Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2012-11-22:
Jeg har først lyst til å takke interpellanten for muligheten til å diskutere en viktig problemstilling: jenter, lang utdanning, familie og unger. Interpellasjonen handler etter mitt syn ikke kun om det rent utdanningspolitiske, men tar også opp viktige problemstillinger knyttet til familiepolitikk og framtidig nærings- og arbeidslivspolitikk. En stadig større andel av norske ungdommer tar høyere utdanning. Jentene står ikke tilbake for guttene og utgjør i dag majoriteten blant studentene innen høyere utdanning. Det er også blitt langt vanligere å ta langvarige utdanninger, også for jenter. En slik utvikling er ønsket og hilst velkommen. Norge trenger kompetanse og godt utdannet arbeidskraft. Velferdssamfunnet vårt er avhengig av at både kvinner og menn er med på å dra lasset med å skape verdier gjennom deltakelse i arbeidslivet. Ja, kvinners deltakelse i arbeidslivet er faktisk en av årsakene til at vi kan holde oss med et velferdssamfunn som det vi ser i dag. Samtidig har dette gitt oss nye utfordringer. Dagens unge venter ofte med å få unger til utdanningen er helt ferdig, og de har etablert seg i yrkeslivet. For en del unge byr dette på problemer når man har tenkt å danne familie og få unger. Gjennomsnittlig alder for førstegangsfødsel i Oslo har vært på rundt 30 år. Til sammenligning er gjennomsnittlig alder for alle fødende omtrent det samme for hele landet sett under ett. Samtidig sier man at det er best, biologisk sett, å få unger når man er tidlig i tjueårene. Blant kvinner mener majoriteten at det er best å få barn i 25–29-årsalderen. Utfordringen er at det ikke er alle som er ferdige med studiene sine da, og de har heller ikke klart å etablere seg i yrkeslivet. Det er avgjørende for landet vårt at ungdom velger å ta utdanning, og at de ikke bruker altfor mange år på å gjøre den ferdig. Norge er avhengig av en positiv folketallsutvikling for å holde velferdsstaten oppe. Senterpartiet er opptatt av at familiepolitikken må legge til rette slik at det fødes unger her i landet. Jeg deler også interpellantens synspunkt på at vi må støtte bedre opp om dem som velger å få unger mens de er studenter, eller som velger å ta utdanning etter at de har etablert familie. Sjøl om enkelte tiltak er gjort, mener jeg dette er et område der vi fortsatt har mye å gjøre for å gi en mer reell mulighet til å få barn selv om man studerer. Jeg tror det er viktig å se videre på hvordan stipendene fungerer, sjøl om foreldrestipendet ble utvidet i 2009, og det er gjort justeringer i innretningen. Vi må også se nærmere på behovet for å endre på forsørgerstipendet, og på hvordan vi kan få til en bedre harmonisering av ordningene slik at de utfyller hverandre. Jeg synes det kunnskapsministeren har sagt i den sammenheng så langt, er veldig bra. Så tar interpellanten også opp behovet for mer fleksibilitet i studiene. Sjøl om den digitale hverdagen gir mer fleksibilitet i utdanningen i dag, har vi fortsatt et stykke igjen å gå for å tilrettelegge for mer fleksibilitet i studiene. Her deler både sentrale myndigheter og universitets- og høgskolesektoren et ansvar for å legge forholdene bedre til rette. Interpellanten tar opp viktige problemstillinger som altså berører både familiepolitikk, studentpolitikk og økonomisk politikk. Vi mener det ville være bra for landet vårt på mer enn én måte om flere så muligheten for å få barn i noe lavere alder enn i dag. Da må vi sammen finne gode løsninger som muliggjør dette.