Michael Momyr (Høyre), 2004-12-09:
Den viktigste utfordringen for Samarbeidsregjeringen da den startet for tre år siden, var å få økonomien i balanse. Høg rente og høg kronekurs gjorde at de konkurranseutsatte næringene våre hadde store problemer med å holde hodet over vannet. Gjennom en stram finanspolitikk fra Stortingets side og balanserte lønnsoppgjør fra partene i arbeidslivet, har denne utviklingen snudd. Renten, som var på over 7 pst. i 2001, er nå under 3 pst. Vi har fått på plass bunnplanken i økonomien. Jeg vil i mitt innlegg berøre to områder i næringspolitikken, to næringer med lange og stolte tradisjoner – skipsfart og landbruk. Først noen ord om skipsfartspolitikken. I vår behandlet Stortinget en skipsfartsmelding, der Regjeringen fikk flertall for sin politikk. Den maritime klyngen sysselsetter ca. 75 000 mennesker. Dette er årsverk i rederier, om bord på skip, i utstyrsproduksjon, på verft, i finansnæringen og i tjenestenæringen. Høyre har som utgangspunkt at rederiene er navet i den maritime clusteren. Derfor er det viktig at vi fører en skatte- og avgiftspolitikk som gjør det attraktivt for rederiene å drive sin virksomhet fra Norge. I denne sammenheng er den største utfordringen å få avviklet den særnorske formuesskatten. Skipsfartsmeldingen, med tittelen Vilje til vekst, hadde en grundig gjennomgang av nettolønnsordningen. I dagens budsjett er det satt av 1 060 mill. kr til nettolønn. For tre år siden var ordningen tilgodesett med under 300 mill. kr, altså snakker vi om en tredobling. Vi har som mål å videreføre denne summen også i kommende år, men vi vil innføre en kompetansemodell. Det betyr at alle sertifikatpliktige i NIS- og NOR-registrene kommer innunder ordningen. En tredje utfordring er å tilpasse rederibeskatningen til de statene innen EU som det er naturlig å sammenligne seg med. Regjeringen vil nedsette et ekspertutvalg som skal gå igjennom de ulike ordningene og sørge for at vi på dette området harmoniseres med våre europeiske konkurrenter. Så et par ord om landbrukspolitikken. Det er bred enighet om den landbrukspolitikken vi fører her i landet. Det er viktig å ha som utgangspunkt at en god næringspolitikk også er en god landbrukspolitikk. Lavere rente er en av årsakene til at både optimismen og investeringslysten – som vi nå ser – er kommet tilbake i landbruket. Det viktigste som har skjedd, er at vi har flyttet fokus vekk fra årsverksberetningene og over på gårdsbruket som bedrift eller virksomhet. Bøndene, eller rettere sagt matprodusentene, har fått mulighet til å organisere produksjonen sin slik de selv ønsker det, f.eks. gjennom samdrift eller egne selskap. Tidligere hadde vi en bondestand som var inngjerdet av lover, forskrifter og forordninger. Regjeringen har åpnet grinden. Gjennom endringer i konsesjonsloven og forenklinger av forskrifter har vi redusert landbruksbyråkratiet. Vi har dessuten desentralisert avgjørelsesmyndighet og virkemiddelbruk til kommunene. Vi har tydeliggjort at landbruket, i tillegg til å produsere mat av god kvalitet enten ved volumproduksjon eller nisjeproduksjon, også har en oppgave for fellesskapet knyttet til kulturlandskap og vakre bygder. Reiselivsnæringen sier klart fra om at deres virksomhet er avhengig av at vi har et aktivt landbruk. Når antall bruk år om annet viser en nedgang, har det sin årsak først og fremst i den teknologiske utviklingen. Vi ser at denne utviklingen nå er i ferd med å flate ut, og det tar jeg som et tegn på at vi etter hvert har fått en mer optimal drift. En stor utfordring for norsk landbruk er de pågående forhandlingene i WTO. Her har Regjeringen gjort en meget tilfredsstillende jobb. Det er viktig at vi sikrer handlingsrommet for fremtidig landbrukspolitikk, slik at vi får en robust og effektiv norsk matvareproduksjon. Dessuten er det viktig at vi opprettholder ordninger som sikrer kulturlandskap og mangfold i norske bygder. Når vi bruker dette bildet, en solid bunnplanke i næringspolitikken, er det et bilde som både skipsfarten og landbruket har spesielle forutsetninger for å skjønne. Vår ambisjon er fortsatt å ha en solid bunnplanke i næringspolitikken – lav rente, stabil kronekurs, lav inflasjon og fortsatt skattelette for næringslivet.