trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2014-12-08:
Mot slutten av debatten: Det har i denne debatten, og av og til i Stortinget, blitt nevnt – kanskje for ofte – at Norge er verdens beste land å bo i. Til tross for det vanstyret som Norge har vært utsatt for under den rød-grønne regjeringa, som enkelte representanter her har presentert, så er det tilfellet. Det er noen grunner til det, og det er noen kriterier for det. Én av hovedårsakene til det er at Norge er et land med små forskjeller. Når vi nå vedtar det budsjettet som skal vedtas her i dag, blir det – mot våre stemmer – vedtatt større forskjeller. Vi går altså imot én av de tingene som har gjort Norge til verdens beste land å bo i, fordi den nye regjeringa tydeligvis mener at rike mennesker blir stimulert av å få mer penger, og at fattige mennesker blir stimulert av å få mindre penger. En annen grunn som har bidratt til at vi har kommet godt ut på denne type internasjonale sammenligninger – det er selvfølgelig mange grunner – er den orden og ikke minst det samarbeidet som vi har i arbeidslivet mellom partene og myndighetene, og for så vidt mellom det organiserte Norge og myndighetene generelt. Flere har nevnt arbeidsmiljøloven – som jeg hadde trodd vi skulle vente med til den skulle diskuteres her – og i det forslaget til endringer i arbeidsmiljøloven som er lagt fram, ser vi at de faglige etatene til departementet går imot, Arbeidstilsynet advarer, Statens arbeidsmiljøinstitutt advarte mot en del av de tingene som skjer ved endring av arbeidsmiljøloven, og en samlet arbeidstakerside i Norge går imot, på samme måte som med permitteringsreglene, der en samlet arbeidsgiverside og en samlet arbeidstakerside nå er enig i det Robert Eriksson mente den gangen han var stortingsrepresentant. Men likevel er det sånn at regjeringa hører ikke på sånt, regjeringa vet bedre. Hvis det skulle være sånn at kartet og terrenget ikke stemmer, er regjeringa overbevist om at det er kartet som er riktig. Det drar oss i feil retning i forhold til ambisjonen om å holde oss høyt oppe på statistikken over de land det er best å bo i. Tidligere var nåværende statsråd Eriksson opposisjonspolitiker, og jeg synes han mange ganger på en måte pekte lenger på den samme veien som den rød-grønne regjeringa sto på. Han kritiserte pensjonsordningene for å være for dårlige, han kritiserte permisjonsregelverket for ikke å være godt nok, og han mente at vi skulle sette inn ytterligere tiltak for velferdssamfunnet Norge. Ja, daværende stortingsrepresentant Eriksson var en mann av veldig store ord – av store, tomme ord.
Stefan Heggelund (Høyre), 2014-12-08:
Hjertelig takk for innlegget. Før den rød-grønne regjeringen gikk av, la den fram perspektivmeldingen. Det er et godt dokument, det er et viktig dokument, og det beskriver de utfordringene vi vil ha med å finansiere våre felles velferdsordninger i framtiden. Den slår klart fast at arbeid er nøkkelen til framtidens velferd. I tillegg kommer det fram at vi er nok nødt til å gjøre noen endringer i våre velferdsordninger. Det prøver denne regjeringen å gjøre ved bl.a. å følge opp Uførepensjonsutvalget og Velferds- og migrasjonsutvalget. Arbeiderpartiet er imot alt sammen. Spørsmålet mitt er: Hvilke omlegginger, hvilke endringer, vil Arbeiderpartiet gjøre i velferdsordningene våre for å sikre bærekraft og legitimitet?
Stefan Heggelund (Høyre), 2014-12-08:
Representanten Huitfeldt kom med en kommentar som er blitt vanlig fra Arbeiderpartiet i det siste, nemlig at vi underkommuniserte vår politikk i valgkampen. Det er en beskyldning man kan komme med hver gang man ikke har lyst til å snakke om sin egen politikk. Valgresultatet var helt klart, derfor er det et bredt flertall på Stortinget for å gjøre noen justeringer i arbeidsmiljøloven som f.eks. vil senke tersklene inn til arbeidslivet. Poenget må jo være at vi har en arbeidsmiljølov som er god for dem som er i arbeid, men som også legger til rette for at det er enkelt for dem som står utenfor, å få en fot inn. Jeg har vært i debatter med flere i denne salen hvor man bl.a. har vist til en artikkel som alle kan søke seg fram til på Statistisk sentralbyrås nettsider, hvor man ser hvordan midlertidige stillinger kan være et springbrett til faste ansettelser. Fredric Holen Bjørdal mener at vi overdramatiserer uføreutviklingen i Norge. Tilsynelatende mener han det uten omtanke for alle dem under 30 år som har fått et uførevedtak. Jeg bare minner om at den kurven var bratt stigende under de åtte årene de rød-grønne partiene styrte. Representanten Trettebergstuen viser til at andelen uføre gikk ned under den rød-grønne regjeringen, til tross for at det for lengst er avdekket at det er en maskering av de reelle uføretallene i Norge. Det er blitt snakket mye om perspektivmeldingen her, og at de borgerlige partiene leser den meldingen feil. Vel, de rød-grønne partiene skrev i sin egen melding at det har vært en sterk vekst i helserelaterte ytelser i Norge, og at det ikke kan forklares med situasjonen i arbeidslivet, at det ikke kan forklares med at vi har fått dårligere helse i Norge. Hva er da svaret til de rød-grønne? Er det å forsøke å gjøre noen omlegginger i velferdssystemet, fortsette å satse på arbeidslinjen? Nei, det er status quo, og alle endringer som blir gjort, blir det sagt at er usosiale. Så må jeg avlegge representanten Karin Andersen en liten visitt, for hun snakket om overgangsstønaden i sitt innlegg, og hvordan overgangsstønaden er en suksess. Da er det betimelig å spørre henne om hun innrømmer at SV tok feil da de gikk mot å gjøre om stønaden, som ikke var annet enn en fattigdomsfelle da den var på ti år, til en treårig ordning. Det var også usosialt, ifølge SV.
