trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-18:
De i Skole-Norge som følger denne debatten, tror jeg ville blitt veldig provosert over enkelte innlegg fra Høyre og Fremskrittspartiet. Det er rektorer og lærere som jobber systematisk hver eneste dag for å få til en god vurderingskultur på sin skole, og som har gjort det i mange år. Det er nemlig ikke slik at vi akkurat nå har funnet ut at vi trenger å jobbe med nettopp dette. Dette er en svakhet ved norsk skolesystem som jeg har funnet ut for noen år siden, og som det har vært jobbet systematisk med siden. Det er derfor Bedre vurderingspraksis, et prosjekt som ble avsluttet i 2009, ble erstattet av en ny fireårig satsing på Vurdering for læring. Det er derfor nettopp vurdering har vært viktig i diskusjonen om Læring og fellesskap, den stortingsmeldingen vi akkurat behandlet, og i stortingsmeldingen om ungdomsskolen, Motivasjon – Mestring – Muligheter. Det er derfor vi har satt i gang mange tiltak. Vi har f.eks. en ny og forbedret vurderingsforskrift og et rundskriv og en veiledning om hvordan dette regelverket skal praktiseres. Forskriften presiserer at det er elevens faglige nivå som skal vurderes. Vi har etterutdanning og vurdering av lærere, både underveisvurdering og standpunktvurdering. Vi har veiledning i læreplaner med eksempler på kjennetegn til en måloppnåelse. Vi har lagt økt vekt på vurdering i den nye lærerutdanningen. Det er innført halvårsvurdering som inkluderer en planmessig samtale mellom lærer og elev på alle trinn i hele grunnopplæringen, også på barnetrinnet. Når jeg ser på nært hold hva veldig mange lærere nå tilbyr når det gjelder oppfølging og det å gi elever tilbakemelding, må jeg si at skolen har kommet mange skritt framover siden jeg selv hadde unger i barneskolen, og siden jeg selv gikk i barneskolen. Man gir langt bedre informasjon om hva man skal jobbe med, og hvordan man skal gjøre det systematisk. En del strever med å få volumet på informasjonen sånn at den er mulig å forholde seg til for elever og foreldre, og at meldingene blir tydelige nok. Men det er nettopp det vi jobber med når det dreier seg om vurdering for læring. Jeg er veldig overrasket over at representanter fra Høyre og Fremskrittspartiet som ellers er så flinke til å heise opp betydningen av lærere og læreres kompetanse, legger så liten vekt på læreres egne vurderinger i denne situasjonen. For det er en massiv oppfatning blant lærere at innføring av tallkarakterer på barneskolen ikke er et godt tiltak. Det er ingen støtte ute i Skole-Norge for at dette er et prioritert område. I denne sammenhengen vil jeg også understreke at det er ingen ting i de rådene vi har fått fra OECD, som tyder på at man anbefaler tallkarakterer overhodet. De støtter oss i vår vurdering av at vi skal jobbe bedre med tilbakemeldinger og vurderingskultur, og at vi skal jobbe bedre med overgangen fra barneskolen til ungdomsskolen. Så jeg gjentar: Dette er et rent ideologisk forslag fra Fremskrittspartiet og Høyre som ikke har noen faglig dekning.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-18:
Nå har representanten Aspaker akkurat sagt at OECD ikke anbefaler tallkarakterer, men så prøver hun likevel å lese OECD slik at de på en eller annen indirekte veldig finurlig måte anbefaler tallkarakterer likevel. Det er feil – det er feil og blir feil. Det er ingen måte å trikse dette på plass på. Det er ikke sånn at det finnes noen faglig anbefaling om å innføre tallkarakterer i barneskolen – ferdig med det! Men å forberede elever på barnetrinnet på hva det vil si å begynne på ungdomstrinnet, hva et karaktersystem går ut på, og hva som forventes av dem da, er jo noe helt annet enn å innføre karakterer på barnetrinnet.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-11-18:
Jeg håper ikke det gir noe signal om ambisjonsnivået når statsråden kaller arbeidet med spesialundervisning et «løpende» arbeid som vi må holde «gående».(Munterhet i salen.) Men det er også sånn at statsråden snakker om at målsettingen er at omfanget av spesialundervisning skal reduseres, og at det skal gi god effekt – en intensjon jeg tror en samlet komité står bak statsråden i. Men så er det sånn at noe av det Midtlyng-utvalget sier, er at det vil fjerne lovhjemmelen for spesialundervisning. Det er det ingen i komiteen som fremmer forslag om i dag, men de fire partiene i opposisjonen fremmer forslag – i forslag nr. 1 – om at kommunene i et veldig begrenset omfang skal få lov til å gjennomføre muligheten til å la PP-tjenesten komme inn i skolen, og at kommunene i henhold til opplæringsloven følger opp dette arbeidet. (Munterhet i salen.) Kan statsråden redegjøre for hvorvidt hun på et senere tidspunkt vil åpne for denne typen prosjekter?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-11-18:
Jeg har alltid ment at noen menn er mer mann enn andre menn, og har vel oppfattet at det har vært et politisk ukorrekt standpunkt. Jeg er glad for at kunnskapsministeren bekrefter at det er slik – med likestillingsministeren til stede i salen. Nå har det vært mye snakk om ideologi, skylapper og OECD i dag, og hva forslaget egentlig handler om. Det er jo helt rett at OECD ikke sier at Norge må innføre tallkarakterer i den norske skolen. Det er heller ikke slik at Fremskrittspartiet og Høyre mener at tallkarakterer skal erstatte kvalitativ tilbakemelding til barna. Det er tvert imot slik at OECD bekrefter det vi alle vet og har visst lenge, at tilbakemeldingskulturen i den norske skolen ikke er god nok, og at både tallkarakterer og styrking av kvalitative tilbakemeldinger kan være virkemidler man kan bruke. Forslaget er at vi mener at vi må prøve begge deler, gjerne bare i noen fag, og åpne for det i noen kommuner i noen fag for nettopp å finne et beslutningsgrunnlag for den videre debatten. Det er slik at uansett hvor mye internasjonal forskning vi har, er det norske elever dette handler om. Da ville det, tenker jeg – og tydeligvis Fremskrittspartiet og Høyre i fellesskap – ha vært fornuftig å skaffe seg dette beslutningsgrunnlaget basert på de elevene dette faktisk skal gjelde. Norge er jo et spesielt land, med spesielle elever og med en spesiell skole. Det er mange gode kvaliteter å ta vare på. Men dette må vi prøve å finne ut av ved å gjennomføre det i Norge. Så er det slik at dette handler om to ting. Det ene er at det handler om ressursallokering, f.eks. om kunnskap, om kunnskapsnivået i elevmassen kan brukes for å allokere ressurser til de rette skolene og de rette klassene, men det handler ikke minst om å skape nettopp det med vurdering for læring. Så vet vi også at høyt lærepress er bra for alle, særlig for de svakeste elevene. Det er ingen tvil, etter min oppfatning, om at du vil muliggjøre et høyere læringspress dersom man også innfører karakterer. Så er jeg glad for at vi i dag ikke har fått høre det resonnementet som vi ofte har fått høre tidligere – det SV mente før 2005 – nemlig at karakterer i seg selv var noen skumle greier som ikke var til det beste for elevene, fordi det skapte rangering. I dag vet vi at elever rangerer hverandres kunnskapsnivå på egen hånd, uten kyndig veiledning, allerede fra tidlig i barneskolen.