til vesentlig økning i kommunenes inntekter. Vi mer enn doblet økningen i kommunenes frie inntekter. Vi fikk til vesentlig større satsing på skole og eldreomsorg, og vi lyktes i å redusere taket på egenandeler, fra 2 500 kr, slik Regjeringen hadde foreslått, til 1 550 kr. Vi har også fått til mange andre forbedringer i budsjettet – så mange forbedringer at parlamentarisk leder Jon Lilletun mener at budsjettet er blitt bedre. Mitt spørsmål til statsministeren er om han er enig med sin parlamentariske leder i at budsjettet er bedre nå enn det opprinnelige forslaget fra Regjeringen. I tilfelle han ikke mener det, hva er det som er så negativt ved forliket at det oppveier den kraftige satsingen på kommunene, på sykehus, på kampen mot ledigheten, som vi fikk på plass gjennom forliket?
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-11-26:
Når man ikke får svar på et spørsmål, må man stille spørsmålet flere ganger til man gir opp. Poenget er at statsministeren ikke svarer. Han er ikke i stand til å gjøre klart rede for hvorvidt han mener at dette forliket faktisk gjør budsjettet bedre eller ikke, men snakker noe uklart om et bra budsjett og et bra forlik. Men det er ikke det som er spørsmålet. Det er egentlig oppsiktsvekkende at statsministeren ikke er helt klar på at han selvfølgelig mener at det budsjettet han la fram, var det beste, og at man har gitt en del i forhandlingene. Men sannheten er jo at egentlig synes Kristelig Folkeparti at det var for lite med 1,8 milliarder kr til kommunene, at det var for mye med 2 500 kr i egenandelstak, og at det var for lite til sykehusene. Derfor er man glad for at Arbeiderpartiet har greid å trekke Høyre i retning av å si nei til skattelettelser og gi mer til fellesforbruk. I det ligger en veldig viktig politisk kjerne når det gjelder hvor det politiske flertallet ligger i dette stortinget. Ellers mener jeg det er åpenbart at Regjeringen har et nederlag bak seg når den ikke greier å lage budsjett med sitt parlamentariske grunnlag, Fremskrittspartiet, og slik sett har Regjeringen svekket sitt parlamentariske grunnlag her i Stortinget gjennom det som nå har skjedd i løpet av budsjetthøsten.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-11-26:
Representanten Hagen brukte mesteparten av sitt innlegg til å kritisere Arbeiderpartiet, og han fortalte lite om hva Fremskrittspartiet står for. Mye av det Hagen sa, var feil, og en feilaktig framstilling av hva Arbeiderpartiet har sagt i denne debatten og i omtalen av budsjettet. Men én ting har han rett i, og det er at Arbeiderpartiet tar ansvar for det vi stemmer for, også når vi stemmer subsidiært. Vi stemmer subsidiært fordi vi mener at vårt opprinnelige forslag er et bedre forslag – vi ønsker å markere det. Men til gjengjeld tar vi også ansvaret for at vi har fått til vesentlige forbedringer på mange områder, slik at vi kan få gjort mer på skole, mer på eldreomsorg, mer i kampen mot ledighet og ikke minst noe mer i forhold til sykehusene. Så står vi selvsagt fritt til å vurdere situasjonen igjen i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett, og da vil vi, slik vi alltid gjør – når vi er i regjering, når vi er i opposisjon, enten vi har inngått avtale eller ikke – fremme de endringsforslag som er nødvendige for å rette opp de svakheter og skjevheter og mangler som måtte komme på i løpet av året. Men de vil dekkes inn innenfor en ansvarlig ramme, for Arbeiderpartiet er et ansvarlig parti, i motsetning til Fremskrittspartiet.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-11-26:
Dette var da voldsomt med ros. Når jeg hører den rosen som Jens Stoltenberg gir Kjell Magne Bondevik og omvendt, minner det meg om en debatt som vi hadde for ca. et år siden. Debatten vi har hatt i dag, er faktisk veldig lik den vi hadde i fjor. Det er bare at Jens Stoltenberg og Carl I. Hagen har byttet plass. I fjor var det jeg som fikk masse ros, og Stoltenberg som fikk kjeft. I år er det Stoltenberg som får ros, og jeg som får kjeft. Regjeringen kaller det stø kurs. Det ene året øker man alkoholavgiftene litt, og det andre senker man dem – og så gjør man det opp og ned på begge sider. Mitt spørsmål er: Hvordan er det egentlig statsministeren nå ser på sitt grunnlag i Stortinget, når han har den kanonaden som han nå har mot oss, og som han hadde mot Jens Stoltenberg i fjor? Er det nå linjen at Regjeringen ikke har annen basis i Stortinget enn de tre regjeringspartiene, som er min vurdering, eller er statsministeren av den oppfatning at han har noe mer reell basis for denne regjeringen, enn regjeringspartiene? I så fall, er han enig i at det må være Arbeiderpartiet etter det forliket som nå foreligger?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-11-26:
