Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2008-03-06:
Jeg har den siste tiden fått mange meldinger både fra fortvilte elever, foreldre, lærere og rektorer som lurer på om de nå i realiteten egentlig har lov til å arrangere skoleturer. Jeg håper forvirringen vil avta noe etter denne debatten, for forvirringen har vært stor, og statsrådens forsøk på å avklare situasjonen har ikke alltid vært helt vellykket. En skole i Østfold tolker dette som at det nå er mulig, og en naboskole tolker det som at det ikke er mulig å gjennomføre skoleturer. Så vi har behov for å få en avklaring som gjør at vi får gode og klare retningslinjer for hvordan dette skal gjennomføres. Det er jo slik at når skoleturer blir avlyst, er det også de mest sårbare barna, som kanskje mister den eneste turen de kunne få oppleve, som blir stående igjen på perrongen sammen med hele klassen. Gratisprinsippet er viktig. Det har interpellanten slått fast på vegne av Kristelig Folkeparti. Vi står på at skolen skal være gratis, den skal være inkluderende, og alle skal få muligheter. Samtidig ser vi at mange skoler rundt om i det ganske land har gode tradisjoner med å klare å arrangere skoleturer for elevene. Det gjøres gjerne i samarbeid med Hvite busser eller andre. Formålet med turene er å lære. Men ikke minst tror jeg at det verdifulle sosiale aspektet gjennom å oppleve ting sammen, å delta i rike opplevelser, istedenfor bare å høre om turer de andre i klassen har hatt, er viktig. Gratisprinsippet i norsk skole skal stå. Det skal sikre at alle skal få like god utdannelse uansett hva slags økonomi foreldrene måtte ha. Det er vanskelig å finne en løsning der man kombinerer disse to elementene. Derfor har jeg et godt råd: Lytt til dem som har klart det. Både lærere, rektorer og skoleeiere rundt om i det ganske land har erfaring i hvordan en skal få dette til. I mange tilfeller klarer skolene selv å kombinere både gratisprinsippet og skoleturer, slik at alle får være med. I Kristiansand kommune har vi et godt eksempel. Der har politikerne satt av en liten pott på skolebudsjettet som en kan ta penger fra for å fylle opp der hvor den frivillige innbetalingen til skoleturer - dugnaden, kronerullingen, vaffelsalget - ikke er tilstrekkelig til å kunne kjøpe ski, leie ski, kjøpe heiskort, alle de små tingene som samlet blir mye for dem som har dårlig økonomi. Poenget mitt er at skoler og kommuner har erfaring ut fra sine lokale forhold i hvordan dette kan løses på en klok og god måte. Det er unødvendig at vi statlig skaper forvirring om hvordan dette skal være. Jeg har tillit til at skolene selv kan forvalte det gratisprinsippet som Stortinget har sagt skal gjelde for skoleturer, på en måte som gjør at alle får være med. Statsråden bør også vise tillit og gi klar beskjed om at det er lov å arrangere skoleturer, og jeg synes det svaret som vi fikk fra statsråden i dag, var tydeligere i så måte. Så blir jeg litt mer usikker når jeg hører en del av de andre representantene fra regjeringspartiene. Men mitt klare råd til statsråden er: Lytt og se på de gode eksemplene. Lokale lærere kjenner elevene, de vet hvem som trenger å få litt støtte til heiskort, og andre ting. Dette er en viktig debatt. Det er viktig at vi får gode avklaringer, men det er utrolig viktig at vi ikke gjennom dette stopper skoleturer. Noen av oss fikk på denne måten utløp for det sosiale engasjementet og kjente en inkludering i skolen som en ikke alltid opplevde i klasserommet.