Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2009-06-10:
Jeg forstår egentlig ikke det flertallet i komiteen, og Øystein Djupedal, sier om at det har vært mangel på tid. Dette spørsmålet ble lagt fram for Stortingets kontrollkomité for nesten en måned siden. Da sendte vi noen brev til angjeldende statsråd, og vi vurderte i komiteen om vi skulle åpne sak. Så temaet og problemstillingen, Sivilombudsmannens innsynsrett i de dokumenter han mener han trenger innsyn i for å utføre den jobben som han er pålagt av Stortinget, har vært velkjent lenge. De øvrige partiene har hatt full anledning til å ha drøftelser om de prinsipielle forhold. Så selve saksmaterien har vært kjent lenge. Vi hadde håpet at statsråd Terje Riis-Johansen og Regjeringen – kanskje også Statsministerens kontor – hadde sørget for at vi unngikk å komme i en situasjon hvor det var nødvendig, slik ombudsmannen så det, for ham å gi en særskilt melding til Stortinget. Her står man altså i en klassisk konflikt, som ofte skjer mellom en som er kontrollert, og kontrolløren. Det prinsipielle spørsmål har vi også hatt oppe til drøftelse i Stortinget når det gjelder Riksrevisjonen. Skal f.eks. Riksrevisjonen og Stortingets ombudsmann for forvaltningen ha en prinsipiell tilgang til de dokumenter de selv mener de trenger for å utføre sin kontrollfunksjon, eller skal den kontrollerte instans, som regel departementene, selv få lov til å si nei, disse dokumentene får dere ikke? Det er dette prinsippet det dreier seg om. Det har ikke noe med offentlighet å gjøre, offentligheten har ikke noe med dette å gjøre. Dette dreier seg om kontrolløren. Hvis vi endret den generelle revisjonsordning og lovgivning som gjelder for næringsliv og bedrifter, slik at bedrifter kunne unnlate å la sine revisorer få tilgang til dokumenter som de var redde for at kontrolløren ville rette kritikk for, ville det vært et ramaskrik i hele Stortinget. Men her ser vi altså at når det gjelder departement, regjering og storting, er man villig til å ha et annet system. Det er ikke Fremskrittspartiet. Vi har gang på gang gitt uttrykk for det rent prinsipielle forhold: Det må være kontrolløren som har full adgang til å få seg forelagt de dokumenter kontrolløren mener er nødvendige for å utføre kontrollen. I begynnelsen av korrespondansen med departementet tolket departementet det dit hen at hvis man sendte over det angjeldende dokument til Sivilombudsmannen, ville dokumentet bli offentliggjort. Det er selvsagt meningsløst. Sivilombudsmannsembetet har erfaring med å behandle både taushetsbelagte og vel sikkert også graderte dokumenter og har betryggende rutiner. Denne regjeringen sier også at den gjerne vil ha mer åpenhet og offentlighet. Da vil jeg utfordre statsråd Knut Storberget på det prinsipielle: Er det slik at Regjeringen stiller seg bak statsråd Terje Riis-Johansens ønske om å unnlate å overlevere til Stortingets ombudsmann for forvaltningen det dokumentet som ombudsmannen har bedt om for å kunne vurdere om dette dokument kan unntas offentlighet eller ikke? Hvis ombudsmannen mener at dette er et dokument som kan og bør utleveres offentligheten, i henhold til offentlighetens bestemmelser, vil han meddele det, han vil ikke offentliggjøre dokumentet. Da vil Regjeringen igjen ha mulighet til å vurdere om de vil bøye seg for ombudsmannens mening eller ikke. Ombudsmannen har ikke makt til å gjennomføre det, han har en uttalerett, som vil bli tillagt stor vekt av veldig mange. Nå har ombudsmannen ikke anledning til å vurdere om dette er et dokument som er omfattet av unntaksbestemmelsene i offentlighetsloven, eller om det i henhold til offentlighetsloven bør utleveres. Det er ombudsmannen som er kontrollfunksjonsenheten, kontrollorganet, for offentlighetsloven. Det er prinsipielle forhold for å kunne utøve den kontrollfunksjonen som her er oppe til debatt, og det burde ikke være nødvendig med mer tid til saksbehandling. Enten mener man at det er regjeringen, som kanskje vil få dårlig omdømme hvis den utleverte et dokument, og derfor vil beskytte det fra offentligheten, som skal ha anledning til å gjøre det, eller at det er en kontrollinstans som skal vurdere om det er innenfor lovgivningen. Vår holdning er helt klar: Dokumentet skal overleveres til ombudsmannen. Jeg stiller meg uforstående til at man trenger mer tid til å vurdere slike prinsipielle spørsmål, som gang på gang har vært oppe i Stortinget og i alle stortingsgrupper i forbindelse med riksrevisjonsbetenkningen. Det har også oppstått to forskjellige tolkninger av den unntaksbestemmelsen som gjelder ombudmannslovgivningen. Det enkleste er vel – i og med at det er tvil – å fjerne den unntaksbestemmelsen, slik at det i realiteten blir slått grundig fast at Stortingets ombudsmann for forvaltningen skal ha tilgang til de dokumenter han ber om. Det er også et spørsmål som gjelder regjering og storting. Det er klart at hvis Stortingets ombudsmann blir nektet å få et dokument han ønsker, og stortingsflertallet godkjenner det, kan man begynne å stille spørsmål ved om det er Stortinget som er øverste organ, eller om det er regjeringen som er øverste organ. Hvis Stortinget inntar den lydighetsrollen som Ivar Skulstad gav uttrykk for, at når han mener at noe er saklig begrunnet, og at det etter sin art skal unntas, kan enhver regjering og ethvert departement bare si at etter vår vurdering er dette en art dokument som vi ikke behøver å overlevere. Da gir man ganske stor myndighet til departementene til å unnta dokumenter fra offentlighet fordi de ikke liker at offentligheten får tilgang til det. Presset innad i alle departementer for å få mest mulig unntatt fra offentlighetsloven kjenner vi alle sammen til. Så jeg vil gjerne spørre statsråd Knut Storberget: Er han, som representant for en regjering som hevder å stå for offentlighet og kontroll, fornøyd med at Stortinget fra sin ombudsmann nå har fått en særskilt melding som klart sier at han ikke kan få utført sin jobb fordi han nektes dokumenter han trenger i sitt arbeid? Da er det Stortingets jobb å sørge for at vi backer opp og støtter vår egen ombudsmann, istedenfor, som flertallet nå gjør, å utsette saken, for noens vedkommende, og forsvare Regjeringen, som Ivar Skulstad gjorde. Det ville være interessant å få noen prinsipielle synspunkter fra statsråd Knut Storberget på akkurat disse prinsipielle spørsmål.