I fjor sa representanten Stoltenberg at det kom aldri på tale for Arbeiderpartiet å gi subsidiær tilslutning til et forlik i et budsjett. Det var Arbeiderpartiets linje at hvis man skulle lage en avtale, var det om hele budsjettet, hvor Arbeiderpartiet ikke fremmet et eget forslag og så stemte subsidiært. Det holdt altså bare frem til i år. Ellers nevner han de tingene han fikk til i år, på samme måte som jeg i fjorårets debatt nevnte de tingene vi fikk til. Vi fikk altså til bare 1 milliard kr mer til kommunene. Vi fikk skattelettelser for de lavtlønte, og vi fikk stoppet en rekke sosiale forverringer fra Regjeringen, som Arbeiderpartiet i år. Men det er jo tydeligvis stor meningsforskjell mellom statsministeren og Arbeiderpartiets parlamentariske leder når det gjelder Arbeiderpartiets frihet. For statsministeren forventer jo at Arbeiderpartiet holder seg innenfor de vedtatte rammene, og det må jo bety at f.eks. det som har vært omtalt i media om at Arbeiderpartiet kunne tenke seg å bevilge 10 milliarder kr i egenkapital til Statkraft, er Jens Stoltenberg nå forhindret fra å gjøre.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-11-26:
Jeg takker Oddvard Nilsen for at han har referert så kloke ord, som jeg fremførte for våre ordførere, for jeg går ut fra at Oddvard Nilsen vil underskrive hvert eneste ett som en generell beskrivelse av forskjellen på å være i posisjon og opposisjon, enten partiet er Fremskrittspartiet, Høyre, Arbeiderpartiet, SV eller et hvilket som helst annet parti. I mine første år her i Stortinget lærte jeg den kunsten veldig godt fra opposisjonspartiet Høyre. Så var det noen perioder hvor jeg lærte det veldig godt fra opposisjonspartiet Arbeiderpartiet, som i Stortinget fremmet forslag om å bevilge en viss sum til sykehusene, og så summerte man rundt omkring i arbeiderpartilagene i landet, og alle sammen trodde de skulle bruke halvparten av det totale beløpet. Så min beskrivelse er en formaning til alle som går inn i posisjon, at man må være klar over de store forskjeller. Fremskrittspartiet er klar over de store forskjeller, og det er derfor vi også søker en situasjon hvor vi kan ta ansvar, for vi er fullt klar over det som det måtte medføre. Så jeg synes det var hyggelig at Oddvard Nilsen leste opp de ordene. Jeg er stolt av de ordene, de var meget kloke, og de er meget berettigede.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-11-26:
Her er det en ganske betydelig misforståelse. Det som Per Sandberg har sagt, er at vi skal være mer bevisst på å bruke ordene konkurranseutsetting, konkurransestimulering og valgfrihet fremfor ordet privatisering, fordi det er så mange som bruker ordet «privatisering» feil. Når man konkurranseutsetter noe – at det offentlige fortsatt betaler for en tjeneste, men man har ulike leverandører – har det ingenting med privatisering å gjøre, men SV har kanskje vært flinke til å få folk til å tro det. Derfor er det en opprydding i begrepene Per Sandberg først og fremst tok for seg. Vi kommer til å fortsette å sørge for at der hvor det offentlige betaler regningen, særlig velferdstjenester på vegne av brukere, skal vi i langt større grad ha brukervalgfrihet. Vi kan ikke skjønne hvorfor fru Nilsen ikke selv kan få velge hvilket sykehjem hun skal være på, når det er etablert at hun får et tilskudd til en sykehjemsplass – altså stykkprisfinansiering. Det som vi fikk til sammen med Arbeiderpartiet, nemlig innsatsbasert finansiering, som vi fikk etablert, er det Arbeiderpartiet og regjeringspartiene som dessverre ødelegger, og derved reduserer man behandlingen av syke mennesker i dette landet.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-11-26:
Det siste spørsmålet ser jeg bort fra. Det er dog for dumt. Når det gjelder det andre, synes jeg ikke det som representanten Lilletun sa, var korrekt sagt. Jeg har aldri sagt at man skal. Jeg har aldri sagt at noen skal bruke penger flere ganger, men jeg har sagt at man kan. Hvis man skal utfordre meg igjen – nå har jeg svart på én utfordring og kastet bort en hel dag på det – til å prøve å finne eksempler på at samtlige partier opp gjennom årene har gjort nøyaktig dette, vil jeg si: Den ene dagen fremmer man forslag om å bevilge penger til et formål, og så dekker man det inn på et annet sted. Så går det fem måneder, og man fremmer et forslag til, og det blir nedstemt. Så foreslår man mer penger til et formål, dekket inn på nøyaktig samme måte som man gjorde med det andre fem måneder tidligere. Det er den måten alle opposisjonspartier bruker av og til. Man har visse favorittinndekningsområder som man bruker som inndekning når man øker bevilgningene. Det kan man gjøre i opposisjon, og det har alle partier i denne sal i opposisjon gjort de siste 25 årene, i utstrakt grad. Det er ingen som er bedre enn noen andre. Jeg har prøvd å komme med en fornuftig formaning til dem som er i posisjon, om å passe på at de er i en ny situasjon. Jeg synes man skal være glad for at man prøver å forberede ordførere og dem som styrer i kommunene, på dette. Det burde flere andre også gjøre.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-11-26:
