Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2020-03-05:
Denne saken handler om de 78 menneskene som har blitt dømt for trygdesvindel – uskyldige folk som har blitt rammet av statlig justismord – f.eks. om bestefaren som måtte holde skjult for barnebarna sine at han skulle i fengsel. Den handler om de vel 2 000 menneskene som har fått uriktige tilbakebetalingskrav, mange av dem på store summer, som har ført til at folk har måttet gå fra hus og hjem, ført til økonomisk ruin, og mange av dem kan fortsatt ikke gjøre grunnleggende ting, som å få seg et telefonabonnement, på grunn av betalingsanmerkninger. Så handler den også om de tusener av mennesker, et ukjent antall, som har blitt nektet sin rett til å reise, slik som hun som ville reise for å besøke sin søster som var på slutten av livet. Derfor har denne saken alltid for SV først og fremst vært et spørsmål om å få til opprydning, oppreisning og rettferdighet for ofrene. Det er prioritet nummer én. Et av de store spørsmålene er hvordan det kan ha seg at folk har blitt dømt uriktig år etter år uten at det har blitt avdekket. Er det tilfeldig at det er akkurat brukere av Nav, folk med sykdom, folk som trenger hjelp, som har blitt rammet, uten at noen har klart å avdekke det i så mange år, verken regjering, storting, domstolene eller media? Det er her det stinker klassejuss i denne saken. For det er vel åpenbart for de fleste av oss at hadde det vært de rike og de mektige som hadde vært uriktig straffeforfulgt over så mange år, ja, da ville det ha blitt avdekket. De hadde hatt pengene til å betale dyrt for advokater som etter hvert kunne oppdaget EØS-regelverket. Det sa til og med Advokatforeningens generalsekretær i høringen på Stortinget om denne saken. Det kaster en alvorlig dom over rettsvesenet vårt. Det sier tydelig at rettssikkerhet er et klassedelt gode i Norge, særlig når ordningen med fri rettshjelp de siste årene har stått stille, slik at stadig flere faller utenfor. Derfor er en av de viktigste lærdommene fra denne skandalen at vi er nødt til å gjøre noe, slik at folk får lik rettssikkerhet uavhengig av lommebok. En annen lærdom er at vi må snakke om og behandle dem som trenger hjelp fra Nav, på en bedre måte. I år etter år har debatten om brukere av Nav blitt stadig mer preget av mistenkeliggjøring. Brukerne blir mistenkt for egentlig ikke å være syke, for å snylte, og ord som Nav-er har fått sette seg i debatten. Med den mistenkeliggjøringen har det fulgt stadig strengere kontrollregimer av brukerne og stadig nye innstramminger og kutt, f.eks. i arbeidsavklaringspenger. Nav har blitt rigget mer og mer for å ta folk istedenfor å hjelpe folk. Samtidig har det vokst fram et heftig målstyringsregime med store avstander mellom dem som er i front, og dem oppe på toppen. På høringen var de ansattes representanter tydelige på at alt dette også har bidratt inn i den saken vi behandler i dag. Derfor er det så tydelig at en av lærdommene vi må trekke fra denne saken, er at det trengs en tillitsreform i Nav. Denne skandalen er en massiv sak. I går kom granskingsutvalget med sin første delrapport som også viser det. Den var helt tydelig på at det faktisk har vært en rettsanvendelsesfeil i denne saken, at folk har blitt uskyldig dømt. Det er en fin avklaring å få. Og så peker den på at feilen i hovedsak stammer fra tilbake til 1994, da Norge inngikk EØS-avtalen. Det er en stor utvidelse av denne saken, som gjør den bare større, og som peker på at enda flere sannsynligvis har vært rammet. Derfor er det masse i denne saken som vi ennå ikke kan si noe sikkert om fra kontrollkomiteen eller fra Stortingets side generelt, særlig om det som har hendt lenger tilbake i tid. Men jeg vil være helt tydelig på én ting, og det er at vi i SV ser kritisk på eventuelle feil og mangler som har blitt begått, også i den regjeringen vi satt i. Denne sakens alvor er for stort til å legge partipolitiske dempere på kritikken fra Stortinget. De hittil ubesvarte spørsmålene må vi og skal vi ha en skikkelig