Borghild Tenden (Venstre), 2012-01-19:
Jeg takker for redegjørelsen, og for at statsråden kom så raskt til Stortinget. Det er bra at han tok en smule selvkritikk på kommunikasjonsformen, for jeg er ikke et øyeblikk i tvil om at statsråden har et ekte engasjement for å beholde 50 pst. av eierskapet til TV 2 i Norge. I motsetning til sin forgjenger har han fornuft nok til ikke ukritisk å stille statlige penger til disposisjon når det trues med å flagge ut noe. Hvilket eierskap som er best for TV 2, er imidlertid i beste fall en sidediskusjon i forbindelse med statsrådens redegjørelse i dag – noe jeg skal komme tilbake til i slutten av dette innlegget. Det som er problematisk i denne saken, er at statsråden har opptrådt som en privatpraktiserende eier i Telenor, på vegne av det norske folk. Han opptrer åpenbart ikke på vegne av regjeringen, som gjentatte ganger både muntlig og per sms har vært krystallklar på at den overlater beslutningen om salg av TV 2 via A-pressen til Telenors styre. Slik skal også eierskapsforvaltningen av Telenor være, ut fra de vedtak og prinsipper som Stortinget har fastsatt. Forbyr så dette statsråden å ha noen mening om salget? Selvfølgelig ikke. Men det hadde åpenbart vært en fordel om statsråden fremførte regjeringens syn, ikke sitt eget, høyst private, og at han fremførte sitt syn i andre former – ikke via skjulte trusler og tekstmeldinger med innhold som i beste fall var villedende. Det andre som er problematisk, er den inkonsekvente politikken som føres. Jeg skal ikke gjenta forrige taler – om oljesandprosjektet og Bermuda. Det ble grundig nok redegjort for i hennes innlegg, men statsråden og de rød-grønne politikerne mener det er riktig å gripe inn overfor Telenor for å forhindre salg av TV 2 via A-pressen. Det merkelige er også at presset utøves mot Telenor – som er et selskap med en rekke minoritetseiere som statsråden må ta hensyn til – og ikke mot den andre hovedeieren i A-pressen, LO, som statsråden stadig vekk har både formelle og uformelle møter med, og som jo fungerer «utmerket» og er selve grunnlaget for den nordiske modellen, som vi stadig hører her i denne sal. Denne saken viser at den rød-grønne eierskapspolitikken ikke er bygget på prinsipper eller politisk overbevisning, men på tilfeldigheter og private preferanser. Dette skaper usikkerhet hos private minoritetsaksjonærer som vurderer å investere i Telenor og andre selskaper hvor staten er en dominerende aktør. Resultatet blir fort at verdien av selskaper blir redusert på grunn av «spill, spetakkel, omkamp og alt det tøvet», som ifølge Jens Stoltenberg var hele hovedbegrunnelsen for en flertallsregjering. Dessuten er statsrådens opptreden i direkte motstrid til regjeringens egen eierskapsmelding og Stortingets påfølgende vedtak. Her står det svart på hvitt på side 27. Hadde jeg hatt tid, skulle jeg ha sitert det – men det kan alle lese seg fram til – for det er kanskje det som er det mest alvorlige i denne saken: Statsråden har åpenbart har brutt med Stortingets retningslinjer for eierskapsstyring. Til slutt til selve eierskapet i TV 2. Er det åpenbart at det beste for TV 2 og norske borgere er at eierskapet i TV 2 er 50 pst. dansk, heller enn at det er 100 pst. dansk? For Venstre er dette en rimelig irrelevant problemstilling. Egmont burde vært en drømmeeier, sett med rød-grønne øyne. Det er et selskap med en stolt historie, med et svært godt økonomisk fundament, det er preget av nøkternhet og langsiktighet, og det er et selskap som bruker flere titalls millioner kroner til veldedig virksomhet, spesielt rettet mot vanskeligstilte barn og unge. Salget av TV 2 til Egmont er etter Venstres syn en av de minst kontroversielle selskapstransaksjonene som har funnet sted den senere tid. Det er derfor underlig at deler av regjering og storting har gjort nettopp dette til en sak, og dermed torpedert troverdigheten når det gjelder utøvelse av det statlige eierskapet. Så på lik linje med Kristelig Folkeparti støtter Venstre forslaget om å sende denne saken videre til kontroll- og konstitusjonskomiteen.