trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2016-04-27:
Eg må igjen minna om at Nav-sjefen i Hordaland skriv at behovet ser ut til å vera betydeleg større enn det me har til rådigheit. Så vil eg seia at Arbeidarpartiet føreslo i budsjettet i 2016 å endra regelverket for BIO til også å omfatta marknadssvikt og konjunkturmessige forhold. Me føreslo også å auka posten til arbeidsmarknadstiltak, som BIO-midlane fell inn under, med 339 mill. kr. Og regjeringa gjekk i haust ut med at ordninga med bedriftsintern opplæring skulle styrkjast, og då spesielt med tanke på utfordringane i industrien på Vestlandet. BIO er eit treffsikkert omstillingstiltak, som også verkar førebyggjande mot oppseiingar. Vil statsråden kunna endra regelverket for BIO til også å omfatta marknadssvikt og konjunkturmessige forhold, sånn som situasjonen no er på Vestlandet?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-04-27:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til arbeids- og sosialministeren: «Ledigheten i Agder øker. Flere yrkesgrupper rammes. Regjeringen bruker 20 mill. kroner på å sentralisere og byråkratisere ordningen med regionale utviklingsmidler og kutter dem med 300 mill. kroner mens gryteklare prosjekter i Agder står i kø. Fengsler i Mandal og Froland, oppgradering av skoler i Vennesla og Flekkefjord, lokale veier f.eks. kunne gitt lokale arbeidsplasser raskt. Mener statsråden at mer byråkrati og kutt på 300 mill. kroner er virksomme tiltak for å skape arbeidsplasser raskt i Agder?»
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-04-27:
Tiltakene virker kraftig, sa ministeren. Ja, det er så kraftig at det blir 50 flere ledige hver dag. Vi har 140 000 til nå, så det er jo en kraftfull effekt av tiltak som faktisk ikke virker. Tolv nye byråkrater må altså til for å samordne, mens ansatte som er i eksisterende stillinger, faktisk ikke kan koordinere de midlene som de får, og da må man ha enda mer byråkrati. Regjeringa sier den kommer med nye reformer. Det de leverer, er nye rekorder: i antall byråkrater, bompengegjeld og store skattekutt til de aller rikeste. Som Tornerose ligger regjeringa passivt i dvale mens hekken vokser kjempehøy. Passiviteten gjør at ledigheten sprer seg til andre næringer. 75 pst. av bedriftene på Sørlandet frykter at det blir verre i 2016. Jeg besøkte en stor entreprenørbedrift forleden, og de sa at det overhodet ikke fantes aktiv motkonjunkturpolitikk på Sørlandet. Kan arbeids- og sosialministeren fortelle Stortinget hvor mange arbeidsplasser som er skapt, og er ministeren tilfreds?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-04-27:
Det er nesten som å sitte i hyggelig lag og synge et vers og refrenget, og så sier vi at nå skal vi synge neste vers, men da sier noen: Nei, nå må vi synge refrenget en gang til. Nå har regjeringa altså sunget dette refrenget i ett og et halvt år, det virker ikke, og det blir ikke bedre av den grunn. KS Agder har sendt brev til kommunal- og moderniseringsministeren om gryteklare prosjekter over hele Agder – 1,2 mrd. kr totalt. NITO har skrevet brev til Agder-benken og bedt om at dette blir realisert. Andre yrkesgrupper på Sørlandet og Vestlandet ser at det vil komme permitteringer og oppsigelser rundt neste sving. Nødvendig omstillingskompetanse flytter fra landsdelen. Kristiansand kommune anslo ifølge avisa at 24 mill. kr i reduserte inntekter er en effekt av arbeidsledigheten på Agder – det var for en stund siden. Halve Norge og vel så det er altså rammet, og det er ikke nok til at det kan kalles en krise. Hvilke tiltak vil ministeren nå iverksette for å ivareta de behovene som regionen samlet peker på?
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2016-04-27:
«Mange arbeidstakarar, særleg på Vestlandet, er blitt oppsagde på grunn av regjeringa sin motstand mot å betre permitteringsreglane. Framleis er spørsmålet om finansiering uklart, og det kan sjå ut som regjeringa forsøker å skyve delar av kostnadane med lengre permittering over på dei allereie hardt pressa bedriftene. Arbeidarpartiet har foreslått å redusere arbeidsgjevarane sin eigenandel frå 10 til 5 dagar. Kor ille må situasjonen i arbeidsmarknaden bli før statsråden kan tenkje seg å vurdere dette forslaget?»
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2016-04-27:
Nok ein gong gjentek statsråden denne kritikken mot Arbeidarpartiet sitt engasjement for permitteringsreglane og ein påstand om at vi ikkje forstår dei langsiktige omstillingsutfordringane. Eg synest det er ein type retorikk som treff dårleg når det kjem frå ei regjering som ikkje forstår at ein må sjå utfordringane på kort og lang sikt i samanheng. Det er bra at nokon av oss er opptekne av permitteringsreglane, for det har vore heilt nødvendig å presse regjeringa til å snu ikkje ein, men to gonger for å få eit permitteringsregelverk som er nokolunde tilpassa situasjonen. Det viktigaste motargumentet til regjeringa mot permittering er at det skal gje ein såkalla innlåsingseffekt, at det difor skal vere betre å bli oppsagt enn å bli permittert. Men når vi veit at ni av ti permitterte kjem tilbake i jobb, 80 pst. til same arbeidsplass, hadde det vore interessant å høyre om statsråden er i stand til å dokumentere denne såkalla innlåsingseffekten.
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2016-04-27:
Når elleve arbeidarpartirepresentantar frå Vestlandet i denne spørjetimen utfordrar regjeringa på sysselsetjing, er det med eit ganske urovekkjande arbeidsløysetal som bakteppe. Eit eksempel er 4 400 varsel om permittering eller oppseiingar berre i mars månad. Når mantraet framleis er skattekutt, kombinert med klaging og kritikk av Arbeidarpartiet for å sleppe fokus på eigen manglande politikk, synest eg det vitnar om ei regjering som har mista kontrollen på den aukande arbeidsløysa. I fleire svar i dag har statsråden trekt fram den såkalla tiltakspakka til regjeringa, utan å nemne at pakka er fullstendig avslørt av Stavanger Aftenblad som ein bløff, så i anstendigheitas namn bør ein kanskje la vere å trekkje ho fram fleire gonger som eit saliggjerande tiltak. Vil statsråden no ta alvoret inn over seg og i revidert budsjett begynne å bruke finanspolitikken til å få bukt med arbeidsløysa, eller er håpet framleis at høgreideologiske ønskjedraumar om at marknaden skal ordne opp, skal gå i oppfylling?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2016-04-27:
«Økte målpriser har vært en sentral del av de to siste jordbruksoppgjør. Hvordan vil resultatet av forhandlinger om internasjonale avtaler kunne påvirke muligheten til å øke målprisene i kommende jordbruksoppgjør?»