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-18:
I samfunnet generelt er tallfesting på mote – det gjelder bil, kropp, mat, kino, bøker og politikere. Vi får alle våre tall plassert på oss. Men innenfor skole og utdanning er det heldigvis en motsatt utvikling på gang, og den har faktisk vært på gang lenge. Da er det ikke av ideologiske årsaker, det er rett og slett at det er faglig dumt å knytte for mye tallfesting – og tallfesting alene – til den aktivitet som foregår i utdanningssystemet vårt. Hvis vi orienterer oss litt, ser oss omkring og spør arbeidsgivere hva de legger vekt på når de skal ansette folk etter at de er ferdig med skolen, så sies det at man i stadig mindre grad legger vekt på tallkarakterer. De skuler bort på dem og ser at de ikke ser altfor gale ut, men så er de på jakt etter å få kartlagt andre ting om vedkommende før en blir ansatt. En kan se på den karakteromlegginga som skjedde på høgskoler og universitet for en god del år sia. Vi som drev med det systemet, satte tallkarakterer ned på tiendedelsnivå i samfunnsfag. Det går rykter om at juristene til og med drev med hundredeler, men det har jeg ikke fått bekreftet. De har nå gått over til bokstaver, relativt få og vide kategorier, og så legger de gjerne på noe tekst i tillegg. Det er ikke det at tall er farlig – det er ikke det som har vært utgangspunktet for SVs problematisering av dette – men det er rett og slett at det med tall er dumt, til dels misledende og ikke i noen særlig grad inspirerende, snarere tvert imot. Så det som har skjedd innenfor skolesystemet vårt, er at vi går i stikk motsatt retning – tall blir skjøvet i bakgrunnen. Det ser vi både i ungdomsskolen og i videregående skole. Så fylles det på med tekst, og så fylles det ikke minst på med samtale, nettopp for at dette skal bli en integrert del av læringsprosessen. Da er det ikke det at vi er imot supplerende tiltak. Tvert imot, som statsråden godt understreker, er vi veldig opptatt av at denne aktiviteten skal bli bedre, og derfor er det også veldig mye på gang. Da kan ikke Stortingets arbeidsmåte være slik at når det sendes inn et enkelt, litt rituelt, spørsmål, så skal vi svare tilbake med 30 sider tekst for å vise til alt det som foregår der ute. Dette er en aktivitet, og det er en debatt som medlemmer av kirke-, utdannings- og forskningskomiteen absolutt bør føle seg oppdatert på, og som jeg er helt sikker på at vi alle også deltar i, sjøl om vi ikke skriver det inn i en tekst her i dag.
Svein Harberg (Høyre), 2011-11-18:
Dette er en av de dagene som er så viktig for norsk skole at vi antagelig ikke greier å ta det helt inn over oss. Vi snakker om en god skole i et flott utdanningssystem, og vi snakker om dem som trenger litt ekstra hjelp for å få best mulig utgangspunkt for resten av livet. Vi snakker om noen justeringer som kan gjøre at enda flere får kjappere og bedre hjelp til mestring og dermed læringsutbytte i skolehverdagen. Jeg må si at med det perspektivet er jeg forundret over at vi ikke får større enighet om konkrete forslag for å rette opp skjevheter som alle oppfatter som reelle utfordringer, som en samlet komité har merknader om, men som altså ikke samler flertall i salen i dag. Da tenker jeg først og fremst på forslaget om å innføre kvalitetskrav og frister for oppfølging av enkeltelever som utredes. Min innstendige oppfordring til de andre partiene i dag er å støtte forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet om dette! Vi har en viktig debatt om en viktig del av undervisningen barna våre får. Én dimensjon er imidlertid fraværende i saken, men må likevel være lov å ta opp her, og det er kjønnsdimensjonen. Ser vi på skolen generelt og på spesialundervisningen særskilt, er tallenes tale ganske klar. Dessverre får vi det fastslått også i nye tall som nettopp er kommet. Det har heldigvis de siste dagene og ukene vært en viss oppmerksomhet omkring dette, men for sent for behandlingen av denne saken. Gutter er overrepresentert når det gjelder spesialundervisning i grunnskolen og i frafallsstatistikkene i videregående. Ser vi på skolen generelt, er jenter nå bedre enn gutter i så godt som alle fag, og de siste PISA-tallene viser, som de fleste sikkert har fått med seg, at norske jenter i 10. klasse i snitt har kunnskaper tilsvarende litt over ett års lengre skolegang enn guttene. Det må være flere enn oss i Høyre som synes disse forskjellene er overraskende store og helt uakseptable. Det er faktisk grunnlag for å si at vi har en gutteproblematikk i skolen. De strenge bestemmelsene i opplæringsloven § 8-2 gjør det vanskelig å gi gutter som av ulike grunner har utfordringer, en mer egnet opplæring i egen gruppe. Derfor blir svaret enten vedtak om spesialundervisning eller ingenting. Norge skiller seg fra andre land ved at vedtak om spesialundervisning øker utover i skoleløpet, istedenfor å sette inn ressursene som tidlig innsats. Høyre tenker at en mer fleksibel formulering i § 8-2 hadde gjort det lettere å sette inn ulike tiltak, tiltak som kanskje ville hjulpet flere innenfor ordinær undervisning, og redusert behovet for spesialundervisning. Vi registrerer også at regjeringen selv utfordrer paragrafen i forbindelse med gjennomføringen av Ny VRI i ungdomsskolen. Jeg tror det er helt nødvendig å ta den debatten, men det må nå løftes i en annen sak.
