trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 1999-12-15:
Framstegspartiet held fana høgt og gjentar og gjentar at det er foreldra si oppgåve å sørgje for at barn og unge har tilstrekkeleg opplæring innanfor felt som orden, oppførsel og respekt for andre menneskes liv og eigedom. Ingen er imot det, dersom barna berre lever i trygge familieforhold og har foreldre. Men Framstegspartiets medisin er straffelekse, gjensitting og utvising. Eg var sjølv ein del av det skulesystemet då slike tiltak var vanlege, og ein kan spørje seg: Var det betre den gongen? Korleis kan representanten Evje tru at løysinga er å ta opp att gamle metodar som ein har forlatt for lenge, lenge sidan? Elles registrerer eg at Framstegspartiet likestiller arbeidslivet og utdanningssektoren når det gjeld konkurransesamfunnet. I Framstegspartiets samfunn er det konkurransefaktoren, karakterane og marknadskreftene som skal gi løysinga på dei fleste utfordringane. Framstegspartiet vil innføre den gamle puggeskolen att. Derfor er partiet imot all aktivitet som ikkje har med teori og lekselesing å gjere. Det er likevel inkonsekvent når Framstegspartiet ikkje vil prioritere kulturskular av økonomiske årsaker, men er for at elevane skal ha eit leirskuletilbod berre det blir dekt innanfor skulen sitt budsjett. Kan representanten Evje forklare korleis dette heng saman, når representanten stadig hevdar at det er stor, stor pengemangel?
Anne Brit Stråtveit (Kristelig Folkeparti), 1999-12-15:
I sine merknader skriver Fremskrittspartiet fint om egenutvikling for å bli et gagns menneske, og like etterpå at ulikheter er normalt og bør oppfattes som positive muligheter i fremtiden. Men midt i dette vil de utelukkende prioritere tiltak som har med felles nasjonal kunnskapsformidling å gjøre, hva nå det egentlig måtte bety. Ut fra det siste kan en kanskje forstå Fremskrittspartiets prioriteringer, og særlig mangel på sådanne med hensyn til samisk utdanningsfelt og språklige minoriteter. Fremskrittspartiet taler oftest høyt om hva de vil gi penger til, og mindre høyt om hva de skal ta pengene fra, f.eks. kultur- og musikkskole. Partiet er svært opptatt av orden og oppførsel i skolen, straffelekse, gjensitting osv. Ser ikke Fremskrittspartiet, som Kristelig Folkeparti gjør, at kulturelle tilbud som musikk, dans, bilde, drama er positive aktiviteter som får barn og unge inn i rette spor, og som slett ikke alle barn og unge vil ha råd til om disse kulturskolene som er støttet av det offentlige, ikke fantes? Ja, de ville ikke eksistert i det hele tatt veldig mange steder. Som svar på det representanten Evje var inne på i sitt innlegg: Regjeringen har sagt en god del om mobbing og vold og slike ting – konfliktråd på alle skoler – og vi har også vært med på å vedta et treårig prosjekt, Samtak, som skal hjelpe til på klassesituasjonen. Så til studentboliger. De fleste partier har i budsjettbehandlingen her på Stortinget sett det store behovet for studentboliger. Alle unntatt Fremskrittspartiet øker bevilgningen med 60 mill. kr utover Regjeringens forslag. Fremskrittspartiets forslag for Oslo og Akershus, som ligger langt under, løser ikke de grunnleggende behovene for å skaffe studentboliger. De behøver ikke argumentere med Stord. Behovet er langt større enn det Fremskrittspartiet har lagt opp til. Ser de ikke det?
Anne Brit Stråtveit (Kristelig Folkeparti), 1999-12-15:
Vi hadde debatten om private skoler i går, ellers kunne det vært fristende å spørre SV om de virkelig mener at budsjettrammene skal styre foreldres rett til å drive private skoler, slik representanten Reikvam sa i går. Det er på posten tilskudd til privateide skole- og kirkebygg at SV kutter drastisk. Men så til skole. Det er interessante sammenligninger som representanten legger fram i sitt innlegg – absolutt. SV setter i fokus at utdanning er investering i fremtiden, og det er vi i Kristelig Folkeparti absolutt enig i. Som de fleste andre partier mener SV at ungdomstrinnet er den mest forsømte del av utdanningssystemet. Men hvordan kan SV i sine merknader si at det verken i Regjeringens forslag eller i forslaget fra Arbeiderpartiet og regjeringspartiene er foreslått endringer som vil styrke denne delen av grunnskolen? Har ikke representanten Reikvam lest side 39 i St.prp. nr. 1, der Regjeringen foreslår en fireårig periode der satsingen skal konsentreres om ungdomsskolen, til kompetanseutvikling og forsøk? For 2000 legges det inn 45 mill. kr til kompetanseutvikling, særlig IKT, 50 mill. kr til permisjonsordninger for lærere, 25 mill. kr til utvikling av lærerrollen og 14 mill. kr til forsøk med annen fordeling av timeressurser. Og Regjeringen sier at dette skal konsentreres om ungdomstrinnet og i første rekke komme ungdomstrinnet til gode. Kvalitetsutviklingen er økt med drøyt 134 mill. kr i forhold til 1999. Jeg skulle ønske at SV var mer med på å trekke fram det positive i skolen. Når det gjelder SVs leders besøk rundt om i skolene og det bildet hun tegner etter det, er det ofte veldig negativt. Jeg kjenner skolen fra en positiv og god side, og ønsker at SV kunne være med og dra fram den siden i fremtiden.
