Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Årlig inngis det anmeldelse til politiet om ca. 3 000 savnede personer. I 1999 ble det registrert til sammen 3 054 slike saker, mot 2 824 i 1998. De aller fleste som meldes savnet, kommer imidlertid til rette etter kort tid, med eller uten politiets bistand. I mange tilfeller vil meldingene dreie seg om personer i psykisk ubalanse eller krise, eldre personer eller personer med familie i oppløsning. De fleste saker som gjelder personer under 20 år, dreier seg om ungdom som på forskjellig vis rømmer hjemmefra. Det er et gjennomgående trekk at personen som meldes savnet, ofte forsvinner etter eget ønske. Av de ca. 3 000 årlige meldingene til politiet om savnet person er det et veldig lite antall saker hvor vedkommende ikke kommer til rette innen rimelig tid, og som i egentlig forstand er savnetsaker. Det er bare unntaksvis at forsvinningen skyldes straffbare forhold, men det er likevel viktig at politidistriktene så tidlig som mulig også ser på og etterforsker saken som en mulig kriminalsak. Mange savnetmeldinger har et slikt innhold at politiet umiddelbart må iverksette undersøkelser. Hvis man fra starten av har opplysninger som gir grunn til å iverksette straksetterforskning, vil og skal dette bli iverksatt, eksempelvis hvor en person er savnet i et bestemt område. I saker som krever straksetterforskning, vil det være påkrevd å skaffe mest mulig informasjon om den savnede, spesielt i innledningsfasen. For å få en konsekvent og målrettet etterforskning kan det være viktig også å rette henvendelse til offentlige etater som har hatt kontakt med den savnede. Jeg minner imidlertid om at ansvaret for en eventuell etterforskning påhviler påtalemyndigheten med riksadvokaten som øverste leder. Riksadvokaten har opplyst at han tar sikte på å omtale nærmere retningslinjer, deriblant omtale av bistand fra Kripos, i sitt prioriteringsrundskriv for 2001. Det er i den forbindelse også kontakt mellom Kripos og riksadvokaten. Etterforskningspraksis vedrørende savnede personer er i dag noe forskjellig og varierende innen de enkelte politidistrikt. Det eksisterer rundskriv fra riksadvokaten og fra Sjøfartsdirektoratet, men de sentrale retningslinjene er få og ligger til dels tilbake i tid. Derfor er det viktig at riksadvokaten nå vil ta sikte på å innarbeide nærmere retningslinjer i sitt neste prioriteringsrundskriv. For politietaten er det utviklet et edb-basert saksbehandlingssystem for straffesaker, som i år er utplassert og tatt i bruk i samtlige politidistrikt. Skjema for «Melding om saknet person» er nå tilgjengelig i datasystemet. Det er også utarbeidet forslag til nye skjema, rutiner og hjelpedokumenter for saksbehandling, rapportering og etterforskning i slike saker. Det vil nå bli foretatt kvalitetssikring og vurdering av disse forslagene med sikte på å innføre forslagene i politiets saksbehandlingssystem. Dette vil gi en mer ensartet praksis i politidistriktene, og bedre mulighet for oppfølging av sakene. Også dette vil bli gjort i nødvendig samråd med riksadvokaten. Personer som meldes savnet i utlandet, eller som antas å ha reist fra Norge til utlandet, reiser særlige problemstillinger. Kripos og Utenriksdepartementet vil i disse sakene yte bistand for den del av arbeidet som tilligger norske myndigheter. I utgangspunktet er det politiet på det sted en antatt forbrytelse er begått, som har ansvaret for en eventuell etterforskning. Normalt vil det være politiet på den savnedes sist kjente oppholdssted. Når vedkommende er savnet i utlandet, har norsk politi etter vanlige folkerettslige regler ikke adgang til å foreta etterforskning i form av myndighetshandlinger i vedkommende land. Norsk politi kan imidlertid bistå vedkommende lands politi med etterforskning her i landet. Norsk politi kan også bistå under etterforskning i vedkommende land der dette er hensiktsmessig. Det forutsetter imidlertid at vedkommende lands myndigheter har samtykket i at norsk politi er til stede. Etter norsk praksis blir normalt alt samarbeid mellom norske og utenlandske politimyndigheter formidlet via Kripos. En oppklaring i slike saker vil ofte avhenge av initiativ og engasjement fra norsk politi. Dette er ikke minst fordi politiet i vedkommende land savner nødvendig kunnskap om den savnede. Jeg er oppmerksom på at det er reist spørsmål om norsk politi viser den nødvendige aktivitet i denne type saker. Justisdepartementet har tatt opp spørsmålet med riksadvokaten, og arbeider nå for å bedre nåværende rutiner. Personer som savnes fra norske skip i utenriksfart, omfatter relativt få saker pr. år, men vurderingen fra politiets side kan være vanskelig og kompleks, da denne type saker krever spesiell innsikt og oppfølging. I samarbeid med riksadvokaten arbeides det nå med sikte på at denne type saker skal sentraliseres til ett politidistrikt.