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2016-04-27:
I de to årene der Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre har stått bak landbrukspolitikken, har det vært en veldig liten økning i budsjettmidlene til norsk matproduksjon, 45 mill. kr, men en har brukt bortimot 800 mill. kr i økte målpriser. Så er det jo slik at ting henger sammen i ulike varianter, og det handlingsrommet som man her har brukt, er delvis et handlingsrom som er skapt av det såkalte ostetollvedtaket, som Fremskrittspartiet var imot, men som en nå baserer politikken sin på. Så mitt spørsmål er: Hvordan vurderer en det som nå skjer med artikkel 19? Er det slik at regjeringen i framtidige oppgjør i større grad vil vektlegge å bruke budsjettmidler for å øke norsk matproduksjon og for å nå de målene som Stortinget har satt for norsk matproduksjon?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2016-04-27:
Jeg hadde kanskje ikke de store forventningene om å få en utgreiing om statens tilbud. Jeg minner om de klare forventningene som Stortinget har til norsk matproduksjon. Så er det sånn at landbrukspolitikken og norsk matproduksjon er avhengig av andre vilkår som ikke ligger direkte under landbruksministerens konstitusjonelle ansvarsområde. Et eksempel er rovdyrpolitikken, der vi har fått en ulvemelding der landbruksinteressene er fraværende. Min frykt er at landbruksministerens fotavtrykk heller ikke er til stede i den prosessen som pågår rundt artikkel 19-forhandlingene. Vil statsråden være på ballen for å sørge for at en får artikkel 19-forhandlinger som ender med at regjeringen i framtida også kan bruke sitt viktigste grep, nemlig målprisen?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2016-04-27:
Det norske jordbruket er på mange måtar i konkurranse med omverda. Importen av landbruksvarer har auka. Slik har det vore i mange år. Prisskilnaden på råvarer i jordbruket mellom Noreg og omverda har også auka dei siste åra, t.d. på meierivarer der prisane i EU no er på eit lågt nivå. Det er naudsynt at prisendringane på jordbruksvarer ikkje utviklar seg på ein måte som svekkjer konkurransekrafta til norsk jordbruk og matindustri. Då vil vi tape marknadsdelar. Grunnlaget for eit omfattande norsk jordbruk og bruk av areal over heile landet vil reduserast om dette skjer. Det gjeld både varer vi har målprisar på, og andre varer, som no utgjer om lag 40 pst. av marknadsinntektene i jordbruket. Eg vil peike på, som også representanten Pollestad beskriver, at auka målprisar var ein heilt sentral del av ramma i dei to siste jordbruksoppgjera, men likevel var auken i realverdi under halvparten av gjennomsnittet under førre regjering. Det er fordi denne regjeringa tek prisutfordringa på alvor. Noreg sine WTO-forpliktingar inneber at vi ikkje kan ha meir enn vel 11,4 mrd. kr i handelsvridande stønad, såkalla gul boks. For Noreg utgjer målprisane ein stor del av denne stønaden. For 2014 har Noreg rapportert støtte frå gul boks på 9,8 mrd. kr til WTO, det vil seie at handlingsrommet oppover er om lag 1,7 mrd. kr under bindinga om ein ikkje skal overskride denne føringa. Vi har anslått at gul stønad vil auke monaleg i 2015, bl.a. på grunn av stor kornproduksjon. Det ligg ikkje an til at bindinga vil verte endra dei næraste åra. Noreg tek del i fleire forhandlingar som har auka handel som mål. Det gjeld m.a. frihandelsavtalar med fleire land og artikkel l9-forhandlingar om auka handel med landbruksvarer med EU. Gjennom EØS-avtalen er Noreg forplikta til kvart anna år å gjennomgå handelen med landbruksvarer med tanke på ei gradvis liberalisering. Regjeringa har likevel som mål å vareta norske interesser best mogeleg. Difor er det ein sentral del av regjeringas landbrukspolitikk å utvikle næringa slik at ho toler auka konkurranse over tid. Det vil gje grunnlaget for at vi framleis kan ha ein stor norsk matproduksjon og bruke jordbruksareal over heile landet. Eg trur på å styre utviklinga, framfor å verte styrt av ho. Difor har denne regjeringa prioritert auka konkurransekraft i landbruket. Det er det viktigaste bidraget vi kan gje i den verda vi lever i.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2016-04-27:
Det er heilt rett at denne regjeringa har prøvd å bidra til å få auka konkurransekrafta i jordbruket framfor budsjettstøtte over statsbudsjettet, og det gjev ei meir marknadsretta næring. Det er eg tilhengjar av. Samtidig er det slik at jordbruket no har fremja eit krav for 2017. Dei forhandlingane skal staten inn i, staten skal gje sitt tilbod 4. mai. Eg vil vente med omsyn til vidare posisjonar til vi faktisk sit i forhandlingsrommet når det gjeld desse spørsmåla.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2016-04-27:
Regjeringa vil vareta Noregs interesser, og eg er ein del av den regjeringa som gjer det. Dei forhandlingane pågår, og resultatet vil verte førelagt Stortinget dersom vi oppnår eit nytt forhandlingsresultat. Eg er veldig glad for at representanten understrekar kor viktig jordbrukspolitikken har vore for Stortinget. Difor kan vi også bruke litt tid på å glede oss over at inntektsveksten dei to siste åra har vore 15 pst. i jordbrukssektoren, noko som er betydeleg meir enn i alle andre sektorar, og at sjølvforsyningsgraden går opp under denne regjeringa. Så politikken fungerer anten Senterpartiet likar det eller ei.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-12-12:
Senterpartiet mener prinsippet om likebehandling må ligge til grunn for finansieringssystemet. Vi mener Den norske kirkes tidligere privilegier ikke kan ses uavhengig av dette. I innstillinga er Senterpartiet det eneste partiet som ser ut til å være bekymret for prinsippet om likebehandling i denne saken, men høringen viser at et stort antall av høringsinstansene er kritiske til forslaget om å holde deler av pensjonsforpliktelsene utenfor beregningsgrunnlaget. For flere av høringsinstansene har det vært ukjent at utgifter til pensjonspremier er holdt utenfor beregningsgrunnlaget. Det er ikke bare tros- og livssynssamfunnene og -organisasjonene som reagerer på dette; la meg minne om at også Stålsett-utvalget påpekte at dette bør rettes opp. Når det gjelder forslaget om å unnta statstilskuddet til egenkapital fra beregningsgrunnlaget, deler Senterpartiet flertallets syn og støtter proposisjonen. Tilføring av egenkapital er her mer å forstå som en nødvendig godtgjøring for å gjøre rettssubjektet Den norske kirke økonomisk i stand til å opptre som eget rettssubjekt. Jeg vil i den sammenheng uttrykke bekymring for vedtaket i finansinnstillinga som slår fast nivået for egenkapitalen, som ble gjort i budsjettet for 2017. Nivået på egenkapital er en vesentlig faktor for soliditeten og det økonomiske fundamentet for Den norske kirke i årene framover. Det er dette som skal være grunnlag for framtidig bevegelsesmulighet, mente regjeringa, Kristelig Folkeparti og Venstre. Når vi vet at bevilgningen kun er en tredel av hva kirka selv mener er nødvendig, er det grunn til å være bekymret over dette. Selv om Senterpartiet altså støtter en lovhjemmel som åpner for å unnta egenkapitalen fra beregningsgrunnlaget, reiser dette likevel et tilleggsmoment i saken. Det gjelder gevinsten på egenkapital. For å sikre hensynet til likebehandling mener Senterpartiet at avkastningen fra egenkapitalen bør inngå i beregningsgrunnlaget for støtta til de øvrige tros- og livssynssamfunnene. Jeg vil derfor på vegne av Senterpartiet ta opp vårt forslag.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2016-12-12:
Jeg skal være kort, for dette er en sak som Stortinget har debattert grundig tidligere. Det gjelder oppfølging av tidligere stortingsvedtak knyttet til at lærere utdannet før 1. januar 2014 skal få dispensasjon fra kompetansekravene, og at dispensasjonen skal gjelde fram til 1. august 2025. Oppfatningen til flertallet i komiteen er at saken både er tilstrekkelig belyst og behandlet på en grundig måte, og at regjeringen her har fulgt opp det som Stortinget har bedt om, på en god måte. Det er enighet i komiteen og i Stortinget om en sterk satsing på videreutdanning av lærere. Det har som kjent vært uenighet om hvorvidt kompetansekravene skal få tilbakevirkende kraft eller ikke. Alle partier er enige om at vi skal ha kompetansekrav for lærere, men det har vært uenighet om hvorvidt det også skal gjelde f.eks. for lærere som har allmennlærerutdanning fra før 2014. Uavhengig av det tenker jeg det er viktig å understreke det komiteen skriver i innstillingen, nemlig at både lokale og nasjonale myndigheter nå har et ansvar for at de som blir pålagt å ta etter- og videreutdanning for å nå de nye kompetansekravene innen dispensasjonsfristens utløp, faktisk får det tilbudet som trengs. I den opprinnelige behandlingen av denne saken var Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti uenige i at kompetansekravene skulle få tilbakevirkende kraft. Vi ønsket at godkjent lærerutdanning før 2014 burde gis undervisningskompetanse etter de kravene som gjaldt før 2014. Nå får vi en løsning som i hvert fall et stykke på vei imøtekommer lærernes bekymringer og lærerorganisasjonenes krav, men SV, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti har likevel ønsket å gjenta i innstillingen det som er vårt primære syn, og som vi fortsatt mener er godt begrunnet. Med det tar jeg opp forslaget fra Senterpartiet, Venstre og Sosialistisk Venstreparti.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2016-12-12:
Jeg vil bare, etter siste taler, få bemerke for protokollens skyld at når representanten Tingelstad Wøien sier at Senterpartiet er det eneste partiet som er imot tilbakevirkende kraft – det vi på folkemunne kaller avskilting av lærere – er det feil. Det går tydelig fram av innstillingen at både Sosialistisk Venstreparti og Kristelig Folkeparti deler det synet. Men vi mener – når Stortinget først har gjort et vedtak som vi mener er feil – at dette går i riktig retning og er en utkvittering av en bestilling fra Stortinget. Vi gjentar veldig tydelig vår motstand mot det vedtaket som er gjort, og det er selvfølgelig det som er dekkende for vårt syn. Senterpartiet har ingen grunn til å føle seg ensom i motstanden mot dette.
Ingjerd Schou (Høyre), 2016-12-12:
Bare kort fra en enstemmig komité: Komiteen har merket seg at regjeringen i proposisjonen foreslår endringer i introduksjonsloven § 12 om samordning med andre offentlige ytelser for deltakere i introduksjonsprogrammet. Formålet med introduksjonsprogrammet er å styrke flyktningers mulighet for deltakelse i yrkes- og samfunnsliv og deres mulighet til å være økonomisk selvstendige. Målgruppen for introduksjonsprogrammet er nyankomne innvandrere og deres familiemedlemmer, særlig gruppen mellom 18 og 55 år som er bosatt i en kommune og har behov for grunnleggende kvalifisering. Det er en rett og en plikt å delta i programmet. Komiteen er opptatt av at dette programmet i størst mulig grad skal gi grunnleggende ferdigheter i norsk og innsikt i det som er det norske samfunnslivet, og forberede til deltakelse i det norske arbeidslivet eller utdanning, og at det som følge av dagens praksis for hver enkelt deltaker må beregnes individuelt hvor mye som skal overføres til kommunene. Det medfører byråkrati og ressursbruk og innebærer i praksis en dobbeltfinansiering, hvilket komiteen ser som uhensiktsmessig. Det er det denne proposisjonen handler om, en opprydding i så måte. Ved at man opphever § 12 annet ledd, kan også arbeids- og velferdsetaten frigjøre mer ressurser til bruk i nettopp arbeidsmarkedstiltak overfor målgruppen. Komiteen har understreket at den enkelte deltaker fortsatt skal motta introduksjonsstønad fra kommunen i henhold til introduksjonsloven §§ 8 til 11, og at vi ser at forslaget innebærer at kommunene ikke lenger årlig vil motta refusjon fra arbeids- og velferdsetaten, men kan ha positiv betydning for integreringsarbeidet i kommunen. Det er positivt å rydde i en slik type dobbeltfinansiering som denne proposisjonen omhandler, slik at ressurser frigjøres nettopp til det som handler om arbeidsmarkedstiltakene i kommunene. Det er også godt beskrevet i Meld. St. 30 for 2015–2016, Fra mottak til arbeidsliv – en effektiv integreringspolitikk. Dette er tiltak som hele Stortinget har stilt seg bak, og som sikrer en forutsigbar og mest mulig effektiv finansiering til kommunene.
