Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2004-06-08:
Tidligere var Justisdepartementet klageinstans for asylsaker og andre utlendingssaker, som arbeidstillatelse m.m. På grunn av høyt politisk press og en dramatisk økende mengde asylsaker ble Utlendingsnemnda opprettet i 2001. Fremskrittspartiet og Høyre var de eneste som stemte imot. Begge disse partiene hadde det samme grunnlaget, at dette ville fjerne all makt og myndighet hos den ansvarlige statsråd. Det har vært et viktig prinsipp at den ansvarlige statsråd også måtte kunne stilles til ansvar for de vedtak som ble truffet i UDI og UNE. Ved opprettelsen av UNE ble politiske myndigheter avskåret fra alle muligheter til å gripe inn, så fremt ikke rikets sikkerhet stod på spill eller enkeltsaker berørte utenrikspolitiske hensyn. Dette har vært en håpløs situasjon. Til tross for at det har foreligget gode grunner til å sette den ansvarlige statsråd til veggs for hvordan enkeltsaker har blitt avgjort, har statsråden alltid kunnet skjule seg bak at man uansett ikke har kunnet gjøre noe i enkeltsaker. Til forslagene: Regjeringens forslag om at departementet skal kunne be om at et positivt vedtak i UDI behandles av UNE, støttes av Fremskrittspartiet. Vi mener i tillegg at UNE også skal kunne overprøve UDIs skjønnsbruk. Forslaget som Regjeringen presenterer, er relativt udramatisk. At departementet skal ha anledning til å klage et positivt vedtak i UDI inn for UNE, er et svakt grep for å få politisk ansvar i utlendingssaker. Dessuten er det et vesentlig poeng at det ikke legges opp til at UNE skal kunne overprøve UDIs skjønnsbruk. I ordinær klagesaksgang, der parten i saken klager UDIs vedtak inn for UNE, er skjønnsvurderingen sentral. Derfor blir det kunstig og ikke minst snillistisk at UNE ikke skal kunne overprøve et vedtak i UDI, basert på annerledes skjønn. Her vil jeg presisere at Fremskrittspartiet ønsker å erstatte dagens UNE med en politisk oppnevnt nemnd, og at denne vurderingen er av subsidiær karakter. Regjeringens forslag om at departementet skal kunne anke positive vedtak i UNE inn for retten, støttes også av Fremskrittspartiet. At departementet gis anledning til å la retten vurdere et positivt vedtak i UNE, er positivt, men det illustrerer hvor langvarig og omfattende dagens praksis er i utlendingssaker. Fordi UNEs vedtak ikke er endelig, og fordi politiske myndigheter ikke har et konkret ansvar, må saksgangen utvides med bøtende tiltak. Det er kritikkverdig. Jeg viser derfor til Fremskrittspartiets forslag om en politisk sammensatt utlendingsnemnd som skal kunne treffe endelige vedtak. Da vil den nye prosessutvidelsen være unødvendig, samtidig som vi vil lette rettssystemet for stadige ankesaker fra parter i utlendingssaker. Kongen i statsråd som klageinstans: Regjeringens forslag om å gjøre Kongen i statsråd til klageorgan for utlendingssaker som berører rikets sikkerhet, eller som har utenrikspolitiske følger, støttes også av Fremskrittspartiet. Det er svært få enkeltsaker som berører rikets sikkerhet, eller som har utenrikspolitiske følger. Det betyr at Kongen i statsråd ikke vil bli belemret med et stort antall klagesaker slik at det går ut over det ordinære arbeid som tilligger embetet. Dessuten er det jo det å bemerke at saker som gjelder nettopp de nevnte hensyn, er av en slik karakter at det er naturlig at en politisk myndighet på dette planet behandler klagene. Her vil jeg også få lov til å vise til Fremskrittspartiets forslag i Dokument nr. 8-47 og til Innst. O. nr. 89, som behandles i Odelstinget senere i dag. Der har Fremskrittspartiet gått mye lenger enn det som ligger i Regjeringens forslag. Det er fordi vi rett og slett ønsker at den type saker skal gå direkte til departementet og statsråden. Regjeringens forslag om at Koordineringsutvalget skal erstattes av en stornemnd, støttes under tvil av Fremskrittspartiet. Vi mener at sammensetningen burde endres, slik at legfolk byttes ut med politiske