trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-02-19:
Nok ein gong må eg presisere at opptaket med NRK vart gjort sist laurdag i Bodø. Men legg det til side. Det er ei viktig sak me drøftar her i dag. Eg gløymde rett og slett å kommentere at sjølvsagt skal Stortinget få debattere. Dersom det her vert store endringar, må det leggjast fram for Stortinget før anbodet går ut, på same måten som sist. Det skulle berre mangle at ei så viktig sak ikkje skulle drøftast i denne salen. Når det gjeld Landsdelsutvalet, er det samansett av dei tre nordlegaste fylka. Sjølv om dei ikkje har hatt fylkesting, tek eg for gitt at fylkesutvalet har drøfta denne saka nøye, og fylkesutvalet eller fylkesrådet, som det òg er i eit fylke, går vel ut frå dei fleste partia. Dei innspela som kjem, må ein vente er godt forankra i det politiske miljøet i dei tre nordnorske fylka. Eg har òg hatt møte med dei andre fylkeskommunane som ikkje er med i Landsdelsutvalet, og prøver å halde ein god dialog òg med dei, for det er klart at dette tilbodet er særdeles viktig i Nord-Noreg, men det er òg viktig langs heile kysten ned til Bergen. Me har eit sterkt ynske om å få meir gods på kjøl og meir gods på bane. Det er nedfelt i Regjeringas politikk, og i den samanhengen er sjølvsagt hurtigruta òg eit særdeles viktig tilbod. Så må eg òg minne om at årsaka til at Hurtigruten er komen i den situasjonen selskapet no er, er ikkje i utgangspunktet avtalen med staten. Ein kunne gjennomført den avtalen med langt mindre tonnasje enn det Hurtigruten har investert i. Det er val som styret og leiinga i Hurtigruten har gjort, og det er val som dei står ansvarlege for – og tek ansvar for. Dei har aldri prøvd å snakke seg bort frå det. Når me no skal utforme eit nytt anbod, handlar det om å få eit tilbod som folk langs kysten kan ha nytte av og vere fornøgde med. Det er ikkje så lenge sidan representanten Sahl var medlem av eit regjeringsparti, og då veit han – som òg var veldig tydeleg i proposisjonen frå Bondevik II-regjeringa – at ein sjølvsagt er nøydd til å ta omsyn til dei økonomiske forholda. Det gjorde Bondevik II-regjeringa, og det er eg forplikta til å gjere som forvaltar av fellesskapens midlar. Men eit godt tilbod langs kysten er eg særdeles oppteken av. Det er eg heilt sikker på at me gjennom eit godt arbeid framover skal evne å få til.
Borghild Tenden (Venstre), 2009-02-19:
Jeg takker interpellanten for at han reiser dette viktige temaet. Venstre er opptatt av å legge til rette for bærekraftig bosetting og næringsutvikling i distriktene. Hurtigruten har tradisjonelt vært en viktig forutsetning for dette langs kysten. Hurtigruten representerer også en utvikling og en ressurs for en gryende og nyskapende turistnæring i distriktene. Norske fjorder er en av de mest etterspurte turistattraksjoner. Det må satses enda mer på markedsføring av disse samt legges en strategi for utvidelse av turistnæringen. Venstre mener det er viktig å legge forholdene til rette for videre bærekraftig drift av hurtigruten og de delene av denne driften som er avgjørende for landsdelen. Transport sjøveien er også positivt for miljøet sett i forhold til transport langs vei. Sjøtransporten kan særlig på lengre strekninger vise til betydelige miljøbesparelser når det gjelder utslipp av klimagasser, men også i forhold til lokal forurensning og miljøbelastning, da transporten føres utenom områder med tett bebyggelse. Hurtigruten er nå inne i en økonomisk krevende situasjon, og mange frykter at deres lokale tilbud forsvinner. I all hovedsak står det mellom lokale ønsker om anløp sett opp mot rasjonalisering av driften som helhet for å sikre denne på lang sikt. Dette er ingen lett avveining. Uansett vil hurtigruten være avhengig av tilrettelegging fra storting og regjering for fortsatt drift i framtiden. En må se på total samfunnsnytte – bosetting, næringsliv, som er avgjørende å ha i nærhet til de store fiskeressursene. Derfor har Venstre store forventninger til at Regjeringen i forbindelse med Nasjonal transportplan styrker sjøtransportens stilling, slik at vi kan få mer trafikk over fra vei til kjøl. Som sjøfartsnasjon har vi gode forutsetninger for å lykkes i en slik satsing. Det er miljømessig klokt, og det vil være verdifullt for bosettingen og næringsutviklingen langs den langstrakte kysten vår. Jeg har registrert at det fra sjøfartens side er lagt vekt på behovet for bl.a. logistikknutepunkter for mer rasjonell og effektiv håndtering av gods i tilknytning til havnene, og vil gjerne utfordre statsråden på om dette er noe Regjeringen ønsker å følge opp med økt satsing i forbindelse med Nasjonal transportplan. Avslutningsvis: Venstre ser fram til en ny anbudsrunde, og vi har en god dialog med våre lokale folkevalgte, som har et svært stort engasjement i denne saken. Jeg støtter interpellanten i ønsket om en debatt her i Stortinget dersom det blir gjort store endringer, og jeg er glad for at samferdselsministeren her i dag bekrefter at det vil bli åpnet for dette.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2009-02-19:
Jeg måtte kravle meg ut av sykesenga i dag, så jeg håper at man bærer over med stemmen min. Først vil jeg takke forslagsstillerne for at de setter fingeren på et viktig problem i forhold til de enslige mindreårige asylsøkerbarna. Det er klart at det er viktig at disse blir fulgt opp. Barn har en fantastisk evne til å tilpasse seg, og det må være viktig at disse barna får et tilbud straks de har blitt plassert i et mottak som barnevernet har ansvaret for. Disse barna er en svært utsatt gruppe som har med seg langt tyngre bagasje enn de fleste. Noen har sett foreldrene bli drept, andre har selv vært barnesoldater, og andre igjen har vært utsatt for vold og misbruk. Det sier seg selv at dette er barn som Norge må ta vare på og gi et skikkelig tilbud til. Det som bekymrer oss i opposisjonen, er selvsagt at Regjeringen ikke har noen straksplan for disse barna og ungdommene. Regjeringen har satt ned et utvalg som skal se på skolesituasjonen for barn og ungdommer med minoritetsbakgrunn, og det er vel og bra. Men disse barna er spesielle, og de trenger et spesialtilbud – og de trenger det nå. I Norden for øvrig har man ikke kommet like langt som i Norge når det gjelder enslige mindreårige asylsøkere. «Look to Norway» er blitt et begrep, også når det gjelder disse barna. Når nå Norden for øvrig, gjennom det arbeidet vi har gjort i Nordisk Råd, faktisk ser på hva Norge har gjort, og forsøker å få til lignende ting i sine land, skal vi være stolte av det, men ikke så stolte at vi velger å gjøre jobben bare halvveis. Nå har vi mottakssentre hvor barnevernet har ansvaret. Selv om det kanskje ikke virker helt optimalt ennå, har vi i hvert fall gitt barna et langt tryggere tilholdssted enn det de hadde tidligere. Barn trenger trygghet, de trenger omsorg, de trenger kjærlighet, og de trenger opplæring, både i norsk språk for å kommunisere og i andre fag for å holde dem stimulert. Barn trenger oppfølging gjennom psykologer som kan hjelpe dem med deres traumer og fysiske helse, som ikke alltid er særlig god den heller. Da er det viktig at vi har et støtteapparat som kan samarbeide, og som har klare retningslinjer. Jeg håper at statsråden vil prioritere disse barna høyt, slik at vi som også møter andre lands problemstillinger, kan fortsette med å si «Look to Norway».
