Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2009-12-17:
Hvis en ser årene 2009–2011 litt i sammenheng, ser man hvilken dramatisk endring vi har hatt både i Norge og – ikke minst – ellers i verden. For ett år siden diskuterte vi her ekstratiltak for å bøte på virkningene av finanskrisen. Regjeringen var i utgangspunktet mest opptatt av å få renten ned, og så egentlig ikke noe behov for ekstratiltak rettet mot f.eks. eksportrettet industri eller andre tiltak som kunne berge arbeidsplassene. Så så vi at renten ganske raskt gikk ned av seg selv, og til syvende og sist kom også Regjeringen på banen med varsel om krisetiltak. Og det er det vi i realiteten nå ser effekten av i salderingen av inneværende års budsjett. Når vi da ser mot 2010 – hvis vi skal se dette i en sammenheng – har vi fortsatt en veldig ekspansiv budsjettpolitikk, som bl.a. vil kunne medføre økt rente og en raskere renteoppgang her enn i mange andre land. Vi vet hva det vil bety: store utfordringer for den eksportrettede industrien. Mulighet for en høyere rente gir også mulighet for en høyere og sterkere kronekurs, med de utfordringene det gir. Som Torgeir Micaelsen sa, har man kommet igjennom finanskrisen, men jeg tror nok man vil se betydelige effekter av finanskrisen også i 2010. Det faktum at selv om vi, i motsetning til andre land, kan surfe litt igjennom denne krisen på grunn av våre ekstraordinære inntekter fra olje og gass, er det underliggende bildet slik at norsk eksportindustri har veldig store utfordringer foran seg. Det synes jeg ikke vi skal glemme. Så til det mer salderingsmessige. Jeg lyttet med interesse til både Lundteigen og SVs representant når det gjaldt de grunnleggende sosiale strukturer og betydningen av å gjøre med det. Hvem er det som bør gjøre noe med det, i tilfelle? Det er jo Regjeringen, som sitter med flertallet. Jeg synes det er litt påfallende at det hele tiden – i hvert fall fra de to minste regjeringspartienes side – er en stadig underliggende kritikk mot egen regjering på det sosiale området. Man har altså makt til å gjøre noe med det. Det var veldig fint å høre fra Brecht, på den måten at man også indirekte kritiserer opposisjonen her som legger inn penger til sosiale organisasjoner som vet hva det vil si å arbeide med dem som sitter nederst ved bordet. Men det er jo ikke bare det vi snakker om; vi snakker om at også Regjeringen – med vitende og vilje – legger ned institusjoner som skal ta imot rusmisbrukere, som venter i mange måneder. Det lar denne regjeringen skje – dessverre. Så vi er absolutt interessert i å diskutere strukturer for å få gjort noe med Forskjells-Norge. Men da skulle jeg virkelig ønske at det også var en vilje til – og det er en hilsen til Per Olaf Lundteigen, som jeg hørte på radioen i dag – at man faktisk setter seg ned og gjør noe også i Stortinget, når det kommer folk som kan fortelle hvilken virkning budsjettet faktisk får. Da holder det etter min mening ikke bare å si at vi er villig til å diskutere strukturer for å få gjort noe med Forskjells-Norge. Hvis man samtidig lar være å gjøre små grep som kan bedre situasjonen, blir det for meg en veldig flau bris. Samtidig ser jeg fortrøstningsfullt framover, for jeg oppfatter at det varselet som Lundteigen ga, betyr at det blir mer vilje framover til å foreta konkrete endringer her på huset. Nå nærmer vi oss jul, så jeg skal gå inn i en mildere modus og takke for samarbeidet med både posisjonen – ja, opposisjonen også – og finansministeren. Jeg ble litt bekymret da Ulf Leirstein liksom hadde fått det for seg at han hadde gitt så veldig positive signaler til Fremskrittspartiet, men jeg tror det må bunne i at jeg vet om få som kan svare negativt på en så positiv måte som finansministeren.