trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Willy Pedersen (Arbeiderpartiet), 2010-10-28:
Gjennom en årrekke har samarbeidet mellom nabolandene i nord og i Arktis vært sentralt for den landsdelen jeg representerer. Vår nordlige landsdel har alltid tjent på, og bidratt til, et nært samarbeid med våre naboland i nord. Samarbeidet strekker seg gjennom flere hundre år og har alltid stimulert til vekst og utvikling for de landene som har vært involvert. Min oppfatning er at denne utviklingen ikke hadde vært mulig uten det kulturelle fellesskapet som er blant de ulike folkegruppene i nord. Folk-til-folk-samarbeid, språktilhørighet og sosial kunnskap om hverandre har gjort delingen av bl.a. naturressursene i nord mulig. Hovedutfordringen for et videre kulturelt og nært samarbeid i min region bygger på én viktig forutsetning, språkkunnskap. Finnmark fylke er et trespråklig fylke, hvor samisk, kvensk/finsk og norsk utgjør de tre viktigste språkformene. Språket har vært og er av de viktigste verktøyene for samhandling i nord. Verdien av å kunne kommunisere på en felles arena bør etter min vurdering verdsettes svært høyt i det framtidige nordiske samarbeidet. Grunnen til dette er at språket bærer med seg identitet og felles kulturforståelse, og språket legger også til rette for forente virkelighetsoppfattelser. Et eksempel på en institusjon som driver med språkutvikling og opplæring med en nordisk dimensjon, er Samisk høgskole i Kautokeino. Høyskolen jobber aktivt med språkutvikling på tvers av landegrensene. Dens fokus og oppgave er primært det samiske språket i regionen, da undervisning og opplæring av lærerstudenter på samisk. Siden oppstarten har høyskolen hatt et økt tilfang av studenter fra Sverige og Finland. Dette er en utvikling som må anses å være svært positiv for språksamarbeidet i Norden, et språksamarbeid som bl.a. bygger opp under de målsettinger som er formulert i den nordiske språkdeklarasjonen. Universitetet i Tromsø er et annet eksempel som over tid har skaffet seg bred språklig kompetanse innen finsk, samisk og russisk. Et økt fokus på utveksling av studenter i Norden og tilrettelagte studieordninger vil, som jeg ser det, forsterke samarbeidet og språkutviklingen blant befolkningen i Norden. Derfor bør man for framtiden satse sterkere på språkutdanning, språkutveksling på alle faglige nivå, sånn som det legges opp til i den nordiske språkdeklarasjonen. Til slutt vil jeg påpeke viktigheten av at den nordiske dimensjonen innen nabospråksamarbeid også bør ha et særlig fokus på minoritetsspråkene i Norden. Det er særlig viktig for den kulturelle utviklingen i min region, men også for en styrket samhandling over landegrensene. Tilrettelegging av språksentre, med særlig fokus på de finsk-ugriske språkene, vil etter min oppfatning styrke minoritetsspråkene i regionen og videreutvikle det kulturelle fellesskapet. Oppsummert er mitt budskap i denne debatten at språksatsing og framtidig språkpolitikk vil være en av de viktigste hovedforutsetningene for et videre fruktbart og konstruktivt nordisk samarbeid.
Michael Tetzschner (Høyre), 2010-10-28:
I tillegg til hva komiteen sier i innstillingen om Stoltenberg-rapporten, vil jeg gjerne ta opp et punkt som er nevnt i meldingen, nemlig samarbeidet mellom de nordiske og baltiske land. Jeg deltok helt nylig på et møte i Baltisk Råd og i Baltisk Forsamling, og her var det stor interesse for de temaer og forslag som Stoltenberg-rapporten trekker opp. De baltiske utenriksministrene viet også stor oppmerksomhet til de forslag som vismannsgruppen, bestående av den tidligere danske forsvarsminister Søren Gade og den tidligere latviske statsminister Valdis Birkavs, fremla nå i august, og som faktisk skal opp på Nordisk Råds sesjon i kommende uke. Forslagene er til en viss grad en videreføring av tematikken i Stoltenberg-rapporten, men er kanskje først og fremst et uttrykk for at de to ministrene ønsker et bredt intensivert nordisk-baltisk samarbeid. Det svarer også godt til de mål de baltiske land har hatt i 2010, om et økt strategisk samarbeid med de nordiske land både på regjeringsplan og på parlamentarisk nivå. Det siste kjenner vi særskilt ved samarbeidet mellom Baltisk Forsamling og Nordisk Råd, men også gjennom årlige møter mellom de baltiske og de nordiske parlamentspresidentene og utenrikskomiteene. Jeg legger til grunn at regjeringen vil holde Stortinget og Nordisk Råd-delegasjonen løpende underrettet om arbeidet med å gjennomføre tematikken i Stoltenberg-rapportens forslag. Det betyr ikke at vi umiddelbart omfavner alle tretten punkter, men at det i hvert fall skal arbeides med som et temaområde og selvfølgelig også hvorledes vismannsgruppens forslag kommer til å bli gjennomført. Representanten Kolberg tok opp Danmarks påståtte brudd på en konvensjonsbestemmelse. Da vil jeg bare understreke fra denne plass at det ikke er et konstatert objektivt faktum at Danmarks praktisering av oppholdsbestemmelsene for sosialhjelpsmottakere uten minste botider et brudd på konvensjonen. Det er det uenigheten dreier seg om. Men jeg deler representanten Kolbergs syn på at den danske integrasjonsminister Birthe Rønn Hornbech ikke har taklet dette veldig klokt. Hun har ikke møtt opp i samråd. Hun har ikke villet møte underutvalget i Nordisk Råd, og hun vil heller ikke reise til Island kommende uke, etter hva jeg forstår. Det er en neglisjering av samarbeidet i Nordisk Råd. Jeg skjønner ikke at en minister risikerer Danmarks anseelse på en sak som er så ubetydelig som denne. For øvrig har det gledet meg at komiteen også har sagt at man skal konsentrere seg om det politiske kjerneinnholdet i det nordiske samarbeidet og passe på at forsamlingen ikke blir byråkratisk. Det oppfatter jeg som en marsjordre som delegat når jeg møter i Nordisk Råd.