Nei. Det kommer ikke på tale at vi vil være med på å utsette denne reformen. Vi fremmet forslag om den første gangen i 1983, i Kåre Willochs statsministerperiode. Når vi nå får den gjennomført, er det etter mas fra oss i alle år. Vi synes det har tatt for lang tid, men her har Regjeringen levert. Vi synes man burde gjort det for lenge siden, men omsider får vi det til. Det som er mangelfullt ved selve reformen, er at staten ikke er med, og at de statlige, så vidt jeg vet, helseforetakene utgjør litt av problemet her. Kanskje er det funnet løsninger, men staten er ikke med nok. Det bør det snarest gjøres noe med. Jeg kan ikke begripe at Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV er imot den friheten en kommune skal kunne ha når den f.eks. skal ha renhold av bygninger. Når det er et privat renholdsfirma som reelt sett kan gjøre det rimeligere enn egen etat, hvorfor skal man da belaste innbyggerne i kommunen med høyere utgifter? Og så skyldes det utelukkende subsidieringen av kommunens egen aktivitet gjennom momsordningen. Jeg er veldig glad for at den blir endret 1. januar. Da får vi en revolusjon i Kommune-Norge.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-26:
Det er et kunststykke statsministeren nå utfører, hvis en skal regne det som akrobatikk, nemlig å balansere på en ganske slakk line. Statsministeren får seg ikke til å si det som Kristelig Folkepartis egen parlamentariske leder sa – han strålte om kapp med sola da budsjettforliket kom – nemlig at et godt budsjett var blitt enda bedre. Han får seg heller ikke til å være klar på hva han regner som Regjeringens parlamentariske grunnlag i Stortinget, bortsett fra at man har tenkt å baute seg fram fra sak til sak. Men til nå har det vært slik at Regjeringen har hatt den forståelsen med Fremskrittspartiet at man først har gått dit. Det har gjeldt ved alle budsjett og reviderte nasjonalbudsjett som skulle gjøres opp. Man har først gått til Fremskrittspartiet fordi man har regnet Fremskrittspartiet som en del av sitt parlamentariske grunnlag. Da lurer jeg på: Hva skjer neste år? Er det slik at Regjeringen neste år regner seg som helt fri til bare å plukke hvem de vil, etter innfallsmetoden? Eller er det også slik neste år at man regner med at voteringen, innsettelsesvoteringen som Fremskrittspartiet sørget for da regjeringen Bondevik kom til makten, ligger til grunn, og at det betyr at Fremskrittspartiet er førsteelsker fremdeles?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-26:
Jeg stemte feil, jeg skulle ha stemt for forslagene.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-11-26:
Budsjettforliket mellom Regjeringa og Arbeiderpartiet har, etter Senterpartiets syn, trukket politikken i riktig retning. Det er ikke nok til kommuner, sjukehus og næringstiltak, men det er en klar forbedring. Også jeg vil utfordre statsministeren til å utdype hva vi her i Stortinget kan forvente oss i tida framover når det gjelder samarbeidskonstellasjoner. Ser han for seg et videre samarbeid med Arbeiderpartiet, hvor han gjør sine egne glade, eller er det like aktuelt å gå til Fremskrittspartiet i neste runde?
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2003-11-26:
Dei to siste åra har eg sete og høyrt på at Arbeidarpartiet har vorte, ikkje æreskjelt, men ikkje gjevne mykje ære for politikken vi har ført. I dag synest eg å høyra at Sanner omtalte Framstegspartiet omtrent på same måten som dei før har omtalt Arbeidarpartiet. Ein skaffar seg vel ikkje så mange venner her i salen ved å gjera det på den måten, men det er i grunnen ikkje mitt problem, det er vel meir Regjeringa sitt problem. Eg har lyst til å spørja den parlamentariske leiaren i Høgre: Lilletun har gjeve uttrykk for at budsjettet har vorte betre med denne avtalen med Arbeidarpartiet. Statsministeren klarer ikkje å seia det, men han ser ikkje ut som om han synest avtalen har vorte noko dårlegare. Det har vorte satsa på skulen i avtalen. Kommunane har fått meir, så dei kan gjera meir for skulen når det gjeld både innhald og lengd på skuledagen. Synest ikkje den parlamentariske leiaren i Høgre at det har vorte bra etter forliket?