Petter Løvik (Høyre), 1999-12-15:
La meg først begynne med litt ros til Framstegspartiet fordi dei på ein del område prøver å gå litt i same retning som Høgre når det gjeld å danne ei motvekt mot Arbeidarpartiet sin skulepolitikk. Men der stoppar også rosen, fordi dei gongene Framstegspartiet vil gå i vår retning, går dei for langt. Det blir ein parodi på ein høgreskulepolitikk. La meg nemne eit par eksempel frå den innstillinga vi behandlar i dag. I replikken sin var representanten Stråtveit inne på eit område der Høgre og Framstegspartiet deler prinsipiell oppfatning, nemleg at ulikskap må oppfattast som positive mulegheiter – så absolutt. Men av og til føler eg at når Framstegspartiet snakkar om ulikskap, skal folk få lov å vere ulike dersom dei berre er som alle oss andre. Då er vi inne på det som representanten Evje ikkje svarte så veldig mykje på. Dei seier at dei eine og aleine vil prioritere tiltak som har med felles nasjonal kunnskapsformidling å gjere, og då nemner dei ting dei ikkje vil ha, bl.a. Læreplan 97 for samiske bosettingsområde – eitt eksempel der desse partia skil lag. Frå Høgre si side har vi sagt heilt klart frå at vi aldri vil tvinge samisk læreplan på dei som ikkje vil ha den, men det er ein veldig lang veg å gå frå å tvinge dette på folk til ikkje å gi den samiske befolkninga mulegheit til sjølv å få velje opplæring i sitt språk og med sin eigen læreplan. Dette er berre eitt område som eksempel på at Framstegspartiet dreg ein del av det som er høgresida sine standpunkt, så ut i parodien at det til tider blir fullstendig usmakeleg. Eg vil gjerne spørje representanten Evje rett ut: Betyr dette at samiske ungar ikkje skal få undervisning på samisk, og vil dei gå inn for å ta bort høvet til å velje samisk læreplan for dei som ønskjer ein slik plan?
Petter Løvik (Høyre), 1999-12-15:
Det er rett, som det har vore sagt, at det er ganske store skilnader i norsk utdanningspolitikk, og Kristeleg Folkeparti har så langt i denne perioden, og spesielt i år, enda ned på venstresida, Arbeidarpartiet og SV si side i mange saker. Det er rett, som det er sagt også av representanten Lyngstad, at vi er nøydde til å prioritere, vi kan ikkje klare alt. La meg, for å unngå mistydingar, understreke at både billegare fritidsordningar etter skuletid og billegare lærebøker er ting som Høgre gjerne vil støtte. Men i den situasjonen norsk skule er i i dag, er vi ikkje i stand til å gå med på at dette er dei viktigaste og dei høgst prioriterte tiltaka som vi bør satse på, når vi ein gong har eit litt for trongt budsjett. Og då har eg lyst til å spørje representanten Lyngstad: Er det budsjettforliket vi no har fått på utdanningssektoren, som på ingen måte kan seiast å vere eit godt forlik, prisen ein har måtta betale for å få støtte frå Arbeidarpartiet? Meiner representanten Lyngstad at det er rett av Kristeleg Folkeparti å velje vekk det vi i Høgre satsar mest på, nemleg kvalitet og bruke ressursar der i staden for på dei to områda eg nemnde? Er det rett å velje å styrkje ei fritidsordning framfor å styrkje etterutdanninga av lærarar som vi så absolutt treng, og framfor å styrkje kjernefaga i grunnskulen? Et det rett å velje subsidiering av lærebøker ved å kutte i lærlingtilskotet, kutte i folkehøgskulane og i Forskingsrådet sine løyvingar? Er dette prioriteringar som Kristeleg Folkeparti støttar heilhjarta?
Petter Løvik (Høyre), 1999-12-15:
Representanten var i innlegget sitt inne på en «flyktig forbindelse», og eg kunne gjerne begynne med å spørje om ein slik forbindelse som no er mellom Arbeidarpartiet og Venstre om skulepolitikken, også bør bli ein flyktig forbindelse. Representanten var inne på kvalitetsutvikling, og hadde elles eit innlegg som eg på mange måtar kunne skrive under. Men det heng liksom ikkje saman, retorikken og det som vart resultatet av Venstre sin skulepolitikk i forliket. Her styrkjer ein fritidsordninga etter skuletid framfor etterutdanninga, framfor styrking av kjernefaga, og her går ein inn for 100 mill. kr til ei administrativt dyr utlånsordning for skulebøker ved å kutte i lærlingtilskot, ved å kutte i folkehøgskulane og ved å kutte i Forskingsrådet. Men for å forsvare dette, seier ein: Ja, men kommunane har jo fått ein betre økonomi. Ein kan sjølvsagt diskutere kor mykje som blir igjen av det. Men det blir i alle fall framheva at dei 500 millionane skal brukast, og som det står i innstillinga frå forlikspartane, dei 500 millionane til kommunesektoren «innebærer at kommunene kan bruke 800 kroner mer pr. elev i grunnskolen». Det er jo vel og bra, om vi ser vekk frå den verdisenkinga som vil kome på grunn av auka skattar og avgifter, høgare lønningar osv. Men i tillegg finn eg grunn til å streke under at Arbeidarpartiet ville bruke desse pengane fleire gonger, og det er jo litt vanskeleg. Sjølv om krona har to sider, kan ho brukast berre ein gong! I Kommunal- og regionaldepartementet si budsjettinnstilling seier Arbeidarpartiet: «For blant annet å styrke kommunesektorens muligheter til å nyttiggjøre seg øremerkede midler og for å styrke skolesektoren, foreslår disse medlemmer...» I Sosial- og helsedepartementet si budsjettinnstilling seier Arbeidarpartiet: «Disse medlemmer vil videre vise til at forliket mellom Arbeiderpartiet og Regjeringen innebærer et kommuneøkonomisk opplegg som setter kommunene og fylkeskommunene i bedre stand til å forbedre tjenestetilbudet innen eldreomsorg og helsevesen.» Korleis heng dette saman? Eg synest det er eit relevant spørsmål i denne samanhengen.
Petter Løvik (Høyre), 1999-12-15:
Eit av dei alvorlege punkta som samarbeidet mellom regjeringspartia og Arbeidarpartiet fører til, er innføring av eigendel på tryggleiksopplæring for fiskarar. Representanten Konglevoll har kommentert dette i eit innlegg og sagt at det er fleirtal i denne sal mot ein slik eigendel. Det er godt å høyre. Men kva er så konsekvensane av dette? Representanten Konglevoll kjem i dag sannsynlegvis til å stemme mot det forslaget som m.a. Høgre står bak, som i klartekst seier: «Det innføres ikke egenandeler på sikkerhetsopplæringen for fiskere.» Eg har ei viss forståing for at folk ikkje alltid har den store tilliten til oss politikarar når vi seier at vi er for ein ting, og så stemmer mot det. Det som er problemet her, etter kva Konglevoll seier, er ei budsjettavtale, men det kan jo umuleg ligge nokon hindringar i den, i og med at det i vårt forslag er sagt at dette skal vere innanfor ramma, enten ved lågare aktivitet eller effektivisering på andre område. Så eg vil gjerne høyre fiskeriministerens syn på korleis denne utviklinga vil bli. Det andre eg har lyst til å få ein kommentar på frå fiskeriministeren – og eg er også veldig glad for at han er til stades når KUF-budsjettet blir debattert – er dette med framtida og rekrutteringa til fiskerinæringa, som også i framtida vil vere ein viktig del av det marine miljøet. Det er ein god del ting som må skje når det gjeld arbeidsforhold og arbeidsvilkår for å få unge, flinke folk inn. Det har både med båttype, arbeids- og buforhold om bord og andre ting som fiskeriministeren kjenner veldig godt til, å gjere – det skal vi ikkje ta her – men vi har også i store delar av norsk fiskerinæring ein tradisjon for at dette med utdanning ikkje alltid blir sett på som noko som er nødvendig for å bli fiskar. Og det trur eg vi med tanke på framtida for dei profesjonelle norske marine næringar treng å sjå litt alvorleg på. Så eg vil også gjerne ha eit par ord om korleis statsråden tenkjer seg å angripe dette.