Stefan Heggelund (Høyre), 2014-12-08:
Jeg tenkte jeg skulle begynne med å si noe om aktivitetsplikt. Jeg synes det er helt utrolig at representanten fra Sosialistisk Venstreparti sier det er viktig at ungdom har noe å gå til, og så er man imot aktivitetsplikt. Det henger ikke på greip, og jeg synes det er ganske oppsiktsvekkende at partier kan være imot at tiltak som fungerer godt i flere kommuner, ikke skal gjelde for ungdom i alle kommuner. Så må jeg si til representanten Holen Bjørdal at man skal være litt forsiktig med å si at enkelte har seilt under falskt flagg, når vi under den debatten som har vært, f.eks. om barnetillegget, har sett hva Arbeiderpartiet sto for, og hva de nå påstår at de har stått for. Ellers var det spennende å høre representanten Trettebergstuens innlegg. Der fikk vi en fem minutters hyllest av et tiltak som i mange år har vist seg ikke å virke, nemlig ungdomsgarantien. Aller først: Vi deler synet på hva som er utfordrende. Vi har et for stort antall mennesker i yrkesaktiv alder som står helt eller delvis utenfor arbeidslivet. Arbeidsledigheten blant unge er vesentlig høyere enn blant befolkningen ellers, og det er ikke bærekraftig, verken når vi tenker på velferdsstatens bærekraft eller det å sørge for at behovet for arbeidskraft etterkommes. Her stopper enigheten. Vi er opptatt av å senke terskelen inn i arbeidslivet. I stedet for å strø om oss med garantier til ulike grupper tror vi at tilnærmingen må være – uavhengig av hvilken gruppe man tilhører – at det er en mulighet til å komme inn i ordinært arbeid. Måloppnåelse måles ikke gjennom hvor mye penger vi bevilger, men gjennom hvor mange som faktisk kommer i jobb. Det er i dette perspektivet at Arbeiderpartiets hyllest til ungdomsgarantien er så spesiell. Verken i gode eller i vanskelige tider har ungdomsgarantien vist seg å være en suksess. Det virker som om det har blitt så mye prestisje i denne saken fra Arbeiderpartiet at de er blendet, og løsningen på problemet er å gjøre mer av det som ikke virker. Vi er opptatt av å løse de store oppgavene vi har i dag, slik at vi ruster Norge for framtiden. Da er ikke mer av det som ikke virker, en løsning for denne regjeringen. Vi må sørge for at flere får prøve seg i ordinært arbeid, fordi vi vet at det er slik realkompetansen styrkes, f.eks. ved å utvikle og utvide ordningen med lønnstilskudd. Representanten Trettebergstuen nevnte forskjeller mellom de rød-grønne og de borgerlige. Her er en forskjell: I flere år har Arbeiderpartiet bevilget penger til noe som ikke virker. Vi senker terskelen til arbeidslivet.
Stefan Heggelund (Høyre), 2014-12-08:
Bare veldig kort: Når det blir sagt at man har tillagt seg en debatteknikk som er å komme med påstander uten belegg, må man nesten svare på det. Representanten Lise Christoffersen refererte ikke – så vidt jeg kunne høre – hele merknaden som var i behandlingen av uførereformen, nemlig også at de rød-grønne partiene mente man skulle komme tilbake til barnetillegget. Diskusjonen var altså ikke å anse som ferdig. Når man i tillegg har sett representanten Karin Andersens uttalelser om de diskusjonene som var i den forrige perioden om akkurat barnetillegget, er det veldig vanskelig å tro at Arbeiderpartiet alltid har ment det samme om barnetillegget som det de gjør nå. Nå skal Arbeiderpartiet presentere denne debatten som om den er svart-hvit, som om de alltid har ment det samme. Det står rett og slett ikke til troende.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2014-12-08:
Arbeiderpartiet har gjennom de siste månedene kritisert regjeringen for å følge arbeidslinjen, og for å sørge for at det alltid skal være mer lønnsomt å jobbe. Vi vet også at stortingsrepresentant Hadia Tajik de senere årene har tenkt høyt om at kanskje Arbeiderpartiet bør nedtone arbeidslinjen. Det viser med tydelighet at det gamle slagordet «arbeid til alle» ikke nødvendigvis er Arbeiderpartiets slagord. Tidligere sto Arbeiderpartiet klart og støtt på arbeidslinjen. Vi vet at da Arbeiderpartiet satt i regjering, ønsket de å kutte i barnetillegget for uførepensjonister sånn at det alltid skulle være mer lønnsomt å jobbe enn å gå på trygd. Det fikk de ikke igjennom, men de kutter som kjent i barnetillegget til dem som mottar arbeidsavklaringspenger. Og mitt spørsmål er: Er det mer usosialt å kutte og justere barnetillegget for dem som mottar arbeidsavklaringspenger, enn for dem som mottar uføretrygd?
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2014-12-08:
Hvis representanten Bjørdal hadde lest hele innlegget, hadde han tydelig sett at jeg var helt tydelig på at Fremskrittspartiet lovte velgerne at dagens sykelønnsordning skulle bestå i inneværende valgperiode. Det kan godt hende at representanten Bjørdal har en annen forståelse av valgløfter enn Fremskrittspartiet har, men Fremskrittspartiet har som intensjon å følge valgløftene, så det blir ingen endringer i sykelønnsordningen i inneværende periode. Det Fremskrittspartiet våger, er å være et parti som tør å ta debatter og diskusjoner åpent, for vi mener at den beste politikken blir til ved at forskjellige synspunkter blir diskutert. Så skal vårt landsmøte før neste stortingsvalg ta stilling. Jeg registrerer at det også er representanter innenfor Arbeiderpartiet som har tatt til orde for å vurdere karensdager, men dette er altså ikke aktuell politikk for Fremskrittspartiet eller regjeringen i inneværende periode.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2014-12-08:
I likhet med representanten Lundteigen tror jeg ikke vi politikere skal spå effekten av hva som skjer om en måned. Men ja, regjeringen legger opp til å få flere som i dag står utenfor arbeidslivet, inn i arbeidslivet. Jeg registrerer at Lundteigen og Senterpartiet ønsker å fortsette den politikken som har blitt ført, som faktisk har medført at vi har over 600 000 mennesker i arbeidsfør alder som står utenfor arbeidslivet. Den politikken ønsker representanten Lundteigen å videreføre. Jeg er derfor glad for at vi har fått en ny regjering som heller ønsker å gjøre døren inn til arbeidslivet videre og bredere og sørge for at flere mennesker som i dag aldri får muligheten til å sette sin fot innenfor arbeidslivet, nå skal få muligheten til å få satt foten innenfor, få vist seg frem og få bygd opp CV-en. Det er derfor jeg er glad for at vi moderniserer arbeidsmiljøloven, så vi også kan ha en arbeidsmiljølov tilpasset de nye yrkene, som representanten Lundteigen er inne på. For når samfunnet forandrer seg, må også virkemidlene forandre seg. Det ønsker denne regjeringen, men det ønsker ikke Senterpartiet.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2014-12-08:
Jeg mener at representanten Bergstø er akkurat inne på problemet. SV motsetter seg nytenkning. De ønsker å videreføre den politikken som har medført at så mange står utenfor arbeidslivet. SV skulle som kjent avskaffe fattigdommen med et pennestrøk. Det klarte de ikke, de har ikke snakket om det. Jeg synes det er viktig at når man skal tenke nytt, må man huske på at mennesker som faller utenfor arbeidslivet av forskjellige årsaker, mennesker som er i fattigdom, også er mennesker som fortjener å bli behandlet med respekt. Representanten Bergstø går til angrep fordi vi vil innføre en aktivitetsplikt som faktisk vil gi mennesker som mottar sosialhjelp, verdighet, sørger for at de har noe meningsfylt å fylle dagen med, sørger for at de kan få noe på CV-en. Det er å ta mennesker seriøst og ikke gi opp mennesker og passivisere dem, noe tydeligvis Sosialistisk Venstreparti ønsker.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2014-12-08:
Kristelig Folkeparti er tydelig på at de ønsker et mer fleksibelt arbeidsliv, samtidig som vi skal ha et trygt og anstendig arbeidsliv. Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og regjeringen er klare på at fast ansettelse skal være hovedregelen. Samtidig registrerer jeg at Kristelig Folkeparti har vist noe skepsis mot regjeringens forslag som kom nå på fredag, om en moderat oppmyking av midlertidige ansettelser, som kan bidra til å gjøre døren videre og hjelpe flere til å få en fot innenfor. Men samtidig vet jeg at Kristelig Folkeparti deler regjeringen og Fremskrittspartiets ambisjoner på dette feltet, så mitt spørsmål blir: Hva mener representanten Ropstad er viktig for å hjelpe folk fra trygd til trygg jobb?
