Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2002-05-06:
FNs tusenårserklæring representerer en helt ny tilnærming til internasjonalt samarbeid for utvikling. Tusenårsmålene er konkrete, og målene skal kunne etterprøves. Rike og fattige land har gått sammen om dem, og de er enige. Dette er faktisk et globalt og forpliktende partnerskap. Det er også enighet om hvordan utviklingsmålene skal nås, og hvilke virkemidler som skal tas i bruk. Det er dessuten enighet om at det skal rapporteres regelmessig om framgangen – om framgangen mot innfrielsen. Her vil FNs utviklingsprogram, UNDP, Verdensbanken og Det internasjonale valutafondet ha sentrale oppgaver. Det arbeides nå med indikatorer for nettopp å kunne overvåke oppfyllelsen av dem under lederskap av UNDP, slik representanten Vallersnes var inne på. I partnerskapet mellom fattig og rik, mellom sør og nord, skal den rike del av verden gjøre sin jobb, stille ressurser til rådighet og legge til rette gjennom bedre rammebetingelser for utvikling, mens utviklingslandene skal gjøre sin jobb, bedre sitt styresett og sørge for at begrensede ressurser disponeres på en fornuftig måte, til beste for de fattige. Målene er definert. Sentrale virkemidler er på plass, og det kartlegges nå hva det vil koste å nå de enkelte målene. WHO har gjort dette på helseområdet og funnet ut hvilken avkastning det faktisk vil gi i form av reddede liv og ikke minst i form av økonomisk vekst, å investere mer i helse. Slik synliggjøres det faktisk at vi står overfor en håndterbar oppgave. Dette vil også gjelde andre mål. Nettopp denne rapporteringsgjennomgangen og indikatorutviklingen vil gjøre det lettere for oss å rapportere til Stortinget hvilke resultater vi får av utviklingssamarbeidet, som representanten Bjørn Jacobsen etterlyste. Det vil også kunne gjøre det mulig for oss å gjøre dette i den årlige rapporten. Etter min vurdering er det bedre at rapporten reflekterer resultater enn at vi skal redegjøre for dem i den utviklingspolitisk redegjørelsen. Utviklingspolitisk redegjørelse er etter min mening et redskap for policyutvikling, og at vi kan utvikle den i samarbeid med Stortinget. Monterrey-konferansen skulle vise hvordan målene kunne innfris, og jeg er helt enig med representanten Haga i denne sammenheng. Vi er ikke fornøyd med resultatene fra Monterrey-konferansen, men vi påpekte – og jeg påpekte i min redegjørelse – at den faktisk viste en endring og en større vilje til å svare på utfordringene og til å vise vilje til å snu en nedadgående trend i internasjonal bistand. USA og EUs forpliktelser bidro til det, men også andre land vil nå øke bevilgningene. Vi er inne i en tid som i realiteten utgjør et slags tidsskifte og tidsskille på utviklingsområdet. Nå gjelder det å bidra til at barnetoppmøtet bygger opp under dette, og ikke minst til at vi leverer på Johannesburg-toppmøtet i september. Det siste skal jeg komme tilbake til. Vårt svar på de utfordringer som tusenårsmålene representerer, er handlingsplanen for fattigdomsbekjempelse. Den er ambisiøs og forpliktende. Den har også vakt interesse internasjonalt. Det er i motsetning til mange andre lands planer en levende plan, og jeg har bedt om synspunkter og innspill fra det akademiske hjørnet, det politiske miljøet og organisasjonene. Planen vil være en plattform for utviklingspolitisk debatt og handling fremover. Det betyr at den vil bli endret og justert underveis. Dette gjelder også gjennomgangen av andre politikkområder, som flere talere har vært inne på. Når det gjelder oljefondet, kan jeg berolige Stortinget med at utviklingsministeren som et aktivt medlem i Regjeringen også deltar i denne diskusjonen. Regjeringen vil i revidert nasjonalbudsjett komme med en nærmere redegjørelse for forholdet til håndtering av uttrekksmekanisme og menneskerettigheter, som vi har varslet Stortinget om. Handlingsplanen i seg selv viser at det stilles store og nye krav til den tradisjonelle bistandsadministrasjonen og til evnen til å samarbeide med et stort antall aktører hjemme og ute. Omleggingen av utviklingspolitikken de siste årene har også bidratt til dette. Som jeg sa i redegjørelsen, vil vi nå foreta en bred evaluering og gjennomgang av alle ledd i bistandsforvaltningen og i hele det utviklingspolitiske apparatet for å sikre at vi er på rett vei, og at vi bruker ressursene effektivt. Dette omfatter også oppfølgingen i de styrende organer i de multilaterale organisasjonene, som representanten Åslaug Haga var inne på, og som jeg deler hennes synspunkter på. Gjennomgangen skal utføres av en uavhengig evalueringsgruppe og skal skje i løpet av inneværende år. Eventuelle endringer vil bli iverksatt i 2003. Etter 50 år med norsk bistand og utviklingssamarbeid er det etter min vurdering på tide at vi gjør nettopp dette. Handlingsplanen erstatter ikke tidligere strategier på utviklingsområdet, som også Stortinget har sluttet seg til. Den inkorporerer dem og presenterer en helhetlig oppfølging av tusenårsmålene og et mer fokusert arbeid. Noen forhold er sterkere vektlagt: Rettighetsperspektivet, med et fokus på fattige menneskers rettigheter.Utdanning og menneskelige ressurser, hvor Regjeringen vil satse enda sterkere.Godt styresett, noe som er bakgrunnen for det styresettinitiativet som ble presentert i redegjørelsen.Næringsutvikling og handel, hvor vi følger opp næringsutviklingsstrategien. Vi vil komme tilbake til en større satsing på landbrukssiden når ekspertgruppens