Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2000-12-14:
Det budsjett vi i dag skal vedta, har en ramme på nesten 200 milliarder kr, eller litt mer nøyaktig: over 195 284 mill. kr. Disse tallene som kan virke ufattelig store, gir en pekepinn på hvor stort ressursbehovet og ressursbruken er innen helse og omsorg. En stor del av samfunnets samlede ressurser brukes på dette området. Det er vårt ansvar å forvalte disse pengene riktig. En vesentlig forutsetning for fornuftig utnyttelse av våre økonomiske ressurser er at disse er store nok, og at de forvaltes med en forutsigbarhet som gjør at de som arbeider og planlegger innen helse- og sosialfeltet, har en viss trygghet for de økonomiske rammene fra år til år. I denne sammenheng er det spesielt viktig å peke på de tre store helseplanene som Stortinget i denne perioden har vedtatt: Kreftplanen, psykiatriplanen og planen for utstyr til sykehus. Dette er viktige og store områder som i noen grad har vært forsømt tidligere, og det var en helt nødvendig satsing som Stortinget samlet seg om på disse områdene. Det må være en prioritert oppgave å holde fast ved disse planene, slik at det ikke skapes noen form for usikkerhet om Stortingets vilje til å følge opp sine vedtak på disse områdene. Kristelig Folkeparti var i så måte bekymret over Regjeringens budsjettforslag med hensyn til psykiatriplanen, og vi er glad for at vi i budsjettforliket har fått til en økning på 70 mill. kr, av disse 50 mill. kr til å styrke psykiatrien i kommunene og 20 mill. kr spesifikt for barne- og ungdomspsykiatrien. Psykiatriplanen er en opp- trappingsplan, aktivitetsøkningen til nå tilsier at de 70 mill. kr som er et resultat av budsjettforliket, vil komme godt med og vil bli fornuftig brukt. Budsjettforliket mellom Arbeiderpartiet og sentrumspartiene førte til en rekke større og mindre økninger på sosial- og helsebudsjettet. Disse vil også bli kommentert i senere innlegg fra Kristelig Folkeparti. Jeg kan bare nevne en økning på 35 mill. kr til opptreningsinstitusjonene, og 26 mill. kr. til de 33 vertskommunene for de tidligere store HVPU-institusjonene i Norge. For å sikre full drift av Glittreklinikken, er det plusset på 10 mill. kr. til denne. Når det gjelder frivillige organisasjoner, har jeg merket meg Arbeiderpartiets leders sterkt nedsettende bemerkning om disse på Arbeiderpartiets landsmøte. Sosialministeren derimot gav i spontanspørretimen uttrykk for en positiv holdning til de frivillige organisasjoner. Budsjettforslaget synes dessverre å tyde på at partilederen har større innflytelse enn sosialministeren. Dette var forhold som var helt nødvendig å rette opp i budsjettforliket, og vi fikk heldigvis gjennomslag bl.a. for en påplussing på 2 mill. kr til opplysningstiltak og forebygging av uønskede svangerskap samt 1 mill. kr til AAN. I tillegg ble det frivillige rusmiddelforebyggende arbeidet styrket med 4 mill. kr, tilskudd for rusmiddelbrukere m.v. med 6 mill. kr og tilskudd til frivillige organisasjoner og private stiftelser innen rusbehandling med over 6 mill. kr. Det er denne budsjettposten som bl.a. Evangeliesentrene, stiftelsen KRAFT, Blå Kors" sosialavdeling, Frelsesarmeen og dagsenteret for oppfølging av metadonbrukere T5 i Arendal sorterer under. Det er her snakk om relativt små påplussinger i forhold til de svære totaltallene i dette budsjettet, som også komiteens leder påpekte. Men når vi ser hvor store resultater disse institusjonene oppnår med sine begrensede økonomiske ressurser, og når vi ser hva det betyr for enkeltmenneskene som får hjelp, da er det sannelig bryet verdt også å flytte på disse få millionene. I forbindelse med omorganiseringen av Rusmiddeldirektoratet er det oppstått minst to problemer. Det ene er at ved omleggingen med sikte på å føre mer ansvar og myndighet ut til et lokalt nivå, er den delen av ressursene som er flyttet «nærmere kommunene», som budsjettproposisjonen uttrykker