Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-06-07:
Av og til er det viktig å lytte til kloke mennesker. Det skal vi gjøre generelt. En av dem var i Oslo forleden. Han var amerikansk president. Etter å ha hatt den makten, sa han – etter mine avislesninger – at det han hadde oppdaget etterpå, og som hadde seget inn på ham, var hvor viktig det var som politiker å finne de menneskene som hver for seg gjorde en praktisk forskjell i hverdagen, og at det å ta vare på dem, var det som fikk ting til å fungere. Så sa han også ettertenksomt at vi politikere med mye makt – og jeg vil jo si at han har hatt mye makt – sitter ofte og vedtar ting, men vi skjønner ikke denne dynamikken, og vi jobber ikke nok med den. Jeg tror at representantene fra regjeringspartiene skal oppleve opposisjonspartienes engasjement her i at mange av oss – jeg skal tale for meg selv – vandrer gjennom verden og livet, og at vi ser slike mennesker som gjør en forskjell. Vi ser de tiltakene som gjør en forskjell, og etter hvert ser vi summen av de tiltakene som gjør en forskjell. De fleste i utdanningskomiteen delte en erfaring i India, hvor vi hørte en skoleadministrator i en stat med mellom 80 og 90 mill. innbyggere, i en by med 8 mill. innbyggere, fortelle om hvordan man systematisk, nesten på individnivå, skulle man tro, går inn for å finne ut hvorfor noen faller fra. Da er man jo veldig praktisk. Det er denne praktiske tilnærmingen hos de gode folkene, enten de gode folkene er gode lærere, gode rådgivere, engasjerte foreldre eller ansvarlige elever, vi prøver å finne fram til med alle forslagene som er her. La meg ta et eksempel fra noe av det representanten Eriksen tok opp, hvordan man kan gjøre noe med foreldre. På noen av mine besøk til skoler i Oslo ser jeg jo hvordan man helt systematisk tar med foreldrene, ikke for å plage dem, men for å finne fram til hvordan de med noe forskjellig utgangspunkt i livet kan bli medvirkende til sine barns innsats på skolen. Selve systematikken i det er basert på å sørge for at barn blir sett og skal være med. Hvis vi tar det et skritt videre, f.eks. til skoler hvor det er store språklige minoriteter, og ser den jobben som legges i å knytte de praktiske kontaktene som er inkluderende, er det i jakten på det. Når opposisjonen på dette punkt er kritisk, og jeg er blant dem, er det fordi vi under behandlingen av St.meld. nr. 16 savnet en bred gjennomgang f.eks. av forholdet til språklige minoriteter. Hvis vi så ser på alle dem som av forskjellige grunner trenger en eller annen form for tilpasset opplæring, i betydningen spesialopplæring, er det et sterkt inntrykk når du vandrer rundt på skoler og hører at pedagogisk forskning har funnet ut at det som lærere med lang fartstid forteller deg fungerer, det skal egentlig ikke skje. Og når du personlig har snakket med både lærere og elever som forteller historien om hvordan de er snudd fra å være avskrevet som ingen ting til å si at de står der med skinnende øyne og blikk og gjør noe, skjønner vi alle sammen – i hvert gjør jeg det – at da er det veldig viktig å få tak i alle slike forslag. Rent politisk er dette et utålmodig, stille opprør i den forstand at vi bit for bit ønsker å ha visse praktiske gjerninger på bordet. En statsråd kan kritiseres for at det ikke alltid kommer nok penger. Den debatten skal vi ta når vi har den. Men den makt som ligger i en departementsledelse i å iverksette «politics by walking around», det å sette det ene eksempelet sammen med andre, det å smitte, det å inspirere, det å sørge for at tingene henger sammen, det er essensen i det opposisjonen har fremmet her i dag. Disse konkretiseringene tror vi på. Ingen skal tillegge oss noe annet. Og jeg tror at alle vi som jobber her, uansett politisk bakgrunn, er opptatt av å få til disse tiltakene. Vi er opptatt av hver på vår måte å gjøre det Clinton i grunnen formulerte på vegne av oss alle. En god del av oss har skjønt det – uten at vi skjønte at det var slik som Clinton sa det, før han sa det. Det er i grunnen sånn vi har holdt på hele tiden, f.eks. her. Når man snakker helt konkret om hvordan rådgivning skal foregå, og man snakker helt konkret om hvordan noen som kanskje ikke får det til på én måte, kan få det til på en annen måte – f.eks. i næringslivet – da er vi praktiske og vet at vi må være helt målrettet for å forebygge frafall, og at vi må mobilisere alle gode krefter. Venstre står sammen med Høyre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet på mange punkter, og med Høyre og Fremskrittspartiet på to punkter – vi følger dem ikke på to. Summen av opposisjonens forslag er et bidrag til en sjekkliste for å hindre frafall i skolesystemet, for å se mennesker og sørge for at de kan mestre livet, se at de har dette glimtet i øyet som sier at dette har jeg fått til. Jeg tror ingen skal lese det på noen annen måte. Jeg vil advare mot at vi kanoniserer stortingsmeldinger i stortingssalen. Jeg tror vi skal vise hverandre gjensidig respekt for at vi vil politikk for å få til resultater.