trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tage Pettersen (Høyre), 2019-01-30:
La meg starte med å ønske Kristelig Folkeparti velkommen om bord. Jeg har selvfølgelig forståelse for at gleden naturlig nok ikke deles av alle i denne sal. Men det er allikevel stor avstand fra det å glede seg til det å bedrive svartmaling og skremselspropaganda, som flere i opposisjonen velger å gjøre. Som mossing var jeg selvfølgelig veldig fornøyd med Jeløya-plattformen, men jeg har ingen problemer med å erkjenne at resultatet fra Granavolden er enda bedre. Regjeringens plattform er 100 sider fylt med politikk for et bærekraftig velferdssamfunn – et samfunn som løser de store utfordringene for fellesskapene og for enkeltmenneskene, et samfunn med rom for å skape vekst og flere jobber, et samfunn som fremmer det grønne skiftet, og et samfunn med muligheter for alle. Jeg tror ikke opposisjonen kan ha lest hele plattformen. Ut fra debatten de siste dagene kan det heller virke som om noen har brukt energien på å telle enkelte ord, for å se hvor mange ganger de går igjen i plattformen. Det er sikkert en spennende øvelse, men det blir ikke mye politikk ut av det. Det de har hatt å utsette på politikken, har stort sett handlet om tre ting: abort, bioteknologi og likestilling. Når det gjelder kvinners reproduktive rettigheter, har vi i plattformen likestilt regelverket i Norge med våre naboland. Vi fjerner åpningen for abort av en eller flere friske flerlinger. Kritikken fra Arbeiderpartiet er spesielt hul. I årene fra 2010 til 2013, da partiet hadde helseministeren, gjorde man ingenting for å etterkomme fagmyndighetenes ønske om avklaring på nettopp dette området. Da var det enkleste å stikke hodet langt ned i sanden. Nå skyter de på regjeringen med kanoner og forsøker å framstille det som om hele abortloven står på spill. Det er selvfølgelig feil. Når det gjelder bioteknologiloven, handler kritikken mot oss ikke om at vi gjør endringer, men tvert imot at vi på en rekke områder nettopp beholder loven som den er i dag. Kritikken mot likestillingspolitikken er også svartmaling uten rot i virkeligheten. De siste fem årene har det vært en positiv utvikling på en rekke områder, og Norge er i dag verdens nest beste land på likestilling. Høyre ønsker et samfunn med små forskjeller. Derfor satser vi nettopp på arbeid, utdanning og målrettede ytelser til dem som trenger det mest. For eksempel fikk 50 000 barn billigere barnehageplass i 2016, og i den nye plattformen lanserer vi fritidskortet til alle barn og unge mellom 6 og 18 år. Granavolden-plattformen har de gode svarene på utfordringene vi som nasjon har i vente. Der mange på venstresiden er opptatt av å bekjempe velstand og fokuserer i den enden, er regjeringspartiene opptatt av å bekjempe fattigdom.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2019-01-30:
Granavolden-plattformen inneholdt ikke mange overraskelser. Vi visste at kvinners rettigheter skulle strammes inn. Vi visste at det ville komme mye Høyre- og Fremskrittsparti-politikk – med Venstre og Kristelig Folkeparti som haleheng. Det har vi fått, men det var likevel en overraskelse at vi helt ut av det blå kan lese at Finnmarkssykehuset er overført og underlagt UNN, Universitetssykehuset Nord-Norge. Denne regjeringen fortsetter sin overkjøring av Finnmark. Flyttingen av Finnmarkssykehuset er ikke drøftet med noen – ikke med de ansatte, ikke med lederne, ikke med politiske myndigheter. Tre tidligere direktører ved UNN har skrevet en kronikk som viser hvor lite gjennomtenkt dette er. Denne omfattende endringen, som vil få store konsekvenser for både Finnmarkssykehuset og UNN, er ikke engang utredet. UNN har aldri bedt om det, Finnmarkssykehuset har ikke bedt om det, men det virker som om sentralisering er en ideologi for regjeringen. Helseminister Høie rykker ut og sier at det er viktig med dialog med de ansatte om sammenslåing av sykehusene. Hva skal man med dialog når man har innført et diktat? Dette er skinndemokrati og ingenting annet. Bent Høie skriver attpåtil følgende i et tilsvar til den massive kritikken regjeringen har fått: «Målet med omorganiseringen er altså å styrke sykehustilbudet til befolkningen i Finnmark.» Det er oppsiktsvekkende at det å miste styring over egne sykehus skal styrke sykehustilbudet i fylket. Vi som er finnmarkinger, har opplevd dette før fra flertallet i Stortinget og regjeringen. Vi vet at stortingsflertallet ikke har lyttet til Finnmark når 87 pst. av innbyggerne sa nei til å bli sammenslått med Troms, men vi trodde at regjeringen hadde egeninteresse i at den kommende tvangssammenslåingen skulle kunne bli vellykket, og at de ville hjelpe til – den gang ei. Regjeringen fortsetter å overkjøre Finnmark og er til og med villig til å flytte foretaksgrensen uten at noen av dem det berører, får uttale seg. Snakk om antidemokratisk sinnelag. For meg føyer det seg inn i rekken av manglende interesse for det nordligste fylket i Norge. Vi har en stor avmaktsfølelse knyttet til tvangssammenslåingen av Troms og Finnmark, og avmaktsfølelsen blir ikke mindre av dette. Regjeringen har i over fem år sentralisert kompetansearbeidsplasser fra Finnmark. Her kan nevnes skattekontor som nedlegges, fiskerikontor som er nedlagt, og at Mattilsynet ikke har regionkontor lenger. Listen kan fylles opp, og sann mine ord: Det blir sikkert verre med denne regjeringen.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2019-01-30:
Først: Gratulerer til den nye regjeringen. I debatten her prøver Arbeiderpartiet å skape et bilde av at med Høyre i regjering blir det et kaldere samfunn. Men jeg må si til Arbeiderpartiet at det blir ikke det selv om Arbeiderpartiet til stadighet gjentar det. For det var med Høyre i regjering at pasientene som satt nederst ved det helsepolitiske bordet, ble løftet fram – pasienter som har utfordringer innen psykisk helse og rus. Det er i denne regjeringen at brukermedvirkning er satt i system – din stemme skal høres i saker som berører deg. Med Kristelig Folkeparti i regjering er det satt et skikkelig fotavtrykk i barne- og familiepolitikken. Det er jeg utrolig glad for. De unge skal høres. Regjeringen vil derfor sette ned et ungdomspanel som skal gi råd til regjeringen i aktuelle saker som berører dem, innen psykisk helse, integrering eller frafall i skolen. Det er nødvendig å ta de unge stemmene på alvor. Helsetilsynets rapport fra januar i år gjennomgikk 106 