Ingjerd Schou (Høyre), 2016-12-12:
Når forslaget nå er endret, anbefaler jeg Høyre å stemme for forslaget. Det er også grunn til å tro at det utvalg som presidentskapet på Stortinget har satt ned når det gjelder å gjennomgå forretningsordenen og reglementet, kan innta dette i det arbeidet, og at vi sånn sett er ferdig med oppdraget til våren hvis forslaget får tilslutning her.
Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2016-12-12:
Først av alt vil jeg takke representanten Ingjerd Schou for godt samarbeid. Hun har vært en god saksordfører. Jeg har også lyst til å si til saksordføreren at her har det vært et flertall som står bak, og vi er positive til den foreslåtte samordningen med andre offentlige ytelser for deltakere i introduksjonsprogrammet, så jeg har ikke tenkt å rykke opp i enstemmigheten. Men jeg ønsker på vegne av Senterpartiet, Sosialistisk Venstreparti og oss i Arbeiderpartiet å påpeke at vi ønsker velkommen initiativ som innebærer reduksjon i unødvendig byråkrati og uhensiktsmessig ressursbruk, som også saksordføreren var inne på. Vi er også opptatt av å understreke betydningen av at arbeidsmarkedstiltakene fungerer på best mulig måte, og at det er avgjørende at kommunene settes i stand til å ta det ansvaret som er pålagt dem etter introduksjonsloven. Vi mener også at de midlene som frigjøres gjennom angjeldende lovforslag, bare skal benyttes til å styrke Navs arbeidstiltak i kommunene.
Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2016-12-12:
Har statsråden noen formening om hvilke kostnader som vil kunne løpe for de kommunene som gjennomfører forsøk med kutt i stønad, som det er foreslått i proposisjonen, forutsatt at de må utbetale sosialhjelp til de samme personene som omfattes av forsøket? Dette er et av de områdene som veldig mange av kommunene har uttalt seg om i høringsrunden. Spørsmål nr. 2: Vi støtter muligheten for fleksibilitet for kommunene for å kunne gjennomføre pedagogiske og organisatoriske forsøk. Men mener statsråden at det framgår eksempler av proposisjonen når det gjelder pedagogiske og organisatoriske forsøk, som ikke kan gjennomføres ut fra dagens regelverk?
Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2016-12-12:
Jeg er, i likhet med representanten Toskedal, enig i at statsråden i sitt innlegg hadde mye som vi kan enes om. Det er at statsråden påpeker at det er utfordringer det ikke er et godt nok program i dag det må bli mer arbeidsretting det er altfor store forskjeller mellom kvinner og menn en må lære seg språket en må komme seg ut i jobb en ønsker mer fleksibilitet og bedre kvalitet Men jeg må si at da vi behandlet denne saken i komiteen, skapte lovforslaget egentlig forvirring. Jeg opplever heller ikke at den forvirringen i alle fall jeg opplevde under behandlingen, har blitt oppklart av statsråden. Det har vært utfordrende å overskue de faktiske konsekvensene av dette lovforslaget. Ikke minst har det vært utfordrende å få helt på det rene hvilke deler – utover muligheten til å kutte i stønad – det er som tilfører noe nytt utover dagens regelverk. Det framgår klart at kutt i ytelser som incentiv ikke er mulig med dagens regelverk, men det er uklart om departementet mener at det er nødvendig med nye hjemler for å gjennomføre organisatoriske og pedagogiske forsøk. Videre er det ganske uavklart i hvilken grad dette vil føre til at flere introduksjonsdeltakere vil måtte benytte seg av sosialhjelp. Jeg opplever at flertallet, med unntak av Høyre og Fremskrittspartiet, mener at det innenfor dagens regelverk er mulig å kutte i stønad hvis en ikke møter opp. Vi har til og med påpekt at det er viktig å gjøre dette også i forbindelse med at kvinner har fødselspermisjon – at de faktisk skal delta. Jeg skulle ønske at statsråden kunne svare på: Hva innenfor dagens ordning er det ikke mulig å gjøre, med tanke på å få fleksibiliteten og kvaliteten opp på et nivå der det burde være?