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2003-11-26:
Eg likar ikkje desse replikkane frå presidenten, hr. president.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2003-11-26:
Jeg husker en episode fra Stortingets talerstol hvor representanten Carl I. Hagen fra innerlommen, muligens fra lommeboken, tok frem en kopi av handlingsregelen, som han leste opp. Den hadde han liggende der fast, sa han, slik at han til enhver tid kunne lese den opp når det høvde slik. Det syntes jeg var en ganske god idé, så da jeg fant et sitat i Dagsavisen, laminerte jeg det også. Jeg har det her nå. Det er en uttalelse fra Carl I. Hagen i Dagsavisen 23. november 2003, til sine ordførere: «I opposisjon kan dere klage og kritisere, og dere kan bruke de samme pengene flere ganger. I posisjon må man derimot tenke seg godt om, og sørge for inndekning for sine forslag, og være ansvarsbevisst og seriøs». Jeg tror jeg kommer til å bruke det ofte. Dette er vel en ganske god beskrivelse av Fremskrittspartiets budsjett og også en god beskrivelse av Regjeringens budsjett.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2003-11-26:
Denne regjering består av tre partier med ulike programmer. Men disse tre partiene maktet altså i fellesskap på Sem å komme frem til et regjeringsgrunnlag som samlet dem. Det er klart at der måtte alle de tre partiene gi avkall på noe, men summen av det, plattformen der, det er den vi står felles på, og den har vist seg i to år nå også å bære i regjering. Selvsagt er det Høyres oppgave i denne regjeringen, som de andre to partienes, å sørge for at flest mulig punkter av det som står i Sem-erklæringen, skal gjennomføres. Det er målet, og det arbeider vi etter. Og så blir det slik at vi til enhver tid vil samarbeide med de partier som gjør det mulig for oss å realisere mest mulig av Sem-erklæringen. Så enkelt er det. Det skal vi gjennomføre, og det står vi på.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2003-11-26:
Jeg tror de må kjenne meg dårlig, de som mener at jeg æreskjeller partier. Det tror jeg er ganske langt fra min stil. Men det er én ting i politikken som opptar meg enormt, og det er at vi skal ha ansvar for generasjoner som kommer etter oss. Høyre er genuint opptatt av det, og personlig er jeg opptatt av det. Det vil si at den oljeformuen som vi forvalter, skal forvaltes utover egen generasjon. Det er en formue som tilhører landet, nasjonen som sådan. Jeg vil si at det opprører meg at Fremskrittspartiet er så lettvint i denne omgangen, nettopp ved det at de tar fra våre barn det de skal ha i fremtiden. Jeg er ekstremt opptatt av det, det er veldig viktig for meg at dette budsjettet holder seg innenfor den rammen som ligger for bruk av oljeformuen. Jeg tror det tjener oss politikere på sikt. Så vil folk være oppmerksomme på at dette var riktig gjort. Der skuffer Fremskrittspartiet meg. Da har jeg lov – og det sier jeg – å kjefte på Fremskrittspartiet hver bidige gang de bruker en krone mer av oljeformuen, fordi det går på bekostning av våre barn.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2003-11-26:
Ja.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2003-11-26:
Jeg har vel i grunnen nesten svart på den replikken en gang før. Retningen for denne regjeringen er Sem-erklæringen, som ligger til grunn for denne regjeringens arbeid. Vår oppgave er i alle sammenhenger å forsøke, som jeg sa i sted, å få flertall for de ulike punktene som står der. Det er retningen. Det vil si at det til visse tider kan være aktuelt å samarbeide med Fremskrittspartiet, ja også med Arbeiderpartiet. Det kan faktisk også på miljøsiden på en del områder være aktuelt å samarbeide med SV. Poenget er at det er tre ulike partier, men det er tre partier som står samlet rundt et dokument som vi i fellesskap har utarbeidet. Selvsagt har vi lojalitet til det som vi der satte opp, og som vi i Stortinget ved tiltredelsen har lagt til grunn. Så enkelt er det faktisk: Vi gjennomfører Sem-erklæringen.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2003-11-26:
Hvis ikke min informasjon er feil, er det slik at vi skjermer de menneskene som har liten inntekt, og at dette gjelder mennesker som har inntekt over 340 000 kr. Men la meg få nevne én ting som jeg er veldig opptatt av. Det er nemlig slik at det er et sikkerhetsnett i samfunnet som skal bære dem som ikke strekker til. Og det vil alltid være noen som ikke kan, ikke makter. Det er avhengig av at vi som fellesskap er i stand til å skape et økonomisk overskudd som gjør det mulig for oss å bære de byrdene i fellesskap. Det betyr at den økonomiske delen knyttet til rente og kronekurs kan virke litt fjernt fra den problemstilling som ble tatt opp her. Men dette henger nøye sammen. Helheten i politikken baserer seg på at det samfunn som ikke er i stand til å skape et økonomisk overskudd, det samfunnet ødelegger på sikt, på den lange linje, også velferden. Derfor har det vært, som jeg sa innledningsvis, en prioritering for denne regjeringen å sørge for at rente og kronekurs går ned, sørge for ytterligere velferd og i tillegg ta vare på de andre verdiene. Men dette henger i hop, det er en sammenheng i dette. Man må skape verdier før man kan dele dem.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2003-11-26:
