Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-04-15:
Jeg takker for initiativet til denne debatten og vil slå fast innledningsvis at det i dag er for mange midlertidige ansettelser i universitetene og høgskolene – ikke bare når det gjelder ansettelser i vitenskapelige stillinger, men også når det gjelder ansettelser i administrative stillinger. Universitets- og høgskolesektoren er imidlertid en sammensatt sektor. Det er derfor viktig å finne ut hvilke konkrete stillinger som har en stor andel midlertidig ansatte, årsakene til dette, og hvilke lovhjemler som brukes ved ansettelsene. Ikke alle former for midlertidige ansettelser er uønskede, noe representanten Harberg også var inne på. Men representanten viser i sin interpellasjon til at det er opp i mot 40 pst., eller kanskje til og med mer enn det, midlertidig ansatte i vitenskapelige stillinger, og at dette vanskeliggjør rekrutteringen. Etter en foreløpig gjennomgang av deler av tallmaterialet kan jeg konstatere at når det snakkes om en andel på rundt 40 pst. midlertidig ansatte, inkluderer dette også ansatte i rekrutteringsstillinger som f.eks. stipendiat og postdoktor. Så det er et noe lavere tall som er virkeligheten her. Ansatte i en stipendiatstilling skal i løpet av ansettelsesperioden gjennomføre en doktorgradsutdanning. Gjennom ansettelsen sikres doktorgradsstudenten lønn til livsopphold mens forskerutdanningen gjennomføres, og man sikres også sosiale rettigheter på linje med andre arbeidstakere. Alternativet til slik ansettelse ville vært stipend- eller låneordninger. Vi ser at bl.a. flere EU-land praktiserer dette. Slike ordninger gir mindre sosial og økonomisk trygghet for unge forskere. Det er derfor en sentral del av EUs politikk nå å forbedre vilkårene for unge forskere i retning av de vilkår som eksisterer for stipendiater i Norge og en del andre nordeuropeiske land. Så her er vi faktisk et foregangsland. Universiteter og høgskoler utdanner ikke bare unge forskere for egen sektor. Også instituttsektoren, næringslivet, helsevesenet og andre etterspør personer som har gjennomført en forskerutdanning ved universitet eller høgskole. Følgelig er kapasiteten dimensjonert for å ivareta hele samfunnets behov for personer som har gjennomført en slik opplæring. Det sier seg da selv at en ikke kan eller skal tilsette fast i rekrutteringsstillinger. Universitetene og høgskolene vil derfor, på grunn av mange rekrutteringsstillinger, alltid ha en relativt høy andel midlertidig ansatte når en ser alle undervisnings-, forsker- og formidlingsstillinger samlet. Det er noe av bakgrunnen for at man må sammenligne seg med sammenlignbare virksomheter for øvrig. Videre er det en del midlertidige ansettelser i faglige lederstillinger ved institusjoner som har innført styringsordninger, der ledere ansettes på åremål framfor å velges. Disse vil det også være naturlig å videreføre. Det som bekymrer meg, er at sektoren også har en høy andel midlertidig ansatte når en ser bort fra rekrutteringsstillingene og disse lederstillingene. Universiteter og høgskoler ligger godt over gjennomsnittet i bruken av midlertidige ansettelser når en sammenligner de rene tall med andre sektorer i samfunnet. Det er imidlertid store variasjoner også mellom de andre samfunnssektorene. Sektorene med lavest andel midlertidig ansatte lå ifølge Statistisk sentralbyrå i 2008 rundt 5 pst., mens sektorene med høyeste andel lå rundt 14 pst. Universiteter og høgskoler hadde samme år i overkant av 17 pst. midlertidige ansettelser i saksbehandlingsstillinger og i underkant av 20 pst. i undervisnings- og forskerstillinger. Men det er også store variasjoner i andelen midlertidige ansettelser både mellom ulike institusjoner og mellom de ulike undervisnings- og forskerstillingene. I 2008 ser det f.eks. ut til at høgskolene hadde en større andel midlertidig ansatte i professorater enn universitetene, mens universitetene hadde en større andel midlertidig ansatte i førstestillingene. Institusjonene bruker også stillingene ulikt. Det kan f.eks. se ut til at midlertidige ansettelser i eksternt finansierte forskerstillinger betyr mye for den totale