behandling av når granskingsutvalget kommer med sin endelige rapport. Men saken vi behandler i dag, har en klar avgrensning. Det er tidligere statsråd Anniken Hauglies redegjørelse om trygdeskandalen til Stortinget, og den gjelder perioden fra 2012 til 2019. I den behandlingen vi har gjort av saken, har det vært naturlig særlig å fokusere på de siste årene, på hvorfor ikke skandalen ble avdekket før, hvorvidt regjeringen har håndtert saken riktig, og ikke minst det politiske ansvaret for den største rettssikkerhetsskandalen i Norge etter krigen. Perioden fra juni 2017, når Trygderetten kommer med sine første kjennelser som opphever Navs vedtak og viser til EUs trygdeforordning artikkel 21, fram til nå er spesielt viktig. Da begynner varslene virkelig å komme, men saken blir likevel ikke avdekket i sitt fulle alvor før august 2019. Så hva er egentlig kjernen i denne saken? Jo, det er at det har skjedd flere statlige justismord mot uskyldige mennesker som kunne ha vært hindret. Den store alarmen i Arbeids- og sosialdepartementet både kunne og burde ha gått før. Hadde arbeidsministeren reagert tidligere på de opplysningene de faktisk hadde, ville flere mennesker kunne unngått å bli dømt. Tidligere riksadvokat Tor-Aksel Busch var tydelig i kontrollkomiteens høring på at det var en rekke skjæringspunkter i denne saken hvor også departementet var involvert og hadde opplysninger, og hvor Riksadvokatens kontor kunne og burde blitt informert. Hvorfor er det viktig? Jo, fordi, som Busch sa, hvis hans kontor hadde fått vite om Trygderettens kjennelser, om usikkerheten i Nav, om de opplysningene departementet faktisk satt på ved disse skjæringspunktene, hadde han hatt plikt til å gjøre to ting: å stanse nye saker som går for retten, og å ta opp igjen og undersøke gamle saker. Det hadde avdekket alvoret. Et viktig skjæringspunkt er årsskiftet 2018–2019. Den 20. desember får Arbeids- og sosialdepartementet et brev fra Nav som skisserer to alternativer for hva den pågående usikkerheten er. Det ene er at feilen gjelder kun såkalt kortvarige, midlertidige opphold, mens det andre alternativet som skisseres, er i bunn og grunn hele trygdeskandalen. I november samme år fikk også departementet en e-post fra Nav som tar opp en konkret trygderettskjennelse, hvor Trygderetten opphever Navs vedtak mot en person som har oppholdt seg midlertidig i utlandet. Det var flere opphold, et av dem var et lengre, midlertidig opphold over så lang tid at det var snakk om så store summer at denne personen vanligvis ville blitt dømt for trygdesvindel. Men noen uker etter slår likevel departementet seg til ro med den minst dramatiske konklusjonen og deler ikke disse opplysningene og vurderingene med Riksadvokatens kontor. Her kunne og burde alarmen ha gått, og mange mennesker ville ha blitt reddet fra justismord. Et annet skjæringspunkt som den tidligere riksadvokaten også pekte på, var våren 2019, da departementet gir sitt samtykke til at Nav skal endre praksis. Den informasjonen burde hans kontor hatt. Det kunne også ført til at alvoret hadde blitt avdekket. Men regjeringen informerer ikke Riksadvokatens kontor. I stedet vektlegger de tre ting overfor Nav som får alvorlige konsekvenser. De sier at praksisomleggingen kun skal gjelde framover i tid. Det gjør at Nav ikke går bakover og finner anmeldelser. De bruker begrepet «kortvarige, midlertidige opphold», og det var jo i de lengre oppholdene med større pengesummer at det lå anmeldelser og saker i rettsvesenet. Departementet framhever også behovet for kontrolltiltak, slik at det ikke blir åpnet for at flere skal kunne reise med ytelser til andre EØS-land – et tydelig signal til Nav. Det kommer tydelig fram i f.eks. Navs internrevisjonsrapport at alle disse tre forholdene forsinker det å avdekke alvoret i saken betydelig. Ny tid går, samtidig som folk får nye tilbakebetalingskrav og blir uskyldig dømt. Ja, til og med den 16. september i fjor, lenge etter at alarmen visstnok hadde gått i regjeringen, stilles en person for retten