barnevernssaker hvor det var omsorgsoverdragelse, og de avdekket at barn og unge ofte kom i skyggen av foreldrenes problemer. I denne regjeringen vil vi derfor legge barnets beste til grunn. Vi vil styrke barnets medvirkning når det gjelder når det offentlige må overta omsorgen. Vi vil styrke barnevernstjenesten og videreføre barnevernsreformen. Vi vil innføre kompetansekrav og autorisasjon i kommunale barnevernstjenester. Kommunene skal få økt faglig og økonomisk ansvar. Kommunene skal kunne velge barnevernstiltak og hvem som skal drifte det – statlig eller privat – og vi må ikke minst sikre at søsken som trenger barnevern, får vokse opp sammen. Det er vi opptatt av. Vi skal gi en tettere oppfølging i skolen til dem som er i barnevernet. Antallet ansatte i barnevernet har økt, og det er ikke riktig det som representanten fra SV hevdet her i salen. Ved utgangen av 2017 var det over 6 000 årsverk i barnevernet. Det har altså vært en økning på 1 150 ansatte siden 2013. Vi vil føre en politikk som løfter barn og unge ut av fattigdom, og dermed også ut av utenforskap. Vi vil ha en integreringsdugnad. Vi vil skape flere arbeidsplasser. Vi vil ikke minst styrke det sosiale sikkerhetsnettet for barn og styrke rettighetene. Og vi vil at barn skal kunne delta på fritidsaktiviteter. Derfor kommer nå aktivitetskortet for barn fra 6 til fylte 18 år. Det vil hjelpe.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-01-30:
Jeg registrerer at forsvarssjefens tale i Oslo Militære Samfund har vært referert til en rekke ganger i dag. Derfor tok jeg med talen. For den er god. Han åpnet med: «Kjære alle sammen! Godt nytt år! Denne våren starter arbeidet med en ny langtidsplan for Forsvaret. Regjeringen planlegger å fremme denne for Stortinget våren 2020. Forsvarsminister Frank Bakke-Jensen ga fra denne talestolen den 7. januar uttrykk for en politisk vilje til økt satsing på Forsvaret i årene fremover, og at mitt fagmilitære råd også denne gang skal veie tungt i utarbeidelse av planen. Det er jeg glad for.» Så fortsetter forsvarssjefen: «Langtidsplanen som ble vedtatt i 2016 utvikler Forsvaret i riktig retning. Vi står altså ikke overfor noen omfattende omlegging av Forsvaret. Mye godt arbeid har blitt gjort de siste årene med å få det vi har til å virke, effektivisere støttestrukturen, og å legge grunnlaget for nye investeringer.» Det er det som er litt av poenget for denne debatten. Forsvarspolitikken er altså et langsiktig arbeid. Å ha en langtidsplan betyr at man planlegger på lang sikt. Vi gjør et veldig godt arbeid, og vi får den økningen og de resultatene vi vil ha, i et stort og komplekst system med endrede sikkerhetsforhold rundt oss, noe også forsvarssjefen var tydelig på. Det er et større alvor over sikkerhetsomgivelsene våre. Da er det merkelig at man skal snakke ned alt det bra arbeidet som blir gjort i Forsvaret, og alle de gode endringene vi har gjort. Vi har siden 2013 økt budsjettene med over 30 pst. Landmaktproposisjonen tar opp i seg utfordringene som kommer nå hvis vi skal ha en større landmakt i tida framover. De rød-grønne hadde et prosjekt på bordet der de skulle bygge om 40 år gamle stridsvogner. Vi har sagt: Det holder ikke for framtida, vi skal kjøpe nye stridsvogner. Vi endrer rekruttskolen ved å flytte den ut av bataljonene. Med en dedikert rekruttskole får vi større operativitet i bataljonene, bedre mannskap, større profesjonalitet. Vi endrer verneplikten på de områdene vi mener det er behov. Vi skal ha 16 måneders verneplikt, vi skal ha dyktige folk lenger i stillingene – for å være flinkere og ha større operativitet der vi er. Vi bygger en ny mobiliseringsordning – reservistene skal ha et meningsfylt oppdrag å gå til – rett og slett for at vi skal kunne ha økt klartid. Vi skal være klare kjappere hvis vi trenger det. Vi endrer utdanningen og personellordningen slik at vi kan ha spesialister i styrkene. Det gjør det til en mer meningsfull karriere. Vi får dyktigere hoder i Forsvaret, og vi konkurrerer bedre om de dyktigste hodene i Forsvaret. Vi bygger altså forsvarsmakten for framtida med den langtidsplanen vi er inne i nå, og med den langtidsplanen vi går i gang med i år, i godt samarbeid med forsvarssjefen.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-01-30:
Jeg tror ikke vi i denne salen skal karakterisere regjeringens prioritering av forsvar ut fra hvor mange replikker Liv Signe Navarsete får ta på meg. Det kommer mange muligheter. Det er et godt poeng representanten Navarsete tar opp, når hun sier det er usikkerhet, noen flytter til Finnmark. Det er en merkelig holdning som jeg av og til møter i Forsvaret – at man tror at vi har en hær bare for indre Troms. Vi har altså en landmakt, som skal forsvare landet – hele landet. Og når vi sier at det er et større alvor over sikkerhetsomgivelsene, det er et større alvor over de nære områdene, gjør det at vi er nødt til å ta noen grep. Det å etablere en bataljon i Finnmark, flytte landmakten tilbake til Finnmark nå, er et strategisk grep forsvarssjefen har valgt, rett og slett fordi de uforutsigbare omgivelsene våre har gjort det nødvendig. Det er også slik at vi gjerne skulle hatt noen soldater i Hæren som vi bare kunne hentet ut hvis vi trengte å etablere noe nytt en eller annen plass, men det er slik at det var totalt bygd ned. Vi har startet jobben med å bygge opp. Derfor gjør vi personalomstillinger i Forsvaret, derfor kommer vi med ny militær orden, derfor bygger vi en ny offisersrolle. Vi skal ha personell som kan ta Forsvaret inn i den nye tiden. Da er det snakk om personell som evner å bruke digital teknologi, det er snakk om personell som evner å bruke ny teknologi, som gir oss nye sårbarheter som gjør omgivelsene mer utrygge. Og når det gjelder debatten rundt det med helikopter: Det er jo ikke slik at det er noe distriktspolitisk i det når vi flytter Bell ned til spesialstyrkene. Forsvarssjefen gjør sine vurderinger i fire scenarioer: fred, krise, usikkerhet og krig. I krisescenarioet er det at spesialstyrkene har en kontraterrorkapasitet, et veldig verdsatt verktøy, rett og slett fordi det kan ta en del av de mer ulne, usikre truslene som vi ser, når vi rundt oss ser eksempler på hybrid krigføring. Det er alltid problematisk med omstilling. Det er veldig vanskelig å bygge noe for noe som er litt usikkert der fremme, men historien har lært oss at det eneste feilgrepet vi kan gjøre, er å gjøre ingenting – eller å bli der vi er.