andelen midlertidig ansatte ved universitetene. Ved høgskolene kan det se ut som de laveste undervisnings- og forskerstillingene har en tilsvarende betydning for totalandelen. Men samtidig som det er ulikheter mellom universitetssekktoren og høgskolesektoren, er det også variasjoner mellom universitetene og mellom høgskolene. Jeg mener derfor det er viktig å få kartlagt årsaken til disse variasjonene. Hvilke lovhjemler bruker institusjonene når de ansetter midlertidig i de ulike stillingene? Hvilken betydning har forhold som forskjeller i finansieringsformer for de ulike oppgavene, problemer i forhold til å rekruttere kvalifisert personale, vikarbehov på grunn av permisjoner og tilrettelegging av praksisopplæring for studentene? Det er også viktig å avklare om noen strekker lovhjemlene til å ansette midlertidig for langt, eller om det er lovhjemler som bidrar til en uhensiktsmessig utvikling. For å få en bedre oversikt over disse variasjonene og årsakene til dem annonserte jeg derfor i mars i år at jeg vil nedsette en arbeidsgruppe med representanter fra bl.a. institusjonene og tjenestemannsorganisasjonene, nettopp for å avklare disse spørsmålene. Denne arbeidsgruppen skal også foreslå tiltak, herunder eventuelle justeringer av lovverket, som kan bidra til å redusere andelen midlertidig ansatte i sektoren. Arbeidet med å etablere denne arbeidsgruppen er vi nå i full gang med. Men jeg har selvsagt ikke til hensikt å avvente denne gjennomgangen før institusjonene må starte arbeidet med å redusere denne formen for ansettelser. Høsten 2009 ble det i tildelingsbrevet til institusjonene gjort klart at de fra og med 2010 må rapportere til departementet om hvilke tiltak de har iverksatt for å redusere antall midlertidige ansettelser. I de årlige styringsmøtene mellom departementet og institusjonene vil departementet legge stor vekt på oppfølgingen på dette området. Det er jo en erkjennelse av at statsråd og departement her er tilretteleggere når det gjelder denne typen ansvar og virksomhet. Ansvaret er i institusjonsledelsen. Det er viktig for meg å påpeke ansvaret som både ledelse og styre har. Jeg har lagt til grunn at universiteter og høgskoler sammen med Norges forskningsråd må ha en strategisk diskusjon om karriereutviklingen til forskere som ansettes midlertidig på programmer og prosjekter som er finansiert av Forskningsrådet. Konsekvensene for de ansatte må også i større grad enn i dag inngå i arbeidet med å utforme forskningsprogrammer og i evalueringen av programmene. Videre må institusjonene gjennomføre årlige drøftinger med tjenestemannsorganisasjonene om bruken av midlertidige ansettelser. Jeg regner med at de tiltak som nå iverksettes, vil føre til en bedring på dette området. Dersom en i det videre arbeidet kommer til at det bør gjennomføres tiltak som krever Stortingets medvirkning, f.eks. endring av lovbestemmelser, vil selvsagt Regjeringen komme tilbake til Stortinget med dette. Representanten Harberg spør også om hvilke tiltak statsråden eller hennes forgjengere har gjennomført for å redusere andelen midlertidig ansatte i universitets- og høgskolesektoren. Jeg vil da vise til at tidligere statsråd Øystein Djupedal la fram Ot.prp. nr. 79 for 2005–2006. Ved behandlingen av denne fikk han Stortingets tilslutning til å fjerne en hjemmel i universitets- og høyskoleloven som ga institusjonene adgang til å ansette midlertidig, bare arbeidsoppgavene var prosjektorganisert. Dette var en hjemmel som ble innført i loven etter framleggelsen av Ot.prp. nr. 40 for 2001–2002 fra daværende statsråd Clemet. Den gang var altså Høyre svært raske med å innføre ytterligere hjemler til å kunne foreta midlertidige ansettelser da de kom i regjeringsposisjon. Det er derfor oppløftende, synes jeg, at representanten Harberg, fra samme parti som tidligere statsråd Clemet, i interpellasjonen nå viser til at det i lang tid har vært en utfordring at vitenskapelig ansatte i altfor stor grad ansettes i midlertidige stillinger. Jeg ser selvsagt fram til støtte fra Høyre i Regjeringens arbeid med å redusere bruken av midlertidige ansettelser ved våre universiteter og høgskoler.