Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2014-06-13:
Det er bred enighet om at det er viktig å gjøre en jobb for å holde sysselsettingen oppe og ledigheten nede. Det viser denne debatten. Statsministeren peker på de lange linjer, demografi, klimaskifte, de store økonomiske linjene og behov for forskning og utvikling. Men det er også viktig å ha blikket festet på hva som skjer nå, hva skjer i den nære framtid? Som John Maynard Keynes en gang sa: «I det lange løp er vi alle døde.» Vi må også se på hva som skjer nå. I Hordaland har ledigheten det siste året økt med 16,5 pst. Det tilsvarende tallet nasjonalt er vel 9 pst. økning. Hordaland har i likhet med resten av Vestlandet en næringsstruktur med mye konkurranseutsatt industri. Vi er sterkt påvirket av nedbremsing i olje- og gassinvesteringene, og vi ser på målinger osv. at pessimismen er større i vest enn i resten av landet. Dette er ikke en uventet utvikling, som statsministeren selv var inne på. Dette er noe vi har sett komme en stund. Derfor er det viktig å se på hva vi kan gjøre med det. På mange måter mener jeg at regjeringens politikk slik som den blir ført, er med og akselererer en negativ utvikling av dette. CO2-kompensasjonen og slaget om den har vært nevnt. Det har vært en viktig sak for industrien på Vestlandet. Det er også en annen viktig sak for industrien på Vestlandet. Det gjelder muligheten til å permittere arbeidskraft og holde på kompetansen i bedriftene. Permitteringsregelverket og utvidelsen av arbeidsgiverperioden her fører nå til at folk blir oppsagt, og bedriftene mister kompetansen framfor å holde på den i en tid med litt lavere omsetning. Det fører også til at bedriftene i større grad bruker innleid arbeidskraft framfor å ansette egne folk. Nå har vi også de endringene som blir foreslått i arbeidsmiljøloven, som akselererer denne utviklingen. At man skal få adgang til økt bruk av midlertidige ansettelser, at det skal bli vanskeligere for fagforeningene å protestere på bruk av innleie, og at det skal bli billigere å bruke innleid arbeidskraft siden man som innleid arbeidskraft ikke lenger skal ha samme lønn som de kollegene som man jobber sammen med, vil føre til færre faste stillinger. Det er en helt naturlig konsekvens av de endringene som nå foregår, og den virkeligheten som industrien står overfor. Det er ille for dem det gjelder: De som mister jobben sin, og de som blir henvist til midlertidig ansettelse eller jobber i såkalte vikarbyråer, som driver og leier ut arbeidskraften med varierende grad av seriøsitet. Jeg har lyst til å bruke litt tid på å si at dette er ille for samfunnet som helhet og ille for bedriftene det gjelder. Konkurransekraften i Norge er i veldig stor grad basert på at vi har bedrifter med høyt kompetent arbeidskraft og arbeidskraft som er omstillingsdyktig til å ta de takene som trengs når det kniper, når man skal skaffe seg ny kompetanse, ta kurs og jobbe effektivt for å sikre bedriftenes konkurranseevne. De båndene mellom bedrift og arbeidstaker som vi har i dag, blir svekket når man får en mindre grad av kjernearbeidskraft og en større grad av løsarbeidskraft i utkanten av dette. Det svekker bedriftenes evne til å konkurrere. I valgkampen var jeg på besøk hos Frank Mohn Fusa, som er en bedrift som produserer og selger dyre produkter i et tøft internasjonalt marked, og som overlever. Deres filosofi på dette området er at de vil aldri leie inn arbeidskraft, og de vil aldri ta inn midlertidig arbeidskraft. De vil sikre seg at de har den arbeidskraften de har, gjennom å ta inn lærlinger og følge det opp videre, og ha egne ansatte hele veien, fordi det styrker bedriftskulturen, og det styrker konkurranseevnen. Det har gjort det mulig for dette konsernet å bli verdensledende med – for å si det forsiktig – godt betalte industriarbeidere som produserer produktene og følger dem ut i markedene. Det har vært en suksesshistorie. Det er basert på den norske modellen. Den er i ferd med å bli svekket under denne regjeringen, dessverre.