Ingunn Foss (Høyre), 2018-02-06:
Stortinget skal i dag behandle to representantforslag som omhandler jordvern og kornlagring. Komiteen legger til grunn at begge representantforslagene, fra henholdsvis Senterpartiet og Miljøpartiet De Grønne, behandles samlet i denne saken. Nok tilgang på mat er en sentral del av beredskapen, og det er viktig å ta vare på produksjonsgrunnlaget og jordressursene. Norge har knapphet på matjord, og et samlet storting har fastsatt et mål om at årlig omdisponering gradvis skal ned til under 4 000 dekar per år innen 2020. Omdisponeringen av dyrket jord har vist en fallende tendens de senere år. I 2013 var omdisponeringen den laveste siden registreringen startet i 1976. Bondevik II-regjeringens halveringsmål, Solberg-regjeringens jordvernstrategi, departementenes arbeid, fylkesmennenes innsats og opplæring av folkevalgte har gitt resultater. Jeløya-plattformen slår også fast at jordvernstrategien skal følges opp. Regjeringen har gjennomført eller er godt i gang med alle de 17 tiltakene i jordvernstrategien. Flere departementer jobber aktivt for å bidra til at målet blir nådd. Et godt eksempel er fokuset på jordvern i den sist framlagte Nasjonal transportplan. Gjennom plan- og bygningsloven har kommunene det viktigste verktøyet for å ivareta jordvernet, og Høyre er opptatt av at lokaldemokratiet skal ha reell selvbestemmelse, og har tillit til at lokale politikere tar dette ansvaret. Regjeringen har fulgt opp åtte av de ni anmodningsvedtakene som Stortinget fattet i forbindelse med behandlingen av regjeringens jordvernstrategi. Det niende anmodningsvedtaket gjelder målet som skal bli nådd i 2020. Senterpartiet og Miljøpartiet De Grønne har foreslått flere tiltak i representantforslagene sine, men det er ingenting i forslagene i denne saken som endrer dagens politikk. Måltallene i jordvernpolitikken, 4 000 dekar per år, står fast, og det er heller ingenting i forslagene som strammer inn dagens regelverk. Det kan jo tyde på at flertallet er fornøyd med dagens politikk for jordvern, som har sitt utgangspunkt i en strategi som ble vedtatt av et samlet storting. Når det gjelder statlig kornlagring, er forslaget i saken at det skal legges fram en sak i 2019. Det er jo en stund fram i tid, og det er kanskje litt tidlig å forskuttere utfallet allerede nå, slik Senterpartiet gjør, ifølge Nationen. Senterpartiets forslag var at dette skulle etableres allerede i 2018. Rapportene fra Norsk institutt for landbruksøkonomisk forskning, NILF, konkluderer med at de norske verdikjedene for matkorn, mel og bakervarer kan håndtere de risikoene som er relevante. Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap, DSB, har analysert tilbudssvikt for korn. DSB foreslår at Landbruksdirektoratet får i oppdrag å overvåke risikoen for internasjonal tilbudssvikt for korn og fôrråstoffer. Landbruks- og matdepartementet viser til at Landbruksdirektoratet har ansvaret for å forvalte importvernet av landbruksvarer, og som en del av dette ansvaret følger direktoratet med på den internasjonale markedsutviklingen for landbruksvarer. Departementet vil tydeliggjøre overfor Landbruksdirektoratet at overvåking av risiko for internasjonal tilbudssvikt av korn og fôrråstoffer skal inngå i dette arbeidet. Konklusjoner i tidligere saker om kornlagring de siste årene er at det ikke er funnet hendelser med høy risiko for norsk matforsyning, og at kornlagring ikke er et målrettet og kostnadseffektivt tiltak for å styrke norsk matsikkerhet. Rapportene viser at det kan forekomme ulike former for forstyrrelser i forsyninger, men det forventes ikke at dette vil få store konsekvenser for matforsyningen i Norge. Matsikkerheten i Norge blir sikret gjennom nasjonal produksjon, handel og ivaretakelse av produksjonsgrunnlaget. Forsyningsberedskapen innenfor matvaresektoren er basert på at både nasjonal produksjon og import langt på vei kan opprettholdes også i kriser. En fullstendig avsperring fra internasjonale markeder over tid blir sett på som lite realistisk. Norge er og vil fremdeles være avhengig av importerte matvarer, innsatsfaktorer, maskiner og utstyr. Norge er også i den heldige situasjon at vi har en stor sjømatsektor. I tillegg til den faglige tilnærmingen i rapportene fra NILF og DSB har kornlagring også et etisk perspektiv. Bør vi som har en stor sjømatsektor, rent vann og en relativt trygg matforsyning, opprette en ordning som forutsetter at Norge går ut i internasjonale markeder og kjøper korn som andre lands innbyggere kan bruke til mat, for å la det ligge på lager i Norge? I en eventuell krise i verden eller i våre områder er det kanskje andre og mindre godt stilte land som trenger kornet. Kornlagring har også en høy pris. Statens landbruksforvaltning har beregnet at prisen på et lager på ca. 100 000 tonn, gitt en verdensmarkedspris på 1,50 kr per kilo, vil koste nærmere 0,5 mrd. kr over en femårsperiode. Hva skal prioriteres ned hvis dette skal prioriteres opp?