Petter Løvik (Høyre), 1999-12-15:
På vegner av Høgre skal eg – utan å forlengja debatten – ta opp det forslaget som ligg i innstillinga.
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 1999-12-15:
Det er godt å høre at representanten fra Kristelig Folkeparti er fornøyd med det budsjettforliket som er blitt mellom Arbeiderpartiet og regjeringspartiene, og at han er fornøyd med de sakene som Arbeiderpartiet har greid å presse Regjeringen til å få en økt satsing på – også satsing på universiteter og høgskoler, skolefritidsordning og gratis skolebøker i videregående skole. Jeg er glad for at dette er noe regjeringspartiene – og Kristelig Folkeparti – fortsatt står bak. Men jeg må jo si at det var en hard kamp å få Regjeringen og regjeringspartiene med på de satsingene som de nå selv er så fornøyd med. Men det jeg vil spørre om, er et område som gjelder Kirken, og representanten Lyngstad var så vidt innom dette. Nå tror jeg ikke at jeg og representanten Lyngstad er så voldsomt enige og har felles syn når det gjelder religion og Den norske kirke og de tingene. Det som er litt spesielt i denne innstillingen, er ikke de få millionene ekstra til Kirken, men det er et par merknader som Kristelig Folkeparti er med på her. I den ene merknaden står det: «Flertallet ser den pågående debatt om homofili i Den norske kirke som et viktig bidrag til en åpen og romslig folkekirke, som inkluderer alle medlemmer av kirken.» Videre snakker de om at Åpen Kirkegruppe gjør et viktig arbeid, og kommer egentlig med entydig ros av det arbeidet som gjøres av den delen av Den norske kirke. Spørsmålet mitt, i og med at dette er ganske nye toner fra Kristelig Folkeparti, blir ganske enkelt: Er dette noe som bare de to medlemmene som Kristelig Folkeparti har i utdanningskomiteen, mener, eller er dette noe som hele partiet nå stiller seg bak? I så fall er det en ny kurs som vi vil ønske velkommen av hele vårt hjerte.
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 1999-12-15:
Jeg er veldig glad for at fiskeriministeren deltar i utdanningskomiteens budsjettdebatt, og velger å tolke det som et signal om at den biten som dreier seg om forskning i hans budsjett, er noe som blir vektlagt i departementet. Vi vet jo at det er den marine næringen som sannsynligvis må bære Norge inn i de årene som ligger foran oss. Det er denne næringen det kommer til å bli størst vekst i framover, og veksten vil komme på den måten at det blir like mye bruk for kloke hoder som det i dag er for sterke never. Da er vi avhengig av en kraftig vekst i forskningen rundt oppdrett og fiske. I budsjettinnstillingen har vi greid å få til en prioritering av den marine forskningen. Både i de generelle merknadene om forskning og når det gjelder bruken av Forskningsfondet, står Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, av alle, sammen om å få til en mer konkret satsing. Selv om Senterpartiet i komiteen ikke er med på den merknaden, forutsetter jeg at statsråden synes det er greit, og at han vil hjelpe oss i tiden framover med å sikre en opptrapping på den marine forskningen. I den sammenheng vil jeg understreke at det er viktig at statsråden nå sørger for at det blir ro mellom de to store miljøene i Norge, altså Fiskeriforskning i Tromsø og Havforskningsinstituttet i Bergen. Nå opplever vi en ganske konstant krangling mellom de to miljøene om hvem som skal gjøre hva. Det burde være unødvendig. I en tid hvor man vet at vi kommer til å få stadig nye og større oppgaver å konsentrere oss om, burde det være unødvendig at man legger til rette for en nærmest smålig krangel mellom de to miljøene. Jeg håper at statsråden kan bidra til at vi nå får en arbeidsdeling mellom de to miljøene som gjør at vi får ro, og at de kan konsentrere seg om å drive forskning i stedet for å krangle med hverandre.
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 1999-12-15:
Når det gjelder det aller siste statsråden nevnte, det å få folk med kompetanse inn i næringen, så gjelder jo ikke det bare de som har videregående opplæring. Det er kanskje et enda større problem med folk som har høy kompetanse. Det vi ser, er at det er ganske vanskelig å få ut folk som er utdannet på universitetene, som fiskerikandidater eller i andre retninger innenfor den marine sektoren. Det er ganske vanskelig å få rekruttert dem ut i næringen. De har en tendens til å klamre seg fast på institusjonene, og det er et problem som vi må ta alvorlig. Men det jeg skulle ta ordet for, var egentlig å gå litt inn i polemikken om sikkerhetsopplæringen. Nå er ikke det som representanten Løvik sier i sin replikk til statsråden, 100 pst. riktig, for det han glemmer å si, er at det forslaget som er lagt fram fra Høyre, SV og Fremskrittspartiet, vil føre til en halvering av aktiviteten, ifølge brev vi har fått fra utdanningsministeren – en halvering av aktiviteten, og det kan ikke være en forbilledlig innsats for å sikre at man får sikkerhetsopplæringen på plass. Men det som er tilfellet, er at i Stortinget er det reelt sett slik at et flertall er uhyre skeptisk til å innføre egenandel på denne sikkerhetsopplæringen. Det finnes argumenter for at også fiskerne og rederne skal ta sin del av økonomien i dette. Det gjør de ved å betale en egenandel på reise og opphold. Så de er med og betaler allerede nå. Det er mulig at man i framtiden skal innføre egenandel mer generelt, men jeg tror at nå er det verst tenkelige tidspunktet å gjøre det på, når vi ser på de årene vi har bak oss, hvor uhyre vanskelig det har vært å motivere fiskerne til å ta denne utdanningen. De har til og med i mange år vært imot at man skulle ha den utdanningen, men når de nå først begynner å komme på glid for å ta utdanningen, innføres det en egenandel. Om det ikke skulle bli vedtatt noe forslag om det i dag, håper jeg at fiskeriministeren vil bidra til at denne saken blir holdt varm internt i Regjeringen, at man følger utviklingen, og dersom man får en veldig negativ trend, kan man gjøre en ny vurdering for å se om man skal fjerne egenandelen, hvis det kan være et virkemiddel for å sikre at flere tar sikkerhetsopplæringen.