representanter, all den tid nemnda skal komme med presedensvirkende avgjørelser for hvordan landet skal innrette behandlingen av utlendingssaker. Vi har derfor fremmet et forslag om at stornemnda skal settes sammen av tre nemndledere, inkludert direktøren i UNE, en representant fra Regjeringen samt en representant fra hvert av de tre største partiene på Stortinget. UNE er delt inn slik at klagesaker som helt åpenbart er grunnløse, behandles av sekretariatet. Saker med litt mer tvil behandles av nemndleder, mens saker som er av dypere prinsipiell karakter, og som innebærer tvil, behandles av en full nemnd. En full nemnd består av en nemndleder som leder forhandlingene, og utvalgte legfolk. 90 pst. av alle klagene som UNE mottar, blir behandlet av sekretariatet. Det sier noe om behovet for en utvidelse av saksprosessen. En stornemnd må derfor kunne anses for å være unødvendig av hensyn til ankesakens karakter. Men Fremskrittspartiet mener likevel at det er behov for å sørge for at alle nemndas avgjørelser er konsistente i forhold til hverandre. Det er i et rettssikkerhetsperspektiv uaktuelt at like saker gis ulik behandling. Det var bl.a. dette Koordineringsutvalget skulle ta seg av. Ettersom den nye stornemnda skal erstatte Koordineringsutvalget, samt at avgjørelsene skal være presedensvirkende, er det grunnlag for å hevde at dette bare er en bedre innordning av eksisterende løsninger. At departementet skal gis rett til å be om at saker blir behandlet i stornemnda, er et moment som taler for endringer, all den tid dette gir mer politisk myndighet i saksgangen. Forslaget om en ny stornemnd er likevel ikke annet enn et bøtende tiltak for at dagens organisering av klagesaksbehandling av utlendingssaker er mangelfull med tanke på politisk styring. Jeg viser her igjen til Fremskrittspartiets alternative forslag om å erstatte UNE med en nemnd bestående av representanter for de politiske partiene. Fremskrittspartiet mener videre at det kunne ha vært gjort mer i organiseringen av en stornemnd for å understreke det politiske ansvaret for utlendingssaker. Fremskrittspartiet mener at legfolk i stornemnda bør erstattes, som jeg tidligere har sagt. Det ville ha gitt et mer tydelig signal om at det er de politiske myndighetene som skal avgjøre hvordan utlendingssakene skal behandles. Jeg vil igjen gjøre oppmerksom på at når vi nå støtter en stornemnd, er det subsidiært, til erstatning for den politiske nemnda som Fremskrittspartiet ønsker i stedet for UNE. Jeg kan allerede nå signalisere at Fremskrittspartiet ved neste korsvei eventuelt vil måtte komme tilbake med et eget Dokument nr. 8-forslag om nedleggelse av UNE. Etablering av felles landkunnskapsenhet: Fremskrittspartiet støtter det under noe tvil når Regjeringen foreslår å opprette en felles landkunnskapsavdeling for UDI og UNE, men vil bemerke at et vedtak i utlendingssaker ikke absolutt må begrunnes innenfor avdelingens anbefalinger. I bestrebelsen etter å få til en så kort saksbehandlingstid som mulig samt at vedtak treffes på en god måte, er det positivt at det opprettes en egen landkunnskapsavdeling. Dessuten har det kommet kritikk mot UNE for at parter med hjemmel i forvaltningsloven ikke har fått innsyn i viktige dokumenter i sin egen sak. En utfordring er imidlertid at en slik enhet skal fungere som et uavhengig faglig organ, uten at departementet skal ha anledning til å instruere om tolkning eller prioritering av saker. Det kan føre til problemer med tvangsutsendelser til land der det er politisk enighet om at det er trygt å sende avviste asylsøkere, mens denne enheten kan si noe annet. Fremskrittspartiet presiserer at vedtak i UDI eller UNE ikke eksplisitt må begrunnes innenfor landkunnskapsavdelingens anbefalinger. Eksempelet som er høyst relevant, er at Norge i dag ikke tvangsutsender avviste irakiske asylsøkere til Irak, mens Danmark anser det som trygt. Til slutt vil jeg fremme Fremskrittspartiets forslag i innstillingen.