Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2002-11-14:
EØS-avtalen har, fra å være en avtale som i henhold til enkelte skulle være en midlertidig holdeplass mens vi ventet på noe annet, blitt vårt ankerfeste til EU. Det er ingen problemer med å finne mangler og utilstrekkeligheter ved EØS-avtalen. De er der i hopetall, og de er godt listet opp i meldingen. Det er heller ikke noe problem å innrømme at på visse punkter har EØS-avtalen vært skuffende, og i mindre grad innfridd forventningene. Særlig gjelder dette kanskje det overordnede politiske samarbeid mellom EFTAs EØS-stater og EU. EU har de senere år vist relativt liten interesse fra høyeste hold for å bruke EØS" organer. Så utfordringene og manglene er der. Men hva er alternativet? Hvilken annen mulighet har vi for å bli fortløpende inkludert i det indre marked? Det eneste reelle alternativ, nemlig EU-medlemskap, er ikke aktuelt. Det har det norske folk bestemt, og det skal respekteres. Når det er utelukket, i hvert fall innenfor en noenlunde overskuelig tidsramme, så kan man begynne å analysere om ikke tilfellet er at vi sitter med en veldig god avtale. Ingen andre stater utenfor EU er så godt harmonisert med det indre marked som nettopp de tre EFTA-statene som er med i EØS. Selv Sveits" bilaterale avtale med EU har vesentlige mangler i forhold til EØS-avtalen. Man skal merke seg at det har tatt Sveits nærmere ti år å få på plass en avtale med EU. Riktignok er Sveits" avtale mer moderne på enkelte områder, men hele konstruksjonen er slik at den fremover vanskelig vil ivareta de endringer som vil finne sted i EU, på en tilfredsstillende måte. Men selv om direktivene som blir vedtatt i EU, fortløpende blir implementert i Norge, og vi på den måten opprettholder en harmoni mellom det norske marked og EUs marked, er det likevel ikke slik at EØS-avtalen er tilpasset de endringer som har funnet sted. Selve traktatteksten, den tekst som ligger til grunn for arbeidet i ESA og i EFTA-domstolen, har ikke gjennomgått noen ansiktsløfting siden den ble skrevet tidlig på 1990-tallet. Det innebærer at viktige forhold som ble vedtatt bl.a. i Maastricht og Amsterdam, ikke er en del av EØS, mens det er blitt en del av EUs traktatgrunnlag. Hvis dette vedvarer over tid, vil EØS-avtalen fort kunne fremstå som mindre relevant og miste noe av sin slagkraft. Det er derfor viktig at vi snarest får muligheten til å oppdatere eller oppgradere hele avtalen. Poenget er at avtalen bør fremstå moderne og være i overensstemmelse med relevante EU-traktater. Vi konstaterer at det verken fra EFTA, som i dette tilfellet betyr Norge, eller fra EU har vært satset nok på å få revidert EØS-avtalen før utvidelsen av EU. Dermed er vi i en situasjon hvor fremtidige endringer i EØS mest sannsynlig skal gjennom en ratifiseringsprosess i 25 EU-land. Det forhold gjør oss bekymret og usikre på om det i det hele tatt vil være mulig å få til en påkrevd modernisering av EØS. Manglende interesse og oppmerksomhet særlig fra EUs side i forhold til EØS er bekymringsfullt. Det gir grunnlag for å vurdere om det er behov for ytterligere innsats fra EFTAs og Norges side i forhold til EU-institusjonene og EU-landene når det gjelder å informere dem om hva EØS er. Det pågår nå en utstrakt informasjonsvirksomhet fra EFTAs side i forhold til EUs søkerland. Dette er viktig, men det er spørsmål om ikke også de eksisterende EU-land bør prioriteres med hensyn til opplysningsarbeidet om EØS. Fremskrittspartiet tror et grep kunne være å styrke kompetansen og ressursene vedrørende EU og EØS ved de norske ambassadene i EU-hovedstedene. Det er vel og bra at vi er tungt representert i Brussel, men det er tross alt i hovedstedene de viktigste beslutningene skal tas, og fortsatt der beslutningstakerne sitter. EØS-avtalen er bred og omfatter således mange sektorer og næringer, men i hovedsak dekker den ikke fisk og landbruk. Dette har selvsagt med en del nasjonale forhold å gjøre, forhold som var utslagsgivende da Norge sa nei til fullt medlemskap i 1972 og i 1994. Men både i forhold til landbruksvarer, og ikke minst i forhold til fisk, er vi helt avhengige av å ha rimelig gode vilkår for handel med EU. Dagens situasjon er langt fra ideell. Mye burde vært bedre, og uten endringer i vilkårene vil en utvidelse av EU