Erna Solberg (Høyre), 2003-03-04:
Jeg er glad for at vi alle er enige om at det er viktig å få til bosettingen. Jeg har likevel lyst til å minne om at siden 1994 har kommunene aldri gjort en så stor dugnad som de gjorde i 2002, og også 2003 ser ut til å bli et meget bra år. Altså: Det er mange som sier ja, og jeg synes det er veldig viktig at man også fokuserer på alle de kommunene som faktisk bidrar og gjør en innsats i bosettingsarbeidet. Britt Hildeng sa at vi ikke klarer å oppfylle våre internasjonale forpliktelser. Vi må være klar over at i internasjonal sammenheng i Europa, er vi blant dem som har kortest saksbehandlingstid i asylsaker. Vi har også valgt en modell i Norge hvor lokaldemokratiet avgjør om vi klarer bosettingsmålene eller ikke. Danmark har tvangsbosetting, altså man bestemmer hvor mange hver kommune skal ta imot, og dem må man ta imot. Sverige har 50 pst. av sine bosettinger på direktebosetting, dvs. at personer flytter til en kommune i asylperioden, og får de opphold, så blir de der og deltar i et integreringsarbeid. Modellen i andre land er at de får til raskere bosetting, men til en kostnad når det gjelder vedtakene i forhold til lokaldemokratiet som vi ikke har villet ta i Norge – noe som senest kom frem under diskusjonen våren 2001. Jeg har ikke lyst til å spekulere i alternative metoder for bosetting. Jeg har på en konferanse blitt spurt om alternativet tvangsbosetting, og jeg har sagt at da kan direkte bosetting være like riktig. Men det er altså hypotetiske debatter. Jeg har sagt i mitt svar til interpellanten at jeg mener vi skal ha bosettingsordningen slik den er vedtatt, og slik den nå er bygd opp, og la det apparatet som nå er laget, få virke en periode for å se om det fungerer. Og så langt, selv om vi ikke når målene våre, har vi oppnådd ganske mye. Representanten Gitmark var inne på flere tiltak, som selvfølgelig kan bidra til mer stabilitet i ordningen – at man kan se på kvalitetsutvikling over flere år ved å ha mer faste avtaler. Ikke minst kommer det til å være viktig i forhold til mindreårige. Vi jobber her med et helt nytt bosettingskonsept, der det å ha en samarbeidspartner blant enkeltkommuner som rett og slett kan og vil gi oss lengre avtaler, kan være én viktig modell. Så til Sandberg vil jeg bare si at det ikke er nytt at vi vil lette presset ved å se på asylpolitikken. En av de viktigste grunnene til at vi fjernet 15-månedersregelen, var jo faktisk at det var en rekke personer som fikk opphold i Norge bare på grunn av lang saksbehandlingstid – den bygde seg opp under den forrige regjeringen – som ikke hadde behov for beskyttelse. De som ikke hadde behov for det, fikk altså bosetting. Det synes jeg gir mindre troverdighet til hele flyktningpolitikken, men det er også en belastning i forhold til kommunene. Det er mange andre ting jeg kunne valgt å kommentere. Jeg har bare lyst til å si én ting. Det er altså ikke slik at lavere bosettingstall er skyld i at norskopplæringen er fjernet. Det er ingen indikasjoner på det. Det er fortsatt slik at når man kommer ut etter å ha vært bosatt, har man fått norskopplæring. Det er overføringsflyktningene som ikke har norskopplæring i det hele tatt ved bosetting i kommunene. Jeg synes det er litt påtakelig at Arbeiderpartiet bare kuttet halvparten, men det høres ut som om de ikke kuttet noe. De la altså opp til et meget komplisert system. Og til slutt til Arbeiderpartiet: Skal man gi 60 pst. dekning, som, slik jeg forstod det, var viktig i enkelte tettbygde strøk, så gir bevilgningen på 112 mill. kr mer som de hadde i budsjettet, 200 flere boliger, og da er det ingenting igjen til ungdoms- og utleieboliger. Det er dobbeltbudskap det man holder på med.