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2009-02-19:
Jeg har lyst til å spørre statsråden om en av de tingene hun nevner i sitt svarbrev til komiteen, hvor det står: «I den saken som har vært behandlet i rettsapparatet og hvor staten påberopte foreldelse var denne subjektive treårs fristen ute, i tillegg til de objektive frister.» Når det gjelder barn og unge – og man må jo kalle disse barnehjemsbarna «barn og unge» – var ikke statsråden kjent med at den objektive 20-årsfristen ble vedtatt fjernet av Stortinget i 2004? Og er ikke statsråden kjent med at lagmannsretten ikke tok stilling til at den subjektive foreldelsesfristen på tre år var utgått?
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2009-02-19:
Jeg hører hva statsråden sier, men nå er det nå slik at denne merknaden også kommer fra regjeringspartiene sammen med resten av Stortinget. Jeg stiller meg litt undrende til at man ikke i det minste moralsk overfor disse 2 000 – kanskje enda flere – som har vært utsatt for vold og overgrep fra det offentliges side, vurderer det og legger merknaden til grunn som retningsgivende, og ikke bruker argumenter som at vedkommende som gikk til sak, faktisk hadde fått 750 000 kr fra kommunen, for det har lite eller ingenting med denne saken å gjøre. Det sa vi også helt klart ifra om i merknadene til St.meld. nr. 24 for 2004–2005.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2009-02-19:
Det er et tema innenfor denne saken som vi ikke har snakket så mye om. Jeg var så vidt innom det i mitt innlegg. Men jeg har lyst til å fokusere litt på det. Blant barnehjemsbarna og spesialskolebarna er det voksne som ønsker å få prøvd saken sin for retten. De har vitner, de har dokumenterte bevis, men får altså ikke muligheten til det. De vil bare ha stadfestet gjennom retten at det de sier, er riktig, og de vil ha en dom på staten for det den har gjort. Det man gjør, er å avspise dem med litt penger, som en erstatning. Det er jeg veldig glad for. Mange av dem trengte det. Det var sårt tiltrengt. Men de som faktisk ønsker å få saken sin prøvd for retten, har ikke muligheten til det, til tross for at vi har et samlet storting som sier at man skal sette foreldelse til side i disse sakene. Men vi har altså en regjeringsadvokat, og vi har en statsråd som sier at vitnene er gamle og døde, og at det er vanskelig for dem som ønsker å ta disse sakene opp. Men tro meg: De som faktisk tør å gå så langt, orker å gå så langt at de vil prøve saken sin for retten, orker også å stå i det, fordi for dem er det svært viktig. Men skal vi, i det demokratiske Norge, nekte dem å få saken sin prøvd for retten fordi disse sakene er 29 år gamle? Jeg synes at det strider mot alle gode rettsprinsipper. Jeg synes for øvrig også at det strider mot menneskerettighetene at man ikke skal få prøvd saken sin. Det synes jeg er fryktelig leit. Til slutt: SV sa nettopp at de stod bak merknaden. Slik jeg har jobbet med SV i denne komiteen i de siste åtte årene, ville jeg ha trodd at når SV sa det, så mente de det. Men de velger altså nå allikevel ikke å støtte opposisjonen i det forslaget. Det står ikke noe annet i det forslaget som vi nå vil ha fundert, at man skal «sikre at staten ikke påberoper seg foreldelse». Det vi har skrevet som en merknad, og som SV da støttet, vil vi nå bare ha som et vedtak. Jeg håper, med de signalene som representanten Hansen kom med fra talerstolen for et lite øyeblikk siden, at SV støtter opposisjonen i det forslaget.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2009-02-19:
Asylsøkerbarn er først og fremst barn, dernest asylsøkerbarn. Alle barn i Norge skal uansett bakgrunn og uansett om de er her legalt eller illegalt, uansett om de er asylsøkerbarn eller norske barn, ha opplæring. Det er hjemlet i opplæringsloven tydelig og klart. Så egentlig har vi et lovverk godt nok for å sikre dem en tilpasset opplæring. Mener vi alvor med tilpasset opplæring, må vi ta disse barna, med deres bakgrunn, på alvor. Så lovverket i Norge er flott; det er innrettet for alle barn. Det er praktiseringen av lovverket som gir oss noen utfordringer. Det ble avdekket før jul at det var barn i Østfold som ikke fikk opplæring i det hele tatt, og kommunen skyldte på at de var der midlertidig. Det er klart at en av de tabbene vi kan gjøre for asylsøkerbarn, er at vi setter dem på vent. Det må ikke skje. Heldigvis avklarte kunnskapsministeren på spørsmål fra meg at opplæringsloven gjelder, og at alle barn skal ha opplæring. Hvis en vet at de skal ut av landet innen tre måneder, trenger en unntaksvis ikke sette i gang slik opplæring, men ellers – det gjelder alle de barn vi snakker om i dag – skal de ha opplæring med én gang. En skal ikke nøle før en setter i gang. Tilpasset opplæring er en utfordring for elevene fordi en mangler kompetanse rundt om i de kommunene det angår, men det er ingen unnskyldning for ikke å komme i gang. Jeg er veldig glad for det forslaget som ligger til behandling her i dag, for det er konkret. Det setter fingeren på akkurat det som er utfordringen, nemlig: Hvordan skal vi rent praktisk gi disse elevene et godt tilbud? Og hvordan skal vi få til et samarbeid mellom mottakssenter, barnevern og skole? Jeg synes at flertallet nøler litt. Det er helt flott at en har satt ned et utvalg, det er helt flott at en skal ha en gjennomgang og at en skal bygge kompetanse på dette området. Det skal en gjøre, men samtidig må en komme i gang. Forslagene fra opposisjonen er konkrete forslag til hvordan en med øyeblikkelig virkning kan gi bedre skoletilbud til asylsøkerbarn. Det er veldig viktig at de kommer raskt i gang, nettopp fordi de har en vanskelig bakgrunn. Uavhengig av hvor de skal bo, trenger de opplæring i både språk og kultur. Veien til god integrering og til en god oppvekst går gjennom språk og opplæring. Jeg håper at Regjeringen tar med seg disse gode forslagene fra opposisjonen, og at en parallelt med at en utreder og bygger kompetanse på området, setter i gang med konkrete tiltak for gruppen. Men jeg har lyst til å oppsummere med å si: I dag sier loven at alle barn skal ha opplæring, og alle skal ha tilpasset opplæring. Tilpasset opplæring for denne gruppen betyr at en ser både på lengden på skoledagen, på egne ordninger, tolketjeneste og alt det som er gode forslag fra opposisjonen. Jeg tar hermed opp forslaget fra Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre som er inntatt i innstillingen.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2009-02-19:
Statsråden sa i sitt innlegg at det i dag er mulig innenfor opplæringsloven å avvike fra timetallet, og det er prosedyrer for det. Det er jeg enig med statsråden i. Men problemet med dagens ordning er at man må gå veien via PPT, og pedagogisk-psykologisk tjeneste tar tid. Og den tiden har ikke asylsøkerbarna. Så det som forslagsstillerne og opposisjonen her ber om, er at man kan bruke oppfølgingspapirene man har med seg fra mottakssentrene, altså at man kan få en raskere saksgang – og å kunne avvike fra opplæringsloven – for å få tilgang på tilpasset opplæring i større omfang enn det det er hjemmel for i dag. Altså: Disse elevene mangler en forhistorie i norsk skole. Mitt spørsmål til statsråden blir: Kan statsråden ta initiativ til at det kan bli enklere prosedyrer for å få en tilrettelagt undervisning for asylsøkerbarn?
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-02-19:
Jeg er glad for statsrådens positive signaler – jeg opplever dem i hvert fall som positive – og også oppklarende innspill under innlegget, til det hun mener må være at vi har misforstått situasjonen når det gjelder opplæringstid, fritaksordninger og organiseringen av undervisningen. Hvis det er slik at vi har misforstått dette, kan jeg forsikre statsråden om at vi er i godt selskap. Dette oppleves som et ganske stort problem på Eidsvoll – fra skolen, fra kommunen, fra vergene og fra forskjellige som er inne i dette. I så fall håper jeg at departementet vil ta initiativ til oppklaring her, ikke bare for opposisjonen, men også for dem som jobber med dette. Så ble det referert til en rekke forskjellige utvalg og instanser som departementet jobber med, og mitt spørsmål er kort og greit: Hva slags fremdrift ser statsråden for seg i forhold til dette? Hvordan tenker departementet nå fremover for å bedre den konkrete situasjonen disse barna er i? For jeg regner da virkelig ikke med at statsråden vil vente til 1. juni 2010.
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-02-19:
Representantene Woldseth, Dåvøy og Dørum har på en utmerket måte redegjort for de dilemmaer og problemstillinger som vi har diskutert i denne saken. Jeg viser spesielt til representanten Dørums betraktninger rundt problemstillingene til det å gjennomføre Stortingets ønske. Det er jo litt til ettertanke at her sitter vi med et storting som egentlig er enig i sak, men hvor muligheten til faktisk å gjennomføre det som er Stortingets vilje, strander. Jeg kan ikke si at jeg synes posisjonen har redegjort utfyllende for hvorfor det ikke skal være mulig. Det er et spørsmål om vilje til å sette dette gjennom. I den sammenheng synes jeg det er grunn til å henlede oppmerksomheten på den gruppen vi snakker om. Dette er en gruppe som har behov for noe klart å forholde seg til, et klart signal. De trodde de hadde fått det. Da er det ekstra viktig å bekrefte det, synliggjøre at dette er Stortingets vilje. Stortinget bestemmer i dette landet, og da blir det slik som Stortinget bestemmer. Det er ikke noe vanskelig, fra et juridisk synspunkt, å forstå at merknader har en annen vekt enn vedtak, osv. Men det har jo tross alt ikke vært tvil om hva vi har ment. Vi har ment det som merknaden sier, og da bør man faktisk holde seg til det. Det har også vært, synes jeg, ganske gode grunner for hvorfor man ikke gikk dypere inn i denne materien og foretok vedtak den gangen. At vi – og vi er Stortinget i denne sammenheng – ikke har greid å holde orden, og ikke har greid å formulere oss på en formell måte gjennom vedtak som gjør at dette kan settes igjennom på en troverdig måte, bør ikke lastes dem som her er sakens kjerne: de som har behov for en klar linje. Jeg synes dette er en sak til stor ettertanke. Det er en sak til ettertanke når det gjelder hvordan Stortingets vilje faktisk kan effektueres i sin alminnelighet. Og det er en sak til ettertanke med hensyn til vår evne til å imøtekomme en avgrenset gruppe mennesker. Vi pådrar oss ikke noen store problemer ved å imøtekomme dem. Jeg synes det er kjedelig at vi faktisk ikke greier å gjøre det på en fyllestgjørende og ordentlig måte.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2009-02-19:
Det er helt riktig at vi vil jobbe kontinuerlig sammen med de kommunene som er berørt – og som har gjort en veldig stor innsats. Det er også grunnlaget for at vi har bevilget ekstra midler, for vi ser at det å ta seg av opplæringen til en del av disse elevene, har vært mye mer ansvarsfullt enn det man opprinnelig hadde regnet med. I begynnelsen tenkte man at disse barna skulle gå på forskjellige skoler og integreres, men man så etter hvert at behovet for kompetanse var så stort at man samlet de aller fleste i en spesiell klasse på ungdomsskolen. Så dette har vært utfordrende for kommunene. Det er også ansatt en egen person på omsorgssenteret for å ta seg av opplæringen og å bistå. Og omsorgssenteret har hatt et arbeid som i et vanlig hjem – å bistå med bl.a. lekselesing. Så det har vært en stor dugnad, og for mange har dette vært utfordrende, men vi har en kontinuerlig dialog med kommunene om dette.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2009-02-19:
Når det gjelder lover, regler og prosedyrer, må det håndteres på ordinær måte gjennom utvalg, gjennom høringer – og på alle måter. Men jeg mener at dette først og fremst handler om at det er folk som kan ta seg av disse barna. Det er ofte uavhengig av lover, regler og prosedyrer. Mange steder er det et økonomispørsmål. Det har vi også sett, og derfor har vi bevilget noen ekstra penger. Så jeg tror det handler om at det er mange voksne rundt dem som kan gi påfyll i forhold til den opplæringen som de ikke har med seg fra sitt hjemland.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2009-02-19:
Ved behandlingen av St.meld. nr. 24 for 2004–2005, Erstatningsordningar for barn i barneheimar og spesialskular for barn med åtferdsvanskar, vedtok Stortinget at erstatning skulle skje gjennom en tilpasning av Stortingets billighetserstatningsordning. Kravene til bevis er her senket. Det skal legges mindre vekt på hvilke følger det som skjedde, har fått for den enkelte. Det skal legges avgjørende vekt på en egenerklæring og en bekreftelse på barnehjemsoppholdet. Den øvre beløpsgrensen ble hevet til 300 000 kr. Det kan søkes om slik billighetserstatning selv om man har fått erstatning fra en kommunal vederlagsordning. Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet har mottatt nærmere 2 000 søknader om erstatning etter den tilpassede billighetserstatningsordningen. I innstillingen til stortingsmeldingen støttet komiteen departementets vurdering, at det ikke var behov for endringer i den alminnelige erstatningsretten tilpasset denne gruppen. Komiteen forutsatte imidlertid i en merknad at foreldelse ikke blir gjort i disse sakene. Staten har i et erstatningssøksmål fra et tidligere barnehjemsbarn påberopt seg foreldelse. Komiteens forutsetning var et viktig moment i vurderingen av foreldelsesspørsmålet. Staten må imidlertid også ta med flere andre prinsipielle og viktige momenter i den helhetlige vurderingen av om foreldelse skulle påberopes. Hovedtanken bak reglene om foreldelse av erstatningskrav er at den skadelidte bør framsette sitt krav innen rimelig tid etter at skaden er konstatert. Bevisbyrden taler for dette, ettersom bevis for hva som har skjedd, hva som er årsaken til skaden, vil bli svekket eller gå tapt med tiden. De fleste hensyn bak foreldelsesreglene gjør seg gjeldende i saker som dette. Dokumentbevis er tapt, og vitner og oppgitte overgripere er gamle og eventuelt også døde og dermed avskåret fra å kunne bidra med sin oppfatning og imøtegå alvorlige beskyldninger som framsettes. Vitneutsagn vil være preget av at saken ligger rundt 40 år tilbake. De bevisproblemer domstolene vil stå overfor i barnehjemssakene, underbygges av at Stortinget foretok en særskilt tilpasning av sin billighetserstatningsordning for gruppen. Hovedregelen er at erstatningskrav foreldes tre år etter at den skadelidte fikk, eller burde ha skaffet seg, nødvendig kunnskap om skaden og den ansvarlige. Denne fristen gir den skadelidte rimelig tid. I saken hvor staten påberopte seg foreldelse, var denne subjektive treårsfristen ute, i tillegg til de objektive fristene. Saksøker var for øvrig, gjennom et forlik med kommunen, allerede tilkjent en erstatning på 725 000 kr for de samme faktiske forhold som ligger til grunn for søksmålet mot staten. I tillegg vil vedkommende kunne søke billighetserstatning for oppholdet på barnehjemmet etter Stortingets tilpassede billighetserstatningsordning. Jeg vil avslutningsvis presisere at foreldelsesspørsmål vil bli konkret vurdert i hver enkelt sak som blir reist mot staten. Merknaden fra komiteen vil inngå som et sentralt moment i dette beslutningsgrunnlaget.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2009-02-19:
Tingretten behandlet både den subjektive treårsfristen og den objektive tiårsfristen og konkluderte med at begge disse var utløpt. Lagmannsretten konsentrerte seg om den objektive 20-årsfristen. For øvrig var ikke lagmannsretten uenig i tingrettens konklusjon med hensyn til treårsfristen.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2009-02-19:
I rettssalen er det, som representanten Dåvøy vet, behov for å grunngi når man skal avsi en dom. Altså: Det må være grunnlag for å avhøre vitner og vite om påstander kan imøtegås. Derfor må staten i disse sakene foreta en individuell vurdering. Det betyr ikke at man påberoper seg foreldelse i alle saker, men det må være grunnlag for å føre sakene i henhold til de bevisene som føres fram. Denne merknaden fra komiteen og fra Stortinget har vært vurdert rettslig. Det er et viktig moment når staten foretar en beslutning om man skal påberope seg foreldelse eller ikke i den enkelte sak, men det er ikke en lov som er besluttet i Stortinget.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2009-02-19:
Det er jo bl.a. etiske vurderinger som har ligget til grunn for at vi har vært opptatt av Stortingets billighetserstatningsordning. For en del av barnehjemsbarna har det vært vesentlig å bli trodd. Det å bli avhørt i en rettssak med vitner – som kanskje er døde – kan være vel så belastende som å få en erstatning fra Stortingets billighetserstatningsordning, hvor man kun legger vekt på hva vedkommende selv forteller om, og med bevis på at man har vært på det aktuelle barnehjemmet på den bestemte tiden. Jeg mener det har vært viktig i denne saken. Det viktigste har vært at barnehjemsbarna skal bli trodd, selv om ikke alt kan bevises i ettertid.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2009-02-19:
Jeg føler at vi alle sliter med denne saken. Vi vil veldig gjerne gjøre det beste for disse tidligere barnehjemsbarna. Jeg har ett spørsmål – som forundrer meg litt – som jeg har tenkt på siden denne rettssaken kom opp. Det var da staten første gang påberopte seg foreldelse. Hvorfor valgte ikke Regjeringen i stedet å gå til det skrittet å gjøre noe med lover og regler for at Stortingets intensjoner skulle oppfylles, framfor å grave seg ned i jusen sammen med regjeringsadvokaten og si at dette ikke lar seg løse? Hvorfor i all verden gikk man ikke andre veien og løste det enten praktisk eller juridisk? Det skjønner jeg ikke.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2009-02-19:
President! Jeg stemte feil.
