John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-02-01:
Først vil jeg kommentere St.meld. nr. 28 om innhold og kvalitet i omsorgstjenestene. Jeg må innledningsvis innrømme at for meg og Fremskrittspartiet har det vært vanskelig å finne noen politisk essens i den 78 sider lange stortingsmeldingen, som ble lagt frem av den forrige regjering. Slik jeg ser det, er stort sett hele meldingen en gjentakelse av selvfølgeligheter. Nytenkning, ikke minst når det gjelder brukernes valgmuligheter og avgjørende medbestemmelse, er nærmest fraværende i meldingen. Omsorgsmeldingen er lite konkret og neppe noe egnet redskap for å forbedre våre omsorgstjenester. Det meste som er anført i meldingen, har fått hele komiteens tilslutning, uten at dette på noen måte har tilført omsorgen i videste forstand særlige fremskritt. Når meldingen i den foreliggende innstilling i store trekk har fått komiteens tilslutning, understreker dette etter mitt skjønn at alle politiske partier i Norge bygger på et humant menneskesyn hvor menneskeverdet er ukrenkelig, uavhengig av fysisk eller psykisk utrustning, alder, inntekt og sosial status. Det er således ikke noe enkelt parti eller noen regjeringskonstellasjon i dette land som kan påberope seg bedre og riktigere verdier og menneskesyn enn andre. Det er også særdeles vanskelig å måle verdier. Et mål kunne kanskje være å registrere om det finnes forskjeller på partiene når det gjelder å åpne den statlige lommeboken for overføring av ressurser til omsorgs- og hjelptrengende av alle kategorier. Det er de realpolitiske vedtak de omsorgstrengende og hjelptrengende faktisk er avhengig av, ikke av partipolitiske verbale verdiproklamasjoner eller besvergelser om såkalt rettferdig fordeling. Det er dessverre et faktum at en vesentlig del av de statlige velferdsoverføringene går til friske og arbeidsføre. I den foreliggende innstilling til St.meld. nr. 28 for 1999–2000 har Fremskrittspartiet merket seg noen forhold jeg her kort skal kommentere. Når det gjelder eldreomsorgen totalt sett, både institusjonsomsorgen og hjemmetjenestene, bør kvaliteten på disse i større grad bestemmes av brukerne selv. Når det gjelder omsorgstilbudene i kommunene, må brukerne i langt større grad enn hittil få direkte medbestemmelsesrett når det gjelder å fastlegge behovet for hjelp, det være seg i åpen omsorg eller i institusjonsomsorg. De omsorgstrengende må gis valgmuligheter. Det finnes dessverre altfor mange eksempler på at svært gamle og hjelpeløse mennesker avspises med noen timers hjemmehjelp eller hjemmesykepleie i uken, pasienter som åpenbart burde ha vært i institusjonsomsorg. Når det gjelder hjemmetjenestene, bør administreringen av hjelpen i større grad overlates til brukerne selv, betalt av det offentlige etter en omforent pris. Dette praktiseres i våre naboland med godt resultat. Jeg viser også i denne sammenheng til Fremskrittspartiets nylig innleverte Dokument nr. 8-forslag, hvor vi foreslår å lovfeste oppsøkende hjemmesykepleie, slik at man til enhver tid har oversikt over de hjelpebehov av ulik art som eldre mennesker over 75 år måtte ha, dette for å unngå skade og ulykker samt gjøre det mulig for de eldre å bo lenger i egne hjem. Jeg forventer faktisk at dette forslaget vil få tilslutning i komiteen når saken skal behandles der med det første. Vi må også, etter Fremskrittspartiets mening, få et uavhengig tilsyn med eldreomsorgen. Jeg viser i denne forbindelse til at Fremskrittspartiet på nytt har fremmet et Dokument nr. 8-forslag om etablering av eldreombud, som også ligger til behandling i komiteen. Fylkeslegenes tilsyn, som bare omfatter institusjonsomsorgen, er for smal og utilstrekkelig. Fremskrittspartiet er ellers uenig i at fylkesmannen ble tillagt tilsynsansvaret for omsorgsboligene. De fleste av disse vil være bebodd av omsorgstrengende, og tilsynsansvaret bør derfor tillegges fylkeslegene. Fremskrittspartiet mener at hyppigheten av tilsynsbesøk i våre sykehjem er for dårlig fra fylkeslegenes side, og vi mener også at slike tilsynsbesøk for det meste bør være uanmeldte besøk, slik at mangler kan avdekkes der og da. I pasientrettighetsloven er det åpnet for fritt sykehusvalg fra inneværende år. Tilnærmelsesvis lik frihet burde de eldre syke og omsorgstrengende også få, både når det gjelder omsorg i innland og i utland. Skal denne valgmuligheten gjøres