Abid Raja (Venstre), 2014-03-04:
Jeg vil innledningsvis takke interpellanten for å ta opp et viktig tema, og statsråden for svar. Vi er verdens beste land på det meste, men hva gjelder jernbane, er vi godt under pari. Det er både lite kledelig, svært lite effektivt og plagsomt ulønnsomt. Jeg har med bakgrunn i mitt innlegg fire utfordringer til statsråden, formulert i noen spørsmål. For det første: Hvis vi ser på utfordringene for norsk jernbane, står de i kø. Investeringene i infrastrukturen foretas uten klart beskrevne transportbehov, det er mangelfull kobling mellom utbygging av infrastruktur og materialstrategi, og det er uklare ansvarsforhold mellom Jernbaneverket og NSB. Det er uklare grenser mellom politikk, forvaltning og forretning i sektoren, og det er uklare eierforhold mellom Samferdselsdepartementet som både eier, kjøper og regulatør i sektoren. Årlige bevilgninger styrer investeringene i infrastrukturen. Videre er Jernbaneverket en etat med uklart mandat, lite autonomi og ingen resultatmål. Det er fravær av helhetlig planlegging av by- og stedsutvikling i jernbanesektoren, det er uenighet om eierskap til stasjoner og terminaler, og Jernbaneverket har bl.a. ingen økonomiske incentiver til å utvikle eiendom. Min første utfordring til statsråden er: Hvilke konkrete strategier har statsråden tenkt seg for å kontre disse nevnte utfordringene, og når kan vi regne med at nødvendige grep vil bli tatt? Norges befolkning vil øke med ca. 1 million i løpet av de neste 16 årene. Storbyregionene i Sør-Norge er estimert til å vokse med 40 pst. fram mot 2040. Det må derfor ligge en helhetstankegang til grunn dersom vi skal være i stand til å håndtere den store befolkningsveksten vi står overfor. Spørsmålene må jo være: Hvordan skal disse menneskene komme seg til og fra jobb i rushtiden? Hvor kommer de til å bo? Hvor skal de reise? Hvilke rutetilbud må vi da ha i 2030 for å dekke behovet? Deretter må vi bygge jernbane og kjøpe tog, slik at vi faktisk kan kjøre den planlagte ruteplanen. Det virker som tilsynelatende banal logikk, men faktum er at Norge i dag har en jernbane som har inngått i et regionalt fordelingsspill, der utbygging er bestemt før behovet er klarlagt. Statsråden sa noe om dette innledningsvis, men mitt andre spørsmål er: Har statsråden tenkt å fortsette dette mønsteret med regionalt fordelingsspill? Eventuelt: Hvilke nye takter kan vi forvente? Jernbanepolitisk er Norge en del av EU, og slik statsråden sa, er det for tiden i gang et arbeid i EU med ny jernbanelovgivning, den såkalte EUs jernbanepakke IV. Den har som hovedformål å gjennomføre EUs indre marked for jernbanesektoren. EU-kommisjonen har foreslått endringer som bl.a. innebærer at det blir obligatorisk med bruk av konkurranse ved tildeling av kontrakter om offentlige tjenesteytelser innen persontransport ved jernbane, såkalt konkurranse på sporet. Vi i Venstre mener konkurranse for det meste er bra. Det skjerper leverandørene, og det gir normalt mer effektiv utnyttelse av arbeidskraft og utstyr, men en vellykket konkurranse forutsetter fornuftige rammebetingelser. Det må være god og stabil infrastruktur på plass, og det må være klarhet i hvem som har ansvaret for de ulike deler av den komplekse verdikjeden jernbane er. Venstre gir sin støtte til NSB-sjefen, som for noen måneder siden la fram en skisse for hvordan jernbanesektoren bør se ut i en tid med vekst og konkurranse. Når tiden er inne for å sette selve togkjøringen på anbud, vil det være norsk jernbane som har ansvar for gjennomføring av anbudet. Norsk jernbane skal foreslå å bygge de mest samfunnsmessig lønnsomme prosjektene, men de overordnede beslutningene må fremdeles ligge hos politikerne. Men vi som politikere bør gi avkall på den detaljplanleggingen vi har drevet med på jernbane. Vi må styre etter overordnede mål – at folk skal ha et best mulig kollektivtilbud. Den tredje utfordringen til statsråden vil være: Når vil statsråden gjøre det nødvendige for å følge opp det Venstre er enig med NSB i? Det må også sies at det er flere ting som går i riktig retning. NSB har, slik interpellant Elvestuen nevnte, opplevd en kraftig passasjervekst – på 7 pst. – etter omlegging til ny ruteplan, og det satses betydelig på jernbane. Siden 2008 er bevilgningene til jernbanen mer enn doblet, og NTP legger opp til fortsatt vekst. Like fullt: En internasjonal benchmark-analyse viser at Norges jernbane er middelmådig i europeisk sammenheng, og den ligger langt bak land det er naturlig å sammenligne oss med. Vi ligger langt bak Sveits og vårt naboland Sverige, men også bak England, Finland og Spania. Det fjerde jeg derfor avslutningsvis vil spørre statsråden om, er: Har statsråden ambisjon om å gjøre Norge til verdens, eller i hvert fall Europas, beste jernbaneland, eller skal vi fortsette å være middelmådige og halte videre og håpe på det beste?