Torfinn Opheim (Arbeiderpartiet), 2010-10-28:
Det siste året har jeg hatt gleden av å delta i møter i det parlamentariske Østersjøsamarbeidet, det såkalte BSPC. BSPC er den parlamentariske motparten til regjeringens Østersjørådet, hvor Norge for tiden har formannskapet. Siden etableringen i 1991, som et forum for politisk dialog mellom statene i Østersjøregionen, har BSPCs innflytelse og omfang økt betydelig. BSPC samler i dag parlamentarikere fra elleve nasjonale parlamenter, elleve regionale parlamenter og fem parlamentariske organisasjoner. I tillegg til de baltiske statene spiller Russland en viktig rolle i organisasjonen og innehar for tiden visepresidenten. BSPC fungerer som en brobygger og bidrar til god dialog mellom de landene som er medlem av EU, og de som ikke er det. BSPC diskuterer også for tiden om man skal gi Hviterussland observatørstatus i organisasjonen. De siste års finanskrise har rammet ulikt landene imellom – det vet vi. I BSPC merker vi også dette. I den dialog som føres i BSPC, er nettopp en bærekraftig utvikling også i den økonomiske politikken viktig. Derfor må vi følge nøye med på det som skjer på dette området, slik at ikke de store økonomiske utfordringene som de baltiske landene har, går ut over den positive framdriften som er på mange områder i det baltiske samarbeidet. Det norske formannskapet på regjeringssiden har valgt maritim politikk og menneskehandel som sine prioriterte områder. Dette er de samme områdene som BSPC har utpekt som sine satsingsområder. Jeg synes det er svært positivt, og jeg tror det er første gang, at det er sammenfallende syn på hvilke områder som skal prioriteres. BSPC har nedsatt egne arbeidsgrupper for de to temaene, med deltagelse også her fra Stortinget. Etter min bedømming har arbeidsgruppene i vesentlig grad fått belyst hvilke utfordringer som er innenfor den integrerte maritime politikken, både hva gjelder infrastruktur, som havner, og miljø, og ikke minst hvilken belastning den totale maritime aktiviteten har i Østersjøen. Også innenfor området menneskehandel har arbeidsgruppen gjort et betydelig arbeid som sluttføres innen neste sesjon i Finland. Til slutt har jeg en bønn til utenriksministeren. Når Norges formannskapsperiode i Østersjørådet er omme, ville det vært til stor hjelp i vårt videre arbeid i BSPC å motta en oppsummering av formannsåret, likeledes en årlig rapport som viser hvorledes regjeringen følger opp BSPCs resolusjoner. Dette vil være til felles interesse og inspirasjon.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2010-10-28:
La meg starte med det enkleste først, nemlig å gi honnør til representantene Kristiansen og Nordtun for den fremragende jobben de har gjort som saksordførere i disse komplekse sakene. Det er godt jobbet, og det viser at man har jobbet hardt og effektivt for å få et samlet storting bak seg. Ellers hadde det kanskje vært spennende å oppsummere debatten så langt med å si at samarbeid handler om at ingen sak er for liten, og ingen sak er for stor. For med all mulig respekt har det vært en ganske stor bredde i det som har vært omtalt her i dag. Nå er det kanskje fornuftig og betimelig, men jeg tror det er en utfordring med tanke på deltagelse i ulike råd, at man har en klar bevissthet når det gjelder hvorfor man er med. Hva ønsker man å oppnå med det? For jeg håper at det ikke er sånn at man er med i ulike råd og utvalg fordi stortingsrepresentantene trenger saker å fylle dagene sine med, eller for å ha et embetsverk på tå hev. Det må være klare, bevisste målsettinger for deltagelsen. Det må være sånn at det på en måte kan etterprøves, diskuteres og legges føringer på det fra denne talerstolen. På den måten tydeliggjør man verdien av det man holder på med, og hva man ønsker å oppnå. Det har vært brukt ord og uparlamentariske begrep som «supperåd». Det skal jeg selvfølgelig ikke gjøre her, men av og til blir det en diskusjon om berettigelsen ved alle de tingene stortingsrepresentantene er med på. Det synes jeg faktisk er positivt, for med en gang en gjør det, stiller en også spørsmål ved det som skjer, og ved kvaliteten på det. Og hvis man konkluderer med at det er fornuftig, må man i alle fall ta ansvar for å bidra til fornuft selv som deltager i de ulike rådene. I så måte synes jeg det er positivt. Det er nok også slik at det er ulike interesseområder som fenger den enkelte. Språk er selvfølgelig en viktig faktor for å få ting til å skje. Kan man ikke snakke sammen, blir det selvfølgelig vanskelig. Som andre har vært inne på i dag, er kystvaktsamarbeid viktig i forhold til Arktis – selvfølgelig vil det være det. Og desto bedre man kan få ting til å fungere i fellesskap, desto bedre vil totaliteten i det være. Det har også vært snakket om grensehindringer. Det har vært snakket om nødvendigheten av å ha dem samt om unødvendigheten av det som er problematisk. Da tror jeg det er viktig at man på nytt igjen har en bevissthet i forhold til det. Enkelte ting er helt klart fiskale. Se på avgiftssystemet her i landet sammenlignet med det som er på den andre siden av Svinesund, f.eks.! Det er jo en klar, villet politikk å ha et avgiftssystem her i Norge som f.eks. EU ikke har, fordi man mener at det er formålstjenlig. Samtidig vil det medføre at man ikke bør være overrasket over den økte grensehandelen som er mellom Norge og Sverige, f.eks. Men siden det er en villet politikk, må de som vil ha den typen politikk, ta ansvaret for den. Og de som ønsker en annen politikk, må gjøre det de kan for å bekjempe den typen politikk. I så måte er dette en god debatt, selv om den er mangfoldig.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2010-10-28:
Først vil jeg støtte både Kolberg og Høybråten i det de sa i stad når det gjelder politisk kraft. Jeg ønsker at Nordisk Råd skal være en politisk arena der vi kan delta i de ulike sammenhengene og ta opp mange aktuelle politiske saker, både de som er felles for Norden, og de som gjelder andre land. Noen er kontroversielle og vanskelige, mens andre dreier seg mer om råd og tips vi kan med oss i det daglige politiske arbeidet. Jeg har fått gleden av å være med som deltaker fra Nordisk Råd til BSPCs gruppe om trafficking, altså menneskehandel. Det er et tema som er aktuelt for alle dem som er med, enten landet har det som et problem eller landet er det som eksporterer problemene. Gruppen ga sin halvårsrapport i Mariehamn, og vi skal holde på nesten et år til. Men jeg synes det er rett å nevne det herfra, for å vise mangfoldet i hva Nordisk Råd driver med, og at det som vi driver med, har betydning for hverdagen til innbyggerne våre. Det er mange som jobber med dette temaet – både på ministernivå, innenfor EU og innenfor andre internasjonale grupper. En kan spørre seg selv: Oppnår vi noe mer ved å sette ned enda en gruppe? Svaret mitt er et klart ja. Vår gruppe går tematisk igjennom og gir råd om tiltak som vi kan enes om, og kanskje kommer vi ut med et felles forslag til et lovverk som en kan anbefale å endre. Vel så viktig er det med jevne mellomrom å løfte temaer og vise hva dette egentlig dreier seg om – det er vår tids slaveri og utnyttelse av andre mennesker. Og vi snakker ikke bare om prostitusjon. Vi snakker om arbeidskraft, vi snakker om salg av organer, og vi snakker om salg av barn. All handel med mennesker er det temaet det dreier seg om. Det viser hvor stort og omfattende temaet er, og det viser hvor stort og viktig det er å ha et samarbeid i Norden. Gjennom politisk samarbeid i Norden og med de baltiske stater setter vi det på dagsordenen. Vi kan kanskje finne løsninger som vil bedre situasjonen for dem som rammes, og det samarbeidet som vi her lager ved å sette ned ulike grupper, viser at vi vil gjøre noe med dette; vi vil finne løsninger. Slik kan vi gjøre det på veldig mange felt der skoen trykker, og der vi har felles utfordringer som Nordisk Råd kan være bidragsyter til å finne. Vi sitter ved samme bord, vi diskuterer, og vi lærer av hverandre. Vi står foran en spennende uke på Island. Vi har et forslag om et felles nordisk register for helsepersonell som skal tas opp der, et forslag som jeg håper blir tatt godt imot og får flertall. Det er en utfordring for ministrene å følge dette opp, og jeg forventer at dersom forslaget blir vedtatt, vil det føre til noe som vi kan se resultatet av om noen år. Høybråten hadde mange gode utfordringer til oss med hensyn til å ta den politiske makten. Det må vi gjøre, og jeg helt enig med ham.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2010-10-28:
Det er tre avtaler Stortinget i dag inviteres til å ratifisere. Det er to avtaler som gjelder finansiering av den økonomiske hjelpen til enkelte EU-land. Den ene gjelder de tre EFTA/EØS-landene, og den andre gjelder Norges direkte støtte. Videre har vi en avtale som gjelder adgangen til EU-landene for norsk eksport av fisk og skalldyr. Finansieringsavtalene gjelder i hovedsak tidligere østblokkstater som fremdeles er langt fra å kunne få en økonomisk friskmelding etter 40 år med kommunistisk vanstyre. Norge skal over en periode på fem år bidra med til sammen 14 mrd. kr her. Det er mye penger, men det dreier seg da også om land med til sammen godt over 100 millioner innbyggere. Norge skal bidra med i underkant av 3 mrd. kr. per år til disse landene. Satt i perspektiv med det som går med av milliarder i støtte til småkommuner gjennom kommunefinansieringen i Norge, er dette en avtale som definitivt er til å leve med, og komiteen anbefaler derfor at Stortinget ratifiserer disse to avtalene. Begge avtalene inneholder klausuler om at prinsippet om sunn økonomistyring skal følges. Norge skal ha innsyn, slik at det blir mulig å kontrollere hvordan pengene blir brukt. Vi vet at mange, for ikke å si de fleste, EU-land i sør og øst ikke har greid å utvikle gode nok redskaper for å bekjempe korrupsjon. Transparency Internationals korrupsjonsindeks for 2010 ble offentliggjort mandag denne uken. De verst stilte EU-landene har et korrupsjonsnivå på linje med land som f.eks. Brasil, Cuba, El Salvador og Kina. Det vil være meningsløst å bruke milliarder av kroner til utviklingstiltak i tilbakestående EU-land hvis pengene blir borte i korrupsjon. Pengene skal brukes effektivt, slik at tilskuddsordningene vi nå behandler, blir unødvendige om noen år. Det er viktig at regjeringen legger opp til en effektiv kontroll her, og jeg vil oppfordre regjeringen til å melde tilbake til Stortinget om dette ved en egnet anledning. Komiteen anbefaler også den tredje avtalen, men komiteen har en del kritiske merknader når det gjelder eksport av fisk til EU, og utstyrer regjeringen med et pålegg om å bruke alle relevante virkemidler for å få til en enda bedre markedsadgang for norsk eksportfisk. Dette er viktig for norsk næringsliv og økonomi, og også her har regjeringen en jobb å gjøre.
Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-10-28:
Grunnen til at jeg tar ordet i denne saken, er ikke at det noen uenighet mellom partiene om forslaget til vedtak. Men i innstillingen har det ved en inkurie sneket seg inn en feil i en av merknadene. Det er på side 6, siste avsnitt, siste setning. Der står det: «I så måte er det komiteens syn at tilfredsstillende markedsadgang for fiskeprodukter også bør kunne ses i sammenheng med eventuell inkludering av landbruksprodukter i EØS-avtalen.» Det er en setning som Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet ikke skulle ha vært med på, men ved en inkurie er vi det, og jeg tenkte at det var greit å opplyse om det.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2010-10-28:
Jeg vil takke statsråden for et godt svar, et svar som var lengre enn det vi får fra Arbeidsdepartementet når vi spør om noe i forbindelse med budsjettene. Likevel synes jeg ikke statsråden kommer inn på den reelle problemstillingen. Én ting er at på noen sentrale områder har man ikke gode nok tall. Jeg forstår også den samfunnsvitenskapelige vanskeligheten ved å lage gode nok analyser, men jeg synes ikke det kan være en unnskyldning for ikke å forsøke å sammenligne forskjellige typer tiltak. Det har man ikke gode nok tall på. Man har heller ikke gode nok tall på hva som er langtidseffekten av forskjellige tiltak. Vi vet rett og slett ikke hva som holder folk i jobb over lengre tid, hva som gjør at folk kanskje er i jobb en kortere periode og kommer tilbake igjen. En annen ting er hvilke virkemidler som faktisk brukes rundt på norske sosialkontorer. Vi har stadig diskusjoner i denne salen om f.eks. aktivitetsplikt. Det er i dag full anledning ifølge lovverket til å bruke både pisk og gulrot. Man har f.eks. anledning til å si at man får trekk i ytelsene dersom man ikke møter opp på bestemte møter, følger en bestemt plan eller noe sånt. Det er umulig å få en oversikt over i hvor stor grad det faktisk brukes. Så er jo hovedpoenget: Hva slags styringssignaler er det Nav-systemet får? Og mitt poeng med oversikten fra et lokalt Nav-kontor er at man styrer tilsynelatende – basert på denne oversikten – kun på virkemidler. Det er i og for seg riktig og greit at man spør om hvor mange dialogmøter man gjennomfører, og hvor mange som er inne til økonomisk rådgivning, og alle disse tingene. Det gir en viktig oversikt. Men som styringssignaler handler det utelukkende om input, ikke noe om output. Når man da har anekdotiske – ja, la oss kalle det det – bevis, som i tillegg sier at Nav-systemene også oppfatter at de styres på nettopp aktivitetsnivå og ikke på innhold, lurer jeg på om man har et problem med systemet. Så, hvis jeg skal sende et spørsmål videre til statsråden i denne runden også, vil det være: Er statsråden enig i at Nav som direktorat, men også Nav-kontorene, i for liten grad omfattes av målstyring – at de bør bli spurt om hva de faktisk leverer, hvor mange de formidler, i stedet for å bli styrt på virkemidler og på ressurstilfang?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2010-10-28:
Aller først vil jeg veldig sterkt ta avstand fra alle som forsøker å knytte begrepet «utenforskap» til noen som helst form for tanke om at folk er mindreverdige som mennesker eller mindreverdige som borgere. Sånn er det selvfølgelig ikke. Uansett om man kan jobbe mye eller lite eller ingenting, er man fullverdig borger av landet Norge, og man er fullverdig som menneske. Jeg antar at det også er utgangspunktet for at begrepet «utenforskap» brukes i f.eks. Aftenposten, eller i magasinet Velferd, som komiteen får på kontoret sitt med jevne mellomrom, eller at representanten Trettebergstuen på Arbeiderpartiets nettside den 25. februar 2010 sa at IA-avtalen kunne motvirke og redusere sjansen for «permanent utenforskap». Så nå må man begynne å være litt ryddig i retorikken sin. Det er typisk for de rød-grønne – og særlig for Arbeiderpartiet – at på den ene siden sier man én ting, og når Høyre gjentar noe av det samme, sier man at det er stempling og mistenkeliggjøring. Den type villfarelse og den type retorikk tar jeg avstand fra. Så til diskusjonen om hva essensen i dette dreier seg om. Det dreier seg ikke om, som representanten Henriksen sier, at man kan måle alt. Men vi burde jo forsøke å måle det vi faktisk gjør. Og så dreier det seg i bunn og grunn om hvordan vi styrer de offentlige systemene våre. La meg bare ta en parallell: Det var en himmelvid forskjell på den detaljstyrte, reguleringsivrige, sentralistiske skolen som Arbeiderpartiet sto for, som man nå heldigvis har gått bort fra, og den skolen som Høyre – faktisk med stemmer fra SV – innførte, hvor fokus var på kunnskapskrav og ikke på detaljstyring av innhold. Det er to måter å tenke styring av systemene våre på. Den ene fokuserer på input – hvor mye ressurser man tar inn, hvor mye man klarer å bruke systemet – og den andre fokuserer på hva man faktisk får ut. Om det da er en ny sjanse for folk og en sjanse til å komme i arbeid, eller om det er kunnskap for elevene, varierer fra sektor til sektor. Så må jeg avlegge representanten Gullvåg en liten visitt. Det minner meg om at det er bra å ha et varmt hjerte, men det er farlig når varmen fra hjertet går til hodet og det koker over. For det er da ikke sånn at uansett hvor mye man bruker, er det verdt det hvis bare én person blir reddet. Det er jo veldig snilt å si det, men det er grunnleggende usolidarisk og en grunnleggende usosial og urettferdig tankegang. Hvis man gjennom et system bruker ressursene feil for å redde én person, mens man med de samme midlene kunne reddet flere på en annen måte, er det jo et grunnleggende ansvar for en politiker å sørge for at midlene brukes sånn at flest mulig får en ny sjanse. Til slutt vil jeg si meg helt enig i 50 pst. av det representanten Forsberg sa: Jeg tror også at han kommer til å miste jobben i 2013.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-10-28:
