Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2014-12-01:
Vi har vært vitne til en litt spesiell budsjetthøst. Finansdebatten som vi nå gjennomfører, ble utsatt fordi forhandlingene trakk ut, og vi som har vært på utsida av forhandlingene, har kunnet observere lange og rotete behandlinger. Men etter forhandlingene står allikevel hovedkonklusjonen fast, og det er at hovedsatsingen i dette budsjettet er skattelette til dem som har mye fra før. Samtidig, og det er det som gjør politikken så tydelig, har vi sett innstramming for dem som har minst. Mange ytelser i folketrygden har blitt nominelt videreført, som det heter. Det betyr et reelt kutt. Ikke minst ble det mye diskutert det forslaget som regjeringa la fram om å kutte i barnetillegget for uføre. Hele 28 000 kr skulle kuttes for hvert barn for de uføre, og det har også foreligget forslag om at de som er arbeidsledige, skal få et kutt på til sammen 1 mrd. kr i arbeidsledighetstrygden, riktig nok med budsjettvirkning først i 2016. Fordeling er et ord som brukes ofte i denne saken – og dette er jo en fordeling, en omfordeling – men denne gangen fra dem som har lite, til dem som har mye fra før. I budsjettet varsler regjeringa en forventet økning i ledigheten, og i en interpellasjonsdebatt her i salen rett før sommeren svarte statsminister Solberg på interpellasjonen fra meg at hun var enig i at full sysselsetting er et overordnet mål for landet. Hun sa seg også enig i at skal vi oppnå det, må alle statsråder ha full sysselsetting som hovedmål. Men det vi nå ser med statsbudsjettet, er – som representanten Berg-Hansen akkurat var inne på – kutt i det marine verdiskapingsprogrammet, kutt i satsingene på reiseliv, kutt i verdiskapingsprogrammet for skog, kutt i Innovasjon Norge, og ikke minst det famøse forslaget om å øke grensa for moms på netthandel. Det var et tiltak som var anslått å koste 180 000 kr, altså en utgift for å ødelegge for norske arbeidsplasser til fordel for utenlandske. Også når det gjelder permitteringsregelverket, har regjeringa nok en gang nektet å etterkomme det klare ønsket fra arbeidslivets parter, arbeidsgivere og arbeidstakere, om å få tilbake muligheten til å beholde fast ansatte i stedet for å si dem opp, og det i en tid da ledigheten er i ferd med å øke. På samme måten som da regjeringa satte ned Produktivitetskommisjonen, eller da de foreslo å forandre på arbeidsmiljøloven, er de altså ikke i dialog med arbeidslivets parter, men i konflikt med arbeidslivets parter. Men ikke bare når det gjelder permitteringsregelverket, foreslår regjeringa svekkelse på arbeidslivssida, i en tid da ledigheten ser ut til øke. De svekker ytterligere antallet tiltaksplasser i sitt opprinnelige budsjett, selv om det altså blir flere ledige. Hvis arbeid til alle er viktigste sak, tar ikke regjeringa den viktige saken på alvor. På slutten av budsjettprosessen dukket saken om plastposeavgifta opp, nesten på en uvirkelig måte: den avgifta som altså skulle sørge for at vi alle sammen, hver gang vi går på butikken, er med og spleiser lite grann, halvannen krone for hver pose, for å sørge for at regjeringa får gitt skatteletten til de rikeste. Vi skulle få lov til å være med på spleiselaget alle sammen. Men det spesielle med den saken er jo at vi har fått inntrykk av at det egentlig ikke er noen som er for den, for etter budsjettavtalen så vi jo en krangel om hvem som egentlig hadde ansvaret for plastposeavgiften. Ingen ville ta ansvar. Det blir ytterligere bekreftet her i dag, for i dag skal vi altså stemme over budsjettforslag fra Kristelig Folkeparti og fra Venstre før det blir vedtatt en avtale som foreligger mellom dem og de to regjeringspartiene. Det er altså tydelig at ja, det står et flertall bak avtalen, men deler av flertallet står veldig langt bak.