Bengt Fasteraune (Senterpartiet), 2019-01-30:
Regjeringen innførte fra budsjettåret 2015 avbyråkratiserings- og effektiviseringsreformen, den såkalte ABE-reformen, som en fast del av budsjettarbeidet. Høyres mål er jo å «begrense veksten i offentlig sektor», som det så fint står i partiprogrammet. Jeg kan opplyse om at veksten i offentlig sektor har økt med 3,3 pst. av BNP for Fastlands-Norge fra 2013 og fram til i dag. Ikke nok med at man ikke når egne målsettinger – knusende kritikk fra bl.a. politiet av nærpolitireformen ser ikke ut til å bety noe som helst. Avbyråkratiserings- og effektiviseringsreformen, som det så fint heter, føres videre på alle områder uten noen form for koordinering. Tjenestene blir dårligere og mer sentralisert, og det oppstår frustrasjon hos dem dette berører. Vi opplever nå en feilslått kommunereform, regionreform, jernbanereform, politireform og reform av universitets- og høyskolesektoren. Dette er reformer som av regjeringen blir beskrevet som en sammenhengende solskinnshistorie. Slik er det ikke ute i den virkelige verden. Det er en sammenhengende sentraliseringshistorie, der beslutninger blir tatt i lukkede styrerom og ute i direktoratene. Nå er det en veireform som igangsettes over den samme lesten. I regjeringsplattformen skriver regjeringen at den skal fortsette arbeidet med å modernisere Statens vegvesen, med mål om større handlingsrom og mer effektiv tjenesteproduksjon. Kjenner vi igjen ordlyden og målsettingene fra de andre reformene? Modernisering og effektivisering er to ord dagens regjering liker å smykke seg med, men hva betyr det i praksis? I utredningen som Statens vegvesen leverte 15. januar, foreslås det å legge ned dagens regionale veikontor og erstatte dem med en divisjonsstruktur. Dette er en modell der makt og myndighet sentraliseres bort fra dagens regionveikontor – og i klartekst bort fra de områdene der jobbene skal gjøres. Kunnskap om geografi, vær- og føreforhold – sagt med ett ord: lokalkunnskap – er svært viktig i et mangfoldig og langstrakt land som Norge. Da er vi avhengige av å ha lokal tilstedeværelse fra dem som skal bygge og vedlikeholde veiene våre. Parallelt med dette foregår det en evaluering av trafikant- og kjøretøyområdet til Statens vegvesen. Også her legges det opp til en sentralisering av tjenester. Trafikkontor er foreslått nedlagt, tjenestene flyttes lenger bort fra folk. Tid og penger blir belastet dem som er avhengige av tjenestene. Senterpartiet mener disse prosessene bærer preg av manglende helhetstenkning. Dette fører til kaos og frustrasjon. Det mest alvorlige er at hundrevis av ansatte ikke vet om de har jobb, eller hvor de skal jobbe, i nær framtid. I Oppland og Hedmark ser vi nå en kamp mellom byer som kan føre til at viktige offentlige arbeidsplasser langt utover det som overføres til den nye fylkeskommunen, kan forsvinne. Nærhet til tilbudene folk er avhengige av, er svært viktig, og det har aldri vært en suksess å organisere seg bort fra realitetene.
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2019-01-30:
Jeg må selvfølgelig begynne med å kommentere forsvarsministerens uttalelser her på slutten. Han begynte å snakke en del om Bell-helikoptrene og hvorfor det var viktig å flytte dem. Jeg ville bare si at det er jeg selvfølgelig fullstendig uenig i, og det er det ganske mange som er, og derfor har støyen vært så høy. Og skal man snakke om viktigheten av å ha helikopter til Forsvaret, er det kanskje lurt at helikoptrene f.eks. trener med Hæren, som jo er i indre Troms. Men det var ikke det jeg tok ordet for. I Nord-Norge har vi veldig mye aktivitet til havs, på land og ikke minst i fjellene. Det er også en økende aktivitet i et område hvor været er hardt, og med økt vekst og aktivitet vil også behovet for beredskap bli høyere. Starten av skreifisket har forflyttet seg fra Lofoten til Senja. Det gir stor aktivitet i den aller minste flåtegruppa i meget krevende havområder, på den mørkeste tida og under de mest krevende forhold. Ut fra erfaring vet man at når sjarkene havarerer, krever det svært hurtig hjelp. Reiselivsnæringen er også i sterk vekst, spesielt i områdene rundt Tromsø og Lyngen, som er et yndet område å gå på toppturer. Dessverre har ikke det bare positive ringvirkninger. Troms er landets definitivt mest skredutsatte fylke: 50 pst. av de mange dødsulykkene som kommer som følge av skred, har dessverre skjedd i Troms. Vi kan ikke akseptere at det er dårligere beredskap utenfor kysten av Troms, som altså har en økende aktivitet når det kommer til skipsfart, fiskeri, turisme på land, i fjellene og til havs. Økningen i cruisetrafikken er også stor. Da er det uakseptabelt at man har en så dårlig dekning når det kommer til redningshelikopter. De nærmeste helikoptrene står i dag i Bodø og på Banak. Så har vi snakket mange ganger om at vi nå flytter Bell-helikoptrene, som jo også har en betydning for beredskapen. Redningshelikoptrene skal utføre viktige beredskapsoppdrag for samfunnet. Man skal bekjempe brann til sjøs, ulykker til lands og til vanns og i fjellet, man skal bistå politiet ved trussel og terror, og man skal også drive med nødevakuering. For hva gjør man når båten står i brann utenfor Tromsø og redningshelikopteret er helt øst i Finnmark? Jeg vil takke Senterpartiet som har fremmet et viktig forslag om redningshelikopter på Bardufoss. Arbeiderpartiet støtter intensjonen i forslaget. Om lokaliseringen skal være Bardufoss eller Tromsø, kan nok drøftes, men denne saken er så viktig at vi er nødt til å støtte det, og jeg regner med at spesielt Høyre, som har gått høyt ut på banen, også støtter forslaget.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2019-01-30:
Den nye landbruksministeren, Bollestad, fikk i dag spørsmål om det var noe hun ville endre i landbrukspolitikken. Svaret var ikke helt klart, men det ser ut til at Bollestad blir ministeren som forbyr oppdyrking av myr, på et sviktende faglig grunnlag. Minister Bollestad blir dermed den som på sin vakt fratar mange bønder anledning til å produsere mer mat på kortreist gras og annet grovfôr. Grunnen til dette myrdyrkningsforbudet er at Høyre og Fremskrittspartiet er villig til å ofre enkeltbønders framtid for å sitte i regjering. Det er underlig å lese Prop. 39 L for 2018–2019, som regjeringa har lagt fram, med vikarierende argumenter for å forby nydyrking av myr. Her påstås det at myrdyrking har lite å si for landbruket og matproduksjonen, og at bare et fåtall kommuner og gårdsbruk blir berørt. Skulle dette tas alvorlig, burde konklusjonen selvfølgelig være at dette forbudet er helt unødvendig. Virkeligheten er at et forbud vil bety kroken på døra for mange enkeltbruk. Det vil ramme jordbruket hardt i noen områder av landet som fra før ikke har de beste forutsetningene. Alle svakhetene ved den NIBIO-rapporten som er det faglige grunnlaget, med CO 2 -utslipp som vikarierende motiv, tyder på at denne proposisjonen kan brukes til bare én ting, nemlig å underbygge Høyre og Fremskrittspartiets vilje til økt arealvern for å tekkes sin lille partner. Rapporten legger oppsiktsvekkende forutsetninger til grunn for sine konklusjoner. Dyrkningsmetoder som legges til grunn, var avleggs allerede på 1970-tallet. Moderne nydyrking av myr utføres i hovedsak med å grave opp underliggende mineraljord, omgraving av myr. Det gjøres for å hindre de problemene det skaper for jordbruksdriften at den organiske myra forsvinner. Myr utgjør ifølge Fylkesmannen i Nordland 45,5 pst. av de dyrkbare ressursene i fylket. I gode landbruksregioner som Lofoten, Vesterålen og Ytre Helgeland er myr eneste tilgjengelige reserve for nydyrking, så det blir mange gårder som ikke får utvidet arealgrunnlaget. Det blir mer «dekk og diesel». Dette varslede forbudet må selvfølgelig oppheves så snart denne regjeringa takker av. Inntil så skjer, må minister Bollestad stille seg i spissen for å sørge for en raus årlig kompensasjon til alle gårdbrukere som får urettmessig vernet dyrket areal.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2019-01-30:
God infrastruktur gjør det enklere å bo og skape verdier. Denne setningen tror jeg alle på Stortinget er enig i. Jeg tror også vi kan enes om at det er klokt å ta i bruk digitale løsninger for å forenkle folks hverdag. Det skinner bra av slike utsagn. Men hva betyr det egentlig når Høyre–Fremskrittsparti-regjeringa, med Venstre og Kristelig Folkeparti spent fast i baksetet, bruker slike utsagn som glanset lakk rundt politikken de kjører fram? Hva ser vi når det skrapes litt i overflaten? Vi ser at den fylkesveisatsingen som Senterpartiet og en rekke andre aktører har etterspurt, er blitt til en «vurdering» i neste NTP. Senterpartiet foreslo et fylkesveiprogram, fordi vi vet at mye av fisken, melken, kjøttet, tømmeret og den kraftintensive industrien kommer fra en plass langs en fylkesvei. Og vi kan legge merke til at Granavolden-plattformen er full av begrensende ord, som «vurdere» og «gjennomgå». Det er ord helt uten forpliktelser, ord som faktisk er helt uten visjoner og vilje. Dersom Høyre og Fremskrittspartiet virkelig vil satse på fylkesveier, kunne vel de representantene bare være med på det fylkesveiprogrammet som vi foreslo, eller de kunne ha stemt for Senterpartiets budsjettforslag, som satser over 9 mrd. kr mer enn regjeringa på distriktspolitikk. Vi vet at det ville ført til bedre fylkesveier, fordi fylkeskommunene har fokus på veier for verdiskaping. Senterpartiet vil fortsette å peke på det regjeringa gjør, ikke på det den sier. Vi vil peke på sentraliseringen, som vil fortsette, muligens prøvd bedre skjult gjennom byråkrati, foretak og styrer. Når Posten skal tilpasses den endrede etterspørselen, ser vi hva det betyr. Utenlandske sjåfører, uvant på vinterføre, skal kjøre Bring-biler i Norge for 30 kr i timen til sjåføren. Folk i utkanten får postkassene sine flyttet langt vekk fra der de bor. Statsråden tar på seg hørselsvernet og later som om protestene handler om regninger som ikke kommer fram fort nok. Statsministeren sa i går at regjeringa vil legge til rette for at alle innbyggerne skal ha tilgang til internett, men i regjeringsplattformen brukes ordet «boområder» for områder hvor det skal være dekning. Og det står ingenting om at alle skal ha tilgang til høykapasitetsnett. Statsministeren må fortelle folk hvor mange som må bo i et område før det kan defineres som et boområde. Får gårdbrukerne innerst i dalen bredbånd med høy kapasitet?