Svein Harberg (Høyre), 2011-11-18:
Det er jo litt underlig å bli beskyldt for populisme når så mange slår fast at alle er imot oss. Det er antagelig det motsatte av populisme. Det trengs supplerende tiltak. Det har mange vært inne på fra flere av sidene i salen. Noen av oss har visst lenge at det trengs supplerende tiltak, for vi er flere som har barn i skolen, og som har barn i den aktuelle alderen. Det er åpenbart at tilbakemeldinger fra skolen har forskjellig karakter rundt om. Jeg vil si at noen av de tilbakemeldingene vi som foreldre får fra skolen, knapt nok er endimensjonale, og de er i hvert fall ikke egnet til å finne ut hvor en skal gripe fatt for å hjelpe barna videre. Derfor synes jeg det er veldig bra at OECD har satt på dagsordenen at vi trenger tydeligere tilbakemeldinger. Det vil Høyre gjøre noe med, og derfor har vi fremmet forslaget. Hva vil regjeringspartiene gjøre med det? Det har vi ikke hørt noe om i denne debatten, eller i denne salen. Hva vil de gjøre for å løse dette som de kan dokumentere? Ja, de vil fortsette som nå. Men hva vil de gjøre for å forbedre den tilbakemeldingen som de kan dokumentere? Så er det altså slik at vi kan finne folk som sier at dette er en god løsning. Det er ikke riktig at det ikke er noen med faglig bakgrunn som sier at dette er det lurt å prøve. Jeg lurer på, sliter med å forstå, hva som gjør at det er ok med masse forberedende overganger mellom barneskole og ungdomsskole. Det er ok med karakterer i ungdomsskolen. Det skaper ikke problemer for barna. Men hvis vi gjør muntlige forsøk med det i 7. klasse, er det altså så ille at en setter alle kluter til i en debatt om det, og ikke vil være med på det. Jeg har ennå ikke greid å oppfatte hva som er så farlig at dette ikke kan forsøkes for å se om det virker, eller ikke virker. Til slutt må jeg få lov til å komme med noen kommentarer til retorikken til statsråden, som slår fast gang etter gang at tallkarakterer sier ikke nok. Nei, det kan statsråden si akkurat så mye hun vil. Det har i alle fall ingenting med denne debatten å gjøre, for det er ingen som har foreslått at det bare skal være tallkarakterer. Det er helt på siden av saken, helt irrelevant. Det vil sikkert bli gjentatt flere ganger, men det har altså ikke noe med saken å gjøre. Det er supplerende, muntlige tilbakemeldinger. Lærerne vil ikke ha det, et flertall i salen vil ikke ha det, men det er altså mange som synes at det er en god idé å prøve. Så sies det at dette kun er ideologi fra Høyres side. Ja, det er faktisk en ideologi fra Høyres side – at vi vil prøve de tingene som vi mener kan hjelpe barna i skolen. Det er en ideologi vi er stolte av, vi er villige til å gjøre de forsøkene, og det kommer jeg til å stå på videre framover.
Mette Hanekamhaug (Fremskrittspartiet), 2011-11-18:
Representanten Wickholm innledet sitt innlegg med å si at han var glad for at det var de rød-grønne som styrte, fordi det sikrer et godt barnehagetilbud. Men da vil jeg bare minne representanten Wickholm om at det faktisk var Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti som tok initiativ til det barnehageforliket som vi har i dag. Videre synes jeg det er litt trist å høre hans manglende perspektiv på likestilling i dag; trekke fram at kvinner vil gå tilbake til kjøkkenbenken så lenge de får betaling i form av kontantstøtte, og, for det andre, manglende perspektiv på at det faktisk også er menn som kan velge å være hjemme i dag. En viktig formulering i denne saken er følgende: «Departementet er opptatt av at den tilpassede opplæringen skal bli bedre og at spesialundervisningen først og fremst skal brukes som en ekstra sikring for elever som ikke får tilfredsstillende utbytte av skolens ordinære opplæringstilbud.» Dette er flotte og fornuftige ord som vi alle kan stå bak – ord som beskriver en skolehverdag hvor elevene blir sett, blir tatt på alvor og får opplæring og utfordringer tilpasset sine behov. Men problemet er at dette dokumentet utelukker en vesentlig gruppe. Det rett og slett ignorerer en stor andel elever og unnlater å snakke om deres rett til tilpasset opplæring, en gruppe som samtlige talere her har unnlatt å nevne – nemlig de faglig sterke elevene. Det er nemlig slik at vi har en gruppe elever i det norske skolesystemet som har sterke faglige evner i enkelte eller flere basisfag. Ifølge opplæringsloven og ifølge de ordene som er skrevet i denne saken, har alle elever som ikke får tilfredsstillende utbytte, krav på ekstra- og spesialundervisning. Hvorfor diskuteres ikke tilbudet til disse elevene, de som ikke opplever utbytte av undervisningen fordi de faktisk krever et høyere nivå på den undervisningen som gis? Hvorfor skal vi velge å utelate og å diskriminere disse elevene? Jeg har tidligere sitert Egil Drillo Olsen fra denne talerstolen, og det gjør jeg gjerne igjen: Det er en pedagogisk villfarenhet å tro at enere skaper tapere. Derfor synes jeg det er synd at vi har en regjering som ikke evner å favne om begge gruppene i denne meldingen. Videre er det ikke til å unngå å legge merke til at de rød-grønnes prinsipprytteri når det gjelder likhetsprinsippet i skolen, er som en klamp om foten også på dem selv i denne saken. De nekter nemlig å innrømme at det er behov for å endre opplæringslovens bestemmelser om å åpne for en annen type klassedeling, tilpasset elevenes nivå. Samtidig har departementet gitt tillatelse til å avvike fra denne loven for å sikre oppfølging av de svake elevene. Dette er jo en direkte innrømmelse av at den eksisterende lovgivingen nettopp er til hinder for å følge opp de svakere elevgruppene. Da forstår jeg ikke hvorfor regjeringa ikke er villig til å endre på dette i opplæringsloven.
