Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-11-14:
Jeg konstaterer at et samstemmig storting ønsker en betydelig økning av omfanget av kjøp av operasjoner i utlandet, og at uenigheten går på om aktiviteten, som i all hovedsak vil finne sted i 2001, skal budsjetteres over budsjettet for 2001 i tråd med Stortingets bevilgningsreglement, eller om det skal budsjetteres over budsjettet for 2000 i strid med Stortingets bevilgningsreglement. I svarene på spørsmål fra Arbeiderpartiet og Høyre utarbeidet av Sosial- og helsedepartementet og oversendt til Stortinget 1. november i år går det fram at en pasientbro ikke kan komme i gang inneværende år, med de avgrensninger som helseministeren nå har beskrevet, men man kan få en sped begynnelse. Det er en rekke spørsmål som må avklares, bl.a. hvilke land og hvilke sykehus en skal tegne kontrakter med, hvilke forhold disse kontraktene skal regulere, og ikke minst hvilke pasienter som det ansees nødvendig å sende ut, slik også helseministeren var inne på i sitt innlegg. I svarene er det på svært usikkert grunnlag anslått at ut fra dagens ventelistesituasjon vil utgiftene til behandling og transport maksimalt kunne bli i størrelsesorden 1,1 milliard kr i 2001. Maksimalanslaget innebærer også at et betydelig antall polikliniske pasienter i så fall vil bli sendt til utlandet. For disse pasientene ville det trolig vært en bedre løsning om en hentet utenlandsk helsepersonell til Norge. Midlene foreslås av flertallet i komiteen formelt bevilget for år 2000, men bevilgningen foreslås gjort overførbar. Det er som helseministeren også i replikkordskiftet bekreftet, ikke realistisk at denne bevilgningen kan benyttes i 2000, ettersom bevilgningen kommer så sent på året. Den del av bevilgningen som eventuelt kan benyttes inneværende år, vil være rene administrasjonsutgifter knyttet til forberedelse/tilrettelegging av en pasientbro, og eventuelt en mindre andel til å komme i gang, slik helseministeren var inne på. Dette vil altså kunne dreie seg om et begrenset antall millioner kroner. Forslaget om en bevilgning på 1 milliard kr er således i strid med Stortingets bevilgningsreglement, som uttrykkelig forutsetter at det skal budsjetteres realistisk. Det betyr at en ikke skal bevilge mer enn det en vet en kan bruke i det aktuelle budsjettår. Regjeringen søker å forholde seg til de retningslinjer som Stortinget her har trukket opp. I diskusjonen knyttet til kjøp av helsetjenester i utlandet er det fra flere hold uttalt at dette ikke vil ha virkninger for norsk økonomi. Det er derfor argumentert for at statlige bevilgninger til slike tiltak må kunne holdes helt utenfor når en vurderer i hvilken grad statsbudsjettet stimulerer den innenlandske økonomien. Jeg mener dette langt ifra er så opplagt. En rekke forhold rundt opplegget for utenlandsbehandling vil også kunne påvirke norsk økonomi, selv om de har mindre virkning enn en del andre tiltak. Vi må f.eks. kunne anta at mange, kanskje de fleste av de som kommer til å reise til utlandet for å bli operert, vil ha behov for en ledsager under reisen og oppholdet. I mange tilfeller må en også kunne anta at det er ønske om eller helt nødvendig med profesjonelle ledsagere, dvs. helsepersonell. Dersom norsk helsepersonell benyttes som ledsagere, vil det for det første redusere kapasiteten i det norske helsevesenet, og dermed øke presset i denne delen av arbeidsmarkedet. Vi må her ta i betraktning at tilgangen på norsk helsepersonell svekkes, ikke bare under selve utenlandsoppholdet, men også ved at de aktuelle helsearbeiderne må gis tilfredsstillende betingelser med hensyn til avspasering mv. når de er tilbake i landet. Vi skal ikke undervurdere disse effektene som viser at det er en sammenheng, selv om det mellom ulike måter å bevilge penger på er forskjellige virkninger av aktiviteten på økonomien. Videre er det slik at mange av pasientene har behov for rehabilitering eller annen oppfølging når de kommer hjem. Det vil eventuelt kreve ressurser og økte budsjettmidler. Jeg har også registrert at smittevernhensyn kan kreve spesiell oppfølging av pasientene når de kommer hjem til Norge. Når det gjelder spørsmål om de helsepolitiske sider av saken, viser jeg til innlegget til statsråd Tønne. Jeg konstaterer for øvrig at det i denne saken er et nær samstemmig storting som er enig i den intensjonen som ligger til grunn, men som velger å uttrykke seg på forskjellig måte i forhold til tidspunktet for bevilgningene.