Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2020-05-26:
Asyl- og flyktningpolitikken er et av de mest krevende politiske områdene, som det noen ganger kan oppleves som en umulig oppgave for verden å løse. Det er dessverre ikke rom for mange nyanser i det offentlige ordskiftet heller, og uavhengig av politiske vedtak vil det være mange millioner mennesker som lever i en helt uverdig og håpløs situasjon. For det er flyktningbarn i Bangladesh, det er flyktningbarn i Bekaadalen i Libanon, og det er flyktningbarn i Moria. Derfor må vi som ansvarlige politikere som ønsker en rettferdig flyktningpolitikk, bygge våre handlinger på noen bærende prinsipper. Norge skal tilhøre de land som vil bidra til en solidarisk flyktningpolitikk. Det er både i vår interesse og vårt moralske ansvar. Vi skal være en tydelig stemme for dem som sitter nederst ved bordet. I en verden der 30 millioner mennesker er flyktninger, trenger vi også stemmer som snakker for de flyktningene vi ikke ser på tv. Norge skal stå i front for internasjonale løsninger som sikrer at flere land tar sin del av vårt felles ansvar, og vi skal stille opp for transittland i Europa, men også for mottakerland som huser millioner av flyktninger, for det er der det bor flest flyktningbarn i verden, det er der generasjoner går tapt. Det er sunt med debatt om politiske løsninger og hvordan vi skal stille opp. Men det vi har sett fra regjeringen den siste tiden, er manglende handlekraft. For tre uker siden la vi i Arbeiderpartiet fram våre forslag. Våre løsninger bygger på våre prinsipper om en rettferdig og forutsigbar flyktningpolitikk. Hovedsporet skal fortsatt være kvoteflyktninger og de mest sårbare, i tett samarbeid med FN. Derfor ber vi regjeringen om å ta ansvar. Norge må i dialog med FN gjenoppta inntaket av kvoteflyktninger, som har stoppet opp. Dette handler om politisk vilje. Når det er historisk lave asylankomster, er det også rom for å øke antallet kvoteflyktninger noe. Sammen med FN må vi vurdere om en andel av økningen av kvoteflyktninger kan inkludere relokalisering av asylsøkere med beskyttelsesbehov fra Hellas, som Norges svar på anmodning fra FN. Og selv om FN sier ja, vil det fortsatt være mange mennesker på bakken som vil leve i en håpløs situasjon. Derfor ber vi regjeringen om en konkret plan for Norges internasjonale bidrag for å etablere verdige og rettighetsbaserte mottaksforhold i transittland som Hellas. Det innebærer kvalitetssikring av asylsaksbehandlingen, fri rettshjelp til sårbare grupper av asylsøkere, frivillig assistert retur og reintegrering av sårbare grupper. Det at det er diskusjoner, er en del av vårt politiske ordskifte både i partier og mellom partier, men det eneste regjeringspartiene og deres støttepartier enstemmig har formidlet i denne saken, er kaoset som rår mellom dem. Høyre sier den ene dagen at de vil skrote hele ordningen med kvoteflyktninger, og den andre dagen at de vil beholde det høye antallet. Fremskrittspartiet stilte krav om et kutt i kvoteflyktninger for å støtte regjeringen videre, for så å si at det ikke var et ultimatum likevel. Kristelig Folkepartis Bondevik har pekt på alle andre enn eget parti, Kristelig Folkeparti sier de vil gå til opposisjonen, men vil ikke møte dem. I går varslet de at de ville levere et forslag mot egen regjering, men de trakk det i dag tidlig. Regjeringen har også operert uærlig. De fortalte Stortinget at de trengte mer tid for å snakke med EU og FN, men det er tydelig at det var for å kjøpe seg tid – fordi de er totalt uenige. Og de har feilinformert ved å si at FN og andre aktører ikke er på plass på bakken og kan bistå i Hellas, og ved å si at Norge ikke har muligheten til å sette noen kriterier for hvem som eventuelt skal relokaliseres. De legger nå fram en løsning i tolvte time, noe de kunne ha gjort for lenge siden. Arbeiderpartiets forslag er lagt på bordet, og der har de vært en god stund. Til regjeringen vil jeg si: Det flyktningpolitikken trenger, er forutsigbarhet og brede løsninger i denne sal – og i en tid der landet og verden er i krise, må regjeringen slutte med å sitte handlingslammet. Vi har nok av utfordringer vi skal løse, både nasjonalt og internasjonalt. Med dette vil jeg ta opp det forslaget Arbeiderpartiet er alene om, og de forslagene vi har sammen med SV.