Mette Hanekamhaug (Fremskrittspartiet), 2011-11-18:
Jeg ønsker samtidig å ta opp det forslaget som er fremmet av Fremskrittspartiet og Høyre.
Mette Hanekamhaug (Fremskrittspartiet), 2011-11-18:
Statsråden pekte på at OECD mener at tallkarakterer alene ikke er veien å gå, men i forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet sier vi at dette skal gis sammen med en skriftlig vurdering. Det er et vesentlig moment i dette forslaget. Samtidig vil jeg bare si at jeg håper statsråden ikke deler representanten Hagens syn på at karaktergivning fra læreren simpelthen er å kaste terninger framfor å få en faglig vurdering gitt av læreren. Men samtidig: Vi kan ikke unnlate å se på den svenske forskningen som viste at karakterer virker sosialt utjevnende. Mener ikke statsråden at det er viktig også i den norske skolen nettopp å ha dette som virker sosialt utjevnende på elevmassen vi har i skolen i dag?
Mette Hanekamhaug (Fremskrittspartiet), 2011-11-18:
Jeg kan ikke unnlate å kommentere enkelte av innleggene som har kommet i senere tid. Representanten Hadia Tajik nevnte i sitt innlegg at det var lite ambisiøst at Fremskrittspartiet satte inn støtet for tidlig innsats på 7. trinn. Men i samme innlegg valgte representanten å referere til regjeringas viktigste symbolsak for tidlig innsats, Ny GIV, som settes i gang i siste halvdel av 10. trinn. Representanten Aasen nevnte sine gode opplevelser med den borgerlig styrte skole her i Oslo, som nettopp har en god tilbakemeldingskultur. Ja, det er flott. Problemet er at denne tilbakemeldingskulturen ikke alltid er like god, men har store, lokale forskjeller. Derfor er det viktig å få på plass en norm som alle lærere i alle landets kommuner og skoler faktisk kan forholde seg til. Jeg må innrømme at jeg synes det er litt spesielt at statsråden sier at Høyre og Fremskrittspartiet i sine innlegg viser at vi har liten tro på lærernes vurderingsevne når hennes egen partifelle, representanten Hagen, uttalte at lærernes karaktergivning er som å trille terninger. Samtidig viser innleggene til flere representanter fra regjeringspartiene her i dag at de har misforstått hva karakterer faktisk er, og hvorfor de gis. De argumenterer jo mot karakterer fordi de bare rangerer elevene. Men poenget med karakterer er jo ikke at elevene skal sammenligne seg med hverandre, men at eleven selv kan se på egne prestasjoner, egen faglig progresjon og eget nivå, og samtidig se hvordan de ligger an i forhold til kompetansekravene og målene som ligger til grunn for opplæringen, og som de faktisk må nå. Jeg nevnte det i mitt første innlegg, men det kan virke som enkelte av de foregående talerne ikke har fått med seg at hovedessensen i dette forslaget er at vi ikke utelukkende går for å ha muntlige karakterer i skolen, men at de muntlige karakterene skal komme som et supplement til de skriftlige vurderingene som gis til den enkelte elev i dag. Derfor faller jo argumentasjonen for at kun karakterer ikke er bra nok når disse kun skal være et supplement.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2011-11-18:
Jeg tenkte jeg skulle gi noen tilbakemeldinger til representanten Hanekamhaug og representanten Aspaker. Representanten Hanekamhaug knyttet i sitt innlegg karakterer på barnetrinnet – på 7. trinn, som det her er snakk om – til arbeidet med tidlig innsats. Jeg vil selv mene at det er litt lite ambisiøst å iverksette tidlig innsats på 7. trinn; tidlig innsats må komme mye tidligere på barnetrinnet. Så brukte representanten Hanekamhaug ordet «snillisme» om situasjonen i skolen i dag. Det går an å diskutere om det er riktig diagnose, men jeg er sikker på at Arbeiderpartiets Rune Gerhardsen nok er takknemlig for at Fremskrittspartiet adopterer hans språkbruk. Så sier også representanten Hanekamhaug at det er riktig at OECD ikke bare anbefaler karakterer. Nei, det som er riktig, er at de ikke anbefaler karakterer. Det er ikke det som er en del av anbefalingen deres i forbedringen av overgangen mellom barnetrinnet og ungdomsskolen. Representanten Hanekamhaug etterlyser alternativet til karakterer på 7. trinnet. En del av det ble skissert av statsråden. Det handler ikke minst om det arbeidet som Utdanningsdirektoratet er i gang med når det gjelder Vurdering for læring, som er et viktig og nødvendig arbeid. Det ligger også forslag i ungdomsskolemeldingen som komiteen er i gang med å arbeide med, og som vi kommer til å ha gleden av å diskutere senere i sesjonen. Så knytter representanten Hanekamhaug karakterer på 7. trinn til bedre kartlegging av elevenes nivå. Jeg vil gjøre oppmerksom på at bedre kartlegging av elevenes nivå er det vi har kartleggingsprøver til, og det er også en del av det som ligger i forslaget til ungdomsskolemeldingen, som vi kommer tilbake til. Representanten Aspaker sier i sitt innlegg at flertallet blant velgerne er for karakterer. Jeg kjenner ikke til om den undersøkelsen som Aspaker refererer til, faglig sett holder mål med hensyn til om man skal legge den til grunn for politikkutvikling, men jeg vil i hvert fall gjøre oppmerksom på at Utdanningsforbundet også har gjort en undersøkelse av lærernes synspunkt. Der viser det seg at åtte av ti lærere svarte at innføring av karakterer på barnetrinnet var en dårlig idé. Lærerne står tettest på elevene, og de vet ganske godt hva elevene trenger for å få god læring. Jeg mener at det er nyttig og verdifullt at vi også lytter til lærerne i det arbeidet. Jeg vil avslutningsvis si at jeg er glad for at det er enighet om at vi er nødt til å bedre overgangen mellom barnetrinnet og ungdomsskolen. Det er det tverrpolitisk enighet om. Men så er det uenighet om virkemidlene, og det får vi bare ta med oss.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2011-11-18:
