Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2003-02-11:
Med den saken vi skal behandle nå, tror jeg vi skal klare å komme oss grundig ned på jorden igjen, for ikke å si under jorden, i forhold til den mye større saken om statskirken som vi har vært gjennom, og som var i ferd med å fly litt opp mot himmelen. Den saken som nå behandles, er et privat forslag fra Sosialistisk Venstreparti, som foreslår at Stortinget skal be «Regjeringen fremme forslag om endringer i lov og regelverk slik at religiøse og livssynsminoritetene får en likestilt behandling i forhold til tjenester og seremonirom i tilknytning til gravferd og kirkegårder», samt be «Regjeringen vurdere om nåværende forvaltningsordning gir minoritetsgruppene en tilstrekkelig opplevelse av kirkegårdene som en offentlig gravplass». Det er ingen tvil om at en gravferd med kjente seremonier er en viktig del av sorgarbeidet etter dødsfall. Hele komiteen understreker derfor hvor viktig det er med en verdig gravferdsseremoni. Komiteen er imidlertid delt når det gjelder synet på om det er behov for å følge denne saken opp politisk. Komiteens flertall, faktisk alle partiene utenom Sosialistisk Venstreparti pluss undertegnede, mener at det nødvendige hensyn til at en gravferd preges av verdighet og høytid og av respekt for den enkeltes tro og livssyn er tilstrekkelig ivaretatt i dagens lovverk, og at det ikke er nødvendig med endringer. Fremskrittspartiets representanter konkluderer eksempelvis med at forskrifter og rammeverk praktiseres med imøtekommenhet og åpenhet overfor andre tros- og livssynssamfunn, og at lokale myndigheter har en god dialog med de ulike tros- og livssynssamfunn når det gjelder å finne praktiske løsninger. Jeg er imidlertid av den oppfatning at Sosialistisk Venstreparti neppe hadde tatt opp denne saken dersom samtlige brukere av gravferdstjenester hadde vært fornøyd. Sosialistisk Venstreparti har hatt tett kontakt med ulike trossamfunn under arbeidet med forslaget og har også avholdt en større høring med flere trossamfunn etter at saken ble oversendt Stortinget. Det kan med andre ord ikke være tvil om at det finnes et potensial for forbedringer, som jeg nok synes at flertallet burde tatt noe mer alvorlig. Det er eksempelvis ikke en uvesentlig bagatell, for liten til å nevnes i et stortingsdokument, at man mangler vann i gravkapellene. Fordi kirkene er vigslet og derfor ikke kan lånes ut til trossamfunn utenfor Den norske kirke, er gravkapellene de mest brukte seremonirom for andre tros- og livssynssamfunn. Når muslimer er nødt til å vaske sine hender i forbindelse med gravferder som en del av en viktig religiøs handling som følelsesmessig betyr mye for den enkelte, er det ikke et uvesentlig praktisk problem at det mangler rennende vann. Når det bygges nye gravkapeller, vil det være en fordel om slike hensyn blir ivaretatt. Det er heller ikke et uvesentlig problem at gravkapellene er så små at mange må stå utenfor gravkapellet i kulde, regn og snø. Det er selvsagt også et problem ved enkelte kristne begravelser og bør kunne rettes opp når det bygges nye gravkapell. Det finnes sikkert også mange andre praktiske problem som kan løses uten all verdens omkostninger for det offentlige. For lettere å kunne gripe tak i de praktiske problemene som eksisterer, er det en fordel at det er tettest mulig kontakt mellom Gravferdsrådet, som bl.a. består av departementet, byråbransjen, statskirken og representantene for tros- og livssynsminoritetene. I dag er lederen for Gravferdsrådet medlem av Samarbeidsrådet for tros- og livssynssamfunn. Da kunne det ikke skade om det også hadde vært omvendt, slik at lederen for Samarbeidsrådet hadde blitt medlem av Gravferdsrådet.