Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Regjeringen er opptatt av å sikre personer med behov for psykisk helsehjelp et best mulig tilbud. Vurdering av behandling og oppfølging skal alltid gjøres på individuelt grunnlag og innenfor rammen av faglig forsvarlighet. Hensynet til brukerens ønsker, behov og livssituasjon skal stå sentralt når disse faglige vurderingene gjøres. Spesialisthelsetjenesten mottar hvert år over én million henvisninger. Etter pasientrettighetsloven har pasienten rett til helsehjelp fra spesialisthelsetjenesten når 1) pasienten har et visst prognosetap dersom helsehjelpen utsettes, 2) pasienten kan ha forventet nytte av helsehjelpen, og 3) de forventede kostnadene står i rimelig forhold til tiltakets effekt. Alle disse tre vilkårene må være oppfylt for at pasienten skal ha rett til prioritert behandling i spesialisthelsetjenesten. Så kan et sykdomsforløp ha ulike faser. Helsetjenesten har ansvar for å vurdere hvilke tiltak som skal settes inn når. Det hender at pasienter som har gjennomgått spesialiserte behandlingsprogram, ikke lenger kan nyttiggjøre seg behandlingen i en periode. Da har spesialisthelsetjenesten og kommunehelsetjenesten et felles ansvar for å planlegge, gjennomføre og følge opp at pasienten får hjelp og omsorg som gir trygghet og ivaretar liv og helse i den fasen. I slike situasjoner kan det være aktuelt å tilby tjenester der behandling og omsorg går side om side. Det kan være avlastning, støttebehandling, hjelp til å mestre en vanskelig livssituasjon eller lindrende behandling. Spesialisthelsetjenesten og kommunene har sammen ansvar for å følge opp pasienter som trenger helsehjelp. I tillegg har jeg nå et forslag på høring for å styrke pasientrettighetene. Opptrappingsplanen for psykisk helse har som mål å utvikle tjenester som i størst mulig grad legger til rette for at de fleste skal kunne mestre livet sitt der de bor. Det betyr at pasienter med både lettere og mer alvorlige psykiske lidelser i større grad bør behandles lokalt og utenfor sykehus. Vi har ennå ikke nådd målet om et helhetlig, lett tilgjengelig, lokalt tilbud over hele landet som er tilpasset brukernes og pårørendes behov og ønsker. Det må derfor fortsatt skje omstillinger innen det psykiske helsevernet for å bygge ut lokalbaserte tjenester. Dette er også føringer som er veldig klare fra Verdens helseorganisasjon. Samhandlingsreformen peker også i den retningen, og det er riktig for pasientene. La meg derfor konkludere slik: Ingen er for syke til å få behandling. Men den behandlingen de får, må være tilpasset den sykdommen og det sykdomsbildet pasienten har. Derfor er det noen som skal behandles i spesialisthelsetjenesten, og noen som skal behandles i kommunehelsetjenesten. Det er ikke alltid slik at pasienter og helsetjenesten er enige om hva som er riktig behandling. Det kan vi nok aldri komme helt bort fra. Men det er viktig at dialogen mellom pasienter og helsepersonell så langt som mulig understøtter at slike vurderinger er til for at pasientene skal få best mulig behandling. Jeg mener f.eks. at man i dialog med pasienter ikke skal bruke uttrykk som «behandlingsresistent». Det er et dårlig ord fordi det alltid skal være et tilbud om enten behandling, omsorg eller annen oppfølging. Men nå vet jeg ikke helt bestemt om dette er et ord som er brukt av helsetjenesten, eller om det er gjengitt i pressen.