Jeg vil bare tillate meg å komme litt tilbake til også det første innlegget fra interpellanten. Jeg kan forsikre interpellanten om at jeg er sikkert akkurat like mye, og mer, opptatt av at vi skal vite hva vi gjør med 7,3 mrd. kr av statsbudsjettet når det gjelder arbeidsmarkedstiltak. Det jobber jeg systematisk med. Vi vet, som jeg har gjennomgått nå, ganske mye. Vi vet veldig mye. Noe av det jeg er opptatt av, og som jeg viste til at vi nå begynner å evaluere, er nettopp å se hvor folk er. En ting er effektmålene, som vi vet vi har en del metodiske problemer knyttet til, men det er viktig bare å vite hvor folk er etter et halvt år, etter ett år, etter to år. Selv om det kan være mange grunner til at de er der de er, så sier det noe. Og det jobber vi nå med. Så mener jeg at dette viser at kunnskap er viktig, og det viser at dette i utgangspunktet virker etter intensjonene. Det ble sagt at de fleste Nav-kontorene bare føler at de må fylle opp tiltakene sine. Det er en virkelighet jeg ikke kan kjenne meg igjen i. Det er en virkelighet jeg ikke kjenner igjen her fra Stortinget heller, hvor jeg stort sett hele tiden blir konfrontert med at de forskjellige fylkene ikke får nok tiltak. Mitt klare inntrykk og min virkelighetsforståelse er at det er et ønske om, og et bevisst forhold til, bruk av tiltak ved de forskjellige Nav-kontorene. Men jeg er veldig enig i at vi hele tiden må være kritiske til hvordan vi bruker våre ressurser, og derfor er jeg også opptatt av, som interpellanten selv sa, at tiltak bare er en reparasjon. Det viktigste er å sørge for at vi ikke får behov for arbeidsmarkedstiltakene. Derfor har denne regjeringen også drevet en systematisk arbeidsmarkedspolitikk som har gjort at ledigheten er lav, og vi har i budsjettet for i år vært opptatt av å gjøre det vi kan for å fortsette å få nedgang i sykefraværet og sørge for at drop-out i videregående skole reduseres, og vi har også vært opptatt av russektoren. Dette er de sektorene som fører til at vi får behov for flere tiltak. Men jeg opplever at den debatten jeg møter, stort sett er at man ønsker flere tiltak, og at jeg får kritikk for at vi har nedjustert tiltaksnivået noe. Jeg er enig i det som interpellanten sier – at det er viktig at man styrer på mål. Alle må jo være det. Det går nesten ikke an å stille det spørsmålet, for selvfølgelig er man enige i det. Det er noe jeg jobber systematisk med nå, nettopp i forhold til Nav – at vi skal få mye mer kvalitative mål når det gjelder hva de skal levere på. Jeg tror bare man må være klar over at Nav har vært gjennom en stor og – jeg trenger ikke å si det mer, for jeg har sagt det mange ganger – omfattende reform. Å få de organisatoriske prosessene på plass har vært viktig, å få levert, å sørge for at folk får stønader til tiden osv., har vært viktig. Nå er vi der. Nå er noe av min viktigste utfordring nettopp å sørge for at vi får god styring på målene slik at vi oppnår det vi ønsker å oppnå.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2010-10-28:
Igjen takk til interpellanten for denne debatten, som på mange måter har vært en underlig debatt. Det har vært en debatt der opposisjonen ønsker mer av noe de egentlig sier de ikke vet noen ting om hvordan virker. Jeg tror at debatten har blitt sånn fordi opposisjonen i likhet med den rød-grønne regjeringen vet at arbeidsmarkedstiltakene er et veldig viktig virkemiddel i arbeidsmarkedspolitikken, og at de i det store og hele virker etter sine intensjoner. Men de virker nettopp særlig i forhold til de utsatte gruppene på arbeidsmarkedet. Det har jeg vist gjennom det jeg har snakket om, og det har vi sett gjennom de undersøkelsene vi har hatt. Kvalifiseringsprogrammet var trukket fram, og det ble gjort et poeng av at nå ser man at andelen som går tilbake til i hovedsak arbeid, har gått ned fra 35 til 30 pst. Vi snakker om dem som står lengst fra arbeidsmarkedet i Norge i dag. Jeg tror vi må fortsette å være tydelige på at 30 pst. er et veldig høyt tall, og særlig fordi man også har hatt dette tiltaket over noe tid. Det er faktisk slik at de som kanskje var mest disponert for gode resultater på det tiltaket, nå er gått over i arbeid. Nå har vi kanskje enda større fokus på dem som står enda lenger fra arbeidsmarkedet. Så har vi i denne debatten diskusjonen om det såkalte utenforskapet, som vi hele tiden hører om. Det er jo hyggelig at Røe Isaksen vil rydde opp for Arbeiderpartiet her. Jeg må bare si at jeg er klinkende klar på, i likhet med de andre som har talt her, at ordet «utenforskap» er et veldig stigmatiserende begrep. Det er et begrep som totalt overser at vi har et rettighetsbasert system i dette landet som gjør at folk som oppfyller disse rettighetene, har krav på disse ytelsene og får disse ytelsene. Så er jeg enig med alle som sier at det er klart at det er uheldig at det er såpass mange som er utenfor arbeidslivet. Men vær klar over at dette altså ikke er et stigende antall. Det er faktisk slik at vi er på samme nivået som vi var i 2005, men vi har altså en økning fordi vi har en økning av eldre. Det er stort sett og i hovedsak eldre mennesker som blir uføre, for de har opparbeidet seg rettigheter i dette samfunnet. Men det er også for mange unge utenfor. De bekymrer meg, og det har jeg sagt tidligere. Det er dem vi særlig må ha fokus på, og vi må tenke nytt. Det er noen av de tingene jeg er opptatt av. Så må jeg bare si noe til slutt til dette med at jeg har snakket om at Høyre har levert «quick fix». Ja, jeg mener det. Erna Solberg har tre ting: Hun sier at vi må ha skreddersøm – det er det Nav har, gjennom arbeidsavklaringspenger og arbeidsevnevurdering, tiltak som er mye mer tilrettelagt nettopp mot den enkelte. Og så sier hun at vi må ha tilrettelegging – det har vi holdt på med i mange år. Da sitter vi igjen med skatteletten.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-10-28:
Bygging av ny rv. 7 mellom Sokna og Ørgenvika i Buskerud fylke er et viktig prosjekt som vil redusere avstanden mellom Oslo/Hønefossområdet og Hallingdal/Vestlandet med 20 km. Prosjektet er en del av den nødvendige opprustning av veinettet i Norge, som er viktig for å styrke langsiktig verdiskaping, forbedre trafikksikkerheten og redusere miljøulemper. Fremskrittspartiet gir sin fulle tilslutning til prosjektet. Det er et viktig veiprosjekt – jeg gjentar det. Det har nasjonale føringer – jeg gjentar det. Derfor gir vi vår fulle tilslutning til prosjektet. Vi er derimot helt avvisende til bruk av bompengefinansiering. Landets finansminister har nylig lagt frem statsbudsjettet for 2011, der det fremkommer at anslaget for oljefondet ved utgangen av 2010 er på over 3 000 mrd. kr. Nettopp investering i gode veier i eget land er en forsvarlig og fornuftig disponering av oljepenger – også fornuftig og forsvarlig i et generasjonsperspektiv. Nye, gode veier varer i 50–70 år. Modernisering av det norske veinettet, slik Fremskrittspartiet har