Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2019-04-11:
Dette Dokument 8-forslaget er viktig, og problemstillingen er utfordrende. Dette har vært diskutert ved mange anledninger og i mange sammenhenger. Jeg har innledningsvis lyst til å si at jeg, som ny statsråd, har hatt konsultasjoner med både Sametinget og reindriftsnæringen. Jeg er utrolig opptatt av at reindriftslovens formål skal ligge fast. Det skal være økologisk bærende, det skal være økonomisk bærende, og det skal være kulturelt bærende. Denne treenigheten synes jeg og Kristelig Folkeparti er en flott enhet. Disse tre tingene må ligge der for å få en helhetlig næring. Innføringen av et bunnfradrag med en forholdsmessig reduksjon av reintallet ble foreslått av reindriftsutvalget da dette utvalget la fram en utredning allerede i 2001. Det er lenge siden. I reindriftsutvalgets lovforslag var den tradisjonelle sidaen en viktig byggestein i den interne organiseringen av reindriften, slik at sidaen fikk betydning på ulike måter og på ulike plan. I det videre arbeidet med reindriftsloven ble det etablert en arbeidsgruppe som skulle utrede nærmere sidaens rolle i reindriftslovgivningen. Rapporten fra dette arbeidet fikk vi i 2006, og ett av forslagene her var at sidaen selv, dersom reintallet i sidaen var over det fastsatte, skulle utarbeide en reduksjonsplan. I en slik reduksjonsplan kunne sidaen ta forskjellige hensyn ut fra konkrete behov som forelå, som bl.a. å skjerme de minste enhetene og ta hensyn til de unge i etableringsfasen. Reintallsreduksjon på grunnlag av en reduksjonsplan var den primære løsningen. Forholdsmessig reduksjon var bare ment å komme inn som en sekundær løsning der sidaen gjennom internt selvstyre ikke hadde lyktes med å utarbeide og gjennomføre en egen reduksjonsplan. I og med at sidaen selv fikk denne muligheten, mente departementet den gangen at det ikke var hensiktsmessig med et bunnfradrag. I proposisjonen ble det framhevet at et slikt bunnfradrag på sikt ville føre til en uheldig næringsstruktur, ved at de som hadde flere rein enn bunnfradraget, i utgangspunktet måtte ta hele reduksjonen. Det ville føre til en svekket økonomisk bærekraft ut fra formålet. I de årene som har gått siden loven trådte i kraft, i 2007, har spørsmålet om innføring av et bunnfradrag vært til vurdering, og jeg registrerer at innad i reindriftsnæringen er det delte meninger om spørsmålet med å høste erfaringer gjennom en omfattende prosess med reduksjon av reintallet i deler av Finnmark. Vurderingene ble gjort forut for Stortingets vedtak i 2007 og står fortsatt ved lag, og jeg er glad for at komiteens flertall er enig i dette. Stortinget har bl.a. gjennom behandlingen av de årlige reindriftsavtalene uttrykt en målsetting om å utvikle reindriftsnæringen som en rasjonell og markedsorientert næring som skal være bærekraftig i et langsiktig perspektiv – og kulturbærende og økologisk bærende. I stortingsmeldingen om reindriftspolitikken fra 2017, som Stortinget har sluttet seg til, er et viktig element å legge til rette for de utøverne som har reindrift som hovedvirksomhet, og for øvrig styrke de familiebaserte reindriftsnæringene. Et bunnfradrag med en forholdsmessig reduksjon vil gradvis kunne føre til at stadig færre kan leve av reindriften. Jeg kan vise til departementets brev til næringskomiteen, senest 12. november 2018. Der er det gjort nærmere rede for det tallmessige bildet når det gjelder sida-andeler med et reintall under 200, og der framkommer det at det dreier seg om et forholdsvis stort antall sida-andeler, som i sum har et betydelig reintall. Sida-andeler som har mindre enn 200 rein, utgjør derfor ikke en liten del av reintallet. Det betyr at er det mange som har under 200 rein, vil det også være utfordrende for den økologiske bærekraften. Derfor mener regjeringen at reindriftslovens bestemmelser om utarbeidelse av en reduksjonsplan og muligheten for å omfordele reintallet innad i den enkelte sidaen er en bedre løsning enn innføring av et bunnfradrag.