Michael Tetzschner (Høyre), 2011-01-17:
Statsråden kan jo meget vel og lett distansere seg fra og bagatellisere rapporten fra Human Rights Watch. Men det jeg var forundret over, var at man til de grader gikk lett forbi Riksrevisjonens antegnelser i saken. Riksrevisjonen er nemlig inne på at man har ytt bistand til Etiopia med betydelig dokumentasjonssvikt, at man har uklare mål, og grunntemaet i Riksrevisjonens omtale er at man kaster gode penger etter dårlige, eller skal vi si gode skattepenger etter dårlige regimer. Det er slik at Etiopia på noen områder har vist fremgang, særlig innenfor det økonomiske området, men på andre områder har man vist tilbakegang. Derfor kan det være at ideen skulle være at de nettopp fikk videreutviklet sin økonomi ved at vi nedbygde handelshindrene – tidligere har etiopisk kjøtteksport møtt norske kvotebegrensninger. Så vi har mer vi kan gjøre for å bidra til den i og for seg positive utvikling Etiopia er inne i økonomisk. Der kan vi gjøre mer. Fordelen med nedbygging av handelshindre, som et alternativ til å understøtte stater i en stat-til-stat-hjelp, er jo at man belønner produsenter, og at pengene til slutt kommer til gode dem som f.eks. har produsert kjøtt. Men jeg ser at statsråden er usvekket i sin begeistring for den måten vi støtter og understøtter regimet på i Etiopia. Det er som sagt ikke bare Human Rights Watch som har kritiske anførsler mot den politiske utviklingen, det har også EU vært inne på. Jeg synes man har et stort moralsk ansvar. Når man forvalter tvangsutskrevne midler fra norske skattebetalere, skal man være veldig sikker på at disse midlene ikke brukes i det som etter hvert får betegnelsen «soft power». Med «soft power» mener man regimer som oppnår en politisk overstyring av vanlige menneskers vilje fordi de har penger til disposisjon, kan dele ut penger og privilegier, mens «hard power» er den gamle undertrykkende måte, fengsling og forfølgelse. Det siste er også et verktøy som den etiopiske regjeringen faktisk fortsatt har i verktøykassen. Men det som bekymrer meg, er altså at norske bistandsmidler går med til å utstyre et undertrykkende regime med norske skattebetaleres midler som ledd i en privilegietenkning og en belønningstenkning, nettopp for å distansere seg fra politiske og demokratiske strømninger i eget land. Jeg var også litt forundret over at statsråden gikk veldig langt i å gi en politisk helseattest til Etiopia. Jeg mener at det ikke er verdens verste land, heller ikke som autokrati vurdert. Men at man så ubesværet synes at dette er et flott land som er inne i en tilsvarende god politisk utvikling, forundret meg kraftig. Det nedslående ved det svaret vi hittil har fått fra statsråden på spørsmålet fra interpellanten om man har tenkt å ta noe initiativ, om man har tenkt å gjøre noe, er at det har man åpenbart ikke. Så vi får komme tilbake til virkelighetsbeskrivelsen. Vi skal følge utviklingen i Etiopia nøye, og vi skal også følge meget nøye hvordan statsråden forvalter det norske utviklingsbudsjettet. Det mitt parti er opptatt av, er at norske skattebetaleres midler skal gå med til å understøtte regimer i positiv utvikling. Det gjelder økonomisk utvikling, men det gjelder også at man er i stand til å bygge en rettsstat, og at man ser bort fra eller nedbygger mekanismer som virker vilkårlig. Vi måler selvfølgelig ikke disse landene opp mot ideelle vesteuropeiske standarder, men en grunnbetingelse er at landene beveger seg i riktig retning når det gjelder økonomi og politikk.