Ingunn Foss (Høyre), 2019-01-30:
Jeg vil starte med å ønske Kristelig Folkeparti hjertelig velkommen i regjeringen. Det gir oss en flertallsregjering som gir trygg og god styring av landet. Spesielt vil jeg ønske velkommen til min sidemann på sørlandsbenken gjennom flere år, Kjell Ingolf Ropstad, en solid politiker med meningers mot som står godt i stormen. Det står det respekt av. Det går bra i Norge. På tross av tøffe tider har Solberg-regjeringen styrt godt og gjort de rette prioriteringene når det har vært nødvendig, og resultatene er tydelige. Det skapes nye jobber i privat næringsliv, og ledigheten går ned. Sysselsettingsandelen øker, og færre står utenfor arbeidslivet. Skoleresultatene blir bedre, flere får læreplasser, og færre faller ut av videregående skoler. Det satses stort på forskning og utdanning, og ved å sette gründerskap i fokus har man løftet dette feltet betraktelig. Alt dette og mye mer er avgjørende for velferdssamfunnets forutsigbarhet og bærekraft. Landet vårt har et godt utgangspunkt. Vi har produkter og teknologier i verdensklasse og gode eksportmuligheter gjennom EØS-avtalen. At Senterpartiet og miljøer i LO vil si opp EØS-avtalen, er helt uforståelig, noe vi også får tydelige tilbakemeldinger om fra næringslivet. Å si opp avtalen vil få dramatiske konsekvenser for tusenvis av arbeidsplasser i hele landet. Et eksempel fra mitt eget fylke er bildelfabrikken Chassix i Farsund, som eksporterer alt de produserer, til Europa. For denne bedriften ville det bety kroken på døra hvis noe slikt skulle skje. Heldigvis har vi nå en regjering som forstår viktigheten av denne avtalen. Gjennom flere år i næringskomiteen – og en rekke bedriftsbesøk – er tilbakemeldingene fra næringslivet i hele landet veldig tydelige: Gi oss bedre infrastruktur, et konkurransedyktig skatte- og avgiftsnivå, påfyll av kompetanse og økt satsing på forskning og utdanning, så skal vi investere og skape arbeidsplasser. Alle disse områdene har Solberg-regjeringen fokusert på så lenge den har eksistert. Det har gitt gode resultater. Regjeringspartiene har økt samferdselsbudsjettene med 75 pst. og lansert en ambisiøs NTP. De har opprettet Nye Veier, som bygger veier raskere og billigere, og at Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet kanskje vil legge det ned igjen, er helt uforståelig. Denne regjeringen har senket selskapsskatten, formuesskatten på arbeidende kapital og faser ut maskinskatten, noe næringslivet også setter stor pris på, og som opposisjonen ikke snakker særlig høyt om i møte med næringslivet. Jeg er stolt over alt denne regjeringen har fått til, og jeg er optimistisk på vegne av den nye plattformen. Den vil trygge velferdssamfunnet vårt i dag og inn i framtida. Helt til slutt vil jeg sende en stor takk til alle dem som skaper jobber i privat næringsliv. Velferdssamfunnet vårt er helt avhengig av dere.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2019-01-30:
Etter min mening har denne debatten en historisk dimensjon over seg. Den dimensjonen knytter seg til at for første gang i hele Kristelig Folkepartis historie sitter nå Kristelig Folkepartis representanter her i Stortinget og Kristelig Folkepartis representanter i regjeringen stille og aksepterer en liberalistisk argumentasjon for den politikken som skal føres. Det har aldri skjedd før i det partiets historie. Det er selvfølgelig den prisen Kristelig Folkeparti må betale for at de har gått inn i en så tydelig Høyre- og Fremskrittsparti-dominert regjering. Vi hørte tidligere i kveld kommunalministerens argumentasjon, som var overraskende tydelig. Hun sidestilte produksjonen av omsorg og helse med entreprenørskap og industriproduksjon. Det er etter mitt skjønn et veldig talende eksempel på hva Kristelig Folkeparti nå må akseptere som premisser. Mitt syn på Kristelig Folkeparti har alltid vært at de har vært et velferdsparti. Det har vært et parti som har vært villig til å skape velferd på fellesskapets grunn. Den viktigste forskjellen og den historiske dimensjonen vi i dag opplever, er at det nå blir forlatt. Jeg hører ingen protester. Det er derfor jeg mener jeg har grunnlag for å si dette. I forlengelsen av dette kommer privatiseringslinjens virkninger, som er blitt belyst av veldig mange. Men det er én side ved dette jeg vil beklage. Det er at de ideelle organisasjonene, som har betydd mye for helse- og omsorgsproduksjon i Norge gjennom veldig mange år, nå må gi tapt. Det er ikke bare noe jeg sier. De sier det selv. De blir utkonkurrert av de store selskapene. De må trekke seg vekk fra den virksomheten som de har hatt. Den delen av det ideelle Norge, som har betydd så mye for så mange, vil gradvis bli faset ut på grunn av den liberalistiske utviklingen. Det må være tungt for Kristelig Folkeparti. Og ettersom ingenting blir forsvart og ingenting blir sagt som alternativ til de premissene som høyrepartiene legger for denne delen av den norske samfunnsutviklingen, mener jeg at jeg har grunnlag for å si dette.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2019-01-30:
I et tidligere replikkordskifte med Arbeiderpartiets parlamentariske leder, Jonas Gahr Støre, hevdet representanten Sylvi Listhaug at Arbeiderpartiet tok penger ut av folks lommebøker, under henvisning til eiendomsskatten og kommunene. Det er typisk liberalistisk økonomisk argumentasjon, for det Sylvi Listhaug, Fremskrittspartiet og høyresiden alltid hevder, er at skattelettelse er en gratis ting, det er ikke noe som betyr noen ting, og det kan man bare gjennomføre. Slik går det selvfølgelig an å tenke hvis man skal ta vekk de tjenestene som finansierer disse skattelettelsene. Da går det an å tenke slik. Og kanskje de tenker slik for at de skal åpne veien for privatisering. Jeg mistenker dem for det. Jeg håper Kristelig Folkeparti klarer å holde igjen på akkurat dette i de årene de skal sitte sammen med disse folka i regjering. Jeg håper virkelig de gjør det, men jeg tviler på at de klarer det. Realiteten er at vi får representanter fra høyrepartiene som kommer opp her som et tog og hevder at kommunene forvalter pengene sine dårlig, at de ikke behøver å innføre eiendomsskatt eller ha en høy sats på den, de kan bare bli litt flinkere ute. De reiser en pekefinger, men til hvem reiser de pekefingeren? Til Kristelig Folkepartis ordførere? Til Høyres ordførere? Til Fremskrittspartiets ordførere? Eller til alle deres kommunestyrerepresentanter landet over som sier at det ikke går? Og hva gjør de da? Det skjuler høyrerepresentantene og Sylvi Listhaug. Da løste de det ved å øke de kommunale avgiftene. Men det er liksom ikke en skatt. Selvfølgelig er det det. Vi må en gang for alle få skutt ned denne forståelsen om at skattelettelser er gratis. Det finnes ingenting som heter gratis lunsj i noen økonomisk modell, heller ikke i den norske. Oppå dette kommer følgende, som ikke har blitt sagt i denne debatten: Dette er mulig for dem fordi de bruker oljepengene. De smører budsjettene sine med oljepenger og bruker opp neste generasjons kapital for å finansiere denne liberalistiske økonomiske politikken. Nå er Venstre og Kristelig Folkeparti med på toget. Jeg synes det er utrolig trist.
