Per-Kristian Foss (Høyre), 2001-03-01:
I forbindelse med debatten om en ny struktur for det nordiske samarbeidet tyder mye på at man ender opp med å gå tilbake til en eller annen form for fagkomiteer. I det ligger vel den åpenbare utfordring at man må konsentrere oppmerksomheten om noen områder for ikke å bli bare et slags nordisk skyggeparlament som dekker alle komiteområder, som ellers gjøres i nasjonale parlamenter. Da er det viktig, som også første taler i denne debatten, Erik Dalheim, var inne på, at man løfter enkelte saksområder frem i denne prioriteringen. Etter Høyres syn er miljøspørsmål og langt på vei også energispørsmål blant de saksområder som da bør løftes frem. Det er et godt område for «Nordisk nytte», det er et område der Nordens land fortsatt spriker noe i politiske prioriteringer, og det er vel forhåpentligvis også et område der parlamentarisk samarbeid kan få frem en nordisk identitet, altså det «faktum», som vi iallfall liker å se det som, at de nordiske land har nådd langt på området bærekraftig utvikling. Det er en sannhet med en del modifikasjoner, men det er lov å gjøre noe med modifikasjonene, og jeg tror det er et område hvor parlamentene kan finne hverandre. Fortsatt preges jo en del av miljøområdet av det faktum at næringsmessige prioriteringer og ulike satsingsområder innenfor f.eks. energisektoren gjør, som tidligere talere har vært inne på, at f.eks. importert, kullbasert el får en lavere prising enn renere energi burde ha gjort. Her er nok et av de tøffeste områdene for de nordiske regjeringer å samordne sin politikk på og sørge for en avgiftspolitikk som fremmer renest mulig energi. Et av de mer løfterike områdene hvor jeg synes det har skjedd en politisk modning, er ett av de temaene som skal drøftes på temakonferansen her i Stortinget 2.–3. april. Det området jeg da sikter til, er mulighetene for å utprøve Kyoto-mekanismene mellom de nordiske land. Her har det skjedd en slags form for politisk utvikling og modning, slik at det nå synes å være enighet om å prøve å få det til, bl.a. å teste ut grunnlaget for et nordisk marked for CO2-kvoter. Også her møter man på det faktum at tre nordiske land er medlem av EU. EU har på dette området bestemt seg for felles kvoter, men er ikke kommet spesielt langt når det gjelder å utvikle omsettelige kvoter. Allikevel er ikke det til hinder for at man kan få til et nordisk samarbeid på dette området, og kanskje de nordiske EU-land også kan ligge i front når det gjelder å utvikle dette. Ett av de områder som jeg tror Norge bør ha særlig interesse av å fokusere på i samarbeidet, er arbeidet for å utvikle en effektiv strategi mot havforurensning og på fiskeriforvaltning. Det er viktig at man kan dokumentere at havets tilstand er slik at fisk fra våre områder er sunn og sikker mat. Her går god miljøpolitikk og god næringspolitikk hånd i hånd, iallfall på de aller fleste områder. Det er viktig at dette arbeidet også får nordisk støtte og forhåpentligvis også etter hvert får bred støtte fra EU-hold. I den forbindelse – men det har også et videre perspektiv – er det viktig å fokusere på de problemer som knytter seg til lagring av kjernefysisk avfall i våre nærområder, og også bruken av atomenergi i våre nærområder. Men særlig lagringen av kjernefysisk avfall i Russland representerer en gigantisk miljøtrussel for hele det nordiske området. Den katastrofe som kan skje dersom slikt avfall fraktes f.eks. langs vår kyst og det skulle skje skipsulykker, er knapt nok mulig å fatte i dag. Det vil sette områdene tilbake, skape en internasjonal fokusering på oss som er meget, meget uheldig, og vil selvfølgelig – som det aller viktigste – kunne være en katastrofe for livet i havet. Det setter fokus også på spørsmålet om det er mulig i sterkere grad å løfte en EU-interesse for en innsats i disse områdene. Det har gått tregt å få til et samarbeid og få til en nordisk innsats – sammen eller hver for seg i de nordiske land – i Russland. Systemet i Russland virker tregt. Fortsatt er deler av det militære apparat til dels sterkere enn det sivile apparatet, og man møter på ganske betydelige problemer. Her har man nok i betydelig grad også behov for europeisk politisk støtte. Men å utvikle både et samspill om dette og effektive systemer for overvåkning av skipstrafikken langs norskekysten må jeg si er en av de aller viktigste miljøoppgavene vi står overfor. Vi har bare sett fliker av dette problemet gjennom de forlis som har vært, og den oljeforurensning som har fulgt av det. Vi var heldige disse gangene – vi er ikke nødvendigvis like heldige neste gang.