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2014-12-08:
Sosialistisk Venstreparti har igjen begynt å snakke om fordelingspolitikk og fattigdom, og det vil jeg si er befriende. Alle husker vi at de skulle avskaffe fattigdommen med et pennestrøk, noe de ikke klarte. Sosialistisk Venstreparti har også her i dag snakket mye om skatter og avgifter og at i stedet for å gi skattelette til de rike bør pengene brukes til å hjelpe dem som har størst behov for det. Samtidig har Sosialistisk Venstreparti fokusert mye på at de nå reduserer skatten for enkelte, men det de glemmer å si, er at de øker avgiftene så betydelig at den enkelte vil betale langt mer i skatter og avgifter. Men en overraskelse er det at Sosialistisk Venstreparti i sitt budsjettforslag reduserer utbytteskatten for aksjeutbytter. Så mitt spørsmål til representanten Bergstø er: Hvor mange fattige vil nyte godt av redusert utbytteskatt på aksjeutbytte?
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2014-12-08:
Det har vært en relativt forutsigbar debatt. Men jeg synes også det er synd, for man kan legge merke til at alle innleggene fra opposisjonen handler om én ting: å være imot enhver endring og enhver form for fornying. Det handler om å kritisere. Og det er ofte opposisjonens rolle å kritisere, men det hadde vært en fordel om opposisjonen også kunne lagt frem sine løsninger på de utfordringene samfunnet har, f.eks. når vi har 650 000 mennesker utenfor arbeidslivet. Det er et resultat av den politikken som har blitt ført. Så har vi nå en ny regjering, et nytt flertall, som er klare på at de ønsker å ta tak i den problemstillingen, og ønsker å komme med nye og spennende forslag som kan hjelpe mange av dem som ønsker å komme ut i arbeid, tilbake i arbeid. Da velger noen heller å forsvare systemene, forsvare det etablerte. Når f.eks. Fremskrittspartiet gjennom mange år har påpekt at Nav har betydelige utfordringer, har vi blitt møtt med taushet. Det er først nå vi har fått en arbeids- og sosialminister som har satt ned et ekspertutvalg som går gjennom hele Nav for å finne ut hvordan vi kan få det mer effektivt. Det er først nå vi har en regjering som velger å senke terskelen inn i arbeidslivet. Da blir jeg skuffet når jeg hører fra denne talerstolen at folk snakker om at noe økt bruk av midlertidige ansettelser blir et løsarbeidersamfunn. Da vil jeg først minne om at alle i denne sal faktisk er for midlertidige ansettelser, for i mange år har det vært lov med midlertidige ansettelser på forskjellige vilkår. Vi har 207 000 mennesker som i dag er midlertidig ansatt, og da synes jeg det er galt å kalle det et løsarbeidersamfunn. Så er det noen som har vært innom at vi bør se på forskningen. Det er jeg helt enig i, og da er det interessant å se at av dem som er midlertidig ansatt, kommer to av tre ut i fast jobb etter to år. Det viser at det kan virke for noen. Så var spesielt Truls Wickholm innom den standardfrasen at skattelettene bare går til de rike. Da vil jeg bare minne om at regjeringens forslag til endringer i formuesskatten ville medført at 280 000 pensjonister skulle betale redusert skatt, og 100 000 pensjonister skulle slippe å betale formuesskatt. Jeg mener at pensjonister også fortjener skattelette, i likhet med folk flest og næringslivet. Det vil gjøre at folk får beholde mer av sin egen inntekt, og ikke minst vil det også generere økt aktivitet i økonomien.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2014-12-08:
Når det gjelder minstelønn, fremstilles det her i dag som at enten skal man ha dagens system for lønnsdannelse, eller så skal man ha minstelønn. Det er mulig å ha en kombinasjon av begge systemene, noe som også da vil bidra for de 50 prosentene som i dag ikke er fagorganisert. Det forslaget handler om, som Rotevatn også har vært inne på, er å få en utredning av dette og få fakta, mulighetene, fordelene og ulempene på bordet, men det ønsker dessverre ikke flertallet her i dag. Jeg tok også ordet for å gi Sosialistisk Venstreparti mulighet til å svare på min replikk – som de ikke besvarte i sted – som handler om at Sosialistisk Venstreparti er klare på at kampen mot fattigdom er et overordnet mål. Samtidig er de imot mer eller mindre enhver form for skattelette, og Sosialistisk Venstreparti foreslo redusert utbytteskatt på aksjeutbytte. Mitt spørsmål er: Hvordan gagner det de fattige i Norge?