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 1999-12-15:
I det budsjettet som vi nå snart er ferdig med å debattere, er det mye som er gledelig. Men det mest gledelige er at vi nå har greid å få utdanningsbudsjettet til å skifte retning. Vi går ikke langt nok, men vi har skiftet retning. Nå tar også Stortinget skritt i retning av å styrke enhetsskolen og skritt i retning av å bedre likeretten til utdanning. Det synes jeg er bra. Det er det motsatte av hva som har skjedd de siste årene i budsjettforhandlingene her i Stortinget, der man har hatt kutt i utdanningssektoren når man har kommet hit i salen. Det har ikke vært noen heldig utvikling. Jeg registrerer at representantene fra Høyre påstår at dersom Regjeringen hadde samarbeidet med dem i år, ville det ha blitt store påplussinger innenfor utdanning – på litt andre områder enn de Arbeiderpartiet velger, men store påplussinger. Vi registrerer at de sier det, men kan vi tro dem på det? Bør vi det? Det eneste vi har å forholde oss til, er det som har skjedd de siste årene, og da har Høyre bl.a. greid å forhandle ned satsingen på utdanning til fordel for andre områder. Inntil videre – vi får jo aldri bevist dette – velger jeg derfor å tro at det var bra at sentrumspartiene ikke falt for fristerne fra Høyre, for jeg tror faktisk at det nok en gang ville ha ført til en svekkelse av utdanningen. Noen av de punktene i budsjettforliket som er mest gledelige, er at vi har fått til en større satsing på høyere utdanning. Vi gir 100 mill. kr ekstra til universitetene som skal gå til rekrutteringsstillinger, forskning og omstilling, og vi gir 20 mill. kr ekstra til desentralisert høyere utdanning for å sikre at man skal kunne bringe utdanningen ut til folk som bor utenfor skolesentrene. I den sammenheng peker komiteen på det prosjektet som gjelder høyere fiskerifaglig utdanning i Finnmark, i Honningsvåg og Vardø, som er halvveis i gang. Jeg håper virkelig at det er noe som kan videreføres, og komme i gang også i Vardø. Jeg skal si et par ord om dette med bygg. På det området har det vært mye debatt i komiteen, og det har skjedd en del i forbindelse med innstillingen. I forrige budsjett sa man i komiteen at man var enig med statsråden i at man skulle prioritere byggene i Akershus, Bergen, Bodø, Stavanger og Østfold. Så kommer statsråden tilbake i dette budsjettet og sier at Østfold og Stavanger har høyeste prioritet, og han nevner også Nesna, som skal ses på på en spesiell måte. Det er for så vidt greit. Men så gjorde Stortinget i går, i debatten om endringer på 1999-budsjettet, et vedtak om å bruke 3,4 mill. kr til prosjekteringsmidler til Akershus, Bergen og Bodø, et grep for å sikre at også de byggene skulle være med, i og med at de var ramlet ut av departementets prioritering i dette budsjettet. Jeg forutsetter at statsråden nå legger til rette for at vi kan få realisert de byggene som komiteen har nevnt, slik at vi kan få dekket de behovene som åpenbart finnes i høyskolesektoren.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 1999-12-15:
Representanten Inge Lønning spurte: Hva kunne Regjeringa få til hvis den samarbeidet med Høyre? Svaret var i god høyreånd: Da ville alt vært så meget bedre. Jeg vil gjerne minne representanten fra Høyre om at dette faktisk er det første budsjettet, etter at sentrumsregjeringen tiltrådte, der budsjettforliket har ført til ei økt satsing på utdanning. Jeg er sikker på at representanten Inge Lønning godt husker hvem Regjeringa samarbeidet med både i fjor og i forfjor – det var partiene Fremskrittspartiet og Høyre. Representanten Inge Lønning pleier her i salen å gjøre seg til talsmann for logikk. Vi så et godt eksempel på Høyres logikk i fjor. Da foreslo Høyre i sitt alternative budsjett å øke satsinga på utdanning med 100 mill. kr. Det er for øvrig mye mindre enn den økninga som Arbeiderpartiet har fått gjennomslag for i år. Men så, da Høyre forhandlet fram et budsjettforlik med sentrumsregjeringa i fjor, ble man enige om å redusere satsinga på utdanning med 328 mill. kr. I beste fall kan man da si at Høyre var dårlig til å forhandle, men for meg viser dette Høyres sanne ansikt når det kommer til stykket. Når det kommer til virkelighetens verden, blir det lite igjen av Høyres utdanningsløfter. Det samme ser vi i Oslo. Etter å ha profilert seg i forhold til skole i valgkampen og gjort et godt valg, hva er det da man velger å gjøre? Jo, man velger å kutte bevilgninga til utdanning med 100 mill. kr. Jeg kan for øvrig nevne at Sosialistisk Venstreparti, det andre partiet som profilerte seg i forhold til skole, fikk gjennomslag for å nulle ut budsjettet, mens Arbeiderpartiet hadde forslag om å satse 200 mill. kr mer enn Høyre-byrådet. Så jeg vil gjerne spørre representanten Inge Lønning: Hva slags logikk er det i dette?