Jeg har ingen problemer med å berømme Arbeiderpartiet for det forliket vi nå har inngått. Det har vært usedvanlig ryddig. Det har vært veldig skikkelig, og jeg har bare gode ting å si om det. Det er alltid slik at når man skal forhandle, må noen gi noe her, og noen må gi noe der. Man møtes på midtpunktet. Men jeg understreker at det selvsagt er min mening at det budsjettet som vi la frem, som vi har jobbet med i over ett år, var et bedre budsjett enn dette. Men det betyr også at da vi skulle sammenstille disse tingene, mente vi at dette var mulig bl.a. fordi de tre tingene som har vært viktig for Høyre, ble ivaretatt: Vi brukte ikke mer oljepenger. Vi fikk en betydelig styrking av skolen – det forslaget som nå ligger inne, er faktisk et forslag som Høyre fremmet i forrige periode, så det støtter vi fullt og helt opp om. Og i tillegg har vi ikke fått skatteskjerpelser, men faktisk en liten skattelettelse. Ja, Høyre kunne selvsagt godt tenkt seg mer på skattesiden, men vi aksepterer at stillingen var slik i Stortinget, og berømmer gjerne Arbeiderpartiet for at de var med i dette forliket.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-26:
Fremskrittspartiet rakk jo å ha ordførerkonferanse i helgen, ved siden av å regne på Victor D. Normans lunsjer, og det ble sagt andre ting på ordførerkonferansen som også var interessant. Per Sandberg er sitert i Aftenposten på mandag på følgende: «Jeg tror vi skal sette strek over all privatiseringsdebatt i partiet vårt.» Bare noen uker før det hadde OECD lagt fram en ny rapport, der man slo fast at privatiseringen har ført til at politikken har blitt mer byråkratisk, ineffektiv og udemokratisk. For oss som er privatiseringsmotstandere, er det jo ganske oppsiktsvekkende i løpet av så kort tid å få uttalelser fra både OECD og Fremskrittspartiet, der de framstår som privatiseringstvilere. Jeg vil gjerne invitere Carl I. Hagen til å utdype hvorfor Fremskrittspartiet nå skal sette strek over all privatiseringsdebatt i partiet sitt.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-26:
Hvis jeg hadde vært singel, hadde jeg vært veldig lite imponert over Trine Skei Grandes innsats i denne debatten. Når den politiker som kanskje har gått høyest på banen som frontperson for de single, kan komme ut av denne saken uten å ha fremmet et eneste forslag, og uten å kunne støtte SVs relativt begrensede forslag om å få en skikkelig kartlegging og et opplegg for en skikkelig politisk debatt om dette, så fortoner det seg med respekt å melde relativt merkelig. Jeg kunne godt tenke meg å be Trine Skei Grande forklare hvorfor hun ikke kan støtte SVs forslag i saken.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2003-11-26:
Eg fekk låne sitatet som representanten Oddvard Nilsen brukte i sitt spørsmål. Då eg las det, tenkte eg at det sikkert var ei humoristisk utsegn som ein slags illustrasjon på korleis ting ikkje burde vere. Så står faktisk representanten Carl I. Hagen her og seier at det er godt sagt – ein skal klage og kritisere og bruke pengane fleire gonger. Eg har desse spørsmåla til representanten Hagen: Trur han den typen oppførsel verkar slik at folk flest i landet synest politikken vert seriøs? Kan dette vere noko av det som er med på å drive ned respekten for politikarar, at ein ikkje skildrar verkelegheita? No skal eg vedgå at kvar og ein av oss skal tenkje seg om korleis vi er i opposisjon. Det kan godt hende at vi alle treng å be bøna «før oss ikkje ut i freisting», men eg synest representanten Hagen skal svare på det eg spør om. Så heilt til slutt: Er han einig i utsegna som den glimrande leiaren for finanskomiteen kom med i dag: «Det er ikke slik at ethvert utspill fra Fremskrittspartiet er et planlagt løftebrudd»?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-11-26:
Framstegspartiet set tydelege spor òg på statsbudsjettet for 2004. Eit eksempel er den momsrefusjonsordninga som blir innført i kommunesektoren. Senterpartiet er ueinig i denne reforma. Vi har ikkje den same trua på konkurranseutsetjing og privatisering som eit beste for innbyggjarane. Vi meiner det òg er grunn til å stilla spørsmål til Framstegspartiet, som har bestilt denne reforma, om dei er nøgde med Regjeringa si førebuing av denne innføringa. Det kjem vektige innvendingar frå kommunesektoren. Ein av dei mange reaksjonane er frå fire ordførarar på Jæren – to er frå Kristeleg Folkeparti, og ein er frå Høgre – som ber om at reforma blir utsett. Er det noko Framstegspartiet kan tenkja seg å vurdera nærmare?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-11-26:
