Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2019-12-05:
Det er ikke så lenge siden vi la bak oss et lokalvalg. Det er flere tusen folkevalgte rundt om i kommunene, og nå i de nye regionene. Noen har begynt, mens andre står i startgropen for å begynne, og vi er vel her i denne sal for å lage rammebetingelser rundt det arbeidet. Debatten til nå har fokusert utrolig mye på størrelsen på de økonomiske rammene, og det er viktig. Men jeg har politisk hukommelse – tilbake til forrige årtusen, sågar – og debatten her er utrolig gjenkjennelig: en posisjon som kappes i å vise sine fortrinn og sin gode jobb, og en opposisjon som svartmaler noe aldeles forferdelig. De to fargene som står for meg nå, er svart og hvitt, men jeg håper virkelig vi kan ta i bruk hele paletten, ta i bruk nyansene. Kommune- og regionalpolitikk er ikke bare penger, det er kreativitet, nyskaping og ikke minst prioritering. Ja, regjeringen og Kristelig Folkeparti kan kritiseres for å prioritere feil, men vi har lagt fram noe vi tror på. En kan diskutere mengden av penger og måten en gjør det på, men en kan ikke diskutere hvilke motiver en har for å drive utviklingen framover. At verdisyn kalles for perverse, er å gå langt over streken. Jeg er utrolig ydmyk overfor verdisynene vi alle i denne salen sitter med, selv om jeg er rykende uenig i en del av løsningene som kommer fram. Rammene vil alltid føles trange, og jeg synes man nedvurderer ordførerne også. En ordfører skal si ifra om hvordan situasjonen er i egen kommune, men å avfeie dette med at en ordfører alltid vil klage, det er ikke sant. Den andre siden av en ordførers jobb er å se hvilke muligheter en har innenfor rammene. Hvilke bilder signaliserer vi ut til den jevne mann og kvinne her i Norge? Vi signaliserer at livet er stadig å få mer, istedenfor å se på det vi har, og hvordan vi kan videreutvikle det på en best mulig måte. Ubegrensede rammer gir ingen insitamenter for verken effektivisering eller nyutvikling. En organisasjon som får lov til å hvile i år etter år og bare påføres midler, blir en organisasjon som eser ut. Det blir mer, ikke mindre, byråkrati. Hvilket framtidssamfunn vil vi ha? Hvilke kvaliteter skal det være på de kommunale tjenestene? Kommunale og fylkeskommunale tjenester skal ikke være like, de skal være likeverdige fordi landet er forskjellig. Vi har et næringsliv som går så det suser i distriktene, men vi mangler hender. Vi har demografiske utfordringer, men vi har strenge rammer for hvem som skal bo i landet. Digitalisering er mye mer enn det å bygge ut bredbånd i hele landet. Bredbånd er bare grunnlaget for infrastrukturen og det som skal skje. Utviklingen som skal skje i kommunesektoren, sammen med KS og stat, er utrolig viktig, og den er nødvendig. Vi skal ha nye instrumenter innen alle kommunale felt, det være seg eldreomsorg, plan og bygging, ja, alle områder. Da må det offentlige og det private gå sammen for å skape best mulig rammer for å få det til, for teknologien kommer til å utfordre oss. Teknologien kommer til å bli vår venn, men den skal heller ikke til å gå på bekostning av det samfunn vi vil ha. Vi må se på mulighetene. Jeg er fullt klar over begrensningene, og jeg kan ikke stå her å si at vi har oppnådd det vi ville. Men vi vil stadig videre.