Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2005-12-15:
Først vil jeg få takke komiteen for et usedvanlig godt samarbeid i forbindelse med produksjonen av den innstillingen vi i dag har til behandling. Det er med glede jeg legger fram komiteens innstilling, fordi vi i dag skal behandle det budsjettområdet der det kanskje mest tydelig er blitt en forandring fra den forrige til den nåværende regjering. Det er kommunenes innbyggere som helt klart er årets budsjettvinnere. Det er tydelig, fordi veksten i frie midler fra årets budsjett til det budsjettet vi nå skal vedta for neste år, er på hele 5,7 milliarder kr. Forskjellen fra den avgåtte regjering til den nåværende regjering er 3,8 milliarder kr. Det er en helt nødvendig økning etter år med kutt i kommunesektoren som har ført til kutt i velferd. Foran forrige valg gikk Høyre til valg på at de skulle redusere de offentlige utgiftene. Det var en real sak. Det de ikke fortalte, var at det i praksis betydde at man skulle redusere tilbudet innen eldreomsorgen, at man skulle få dårligere kvalitet i grunnskolen, at man skulle få dårligere kvalitet i det lokale helsevesen. Derfor er den nye kursen helt nødvendig for å forandre på den utviklingen. Nå skal det satses på felles velferd heller enn på skattelette til dem som har mest fra før. Det er et ideologisk valg om en tror at større forskjeller på folk fører til mer kreativitet og aktivitet, som enkelte på høyresiden hevder, eller – som vi mener – at et tryggere system med felles velferdsgoder gir mer likhet og et tryggere samfunn. Det er et veldig ideologisk valg. Mindre ideologiske er enkelte av Høyres ordførere rundt omkring i Norge. Jeg la merke til at Larviks ordfører uttalte til nettavisen til Østlands-Posten på valgdagen at dette blir en god dag uansett, for enten vinner vi valget eller så får kommunen mer penger – noe fritt gjengitt. Heldigvis var det det andre alternativet som gikk inn, og det har ført til at Larviks innbyggere har fått 27 mill. kr mer. Som et resultat av økningen ser vi at det nå kommer forslag om flere lærere i grunnskolen, at det blir åpnet flere sykehjemsplasser, og at det blir ansatt flere hender til omsorg. I enkelte kommuner opplever de at elevene for første gang på mange, mange år endelig kan få det leirskoleoppholdet som de egentlig skulle hatt hvert år. Det er blitt en noe lettere jobb for landets kommunestyrer etter dette budsjettet. Men det er ikke nødvendigvis blitt en kraftig vekst for alle i forhold til i år. For noen kommuner er det blitt mindre kutt. For noen er det blitt nye løft. Men for alle kommuner er det løfte om bedre tider. Det er helt nødvendig fordi det over år har utviklet seg en tillitskrise mellom det lokale og det sentrale politiske miljøet, der vi i stadig større grad har lagt skylden på hverandre i forhold til mangler vi kan peke på i samfunnet. Hvis alle politikere på alle forvaltningsnivåer påstår at politikere på de andre forvaltningsnivåene ikke skjønner hvordan folk har det i hverdagen, kan vi til slutt risikere at vi får folk til å tro på nettopp det. Derfor er det helt nødvendig å gjenskape tilliten. Det må først og fremst vi på statlig nivå, på stortings- og regjeringsnivå, ta ansvaret for, ved at vi gjør som det blir gjort denne gangen – fullfinansierer statlige pålegg som blir gitt til kommunene. Derfor prisjusterer vi barnehagetilskuddet fullt ut, og – ikke minst – når foreldre som har unger i barnehagen, fra 1. januar får redusert betalingen til 2 250 kr, er det staten som fullt ut kompenserer det det koster kommunene. Det er realt, og det gir tillit over tid. Videre må vi legge en plan for å rette opp den ubalansen som er skapt gjennom mange år, med mer forpliktende konsultasjoner og en gjennomgang av inntektssystemet til kommunene, der vi bl.a. ser på momsrefusjonsordningen og selskapsskatten på nytt. Kommunene er en viktig velferdsprodusent. Derfor er de også viktige i utjamningspolitikken. Det er grunn til å huske på det Trygve Bratteli en gang sa, at i vår utvikling mot et stadig