Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 1999-06-16:
Det er grunn til å være bekymret over kommuneøkonomiens utvikling. Ikke det at overføringene ikke har økt, men kommunenes inntekter står ikke i forhold til oppgavene som skal løses. Det er grunnlag for å si at Regjeringens økonomiske opplegg for kommuner og fylkeskommuner forverrer en vanskelig økonomisk situasjon ytterligere. Dette vil gå ut over både tjenestetilbudet og handlingsrommet for folkevalgte på kommune- og fylkesnivå. Ved utgangen av 1998 hadde kommunesektoren sitt svakeste driftsresultat siden midt på 1980-tallet. Mer enn halvparten av kommunene har f.eks. vært nødt til å saldere driftsbudsjettene sine ved bruk av fonds, og underskudd før lån har økt fra 1,8 milliarder kr til 4,2 milliarder kr fra 1997 til 1998. Kommune-Norge vil ha signaler om en reell vekst, men det aller meste av den lille veksten Regjeringen foreslår, kommer i form av øremerkede tilskudd, knyttet opp mot statlig vedtatte handlingsplaner som kommunene er nødt til å følge opp. Tilskuddene forutsetter kommunale egenandeler, og for å finne disse må kommunepolitikerne skjære ned på andre områder, som finansieres av frie inntekter. Det er ofte frustrerende å kutte i statsbudsjettet, men det handlingsrommet vi har, er betydelig bedre enn kommunenes. Regjeringspartiene fremstiller den økonomiske situasjonen i kommunene som langt bedre enn den i realiteten er. Det i seg selv er uheldig og skaper forventninger som det ikke er økonomisk grunnlag for å innfri. I tillegg svekkes det lokale politiske handlingsrommet og dermed det lokale folkestyret. Det er grunn til å minne om regjeringspartienes betydelige løfter om å øke den kommunale økonomiske handlefriheten – for deretter å gjøre det stikk motsatte. Barnehager og skolefritidsordninger er blitt dyrere som følge av Regjeringens økonomiske politikk, eller rettere sagt på grunn av budsjettavtalene regjeringspartiene har inngått med Fremskrittspartiet og Høyre. Økt satsing på private skoler på bekostning av den offentlige skolen sammen med en stram kommuneøkonomi og kontantstøtten gjør at tilbudet til barn og unge gradvis svekkes både i mangfold og kvalitet. Det er de unge menneskene som ofres for å holde liv i regjeringen Bondevik. Jeg skal ta et eksempel. Min datter, hun er sykepleier, har to barn i barnehage, studiegjeld og nesten nytt hus. Barnehageutgiftene er 6 200 kr pr. måned. Det er ikke rart at det føles urettferdig. Derfor er det av stor interesse hvilke signaler regjeringspartiene vil gi til kommunene. Kan vi forvente at regjeringspartiene sier: ikke planlegg nye kutt i barnehageutbyggingen, og ikke planlegg høyere foreldrebetaling? – Det er ikke jeg som skal svare på det. Om Arbeiderpartiets kommuneopplegg for 1999 hadde blitt vedtatt, hadde kommunene hatt vel 1 milliard kr mer å rutte med. De aller fleste forventer at den kommunale tjenesten skal være der når du trenger den, og den skal være god også. Det er derfor grunn til å nevne at om Fremskrittspartiets opplegg for kommunesektoren hadde blitt vedtatt, hadde kommunene hatt i rammeoverføringer nærmere 8 milliarder kr mindre å rutte med, med de konsekvenser for tjenesteproduksjonen det ville fått. Arbeiderpartiet har allerede for revidert budsjett foreslått mer penger til kommunene. Ved høstens budsjettbehandling vil Arbeiderpartiet igjen foreslå å øke kommunenes handlefrihet. Det tror vi er til alles beste.