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2009-02-13:
Eg skal prøve å gi eit aktiv bidrag til at denne debatten kan bli veldig kort. Stortinget har i møte tidlegare i dag debattert den finanspolitiske tiltakspakken. No skal Odelstinget ta stilling til dei nødvendige lovendringane som må gjerast i den samanhengen. Medlemene i finanskomiteen var einige om før debatten i Stortinget i dag at vi skulle konsentrere debatten i det forumet, og at vi ikkje skulle ha ein repetisjon av delar av han under Odelstinget sitt møte. Det er nemleg slik at i stortingsproposisjonen som vi har behandla tidlegare i Stortinget, er det gitt ei brei vurdering av dei skattepolitiske elementa i tiltakspakken, og stort sett har alle parti gjort greie for sine vurderingar i dei skattesakene som òg er omtalt i odelstingsinnstillinga. I debatten i Stortinget tidlegare i dag har skattepolitikken òg hatt ein ikkje ubetydeleg plass. Regjeringspartia klargjorde sine posisjonar til dei tema som òg ligg i innstillinga til Odelstinget, i debatten i Stortinget. I innstillinga til Odelstinget har opposisjonspartia teke opp ein del forslag som vi no behandlar, som for så vidt er kjende posisjonar frå tidlegare drøftingar både i Stortinget og Odelstinget. Eg nemner som eksempel forslag som dreier seg om skatt på formue og inntekt, og òg forslag som dreier seg om skatt på arv og visse gåver. Fleire av dei forslaga som opposisjonspartia har sett fram, har òg vore fremma i tidlegare tider under ein sterk høgkonjunktur. Eg vil i denne samanhengen avgrense meg til å vise til innstillinga frå finanskomiteen og tilrå ho.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2009-02-13:
Eg vil berre slutte meg til bodskapen frå leiaren i finanskomiteen om at det ikkje er nødvendig med noka repetisjonsøving i denne saka vi skal behandle. Eg vil avgrense innlegget mitt til å fremme på nytt dei forslaga som Framstegspartiet står bak, anten åleine eller saman med andre parti.
Svein Flåtten (Høyre), 2009-02-13:
Komiteen gjennomfører debattene like raskt som vi gjennomfører behandlingen i komiteen i disse tider. Jeg skal heller ikke begi meg ut på en debatt om dette. Når komiteens leder i det korte innlegget sitt karakteriserer opposisjonens forslag et stykke på vei, må jeg få lov til å replisere. Det er skattelettelser og avgiftslettelser han tenker på. De fungerer akkurat like godt i gode tider som i dårlige tider – på litt forskjellige måter, men de er minst like nødvendige nå som de var da tidene var bedre. Derfor fremmer jeg også det forslag vi står alene om, og det vi er sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre om, i den hensikt.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2009-02-13:
Helt kort: Jeg fremmer forslagene fra Kristelig Folkeparti, som ligger i innstillingen.
Lars Sponheim (Venstre), 2009-02-13:
Jeg skal få lov til å ta opp det forslag som det er min jobb å ta opp.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2009-02-13:
Odelstinget skal nå behandle lov om endringer i loven om lønnsplikt under permittering, konkret – å redusere arbeidsgiverperioden fra ti til fem dager. På vegne av saksordføreren, som har utbytting i dag, skal jeg bare opplyse om at komiteen her følger opp ett av de vedtakene som allerede er fattet i Stortinget tidligere i dag under behandlingen av tiltakspakken. Komiteen har derfor ikke lagt opp til at det skal være noen egen debatt i Odelstinget, siden denne saken er grundig debattert tidligere i dag. Vår innstilling i saken er samkjørt med finanskomiteens innstilling til Stortinget, som vi allerede er ferdig med å behandle. Det foreligger også et mindretallsforslag i saken, og det kommer mindretallet til å ta opp selv. Så er jeg blitt bedt om å gjøre oppmerksom på en liten ting til. I den trykte utgaven av Innst. O. nr. 44 med blått omslag som ligger på pultene, har dessverre innstillingens punkt II falt ut. Det ligger en hvit utgave ved siden av. Den er altså trykt opp på nytt med hele vedtaket intakt.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2009-02-13:
Jeg representerer da mindretallet, og tar opp vårt forslag i innstillingen.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2009-02-13:
Eg vil gjere merksam på at ved ein glipp har Venstre ikkje blitt med på to merknader i innstillinga. Det er på side 2 i første spalte: «Komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Fremskrittspartiet og Venstre …» Vi skal vere med på den merknaden. Lenger ned i same spalte er vi utelatne frå komiteens fleirtal. Der skal vi vere med i komitemerknaden. Det blir ein samla komité som står bak.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2009-04-27:
Hvis, eller skal vi si når, utdanningsområdet inkluderes innenfor rammene av GATS, vil vi få en intensivert konkurranse mellom utdanningsinstitusjonene. Fremskrittspartiet har gjentatte ganger tatt til orde for en likebehandling av private og offentlige utdanningsinstitusjoner i forhold til offentlig finansiering. Ser statsråden at en global markedsorientering med konkurranse mellom offentlige og private institusjoner vil framtvinge en avklaring i forhold til likebehandling når det gjelder grunnfinansiering? Og mener statsråden at Norge er forberedt på en slik situasjon?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2009-04-27:
Kvalitet er et vanskelig begrep, særlig innenfor utdanning. Det kan være institusjoner som har et utmerket studienivå og akademisk nivå innenfor visse spesialfelt, men som ikke utmerker seg som institusjon. Jeg frykter jo at kostnadene ved ikke å ha oppdaterte kvalitetslister kan bli langt høyere enn kostnadene ved de feilskjær som man eventuelt vil komme til å se ved å overlate mer av ansvaret både til institusjonene og studentene selv. Jeg tror egentlig ikke vi har noe annet valg enn å stole på at norske institusjoner og norske studenter både er seg sitt ansvar bevisst og også er bevisst kostnadene som utenlandsstudier faktisk har. Hvorfor er ikke også statsråden mer på den linjen at man her faktisk må overlate ansvaret til institusjoner og studenter selv?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2009-04-27:
Statsråden avsluttet sitt innlegg med å si at man ønsker å finne de beste løsningene. Likevel er det noen forslag som regjeringspartiene i dag kommer til å stemme ned. 16. mars kunne vi lese i Sunnmørsposten om en uheldig utvekslingsstudent på videregående nivå som hadde tatt et halvt år i utlandet. Han hadde sjekket på forhånd og fått beskjed om at det er lov, men fikk avslag på å kunne ta et delsemester ute. I dag foreligger forslag nr. 2, fra Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, som sier at Regjeringen bør sørge for at støtteordningen utvides til å omfatte både Vg1 og Vg3, men at det også gis mulighet til å studere et semester ute. Svaret fra Regjeringen på oppslaget i Sunnmørsposten var at de skal vurdere dette på nytt, men i dag går altså regjeringspartiene og stemmer dette ned. Betyr det at det er helt uaktuelt å vurdere Vg1 og Vg3, samt at man på videregående skole kan ta et semester ute?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-04-27:
Vi lever i en verden hvor omtrent alle er begeistret for at Barack Obama ble president i USA. Vi ser at han setter tone i forhold til en uregulert internasjonal rovdyrkapitalisme, vi ser at han setter en helt ny tone i forhold til regimer som Iran, vi ser at han setter toner i forhold til det meste, også på klimasiden. I en situasjon hvor det norske studentantallet i USA har sunket – og det må oppfattes å være et spennende land på alle måter, både med internasjonal utvikling og ikke minst med bakgrunn i den amerikanske «liberal arts»-tradisjonen, som er spesielt bra når det gjelder å gi grunnleggende allmenndanning, og gir det på en måte som jeg tror vi bare må si er bra – er det et tankekors for Venstre og en gåte for meg, som jeg sa fra talerstolen i sted, hvorfor Regjeringen ikke kan innføre en skikkelig finansiering uten å gå underlige byråkratiske veier for freshman-året. Etter å ha vært og besøkt en del amerikanske institusjoner, også store og ikke eliteinstitusjoner, er mitt spørsmål: Hva skyldes dette?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-04-27:
I all korthet: Denne saken er en oppfølging av det utmerkede statskirkeforliket fra i fjor. Det er en oppfølging av den enstemmige fagkomiteens arbeid i forbindelse med budsjettet for inneværende år. Det er helt riktig, jeg skal si det samme som det er sagt her før: Statsråden har levert. Og det er det grunn til å gi ham ros for. Det er en tid for ros, og det er en tid for kjeft. Da har jeg ikke noe mer å si annet enn at jeg synes det er bra at vi har pengene, og at saken er slik. Det som skal stå, står i innstillingen. Og det som skal sies i neste sak, har jeg tenkt å si i odelstingsmøtet.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2009-04-27:
Norge er i høyeste grad forberedt på en ytterligere helhetlig tenking omkring internasjonalisering. Men jeg forstår representanten slik at han sikter til de private høyskolene vi har her i landet i forhold til en konkurrerende situasjon med utlandet. Der har signalet fra meg og fra Regjeringen vært rimelig klart: at vi har en ordning med at det skal betales skolepenger når det er en privat institusjon i Norge. Det er en ordning som ikke uten videre kan overføres til det systemet vi har når det gjelder utdanning i utlandet. Jeg forstår det slik at det er f.eks. BI og andre som gjerne vil ha en slik endring av systemet. For meg er det et viktig politisk prinsipp at privatskoler er der som en del av vårt helhetlige system, men et poeng ved at de er private, er at de har skolepenger. Skulle man dekke det ved stipend, slik man gjør ved studier i utlandet, ville vi ha et problem med å følge det prinsippet. Jeg har ikke tenkt å endre noe på det, men jeg ser absolutt gode muligheter for bedre oppfølging av den internasjonale delen med norske stipend og lån fra Lånekassen.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2009-04-27:
Jeg har sittet og hørt bl.a. representanten Gundersen kritisere Regjeringen og meldingen for mangel på tiltak. Og når det da kommer et tiltak, nemlig endring i ordningen med stipend gjennom slike kvalitetslister, har man ikke tro på at vi skal klare å gjennomføre det. Jeg har veldig stor tro på det. Jeg tror at dette vil løse mye av problemene som handler om freshman-året i dag, og det vil sikre studentene kvalitet. Selvsagt er ikke disse listene og det med å sikre kvaliteten noe departementet skal sitte med alene. Jeg vil vise til det gode samarbeidet vi har hatt både med institusjonene, med studentorganisasjonene, med parter i arbeidslivet og med mange andre viktige aktører i selve arbeidet med denne meldingen. De vil selvfølgelig bli trukket inn i det videre arbeidet med disse utvidete listene, som kommer til å bli ganske omfattende. Jeg har stor tro på dette, og tror at det vil sikre studentene en god kvalitet. Jeg håper også at representanten Gundersen kommer over sin skepsis til akkurat dette tiltaket.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2009-04-27:
Det å legge om tenkingen her til å gjelde både Vg1 og Vg3, og ikke bare Vg2, er en ganske omfattende endring av det systemet vi har. Vi ønsker jo i dag at eleven skal komme gjennom det hele med mulighet til å ta en skikkelig eksamen, og da tenker vi oss at det andre året tas i utlandet – og det utelukker for så vidt ikke et semester. Så når det gjelder akkurat det å begynne fra Vg1, tror jeg det vil bety store utfordringer og kreve et annet system. Men jeg skal gjerne understreke at vi vil gå gjennom dette med Vg3 og den situasjonen som representanten her nevner, for både bør det være lik praksis – og da har vi en viktig oppfølgingsoppgave å gjøre i forhold til f.eks. fylkeskommunene – og det bør også være en grunn til å vurdere nærmere tiltak på Vg3-nivå. Men foreløpig ser ikke jeg for meg en nyordning hvor man tar alle de tre årene i videregående inn i en slik tenking.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2009-04-27:
Først og fremst skyldes det Bologna-prosessen og en avtale som Norge har med så å si alle andre land som er med der, og at vi ser et skille i nivå på den europeiske utdanningen og den amerikanske. Men jeg mener at det ikke er noen byråkratisk ordning det å utvide systemet med tilleggslister til å gjelde lister som sikrer at studentene virkelig får kvalitet. Jeg er helt enig med representanten Dørum i at svært mange universiteter og colleger i USA har høy kvalitet og er gode på det vi begge er enige om når det gjelder allmenndannelse. Jeg har selv vært der og snakket med mange av dem, og jeg er ivrig selv for at det skal være flere norske studenter i USA. Kanskje vil Obama-effekten også slå ut på den måten. Men jeg mener også det er viktig at vi får studenter til andre deler av verden. Derfor er det viktig å signalisere i denne meldingen at også andre samarbeidsland for utveksling av studenter er viktige. Det betyr ikke at vi ikke fortsatt skal stimulere til å sende folk til USA og få amerikanske studenter hit. Men jeg tror det har en litt mer sammensatt årsak enn bare den ene delen av stipendordningen.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2009-04-27:
Jeg tror nok at vi kan være enige om at gratisprinsippet slik sett er et viktig grunnleggende prinsipp for at alle norske elever skal kunne nyte godt av f.eks. også utenlandsreiser. Det som er en viktig oppgave for departementet, er at vi prøver å rådgi og veilede både kommuner og fylkeskommuner på en slik måte at det blir en best mulig praksis og en mest mulig lik praksis. Jeg vet at det er ulikheter her, og vi har stadig slike saker inne hvor vi driver veiledning, for vi ønsker ikke å oppheve gratisprinsippet. Vi vil at det skal være slik som representanten her sier, at man skal kunne være med uavhengig av foreldrenes økonomi. Jeg håper at utrettelig arbeid med dette, sammen med gode eksempler, vil føre til at vi får et enda bedre grep om den utviklingen.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2009-04-27:
Tidlig innsats er nøkkelord. Vi vet jo også at grunnlaget og interessen for å se seg litt rundt om i verden – for å si det slik – ofte blir dannet når ungene og elevene er i grunnopplæringen. Det er et misforhold mellom rammeoverføring til skolene og de ønskene og forventningene som er bygd opp. Veldig mange barn blir i dag faktisk forhindret fra å delta på grunn av at studentutveksling, besøk, hvite busser til Auschwitz – ja, alt dette – ligger på et lavmål slik som det er nå. Veldig ofte er det foreldrene som må legge fram alternative løsninger, som igjen betyr at økonomi spiller en veldig viktig rolle, som også gjør at mange elever ikke kan delta. Da synes jeg det er veldig rart at en statsråd fra SV ikke kan vise vilje til et forpliktende statlig opplegg som nettopp gjør at internasjonaliseringsarbeidet på grunnskolenivå ikke stopper opp.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2009-04-27:
Jeg spurte vel egentlig om – og statsråden sa innledningsvis at det også var et politisk spørsmål – hva som var statsrådens oppfatning og ikke nødvendigvis Helsedirektoratets oppfatning, selv om han selvfølgelig bygger sine vurderinger på det. Det som er positivt, er jo at statsråden sier at det ikke er tilstrekkelig grunnlag for å konkludere om det skal innføres en ultralydundersøkelse før 12. uke, og at det er behov for en grundig gjennomgang. Det står i ganske sterk kontrast til det vedtaket som Arbeiderpartiets landsmøte fattet, og det som Arbeiderpartiets helsepolitiske talsmann, Jan Bøhler, skriver om og debatterer i alle landets media. Så det kunne være interessant å få bedre belyst hva landsmøtevedtaket til Arbeiderpartiet faktisk bygger på. Det vil jeg gjerne at statsråden kommenterer. For de har faktisk gått inn for at man skal undersøke 60 000 gravide, uten at dette vil bidra til bedre helse for mor og barn. Samtidig har de på samme møte lovt en stor tannhelsereform med en prislapp på bortimot 10 milliarder kr, en samhandlingsreform med tusenvis av nye fastleger og andre tiltak for å styrke primærhelsetjenesten, og i tillegg har statsråden uttalt at utgiftsveksten i spesialisthelsetjenesten må begrenses. Og det er fortsatt store mangler i helsetilbudet til mennesker som trenger rehabilitering, og til rushavhengige, og i tilbudet innen psykisk helse. Også innenfor svangerskapsomsorgen, fødetilbudet og barselomsorgen er det fortsatt store utfordringer for å sikre kvinner og barn et trygt og godt helsetilbud. I lys av disse utfordringene, der også Regjeringen har problemer med å levere gode helsetjenester, er spørsmålet om det er hensiktsmessig å bruke store ressurser på en helsesjekk for en stor gruppe i hovedsak friske mødre og barn, når dette ikke engang bidrar til å gi dem bedre helse. Det gir altså, som statsråden selv sa i sitt svar, ikke tilstrekkelig grunnlag for å konkludere, og han vil ha en bred gjennomgang.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2009-04-27:
Jeg vil takke for debatten. Den er viktig, og vi burde ha flere slike debatter her i denne salen. Men det er iallfall kommet fram at det er faglig og ikke minst politisk uenighet om å innføre tidlig ultralyd, og det brukes ulike begrunnelser for det. Som jeg sa i mitt tidligere innlegg, er jeg glad for at statsråden sier det flere av oss har skjønt lenge, at det ikke er tilstrekkelig dokumentasjon for å trekke en konklusjon om man skal innføre en tidlig ultralyd, og at det er behov for en grundig gjennomgang. Et spørsmål til statsråden da er om han kunne tenke seg at det kunne arrangeres en konsensuskonferanse igjen. Det er vel nå 13 år siden sist, og det har jo skjedd mye innen dette feltet. Jeg har deltatt/vært paneldeltaker i en slik konsensuskonferanse, den første, men det som undrer meg, er at det ikke har kommet fram mer nytt faglig om begrunnelsen for en undersøkelse mellom 11. og 13. uke på disse 20 årene. Det forundrer meg, for iallfall en del fagfolk snakker jo som om det har skjedd veldig mye – man kan jo kalle det kanskje litt faglig forføring også, hvor noen lar seg forføre til å tro. Men som Kunnskapssenterets oppsummering også viste, går det mye på at det er effektivt for å oppdage bl.a. Downs syndrom. Jeg opplever også at noen flytter de etiske grensene bort fra abortdebatten og henviser til selvbestemmelsesretten. Men en forutsetning for en reell selvbestemmelse er jo at en er godt informert. Min erfaring er at helsetjenesten generelt har en tendens til å underkommunisere de negative sidene ved masseundersøkelser og screening, og det er vel selvfølgelig fordi de har et mål om å få flest mulig til å delta i en slik undersøkelse. Jeg må si jeg blir betenkt når entusiastiske forskere og klinikere og politikere argumenterer for tidlig ultralyd som om det handler om en grunnleggende menneskerettighet. Jeg tror ikke vi er ferdige med denne debatten gjennom denne interpellasjonen. Jeg tror det er viktig at debatten fortsetter, og jeg vil igjen utfordre statsråden i forhold til å arrangere en ny konsensuskonferanse og få ny forskning på brukernes holdning, få en skikkelig gjennomgang av den etiske problemstillingen, men også av de prioriteringsmessige spørsmålene i forbindelse med denne saken.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-04-27:
Jeg synes vel det er viktig når jeg kommer som helse- og omsorgsminister til Stortinget for å svare på interpellasjoner, å svare på vegne av Regjeringen. Og det har jeg gjort. Så er det tre ulike politiske partier i Regjeringen som har noe ulike vurderinger av dette spørsmålet. Det jeg nå har redegjort for, er det som er Regjeringens politikk. Så skal vi gjennom et valg, som da vil danne grunnlaget for Regjeringens politikk i neste fireårsperiode. Den vil jo da komme fram gjennom de regjeringsforhandlingene som da må skje høsten 2009. Det skulle ikke være en spesielt ukjent utfordring for Høyre heller. Så vidt jeg forstår, ønsker Høyre å danne regjering med Fremskrittspartiet, som vel ikke er gjennomgående enig med Høyre i alle de spørsmålene vi her berører. Så det er vel et tema som også må forberedes i eventuelle regjeringsforhandlinger der Høyre deltar. Jeg føler at jeg gjennom mitt hovedsvar har redegjort for det som er Regjeringens holdning, og også hva som etter min mening er veldig viktig. Jeg var med på å behandle bioteknologiloven i Stortinget i 2003, og det var en svært krevende runde, der mange av oss ble utfordret både politisk og etisk. Så fikk man sydd sammen en bioteknologilov som hadde implikasjoner også for ultralydpolitikken. Jeg føler en veldig sterk forpliktelse til å stå på den enigheten som da var der. Det handler om at vi nå skal foreta en grundig evaluering, oppsummere hvordan utviklingen har vært siden sist, hva som har skjedd faglig, hvor vi står faglig og prioriteringsmessig, og på det grunnlaget igjen vurdere en helhetlig politikk. Det er et standpunkt jeg føler meg veldig vel med. Og det er også Regjeringens politikk på området.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-04-27:
Flere har vært inne på det jeg sa i mitt hovedinnlegg om Helsedirektoratets vurdering av disse spørsmålene. Det jeg der har sagt, tar utgangspunkt i et brev Helsedirektoratet sendte Helse- og omsorgsdepartementet den 3. mars i år. Det er selvfølgelig offentlig og tilgjengelig for alle. Der uttaler de seg om rapporten fra Kunnskapssenteret om bruk av ultralyd i svangerskapet. Det står mye i det brevet, det er på seks sider, men jeg skal lese konklusjonen, der det sies: «Slik vi ser det gir ikke rapporten et tilstrekkelig grunnlag for å vurdere effekt av rutinemessig ultralyd i uke 11–13 for mor og barnets helse. Et eventuelt tilbud om rutinemessig ultralydundersøkelse(kombinert med blodprøver) i uke 11–13 til alle gravide vil for mange være kontroversielt. Vi tror derfor det kan være hensiktsmessig med en grundig gjennomgang av medisinske, etiske og prioriteringsmessige spørsmål før det eventuelt tas en beslutning.» (kombinert med blodprøver) Det er en konklusjon jeg er enig i og føler meg veldig vel med. Som sagt, vi er nå allerede i budsjettet for i år i gang med å få gjennomført en evaluering i tråd med det Stortinget har vedtatt og bedt om i forbindelse med bioteknologiloven. Så må det oppsummeres, og så tror jeg at det meget vel ligger an til en ny konsensuskonferanse, når man da har en bredde og en faglighet i disse spørsmålene. Så som sagt, Helse- og omsorgsdepartementet føler seg vel med det løpet som nå er planlagt. Men så tror jeg at det er en problemstilling som vi nærmest uansett vil komme opp i, og det er: Alle er vi imot sorteringssamfunnet, men spørsmålet er hvordan vi går i retning av å bekjempe sorteringssamfunnet. Jeg tror at hvis det er sånn at man gjennom undersøkelser kan få kunnskap om fosteret, så vil det i det lange løp være vanskelig å si at vi skal bekjempe sorteringssamfunnet ved ikke å la den gravide få tilgang til denne kunnskapen. I det lange løp tror jeg det er vanskelig å bekjempe sorteringssamfunnet med en strategi som sier at vi ikke skal la den gravide få tilgang til kunnskapen. Jeg må nok si at min grunntanke går mye mer i retning av at vi må bekjempe sorteringssamfunnet ved å si at når man har fått kunnskap, så skal også samfunnet stå der og si at dersom man velger å føde dette barnet, så skal vi stille opp. Og det er der det svikter. Ja, nå skal vi evaluere og diskutere og vurdere, men jeg tror ikke vi kommer unna at vi til slutt vil stå overfor et ideologisk og strategisk veldig ulikt valg når det gjelder hvordan bekjempe sorteringssamfunnet: Skal vi gjøre det ved å begrense kunnskap, eller ved å legge forholdene til rette?