det, dessverre utsatt for et betydelig svinn under flytteprosessen. Jeg forutsetter at departementet følger nøye med, slik at dette ikke medfører en svekkelse av det forebyggende arbeid på rusfeltet. Hensikten var jo tvert imot at arbeidet skulle styrkes ved å bringe kompetanse og oppgaver ut i distriktene. Jeg forventer, som sagt, at departementet følger nøye med utviklingen på dette området. Et annet problem knyttet til omorganiseringen, synes å være at det knyttes begrensninger til tildelingen av midler under post 70. En samlet komite er bekymret for om kravene til organisasjonsform i denne forbindelsen vil utelukke institusjoner som er organisert som stiftelser. Komiteen ønsker ikke at slike organisatoriske forhold skal hindre støtte til gode prosjekter, om enn disse skulle ha utgangspunkt i en stiftelse, som for eksempel Maritastiftelsen. Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet ber i innstillingen Regjeringen ta initiativ til at spesialister i allmennmedisin kan forskrive medikamenter som metadon og buprenorfin til stoffmisbrukere. Slike spesialister har ingen spesiell kompetanse på dette området, og erfaringer fra andre land kan tyde på at denne type forskrivning ikke fører til det ønskede mål, nemlig avsluttet injeksjonsmisbruk. Jeg vil gjerne utfordre sosialministeren til å gi sin vurdering av dette forhold. Når det gjelder sykehusene, har ventelisteproblematikk vært et tilbakevendende fenomen. Ventelistene ble sist debattert da Stortinget vedtok å bevilge 1 milliard kr ekstra til utenlandsbehandling nettopp for å øke kapasiteten og dermed redusere ventelistene. Men nå er det sykehusene selv som står på venteliste – for statlig overtakelse. Det er ingen hemmelighet at det ligger an til et flertall i Stortinget for en statlig overtakelse av sykehusene, men det er fortsatt ikke kjent hva dette vil innebære. I denne sammenhengen er det derfor etter mitt syn noe kuriøst at et flertall i komiteen ber departementet vurdere om staten bør inngå avtale med én av landets fylkeskommuner om overtakelse av utbyggings- og driftsansvaret for sykehusene i dette fylket tidligere enn for alle de andre fylkene. Jeg merker meg at både partier som er for og partier som er imot statlig overtakelse av sykehusene, finner det i sin orden at en vurderer statlig overtakelse av utbyggings- og driftsansvar for sykehusene, i alle fall ett fylke. Debatten om det statlige eierskap av sykehusene må nå komme inn i en ny fase. Da blir ikke spørsmålet hvem som skal eie og drive sykehusene, men hvordan sykehusene skal eies og drives. Det er dette som er den fremtidsrettede og relevante spørsmålsstilling nå. Avslutningsvis noen ord om forskning og om Influensasenteret i Bergen, som formelt sett tilhører Universitetet, men som i sin funksjon som internasjonalt influensasenter er knyttet opp til Verdens Helseorganisasjon, i likhet med det tilsvarende senter ved Statens institutt for folkehelse, og som har oppgaver som går langt utover vanlige universitetsfunksjoner. En samlet komite har derfor bedt Regjeringen sikre influensasenteret finansiering i statsbudsjettet. Komiteen gjentar i år en merknad fra budsjettinnstillingen i fjor, der det står: «Komiteen viser til at økende problemer med både «gamle» og «nye» infeksjonssykdommer, til dels forårsaket av multiresistente mikrober, tilsier at medisinsk mikrobiologi og infeksjonsmedisin vil få økende betydning i fremtiden. Komiteen ser det derfor som viktig å opprettholde og styrke de små og sårbare norske forskningsmiljøene på dette området, og ber departementet medvirke til dette.» Det er viktig at dette fagmiljøet, som er lite og sårbart, men som inneholder vår toppekspertise på et viktig internasjonalt område, ikke blir svekket. Det er spesielt viktig i forbindelse med den risiko for verdensomspennende influensaepidemier som fortsatt foreligger. Infeksjon er den viktigste årsak til sykdom og død, også i vår tid.