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2014-12-08:
Det er i utgangspunktet gledelig at vi nå har fått ikke ett, ikke to og ikke tre, men fire forslag som handler om Nav og om innholdet i Nav, og hvordan man i utgangspunktet kan forbedre Nav. Vi vet, som vi var inne på i en debatt tidligere i dag, at det var stillstand i mer eller mindre åtte år og et forsvar av det bestående. Da er det i hvert fall gledelig at vi nå får debatten over på at det er flere områder innenfor Nav som ikke fungerer, og som vi bør forbedre. Men samtidig er det sånn at man kan komme langt med gode intensjoner, men det er fortsatt mye mer som trengs. For mer av en politikk som ikke har virket, er sjelden en god idé. Jeg mener at i flere av disse forslagene vi har til behandling her i dag, er det snakk om å videreføre og forsterke tiltak som er prøvd, men som heller ikke virker. La meg ta det ene, som handler om å stoppe kommersialiseringen, eller stoppe mangfoldet i arbeidsrettede tiltak. Vi i Fremskrittspartiet har heller tro på at vi trenger mer mangfold når det gjelder arbeidsrettede tiltak. Vi trenger flere kloke hoder og flere hender som kan bidra til å hjelpe folk ut i arbeidslivet. Om det er noen som i utgangspunktet tjener noen penger på det, bekymrer meg lite, for det viktigste er å hjelpe folk ut i arbeid. Man snakker også om at de kommersielle er nesten farlige. Jeg må innrømme at det var en interessant debatt vi hadde i denne sal for en måneds tid siden, da vi hadde besøk av bl.a. Erlandsens Conditori. De viste tydelig at private bedrifter kan være et godt supplement, og kan bidra til å få mennesker ut i varig arbeid, med hjelp og støtte fra det offentlige. Så har det vært snakk om forslaget om ungdomsgaranti. Alle er enige om at ungdom er en viktig ressurs, på lik linje med at eldre er en viktig ressurs. Men det jeg tror ungdom trenger, er ikke fagre, politisk vedtatte mål, ambisjoner, lovnader og flere valgløfter. Det ungdom trenger for å kunne komme seg ut i arbeid, er faktisk studieplasser og en utdanning som sørger for at de er godt skolert. Ikke minst trenger vi arbeidsplassene som også er tilpasset de behovene ungdommene har. Det er akkurat den debatten vi har vært innom tidligere i dag også, og som vil fortsette neste år, om at vi trenger en regjering som gjør porten videre, gjør det enklere for flere å komme inn i arbeidslivet. Det er jeg glad for at regjeringen er i full gang med.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2014-12-08:
Det er viktig med eit sosialt sikkerheitsnett, og det bør gjelde for alle. Nokon som i Noreg har hatt dårlegare sosiale rettar enn andre, er dei som ikkje er arbeidstakarar, men som er sjølvstendig næringsdrivande og gründerar. Noko Venstre er veldig glad for at vi har fått til i budsjettforliket, er at vi gjer eit løft for dei no. Vi sørgjer for at dei får like rettar til omsorgs- og pleiepengar som det arbeidstakarar har. Det er viktig for veldig mange. Eg kan ikkje sjå at Arbeidarpartiet i sitt alternative budsjett meiner at det er ei riktig prioritering. Det har dei heller ikkje vist nokon vilje til å meine tidlegare. Så mitt spørsmål til representanten Dag Terje Andersen er: Kan sjølvstendig næringsdrivande og gründerar med sjuke barn sjå fram til eit solid kutt dersom Arbeidarpartiet kjem tilbake i regjering?
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2014-12-08:
Eg oppfattar at representanten Lundteigen er genuint oppteken av å kjempe mot sosial dumping og sørgje for likeverdige vilkår i arbeidslivet. Det er bra. Men eg oppfattar at representanten Lundteigen og Senterpartiets hovudverkemiddel for dette, jf. budsjettinnstillinga og jf. innlegget no, er å seie opp Noregs viktigaste avtale med omverda, EØS-avtalen. Det er heldigvis ganske lenge til det forslaget får fleirtal i denne salen. Eit anna forslag som er litt nærmare å få fleirtal i denne salen, er Venstres forslag om ei utgreiing av lovfesta nasjonal minstelønn. Det har Senterpartiet gått imot i innstillinga. Mitt spørsmål er: Kva er grunngjevinga for det? For det som det blir vist til, er utelukkande at ein ønskjer å seie opp EØS-avtalen. Det kjem nok ikkje til å skje på ei stund. I mellomtida opplever vi at det er altfor mange som lever på altfor låge lønningar i utsette bransjar. Det å ha eit nasjonalt golv som vil hjelpe dei som er aller mest utsette, ser vi som eit målretta verkemiddel. Kva er problemet med dette?