forverre situasjonen, i hvert fall for vår fiskeeksport. Den frihandel vi i dag har med søkerlandene, vil bortfalle, og det er usikkert om vi vil bli kompensert for dette tap. Vi har klare interesser av å få åpnet opp for friere handel med fisk. Tilsvarende har EU en interesse av å få liberalisert importvernet for en rekke landbruksprodukter. Endring av importvernet vil selvsagt bety endringer i norsk landbrukspolitikk, og således ha konsekvenser, men strukturelle endringer i landbrukspolitikken burde vært gjennomført for lenge siden. Med bakgrunn i den handelslekkasje vi har til våre naboland, er behovet for endring stort. I tillegg til vårt nasjonale endringsbehov kommer sannsynlige krav fra WTO om endring innen relativt kort tid. Alt dette burde tilsi at Regjeringen begjærlig nå burde gripe muligheten til å koble forhandlingene med fisk og landbruk for å oppnå fordeler for en av våre viktigste næringer, nemlig fiskeindustrien. Det handler kort og godt om å sette interessene til vår fremtidsnæring fisk, først. Det vil, slik Fremskrittspartiet ser det, gi størst uttelling i form av sikrere arbeidsplasser og bedret økonomi, ikke minst i Kyst-Norge. Unnlater vi å ta denne koblingen, risikerer vi å bli møtt med krav om å åpne fiskeflåten vår for eierskap fra EU, med tilhørende avgivelse av ressurser. Dette er ikke en anbefalt vei å gå og vil ikke være i Norges interesse, ikke minst så lenge EU er i en fase hvor de prøver å få meislet ut en ny fiskeripolitikk, som forhåpentligvis blir langt bedre enn dagens nokså mislykkede politikk. Det som nå omtales som EØS-kontingenten, er også et kommende forhandlingstema, ikke minst aktualisert gjennom dagens presseoppslag i Aftenposten. Fra å være et bidrag som strengt tatt ikke skulle være der, og som noe Norge prøvde å få avviklet ved forrige korsvei, registrerer jeg nå at Bondevik allerede har vært i Brussel og lovet en økning av den såkalte kontingenten, som i dag utgjør ca. 200 mill. kr årlig. Hvorfor denne kontingenten skal være der, og ikke minst hvorfor den skal økes, er for meg noe uforståelig, med unntak av at jeg forstår fullt ut at EU både trenger og ønsker seg mer penger, ikke minst med bakgrunn i den forestående utvidelse. Fornyet kontrakt om kontingent bør imidlertid nå kobles direkte til våre interesseområder, ikke minst fisk, og dermed sikre oss bedre vilkår enn i dag. Det kan ikke være slik at Norge skal være den rike fetteren til EU som finansierer mye moro, men selv ikke får delta. Nå kan det virke som om EU i forbindelse med utvidelsen gjerne vil ha et spleiselag, og vi er således en naturlig spleisepartner. Men når resultatet av spleisingen skal konsumeres, så får vi høflig beskjed om å spise hjemme. Ja, vi har bestemt at vi ikke skal være med i EU, men det innebærer ikke at vi skal ha en holdning der vi står med luen i hånden og ser på festlighetene uten selv å kreve vår rettmessige del, ikke minst den del vi betaler for. Man kan saktens sette seg godt til rette og si at det ikke nytter, vi er små og EU er stor, men jeg tror ikke vi skal overse at Norge innen viktige områder som energi og fisk er store europeiske aktører. I tillegg har norsk diplomati vist at de har utrolige forhandlingsevner, senest vist i Johannesburg. Derfor er det all grunn til å kreve mye og satse høyt. I en slik satsing vil vi anbefale Regjeringen å utarbeide en helhetlig forhandlingsstrategi, hvor de ulike temaer kobles sammen i en større pakke og man søker å prioritere hva som er viktigst for Norge å oppnå. Med utvidelsen av EU følger i prinsippet også en utvidelse av EØS. Dette er ingen automatikk, og det krever forhandlinger. Tiden kan nå synes knapp for å få på plass en avtale som sikrer parallell utvidelse. Vi vil nøye oss med å advare mot en situasjon der utvidelsen av EØS blir forsinket i forhold til EU-utvidelsen. Vi tror det vil kunne ha svært negative konsekvenser for hele EØS-samarbeidet, som allerede kan virke ganske skjørt. Til slutt en liten kommentar om EU-kommisjonenes mulige trusler om å skrinlegge hele EØS-avtalen hvis ikke Norge yter milliardbeløp. Dette velger jeg å tolke foreløpig som en posisjonering i forhold til kommende forhandlinger. Men det er et klart uttrykk for at vi ikke nødvendigvis får noen fordeler av god oppførsel og et godt rykte alene.