Mazyar Keshvari (Fremskrittspartiet), 2016-12-12:
Introduksjonsordningen har lenge vært for firkantet, og kommunene har hatt et begrenset handlingsrom for å prøve ut nye ordninger, inkludert muligheten til å tilbakeholde økonomisk støtte til flyktninger om de ikke når fastsatte mål i eksempelvis språkopplæringen. Regjeringen tar nå initiativ til nødvendige endringer som vil sørge for at kommunene vil kunne prøve ut en rekke forskjellige modeller. På den måte vil man på sikt kunne oppnå en beste praksis for hva som gir de beste resultatene, basert på ulike modeller som prøves ut. Begrunnelsen for forslaget er å legge til rette for utvikling gjennom å gi kommunene mulighet til å prøve ut nye løsninger i sitt arbeid med introduksjonsprogrammet og opplæring i norsk og samfunnskunnskap. En av mange mulige modeller lovendringen legger til rette for, er at introduksjonsstønaden kan reduseres, og at full introduksjonsstønad på 2 G først gis etter at den enkelte har oppnådd et visst nivå på avsluttende prøve i norsk. Å stille krav, ikke minst i forbindelse med språkopplæringen, har alltid vært en viktig sak for oss i Fremskrittspartiet og et nødvendig verktøy for å få en god integrering. Lovendringene gir kommunene verktøy til både å stille krav og å prøve ut alternative innretninger for introduksjonsprogrammet. Et relevant introduksjonsprogram skal bidra til å gi dem som har fått innvilget opphold i Norge, kunnskap og kvalifikasjoner som kan lette deltakelse i det norske samfunns- og arbeidslivet. For å få på plass en bedre integrering bør introduksjonsprogrammet forenkles og forbedres, ikke minst når det gjelder norskopplæring. Introduksjonsprogrammet har også tidligere i for liten grad bidratt til å forberede asylsøkere og flyktninger på arbeidslivet. Lovendringen regjeringen nå foreslår, vil kunne bidra til at introduksjonsprogrammet på sikt blir langt mer effektivt og målrettet. Det endelige målet er langt bedre integrerte flyktninger og asylsøkere, både språklig, verdimessig og ikke minst på arbeidsmarkedet. Lovendringen sørger for innføring av en særlig hjemmel for å gjennomføre forsøk med nye metoder i introduksjonsarbeidet. Bestemmelsen er knyttet til gjennomføring av konkrete forsøk, og disse forsøkene vil kunne gi norske myndigheter verdifull innsikt som kan benyttes i det videre integreringsarbeidet. Det er også viktig å understreke at kommunene ikke fritt vil kunne se bort fra introduksjonsloven. Eventuelle forsøksprosjekter forutsetter godkjennelse fra departementet. Jeg forutsetter likevel at departementet vil ha en romslig praksis når det gjelder godkjenning av godt begrunnede forsøksprosjekter lokalt i de ulike kommunene. Fremskrittspartiet og Høyre i regjering forenkler, forbedrer og videreutvikler offentlig sektor. Jeg tror mange kommuner er glad for denne lovendringen, og jeg har tro på at vedtaket vi gjør her i dag, på sikt vil sørge for en bedre integrering av flyktninger og asylsøkere.
Mazyar Keshvari (Fremskrittspartiet), 2016-12-12:
Ja, jeg tar opp forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet.
Mazyar Keshvari (Fremskrittspartiet), 2016-12-12:
Når jeg hører representantene fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, forstår jeg veldig godt hvorfor integreringen ikke har kommet lenger i Norge. Det er alltid mer av det samme – som ikke har gitt tilfredsstillende resultater – som er løsningen. Når jeg hører representanten Karin Andersen, lurer jeg på hvor hun har befunnet seg de siste 20–30 årene. Det er nøyaktig de samme argumentene vi fikk høre da vi fremmet forslag om å innføre obligatorisk norskopplæring, på slutten av 1980-tallet: Fremskrittspartiet hadde ikke tiltro til enkeltindividet, man var fremmedfiendtlig, man trodde ikke at folk som kom til Norge, ville lære seg norsk. – Det ville de selvfølgelig. Så gikk det noen tiår. Det var ikke noen selvfølge i det hele tatt, og man innførte obligatorisk norskopplæring, med både rett og plikt til å gjennomføre en rekke programmer. Når jeg hører representanter som viser til IMDis innsigelser i disse sakene – hvilke resultater har IMDi å vise til når det kommer til folk som er ferdig med introduksjonsordningen og arbeidsdeltakelse? Representanten Karin Andersen nevnte at komiteen hadde besøkt Sunndal. Der er jeg faktisk helt enig med henne: Det var et veldig godt opplegg, og de hadde gode resultater å vise til. Men denne komiteen har også vært i Minnesota, der vi så noen helt andre resultater når det kom til integrering av f.eks. den somaliske populasjonen der – arbeidsdeltakelse på bortimot 80–90 pst. kontra 20 pst. i Norge. Da man spurte dem rett ut om hva som hadde gjort at disse menneskene hadde klart seg så mye bedre der enn i Norge og i andre europeiske land, var de økonomiske incentivene et av de viktigste punktene man kunne vise til. Hypoteser om at USA hadde plukket ut de somalierne som var lettest å integrere, at det var somaliere som hadde jobbet for amerikanske myndigheter osv., ble tilbakevist på det sterkeste. De har en ordning og et opplegg for mennesker som ankommer landet, der man får hjelp og støtte i en tidsbegrenset periode. Dernest er man nødt til å klare seg selv. Ved å ha den form for tilnærming til disse spørsmålene har de resultater vi i Norge og i mange andre europeiske land bare kan drømme om. Det er kanskje på tide å prøve nye virkemidler når de gamle ikke fungerer, og ikke gjenta argumenter fra slutten av 1980-tallet om at bare mennesker får lov til å være her lenge nok, blir de en del av det norske samfunnet – de lærer seg norsk, og dette går helt uproblematisk hen. Det gjør det virkelig ikke. Vi er nødt til å ha en aktiv politikk på dette feltet. Jeg synes det er spesielt med Arbeiderpartiet, som i enkelte debatter forsøker å gi inntrykk av at de er like strenge som Fremskrittspartiet, og ønsker noen endringer. Når det kommer til stykket, i sak etter sak i denne sal, ser vi at de bare vil ha status quo og mer av det samme – som ikke virker.
