Bent Høie (Høyre), 2009-06-17:
I løpet av det siste året har Høyre fremmet tre omfattende representantforslag om en alternativ asyl-, innvandrings- og integreringspolitikk. Først fremmet vi et omfattende innstrammingsforslag som skulle bidra til å håndtere den situasjonen en var i sommeren 2008, med en altfor stor tilstrømming av grunnløse asylsøkere. Så fremmet vi et forslag om 23 konkrete nye forslag når det gjaldt en bedre integreringspolitikk. Og så har vi i dette forslaget fremmet forslag om en omfattende, samlet, ny utsendelsespolitikk. Dette siste forslaget baserer seg på den situasjonen at vi har mellom 18 000 og opp mot 30 000 personer som oppholder seg ulovlig i Norge, og som skulle ha vært sendt ut. Med den høye tilstrømmingen vi har hatt de siste årene, vil naturligvis antallet øke etter hvert som søkerne får avslag og ikke blir transportert ut. Da er det behov for å samle ansvaret for utsendelsespolitikken og få en felles politikk på dette området. På mange måter har dette vært fraværende i den politiske diskusjonen, fordi alle har sagt at dette er politiets oppgave, og så har en ikke diskutert dette videre. Vi er derfor opptatt av bl.a. å se på de erfaringene som man har gjort i Frankrike, ved å samle dette myndighetsområdet – økonomien og virkemidlene på dette området – ett sted. I dag er dette spredt mellom Justisdepartementet, Arbeids- og inkluderingsdepartementet og Utenriksdepartementet. Vi er derfor glad for at et flertall i komiteen, bestående av to av regjeringspartiene, sier at det er behov for en mer samlet utsendelsespolitikk, og vi håper at også statsråden senere kan bekrefte at Regjeringen vil jobbe videre med dette. Vi er også glad for at vi har fått tilslutning av et flertall, med unntak av ett av regjeringspartiene, til å få vurdert å bruke bistandsmidler i større grad for å få på plass returavtaler. Vi er overrasket over at regjeringspartiene og statsråden fortsatt skryter uhemmet av Torshovprosjektet, som i realiteten har smuldret opp, gjennom at Politiets utlendingsenhet har trukket seg fra prosjektet og ikke lenger konsentrerer seg om å behandle saker der personer med stor sannsynlighet vil få avslag. Vi er redd for at det at Torshovprosjektet smuldrer opp, vil gjøre arbeidet med å jobbe i den retning – som jeg mener er helt riktig – vanskeligere. Det er også for oss et bevis på at det ikke er noe trykk på dette fra Justisdepartementets side, for dette er ikke Justisdepartementets hovedfokus, de tror at dette er Arbeids- og inkluderingsdepartements ansvar, noe det ikke er. Det bekrefter behovet for de tiltakene som ligger i saken. Mens komiteen behandlet denne saken, oppstod også de såkalte Taliban-sakene gjennom flere oppslag i Aftenposten. Tre av forslagene i innstillingen har tilknytning til det. Det ene forslaget er å gi en instruksmyndighet overfor UNE, tilsvarende det man har overfor UDI i prinsippspørsmål, slik at man igjen kan få en politisk styring med prinsippspørsmål og UNEs avgjørelser. Dette forslaget har fått Fremskrittspartiets, Kristelig Folkepartis, Venstres og Høyres tilslutning, men jeg er skuffet over at ikke regjeringspartiene kan være med på dette. Det neste forslaget er knyttet opp til at disse sakene har avslørt at det i hvert fall i beste fall er en usikkerhet knyttet til i hvor stor grad en har gode nok rutiner til å følge opp utsagn som innebærer at personer åpenbart har gjort noe som er straffbart, der Norge har internasjonale forpliktelser til å straffeforfølge, og hvordan rutinene for det er i UDI og i UNE. Dette forslaget blir dessverre også nedstemt. Det tredje forslaget dreier seg om å endre praksisen til UDI når det gjelder beskrivelsen av tilknytningen til Taliban som et forhold som skal legges i den positive vektskålen når en vurderer grunnlaget og behovet for beskyttelse. Dette forslaget får dessverre bare Høyres, Fremskrittspartiets og Venstres tilslutning. Alle disse tre forslagene mener vi vil være en helt nødvendig oppfølging av disse sakene og flere saker vi har sett denne våren. Jeg er redd for at hvis det ikke blir gjort noe med dette nå, vil vi komme i en veldig vanskelig situasjon, ikke minst vil det undergrave befolkningens tiltro til at asylinstituttet er det det skal være, nemlig et grunnlag for å gi beskyttelse til mennesker som har behov for vår beskyttelse.