Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2007-02-06:
Jeg har generelt ikke noe behov for å forsvare den forrige regjeringen, men på den foregående taleren hørtes det i hvert fall ut som om den nye regjeringen har bidratt med store summer til å bygge opp svømmehaller i dette landet. Det er rett og slett feil. Riktignok har man forsøkt å bedre kommuneøkonomien, men hvordan pengene brukes, er fortsatt et kommunalt anliggende. Kommunale svømmehaller ble en viktig sak under valgkampen i 2005. Profilerte arbeiderpartipolitikere med utslåtte armer stod i tomme svømmebasseng og fortalte at det var den borgerlige regjeringens skyld at svømmebassengene stod uten vann. Løsningen var klar: Et regjeringsskifte ville få vannet til å flyte fritt i landets svømmehaller igjen. Det er faktisk mange som bare husker to ting fra forrige valgkamp. Det første er full barnehagedekning innen 2007, ellers går Kristin Halvorsen ut av norsk politikk. Det andre er at regjeringspartiene, de som nå sitter i regjering, gikk god for at det skulle være vann i svømmebassengene etter et skifte. Stoltenberg lovte riktignok ikke å gå av dersom vannet uteble, og det er kanskje årsaken til at satsingen på og tiltakene for svømmehaller og svømmeundervisning langt på vei har uteblitt. Våren 2005 ble det foretatt en undersøkelse av Norges Svømmeforbund som viste at 200 svømmehaller var stengt. Det er stor variasjon mellom fylkene. I Telemark var 14 av 35 svømmehaller stengt, i Sogn og Fjordane var 18 av 39 stengt, og i Møre og Romsdal var 26 av 56 svømmehaller stengt. Hvor mange av disse er stengt i dag? Jeg regner med at statsråden kan komme med konkrete tall for hvor langt Regjeringen har kommet i sin iver etter å åpne svømmehaller. Jeg regner med at statsråden ikke en gang til gjentar standardsvaret om at alle problemer er løst fordi kommunene har fått bedre økonomi. Det er en noe slitt frase, som i hovedsak gir et helt innholdsløst innblikk i virkeligheten. Min eldste sønn tok svømmeknappen i forrige uke. Det var et stort øyeblikk, og han svømte helt ut til dypet og tilbake igjen, som han sa. Jeg er glad for at den skolen min sønn går på, tilbyr svømmeopplæring. Men det er grunn til bekymring når nesten én av ti elever ikke har noe som helst tilbud om svømmeopplæring via skolen sin, og når 50 pst. av tiåringene ikke kan svømme, og det til tross for at det i læreplanen er konkrete kompetansekrav for svømmeopplæring. 4.-klassinger skal være trygge og svømmedyktige, 7.-klassinger skal svømme både på magen, ryggen og under vann, og i 10. klasse skal alle elevene ha lært seg livberging i vann og livreddende førstehjelp. Det illustrerer hvor viktig god svømmeopplæring er, det handler om liv og død. Hvordan kan læreplanen følges opp for de nesten 10 pst. av elevene som ikke får noe tilbud om slik undervisning? Det kan ikke være tilstrekkelig å hevde at dette er et kommunalt ansvar, og at det derfor ikke vil nytte med tiltak fra statlig hold. Hele poenget er jo at alle offentlige skoler er forpliktet til å forholde seg til læreplanen, og gi elevene den kompetansen som der er fastsatt. En forutsetning for å gi svømmeundervisning er altså at elevene har tilgang til vann i bassengene. Det er riktig at dette handler om prioriteringer. Regjeringen har varslet at de vil vurdere å legge frem forslag om en støtteordning for kommunene som går ut på en rentekompensasjon for investeringer i svømmehaller. Det er i tråd med det kirke-, utdannings- og forskningskomiteen har bedt Regjeringen om å gjøre, og det er bra. Men spørsmålet er om det er tilstrekkelig som virkemiddel hvis målet er å få fylt opp flere basseng enn dem som allerede er under oppgradering, eller – nær sagt – under oppfylling. Kommunesektoren er tynget av gjeld, rentekostnaden er bare en marginal del av kostnadene ved låneopptak. Så lenge kommunene selv må finansiere avdrag på driftsbudsjettet, blir det en vurdering av hvordan investeringsmidlene best kan brukes. Rentekompensasjonsordningen for skolebygg og kirkebygg har fungert bra, men likevel er vedlikeholdsetterslepet både for skoler og for kirker fortsatt enormt, og det indikerer at utfordringene innen disse sektorene ikke er løst, til tross for rentekompensasjonsordninger. Tilsvarende etterslep for svømmebassengene var i 1993 3 milliarder kr, ifølge Byggforsk. Jeg har ikke nyere tall, det har sikkert statsråden, men det er sannsynlig at dette etterslepet har mangedoblet seg siden den gangen. En rentekompensasjonsordning kan være ett virkemiddel, men det er alt nå klart at det ikke er tilstrekkelig for at elevenes rett til svømmeopplæring blir innfridd. Regjeringen må derfor frem til behandlingen av revidert nasjonalbudsjett legge opp til en bredere satsing og sikre at tilgangen på svømmebasseng, privat eller offentlig, er god nok til at alle elever får sikret tilgang på den svømmeopplæringen som læreplanen legger opp til.