Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2008-05-23:
Å få flere yrkeshemmede inn i arbeidslivet er et viktig mål for Arbeiderpartiet og for Regjeringen. Skal vi ha et inkluderende samfunn, må alle som ønsker det og har muligheten til det, kunne komme seg ut i arbeidslivet. Komiteen hadde gjennom arbeidet med det forslaget vi har til behandling i dag, tre organisasjoner inne til høring. Alle la vekt på at yrkeshemmede ønsker å komme seg i arbeid. Norges Handikapforbund la bl.a. vekt på at utdanning er helt avgjørende i den sammenhengen. De viste til at funksjonshemmede profiterer på høy utdanning, men har gjennomsnittlig lavere utdanning enn andre. Det må vi ta på alvor. Det konkrete forslaget som fremmes av Fremskrittspartiet i dag, gjelder å heve taket på utdanningsstøtten for yrkeshemmede. Jeg mener at det i den sammenheng er viktig å presisere at det innenfor dagens regelverk finnes unntak fra de generelle reglene om f.eks. stønadstak, dersom det er påkrevd for å gjennomføre nødvendige og hensiktsmessige skoletiltak. Econs evaluering fra 2006 sier at effekten av dette taket ikke har gitt store utslag, og at kostnadstaket bare berørte dem som i utgangspunktet ønsket å ta en utdanning der kostnaden var høyere enn taket. De anslo at det kunne dreie seg om i overkant av tusen berørte personer årlig. Jeg er klar over at bl.a. Forum for fagskoler mener at denne evalueringen har svakheter. Det kan de for så vidt mene, men til det vil jeg si at uansett hvordan man ser på ting, må vi erkjenne at vi har mange yrkeshemmede som må få mulighet til å komme seg inn i arbeidslivet. Jeg mener at utgangspunktet vårt må være å legge opp til at alle mennesker, uavhengig av funksjonsnivå, skal få tilrettelegging og oppfølging som gjør det mulig å få til det. Nettopp derfor gjennomfører Regjeringen omfattende endringer i velferdsforvaltningen for å løse opp i rigide systemer og regelverk som kan være en hindring for at folk kommer seg ut i arbeid, og at man tar tak i den enkeltes behov. Folk er forskjellige og har ulike forutsetninger. Derfor vil vi nå slå sammen flere av de midlertidige ytelsene og ta utgangspunkt i at ytelsene ikke skal være avgjørende for hvilken oppfølging man skal få. Her er det den enkelte som skal stå i sentrum, som skal få sin arbeidsevne vurdert, og som ut fra sine forutsetninger skal få tilrettelagt hva som skal til for å komme seg i arbeid. Utdanning vil for mange være en viktig del på denne veien. Statsråden skriver i sitt brev til komiteen at det arbeides med å se på de ulike stønadene i folketrygden, og at det i forbindelse med det arbeidet vil være naturlig å vurdere nærmere begrensningene som er satt i forhold til stønadene for skolegangstiltaket under attføring. Statsråden skriver også i samme brev at han ikke ser bort fra at en bør vurdere om det er grunnlag for en viss justering av kostnadstaket for utdanning som attføringsstønad, bl.a. i lys av at det har vært holdt nominelt uendret siden 2003. Det synes jeg er en klok tilnærming. Men jeg vil samtidig understreke at vi må se ting i sammenheng. Jeg vil derfor gjenta poenget med de enorme endringene som skjer i velferdsforvaltningen: Vi bygger nå opp systemer med mer fleksibilitet, der folk skal få vurdert sine muligheter på individuelt grunnlag og få oppfølging og tilrettelegging ut fra det. Jeg tror det vil være avgjørende for om vi lykkes i å få flere yrkeshemmede i arbeid eller ikke.