bedre velferdssamfunn er det viktig å huske på å se etter at det ikke blir liggende noen igjen i veikanten etter oss. Derfor er det bra med den velferdssatsingen Regjeringen nå gjør, derfor er det bra at barnehagesatsene går ned, det er bra at boutgiftstaket i de største byene heves med 10 000 kr, og det er bra at det satses sterkere på Oslo indre øst og Groruddalen. Ja, det er bra at en fattigdomspakke på 500 mill. kr mer enn det den forrige regjeringen la opp til, blir vedtatt i de forskjellige budsjettene. For å referere til en annen kjent arbeiderpartistørrelse, Haakon Lie, sa han i forbindelse med at han markerte 80 års medlemskap i Arbeiderpartiet, at for oss vil det bestandig være viktig å huske på dem som sitter nederst ved bordet. Jeg er glad for at vi i løpet av høsten har fått oppleve, bl.a. etter sterk innsats fra representanten Karin Andersen og statsråd Åslaug Haga, at det nå er blitt gitt tilbud om støtte til Oslo kommune for å gi et tilbud til de bostedsløse i Oslo. Betydelige midler er stilt til disposisjon dersom myndighetene i Oslo vil ta imot den utstrakte hånden for å hjelpe de aller svakeste. Da snakker vi ikke bare om dem som sitter nederst ved bordet, men om dem som faktisk ikke engang har et bord å sitte nederst ved. Denne regjeringen kommer til å øke aktiviteten i forhold til distrikts- og næringspolitikken, og har allerede lagt inn den første bevilgningen til det i dette budsjettet. Det kommer til å bli mer synlig senere. I høst har vi i Frankrike sett resultatene av en integreringspolitikk som fører til at noen faller utenfor. Vi har sett at behovet for en aktiv innvandrings- og integreringspolitikk helt klart avgjør livskvaliteten i framtiden. I innvandringspolitikken skal vår politikk være streng, men den skal være rettferdig. Vi skal sørge for at de som ikke skal ha opphold i Norge, raskt sendes ut. Derfor har vi nylig vedtatt et ventemottak, som det overrasket meg at ikke bare Fremskrittspartiet, men store deler av den tidligere regjeringsfraksjonen stemte imot. Derfor skal vi legge mer vekt på signaler fra Høykommissæren for flyktninger, og derfor skal vi vurdere Utlendingsnemndas virksomhet. I integreringspolitikken skal vi ha god kvalitet i mottakene. Vi skal drive med bedre norskopplæring. Vi skal innføre gratis kjernetid i enkelte barnehager, bl.a. i Oslo. Og vi har gjeninnført integreringstilskuddet for familiegjenforening til kommunene, noe som gjør det lettere å integrere dem som har opphold på humanitært grunnlag og deres familiegjenforente. Vi skal ha en gjennomgang av hele saksområdet, slik at innvandringspolitikken blir streng, men rettferdig, at integreringspolitikken blir solidarisk og hjelper folk til å få mulighet til å greie seg selv. Sametinget har en helt spesiell posisjon i det norske samfunnet gjennom den selvstendigheten det gir å ha en egen lov som grunnlag for sin virksomhet. Det er viktig at Stortinget beholder den integriteten og lar Sametinget bestemme sine saker selv. Derfor er jeg glad for at bevilgningene over de åtte departementene som bevilger til samepolitiske formål, er økt med 5 pst. til 250 mill. kr. Jeg er spesielt glad for at det nå blir gitt bevilgninger slik at grenselosene i Tysfjord får en rettferdig oppreisning i form av et program for forsknings- og dokumentasjonsvirksomhet, og har tillit til at Sametinget selv sørger for at det skjer på en riktig måte som gir tillit blant dem som var grenseloser, og deres etterkommere. FN har mange år på rad kåret Norge til verdens beste land å bo i. Det er en seier for den nordiske velferdsmodellen. Et vesentlig element i den modellen er en sterk offentlig sektor. Derfor skal vi videreutvikle den sektoren, vi skal fornye den, og vi skal, som f.eks. Kommunenes Sentralforbund i effektiviseringsnettverket, etter initiativ fra Jørgen Kosmo sørge for at vi får en offentlig sektor som er til innbyggernes beste. Soria Moria-erklæringen la opp til ny kurs for offentlig sektor. Budsjettet bekrefter det, og derfor er jeg glad for å kunne anbefale innstillingen.