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 1999-12-15:
La meg starte med å si at Senterpartiet er godt tilfreds med at det ble budsjettforlik med Arbeiderpartiet denne høsten, til tross for alle de fristelsene som representanten Lønning nettopp presenterte. Men han nevnte ikke de kuttene som en eventuelt måtte ha vært med på. Vi i Senterpartiet mener det var veldig viktig å få til denne konstellasjonen for å sikre en mer rettferdig fordeling og for utjamningspolitikken generelt. Senterpartiet vil ha en sterk offentlig sektor der enhetssolen er en av bærebjelkene. Vi var i sin tid mot skolestart for 6-åringer, da vi mente denne aldersgruppen hadde vel så godt av å være i barnehagen, men når dette er et faktum, er vi selvsagt opptatt av å legge forholdene best mulig til rette både for barna og foreldrene i deres travle hverdag. Blant annet derfor trengs det en god skolefritidsordning, slik Stortinget, med sentrumspartiene og Arbeiderpartiet, har gått inn for, og som det er blitt lovfestet at alle kommuner skal ha. Høyre viser i innstillingen til at partiet har kuttet 100 mill. kr til SFO i sitt alternative budsjett utover Regjeringens forslag, og partiet kutter ytterligere 100 mill. kr etter budsjettforliket. Førsteklassingene skal få SFO, sies det, og det var da enda godt. Høyre er opptatt av kvalitet i skolen, og det er prisverdig, men partiet ser altså ingen sammenheng mellom gode fritidsaktiviteter under oppveksten og kvalitet i skolen, noe jeg mener det er. Mine spørsmål blir da: Ser ikke Høyre at reduserte statlige overføringer til SFO vil føre til høyere priser for foreldrene og dermed utelukke en del foreldre fra å benytte seg av dette tilbudet? Og er Høyre enig i at dette kan gå ut over barna og i tillegg skape vansker for foreldre når det gjelder å skjøtte både jobb og omsorgsansvar, og at dette i særlig grad vil gå ut over aleneforsørgere, som oftest mødre.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 1999-12-15:
Først må jeg få lov til å takke representanten Kristiansen – ros er ikke akkurat å forakte. Det er ikke så ofte en blir tildelt det i politisk sammenheng, så det var hyggelig. Det er riktig som Rune E. Kristiansen her sier, at Senterpartiets skolepolitikk nok ligger nærmere Arbeiderpartiets enn Høyres. Det vil ha gått fram av ulike merknader og innlegg fra min side, og også fra andre representanter fra vårt parti. Så til spørsmålet om å videreføre samarbeidet: Nå er det jo slik at vi har en mindretallsregjering i dag, vi vet kanskje ikke hva vi har i morgen, men det har vært mindretallsregjeringer i mange år. Sannsynligheten for at det skal bli det framover, er ganske stor. Da er det uriktig å spå om den mindretallsregjeringen skal samarbeide med det ene eller det andre partiet. Men jeg minner om at i november i fjor kom Arbeiderpartiets leder på banen og sa at han vurderte kontakt med Høyre for å redde landet ut av en vanskelig situasjon. Det viser at det politiske landskapet i Norge er veldig variert, og det varierer faktisk fra dag til dag. Mitt ønske er at denne regjeringen skal bli sittende, at vi skal få til et konstruktivt samarbeid i alle retninger. For egen del er jeg helt klar på at i utdanningspolitikken finner Senterpartiet lettest sammen med Arbeiderpartiet.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 1999-12-15:
For Senterpartiet er det politikkens innhold som er avgjørende for hvem vi skal samarbeide med. Det kan variere fra sak til sak, fra sted til sted. I den sammenheng vil jeg hilse til representanten Lønning og si at i Oppland fylkeskommune har Senterpartiet fylkesordføreren ved hjelp av bl.a. Høyre. Vi er altså ikke allergiske mot noen partier, men jeg er ærlig når jeg sier at vår skolepolitikk ligger nærmere Arbeiderpartiets. Så klar vil jeg gjerne fortsatt være. Men det forhindret ikke at vi samarbeidet med Høyre i fjor. Så til utlånsordningen. Ja, nå har Arbeiderpartiet svelget kontantstøtten, og da er det ikke noe problem for oss å svelge utlånsordningen – for å si det på den måten – for utlånsordningen er tross alt en hjelp til elevene, slik at de kan få en litt romsligere skolehverdag. Men jeg skal også være ærlig her og si at hadde jeg fått bestemme, så hadde jeg valgt en litt annen modell, f.eks. med stipend, slik vi også går inn for i vårt program og i Voksenåserklæringen. Nå blir det viktig at vi får til en modell som ikke skaper byråkrati, som virkelig gir hjelp til den enkelte elev, og som ikke skaper for mye arbeid på den enkelte skole. Derfor må vi være åpne for å finne gode løsninger og også tenke i litt moderne baner når det gjelder læring og læremidler. Og da vet jeg at representanten Lønning tidligere har spurt: Hva er nå elektroniske læremidler? Som vi har nevnt i én sammenheng, kan det være innviklede kalkulatorer, det kan være CD-ROM av ulike typer, og det er absolutt viktige læremidler, som også kan gå inn i utlånsordningen.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 1999-12-15:
Representanten Reikvam begynte med at jeg sa det var en bra påplussing. Det er i alle fall en betydelig påplussing, og det må en ha lov til å bemerke. Men jeg innrømmer at alt er relativt her i denne verden, så jeg kunne godt ha tenkt meg mye mer. Men denne regjeringen er altså ansvarlig for et totalt budsjett for å holde renten nede osv., og det har vært stramme budsjetter på alle de ulike områdene. Det viser både finansinnstillingen og debattene om de ulike fagdepartementers budsjett disse ukene. Jeg ramset ikke opp masse millioner. Men jeg ramset opp en del positive tiltak og tiltak som har i seg nye måter å tenke læring og organisering på. Og det synes jeg det er viktig å få fram. Det hjelper ikke med millioner hvis en driver etter den gammeldagse måten og ikke får noe mer ut av læringsprosessen. Det er stor forskjell på rammetimetallet, sier Reikvam. Det er riktig, det er store forskjeller. Men det er veldig store forskjeller med hensyn til kommunene våre og kommunestrukturen også. Og det er et kommunalt ansvar å fordele ressurser til skolene i kommunene ut fra det kommunepolitikerne finner er riktig. Jeg er den første til å innrømme at det i mange kommuner er alvorlige tegn på at skolene lider, og jeg skal gjøre mitt for å bedre på dette. Som jeg sa i går: Jeg vil arbeide hardt for å få bedret kommuneøkonomien. Så spør Reikvam om jeg er enig i at det bør innføres minstestandarder på visse områder. Etter det jeg vet, har vi en form for minstestandarder i opplæringsloven osv. Men jeg vil ikke forskuttere noe her nå, men vise til det Dokument nr. 8-forslaget som jeg er saksordfører for, og som vi skal komme tilbake til senere.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 1999-12-15:
Jeg føler behov for å komme med noen tilleggsmerknader på slutten av debatten – fem minutter er lite på et så stort område. I budsjettforlik må en gi og ta, derfor blir ikke alle lykkelige for alt i budsjettet. Jeg liker f.eks. ikke kuttet på 1 mill. kr til folkehøgskolene. Selv om beløpet ikke vil utgjøre mer enn ca. 12 000 kr pr. skole, kan signalet oppfattes negativt, og det er uheldig. Som tidligere lærer ved en folkehøgskole er jeg godt kjent med de kvaliteter disse står for, ikke minst deres sosialpedagogiske kompetanse, en kvalitet som er meget viktig i vårt pluralistiske og flerkulturelle samfunn. Jeg velger å betegne kuttet på folkehøgskolene som en engangsforeteelse. Så noen ord om kuttet på reisestøtte til voksne lærlinger. Jeg skulle gjerne ha unngått dette også, men i en totalvurdering der en måtte foreta kutt, var det denne posten som etter mitt skjønn ville gjøre minst skade innenfor det angjeldende område. Vi må ikke glemme at dette er voksne personer som vanligvis tjener penger selv. Andre voksne, som f.eks. tar komprimerte løp i videregående opplæring, har ikke krav på gratis skoleskyss – med mindre den ordinære skolebussen går. Så litt om studietilbud i Innlands-Norge. Jeg håper departement og storting virkelig vil bidra til at innlandsfylkene kan få skoler med høgere grads studium snart. Jeg vet at høgskolene jobber systematisk for dette, og at forskningsaktiviteten skal økes. Departementet har søknad liggende fra Høgskolen i Gjøvik om studietilbud innenfor multimediaområdet. Jeg håper virkelig at alle gode krefter vil arbeide sammen for å få dette til. Jeg er kjent med at Oppland fylkeskommune har støttet dette varmt, og at Hedmark fylkeskommune gjør det samme. Dette er et viktig ledd i innlandsoffensiven, der staten og fylkeskommunene bidrar med store midler for at forgubbingsfylkene, som de blir kalt, kan få ny vekst og utvikling, slik at kommende generasjoner får lyst til å bosette seg der og presset mot Oslo og Akershus-regionen kan dempes.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-15:
I en tidligere replikk slo Inge Lønning et slag for minstepensjonistene – i god optimistisk ånd. Når det gjelder skolefritidsordningen, som Høyre ønsker å kutte ut, er jo det også en overføring til barnefamiliene – men Høyre har da tydeligvis ikke samme behov for å støtte de familiene slik at vi kan holde betalingen nede på et rimelig nivå. Det er nemlig ikke snakk om «marginale økninger» – slik Inge Lønning prøver å fremstille det her – for mange barnefamilier. – Det er det rent økonomiske. Men det mest alvorlige med Inge Lønnings måte delvis å harselere over skolefritidsordningen på, er det synet på utdanning, eller læring, som da kommer til uttrykk. Læring for Høyre er tydeligvis det som foregår i en klasseromssituasjon, hvor det er undervisning gitt av en lærer, en voksen, til en gruppe barn. Men læring er så mye annet enn det! Jeg skulle på mange måter ønske at Høyre erkjente at det også innenfor det vi definerer som skolefritidsordningen, foregår læring. Jeg skulle ønske at Inge Lønning reflekterte litt mer rundt begrepene «læring» og «utdanning». Så over til det likeverdige utdanningstilbudet og et kvalitativt godt tilbud. Lærerlaget har dokumentert i en rapport nylig at det er store forskjeller i rammetimetallet til skolene. Vi har kommuner som bruker ca. to timer til delingstimer i grunnskolen på ungdomstrinnet – to timer, og på den tiden skal de klare alle de ulike ting som denne ressursen skal gå til. SV har et forslag der vi ber Regjeringen utrede alternative måter å tildele ressurser på. Ville ikke det være naturlig for Høyre, som er opptatt av kvalitet og et godt utdanningstilbud, å ta fatt i det som går på ressurssituasjonen, på det som går på rammetimetallet, og støtte forslaget fra SV?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-15:
Marit Tingelstad sa at de hadde fått til en bra påplussing på Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementets budsjett. Beløpet er på litt over 260 mill. kr, det er det faktiske forholdet, og det definerer hun som en bra påplussing. Jeg tror ikke at det er alle rundt om i norske skoler – grunnskole, videregående skole, høyskoler og universitet – som vil synes at dette er noen særlig bra påplussing, når vi ser på de problemene som man står overfor. Så ramset hun opp en hel masse millioner de har flyttet på på de ulike postene. Jeg kunne også ha tatt fatt i mange poster hvor de har kuttet, men det skal jeg ikke gjøre. Jeg skal ta fatt i et mer prinsipielt spørsmål, som jeg mener er viktig, og det er det som går på rammetimetallet til grunnskolen. Jeg tok det også opp i en replikk til Inge Lønning og Høyre. Vi har nettopp fått en rapport fra Lærerlaget, som har foretatt denne registreringen, som viser at det er store forskjeller mellom kommunene når det gjelder rammetimetallet til grunnskolens ungdomstrinn. Rammetimetallet er definert som det timetall som hver klasse har til disposisjon, som de skal bruke til undervisning, til gruppedeling, til sosialpedagogiske tiltak – til det samlede opplegget deres. Så har vi kommuner med skoler der rammetimetallet er på 32 timer. Og vi vet at det obligatoriske timetallet er på 30. Det betyr at disse skolene i disse kommunene har to timer til gruppedeling, til sosialpedagogiske tiltak osv. Og dette er ikke spesielt, det er mange kommuner som ligger på det nivået. Så lavt som 32 timer er det vel ikke mange som har, men noen. Mitt spørsmål til Marit Tingelstad er da: Er Marit Tingelstad enig med SV i at det er behov for å lage noen minstestandarder, slik at vi unngår den situasjonen som vi er i ferd med å få?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-15:
Jeg er enig i det meste av det som Anneliese Dørum sa. Stortinget har egentlig bare to måter å angripe dette på hvis vi er opptatt av å styrke skolen. Vi har to alternative veier å gå. Den ene muligheten er økt øremerket overføring til kommunesektoren, hvor vi i denne salen bestemmer – og sier – at så mye skal hver kommune bruke til utdanningssektoren. Den andre muligheten er å øke rammeoverføringene og si til kommunene at her har dere en større pengesekk, og at vi regner med at dere også – som oss her i Stortinget, i alle fall verbalt – ønsker å styrke utdanningssektoren. Det er de alternativer vi har. Vi i SV ønsker primært at en skal øke rammeoverføringen slik at kommunesektoren selv kan prioritere utdanning. Men samtidig, og det har jeg stresset et par ganger i dag, tror jeg det er helt nødvendig at vi setter inn en del minstestandarder for å sikre et minstenivå for alle kommuner når det gjelder ressurstilførsel. Vi har noen minstestandarder, det er riktig som Marit Tingelstad svarte meg, men på det sentrale området, det som har med timetall å gjøre, har vi ikke minstestandarder. For under ti år siden hadde vi på ungdomstrinnet et rammetimetall på 47,5 timer. Samtlige kommuner skulle ha det. Men så avviklet vi det i forbindelse med det nye timesystemet. I dag har vi skoler som har 32 timer, og før, for ti år siden, hadde vi altså en minstestandard på 47,5 timer. Det burde være et tankekors for oss alle.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-15:
SV ønsker ikke å tegne et mørkt og dystert bilde av norsk skole. Vi har gang på gang prøvd å trekke fram det positive som skjer. Vi har fortsatt en lærerstand som gjør en kjempejobb. Det skjer mye spennende utviklingsarbeid med nye pedagogiske metoder, og skolen følger i stor grad opp læreplanen så langt som ressurssituasjonen gjør det mulig, osv. Så vi har et positivt bilde av det som skjer i norsk skole. Men det er også helt åpenbart at vi på mange måter har en uholdbar situasjon. Jeg har pekt på rammetimetallet tidligere i dag. Det er helt klart at hvis reduksjonen i rammetimetallet fortsetter, kan vi ikke regne med en fortsatt positiv utvikling. Vi har skolebygninger som forfaller. Vi kan daglig lese om det i Aftenposten. Det er ikke SV som skriver det, det er Aftenposten som daglig forteller oss hvor håpløs situasjonen er i osloskolen, med bilder av klasserom der elevene nesten er i ferd med å drukne på grunn av lekkasje, osv. Det er altså ikke et bilde SV tegner, det er mediene som tegner det bildet. Det er dette vi prøver å ta fatt i, løfte det inn her, og så diskutere hva vi kan gjøre. Det er riktig at vi kutter i private skoler. Det er klart vi gjør det. Det er en konsekvens av det opplegget som vi tidligere har foreslått når det gjelder tilskudd til privatskoler, med graderte satser. Ut fra det mener vi at det er mulig å redusere tilskuddet til private skoler, nettopp for å sette midlene inn i offentlig skole og styrke offentlig skole. Som jeg sa i går: Den største trusselen mot den offentlige skole er ikke de få privatskolene vi har, men den offentlige skoles fattigdom. Og det må vi gjøre noe med!
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-15:
Om vi kan få til en allianse, vet jeg ikke, men det som er ganske sikkert, er at Høyre kan regne med SV når det gjelder en skikkelig satsing på høyere utdanning. Jeg vil bare minne om at den opptrappingsplanen som ligger i forskningsmeldingen med hensyn til stipendiater og post doc-stillinger, som statsråden har signalisert, den har vi forskuttert, fordi vi mener at det er helt nødvendig å starte allerede i 2000 med den opptrappingen. Situasjonen er så prekær og så alvorlig at det har vi lagt inn. Det hadde jeg håpet at andre også kunne være med på. Jeg tror nok på mange måter at det er mulig å få til et samarbeid mellom SV og Høyre, og jeg håper også at vi skal få med andre på en bred satsing på høyere utdanning. I en del sammenhenger er vi et verdikonservativt parti. Det ligger jo i vår ideologi. Men jeg ville ikke bruke det vi skrev om folkehøyskolen, som et eksempel på vår verdikonservatisme, for der tok vi utgangspunkt i gamle Grundtvig. Og jeg vil nok tvile på om han ville ha ønsket å bli definert som konservativ – i hvert fall i sin tid. Han var nok en meget radikal utdanningspolitiker den gang. Vi er nok opptatt av den delen av folkehøyskolen som har sitt utgangspunkt i Grundtvig, og vi ønsker å forsvare folkehøyskolen. På samme måte som statsråd Lilletun i går nevnte at Steinerskolen har hatt en positiv innvirkning på den offentlige skole, vil jeg påstå at en del av det pedagogiske arbeid som har vært gjort ved våre folkehøyskoler, har hatt konsekvenser og innvirkning på det som har skjedd i den offentlige skolen, på en god måte.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-15:
Jeg syns det er grunn til å gi ros for budsjettforliket for høyere utdanning. Det at man har fått avsatt om ikke netto 100 mill. kr, men i alle fall i utgangspunktet fikk 100 mill. kr til høyere utdanning til universitets- og høyskolesektoren, er bra og viktig. Og det er en riktig prioritering. Men jeg har et spørsmål til Helene Falch Fladmark. Det gjelder det senteret for fremragende forskning som er tenkt plassert på Fornebu. I budsjettforliket har de foretatt noe de kaller en «terminforskyvning». Den bevilgningen som er foreslått for neste år, den skal forskyves på en eller annen måte. Dette er på mange måter å foregripe det vi skal gjøre i forbindelse med forskningsmeldingen. Det er der vi skal bestemme oss for om vi skal ha den type sentre. Det ligger også i selve forskningsmeldingen at man ønsker å be Forskningsrådet om å foreslå lokalisering av disse sentra ut fra en samlet vurdering. Jeg går ut fra at det er det som er tenkt. Her foregriper man en bestemt sak. Man ønsker – i alle fall ønsker Regjeringen det, og jeg oppfatter også forlikspartene slik – å etablere dette senteret på Fornebu, i et område hvor det ikke fins noe vitenskapelig, tungt fagmiljø i utgangspunktet. Mitt spørsmål til Helene Falch Fladmark er: Oppfatter hun det som en forskyvning at man på mange måter har vedtatt at man skal etablere senteret? Er det i samsvar med Venstres prioriteringer å etablere et slikt senter der ute før en har fått en skikkelig gjennomgang av den typen sentre og lokaliseringen av dem? Ville det ikke være naturlig for Venstre å støtte vår merknad, der vi sier at slike sentre bør etableres i tilknytning til de tunge fagmiljøene som vi har i dag, det vil si våre universitetsmiljø?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-15:
Ifølge dagens aviser er det krise på Kunsthøgskolen, spesielt på Statens teaterhøgskole. Lederen har trukket seg som styreleder, og dekanen er også i ferd med å trekke seg, i alle fall slik jeg har forstått det. Så mitt spørsmål til statsråden blir: Oppfatter han dette som en dramatisk og alvorlig situasjon, og kan vi på bakgrunn av den vanskelige økonomiske situasjonen som Kunsthøgskolen i Oslo befinner seg i, regne med at vi vil få på plass et styre igjen? Jeg vil bare minne om at SV i sitt budsjettforslag, innenfor rammen, har lagt inn ekstra midler til Kunsthøgskolen i Oslo og Kunsthøgskolen i Bergen. Så til kompetansereformen. Statsråden viste til de 180 mill. kr som er lagt inn der, og det synes jeg også er bra. Jeg synes det er noe av det bedre i årets budsjett at man er kommet i gang med det arbeidet på en bra måte. Men samtidig foreslår man kutt på et sted mellom 5 mill. kr og 10 mill. kr i reisetilskuddet til voksne lærlinger, så man bygger opp ett sted, og graver under på et annet, og det kan få ganske alvorlige konsekvenser. Vi vet at det er 1 000 voksne mennesker som har vært avhengig av dette tilskuddet for å kunne ta sitt fagbrev, så dette kan etter min oppfatning være en alvorlig sak. Når Arbeiderpartiet også går inn for det, synes jeg at det må være uttrykk for et arbeidsuhell, og jeg håper at det er et arbeidsuhell, og at det ikke er et ønske om å svekke fagopplæringen, slik som dette kan bli. Så et tredje spørsmål til statsråden. Det går på rammetilskuddet til grunnskolen. Jeg har tidligere vist til den utredningen som Lærerlaget har laget, og mitt spørsmål blir veldig konkret og greit: Mener statsråden at det finnes en nedre grense for rammetimetallet før han må gripe inn, og før han eventuelt vil komme tilbake til Stortinget med et forslag om en minstestandard. Hvis han mener at det finnes en slik nedre grense, hvor går den eventuelt?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-15:
Representanten Arne Lyngstad avsluttet sitt innlegg med å si at dette er et godt sentrumsbudsjett for skolen. Det var det siste han sa i sitt innlegg. Jeg regner med at de sindige norske lærerne som har aksjonert i løpet av høsten på grunn av manglende ressurser, merker seg denne formuleringen – at dette ikke bare er et sentrumsbudsjett, men det er et godt sentrumsbudsjett. En kan heller ikke la være å undre seg etter en slik debatt. Det stikker en del personer fram innimellom og understreker viktige ting, som forskning osv. Representanten Torstein Rudihagen holdt et godt innlegg om forskningens betydning, om det fremtidige kunnskapssamfunnet osv. Dette gjør han tydeligvis uten å ha lest budsjettet, for hvis vi går igjennom budsjettet bit for bit, ser vi at det er en viss økning i forskningsbevilgningene, det er en viss økning til universitetene og høyskolene, det er en viss økning innenfor næringslivsforskningen, og det er også en økning i vår kontingent til EUs femte rammeprogram – ganske mange millioner kroner i økning til det femte rammeprogrammet. En har også lagt inn en del til bygg og slike ting, så samlet sett blir det en viss økning i forskningsbudsjettet. Men Stortinget har tidligere vedtatt at vi skal opp på OECDs gjennomsnittsnivå når det gjelder forskning. Jeg er ikke sikker på at dette budsjettet, selv med en viss økning, drar oss nærmere dette målet. Det er litt avhengig av hva som skjer i andre land. Men jeg kan ikke se og tror ikke at vi med den økningen er kommet nærmere det målet som vi skal nå i løpet av fem år. Regjeringen har antydet at vi skal klare det i løpet av fem år. Jeg er ikke sikker på at dette første året drar oss nærmere dette gjennomsnittsnivået. Til de som snakker om forskning ute i distriktene: I budsjettet ligger det et forslag om å bruke 15 mill. kr til å etablere et bedriftsuniversitet på Fornebu. Det er vel og bra, men rundt om på de øvrige norske universitetene og høyskolene foregår det mye spennende utviklingsarbeid rettet mot næringslivet og enkeltpersoner. Når SV foreslår at dette også skal stimuleres og få økonomisk støtte, er det ikke mulig å få flertall for det. Derfor blir det litt hult når representanter fra Arbeiderpartiet understreker miljøene ute i Distrikts-Norge. Når vi legger fram konkrete forslag om at disse midlene også bør gå til den type prosjekter, får vi ikke støtte til det.
Rune E. Kristiansen (Arbeiderpartiet), 1999-12-15:
Jeg skal begynne med noe som kanskje ikke er så vanlig, nemlig å skryte av en representant fra et annet politisk parti. Jeg vil gjerne uttrykke at jeg synes representanten Tingelstad har vært svært konstruktiv i sine holdninger til et budsjettsamarbeid med Arbeiderpartiet, og selvfølgelig ikke minst også i behandlingen av det fagbudsjettet som vi diskuterer her i dag. Jeg tror representanten Tingelstad, etter å ha hørt Inge Lønning i dag, av praktiske grunner og også ideologiske grunner vil si seg svært fornøyd med at det er Arbeiderpartiet de nå skal samarbeide med framover. Det er sånn, og det er det også i forhold til representanten Tingelstad, at budsjettsamarbeidet i år vil det være en utfordring å kunne videreføre også neste år. Jeg har registrert at enkelte innen Regjeringen har vurdert det slik at det er et samarbeid i år, og så får vi se hva som skjer neste år. Men skolepolitikken må være langsiktig, og det er ingen tegn i tiden som tyder på at Høyre og Fremskrittspartiet skulle være naturlige samarbeidspartnere for Senterpartiet i årene som kommer når det gjelder utdanningspolitikk. Spørsmålet til representanten Tingelstad vil da være om hun ser det som helt naturlig å videreføre det samarbeidet vi har hatt i år, også inn i neste år når vi skal lage et nytt statsbudsjett.
Rune E. Kristiansen (Arbeiderpartiet), 1999-12-15:
Både representanten Lønning og representanten Falch Fladmark har reagert og brukt relativt sterke uttrykksformer knyttet til Arbeiderpartiets og Fremskrittspartiets merknad om forskning. Da føler jeg behov for å si følgende: Arbeiderpartiets merknader i den sammenheng har helt fra vi la inn merknadene våre, ligget der. Det er ikke slik at Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet har utarbeidet en fellesmerknad. Tvert imot, Arbeiderpartiet har lagt merknaden inn som sitt prinsipielle standpunkt. Og at Fremskrittspartiet slutter seg til merknaden, ser ikke Arbeiderpartiet som negativt, når man da får flertall for et syn. Det er det jeg har registrert så langt. Og jeg ville bli overrasket hvis f.eks. Venstre, om de legger fram en merknad som får flertall, plutselig skulle trekke merknaden sin. Man har vel en klar oppfatning av hva man gjør når man legger fram ting i en komite – Det var bare det jeg gjerne ville presisere.