Tusen takk for påminninga! Eg tek med dette opp Senterpartiets forslag.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-11-26:
Det er ingen tvil om at det går an å drøfta fleire tiltak. Det er difor Senterpartiet faktisk har peikt på ein handlingsplan. Vi finn ikkje grunn til å overprøva den organisasjonen som i årevis har engasjert seg spesielt for dei som bur åleine, nemleg Ensliges Landsforbund. Eg registrerer at Trine Skei Grande snakka på vegner av noko ho kalla «oss single» og ikkje på vegner av den organisasjonen. Dei har faktisk bedt om eit skattefrådrag. Når det gjeld kommunale avgifter etter forbruk, er det eit tiltak som Senterpartiet er heilt einig i, som vi har fremja før i Stortinget og fått nedstemt i høve til Kommunaldepartementet sin medverknad, men som vi kjem til å ta opp igjen, og som mange av våre ordførarar lokalt allereie har teke initiativ til. Til slutt vil eg berre minna om at snart får vi ein ny runde på eit anna område, nemleg bustadpolitikken. Då håpar vi i Senterpartiet at Venstre vil tøya seg noko lenger enn å fokusera på eittroms leilegheiter. Ei viktig sak for dei som har problem med å dekkja buutgiftene, er faktisk å sørgja for at einpersonshushald kjem inn under bustøtta. Så langt har dét òg vore umogleg å få denne Regjeringa med på.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-11-26:
Eg trur kanskje denne debatten fyrst og fremst viser at når Venstre engasjerer seg, så er det meir på vegner av einpersonshushald som har over 500 000 kr i inntekt, enn på vegner av dei som strevar i sin kvardag for å få ting til å gå rundt. Dersom Venstre vil gjera noko konkret i denne saka for å koma vidare, treng dei ikkje harselera over dei forslaga som er fremma, men faktisk bidra til støtte til ei utgreiing av korleis levekåra er, men ikkje stoppa der, for forslaga frå SV stoppar ikkje der. Dei går ut på ei drøfting av behovet for politiske tiltak. Og er det noko denne debatten har vist, så er det det at det her er behov for ei drøfting av kva politiske tiltak som skal setjast inn for å løfta dei av einpersonshushalda som slit med sin økonomi.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2003-11-26:
I denne debatten har Høyres talere, i både innlegg og replikkordskifter, tatt et ganske kraftig oppgjør med Fremskrittspartiet. Det har vært en frustrasjon som tydeligvis har sluppet ut i denne debatten. Nå sa Oddvard Nilsen at man «ønsket å gjennomføre mest mulig av den politikken vi står for», og at sånn sett er det interessante ikke hvem man samarbeider med, men hva man samarbeider om. Samarbeidet med Arbeiderpartiet har på viktige punkter stoppet den høyredreiningen som Regjeringen har lyktes i å gjennomføre de to første årene ved hjelp av Fremskrittspartiet, særlig i forhold til arbeidslivet. Hvis Regjeringen eller regjeringspartiene ønsker å gjennomføre resten av Sem-erklæringen, som flere har pekt på, vil jeg gjerne spørre Oddvard Nilsen: Hvem har han tenkt å gjennomføre de neste skrittene i samarbeid med? Arbeiderpartiet vil ikke bidra til at man skal gjennomføre mer høyrepolitikk. Vi ønsker å stoppe høyredreiningen som Regjeringen står for.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2003-11-26:
Denne debatten har vist en nesten tverrpolitisk tilfredshet med budsjettavtalen, både når det gjelder innhold og form. Kristelig Folkepartis parlamentariske leder sa i dag at avtalen gjør at en god regjering kan fortsette sitt arbeid. Det kommer imidlertid dager etter at dette budsjettet er vedtatt. Det som står fast, er at budsjettavtalen med Arbeiderpartiet på viktige områder dreier politikken i en annen retning enn det Regjeringen ønsker. Den politiske høyredreiningen som inntil nå er gjennomført med støtte fra Fremskrittspartiet, ble stanset på viktige områder. Det politisk mest interessante etter denne debatten er derfor, for å bruke Lilletuns ord: På hvilket parlamentarisk grunnlag skal denne gode regjeringen fortsette sitt arbeid? For Arbeiderpartiet kan aldri være partner for en fortsatt gjennomføring av den politiske kurs Sem-erklæringen legger opp til. Høyres finanspolitiske talsmann, Jan Tore Sanner, tok et kraftig oppgjør med Fremskrittspartiet i sitt innlegg. Han sa bl.a. at denne budsjettavtalen «gjorde populismen til taper, og fornuften seiret». Det er litt av en kilevink til Regjeringens jordmor og støtteparti for en høyreorientert politikk. Denne regjeringen ble innsatt med Fremskrittspartiets støtte. Den skulle være et alternativ til Arbeiderpartiet og føre landet inn på en ny kurs. Det har Regjeringen gjort, inntil nå. Om det har vært uklart tidligere, synes det nå ganske åpenbart at vi har en situasjon hvor regjeringspartiene er ganske frustrerte over sitt parlamentariske basisparti, og basispartiet er minst like oppgitt over fadderbarnet. Vi må tilbake til 1981 for å finne en stortingsperiode som startet og sluttet med en borgerlig regjering, og