Margret Hagerup (Høyre), 2019-01-30:
Landet har fått en ny regjering tuftet på de fire borgerlige partienes felles verdier. Målet for regjeringen er at folk skal få leve frie og selvstendige liv. Vi tror at gode samfunn bygges nedenfra, og at mennesker som blir vist tillit, tar ansvar. Norge er et samfunn med små forskjeller, tillit mellom folk og høy grad av trygghet. Det er vår oppgave å ta vare på denne sosiale kapitalen. Regjeringen vil styrke de viktige fellesskapene og bygge samfunnet nedenfra gjennom å spre makt og gi enkeltmennesker, familier og lokalsamfunn muligheten til å styre sin egen hverdag, og til å forme sin egen framtid. Vi må heie fram de som skaper arbeidsplassene, og samtidig inkludere flere. Det er en sammenheng mellom lønnsomme bedrifter og trygge arbeidsplasser. Svekkes bedriftene, svekkes arbeidsplassene og på sikt også velferden. Inkluderingsdugnaden ble startet i 2018, og den fortsetter nå med full kraft. Stadig flere aktører åpner dørene og senker tersklene inn i arbeidslivet. Alle bør få en plass. Nylig fikk uføretrygdede Emily jobb på Scandic i Stavanger, gjennom prosjektet HELT MED i regi av Stiftelsen SOR. Jeg var så heldig å få være med da hun signerte kontrakten, og gleden ved å signere en arbeidsavtale er vel gjenkjennelig for de fleste – det er noe med følelsen av mestring. Ledelsen på Scandic var strålende fornøyd med Emily. Hun hadde full kontroll over restauranten og betjente kunder med godt humør. Jeg spurte henne hvordan hun skulle feire den store dagen, og hun svarte kontant: Jeg skal gå en tur og høre «When I smile» for full guffe. Det er verdien av arbeid. Alle bør få en plass. Linda Øye på Jæren har også funnet sin plass. Hennes visjon er å skape en vei inn i samfunnet for dem som står utenfor. Hun kaller det å normalisere galskap. Linda var innlagt på psykiatrisk i ni år, og hun var dømt nedenom og hjem av helsevesenet. I dag har hun sagt fra seg uføretrygden og driver nå firmaet Fra offer til kriger, og hun har fått med seg flere krigere på laget. Felles for alle er at de har brukerkompetanse, men den må være omsatt til erfaringskompetanse. I samarbeid med Nav Rogaland skal hun, gjennom prosjektet Motor med mening, hjelpe 20 ungdommer med psykiske utfordringer tilbake i jobb eller aktivitet. De skal rett og slett «mekke på motorsykler», som vi sier på Jæren. Regjeringen heier fram sosiale entreprenører som Linda, for de er en viktig del av inkluderingsdugnaden. For alle skal få en plass. Regjeringen jobber nå videre med å løse de store utfordringene Norge står overfor. Det må skapes mer, slik at det blir mer å dele. Kjernen i den norske modellen er høy sysselsetting, velferd for alle og et velorganisert arbeidsliv. Det skal denne regjeringen fortsette å ivareta. For alle skal ha en plass i samfunnet vårt, og alle skal være trygge på at samfunnet også stiller opp.
Margret Hagerup (Høyre), 2019-01-30:
Et norsk eventyr innen matkultur startet i Lyon i 1987. Da var Arne Brimi første norske kokk som konkurrerte i Bocuse d’Or, verdensmesterskapet i kokkekunst. Norge har siden den gang vært en viktig nasjon i konkurransen, og i kveld tok Christian André Pettersen bronsemedalje. Sverige og Danmark var også på pallen – Skandinavia leverer. Råvaren er en stor del av forklaringen bak den skandinaviske suksessen, sa Pettersen. Skandinavia har gode råvarer og en fantastisk tradisjon for matlaging. Han brukte purrestokk fra Jæren og trøffeltang fra Lofoten. Det skjedde i Frankrike. Vi har både eksotiske og flotte råvarer, vi har kokker helt i verdenstoppen, og vi er synlige i verden. I kveld tok Norge faktisk sin ellevte medalje og er dermed det landet som har fått flest medaljer i denne konkurransen. Det er på sin plass å gratulere Christian André Pettersen og hele det norske teamet, og alle dem som har gått foran ham etter 1987. Dette betyr enormt mye for norsk matkultur og rekrutteringen til kokkefaget. Jeg vil også benytte anledningen til å ønske Kristelig Folkeparti velkommen, og gratulere Olaug V. Bollestad med den nye rollen som landbruks- og matminister. Ministeren hadde ilddåpen på Jæren denne uken, på et av de største møtene innen landbruket med over 700 deltakere. Det vil jeg si hun klarte med glans. Harald Birkevold i Aftenbladet skrev i dag i en kommentar at landbruksminister Olaug V. Bollestad blir en verdig motstander for Senterpartiet. Det må jeg si er en god begynnelse. Landbruket er og har vært viktig for regjeringen, og det går heldigvis bra i norsk landbruk. Regjeringen vil fortsette å ta vare på det unike ved norsk matproduksjon, som lav medisinbruk, høy dyrevelferd og en lang verdikjede. Vi skal være stolte av den norske bonden, og det har vi all grunn til. Norske bønder er framoverlente, endringsvillige og spydspisser for norsk matproduksjon. Kun fantasien setter grenser for hvilken retning en kan ta. På Toten skal de nå starte eksport av flatbrød lagd på poteter. Disse skal til Singapore. Norsk laks har allerede en høy stjerne i internasjonal sammenheng. På Toten har en utnyttet dette fortrinnet. Vi kommer ikke utenom klima når vi snakker om landbruket. Dette er også et område der det gjøres mye. Hos Geno har de en ambisjon om å redusere metanutslipp fra NRF-kua med 20 pst. ved å ta i bruk ny teknologi i avlsarbeidet. I hele landet jobbes det med spennende prosjekt innen biogass blant mye annet, og også landbruket skal digitaliseres og automatiseres. Vi skal ha mange gode diskusjoner om norsk matproduksjon i tiden framover. Mat er et av våre mest grunnleggende behov utenom søvn, men det er også kultur, omdømme, fellesskap, turisme og merkevarebygging. Vi skal være stolte av norsk matkultur, og det har vi all grunn til å være.