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2014-12-08:
Det har vi tenkt å unngå gjennom å be om ei utgreiing. Vi seier ikkje at dette er ei løysing vi skal innføre her og no frå Stortinget si side. Til det er det for mykje å ta omsyn til. Det er ting som skil den norske arbeidsmarknaden frå arbeidsmarknaden i mange andre europeiske land. Då er det grunn til å gå nøye inn i det gjennom ei kunnskapsbasert utgreiing. Eg forstår ikkje kva det er for ein kunnskap ein i Arbeidarpartiet er redd for at skal dukke opp i ei slik utgreiing. Så har vi allereie gått vekk frå det som tradisjonelt har vore den norske modellen med fri lønsdanning, gjennom å innføre allmenngjering i enkelte sektorar. Å ha ei nasjonal, lovfesta minsteløn er etter mitt syn eit naturleg neste steg, som eit alternativ eller som eit supplement til det. Vi skal vere klare over at når vi ser fleire tilfelle i media og andre plassar, t.d. i sommar om folk som får betalt 30 kr i timen, trur eg ikkje det er noko som denne salen synest er akseptabelt. Då bør kanskje enkelte i denne salen vurdere å gjere noko med det.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2014-12-08:
Det skal ikkje Venstre slå fast her og no, av den enkle grunn at vi ber om ei utgreiing. Og igjen: Eg forstår ikkje kva det er for ein kunnskap ein i Arbeidarpartiet er redd for skal kome fram gjennom den typen kunnskapsutgreiing. Eg syntest også det var interessant at arbeidstakarorganisasjonen YS i høyringa vi hadde i komiteen, sjølv om dei primært ikkje ønskjer minsteløn, likevel syntes det var ein spennande tanke å få meir kunnskap på bordet og såg mange av dei same utfordringane som Venstre ser. Vi har ein del utfordringar i norsk økonomi no, der vi dessverre ser at det kan gå ut over mange arbeidstakarar, som ikkje blir behandla godt nok, og vi ser at folk mistar jobben. Då er eg for så vidt glad for at vi vedtek eit budsjett som er framtidsretta på arbeidstakarane og næringslivet sine vegner. Eg synest ikkje det er ein god idé i denne situasjonen å stemme for Arbeidarpartiets budsjett, som vil medføre solide skatteaukar for verdiskaping og bedrifter på 10 mrd. kr. Eller var det 13 mrd. kr? Uansett: Det er en svært dårleg idé.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2014-12-08:
No har vi for så vidt vorte einige om noko allereie i budsjettet – det er vi glade for – men det er klart at vi må vidare. Realiteten er at det er om lag 78 000 fattige barn i Noreg. Det er eit tal som har gått opp dei siste åra. Det er alvorleg. Vi ser også at fattigdommen har endra seg noko. Der den typiske fattige før gjerne var ein minstepensjonist, ser vi no at fleire er barnefamiliar og ikkje minst barnefamiliar med ikkje-etnisk norsk opphav. Frå Venstre si side er noko av det aller viktigaste å satse på barnehagar. Vi er glade for at vi løftar talet på barnehageplassar i dette budsjettet. Der må vi kome vidare. Vi bør også kome vidare når det gjeld inntektsdifferensiering her. Vi trur også at vi må våge å sjå på kanskje den viktigaste ordninga for barnefamiliar, nemlig barnetrygda, som ikkje har vore inntektsjustert sidan 1996. Grunnen til det er sjølvsagt at alle får dette, at det er ein flat stønad. Det å differensiere meir der trur vi er eit godt steg på vegen mot større sosial utjamning, i tillegg til alt det andre viktige vi må gjere for å hjelpe barn ut av fattigdom – det vere seg tidleg innsats eller det å satse på skule, helsesøstrer og psykisk helsearbeid.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2014-12-08:
Det er rett som statsråden seier, at samarbeidspartia er einige om å kome tilbake til dette med overgangsstønaden, men i mellomtida har eg eit par spørsmål. I regjeringa sitt budsjettforslag varsla ein at ein ville redusere denne frå tre til eitt år. Den einaste argumentasjonen som blir framført i budsjettforslaget, er nokre få ord om å understøtte formålet om sjølvforsørging ved arbeid. Samtidig har regjeringa sendt ut på høyring forslag til ytterlegare innstrammingar utan at høyringsdokumentet omfattar det foreslåtte kuttet frå tre til eitt år. Spørsmåla mine blir då: Kvifor foreslår ein desse endringane når regjeringa i den budsjettproposisjonen vi diskuterer i dag, skriv rett ut at enkelte grupper, spesielt einslege forsørgjarar, har hatt ei svakare inntektsutvikling enn snittet dei siste åra? Og: Kvifor fremjar regjeringa enkeltelement i ei såpass omfattande sak i budsjettproposisjonen samtidig som andre forslag blir sende ut på høyring, utan at dei innstrammingane blir sette i samanheng?
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2014-12-08:
Eg tek ordet til sist for å svare litt på angrepa frå representanten Pål Yasin Ezzari. Det er vel og bra med dei som er organiserte, dei som har tariff, dei som har god løn. Men kva med den halvparten som ikkje er organisert? Kva med bilvaskaren som tener 40 kr timen, heilt lovleg – kva med han? Eg synest det er skuffande med denne veldige motviljen mot å få meir kunnskap på bordet. Det er berre det ein ber om, for å sjå på korleis ein kan tilpasse eit system til Noreg, slik at vi kan sørgje for at òg dei som sit nedst ved bordet, har ei anstendig løn å leve av. Å innføre nasjonal minsteløn var kampsaka for arbeidarpartiet i Tyskland. Det er ikkje akkurat eit land i krise. Men no er det innført, og ein har fått eit betydeleg løft for dei som var i låginntektsgruppene. Det er heller ikkje sånn at det organiserte arbeidslivet går massivt mot dette. Virke støttar denne høyringa. Dei ser kampen mot dei useriøse, tek det på alvor. YS var interessert i å få kunnskap på bordet, såg behovet for det. Det er skuffande at dei raud-grøne ikkje gjer det.
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2014-12-08:
Det er interessant å høyre representanten Wiborg snakke om Framstegspartiets og regjeringas politikk og retning. Frå Wiborgs utsegner både i media og i denne salen får ein mange hint om kva som kan bli neste trekk for regjeringa. Til dømes uttalte Wiborg til Nettavisen 31. oktober at han ønskjer å innføre ein eller to karensdagar ved sjukdom. Han meir enn antyda at ei viktig årsak til korttidsfråværet er at folk skulkar fordi dei er fyllesjuke, snyltar og utnyttar systemet. Eg har tiltru til at Wiborg vil føre ein kunnskapsbasert politikk, og for dei av oss som ikkje høyrer til «institutt for framifrå svogerforsking», er det interessant å høyre kva slag forsking representanten baserer utsegnene sine på, kva som gjer at dette vil fungere, og om dette er noko som også regjeringa kjem til å gå inn for.
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2014-12-08:
I jakta på argument for å kutte i velferda er høgrepolitikarar stadig ute med påstandar om eit såkalla utanforskap, og at Noreg visstnok er ramma av ein uføreeksplosjon. Dei forsøkjer å skape eit bilete av at talet på uføre stig i ukontrollerte former, og at fleire og fleire ikkje tek del i den dugnaden som velferdsstaten er. Arbeidspolitisk talsperson i førre periode, Røe Isaksen, likte å snakke i bilete om at det hadde gått av ei bombe under velferdsstaten. Robert Eriksson har, som stortingsrepresentant, hevda at Stoltenberg-regjeringa transporterte folk vekk frå arbeid til trygd og kamuflerte arbeidsløysa. Denne stafettpinnen har no gått i arv til stortingsrepresentantane Kambe, Wiborg, Heggelund og Rotevatn, som tidvis framstår mest som vandrande Civita-foredrag. For dei av oss som tenkjer oss om ein ekstra gong før vi automatisk kopierer politikk som har slått feil i nabolandet vårt, er det interessant å studere statistikken. Han viser at verda på mange måtar er stikk motsett av det høgrepartia her hevdar. Om vi samanliknar talet på uføretrygda med talet på sysselsette, er forholdstalet heilt stabilt dei siste ti åra. Delen av uføre aukar ikkje. Sjukefråveret er no på det lågaste nivået sidan den første IA-avtalen vart signert i 2001. Ja, vi har store utfordringar på arbeidsmarknaden. Det erkjenner vi også. Det er for mange med restarbeidsevne eller funksjonsnedsetjingar vi ikkje greier å inkludere i dag. Og mange som kunne jobba fulltid, jobbar berre deltid. Men den skildringa av ei påstått trygdebølgje som høgrepartia forsvarar politikken sin med, er ikkje noko anna enn grovt misvisande. Eg synest det er noko spesielt å prøve å framstille velferdsstatens største suksess som det største problemet. At folk har tryggleik, også dersom dei fell utanfor arbeidsmarknaden, er grunnleggjande positivt. Det ser vi også på sysselsetjinga, på yrkesdeltakinga i Noreg, som er blant dei høgste i verda. Derfor er det høgrepartia som har forklaringsproblemet og bevisbyrda når dei vil kutte i velferda. Og eg meiner argumentasjonen ikkje held mål. Vi er alle saman einige om å følgje arbeidslinja. I over 100 år har arbeid til alle vore vår jobb nr. ein. Men for Arbeidarpartiet går det ei grense for kor mange norske borgarar som skal trykkast litt lenger ned for å sveipe med seg dei få unntaka frå regelen om at det skal løne seg å jobbe.