selv da sluttet den med en annen borgerlig regjering enn det den startet med. Siden 1985 har tre av stortingsperiodene startet med en samarbeidsregjering og endt i en regjeringskrise. Dette er den politiske utfordringen som møter regjeringspartiene etter denne debatten. Det er en utfordring Arbeiderpartiet ikke kan hjelpe regjeringspartiene med, hvis de mener alvor med det de har gjentatt og gjentatt her i dag, at Sem-erklæringens politikk skal ligge til grunn for Regjeringens arbeid også de to siste årene av denne perioden. Til slutt: Representanten Øystein Djupedal pekte i sitt innlegg på at landene i EU-samarbeidet nå tok et politisk grep i forhold til en mekanisk økonomisk regel som ikke virker. Han tenkte på at man nå har gitt åpning for at Frankrike og Tyskland kan fravike stabiliseringspaktens krav om et budsjettunderskudd på 3 pst. Djupedal framholdt altså dette som et eksempel på at politikken kan virke på tross av at man tidligere har vedtatt regler som gir en mer mekanisk funksjon. Jeg håper Djupedal tar med seg erkjennelsen om at EU-samarbeidet er et politisk handlekraftig samarbeid, inn i den debatten SV nå fører om Norges framtidige forhold til EU-samarbeidet.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2003-11-26:
Representanten Oddvard Nilsen har det åpenbart ikke veldig godt om dagen, det er veldig lett å se. Og jeg kan forstå hvorfor. Nå sitter altså Høyre og må observere et fremvoksende kjærlighetsforhold mellom Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti, et forhold som utvikler seg mens Kristelig Folkeparti sitter i regjering med Høyre. Det må være ubehagelig, for på kort sikt betyr selvfølgelig dette at Regjeringen overlever, men på lang sikt sitter man jo og ser på at grunnlaget for denne regjeringens eksistens smuldrer hen, og at grunnlaget for etableringen av en alternativ regjering vokser frem. Det betyr at for hver dag som går, beveger Høyre seg sakte, men sikkert bort fra regjeringskontorene som en konsekvens av den budsjettenigheten som har funnet sted i høst. Det burde borge for en betydelig større grad av ettertanke i Høyre, ikke minst fordi de også nå bruker all sin energi på å æreskjelle det partiet som det kanskje ville være mest nærliggende å samarbeide med under helt andre forhold.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2003-11-26:
Etter at budsjettforliket er et faktum, ligger man altså nå 1,5 milliarder kr etter vedtatt Nasjonal transportplan når det gjelder veiinvesteringer. Hvis man skal legge Sem-erklæringen til grunn, som sier at man skal øke bevilgningene med 600 mill. kr i året utover Nasjonal transportplan, er nå etterslepet på 3,3 milliarder kr. Og hvis man ser det i sammenheng med den kalkulasjonsrenten som norske myndigheter bruker når det gjelder veiprosjekter, kan vi eksempelvis få som konsekvens at byggingen av Svinesundsbrua blir erklært ulønnsom fra norske myndigheters side, mens den er særdeles lønnsom fra svenske myndigheters side. Er det en sammenheng å spore her, at Regjeringen har valgt å legge seg på en så høy kalkulasjonsrente for på en måte å kunne dokumentere at det er så mange ulønnsomme veistrekninger i dette landet at man rett og slett ikke trenger å bevilge penger til det? Eller hva er det som egentlig er blitt Regjeringens samferdselspolitikk? Det er veldig vanskelig å forstå, og jeg kunne godt tenke meg at samferdselsministeren avklarte dette.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2003-11-26:
President! Jeg vil gjerne få oppklare en åpenbar misforståelse.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2003-11-26:
Statsråden sa nå at Nasjonal transportplan var uinteressant. Er det å forstå dit hen at når Stortinget fatter vedtak om en transportplan, så spiller det ingen rolle når Regjeringen har tenkt å følge det opp i budsjettpraksis? Dette må statsråden oppklare.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-26:
Det er fleire enn opposisjonen som har vore opptekne av neste års budsjett i dag. Fleire av Høgre-representantane har forsikra salen om at Sem-erklæringa sine løfte om skattelette står ved lag. Og då snakkar vi om neste års budsjett, sidan det ikkje er så mykje skattelette i dette årets budsjett. Høgre-leiar Jan Petersen uttalte tidlegare denne veka at målet, ca. 10 milliardar kr i skattelette, nok berre kan nåast med hjelp av Framstegspartiet, mens i dag opplever vi altså – som fleire har vore inne på – at Høgre æreskjeller og nærast hudflettar det same Framstegspartiet både for deira politikk og for mangel på seriøsitet. Så det samarbeidet som er heilt utenkjeleg i år, er på ein måte sjølvsagt neste år, skal denne regjeringa kunne oppfylle sine løfte. Då er det ikkje så rart at det kan opplevast for oss i opposisjonen som ei regjering utan retning på den politikken dei fører. Men Oddvard Nilsen vil kanskje hjelpe oss med å oppklare den retninga som Regjeringa har for sin politikk.