Representanten Svein Harberg uttrykte fortvilelse over at man ikke engang var villig til å prøve å se hvordan karakterer på barnetrinnet ville kunne slå ut, at det kanskje kunne slå ut positivt. Til det vil jeg si at jeg ikke ønsker å eksperimentere med skolen. Så understreket Harberg at forslagsstillerne selvfølgelig ikke vil erstatte en god vurderingskultur i skolen med karakterer, men at man ønsker at det skal være et supplerende tiltak. Han uttrykte også at han gjerne skulle sett at det var bredere enighet om dette. Spørsmålet mitt tilbake er: Hvorfor insisterer man på supplerende virkemidler som a) man ikke har faglig dekning for, b) påfører merarbeid i form av byråkratisering både når det handler om forberedelse og dokumentasjon av karakterer – jeg vil tro at det er bred tverrpolitisk enighet om at man ikke ønsker mer byråkratisering – og c) ikke har noen praktisk funksjon? Det er jo her forskjellen på karakterer på ungdomsskolen og barnetrinnet, som også representanten Marianne Aasen var inne på, ligger. Karakterer på ungdomsskolen er grunnlag for opptak til videre utdanning, mens karakterer på barnetrinnet ikke har en slik praktisk funksjon. Så det er tre grunner til at man ikke skal begi seg inn på den type supplerende virkemidler. Når man likevel fra Høyre og Fremskrittspartiets side insisterer på det, er det, som jeg ser det, utelukkende fordi man har på seg ideologiske skylapper. Så til representanten Hanekamhaug, som sier at jeg i mine innlegg har referert til det hun kaller regjeringens symbolsatsing på tidlig innsats, nemlig Ny GIV. Her er det to ting som er feil: Punkt 1: Jeg har overhodet ikke referert til Ny GIV i noen av mine innlegg i dag. Det er bare å se på referatet. Punkt 2: Det er heller ikke sånn at Ny GIV er det store innsatsområdet vårt for tidlig innsats. Ny GIV er veldig viktig, men når det gjelder tidlig innsats, har vi gjort flere ting, bl.a. økt timetallet tidlig på barnetrinnet. En del av dette kom også fram i stortingsmeldingen fra 2006 … og ingen sto igjen. Så må jeg bare si at jeg kan jo anta at grunnen til at representanten ikke argumenterer mot det jeg sier, men heller finner på ting og argumenterer mot det, er at de faktiske argumentene mot innføring av karakterer på barnetrinnet er så gode at det ikke går an å argumentere mot dem.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2011-11-18:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg synes det viser at regjeringen allerede er i gang. Jeg synes også at regjeringen nå føyer en ny og spennende dimensjon til områdesatsingen. Det finnes en foreløpig rapport om en slik satsing i bydelen Veitvet i Oslo som det skal bli spennende å følge videre. Jeg tenkte jeg skulle bruke innlegg nr. to til å vise til noen eksempler som det går an å lære av. Det første er et eksempel fra egen hjemkommune, Drammen, som er innvandrerby nr. to i Norge: For snart seks år siden satte muslimer og kristne hverandre stevne på Fjell bydelshus. Muslimske kirkeledere, alle de ansatte i Bragernes menighet, prost, prester, menighetsråd og stab, frimenighetene i byen og alle interesserte i nærmiljøet på Fjell var invitert. Til grunn for møtet lå det et ønske om at muslimer og kristne i Drammen måtte respektere hverandres egenart og i tillegg ha fokus på de felles verdiene vi har i vårt samfunn. Hovedbudskapet var at gjensidig respekt, kjærlighet og fred må være på plass før det har noen mening å snakke om ytterligere integrering av innvandrere. Drammen og omegn tros- og livssynsforum ble dannet, og det er fortsatt høyst oppegående og aktivt. I 2009 ble en imam ved en menighet i Drammen siktet for vold mot koranskolebarn. Etter initiativ fra dialogforumet og Drammen Minoritetsråd førte denne negative hendelsen til at Drammen kommune satte i gang kurs for religiøse ledere fra over 60 menigheter, der tema var lover og regler i Norge, skadevirkninger av vold, undervisningsmetoder som passer barn, og hvordan voksne kan forstå barn bedre. Så et helt annet eksempel: Diabetes er en raskt økende sykdom i alle befolkningsgrupper. En del innvandrermiljøer er imidlertid svært overrepresentert. En undersøkelse fra Romsås i Oslo viste en forekomst på 28 pst. blant kvinner og 14 pst. blant menn fra Sør-Asia. Blant innbyggere fra vestlige land er forekomsten 3 pst. blant kvinner og 6 pst. blant menn. Diabetesforbundet i Norge er et eksempel på en tradisjonell organisasjon som tar ansvar og har satt mangfold og likeverd i fokus. Med støtte fra Helsedirektoratet og ExtraStiftelsen Helse og Rehabilitering har de gjennomført en rekke tiltak for å nå ut med informasjon, både skriftlig og muntlig, på et språk innvandrerne forstår. Med sine 138 lokallag og 40 000 medlemmer har de en enorm kontaktflate og satser på intern skolering av sine medlemmer til å bidra aktivt lokalt. De må søke midler hvert eneste år. Med større forutsigbarhet i finansieringen, slik Kaldheim-utvalget påpeker, kan faktisk Diabetesforbundet bli en av myndighetenes beste samarbeidspartnere for å realisere en av de aller viktigste målsettingene i Samhandlingsreformen, både ved å tilføre kompetanse sentralt og kanskje aller best ved aktiviteter som når ut til dem det gjelder. Jeg er derfor glad for at statsråden i sitt svar vektlegger en varig styrking av rammevilkårene for frivillig sektor.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2011-11-18:
Jeg har lyst til å starte med å takke for debatten. Jeg ser fram til at den debatten skal fortsette. Jeg ser fram til to stortingsmeldinger, både om integrering og om kultur og inkludering. Jeg synes det har vært en god debatt. For å ta det siste først: Jeg er overbevist om – basert på egne erfaringer – at viljen til å forstå kommer med kjennskap og vennskap. Den kommer når vi har tilgang til gode møteplasser. Det har ellers vært litt forskjellige syn på hva som er de mest treffsikre virkemidlene. Det synes jeg er bra. Vi skal ha en debatt om det, for jeg tror ikke svaret er gitt med to streker under én gang for alle. Jeg synes alle innleggene på en måte har tatt fatt i betydningen av at alle får tilgang til de norske kodene for å kunne fungere i det norske samfunnet. Trond Helleland var inne på arbeidsinnvandrerne. Ja, det er en viktig gruppe å ta med når vi tenker inkludering. Morten Ørsal Johansen var inne på et veldig viktig poeng, som egentlig berører boligpolitikken: Hvis vi sørger for at ikke alle rimelige boliger er på samme sted, blir det kanskje lettere for idrettslagene å inkludere. Tillitsmannen av Einar Gerhardsen var nevnt. Boken er jo pensum i Fremskrittspartiet. Kanskje den også kan bli pensum på introduksjonsprogrammet? Når det gjelder Seniorsaken: Hvordan ser egentlig en fargerik seniorsak ut? Vi kan jo utfordre Seniorsaken selv til å gi oss svaret på det. Hva er definisjonen på en inkluderende verdighetsgaranti? Der tror jeg møtet med innvandrernes sosiale nettverk har verdifull kompetanse å tilføre storsamfunnet. Mange eksempler har vært nevnt. Jeg tenkte jeg skulle koste på meg et siste lite eksempel, som ikke bare handler om tiltak i én organisasjon, men om mobilisering av et helt lokalsamfunn. Kommunalkomiteens besøk i Vinje kommune ga i hvert fall meg noen aha-opplevelser. Det er en kommune som har hatt stor suksess med integrering av somaliere, faktisk så stor at ordføreren sier: Ja, vi tar gjerne imot flere flyktninger her i bygda, men helst somaliere, for dem har vi så gode erfaringer med. I 2008 feiret bygda stort 20-årsjubileum for da den første somalieren kom til Vinje. De har gode resultater. Kun to flyktninger er på stønad. Resten jobber, tar utdanning og tilfører lokalt næringsliv nødvendig kompetanse. Alle ungene går enten på videregående eller tar høyere utdanning og er med på to eller flere fritidsaktiviteter. Foreldrene stiller opp som trenere og ledere i lokale idrettslag. På spørsmål fra oss om det ikke var noe som helst som skurret i den kommunen, svarte ordføreren: Jo, det kunne nok bli litt murring når innvandrerne gikk forbi de etnisk norske i skiløypa. Så hva er egentlig Vinjes hemmelighet? Trolig at de har greid å mobilisere hele lokalsamfunnet, fra husmorlag til idrettslag. Sånne erfaringer er det nyttig å spre og bygge videre på i et langsiktig og systematisk arbeid.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-18:
En av grunnene til at det er viktig å få opp denne diskusjonen, er jo at det noen ganger i offentligheten har vært presentert et bilde som har bidratt til å skape et inntrykk av at det i seg selv skulle være uheldig om mennesker med innvandrerbakgrunn organiserte seg med utgangspunkt i sin gruppe. Det er klart at vi alltid skal være på vakt for tendenser som fører til varig segregering. Vi skal tilstrebe at mennesker med ulik bakgrunn organiserer seg på tvers, og at målet skal være at det er like naturlig for nordmenn med minoritetsbakgrunn som for andre nordmenn å være med i de brede, samlende organisasjonene. Da har nordmenn med minoritetsbakgrunn et ansvar selv for å ønske å delta der, og så har organisasjonslivet og frivilligheten et ansvar for å tilrettelegge. Jeg ser bl.a. i min jevne kontakt med barne- og ungdomsorganisasjonene at de som jobber bevisst med det, får det til. Det er mulig, men det krever en ekstra bevissthet, akkurat som det har krevd en ekstra bevissthet i organisasjonslivet å inkludere kvinner og jenter i deler av frivilligheten der de tidligere var ekskludert, akkurat som det krever en ekstra bevissthet å få inn barn og unge med nedsatt funksjonsevne. På samme måte kreves det en ekstra bevissthet for å sørge for at vårt mangfold i det norske samfunnet reflekteres i vårt organisasjonsliv. Jeg har lyst til å understreke nettopp det interpellanten også var inne på innledningsvis, at organisasjoner som springer ut av innvandrermiljøene, kan være en bro inn i det norske samfunnet og inn i organisasjonslivet for øvrig. Det kan jo minne litt om den innvandringshistorien som vi kjenner godt her i landet, nemlig nordmennene som i sin tid utvandret til USA, og som der i stor grad ble møtt av etnisk norske miljøer, organisasjoner og andre, som ble måten man orienterte seg på i det nye samfunnet – og etter hvert kom inn i det. Det må være målet her også. En av grunnene til å støtte et mangfold av organisasjoner for mennesker med minoritetsbakgrunn er at vi må unngå at det f.eks. bare er religiøse organisasjoner og trossamfunn som er veien inn i det norske samfunnet. Vi trenger fra myndighetenes side å ta et ansvar for et mangfold i organisasjonslivet blant innvandrerne på samme måte som vi gjør det i samfunnet for øvrig. Da er det også viktig å legge merke til at når vi nå fordeler penger til nasjonale ressursmiljøer, fordeler vi penger til en rekke organisasjoner som utfordrer egne miljøer på verdier og verdenssyn. LIM er nevnt. Minotenk er en annen. Mitt departement deler også ut penger til organisasjonen Skeiv Verden, for homofile og lesbiske med innvandrerbakgrunn. Det ville være meningsløst om vi skulle innføre et prinsipp ut fra etnisitet som gjorde det umulig å støtte den type organisasjon.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-18:
Når det gjelder Vinjes hemmelighet, så er det fristende å legge til at en del av hemmeligheten er at de har ordfører fra SV. I en debatt der det har vært sagt svært mye klokt, og der enigheten har vært bred, tror jeg vi kan være enige om at det må til en rekke virkemidler, men ikke minst må det til en bevisst holdning og innsats fra lokale myndigheter og nasjonale myndigheter – men først og fremst fra frivilligheten og minoritetsbefolkningen selv. Vi støtter i dag ulike typer organisasjoner. De store pengene over statsbudsjettet går til de brede, frivillige organisasjonene, men vi støtter også spesifikt organisasjoner for og av innvandrere. Jeg mener det er klokt å fortsette med det, og en av grunnene til det er at vi vet at vi har gode støtteordninger for alle trossamfunn i Norge. Det er viktig at trossamfunnene ikke skal være den eneste møteplassen mennesker med innvandrerbakgrunn har, hvis de f.eks. ønsker at barna skal lære om foreldrenes kultur og språk. Det er i seg selv en begrunnelse for å opprettholde støtten til den type organisasjoner. Jeg er enig med representanten Helleland i at hva slags tilbud, hva slags rammer og hva slags oppmerksomhet vi har rundt arbeidsinnvandrernes situasjon i Norge, blir en av de store nye utfordringene i integreringspolitikken, og det blir også tema i integreringsmeldingen. Så merker jeg meg med glede en ny tone – som jeg vil kalle det – fra Fremskrittspartiets nye talsmann, som forhåpentligvis innebærer at skifte av talsmann også innebærer en justering i den politiske kursen i disse debattene. Representanten Ørsal Johansen sa mye som jeg er enig i, men la meg helt kort kommentere noe jeg ikke er enig i, nemlig at det at vi legger opp til «institusjonalisert dialog» mellom myndighetene og innvandrerbefolkningen er et problem. Det gjør vi jo i ganske stor grad gjennom støtte til organisasjoner, men også gjennom f.eks. Kontaktutvalget mellom innvandrerbefolkningen og myndighetene. Det er jo framhevet mange ganger at en av de viktige forskjellene på Norge og en del av de landene der konfliktnivået er høyt mellom majoritet og minoriteter, nettopp er at vi har en bedre og mer velfungerende, jevn dialog. Det er f.eks. en av forskjellene mellom Norge og Danmark, og det mener jeg vi skal holde fast ved. Klokken 14 i dag skal jeg åpne Frivillighet Norges konferanse Møteplass 2011, der de har en utstilling som handler om innvandreres bidrag til frivilligheten. Portrett av endring, heter utstillingen, og det er passende fordi vi har hatt denne debatten her i dag, og jeg skal bringe det med meg dit. Den konferansen tar nettopp sikte på å bringe minoritetsorganisasjonene sammen med den brede frivilligheten i Norge. Der vil det være, sier Frivillighet Norge til meg, omtrent 40 pst. med bakgrunn fra minoritetsmiljøene og bred deltakelse fra frivilligheten for øvrig. Det er også et godt tegn på at de tar dette på alvor. Takk for en god debatt.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2011-03-29:
Norge skal ta ansvar utover seg selv, men for å kunne bidra effektivt er vi avhengige av god internasjonal organisering. Derfor ligger respekt for folkeretten, de universelle menneskerettighetene og fremme av internasjonal rettsorden til grunn for vår utenrikspolitikk. Det er i norsk interesse at vi har en FN-ledet verdensorden. Vår deltakelse i Libya må derfor sees i sammenheng med ønsket om å styrke FN og internasjonal rett. Når statsministeren i dag har redegjort for situasjonen i Libya og for Norges deltakelse i de internasjonale operasjonene i landet, og når Stortinget i dag diskuterer denne redegjørelsen, er det på bakgrunn av to viktige FN-resolusjoner – FN-resolusjon 1970 og FN-resolusjon 1973. Alle medlemsland i FN har et selvsagt og selvpålagt ansvar for å følge opp Sikkerhetsrådets resolusjon. Norge bidrar nå sammen med våre allierte og land i regionen til å følge opp FNs vedtak. For Norge var det viktig at operasjonen i Libya fikk støtte fra de arabiske landene. Den arabiske liga og generalsekretæren i Den islamske konferansen fordømte bruddene på internasjonal lov i Libya, og Den arabiske liga var en aktiv part for å få på plass en flyforbudssone. Denne klare regionale støtten gir gjennomføringen av FN-vedtaket og Norges deltakelse ytterligere legitimitet. At NATO nå skal stå for kommando- og kontrollfunksjonene, endrer ikke på det faktum at vi deltar i en bred internasjonal koalisjon av land som ønsker å sette Sikkerhetsrådets vedtak ut i livet. Denne koalisjonen som nettopp i dag møtes i London, går langt utover den tradisjonelle NATO-rammen. Bruk av militære tiltak gjør at vi må ta mye ansvar. Vi må bl.a. ta ansvar for at bruk av maktmidler kan få konsekvenser for mennesker i området, og vi må ta ansvar for at våre militære styrker kan komme til å lide tap av menneskeliv. Statsministeren har derfor påpekt i sin redegjørelse at det må være en meget høy terskel for bruk av militær makt i internasjonale operasjoner. I det internasjonale samfunnet har vi vært vitne til angrep mot sivile i Libya. Jeg er sikker på at vi alle nå føler ansvar for dette når det gjelder Norges deltakelse i aksjonen. De militære tiltakene i Libya har så langt vært vellykket. Det internasjonale samfunnet grep inn i tide. Men det finnes ikke en ensidig militær løsning på situasjonen i Libya. Det må en politisk løsning til, en bred forankret politisk løsning. Utenriksministeren deltar i dag på et viktig utenrikspolitisk møte i London som skal se nettopp på hvordan det internasjonale samfunnet kan bidra til å finne en politisk løsning. Det internasjonale samfunnet er omforent om de sentrale punktene på dette området. Jeg vil, i likhet med statsministeren, benytte anledningen til å rose vårt forsvar. Våre norske militære avdelinger har vært imponerende raske til å gjøre seg klare til sine oppdrag, og de har gjennomført oppdragene på en god og tilfredsstillende måte. De har Stortingets fulle støtte.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2011-03-29:
Jeg vil takke statsministeren for redegjørelsen og si at Fremskrittspartiet selvsagt støtter Norges deltakelse i den internasjonale koalisjonen i Libya. Vi fikk en historisk FN-resolusjon hvor det ikke var noen som stemte imot. Vi fryktet en stund at Kina, og kanskje også Russland, ville legge ned veto. Men heldigvis så kom resolusjonen på plass, og vi fikk et flyforbudsvedtak. Det har vel rørt oss alle: tv-bilder av en despots herjinger med sitt folk. Det rørte oss langt inn i sjelen. Gaddafi, som hevder, og har hevdet, å være en av folket, slakter nå hensynsløst ned sine egne ved hjelp av afrikanske leiesoldater. Personlig vil jeg nok hevde at flyforbudet og FN-resolusjonen kom i tolvte time. Opprørerne ropte til det internasjonale samfunnet om hjelp, mens FNs sikkerhetsråd forhandlet. Men til tross for noe sendrektighet fra FN har koalisjonen greid å beskytte sivile i stor grad, og det er godt å se. I nyhetene i dag kan vi lese at 35 land er samlet, som statsministeren sa, i London for å finne en vei videre. Likevel sier president Obama i dag at han ikke vil fjerne Gaddafi. Han ser for seg at det kan bli et nytt Irak. Det kunne da vært interessant å høre hva statsministeren og regjeringen tenker om veien videre. NATO har nå overtatt ledelsen av håndhevingen av flyforbudet, noe som kanskje bekymrer en smule, fordi Den arabiske liga har vært særdeles vinglete. De har gått fra å støtte FN-resolusjonen til så å gå ut i mediene og si at det var ikke akkurat slik man hadde tenkt seg det, særlig når de i koalisjonen angriper bakkeinstallasjoner. Det er veldig viktig, tenker jeg, at dette ikke ender opp som en krig der Vesten er mot resten, eller der Den arabiske liga faktisk kan få det for seg at vi har helt andre intensjoner, og at agendaen er en annen enn det den er. Jeg vil også på vegne av Fremskrittspartiet takke soldatene for den innsatsen de gjør, og som på det korte varselet rykket ut, og som gjør en fremragende jobb. Jeg synes også informasjonen fra Forsvaret under disse toktene har vært veldig bra, også ut til folk. Det er utrolig viktig at vi også har støtte i det norske folk for dette, for det er jo ikke til å komme fra at Norge er i krig. Til slutt vil jeg også bare nevne, som også statsministeren var inne på, flyktningstrømmene fra Libya. Man flykter nå i første rekke til nabolandene, men i dag kunne vi også lese i nyhetene at de første båtflyktningene var kommet til Europa. Det betyr at vi også må ta høyde for dette og se, og ha i bakhodet, hvor problemene kommer i Europa. For dette kan også skape konflikter på litt sikt i Europa hvis det kommer store flyktningstrømmer inn til allerede tungt økonomisk pressede land i Europa.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-03-29:
Dette er en enstemmig innstilling fra komiteen, så så veldig mye debatt blir det ikke. Men jeg vil fra Fremskrittspartiets side presisere at vi synes det er bra at vi får et harmonisert regelverk over landegrensene når det gjelder grenseoverskridende utfordringer. Det er jo det som gjelder i denne sammenhengen. I slike saker må vi unngå særnorske avgifter, særnorske reguleringer, for det hemmer bare vår egen konkurranseevne. Så må vi sørge for at vi samarbeider med andre land, slik at vi får en best mulig internasjonal tilnærming. Derfor støtter vi dette forslaget – og synes det er bra. Det forutsetter at også regjeringen gjør som de har lovt med hensyn til de CO2-avgifter som allerede er på flytrafikken i Norge i dag. Regjeringen har tidligere nevnt at en ikke skal ha både avgifter og kvoter, slik at en får en betydelig økning, men at en ikke nødvendigvis fjerner avgiftene heller, hvis kvoteprisen blir veldig lav. Det har jeg forståelse for. Men målet må være at kostnaden ligger noenlunde på det nivået det er i dag, for norsk luftfart må ikke få en svekket konkurranse av dette. Så håper jeg også at regjeringen legger denne prinsipielle tilnærmingen til grunn i andre saker som har med klimakvotelov eller klimakvotedirektiv å gjøre, slik at norsk industri også har en forutsigbarhet med hensyn til at de ikke får ekstra CO2-kostnader ved å etablere seg i Norge i forhold til om de hadde etablert seg i andre europeiske land.
Nikolai Astrup (Høyre), 2011-03-29:
Saken vi har til behandling i dag, er et viktig direktiv som vil bidra til å redusere utslippene fra en sektor i sterk vekst. Utslippene fra luftfarten utgjør bare 2 pst. av verdens utslipp i dag, men kan vokse betydelig dersom vi ikke setter inn tiltak som gir resultater, og som holder igjen utviklingen. Høyre mener det er positivt at luftfarten vurderes i sammenheng med det øvrige kvotemarkedet i EU, og støtter direktivet slik det ligger. Direktivet ble vedtatt i EU i 2008, og det var tidlig klart at dette direktivet var og burde være EØS-relevant. Det er derfor spesielt at Stortinget må hastebehandle et tre år gammelt direktiv, fordi regjeringen ikke har funnet tid til å fremme sak om implementering i norsk lov tidligere. Stortinget må kunne forvente mer av regjeringen enn dette. Når det er sagt, er vi som sagt godt fornøyde med hovedinnholdet i direktivet. Vi mener det er bra at luftfarten innlemmes i kvotemarkedet, og vi mener dette er en kostnadseffektiv måte å begrense utslippene på. Det kan stilles spørsmål ved at en såpass stor andel av kvotene tildeles vederlagsfritt. I ytterste konsekvens kan dette medføre at flyselskapene faktisk øker lønnsomheten med det nye kvotesystemet – noe som neppe var hensikten. Samtidig oppveies dette av at regjeringen ser ut til å opprettholde CO2-avgiften på mineralolje til innenlands flytrafikk og dermed innfører dobbel virkemiddelbruk for flytrafikk innenlands. Prinsipielt bør vi forsøke å unngå dobbel virkemiddelbruk. Jeg mener i dette tilfellet – og med bakgrunn i den store andelen vederlagsfrie kvoter – at dette likevel kan være akseptabelt. Dette direktivet er nok et eksempel og en viktig påminnelse om at EU fatter beslutninger med stor betydning for Norge og norske virksomheter. Det understreker også nok en gang det demokratiske underskuddet som følger av vårt selvpålagte utenforskap i det viktigste politiske fellesskapet i vår del av verden.