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2014-12-08:
I ei rekkje saker har dagens regjering vist fram ei evne og ei vilje til å presse gjennom det eg vil kalle ideologiske forslag, utan å ta omsyn til innspel frå fagleg hald eller dei som blir råka. Arbeids- og sosialfeltet har vore særleg utsett for denne arbeidsmetoden. Her synest normaltilstanden no å vere fråvær av dialog med partane i arbeidslivet. Dette er ei arbeidsform som uroar meg, fordi det rammar ein av hovudstolpane i korleis vi til no har valt å utvikle fellesskapet, men også fordi eg opplever at regjeringa sitt manglande ønskje om innspel frå partane i arbeidslivet, faglege etatar, forskarhald og sivilsamfunnet fører til dårlegare løysingar på viktige område. Også i dag skal vi behandle saker som har sitt utspring i regjeringa si arbeidsform, der dialog tydeleg er underordna som metode. Trass stor fagleg motstand har arbeids- og sosialminister Eriksson gått inn for å endre tiltaksforskrifta, slik at fleire av tiltaka på attføringsfeltet skal ut på anbod. I same endring slår han saman tiltakstilbodet til grupper med ulike behov, og det er bakgrunnen for representantforslaget Dokument 8:76 S for 2013–2014 frå SV, om å stoppe auka kommersialisering av arbeidsretta tiltak. Nær 90 pst. av høyringsinstansane, deriblant Høgre-styrte Bergen kommune, KS, NHO, attføringsbedriftene og andre faginstansar, er kritiske eller svært kritiske til Erikssons forslag. Arbeidarpartiet står derfor saman med eit stort fleirtal av aktørane innan feltet i kritikken av forslaget. Vi fryktar at anbodsutsettjinga vil ramme dei svakaste brukarane og dei som står lengst frå det ordinære arbeidslivet. Arbeidarpartiet er ikkje framandt for å diskutere endringar innan dei arbeidsretta tiltaka. Det vi reagerer på i dag, er at regjeringa, utan stortingsbehandling, vedtek desse endringane rett før dei legg fram ei stortingsmelding om det same temaet. Det er ei arbeidsform som eg meiner ikkje skapar tillit. Arbeidarpartiet er like undrande som veldig mange andre til det etter kvart så mykje omtala sitatet til dåverande stortingsrepresentant Robert Eriksson på attføringsmessa. Eg skal ikkje spekulere i kvifor Eriksson sa det han sa – om han segla under falskt flagg eller om han har skifta meining etter kvart. Det er det ikkje godt å vite, men i alle tilfelle er Arbeidarpartiet skuffa over at statsråden politisk har snudd så til dei grader at han no går inn for politikk som han tidlegare åtvara mot. I denne saka har ikkje regjeringa lytta til alle dei aktørane som meiner endringar vil ramme dei svakaste brukarane, og som ikkje ser nytte av endringa. Arbeidarpartiet støttar derfor representantforslaget og ber regjeringa stoppe kommersialisering av tiltak innan avklarings- og oppfølgingsområdet i Nav, for å sikre kompetansen, gje tryggare vilkår og stabilitet og best mogleg kvalitetsutvikling i tiltaka.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2014-12-08:
Representanten Wiborg snakker varmt om arbeidslinja, men foreslår kutt i overgangsstønaden, som vi vet at virker, reduserer barnetillegget, slik at 4 500 unger får mindre å leve for, og vil innføre en blind aktivitetsplikt for sosialhjelpsmottakere. Det likner mer en fattigdomslinje, spør du meg. Mitt spørsmål er: Mener representanten Wiborg at måten å styrke arbeidslinja på er å kutte i utbetalinger og kombinere det med tvang mot de mest fattige og utsatte?
