Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-23:
Jeg vil innlede med en digresjon: Jeg syns Ivar Kristiansen på en utmerket måte poengterte det betenkelige i at én mann via RGI kan styre over flere tusen arbeidsplasser. Det er jo gledelig hvis man kan hindre at det samme skjer innenfor fiskeriene. Med proposisjonen legges det fram forslag om ny lov om retten til deltakelse i fiske og fangst, hvor alle regler om adgangen til å drive ervervsmessig fiske og fangst samles i én lov. Det er etter SVs syn en styrke. Dermed får man et mer helhetlig og oversiktlig lovverk. SV er likevel skeptisk til noen av de endringene som det legges opp til, endringer som til dels ligger i merknadene og i forskrifter som er annonsert, mer enn i selve lovteksten. Svært mye vil dermed ligge i tolkningene. Når lovens formål er «å tilpasse fiskeflåtens fangst kapasitet til ressursgrunnlaget for å sikre en rasjonell og bærekraftig utnyttelse av de marine ressurser », er det i utgangspunktet en prisverdig målsetting. Spørsmålet er da: Hvordan tilpasses det? Så langt er kystflåten blitt taperen, mens en større andel er gått til havfiskeflåten. Det er en tolkning som SV finner uakseptabel. Denne tilpasningen er også brukt for å fjerne retten til fiske. Men det er ikke småbåtene på under 10 meter med passiv redskap som er en trussel mot ressursene. Vi kan ikke støtte en tolkning som underminerer en grunnleggende rett. Det er altså åpningen for forskrifter som gir oss dilemmaer, ikke nødvendigvis lovformuleringen. Det gjelder også § 3, hvor det står følgende: «Kongen kan ved forskrift gi nærmere bestemmelser om når fiske og fangst skal anses for å være ervervsmessig, herunder regler om krav til inntekt opptjent ved fiske og fangst. » Spørsmålet blir da: Hva vil stå i forskriften? Departementets lovforslag i § 6 første ledd innebærer en skjerping av aktivitetskravet, slik at ervervstillatelse bare kan gis når søkeren har drevet ervervsmessig fiske i minst tre av de siste fem år, mot tre av ti år i dagens lovgivning. I tillegg foreslås det at aktivitetskravet skal være oppfylt til enhver tid. Dette er en klar styrking som ledd i å hindre at ikke-aktive deltakere får innpass innenfor fiskeriene. Det må likevel være en forutsigbarhet her. Det innebærer at det som har skjedd ganske nylig, nemlig at aktivitetskravet er gitt tilbakevirkende kraft, etter SVs syn er uakseptabelt. Det er også viktig hvordan inndratte kvoter blir fordelt, både flåtemessig og geografisk. I SV ønsker vi at praksisen for tilbakekallelse av ervervstillatelse og spesiell tillatelse ved overtredelse av miljø- og ressursbestemmelsene, styrkes. Det skal ikke lønne seg, men tvert imot straffe seg, å spyle fangst på havet og ødelegge havbunn og korallrev. Det anmerkes av komiteflertallet at den aktive rederen må ha fiskerirelatert virksomhet som hovedaktivitet. Dette er et vesentlig punkt som ledd i å hindre at andre enn dem som har direkte tilknytning til næringen, kommer inn og utnytter ressursene. I det nye lovforslaget er betegnelsen «drevet fiske » endret til «drevet ervervsmessig fiske ». Dermed åpnes det for at enhver som har inntekt fra fiske, blir å betrakte som «fisker » i lovens forstand, dvs. at alle dem som med eller uten dispensasjon fra loven har skaffet seg eierandeler i, og dermed kapitalinntekter fra, en fiskebåt, skal sidestilles med dem som har sitt arbeid om bord og sin arbeidsinntekt fra fisket. Dette kan medføre at aktive fiskere ikke lenger vil ha noen fortrinnsrett når det gjelder eiendomsretten til produksjonsmidlene i fisket. Spesielt må man her være oppmerksom på grunnlaget for eventuelle dispensasjoner fra aktivitetskravet. SV er enig med komiteflertallet i at det fra departementets side bør utarbeides klare retningslinjer for dispensasjonsadgangen som ledd i å sikre likebehandling av alle søknadene. Til dels vil det være hensiktsmessig å sikre dispensasjonsadgang for eiere av den landbaserte fiskeindustrien. Men det er da viktig at retningslinjene for det har som utgangspunkt at det i størst mulig grad sikres lokale leveranser for å styrke de fiskeriavhengige distriktene. Problemet med trålerflåten har i voksende grad vært at lokale leveranser ikke sikres, og at man dermed mister næringsgrunnlaget for en lokal landbasert industri. Dermed taper også kystfiskeflåten ved at man mister et mottaksapparat på land. Selv om man får fiskeindustrimottak med eierinteresser knyttet til trålerflåten, er det viktig at det sikres et samspill mellom trålerflåten og kystfiskeflåten ved at også kystfiskeflåten sikres leveranser til de landbaserte anleggene. Dersom det skjer, kan lokale eierinteresser på land med tilknytning til trålerflåten også bidra til å styrke kystfiskeflåten. Et problem med mulighetene for å gi dispensasjon er at dispensasjonene snarere har vært regelen enn unntaket. Situasjonen i dag er at 60 – 70 pst. av norske fiskeressurser høstes av fiskebåtrederier som driver med dispensasjon fra loven. Det må være en klar målsetting med den nye loven at dispensasjonene utgjør et mindretall, og ikke hovedandelen, av de fiskeressursene som gjøres tilgjengelige.