mulig, må det åpnes for private tjenesteytere både i inn- og utland. Dette burde ikke på noen måte være betenkelig, idet det offentlige sitter med ansvaret for kvalitet og kontroll med hvordan tjenestene utføres. Konkurranseutsetting av omsorg kommer etter hvert i flere og flere norske kommuner. Dette gir også fleksibilitet og valgmuligheter for brukerne. Så langt synes privat tjenesteyting med offentlig kontroll å ha gitt bedre kvalitet og i mange tilfeller rimeligere drift. Fremskrittspartiet har også i denne innstillingen som i mange andre innstillinger de seneste år, påpekt at svært mange kommuner har en uakseptabelt lav bemanning i sine omsorgsinstitusjoner. Dette gir dårligere omsorg, mer stress og dårlig rekruttering av helsepersonell. Den foreliggende stortingsmelding og innstilling synes å være mindre opptatt av rusomsorgen enn det Fremskrittspartiet kunne ha ønsket. Våre stoffmisbrukere er en gruppe på mellom 10 000 og 20 000 mennesker, en gruppe som har vært skammelig forsømt i svært mange år. Skal vi kunne løfte opp denne gruppen, må behandling og rehabilitering av de narkomane gis større faglig prestisje. Klientstemplet må bort. Stoffmisbrukerne er syke mennesker, og helsevesenet bør ha ansvaret. De rusfrie behandlingstilbudene må få bedre kvalitet. Den medikamentelle behandlingen må gjøres tilgjengelig uten for meget byråkrati. Dette synes å bli virkelighet om sosialministeren følger opp det vedtaket Stortinget nylig gjorde, og som muliggjør at spesialister i allmennmedisin får lov å forskrive medikamenter for rehabilitering og behandling av heroinmisbrukere. Så noen kommentarer til St.meld. nr. 34 for 1999–2000, evaluering av eldreplanen etter to år. Det fremgår av meldingen at planen er i rute når det gjelder ferdigstilling både av omsorgsboliger og sykehjemsplasser, og at ca. halvparten av pleieårsverkene allerede er på plass i omsorgen. Dette er vel og bra, men jeg vil gjerne minne om et vesentlig poeng som var tatt inn i Innst. S. nr. 294 for 1996–97: «– Gi trygghet for nødvendige pleie- og omsorgstjenester tilpasset den enkeltes behov». Så langt jeg har kunnet registrere, også på bakgrunn av den foreliggende evalueringsmelding, har man så langt ikke maktet å imøtekomme Stortingets klare pålegg om at omsorgstjenestene til enhver tid skal være tilpasset den enkelte bruker. Dette belegger jeg med at i hvert fall i de første to år av eldreplanen er det bygd forholdsvis flere omsorgsboliger enn sykehjemsplasser, og at sterkt pleietrengende mennesker er plassert i disse omsorgsboligene og ikke har tilstrekkelig tilsyn og pleie, slik den enkelte har behov for. Det er også registrert over 2 000 på venteliste for sykehjemsplass. I tillegg kommer det problemet at våre offentlige sykehjem i snitt har en for lav bemanning i forhold til den pleietyngde de nåværende pasienter representerer. Alderssnittet i våre offentlige sykehjem er i dag på 85 år og mer, og svært mange av pasientene har daglig behov ikke bare for pleie og omsorg, men også for intensiv behandling for multiple lidelser. Dette krever ikke bare tilstrekkelig antall personell, men det krever i større grad utdannet fagpersonell for å ivareta denne behandlingen. Legebemanningen i våre offentlige sykehjem er svært lav, kun ett legeårsverk pr. 150 pasienter. Etter mitt skjønn burde legebemanningen i offentlige sykehjem ligge på én lege pr. 50 pasienter. Så langt jeg kan forstå, har vi i dag etter at eldreplanen har vært på skinnene i to år, faktisk færre sykehjemsplasser enn det vi hadde da planen ble iverksatt i 1998. Meldingen viser at kommunene har innmeldt behov for langt flere boenheter enn det Stortinget forutsatte, og departementet anbefaler i meldingen at boenhetene øker med 5 000 plasser. Dette er jeg glad for. Fremskrittspartiet finner imidlertid for sin del at heller ikke 5 000 nye plasser vil være tilstrekkelig for å møte den bølge av eldre og syke som vi får i løpet av en tiårsperiode fremover. Vi foreslår konkret i innstillingen ytterligere 5 000 plasser, og det skal være sykehjemsplasser. Vi mener at vi må dekke et behov som tilsvarer 25 sykehjemsplasser pr. 100 beboere over 80 år. Vi finner at det er en rimelig dekning i fremtiden. I dag ligger vel snittet på et sted mellom 17 og 20 senger pr. 100 personer over 80 år. Jeg tar opp de forslagene fra Fremskrittspartiet som ligger i innstillingene.