Olemic Thommessen (Høyre), 2019-01-30:
Den nye regjeringsplattformen slår fast at integreringspolitikken skal videreføres, og at integreringsstrategien som vi vedtok før jul, fortsatt skal gjelde. Det er godt nytt, for å lykkes i integreringsarbeidet er en av de viktigste samfunnsoppgavene i vår tid. Dette feltet berører hverdagen til mer enn 750 000 mennesker i vårt land: deres utsikter til å lære seg norsk, kvalifisere seg til norsk arbeidsliv og finne en jobb, for barna å få god skolegang, venner og delta i fritidsaktiviteter – kort sagt for nye borgere å finne veien inn i det norske samfunnet som deltagere og bygge forståelse og lojalitetsbånd til de verdiene vi bygger vårt samfunn på. Noen ganger er jeg litt forundret over hvor sent i diskusjonene dette perspektivet kommer når vi diskuterer fattigdomsproblematikk og arbeidsliv. Når jeg har hørt på Arbeiderpartiet her i dag, f.eks. Jonas Gahr Støres hovedinnlegg, der integrering ikke ble nevnt, eller hans spørsmål til statsministeren omkring lavtlønte og arbeidslivsforhold, slo det meg at det kanskje er beleilig for Arbeiderpartiet å se forbi innvandringsperspektivet og integreringspolitikken når arbeidsliv og fattigdom bringes opp. Manglende resultater innenfor integrering er nemlig en stor del av forklaringen i mange sosialpolitiske spørsmål og spørsmål knyttet til lavtlønte og arbeidslivsforhold. Skal vi finne frem til gode politiske løsninger på flere av disse områdene, må vi derfor trekke integreringsperspektivet inn. Hvis ikke diskuterer vi bare halve bildet. Og vi er nødt til å gjøre noe, for statistikken taler sitt tydelige språk. For få kommer i arbeid – og for sent, og andelen innvandrere på sosialbudsjettene er for høy. Gjennom regjeringsplattformen og integreringsstrategien initierer derfor regjeringen et kraftig løft for å stake ut en annen kurs. Hovedgrepet er å gjøre veien fra flyktning til arbeidstaker kortere. Gjennom arbeid gir vi våre nye borgere selvrespekt og evne til å ta vare på seg selv og sine familier. Her ligger nøkkelen – en første viktig forutsetning for å lykkes i det videre integreringsarbeidet. Skal vi få til dette, må vi styrke norskopplæringen og bidra til at innvandrere blir kvalifisert til det norske arbeidsmarkedet. Også i integreringspolitikken bygger Høyre sin politikk på å se det enkelte menneske. Vi ønsker en integreringspolitikk som gir fleksibilitet og mulighet for skreddersøm, for bedre å bygge på den enkelte innvandrers personlige forutsetninger og bakgrunn i de oppleggene som legges gjennom introduksjonsprogrammet eller i annen sammenheng. Integreringsstrategien beskriver et femtitalls konkrete forslag flertallsregjeringen nå kan sette ut i livet. Det blir bra for mennesker som skal slå ny rot i tilværelsen i vårt land, og det blir bra for Norge, som får flere bidragsytere til et tryggere samfunn med større kraft til å bygge morgendagens velferd.
Jan Steinar Engeli Johansen (Fremskrittspartiet), 2019-01-30:
For et fantastisk land vi bor i, med framoverlente innbyggere som i generasjoner har lagt stein på stein og sørget for at de aller, aller fleste av oss i dag har et godt og trygt liv. Uavhengig av hvilke regjeringer som har vært, kan vi konkludere med at Norge er et godt land å bo i. Så kunne vi kanskje lent oss tilbake og tenkt litt på gamle dager, om nærbutikken på hjørnet, som kanskje ikke hadde det største utvalget, men den var nå der, og den skapte en slags lun og fin stemning i lokalmiljøet – fra ni til fem – eller på Posten, for folk sendte jo både kort og brev til hverandre, og de som ikke sendte brev til hverandre, fikk gjerne et fra en offentlig etat, eller kanskje et fra Televerket som svar på søknaden om hvor mange uker eller måneder de kunne forvente at det ville gå før de fikk installert fasttelefon. Men folk var stort sett fornøyd. Folk krevde nok litt mindre før. Og folk tok kanskje også litt større ansvar for seg selv og sin familie før. Men så går verden framover. Folk krever nok litt mer i dag. Nye løsninger har utviklet seg, og framtiden vil gi både flere muligheter og kanskje større utfordringer. Alternativet til utvikling er stillstand. Hvis land rundt oss utvikler seg, hvis næringslivet andre steder utvikler nye løsninger og nye produkter mens vi står stille, vil vi raskt oppleve tilbakegang. Akkurat på samme måte er det med politiske målsettinger. Hvis vi ikke følger med og sørger for å utvikle en politikk for framtiden, sørger for en politikk som gjør at folk vil investere tid og ressurser og etablere nye, innovative arbeidsplasser, med en skattepolitikk som er harmonisert med land rundt oss, ja, da vil ikke våre barn om 20–30 år oppleve den samme tryggheten – eller gleden – ved skole, arbeid eller alderdom som vi gjør i dag. Derfor er denne regjeringserklæringen så viktig, fordi vi vet at stillstand fører til tilbakegang, og tilbakegang er noe dagens regjering ikke ønsker. Vi hørte i dag Arbeiderpartiets leder i sitt innlegg prøve å si at regjeringen vil skape forskjeller mellom folk med flere private tilbydere innen helse- og velferdstjenester. Men det er jo med Arbeiderpartiets politikk vi opplever forskjeller. Fremskrittspartiet ønsker et mangfold der staten betaler, der folk kan velge selv hvor og av hvem de skal ha tilbud, uavhengig av om det er en privat tilbyder eller en offentlig tilbyder. Men med Arbeiderpartiets politikk er det det offentlige som skal bestemme hvem man skal få tilbud av. Hvis man ikke er fornøyd og vil velge noe annet, må man altså betale selv. Det er altså Arbeiderpartiet som bedriver forskjellsbehandling, ikke vi. Vi vil at flere tilbyr sine tjenester, og at staten betaler og lar innbyggerne velge. Det kaller vi i Fremskrittspartiet god velferd.