foreslått i Fremskrittspartiets alternative nasjonale transportplan for 2010–2019, vil derfor også være en investering for kommende generasjoner. Bruk av bompengefinansiering anser Fremskrittspartiet som en fullstendig unødvendig ekstraskatt på transport. Det er en ekstraskatt som nå er blitt en av hovedpilarene for regjeringen når det gjelder veiutbygging, og som bare vil øke så lenge denne regjeringen får holde på. For regjeringen er dette blitt en viktig ekstraskatt som den ønsker å supplere med andre varianter: både rushtidsavgift og veiprising. Fremskrittspartiet er helt imot en slik utvikling. God infrastruktur skal betales av staten. Bompengefinansiering, som i dette prosjektet, er den dyreste form for finansiering. Av saken fremgår det at av finansieringsplanen på totalt 1,5 mrd. kr for prosjektet, skal bilistene bidra gjennom bompenger med ca. 800 mill. kr – tilsynelatende. Det er før man leser resten. Bompenger skal dekke renteutgifter på ca. 770 mill. kr og innkrevingskostnader på 45 mill. kr. Brutto bompengeinntekter, det er jo det samme som den samlede innbetalingen fra bilistene, blir på hele 1 615 mill. kr på et prosjekt det er anslått vil koste 1 520 mill. kr å bygge. Gjennomsnittlig passeringspris er oppgitt til 73 kr. Det betyr 11 164 383 passeringer uten at én meter ny vei bygges. Eller for å bruke et annet bilde som kanskje illustrerer det enda tydeligere: Annenhver passering går til å betale ekstrakostnader grunnet finansieringsvalget. Annenhver passering gir ingen kroner til ny vei. Å betale mer i bompenger enn det veien koster å bygge, mener vi i Fremskrittspartiet faktisk er uanstendig. Fremskrittspartiet er igjen helt alene om å vise motstand mot bompengefinansiering og helt alene om å fremme forslag om statlig finansiering i stedet for bompengefinansiering. Det er synd at alle de andre partiene uten reservasjoner applauderer nok et prosjekt finansiert med bompenger. Jeg tar opp Fremskrittspartiets forslag.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-10-28:
Det er med bilistenes penger regjeringen bygger landet. Det er med ekstra skatt på nye veier regjeringen slipper frem nye veier. Når bilistene skal bidra med 800 mill. kr, skal de altså i tillegg til det bidra med et tilsvarende beløp. Jeg ber om å få en rimelighetsbetraktning fra statsråden, uten en referanse til at dette er forankret i lokale tiltak. Men jeg ber om å få en rimelighetsbetraktning omkring finansieringskostnader på 800 mill. kr knyttet til et bidrag på ytterligere 800 mill. kr. Og i tillegg til det: Hvor kjent tror statsråden det er at denne tilleggsregningen er så omfattende – at det i finansieringsbidraget på 800 mill. kr man snakker om, faktisk er det dobbelte? Tror statsråden at det er godt kjent for bilistene som skal dekke inn denne regningen?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-10-28:
Statsråden har redegjort for svarene sine i det brevet som er vedlagt saken. La meg nøye meg med ett forhold: Hva er det som er spesielt risikabelt med å investere i store veianlegg og store jernbaneanlegg i Norge? Det er altså slik at det er Samferdselsdepartementet selv – hvis vi skal tro det som står – og ikke Finansdepartementet som setter risikotillegget til hele 2,5 pst. av de 4,5 prosentene som brukes når man regner samfunnsøkonomisk nytte. Hva er den store risikoen – jeg gjentar det – med å investere i store jernbane- og veiprosjekt i Norge? Mange brukere skriker etter å få et mer effektivt transportsystem. Hva er risikoen med å gjennomføre slike investeringer?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-10-28:
Veldig kort – det som kanskje kan bli det siste innlegget. Vi er iallfall glad for at statsråden og departementet jobber på alvor med å se på de områdene som vi spesifikt har pekt på. De er gjentatt fra talerstolen, de skriftlige betraktningene som også er sendt fra departementet omkring forslaget. Det er vi fornøyd med. Men selv om vi skal komme tilbake til dette, også et utvidet regnebegrep, er vi opptatt av at vi kan gjøre noen grep med en gang. Vi er ikke alene om det. Vi vet at vi har støtte fra forskerhold, som sier noe sånt som at det er enkelt å operasjonalisere og ta i bruk de fire konkrete forslagene som kommer fra Fremskrittspartiet i dag – som ikke er basert på noen misforståelser, men som peker på konkrete endringer. Det er igjen verdt å merke seg at i nabolandet Sverige bruker man 40 år i stedet for 25 år. De vet kanskje noe vi ikke vet – eller omvendt. Det er iallfall en forskjell også der. Vi andre har brukt Svinesundforbindelsen som eksempel på ulike regnemetoder i Sverige og Norge. Her er altså nok et eksempel på ulike regnemetoder. Så må jeg til slutt tilbake til dette med risikotillegg. Det hadde vel antakelig vært enklere å si det direkte som det er, at det er Finansdepartementet som styrer dette, som ikke ønsker at viktige og store samferdselsprosjekt skal vises frem med full, tydelig lønnsomhet. Når man bruker et risikotillegg, slik som det er beskrevet også i svarbrevet fra Samferdselsdepartementet, har man samme krav til investeringer i vei og jernbane i Norge som man har til investeringer i finansmarkedet på verdensbasis. 4,5 pst. er omtrent den samme nominelle avkastningen som Oljefondet leverer. Og her snakker vi om investering i realkapital i eget land, som er svært verdiskapende, og som varer i lang tid. Vi mener at de varer i atskillig mer enn 25 år. Det gjør det, demonstrativt nærmest, i virkelighetens verden også, for vi har både jernbanestrekninger og veistrekninger som er langt eldre enn 25 år. Derfor blir det underlig at man nærmest tviholder på en løsning der man ikke skal vise frem den store lønnsomheten i store infrastrukturprosjekter, spesielt fordi en slik endring som Fremskrittspartiet foreslår, vil bidra til en omprioritering fra kortsiktige til mer langsiktige forslag. Det er underlig, men likevel gledelig at det er bevegelse i Samferdselsdepartementet. Jeg håper de får lov av Finansdepartementet.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2010-10-28:
Det er en sterkt etterlengtet sak som vi skal gjøre vedtak om i Stortinget i dag. Vi har kommuner som virkelig har tatt sin innsats alvorlig. Vi har en fylkeskommune som har vært veldig engasjert i saken. Så jeg sier på vegne av Senterpartiet: Gratulerer så mye med dagen. Riksvei 7, som rv. 52 over Hemsedal, er et viktig ledd i transporttilbudet mellom Østlandet og Vestlandet. Det er viktig at vi sikrer oss at slike transportkorridorer har god framføring, slik at det er mulig på en effektiv måte å transportere folk og gods sikkert mellom de ulike landsdelene. Dette er et slikt bidrag. Hemsedal og Hallingdal er viktige turistområder. Jeg har selv vært og sett dette nylig. Det er stor aktivitet, og man satser bevisst framover. Det er også et stort hytteområde, og som veldig mange kjører til og fra. De utnytter veien i fullt monn, som flere i salen har vært inne på tidligere. I tillegg mener vi i Senterpartiet at dette vil gjøre det enda mer attraktivt å bo i disse områdene. Ved å bygge infrastruktur – vei i dette tilfellet – er man med på å gjøre det mer attraktivt i Hallingdal. Sokna–Ørgenvika-strekningen gir en stor tidsgevinst for trafikantene. 20 kilometer nedkortet kjørelengde og 18 minutter nedkortet kjøretid betyr mye for dem som trafikkerer dette området. Det vil gi en tryggere og mer trafikksikker vei. Jeg tenker at det er mange som gleder seg til at den står ferdig høsten 2014. Jeg avslutter kort og godt med å si at dette er å bygge landet, og det støtter vi stolt opp om i den rød-grønne regjeringen.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2010-10-28:
70 år har vore nemnt. Det er iallfall ikkje den sitjande transport- og kommunikasjonskomiteen si skuld at det har teke 70 år. Eg vil gi honnør til heile komiteen for veldig rask og god behandling, og særleg til saksordførar Sønsterud. Men eg har òg lyst til å koste på meg å gi litt honnør til departementet. Det er ikkje kvardagskost. Det er fordi at her opplever me at eit prosjekt som faktisk har lege lenger ute i NTP, har kome fram tidlegare. Årsaka til det er sjølvsagt at dei regionale styresmaktene har stilt opp når det gjeld forskottering, og er viljuge til å ta på seg den belastinga det er med bompengar. Men når det gjeld å gi honnør, er det slutt når eg høyrer kva Framstegspartiet seier i denne saka. Det blir jo litt hult når Framstegspartiet seier at dei gir si fulle tilslutning til prosjektet – det er berre finansieringa dei er ueinige i. Det står jo ikkje til truande. Det er veldig lett å seie: Me er einige i prosjektet, men me stiller ikkje opp med pengane. Når Framstegspartiet må velje mellom eit godt vegprosjekt og kampen mot bompengar, høyrer me veldig tydeleg at Framstegspartiet meiner at kampen mot bompengar er viktigare enn å få gjennom gode vegprosjekt. Det er eit tydeleg signal til Buskerud i dag: Hadde Framstegspartiet styrt, hadde ikkje denne saka kome gjennom. Så enkelt er det. Men det er ei stor glede å sjå at resten av Stortinget står samla opp mot dette og bidreg til det som regionen ønskjer, å få dette prosjektet på plass. Dei som har venta i 70 år, ønskjer Framstegspartiet skulle vente enda lenger. Men Høgre, Senterpartiet, SV, Arbeidarpartiet og Kristeleg Folkeparti står samla om at så ikkje skal skje. Det er eg glad for. Eg deler òg representanten Helleland sine vurderingar, at dette prosjektet nettopp kunne vore gjennomført som eit OPS-prosjekt og dermed kome tidlegare. Det synest eg var ei klok tilnærming. Eg synest det er ei veldig god innstilling. Me kunne gjerne òg skrive noko om dei gode miljømessige delane som ligg i dette prosjektet. Me sparer altså 20 km. Det har ein miljøeffekt som er positiv. Om eg berre til slutt skal kome med eit synspunkt, er det det at Ringerikstunnelen blir desto viktigare når me gjennomfører denne type prosjekt. Ønskjer vi å ha ein god konkurranse mellom jernbane og veg, har me fått endå ein god grunn til å få Ringerikstunnelen på plass.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2010-10-28:
Eg synest at dei samfunnsøkonomiske analysane er viktige. Derfor meiner eg at det forslaget som Kristeleg Folkeparti er med på i dag, både er konstruktivt og spennande. Eg deler ikkje alle betraktningane i forslaget, men eg synest det faktisk er veldig viktig at me som politikarar er med på å sikre at denne typen analysar er best mogleg ut frå ei kvalitativ side. Det er òg grunn til å spørje seg: Har me gjort alle dei riktige avgjerdene innanfor dette feltet? Det er klart at det politiske skjønnet også blir påverka av det analysegrunnlaget som ligg til grunn. Da må me sikre at det blir best mogleg. Derfor er eg einig med representanten Halleraker som seier at dette er ei viktig sak. Det er vårt ansvar som politikarar å gjere dette verktøyet enda betre. Derfor stiller også Kristeleg Folkeparti seg bak komitéfleirtalets forslag til vedtak, der ein ber regjeringa kome tilbake til Stortinget med eit utvida samfunnsøkonomisk analysegrunnlag for nettopp store prosjekt i tråd med praksisen i nabolanda våre. Eg vil gjerne utfordre statsråden på om me ikkje har noko å lære av nabolanda våre på dette området, når me ser at det er veldig ulike erfaringar med ulike prosjekt, men òg at prosjekt som er relativt like, får ei heilt anna vurdering ut frå kva samfunnsøkonomiske planleggingsreiskapar ein bruker. Eg er positiv til forslaget frå Framstegspartiet. Eg vel likevel ikkje å gå inn på detaljane i det. Det kjem av at eg synest det blir feil at Stortinget skal gå inn i enkelte detaljar. For eksempel har ikkje eg grunnlag for å vurdere faglege kriterium som at levetida skal aukast frå 25 år til 60 år, slik det kjem fram i forslaget. Burde det vore 70 år? Burde det vore 55 år? Eg har stor sans for forslagets punkt b, som tek opp korleis me skal vurdere folks tid. At det blir vurdert til 60 kr i timen, er, ut frå mitt politiske skjønn i alle fall, særdeles håplaust. Eg trur ikkje det er eit berekningsgrunnlag som me kjenner oss igjen i. Derfor ber me om at regjeringa kjem tilbake med ei meir heilskapleg tilnærming til dette. Det meiner eg er konstruktivt, og det gjer óg at me kan få ein betre reiskap for framtidige avgjerder innanfor samferdselssektoren. Det meiner eg det er behov for.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2010-10-28:
Eg synest òg statsråden i sitt innlegg var veldig tydeleg på at ho såg viktigheita av dette i langt større grad enn representanten Bratli. Statsråden går no inn på ein del av detaljane i sitt innlegg, m.a. det som går på verdien av folks tid. Statsråden nemner at det gjeld korte private reiser, det vil altså seia den fritida vi har, som mange opplever blir kortare og kortare. No forstår eg at dette skal bli vurdert i ein heilskap. Men synest ikkje statsråden at 60 kr per time for fritida vår er ein relativt låg verdi, og at det er grunn til å sjå nærmare på dette, sjølvsagt ut frå eit heilskapleg perspektiv?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2010-10-28:
Eg vil takke for den grundige utgreiinga frå statsråden. Eg seier meg veldig einig i den beskrivinga av situasjonen som statsråden her gir. Statsråden brukte òg mykje tid på å gå gjennom – eg vil seie – den krevjande vurderinga av alderssituasjonen. Det er klart at trafikksikkerheit må vere ein berebjelke innanfor all transportpolitikk. Men det er jo slik at i aldersgruppa mellom 18 og 21 år tek ein ofte eit val om kva for utdanning ein skal ta. Med den fordelen godstransporten har i dag, blir det slik at veldig mange vel godstransport. Dei får eigentleg aldri ei reell moglegheit til å velje bussnæringa. Når vi da skal satse på kollektiv transport, står vi framfor ei formidabel utfordring. Slik eg tolkar statsråden, har ho bedt Vegdirektoratet om ei ny vurdering. Eg registrerer òg at ho ikkje har konkludert når det gjeld dette. Det har heller ikkje eg gjort, men eg synest det er klokt å ta ei ny vurdering. Men eg har lyst til å seie at i den vurderinga håper eg ministeren kan ta med seg fagetatar og òg viktige faglege innspel, f.eks. frå Trygg Trafikk, som eg veit har vore kritisk til dette. Men det er viktig at dei som sit med kompetansen, får sjå heilskapen og òg bruker den internasjonale erfaringa. Skulle ein kome til å senke alderskravet, er det viktig at det blir gjort på den måten som statsråden seier, gjennom eit utdanningsopplegg kombinert med lågare alder. Da sikrar ein ei ramme for dei som eventuelt går inn som bussjåførar, der dei får ei betre, tettare oppfølging, og erfaringane vil nok vise at det vil vere veldig viktig. Eg synest òg det er veldig viktig at me ser på regelverket i Lånekassen. Både kostnadsbeløpet og lengda på utdanninga gjer at bussjåføryrket fell utanfor. Det bør endrast. Regjeringa har jo ein eigen koordineringsminister som såleis burde bli utfordra på den saka, for dette handlar jo om eit regelverk som påverkar transportnæringane veldig, og som utdanningsministeren har sitt forhold til. Så synest eg òg at det er vist ein del fleksibilitet innanfor Nav, men at det blir vist fleksibilitet, skaper nokre utfordringar, for det går historier om nokre som har fått støtte til bussjåførlappen, og om andre som ikkje har fått det. Det skaper ein urett. Her må det bli klarare, men det opplever eg at statsråden no vil ta initiativet til.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2010-10-28:
Eg har lyst til å takke for ein veldig god og interessant debatt. Eg synest særskilt det siste innlegget gav oss eit innblikk. Eg veit òg at representanten Hansen medverka til at fleire fekk lov til å reise kollektivt m.a. i sommar. Det er fleire perspektiv som har blitt tekne opp her. Eg har lyst til å begynne med å kommentere representanten Hoksruds innspel om at det ikkje er noko problem at vi har mange eldre sjåførar. Det er faktisk sånn at me òg må tenkje at ein del karrierelaup ikkje varer heile livet. Eg fann ikkje på noko betre eksempel, men er ein ballettdansar, så kan ein sannsynlegvis ikkje halde på til ein er 70 år, men kanskje til ein er 45. Da kan ein faktisk gjere ein god jobb som sjåfør i 25 år. Den type tenking må til, men da må ein m.a. sikre at moglegheita til å få den kompetansen er på eit passande nivå. Så er eg heilt einig i representanten Susanne Bratli sine vurderingar av det med alder. Eg er likevel glad for at statsråden har lyst til å vurdere det. Når det gjeld omdøme, trur eg at utviklinga framover er veldig viktig. Eg er ikkje einig i at me har fått ei så negativ omdømeutvikling innanfor sjåføryrket så langt, men eg trur dei neste åra blir veldig avgjerande. Derfor er eg òg einig i at dette er ei viktig utfordring for bransjen. Eg støttar òg representanten Hallgeir Langeland, som seier at me er nøydde til å sjå på Lånekassa, me er nøydde til å sjå på ordningane innanfor Nav. Statsråden seier òg at ho vil utfordre utdanningsministeren og arbeidsministeren. Det er eg veldig glad for. Men eg er ueinig med representanten Hallgeir Langeland når han seier at konkurranse nødvendigvis er usunt for rekrutteringa. Mi erfaring med å rekruttere unge menneske inn til arbeidslivet er faktisk at konkurranse er noko attraktivt for veldig mange unge. Det kan vere ein positiv stimuli inn i nettopp eit spennande yrke. Det tredje eg òg synest det er viktig at me jobbar vidare med ut frå denne debatten, er å få til gode, konstruktive ordningar. Eg har valt å framheve eksempelet frå Hordaland, og eg er heilt einig med representanten Arne Sortevik i at da fylkeskommunen kom opp med den type ordning, som eg gjerne hadde sett på landsbasis, så må det ikkje bli sånn at f.eks. Nav da trekkjer seg ut. Eg meiner vi har store utfordringar, men eg ser faktisk meir positivt på det etter denne debatten.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-10-28:
Det er sjeldan eg har fått så mykje positiv tilbakemelding som etter at eg la fram nettopp denne saka. Det er fordi at det er ikkje det at dei må betala bompengar som betyr mest for dei fleste bilistane, men det er faktisk at vi på den måten klarer å realisera langt fleire prosjekt. Lat meg minna om at eg er medlem av ei regjering som har lagt fram ein svært ambisiøs Nasjonal transportplan; 322 mrd. kr skal brukast i ti år framover. Og vi får på den måten på plass ei lang rekkje med vegprosjekt. Så tøyer lokale vedtak dette ytterlegare. Eg må berre seia at det er stort å vere statsråd i dag, og det må vera stort å vera del av eit breitt stortingsfleirtal – på same måten som lokale og regionale folkevalde og mange bilistar er veldig glade for nettopp det vedtaket som vart gjort i dag.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2010-10-28:
Lat meg nytta høvet aller fyrst til å understreka at alle som ser kartet på framsida av denne proposisjonen, ser kor viktig det prosjektet er som ein i dag vedtek. Lat meg òg fortelja at i juni var Regionrådet for Hallingdal på eit tidspunkt samla, der det var svært gledelege reaksjonar fordi dei nettopp fekk høyra at denne proposisjonen vart lagd fram. Så til jernbane: Det som no er neste fase for Ringerikstunnelen – utover den opprustinga som i dag føregår på Bergensbanen – er rulleringa av Nasjonal transportplan, nemleg i 2013. Det føregår svært viktige samtaler på regionalt nivå, folkevalt nivå, og med involvert næringsliv i løpet av februar i den saka.