Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2009-12-01:
Interpellanten har gjennom denne interpellasjonen fokusert på en debatt som jeg føler at vi på mange måter bør ha i Stortinget med jevne mellomrom. For dette dreier seg faktisk om muligheten og evnen til å kunne møte konkurransen der ute, til å la norske bedrifter og norsk næringsliv kunne konkurrere på like vilkår og ikke minst være i stand til å kunne levere det vi har gjort i en årrekke. Det siste året har debatten på mange måter dreid seg om finanskrisen, som i svært mange andre land – og det er helt naturlig. Det dreier seg om å komme med særskilte tiltak for å møte den situasjonen man er oppe i. Men i den debatten er det viktig at vi ikke glemmer de generelle rammevilkårene som gjør at næringslivet skal kunne fungere på sikt, som gjør at de skal kunne konkurrere i mange år. Ikke minst er det viktig at vi også har fokus på at det norske næringslivet i stor grad er preget av mange små og mellomstore bedrifter. På mange måter faller mange av disse bedriftene litt igjennom i den debatten som nå pågår. Vi har stort fokus på de store næringene. Vi vet at når det bl.a. gjelder skipsindustrien, har vi bare sett litt av den effekten som muligens kan komme, for ordretørken er stor – ja, det er veldig tørt der ute, for å si det sånn – og det feires nærmest i hele næringen hvis et verft får en kontrahering av skip. Når vi i tillegg vet at de største finansinstitusjonene våre nå ikke finansierer nybygg innenfor bl.a. offshore dersom skipet ikke har langtidskontrakter, sier det seg selv at man kan gå tøffe tider i møte. Jeg tror det er viktig at vi løfter blikket litt opp når det gjelder det som har med konkurransevilkår å gjøre, og ikke bare ser oss blind på det vi normalt sett diskuterer når det gjelder dette feltet. Det er åpenbart at når G10-landene nå har kommet til enighet, som vi har sett så sent som i dag, om en uttalelse om at man går imot et tolltak, vil det komme til å møte oss i andre enden, når våre bedrifter skal konkurrere i et internasjonalt marked om salg av f.eks. fisk. Det er klart at om vi fører en proteksjonistisk politikk innenfor landbrukssektoren, vil norske bedrifter i neste omgang kunne bli møtt av barrierer overfor den handelen som vi ønsker. Vi har sett – det har i hvert fall blitt hevdet blant enkelte – at når det gjelder vilkår knyttet til bl.a. verftsindustrien, skal man, når man skal utarbeide anbud, bruke språket som de bruker i det landet. Det sier seg selv at hvis en norsk bedrift skal konkurrere om bygging av ferger i utlandet, f.eks. Tyrkia eller et annet land, vil det være et problem hvis alle dokumenter skal føres på det lokale språket. Det har man blitt møtt av, og det har man blitt gjort oppmerksom på. Når det gjelder utviklingen innen sykefraværet i Norge og utbetalingene til forskjellige trygdeordninger, vil man, hvis man skyver mer av disse utgiftene over på næringslivet, svekke norske bedrifters konkurranseevne i forhold til de land og de bedriftene vi konkurrerer med. Det er et problem som jeg frykter kommer til å bli større dersom vi ikke får snudd denne utviklingen, og Norge må ikke gå i den fellen som en del andre land allerede har gått i, med å innføre nærmest proteksjonistiske tiltak. Vi må passe oss for at vi ikke kommer i en situasjon der vi ikke får utnyttet arbeidskraften vår, fordi vi har et for stort fravær og frafall fra yrkeslivet, og folk ikke kommer inn i arbeidslivet. Hvis vi ser på skjemaveldet, byråkratiseringen etc. de seneste årene i Norge, vil vi se at vi har en svært lang vei å gå. Vi har i en årrekke snakket om at vi skal redusere skjemaveldet og at vi skal ha færre instanser å innrapportere til, men når vi ser på resultatet av det, har vi ingenting å være stolte av der. Vi har en lang vei å gå, og jeg håper at man snart begynner å ta dette på alvor. Særlig for de små og mellomstore bedriftene, som også konkurrerer internasjonalt, er det viktig at vi gjør noe med dette, da det er en ekstra utgift som også er med på å svekke konkurranseevnene for dem.