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2014-12-08:
Jeg er glad representanten tar opp spørsmålet. SV mener det er rimelig å jobbe, men det er først og fremst rimelig å være i meningsfull aktivitet. Derfor ønsker vi ordninger der den enkelte blir sett, der man får hjelp på Nav-kontoret sitt i stedet for at man har en blind aktivitetsplikt som fungerer som moralisme mot fattige. Vi frykter også at man vil bli satt til oppgaver for lavere betaling enn det de som i dag utfører oppgavene, får. Jeg har selv jobbet på Nav. Jeg har vært sosialarbeider og møtt mennesker som er i en vanskelig livssituasjon, og som trenger ordninger som passer for dem. Da frykter jeg en blind aktivitetsplikt mest av alt, for jeg tror det vil bli til hinder for å finne gode løsninger for det enkelte mennesket.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2014-12-08:
Under den rød-grønne regjeringen ble forskjellene i Norge redusert for første gang på 20 år. Det er jeg stolt av. De eneste som har grunn til å skamme seg på fattiges vegne, er de som ikke prøver å gjøre noe med livssituasjonen deres. SV jobber morgen, middag og kveld, dag og natt, for å endre maktforholdene i samfunnet, for at alle skal kunne stå i sin fulle lengde, og for at folk skal ha brød på bordet og en god arbeidssituasjon i sine liv. Derfor er det helt avgjørende at de velferdsordningene vi var med på å styrke, fremdeles forblir gyldige i folks hverdag. Ellers vet vi at forskjellene vil øke. VG hadde en overskrift om at SV gir skattelette til «folk flest», så det er ingen tvil om at de med lavest inntekt vil tjene godt på våre skatteletter – i motsetning til regjeringen, som fremmer de rikeste.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2014-12-08:
Folk som er i jobb, har helt andre muligheter for å øke sin inntekt enn mennesker som er uføre. Det å være ufør handler om å ha en helse som gjør at man begrenses sterkt. Det er vanskelig å komme dit, og vi skal ha stor respekt for at man ikke selv velger sin helse. Grunnen til at SV kritiserer løsningen, er at den er usosial i sin form. 95 pst. av 300 000 kr er noe helt annet enn 95 pst. av 500 000 kr. Det å si at man aldri skal ha muligheten til å tjene mer på trygd enn på arbeid, betyr god skrivebordshåndtering, men dårlig praksis, for jeg må innrømme at det er svært, svært få tilfeller som ville tjent mer på trygd enn på arbeid. Men på grunn av de veldig få tilfellene går man løs på en ordning. Jeg er glad for at Kristelig Folkeparti har kommet noen vei. Det er stor forskjell på 32 000 unger som i utgangspunktet ville blitt fattigere, og 4 000. Det vil merkes i folks liv.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2014-12-08:
Fagbevegelsene varsler nå politisk streik mot forslagene til arbeidsmiljøloven, som ble lagt fram fredag. Vi ser også at tillitsvalgte i Fauske har stått fram – i VG, bl.a. – og sagt at de er lei av at regjeringen skyver dem foran seg i en fantasifortelling om hvor flott det er med langhelg-turnus. Eksempelet om Fauskes fortreffelighet har statsråd Eriksson nevnt ved flere anledninger, men de tillitsvalgte kan fortelle at dette forsøket måtte avvikles, fordi de som jobbet under ordningen, ble slitne av den. På pressekonferansen fredag fikk de av oss som ikke fikk vært til stede, høre om spørsmålet om hvem som egentlig ønsket disse endringene velkommen. Da var et av statsrådens svar: akademikerne. Disse igjen svarte med å sende ut en pressemelding der de raste mot forslaget. Jeg tenker at det er et lyspunkt at i denne situasjonen evner i alle fall regjeringen å styrke Arbeidstilsynet. Et annet område som må styrkes, er Nav, fordi vi vet at flere sannsynligvis kommer til å gå en tøff tid i møte. Flere kan ha usikre jobber og kan måtte benytte seg av tiltaksapparatet til Nav. Men vi vet også at ikke alle har like lett for å komme gjennom dette systemet, eller at man kunne trengt mer hjelp og veiledning enn man får. Derfor har SV fremmet et forslag om Nav-ombud, som jeg skulle ønske at alle som hadde støttet ideen om tidligere, også ville verne om i dag. I en tid da regjeringen varsler aktivitetsplikt for sosialhjelpsmottakere, er det sannsynlig at opplevelsen av urettferdig behandling ved trekk i ytelser vil øke. Sosialhjelpsmottakere i dag har svært lav eller nesten ingen reell klagerett når det gjelder sine ytelser. Flere vil også trenge å bli sett av Nav. Det er flere som mister jobben, som har nedsatt arbeidsevne. Da trenger vi et nært og tilstedeværende Nav. Men SV mener fremdeles at vi har behov for et Nav-ombud, som kan lose folk gjennom møtet med Nav, være med på å ta opp kampen når man tror at ting ikke har gått rett for seg. Jeg lurer på hva som egentlig har endret seg siden daværende stortingsrepresentant Eriksson var en pådriver for dette forslaget.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2014-12-08:
Vi vil alle skape verdens beste land å bo i, men politikken fra høyresiden og politikken fra venstresiden vil ikke skape det beste landet for de samme gruppene. Det er vesensforskjellen her. For et godt samfunn – og grunnen til at vi er kåret til verdens beste land å bo i – handler om at vi har små forskjeller. Det handler om at et samfunn med små forskjeller er et samfunn basert på tillit, med lav kriminalitet, med mobilisering, der man kan ta utdanning og ha en karrierevei uavhengig av hvor man kommer fra. Men det fordrer jo en politikk der man faktisk bruker de store summene på de viktige oppgavene, der vi bruker dem på fellesskap og velferd og ikke på skattelette til de rike. Vi ser det skillet i debatten her, der de rød-grønne fremdeles vil at Norge ikke bare skal være det beste landet for noen, men verdens mest rettferdige land å bo i.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2014-12-08:
Statsråden avviser at unge uføre skal få rett til oppfølging fordi muligheten for oppfølging er til stede. Da tenker jeg at det er viktig å minne om at man også i dag har mulighet til å sette arbeid eller aktivitet som vilkår for sosialhjelp. Men min interesse har falt på en snuoperasjon knyttet til dette med konkurranseutsetting av tiltak: Daværende stortingsrepresentant Eriksson argumenterte sterkt imot en slik type kommersialisering og konkurranseutsetting med bakgrunn i at han fryktet et smalere tilbud. Hva er det statsråd Eriksson mener har endret seg siden da?