Morten Lund (Senterpartiet), 2003-11-26:
Når man får til noe bra i en budsjettsammenheng, er det gjerne noen som skal betale for det også, og spesielt hvis man er veldig nøye på at det ikke skal brukes oljepenger, og at det ikke skal fjernes noen skattelette. Vi har spurt litt om de inndekningene som er brukt i budsjettavtalen. En post, som har kutt på 30 mill. kr, dreier seg om stønad til barnetilsyn til enslig mor. Det som svares her, er at det er omtrent 28 000 som får denne hjelpen, og for at man skal få til dette kuttet, mister de fleste av dem 800 kr år i året. Så er det 1 200 som mister i gjennomsnitt 10 800 kr. Det er ganske tøft for dem det gjelder – for å spare 30 mill. kr. Hvis en isteden hadde latt dem med toppskatt betale det, hadde det blitt 40 kr på hver. Da ville toppskattgrensen vært 300 kr lavere. Men en valgte altså å frede toppskatten. De 600 mill. kr ekstra i egenandeler kunne vært dekt ved at toppskattgrensen ble satt til 349 000 kr istedenfor 354 000 kr. Gjennomsnittsinntekten for kvinner i dag i Norge er 149 000 kr.
Morten Lund (Senterpartiet), 2003-11-26:
Det er en grunn til at de aleneboende har blitt hengende etter økonomisk. Nå har det vært gjennomført reform etter reform, og vi har brukt milliarder på milliarder på å løfte dem vi mener trenger det mest, og det er fordi det mangler vilje til å ta hensyn til akkurat den gruppen. Nå har Senterpartiet fremmet forslag på grunnlag av henvendelser fra de aleneboende, der dette er ett av ønskene deres. Men det er klart det må mange andre tiltak til i tillegg. Men for at Skauge-utvalgets innstilling nå skal komme på vårt bord, har vi bedt om at det i den utredningen skal stå noe om de aleneboendes situasjon. Bjørg Tørresdal sier at vi får behandle dette når meldingen kommer. Men hva i all verden hjelper det når det ikke kommer til å stå ett ord om de aleneboendes situasjon i den meldingen, for det har finansministeren sagt? Så til Venstre, som lurer på hvordan vi i all verden skal kunne kontrollere dette. Vi tror på folk når de skriver under på at slik er det, det gjør vi da i alle andre situasjoner, så hvorfor i all verden skal vi ikke tro på dem som er aleneboende, som sier at de er det.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-11-26:
Isolert sett øker det ikke kvaliteten. Det er den erkjennelse som har bredd seg i hele verden, som diskuteres i alle land – rike og fattige. Det er et generelt skifte av fokus, fra det vi investerer i utdanningssystemene, til det vi får ut av systemene, bl.a. fordi det er avdekket store og ikke lett forklarlige kvalitetsforskjeller innad i utdanningssystemene og mellom utdanningssystemene. Men det er klart at dersom man fyller det med innhold, kan det lede til økt kvalitet. Timetall vil – isolert sett – også medføre økte ressurser. Derfor sa jeg i innlegget mitt at jeg er glad for at dette kommer først til høsten. Da vil vi ha lagt frem kvalitetsmeldingen, vi vil ha behandlet den, og vi kan sikre oss at det fylles med fornuftig innhold rent faglig, men også sørge for at vi har lærere som har tilstrekkelig kompetanse – og den riktige – til å kunne undervise elevene på en god måte.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-11-26:
Dette er jo ett av to viktige ressursmessige satsingsområder i denne stortingsperioden. Det ene er at det er foretatt et stort lønnsløft for lærerne, noe som er veldig viktig. Det andre er at det satses veldig mye på skolebygg. Vi følger opp det som er et samlet storting når det gjelder denne låneordningen, med 15 milliarder kr over åtte år. Vi ligger på sett og vis foran planen. Vi skal selvfølgelig ha ordningen til observasjon – se hvordan den virker. Mitt inntrykk er at den tross alt har virket godt til nå. Men vi har helt nylig nedsatt et offentlig utvalg som skal gi oss en bedre oversikt over hva som er situasjonen når det gjelder skolebygg – noe vi ikke har en god oversikt over – og også hva som kan gjøres for å forebygge og reparere systemfeil. Det er ikke til å legge skjul på at denne låneordningen er en form for nødtiltak, som egentlig ikke reparerer grunnleggende systemfeil. Det er mye viktigere at vi får gjort noe med dette på lengre sikt. Men vi skal selvfølgelig også ha selve låneordningen til observasjon.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-11-26:
Jeg mener at det nylig er gjennomført en betydelig forbedring i studiefinansieringen eller utdanningsstøtten i Norge. Nå legger vi frem forslag til forbedringer for utenlandsstudentene. Det er foretatt betydelige forbedringer også for elever i videregående opplæring. Jeg mener at selv om det nå foretas en innstramning i selve konverteringsordningen, er det forsvarlig nå når Kvalitetsreformen gjennomføres. Det betyr at studentene skal få mye bedre veiledning og oppfølging underveis, og at risikoen for at man skal falle fra eller ikke greier å ta eksamen, blir betydelig mindre. Hvis man likevel ikke får tatt eksamen av en eller annen årsak, vil ordningen likevel være slik at man kan få omgjort lån til stipend i inntil åtte år etter at eksamen skulle vært avlagt. Når det gjelder sosiale ordninger for syke studenter, funksjonshemmede eller andre i Lånekassen, står de uberørt.