Torbjørn Hansen (Høyre), 2007-06-14:
Først vil jeg takke saksordføreren for utmerket arbeid i denne saken. Dette er en viktig og prinsipiell sak for mange kommuner. Den handler om lokaldemokrati og hvor mye lokalpolitikere og lokale myndigheter skal bestemme over sin egen kommune. Høyre er opptatt av lokaldemokrati og lokalt selvstyre. Derfor er Høyre sterkt kritisk til budskapet i brevet fra Landbruks- og matdepartementet og Miljøverndepartementet som ble sendt 21. februar 2006, om at Statens landbruksforvaltning blir gitt anledning til å fremme innsigelse mot kommunale arealplaner etter plan- og bygningsloven i saker der fylkesmannen har innstilt på bruk av innsigelse og fylkeslandbruksstyret har vedtatt noe annet. Den innsigelsesrett som Statens landbruksforvaltning blir gitt i vedtak som er fattet i fylkeslandbruksstyret, er i realiteten en total overkjøring av det lokalpolitiske skjønnet som blir utvist i arealsaker. Dette medfører at fylkeslandbruksstyret – med sitt lokalpolitiske skjønn – i slike saker blir redusert fra å være besluttende myndighet, slik som det var før, til å bli en høringsinstans. Dette er etter min mening et grovt inngrep i det lokale folkestyret. Sammensetningen av fylkeslandbruksstyrene er et uttrykk for folkeviljen gjennom valg. Fylkeslandbruksstyrene består av lokalt valgte medlemmer som er oppnevnt av fylkestingene. Mange av medlemmene av fylkeslandbruksstyrene er ofte selv også medlemmer av fylkestinget. På denne måten vil den rådende oppfatningen lokalt framkomme i fylkeslandbruksstyrenes behandling av saker som krever lokal kunnskap, og som er viktig i saker hvor det utøves et lokalt skjønn. Når det gjelder Statens landbruksforvaltning, kan man ikke hevde at de har den samme lokale kunnskapen eller den samme lokale forankringen. Jeg mener også at det sendes ut et helt feil signal til lokalbefolkingen, til lokalt folkevalgte og til kommunene, når statlige organer gis brede fullmakter til å overstyre vedtak som er forankret i flere lokale folkevalgte organer. Dette kan i verste fall bidra til at folk ikke lenger ønsker å engasjere seg i lokal- og fylkespolitisk arbeid. Denne frustrasjonen er svært reell. Dette er en frustrasjon vi opplever i mange kommuner som blir overkjørt av staten i arealsaker. Det å frata fylkeslandbruksstyrene denne rollen er et uttrykk for at denne regjeringen mener at lokalpolitikere ikke er i stand til å ivareta sine egne forvaltningsinteresser. Jeg mener dette er uttrykk for en ganske nedlatende holdning til folkestyret. Enda mer nedlatende er det å hevde at byråkrater hos fylkesmannen er bedre i stand til å ivareta dette ansvaret. Fylkesmannen, som i utgangspunktet var saksforberedende og innstillende myndighet, har i realiteten også fått en vetorett på bekostning av lokaldemokratiet. Denne vetoretten som nå er blitt gitt til Statens landbruksforvaltning, er blitt brukt flittig. Av de 13 sakene som Statens landbruksforvaltning mottok i fjor, endte ti med innsigelse fra staten. Dette viser at nyordningen fra Regjeringen, med innsigelsesrett til Statens landbruksforvaltning, har store konsekvenser på bekostning av lokaldemokratiet. Jeg mener også det er en overdreven frykt fra flertallet i innstillingen i forhold til jordvern. Tall fra Statistisk sentralbyrå viser at arealet som omdisponeres, har gått nedover fra 2002 til 2005. Hvis vi ser på statistikken over dette i en lengre tidsperiode, ser vi et trendbrudd fra 2002 til 2005, hvor omdisponeringen særlig av dyrket areal går kraftig ned. Hvis man ser på statistikken, er omdisponeringen i 2002 ca. 15 000 daa, i 2005 er den ca. det halve, ca. 7 500 daa. Det viser jo at lokalpolitikerne opptrer svært ansvarlig i denne type spørsmål. Dette synes jeg gjør at begrunnelsen for flertallets holdning i denne saken virker ganske dårlig forankret i virkeligheten rundt omkring i kommunesektoren.