Bengt Morten Wenstøb (Høyre), 2014-12-08:
Det er ingen tvil om at Senterpartiet er opptatt av unge arbeidsledige. Mitt spørsmål går på det å få unge arbeidsløse inn i arbeidslivet. Det viser seg enkelte ganger at terskelen for å komme inn er ganske høy, og regjeringen har foreslått flere ting for at det skal være lettere, bl.a. midlertidige tilsettinger og aktivitetsplikt. Mitt spørsmål er: Hvilket forslag er det representanten Lundteigen tenker seg for å få flere unge arbeidsledige inn i arbeidslivet?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2014-12-08:
Venstre er for minstelønn og står sammen med Fremskrittspartiet, som faktisk går imot anbefalingene fra egen statsråd. Vi andre satser på lov om allmenngjøring. Hovedgrunnen til at resten av komiteen er imot, er de erfaringene som 23 EU-land allerede har. De viser at minstelønn, hvis det er et målrettet tiltak, er et målrettet tiltak for å få de laveste lønningene enda mer ned. Vi etterlyser kunnskap, sier Rotevatn. Den kunnskapen har vi altså. I land som har innført minstelønn, ligger de laveste lønningene et eller annet sted mellom 30 pst. og 50 pst. av gjennomsnittslønna. Det vet vi. Hvordan har Venstre tenkt å unngå at dette kommer til å bli situasjonen også i Norge?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2014-12-08:
Som jeg sa i innledningen til mitt første spørsmål til representanten Rotevatn, har vi altså den nødvendige kunnskapen fordi 23 andre land har gjort seg sine erfaringer, og de erfaringene er ganske samstemte. Men mitt neste spørsmål blir da: Hvilket nivå mener Venstre at en norsk minstelønnsordning skal ligge på? Er 30–50 pst. av gjennomsnittslønna et anstendig nivå, eller ønsker Venstre å legge nivået høyere?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2014-12-08:
Bare et kort svar til innlegget fra Høyres representant, Stefan Heggelund, som lurte på hva som var forskjellen på vår og regjeringspartienes tilnærming til arbeidslinja. Jeg mener jeg var ganske tydelig på det i mitt første innlegg, men den største forskjellen er pisken, i form av kutt i stønader, som regjeringspartiene går inn for. Det er på to måter man kan oppfylle målet om at det skal lønne seg å jobbe: Den ene er å kutte i stønader. Den andre er å jobbe for et anstendig arbeidsliv, med lønninger det går an å leve av. Stefan Heggelund var også inne på Prop. 10 L for 2014–2015, som vi har til behandling i dag under sak nr. 2. Jeg hadde ikke tenkt å si så mye om den, men det jeg egentlig hadde tenkt, var å gi litt ros til statsråden. Da Stortinget oppdaget at det var en feil i proposisjonen ved det forslaget som gjelder ny samordningsregel for personer uten uføretrygd fra folketrygden, men med uførepensjon fra tjenestepensjonen, og at ingen ville komme dårligere ut, men at det altså viste seg at ganske mange ville komme betydelig mye dårligere ut, skal statsråden ha ros for at han hev seg rundt og svarte positivt på Stortingets henvendelse. Men når Heggelund sier at de rød-grønne ikke helt vil vedkjenne seg uførereformen, skjønner jeg egentlig ikke hva han mener med det, for det vil vi. Men det vi derimot ikke er med på, er alle de omkampene og kuttet som regjeringspartiene nå prøver seg på når det gjelder det som et nesten samlet storting vedtok i forrige periode. Det vi alle var enige om, var at ingen skulle tape, men i denne perioden har Høyre og Fremskrittspartiet prøvd seg på omkamper om saker de tapte i forrige periode når det gjaldt uførereformen. Dette gjelder f.eks. framstøtet nå for å prøve å fjerne den delvise skjerminga av levealdersjustering for uføre. Det var omkamp på spørsmålet om fastsettelse av inntekt før uførhet. Det var omkamp på innretninga av barnetillegget, der Høyre og Fremskrittspartiet sto alene i forrige periode og ble stående alene nå også, heldigvis. Det har nå kommet et forslag om overgangsordning for uføre med gjeld som ellers ville tape. Arbeiderpartiet ønsker at regjeringa skal jobbe med en permanent ordning. Det ligger nå forslag på bordet som vil føre til kutt i bostøtte for uføre hvis ikke noe gjøres. Og Arbeiderpartiet har i innstillinga til kommunalkomiteen sagt at vi vil at regjeringa skal komme tilbake til forslaget i revidert nasjonalbudsjett 2015, hvor inntektsgrensen i bostøtten justeres i takt med de generelle endringene i lønn og trygd. Det må oppfylles. Det har vi ikke fått noen signaler om ennå. Det gjelder selvfølgelig også kutt i grunnstønad, hjelpestønad, kutt i bilordning, som har blitt bedre for dem som er i arbeid eller utdanning, men dårligere for dem som er så dårlige at arbeid og utdanning ikke er aktuelt. Så vi står ved uførereformen, og jeg er litt i tvil om Høyre og Fremskrittspartiet står ved alt det som er vedtatt.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2014-12-08:
Bare en liten kommentar til det siste innlegget fra representanten Bente Stein Mathisen, som etterlyser vilje hos de rød-grønne til å prøve noe nytt: Dette er jo den retorikken som bl.a. Høyre brukte i valgkampen, «prøve noe nytt» – og gi inntrykk av at her kommer det noe revolusjonerende som virkelig skal skape vei i vellinga. Men midlertidige stillinger er ikke noe nytt. Aktivitetsplikt er ikke noe nytt. Lønnstilskudd er ikke noe nytt. Kutt i tiltaksplasser er ikke noe nytt. Kommersialisering av tiltak er heller ikke noe nytt. Kutt i trygdeordninger og i stønader er ikke noe nytt. Når det vises til at midlertidige stillinger gir folk muligheter, ja, så er det innenfor dagens regelverk. I Sverige har de et videre regelverk, og der er det 39 000 som har gått på midlertidige stillinger i mer enn fem år.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2014-12-08:
Jeg skal ikke bidra til å forlenge debatten, men det er altså noen her som har lagt seg til en debatteknikk som går ut på å stå på denne talerstolen og slynge ut påstander uten belegg. Jeg ser at vedkommende representant skjønner hvem jeg mener. Stefan Heggelund kommer stadig tilbake til at Arbeiderpartiet har skiftet standpunkt når det gjelder barnetillegg. Det har vi ikke gjort. Jeg vil bare minne om innstillinga til uførereformen, som ble vedtatt i desember 2011. Der står det svart på hvitt: «Komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Fremskrittspartiet og Høyre, slutter seg til at dagens behovsprøvde barnetillegg videreføres.» Fremskrittspartiets forslag var: «Stortinget ber regjeringen fremme de nødvendige lovendringer slik at samlet uføretrygd, inkludert barnetillegg, maksimalt kan utgjøre 80 pst. av tidligere inntekt.» Det stemte ikke vi for. Forslaget fra Høyre var: «Stortinget ber regjeringen fremme forslag om en ny ordning for barnetillegg for både arbeidsavklaringspenger og uføretrygd, med sikte på en ordning som i større grad sikrer at det lønner seg å jobbe.» Det stemte vi heller ikke for. Høyre og Fremskrittspartiet sto alene om sitt standpunkt i den saken i forrige periode – som de gjør det i denne perioden. Så blir det forsøkt gjort et poeng av hva som har vært diskutert. Er det ikke sånn i Høyres stortingsgruppe at en diskuterer forskjellige løsninger, så konkluderer en med det en synes er best, og når en har konkludert, er det det som er Høyres politikk? Sånn er i det i hvert fall i Arbeiderpartiet, og jeg har akkurat nå referert og sitert hva som er Arbeiderpartiets politikk når det gjelder barnetillegg, og har vært det hele tida.