Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2009-02-03:
Regjeringen vil stimulere til utviklingen av sjøtransporten – både fordi det er et miljøvennlig alternativ, og fordi det er en naturlig transportform for Norge som kyststat. Økende transport medfører press på veiene og krav om mer miljøvennlig transport. Sjøtransporten er klimavennlig, og overføring av godstransport fra lastebil til båt kan bidra til både å redusere køer og antall ulykker på veiene. Arbeidet med å utforme en ny havne- og farvannslov har tatt tid, som flere har vært inne på. Det er et arbeid som faktisk startet så tidlig som i 2000, og dermed er det på høy tid å få på plass regler som er tilpasset dagen og framtiden. Lovarbeidet har ligget på bordet til flere regjeringer, og jeg er derfor svært glad for at vi er kommet dit hen at Stortinget nå setter et endelig punktum for lovprosessen. Hovedmålsettingen med det nye lovforslaget er å etablere et juridisk rammeverk som bidrar til at havnene kan utvikle seg til effektive logistikknutepunkter. I tillegg er formålet med loven å legge til rette for at effektiv og trygg sjøtransport kan hevde seg i konkurransen med andre transportformer. Loven legger til rette for profesjonalisering av driften og samarbeid mellom havner. Den nye loven legger til rette for god framkommelighet, trygg ferdsel og forsvarlig bruk og forvaltning av farvannet. Jeg vil også understreke at loven vil være et sentralt virkemiddel i en helhetlig hav- og kystforvaltning, ved at det bl.a. etableres rettsregler for arealbruk i kystsonen. Videre skal den legge til rette for en effektiv og sikker havnevirksomhet som ledd i sjøtransport og kombinerte transporter samt for konkurransedyktig sjøtransport av personer og gods innenfor nasjonale og internasjonale transportnettverk. Det er mange som i debatten her har tatt opp gebyr- og avgiftsfordelingen mellom transportformene. Det er noe som Regjeringen vil komme tilbake til når vi legger fram Nasjonal transportplan senere i år. Innholdet i loven kan sorteres under tre overskrifter: forvaltningsansvar, sjøsikkerhet og regulering av havnevirksomheten. Jeg skal kort gå inn på noen av de viktigste momentene. Kommunenes forvaltningsansvar på sjøen utvides til å gjelde sjøområder innenfor kommunenes grenser, slik de framgår av plan- og bygningsloven. Staten skal fortsatt ha ansvar for hoved- og bileder og sjøområder utenfor kommunenes ansvarsområde. Staten skal fortsatt ha ansvar for navigasjonsinstallasjonene fordi dette er viktig for sikkerheten når det gjelder en standardisering i utforming og praktisering av dem. Dette har vært et tema i høringsrunden. Loven trekker opp et forbud mot enhver bruk av fartøy som kan føre til fare, skade eller ulempe for framkommelighet og ferdsel i farvann og i havn. Jeg har registrert at deler av komiteen etterlyser en bestemmelse om en generell aktsomhetsnorm. Jeg vil i denne sammenhengen peke på at skipssikkerhetsloven og fritids- og småbåtloven ivaretar krav til aktsomhet hos dem som styrer skip og båter. Dette er altså noe som allerede er ivaretatt i annet regelverk, og det er bakgrunnen for at det ikke er tatt inn i havne- og farvannsloven. Et viktig tiltak i den nye loven er derimot en tydelig hjemmel for inngrep overfor fartøy i fare- og ulykkessituasjoner. Dette vil styrke sjøsikkerheten og bidra til å redusere risikoen for ulykker. Havnene er et viktig bindeledd mellom sjø- og landtransporten, men kan også være en flaskehals i logistikkkjeden. Havne- og farvannsloven trekker opp rammebetingelser som havnen skal operere innenfor, men vil i liten grad regulere det praktiske arbeidet i havnen. Det er viktig å sikre at havnene har et godt økonomisk grunnlag, og derfor er det nødvendig å videreføre reglene om at havnens økonomi er atskilt fra resten av kommuneøkonomien. Havnens økonomiske ressurser er bygget opp gjennom avgifter som innkreves for havnetjenester. Som hovedregel tillater loven bare at havnens midler brukes til havnevirksomhet, som vedlikehold, drift, utbygging og utvikling av havnen som logistikknutepunkt. Jeg har merket meg flertallets merknader knyttet til offentlig eierskap i havner, og jeg vil understreke at dette er merknader helt i den rød-grønne regjeringens ånd. Disse merknadene vil ligge til grunn for de forskriftene som senere skal fastsettes, med hjemmel i loven. Sjøtransportens brukerbetaling diskuteres ofte. I den nye havne- og farvannsloven erstattes havneavgiftene med alminnelig prisfastsettelse for de havnetjenestene som leveres. Det vil gjøre fastsettelsen av havneavgiftene, eller betalingen, mer transparent, og bidrar til et likere konkurranseforhold mellom sjøtransport og andre transportformer. En viktig målsetting for dette er å legge til rette for en god forretningsmessig drift med fokus på kostnadskontroll – det vil i sin tur komme brukerne og sjøtransporten til gode.