og dømmes feilaktig for trygdesvindel. Nav vet om rettssaken, møter departementet den 13. september, men stopper ikke rettssaken fordi departementet måtte utrede saken mer. Personen dømmes til 90 dagers fengsel. Det er helt tydelig at flere justismord kunne vært unngått, at regjeringen kunne og burde slått alarm på en rekke forskjellige tidspunkter i denne tidslinjen. Bare det er så alvorlig og med så store konsekvenser for dem det gjelder, at det er grunn nok for SVs konklusjon i denne saken. Men det er åpenbart en rekke andre ting man kan nevne, en rekke andre forverrende omstendigheter og forhold i denne saken. Vi har også i denne behandlingen avdekket at arbeidsministeren og regjeringen langt på vei har villedet Stortinget på flere punkter – i tidligere statsråd Hauglies redegjørelse og da regjeringen la fram en stortingsproposisjon i 2017 som manglet kritisk viktig informasjon for Stortingets vedtak. Det første: En viktig del av Anniken Hauglies forklaring på hvorfor alarmen ikke gikk tidligere, er at departementet kun var klar over feilpraktisering når det gjaldt kortvarige, midlertidige opphold i EØS fram til august 2019. I sin redegjørelse til Stortinget sier hun at hennes departement kun var informert om slike kortvarige, midlertidige opphold «av få ukers varighet». Likevel fikk Arbeids- og sosialdepartementet tilsendt en trygderettskjennelse, som jeg har nevnt, den 27. november 2018 som altså opphevet Navs vedtak i en sak med et opphold på fem måneder, med henvisning til EUs trygdeforordning. Det Hauglie sa i redegjørelsen, stemmer derfor ikke. Og det andre: I 2017 fremmer Arbeids- og sosialdepartementet en proposisjon som lovfester et fireukers tak for å motta arbeidsavklaringspenger i utlandet. I proposisjonen blir ikke trygdeforordningen nevnt, heller ikke at fireukerstaket ikke vil gjelde i de aller fleste tilfeller fordi det ikke kan settes krav til opphold etter forordningen. Proposisjonen tolkes også som et politisk signal i Nav og blir et hovedargument i etaten mot Trygderettens første kjennelse, som opphever Navs vedtak. Her starter også Nav med det feilaktige skillet mellom kortvarige og langvarige, midlertidige opphold i sine vurderinger. Det forsinker også avdekkingen av alvoret i denne saken betydelig. Så vet vi at vi har diskutert et annet siste forhold som også gjør saken verre, og det dreier seg om hemmeligholdet av noen sentrale dokumenter i denne saken. Hver stein skulle snus, sa statsråden. Det gjaldt tydeligvis ikke alle steinene. I løpet av denne saken har det kommet stadig nye opplysninger, uke for uke, stort og smått, som har stilt håndteringen av denne saken i et dårligere lys, gjort saken mer alvorlig. Det er mye vi ennå ikke vet, men noen ting er helt tydelig allerede. Det er tydelig at alarmen kunne gått, det er tydelig at justismord kunne vært unngått. I tillegg vet vi at Stortinget kan ha blitt villedet, og vi har sett hemmelighold og lite tillitvekkende valg fra regjeringen i opprydningen. I en så alvorlig sak hvor konsekvensene er så store og rammer ofrene så hardt, er faktisk en del av det å gjenopprette rettferdigheten at det også tas politisk ansvar, at også de på toppen bærer konsekvenser. Derfor fremmet vi forslag om mistillit mot Anniken Hauglie, og i innstillingen slutter de andre rød-grønne partiene seg til det. Så vet vi at Anniken Hauglie gikk av før vi var ferdig med å behandle denne saken, men det kan ikke bety at denne regjeringen ikke skal holdes politisk ansvarlig. Derfor fremmer vi i stedet forslag om kritikkvedtak. Så registrerer jeg fra de tidligere talerne at de borgerlige partiene heller velger å holde sin hånd over regjeringen mot den kritikken enn å plassere det ansvaret. Det er å beklage, for ofrene hadde fortjent litt mer selvransakelse, en erkjennelse om feil og vilje også fra regjeringens håndtering og evne til å ta kritikk. Det er også en del av det å gjenopprette rettferdighet og tillit etter en så alvorlig sak. Jeg tar opp det løse forslaget som SV har fremmet i saken.