Mazyar Keshvari (Fremskrittspartiet), 2016-12-12:
Jeg forstår godt at representanten Andersen ikke ville svare på de spørsmålene hun fikk, da hun ikke har noen svar på dem. Det som er realiteten, er at det som skaper fattigdom, er at mennesker ikke er i arbeid og ikke er integrert. Seks av ti barn som lever i barnefattigdom i Norge i dag, har innvandrerbakgrunn. Da jeg viste til eksempelet i Minnesota, sa jeg ikke noe sted at vi ønsker å adoptere absolutt alt som er i USA og gjennomføre det. Jeg viste til konkret integreringsarbeid som de gjennomfører, og resultatene de har å vise til. Det kan altså ikke representanten Andersen argumentere mot. Derfor kommer hun heller på talerstolen på Stortinget og finner opp ting som ikke har skjedd her i dag, som at statsråden har sagt at man skal trekkes for lommepenger, som man gjør for barn, og dermed se på voksne mennesker som barn. Statsråden har ikke sagt det i det hele tatt. Alle vi har vært her, referater er skrevet. Sånn holder Sosialistisk Venstreparti på framfor å fremme konkrete forslag.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2016-12-12:
Jeg er enig med statsråden i alt som går på at integrering er positivt, at pedagogiske forsøk er positivt, at vi skal opprettholde velferdssamfunnet, og at vi skal ha gode skattytere. Målsettingen er vi enige om. Men hvorfor bruke straff? Hva synes statsråden som pedagog om hvordan vi bruker straff som motivasjon? Nå kan vi risikere å påføre kommunene økte sosialutgifter. Høringsorganet IMDi var imot. Vi hører det er stilt spørsmål ved legalitetsprinsippet. Hvorfor bruker vi ikke samme prinsipp i pedagogikken i de andre skolene og utdanningssamfunnene vi har i Norge? Vi kan også risikere forskjellsbehandling i kommunene. Jeg er interessert i å høre statsråden si hvorfor hun egentlig tror på denne måten å drive pedagogikk på.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2016-12-12:
Det som gjør at jeg ber om ordet, var at SV blandet inn kontantstøtten i en sak nå, og det var forstemmende. Jeg vil bare minne om at 60 pst. av målgruppen bruker kontantstøtte i Norge, og å bruke det mot innvandrere er ikke noe SV tjener på. De bruker dette spørsmålet til å gå imot en sak de politisk er uenig i. Det synes jeg SV skal holde seg for god til. Det dreier seg om 11 måneder med kontantstøtte, og representanten Andersen formulerte seg slik at det var for å holde kvinner borte fra arbeidslivet. Det er selvsagt fordi vi vil gi dem den samme valgfriheten som alle andre norske foreldre har til å vise omsorg for sin ettåring i 11 måneder. Det synes jeg vi skal være rause nok til.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2016-12-12:
Jeg stemte ikke!(Munterhet i salen) (Munterhet i salen)
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2016-12-12:
Det er likt for Kristelig Folkeparti – vi går inn for forslaget.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2016-12-12:
Trekk i stønad, f.eks. fram til en norsktest er bestått, skal virke motiverende for å lære språket raskere. Mener statsråden at det å fokusere på det å få endene til å møtes framfor å bruke all tid på studier, vil føre til raskere integrering – stikk i strid med det f.eks. IMDi hevder? Og vil ikke dette favorisere dem som har en god grunnutdanning fra før, og straffe analfabeter? Mener ikke statsråden det er naturlig at analfabeter trenger lengre tid på å tilegne seg norsk språk enn f.eks. dem som har en god grunnutdanning når de kommer? Og til slutt: Det er flest kvinner som kommer hit helt uten grunnleggende lese- og skriveferdigheter. Er ikke dette et opplegg som først og fremst vil ramme kvinner aller hardest?
André N. Skjelstad (Venstre), 2016-12-12:
Vi mener at dagens hjemler som gir mulighet til kutt i stønad hvis gyldig fravær ikke foreligger, er gode nok og ikke trengs å forsterkes ytterligere, slik mindretallet mener. Derfor er Venstre en del av flertallet i denne saken. Samtidig mener vi at det er feil å bruke kutt i stønad som et incentiv for å oppnå bedre læring, noe jeg synes Geir Toskedal redegjorde for på en utmerket måte. Skal man ha god læring, kan man ikke hele tiden ha hengende over seg om man faktisk har de mulighetene til livsopphold som er helt nødvendig. En slik hjemmel vil ikke være med og skape den nødvendige tryggheten, etter vår mening, og på den andre siden vil det uansett være mulig å gjennomføre begrensede organisatoriske og pedagogiske forsøk på introduksjonslovens område. Det er viktig at introduksjonsprogrammet i økende grad tilrettelegger for ikke bare menns, men også kvinners deltakelse i arbeidslivet. Det har hele tiden vært en del av det som på mange måter har vært rettesnoren. I den sammenheng er det viktig at kommunene mottar klare instrukser for hvordan introduksjonsprogrammet må tilpasse seg sine brukere, og legger til rette for det for flest mulig av dem. Samtidig er det viktig at kommunene har frihet til også å gjøre individuelle tilpasninger, ut fra hva som er mulig i den kommunen man befinner seg i. Introduksjonsprogrammet må tilpasse seg individuelle behov som tar sikte på arbeidsmarkedsdeltakelse i det enkelte området, og dette mener jeg er en god politikk som gjør at man i mye større grad får skreddersøm med tanke på hva som er behovet. Det er viktig at ordningen er såpass fleksibel at man ikke nødvendigvis eksperimenterer med hele ideen, men at man har det mulighetsrommet som ligger der. Å fokusere på å kutte ytelser basert på manglende resultater blir etter vår mening feil, og det hegner ikke om tryggheten og positiviteten rundt et godt læringsmiljø, hvor fokus bør være å komme seg ut i arbeidsmarkedsdeltakelse.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-12-12:
Jeg vil bare si at det siste innlegget er så useriøst at jeg velger å forbigå det. Det er ikke i nærheten av hva som er fakta og sannhet. SV har i dag fremmet et endringsforslag til introduksjonsloven nettopp fordi vi mener at den bør forbedres på mange områder, og det forteller også kommunene oss. De kommunene som gjør dette bra i dag, som har satset lenge på det, som har kommunale mottak, og som samordner denne jobbingen, gjør det veldig bra, og da må vi bygge på dem som gjør dette bra og får det til. Derfor nevner jeg disse eksemplene. Det er mulig innenfor dagens ordning å få det bedre, men det trengs mer rom for å sikre forskjellige ordninger for dem som har helt ulike behov. Det er dét en del kommuner ikke gjør i dag, og det må til. Det er stor frihet lokalt i dag, men de har ikke friheten til å innføre en generell, alminnelig pisk som ender opp i fattigdom. Det er dessverre slik at denne regjeringen tror på pisk for de fattige og gulrot for de rike. Det er gammeldags høyrepolitikk, og det virker ikke. Når noen til og med peker på USA som et drømmeland, kan man jo se på fattigdomsraten, der folk er i full jobb uten å kunne forsørge seg i det hele tatt av de lønningene som er der. Jeg håper virkelig ikke at det er regjeringens mål, eller Fremskrittspartiets mål, at vi skal ende opp som et samfunn som USA. Jeg er i likhet med flere her opptatt av forskjellen mellom kvinner og menn. Da vil det å innføre høyere kontantstøtte virke ganske mot sin hensikt. Da betaler man altså kvinner for å holde seg vekk fra arbeidsliv og utdanning og for å være hjemme med barn. Om det kommer før eller etter introduksjonsordningen, er ikke så viktig – det er et signal om at det ikke er så viktig for kvinner å være i arbeid og tjene penger sjøl. Så må jeg bare få si at når statsråden svarer at hun vet at det er noen som bruker trekk i ukelønn hvis ungene ikke rydder på rommet, mener jeg at det er nok et eksempel på at man ikke tror at det er voksne folk som kommer. Dette er ikke unger, det er voksne folk som skal inn i introduksjonsordningen, og vi er nødt til å sikre en ytelse som gjør at de kan konsentrere seg om å lære seg norsk, klare hverdagen sin og helst ikke bli avhengige av å gå på Nav hver måned for å supplere med sosialhjelp. Det er nemlig ikke smart. Jeg håper at statsråden også kan se på det forslaget som mindretallet har i dag. Det er et forslag som kunne bringe dette videre.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-12-12:
Hvis det er slik som Kristelig Folkeparti nå sier, må de endre ordningen, for det er nemlig ikke slik at man må være sammen med barna for å få kontantstøtte. Man kan gjerne betale en dagmamma – så det stemmer ikke. Når det gjelder representanten Keshvari, har SV så lenge jeg har sittet på Stortinget – og det er i snart 20 år, og jeg har vært vara siden 1989 – vært for introduksjonsordning og for norskopplæring. Vi har fremmet mange forslag om det, særlig når det gjelder det som støtter kvinnene, nemlig å styrke jobbsjansen og mange av de ordningene, nettopp fordi man ikke må gi gale signaler. Vi mener at kvinner skal være i jobb og forsørge seg sjøl, og at det er helt nødvendig for likestilling. Derfor er vi nødt til å ha ordninger for det. Når det gjelder USA, satser de mer på etablererkunnskap. Det har SV fremmet forslag om og Fremskrittspartiet stemt imot. De har også et arbeidsmarked der det er mange flere ufaglærte arbeidsplasser som folk kan gå rett inn i. Det arbeidsmarkedet finnes ikke i Norge, og derfor må vi ha en bedre kvalifiseringsordning enn vi har i dag.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-12-12:
SV kommer til å stemme for innstillingen i dag, men vi har egne merknader og merknader sammen med Senterpartiet. Senterpartiet har redegjort godt for innholdet i det meste av dem, og vi slutter oss til det. Dette handler om flere ting. Jeg er for så vidt enig i noe av det representanten Aasrud sa. Både Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV har skrevet merknader i innstillingen til budsjettet om arbeidsgiverpolitikken i staten, som ligger i kommunal- og forvaltningskomiteen, der noen av disse temaene er drøftet. Så det trengs kanskje en større gjennomgang av denne arbeidsgiverpolitikken for i forkant å kunne vite hva som kommer, for det er litt vanskelig å reagere på noe man ikke vet hva er før det kommer. Men dette med tillit og ledelsesansvar, som flere har pekt på, er viktig. Det er illevarslende, det som har skjedd, og SV mener det trengs en tillitsreform også i sykehusene, nettopp med utgangspunkt i at dette ikke er en vanlig forretningsmessig drift, men en av våre aller, aller viktigste velferds- og forvaltningsoppgaver som må løses til beste for befolkningen, og der de ulike ledelsesfilosofier som legges til grunn, må stemme med det, og ikke med det man tror er privat forretningsdrift. Så til Norge og bruken av tvungen lønnsnemnd: Gjennom ganske mange år har Norge fått til dels skarp kritikk under ulike regjeringer for bruken av tvungen lønnsnemnd. Den som ville være interessert i det, kan gå tilbake i Stortingets referater og se at jeg har holdt slike innlegg flere ganger, fordi jeg mener at bruken av tvungen lønnsnemnd så ofte som i Norge, ikke er med på å ansvarliggjøre tariffpartene til å finne løsninger. For man vet at man blir presset til å gå inn med tvungen lønnsnemnd, og at det er større tilbøyelighet til det i Norge enn i en del andre land. Det betyr at partene gjennom sin agering, f.eks. når man ikke godkjenner dispensasjonssøknader som kommer inn, kan tvinge fram en lønnsnemnd. Lønnsnemnd ender jo svært ofte med en løsning som er til arbeidsgivers gunst. Vi er skeptisk og kritisk til denne praksisen og skulle ønske vi hadde kunnet gå gjennom på en litt bredere basis hvordan man skal forholde seg til dette framover. Det er selvfølgelig helt umulig for Stortinget i de enkelte tilfeller å ta stilling til eller bestride det når myndighetene mener at liv og helse er truet. Det er ikke mulig å mene noe annet enn det, men det er jo hvordan man tillater at partene agerer undervegs, som gjør at man ikke finner en løsning, men velger å kjøre konflikten så hardt at man ender i tvungen lønnsnemnd altfor ofte. Derfor har SV disse merknadene i dagens innstilling, men vi kommer til å stemme for tilrådingen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-12-12:
Jeg tror alle er enige om at bruk av tvungen lønnsnemnd bør begrenses mest mulig, at det ikke er noen ønsket situasjon. Det er i den forbindelse det blir litt uklart hva som er regjeringens policy på dette området, fordi arbeidsgiverpolitikk er jo politikk, det er ikke et område som er unntatt, som noen holder på med som et fag. Da er det interessant hva som er regjeringens innspill til Spekter, for man kan ikke være helt fristilt og si at Spekter er noe for seg sjøl, mens det staten driver med, er noe annet. Spørsmålet til statsråden er: Mener statsråden at det hadde vært bedre om man hadde hatt større og mer helhetlige gjennomganger av statens arbeidsgiverpolitikk som egne saker i Stortinget, slik at man hadde fått tydeligere retningslinjer herifra eller fått drøftet igjennom hva regjeringen og de ulike departementene legger inn som sine innspill til Spekter før slike forhandlinger?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-12-12:
Det har tidligere vært liten interesse fra Høyre for å sikre dem som trenger sosialhjelp, rett til oppfølging. Det er det nå også, det er bare i de tilfellene man kan svinge pisken over dem som er vanskeligstilte, man griper til sanksjoner. Spørsmålet mitt til statsråden er da: Hva vil man gjøre med kommuner som ikke følger opp dette, som ikke tilbyr en kvalitet i oppfølgingen som gjør at man har en mulighet til å lykkes med dette? Jeg håper statsråden er enig med meg i at det ikke skal være et slags meningsløst tvangsarbeid for sosialhjelp vi nå skal bruke tid, krefter og penger på. Det må være opplegg som gjør at de det gjelder, reelt har en større sjanse til enten å komme seg inn i et utdanningsløp eller få fotfeste i arbeidslivet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-12-12:
Jeg registrerer at statsråden ikke forstår at det å være i fattigdom og ikke ha penger til å klare hverdagen i seg sjøl fører til uhelse. Ingen er uenig i at hvis man har god helse, kan det å være i passivitet føre til uhelse. Veldig mange av dem som er i denne situasjonen, har tilleggsproblemer fra før, og det å bli fattig fører aldri til noe godt. Til det siste: Det som statsråden nå beskriver, er jo det som ligger i dagens lov, det er ikke noen forandring på det. Etter det som ligger i dagens lov, er det ganske omfattende hva kommunene har plikt til å følge opp med. At statsråden sjøl sier at hun ikke har tenkt å følge med på hvordan kvaliteten på dette opplegget framover utvikler seg, er alvorlig, særlig når man ser det i forhold til budsjettet som er lagt fram. Det er ikke økte tiltaksmidler som gjør at man kan følge dette opp.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-12-12:
Ja, det trengs penger til tiltak, det er SV helt enig med Arbeiderpartiet i. Grunnen til at jeg tok ordet, er at jeg mener at Høyre og Fremskrittspartiet – og også statsråden – snakker villedende i denne saken. De som i dag har fått aktivitet, opplever det som positivt, sier statsråden. Ja, det er da ingen som er uenig i det. Det sa jeg jo i mitt hovedinnlegg, og det har jeg sagt i 20 år: De som gjør dette med vett og forstand innenfor dagens lov, får det til, og det lykkes. Så dagens lov er god på dette området. Problemet har jo vært at det ikke har vært fulgt opp. Aktivitetsplikten er nå over for sosialhjelpsmottakerne, og det er kommunenes plikt å tilby slik aktivitet – som vi foreslår i dag, og som flertallet stemmer ned. Det er jo den aktiviteten som kan få folk over i arbeid og ut av sin vanskelige situasjon. Så når Åmland fra Fremskrittspartiet er oppe her og snakker om denne unge mannen han har møtt, som sier at Nav ga ham denne sjansen – ja, det er jo nettopp det SV og Arbeiderpartiet foreslår i dag, og Senterpartiet også. Vi foreslår at det skal være en rett til aktivitet, mens det dere foreslår, er en plikt for den som er vanskeligstilt. Det er en stor forskjell. Slik loven er i dag, er det altså mulig for Nav kommune å tilby tiltak – også i samarbeid med Nav stat og andre – og i altfor liten grad gjør de det. Da blir det også så alvorlig at det ikke ligger nok penger verken i kommunerammen, som jeg har rimelig god oversikt over, eller i tiltaksrammen fra Nav til å følge opp også dem som kunne ha nytte av den type tiltak. For det er en god del av dem som absolutt har forutsetninger for å kunne gå inn i det, hvis det er noen der som har tid til å følge dem opp og finne ut av dette, og at det er penger til tiltak til de andre også, som trenger en annen type oppfølging, som kan være veldig variert. Men det er svært villedende når man later som om disse mulighetene ikke ligger der i dag, for det gjør de. Jeg er veldig opptatt av at kommunene skal følge opp dette, men da burde det jo vært det forslaget som mindretallet fremmer i dag, som ble vedtatt, for da sikrer man at de som trenger et tiltak, får det. Det hjelper ikke å ha en plikt hvis det ikke er et meningsfylt tiltak å starte på, og jeg vil gjenta: Jeg vil advare mot at man sender folk ut på tiltak som ikke har kvalitet og funker, for dette er mennesker som har nok utfordringer og har opplevd nok nederlag fra før.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-12-12:
Representanten Heggelund fra Høyre forsøker å spre mer forvirring ved å late som om det forslaget som i dag vedtas, gir dem som trenger sosialhjelp, en rett til aktivitet. Det gjør det altså ikke. Dette er en plikt for den som mottar sosialhjelp, til å motta noe, et eller annet, som vi selvfølgelig håper er bra. Loven i dag gir kommunene mulighet til å pålegge vilkår, og de som har gjort det, med vett og forstand, har lyktes. Så da er det vanskelig å forstå hvorfor regjeringen og Høyre og Fremskrittspartiet nå i dag ikke ser at det hadde vært en mye klokere veg å gå – å bistå kommunene for å sikre at både de og Nav hadde ressurser til å gjøre dette på en god måte. Det er det som er retorikken og politikken i dette: De borgerlige ønsker å vise at de bruker pisk mot de fattige. På den andre siden vet vi om skattelettelsene til de rikeste, så vi ser hvor sympatien ligger.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-12-12:
Det er smått kuriøst når representanten Kambe fra Høyre snakker om politisk spill og ikke med ett ord nevner regjeringspartiet Fremskrittspartiet, som er for og imot og i alle roller i denne saken, og til og med i dag sier at de er imot – og så går representanten Kambe på talerstolen og sier at alle er for prinsippene i pensjonsforliket. Jeg tror han må realitetsorientere seg litt. Det andre er at han påstår at alle partier er enig om budsjettet. Nei, SV har lagt inn 1,6 mrd. kr til pensjonistene, der alle – hvis vi legger på det i bunnen, og det har vi tenkt – får 6 400 kr hver. I tillegg er vår skatteprofil slik at pensjonistene med lav pensjon får mer. Så det stemmer ikke. Men det jeg har behov for å spørre om, er dette med reguleringsprinsippet. Hvor mange år mener representanten Kambe at dette skal slå skjevt ut før representanten mener det er rimelig å se på reguleringsprinsippet?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-12-12:
Det vil neppe skje. Det som er viktig for SV, er at vi klarer å løfte dem med lavest pensjon. Det er ikke nødvendigvis alltid de som er gifte og samboende. Vi ønsker også et skattesystem i motsetning til det som Fremskrittspartiet nå har vært med på å gjennomføre, der vi gir store skattelettelser til dem som har inntekter under 700 000 kr, og ikke store skattelettelser til dem med høye pensjoner og svært høye inntekter og formuer, der skattelettelsen er i flere 100 000-kronersklassen til mennesker som absolutt burde ha nok til å få endene til å møtes fra før. Jeg registrerer at det er det som har vært Fremskrittspartiets fremste prioritet de årene de har sittet i regjering. Det er å gi skattelette til de aller rikeste – enten de er pensjonister eller andre. Det har gått foran det aller meste som har blitt gjort. Det ser vi også nå i tabellene vi får over inntektsfordelingen i samfunnet.