arbeid på dette området er ferdig. La meg utdype noe mer når det gjelder styresettsiden. Jeg understreket betydningen av tiltak både innen forvaltning og på kontrollsiden i våre samarbeidsland. Gjennom utviklingssamarbeidet skal vi støtte opp om samfunnets vaktbikkjer, frie medier, politiske partier og frivillige organisasjoner. Noen vil hevde at skjøre demokratier ikke kan utsettes for den type kritikk og motstand som slike krefter representerer. Jeg er uenig. Vi kan ikke stille helt de samme kravene til de fattigste landene som til velstående land som oss selv, som representanten Vallersnes prisverdig var inne på i sin nyansering av krav. Men det er meget viktig at også unge og sårbare demokratier har korrektiver. Vi har sett nok eksempler på at politisk ensretting har brakt nasjoner på helt feil kurs. Forutsetningen for å kunne støtte opp om slike vaktbikkjer, er at landets egne myndigheter også ser verdien av dem, og at vi kan spille på lag med dem. Vi er nå godt i gang med en bred vurdering av situasjonen for styresettet i våre viktigste samarbeidsland. På grunnlag av denne gjennomgangen vil vi se hvordan vi best mulig kan støtte opp om ulike vaktbikkjer og bidra til en bedre utvikling av styresettet i landene. Jeg sa i min redegjørelse at vi vil etablere et senter for demokratistøtte, hvor vi skal trekke på kompetansen til de politiske partiene. Det er ikke vår intensjon at vi med bistandsmidler skal bygge søsterpartier i samarbeidslandene eller drive såkalt politisk misjonsvirksomhet. Det vi ønsker, er å dele vår lange demokratitradisjon med land og folk der demokratiet har hatt trange kår. Jeg håper at Regjeringens invitasjon til samarbeid blir godt mottatt ute blant folk, og at det settes av ressurser også fra partier og parlamentarikere til å engasjere seg bredt på dette området. Våre hjemlige frivillige organisasjoner er også viktige medspillere, og jeg har lagt stor vekt på en god dialog med de frivillige organisasjonene. Med den reduksjonen av organisasjonenes egenandel fra 20 til 10 pst. som nå er gjennomført, håper jeg at vi har gitt organisasjonene det nødvendige handlingsrom. Vi vil nok trenge litt tid til å få den nye ordningen skikkelig på plass. Vi må huske på at den, med 90 pst. finansiering med statlige midler, er betydelig dyrere enn den gamle ordningen. Det er en utfordring på bevilgningssiden. Samtidig vil det frigjøres ressurser i organisasjonene – det skal vi også huske på – slik at de kan satse enda sterkere. Jeg håper at de vil fokusere på disse mulighetene, og ser fram til en videre dialog med dem. Næringsutvikling og handel er helt nødvendig for å skape økonomisk utvikling og velferd. For å snu på et velkjent ordspill «Trade is aid», som har vært sagt mange ganger. Jeg vil si med vårt fokus på fattigdomsbekjempelse: «Trade and aid» og «Aid for trade». Det siste er ikke minst viktig. Jeg er glad for det fokus mange representanter har hatt på økt handel og økt markedsadgang i dag, og jeg vil fra Regjeringens side uttrykke klar støtte til dette. Jeg er også opptatt av å understreke representanten Jaglands advarsel om at det nå kan komme nye tekniske handelshindringer for å finne nye måter å beskytte markedene på. Det skal vi være obs på. Men det er også slik at utviklingslandene må sikres mer rettferdige handelsbetingelser i det internasjonale handelsregelverket. Det har vi et godt utgangspunkt for med Doha Development Round, under WTO. Det er større muligheter enn før til å sikre utviklingslandene bedre og mer rettferdige handelsbetingelser, men det forplikter oss i oppfølgingen at vi bidrar til det, og at vi sikrer det. SVs representant var i sitt innlegg opptatt av beskyttelse av utviklingslandene og deres markeder. Fra utviklingslandenes side har jeg knapt merket at dette har vært fremsatt som et betydelig og tungt krav. Det sterkeste kravet fra utviklingslandenes side nå er markedsadgang. Det er faktisk det som det først blir fokusert på i nesten alle de internasjonale møtene jeg er med på. Det er et betydelig større engasjement på dette området enn jeg har opplevd tidligere. Man opplever det som har vært tilfellet i internasjonal handel, som blodig urettferdig. Det skal vi ta med oss, samtidig som vi må sikre at utviklingslandenes handelsbetingelser blir rettferdige, og at de også sikres god tilpasning, fleksibilitet og overgangsordninger i det internasjonale regelverket. Her er det en balanse vi er nødt til å ivareta på en skikkelig måte. Landvurderinger har det vært lite reflektert rundt i denne debatten. Det tar jeg som en tilslutning til Regjeringens vurderinger. Når det gjelder Rwanda, kan jeg forsikre representanten Vallersnes at vi overvåker situasjonen der. Vi følger den nøye, og siste ord er ikke sagt for all fremtid når det gjelder vurderingen av støtte og bistand til Rwanda. Det samme gjelder også flere av de andre landene. Til representanten Jacobsen: Jeg tok inn ganske god plass til vurdering av situasjonen i Midtøsten og de palestinske områdene. Det fikk en omtale som var like omfattende som for andre land. Vi lar absolutt ikke dette ligge. I forhold til situasjonen der er det ingen tvil om at Israel har et tungt ansvar for den situasjonen som er oppstått og for de ødeleggelser som skjer, samtidig som palestinerne også må ta sin del av ansvaret.(Presidenten klubber.) Da kommer jeg tilbake til Johannesburg, for det var mitt neste punkt, forhåpentligvis i replikkrunden. (Presidenten klubber.)