Torill Eidsheim (Høyre), 2019-01-30:
I ei verd der mange land opplever politisk ustabilitet, har vi i Noreg ei fleirtalsregjering som står saman om verdien av å byggje samfunnet nedanfrå, om å spreie makt, om å gje større fridom til enkeltmennesket og lokalsamfunnet. Vår viktigaste oppgåve er å ta vare på Noreg som verdas beste land å bu i. Plattforma svarer på desse utfordringane. Vi må forandre for å bevare. I ei tid med omstilling må vi òg ta vare på limet i samfunnet vårt, det at vi har små forskjellar, at vi er framtidsoptimistar, og at vi er eit samfunn med moglegheiter for alle. Det er vi – menneska som bur her – som er den største verdien for landet vårt. Vi skal løyse ting saman, sa representanten Jonas Gahr Støre tidlegare i dag. Han snakka om «fellesskapet», eit ord som bør vitne om samhald, inkludering og tryggleik. Men korleis blir det raud-grøne fellesskapet når dei tek atterhald om retten til å definere kven som er kald, kven som er varm, kven som skal få lov til å vere inne, og kven som må vere ute? Venstresida lar retorikken øydeleggje for å løyse problematikken. Ein solid offentleg sektor krev stor verdiskaping i privat sektor. Helsenæringa er i seg sjølv sektorovergripande. Å sikre god helse og å fremje livskvalitet for alle vil inkludere alt frå fattigdomsproblematikk og inkludering til førebygging av livsstilssjukdomar, trafikkulykker, rusmisbruk – berre for å nemne noko. Kvar tiande nordmann jobbar i dag i den definerte helsesektoren, dei fleste i staten, i kommunen eller i offentleg eigde føretak. Her skil helse seg kraftig ut frå mange andre næringar ved at det offentlege òg utgjer størstedelen av marknaden. Helse og velferd er ein aukande offentleg utgiftspost, men her ligg også marknadsmoglegheiter for norske bedrifter, om dei får lov til å bidra. Når «dei private» blir brukt som eit skjellsord i debatten om velferd, er det faktisk skadeleg. Gründerskap og innovasjon handlar ikkje berre om tekniske løysingar, det handlar òg om tenesteutvikling. Vi treng enkeltpersonar og næringsdrivande som har idear om korleis tenestene kan bli endå betre.
Torill Eidsheim (Høyre), 2019-01-30:
Noreg er blant dei mest digitaliserte landa i verda. Bak overskriftene om digitalisering og teknologiutvikling ligg det djuptgåande endringar av samfunnet og av offentleg sektor. Det er dette som utgjer dei eigentlege utfordringane vår nasjonale IKT-politikk må rette seg mot. I eit velferdssamfunn som det norske vil etterspørselen av offentlege tenester auke kontinuerleg. Denne utviklinga blir driven fram av innbyggjarane sjølve, men ikkje minst av oss politikarar. For at Noreg skal kunne bli eit endå smartare samfunn, der innbyggjarane får ta del i digitaliseringas gevinstar, treng vi ein offensiv offentleg sektor, ein god innovasjonsdrivar med ein forvaltningskultur som mogleggjer digital utvikling og deltaking frå alle ulike aktørar. Vi treng òg kompetanseheving, der alle blir sette i stand til å forstå endringane og sjå moglegheitene som ligg i digitalisering og teknologiutvikling. Regjeringa vil at Noreg skal vere leiande i å anvende nye digitale moglegheiter i alle sektorar. Vi har dei aller beste føresetnadene for å lukkast. Eg synest det er flott at vi no har fått ein digitaliseringsminister. Sektorane ligg hardt meisla i norsk politikk, og det har til tider vist seg krevjande å skape tverrsektorielt engasjement med forståing for dei ulike sektorane sitt behov når det gjeld digitalisering. For å hauste desse gevinstane er vi nøydde til å tenkje nytt rundt offentleg tenesteproduksjon, og vi er nøydde til å dra vekslar på at digitalisering no nettopp kan sjåast i eit heilskapleg perspektiv. Vi veit at kommunal sektor på fleire område er sjølve nøkkelen til å hente ut samfunnsgevinsten. Difor ser eg fram til å kunne følgje arbeidet til vår nye minister.
Frida Melvær (Høyre), 2019-01-30:
I dag synest eg det kan vere greitt å referere til Trygve Bratteli sine ord: Vi forstod tida vi levde i, og gav svar folket trudde på. Solberg-regjeringa forstår nettopp tida vi lever i, og gjev svar på dei utfordringane og moglegheitene som samfunnet vårt står overfor. Bratteli sine ord kjem til sin rett hos oss. Regjeringa har som sitt fremste mål å sikre eit berekraftig velferdssamfunn gjennom å omstille norsk økonomi, skape vekst og fleire jobbar, byggje infrastruktur i heile landet, fremje ei grøn omstilling og sikre landet vårt fleire bein å stå på. Arbeidarpartiet etterlyser entusiasme. Vel, eg kan slå fast at det er heilt fantastisk å vere del av ei borgarleg fleirtalsregjering, og til Kristeleg Folkeparti: Hjarteleg velkomne skal de vere! På fleire område står landet vårt i ei brytningstid, og det er behov for ein politikk som møter utfordringane offensivt. Skal vi òg i framtida bu i verdas beste og tryggaste land, ha verdas beste velferdsordningar og vere verdas lykkelegaste folk, må vi ta nokre strategiske grep. Eg som kjem frå distriktsfylket Sogn og Fjordane, gler meg stort over at den borgarlege politikken gjev synlege resultat, at stadig nye vegstrekningar vert utbetra og sikra, og at tunnelar, bruer og vegdekke vert oppgraderte og vedlikehaldne. Eg gler meg over eit næringsliv som har kasta seg over det grøne skiftet og utvikla ny teknologi og nye arbeidsplassar som kjem lokalsamfunn, landet og verda til gode. Eg gler meg over folk som kjøper nye elektriske bilar fordi dei ser at det gjev ein gevinst for dei sjølve og for klimaet. Bønder og fiskarar uttrykkjer klart at dei vil ta del i og gjere sitt for klima og miljø, fordi dei – kanskje mest av alle – tydeleg ser konsekvensane av korleis klimaendringane og forsøplinga av havet slår ut. Eg heiar på dei. Distriktsnæringane er ingen miljøsinker, tvert imot så går dei i front. Opposisjonen fortel at politikken til regjeringa ikkje passar for distrikta. Eg kan melde at det går så det susar i Distrikts-Noreg, og plattforma vi debatterer i dag, gjev stort rom for vidare vekst og utvikling i heile Noreg, ikkje minst gjennom god distriktspolitikk. Det er summen av alle gode krefter i Noreg som gjer meg optimistisk for framtida. Stakkarsleggjering av delar av landet vårt er heilt unødvendig. Innhaldet i regjeringserklæringa byggjer opp om berekraftige velferdssamfunn, ei solid plattform som ser utfordringar, men som evnar å levere rett verktøy for å skape moglegheiter for enkeltmenneske i by og bygd i heile landet vårt.