trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjørg-Irene Østrem (Venstre), 2008-04-03:
I VG 12. november i fjor stod det at 72 kvinner er drept av sine menn i løpet av de siste sju årene. Dette er dyster statistikk og et ekstremt uttrykk for vold i nære relasjoner. Det er viktig å peke på dette fordi nærheten mellom offer og utøver gjør volden mer skjult, mer traumatiserende og mer skadelig for både barn og voksne. Venstre fremmet forslaget vi i dag debatterer, fordi vi mener det må gjøres mer for å øke kunnskapen om vold i nære relasjoner, for å forebygge, men også for å avdekke voldelige familierelasjoner og for å hjelpe dem som utsettes for denne type vold. Jeg ønsker å presisere at hensikten med forslaget vårt ikke var å finne syndebukker eller på en annen måte plassere skyld, men for å lære, slik at vi lettere kan avdekke familievold og sette inn tiltak. Ved å gjennomgå disse drapssakene tror jeg at man kan få en nyttig innsikt som kan hjelpe til å forebygge vold i nære relasjoner på en bedre måte i framtiden, forhåpentligvis slik at drap kan forhindres. Grov vold og drap kommer sjelden som lyn fra klar himmel. Mest sannsynlig har volden vart en stund, og mange av dem som utsettes, har vært i kontakt med det private og offentlige hjelpeapparatet før volden endte i drap. Av den grunn er det viktig at man i saker som denne ikke bare fokuserer på de uhyrlige drapene, men setter dem inn i en bredere sammenheng for å kunne avdekke og forebygge vold i nære relasjoner. De siste årene har det vært mer akseptert å snakke om vold i nære relasjoner - heldigvis. Tidligere var dette et lite diskutert tema, og ofte knyttet det seg mye skam og skyld til denne volden. Venstre foreslo at det skulle oppnevnes en uavhengig kommisjon med faglig bredde som kunne gå gjennom disse sakene på en grundig måte. Etter at forslaget ble fremmet, la Regjeringen fram sin handlingsplan mot vold i nære relasjoner, Vendepunkt. Det er mange bra tiltak i denne planen, og jeg er svært glad for at Regjeringen fortsetter arbeidet mot vold i nære relasjoner, som både Bondevik I- og Bondevik II-regjeringen hadde et sterkt fokus på. Jeg er derfor glad for at vi nå får en helhetlig gjennomgang av disse sakene. Særlig er vi opptatt av at man får innsikt i hvor mange av familiene som har fått et helsetilbud eller sosialfaglig tilbud før det har endt med drap, hvor mange av mennene som har gått til behandling, og hvor mange som er politianmeldt for vold tidligere. Vold i nære relasjoner kan ikke aksepteres, og for å forebygge denne volden trengs det økt kunnskap og innsats på mange områder. Vi i Venstre er derfor svært glade for at Regjeringen er enig med oss i at de sakene der kvinner har blitt drept av en nåværende eller tidligere partner, bør gjennomgås.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-04-03:
Jeg har bare lyst til å kommentere et par av de punktene som har kommet opp nå. Aller først er det fantastisk at alle politiske partier i Norge som er representert på Stortinget, står bak de 50 punktene. Jeg må bare få lov til å gjenta det. Det er ikke ofte vi er i en sånn situasjon. Det gir oss også anledning til politisk å bringe dette inn i alle de grupper hvor vi er. Ta med dere planen! Ta med dere tiltakene! Reis de debattene, for vi trenger å få folk ute til å mønstre i denne saken! Enten det er lokale handlingsplaner ute i kommunene, ute i fylkene eller andre steder, så har vi en stor pådriverrolle. Jeg gjør hva jeg kan hver dag når det gjelder akkurat det spørsmålet. Så reiser representanten Syversen spørsmål om rettssikkerheten for barn. Det har vært et avgjørende punkt i planen. De dødsstedsundersøkelsene vi nå har blitt enige om at vi skal ha, har det vært en lang debatt rundt. Det var nødvendig politisk å skjære igjennom når det gjaldt dette. Disse dødsstedsundersøkelsene er av rettssikkerhetsmessige grunner særdeles viktige for å få kartlagt hva som er årsaken til at barn dør, uten å tråkke på de foreldre som opplever å miste barn f.eks. i krybbedød. Vi ser at vi har en modell, hvor bl.a. rettsmedisinerne er sentrale. Det er ikke vår hensikt at rettsmedisinerne ikke skal være med på det lenger. Snarer tvert imot. Jeg mener at vi kan gjøre det ganske enkelt, nemlig ved å bruke den modellen som vi hadde som en forsøksordning, hvor flere anerkjente rettsmedisinere gjorde en veldig god jobb. Så til barnehus i Oslo. Vi skal i år etablere tre barnehus, og la meg si det sånn: Det fjerde barnehuset vi skal åpne, det må vi åpne i Oslo. Så vi får bruke alle anledninger framover til å få det på plass. Det står ikke på politisk vilje fra min side. Jeg mener at det fjerde må bli i Oslo, også av kapasitetsgrunner. Jeg er helt enig med Redd Barna. Jeg er helt enig med dem som har reist det spørsmålet. Samtidig er dette en ny reform og en ny måte å tenke på, og vi trenger litt tid på å få etablert disse, men jeg skal love at jeg skal gjøre hva jeg kan for å få gjort det så raskt som mulig. Så har jeg lyst til å si bare et par ord til det representanten Woldseth var inne på, som sjøl er engasjert i europarådsarbeid. Vi har invitert alle justisministrene som er representert i Europarådet, til Tromsø i 2009. Det blir altså et stort internasjonalt arrangement i Tromsø. Det vi kommer til å ha som hovedtema, er vold i nære relasjoner. Jeg ber alle merke seg det. Det gir oss en mulighet til også å markere dette internasjonalt.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-04-03:
Når man skal diskutere Oslo-politiets mulighet til å bli bedre, mener jeg at det hadde vært en utrolig stor fordel for den politiske debattens del om vi var enige om utgangspunktet. Jeg føler at vi nå begynner å nærme oss litt den erkjennelsen som representanten Aspaker kom med, at det er behov for folk. Når man nå engang sitter i en posisjon som leder av et departement og leder av norsk politi, må man ta inn over seg at norsk politi og politidistriktene samlet sett i fjor satt igjen med 250 mill. kr i ubrukte midler. De sier nå at det er behov for å få inn flere folk, men at de ikke får søkere til stillingene. Det politiske trykket må etter min mening ikke bare settes inn på å få økt opptak, men også på å mobilisere folk til å søke på Politihøgskolen, slik at vi får inn folk. Representanten Aspaker tar opp to forhold som Regjeringa jobber svært aktivt med. Det er noe som vi overhodet ikke er uenige om. For det første må vi frita en del polititjenestemenn fra å drive med sivile oppgaver. Jeg håper at ressurssituasjonen som er ute i politidistriktene, faktisk også skal brukes til det. Det andre er seniortiltakene. Vi må ikke bare bruke økonomiske incentiver, men også andre incentiver for å få seniorene til å stå lenger i stillingene. Regjeringa har sagt at vi via politidirektøren i løpet av sommeren skal fremme en bemanningsplan for norsk politi, som jeg har store forhåpninger til nettopp vil stå sentralt når vi skal se på og vurdere de tiltakene som bl.a. skal få flere seniorer til å bli stående i stillingene.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-04-03:
Jeg vil nok understreke behovet for at vi, for å skape trygghet i Oslo, også gir et riktig bilde av hvordan situasjonen er. Nå tok representanten Aspaker til motmæle mot at hun drev svartmaling, i samme åndedrag som hun sier at når det gjelder trygdesaker, svindelsaker og skattesaker, er det praktisk talt ingen av dem som oppklares. Skal vi la det bildet stå igjen etter denne debatten? Det er jo ikke riktig. Det er betydelige utfordringer i forhold til det, men Oslo politidistrikt gjør en kjempejobb med å oppklare mange av de sakene. Man er jo bl.a. i ferd med å avslutte en stor drosjejukssak, som er av stor betydning. Vi må få lov til å si fra når den type beskrivelser gis fra denne talerstol - for det blir feil, og det skaper utrygghet ute - uten at vi da skal bli beskyldt for ikke å ta den kriminaliteten som er der, på alvor. Men vi har et ansvar for å fortelle om den jobben som Oslo politidistrikt gjør. Så er jeg ikke nødvendigvis enig med representanten Aspaker i at dette ble en ressursdebatt. Jeg mener at flere av talerne, også undertegnede, nettopp har fokusert på spørsmålet om vi skal bruke sosialpolitiske virkemidler eller kriminalpolitiske virkemidler. Jeg tar også stor avstand fra det bl.a. representanten Tybring-Gjedde framførte på denne talerstol, som for meg går på et veldig viktig verdispørsmål: Skal vi behandle de kvinnene som virkelig sliter aller mest, mange av dem med barn i hjemlandet, slik, og bare si at vårt ansvar er å få dem bort? Jeg representerer ikke en regjering som har det standpunktet. Jeg skjønner at Tybring-Gjedde representerer et parti som antakelig har det standpunktet, så der er vi uenige. Jeg opplever at Høyre og andre anstendige borgerlige partier ikke blir med på den galeien. Når det gjelder spørsmålet om å kriminalisere sexkjøp, så er jo det et kriminalpolitisk virkemiddel som retter seg inn mot kjøperen, ikke mot den som står i trafikken. Mens det vi har diskutert når det gjelder politivedtekter, er kriminalpolitiske virkemidler, politimessige virkemidler, som retter seg inn mot dem vi oppfatter skal møtes med sosialpolitiske virkemidler. Det er en vesensforskjell her. Når det gjelder spørsmålet om ressurser, må jeg si at jeg syns representanten Elisabeth Aspaker i sin artikkel «Snipp, snapp, snute …» i Nordlys 10. mars, som også Breen var inne på, sier dette veldig godt, under overskriften «Mer penger»: «Hovedmelodien fra de rødgrønne har vært at ethvert problem kan løses med mer penger.» Hun skriver også: «Hvis «mer penger» var ensbetydende med bedre tjenester, ville intet land hatt et bedre helsevesen eller en bedre skole enn Norge.» Hun avslutter med å si: «Tre år med rødgrønt styre viser at «mer penger» ikke duger som noe svar. Langt viktigere er det at pengene brukes med vett og forstand.» Det er kloke ord - ja, det er vel faktisk rene ord for pengene.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-04-03:
Nå kom representanten Aspaker i skade for ikke å forklare hvorfor Høyre gikk inn for å legge ned tre politiposter i Oslo, som jeg syns er et interessant spørsmål i debatten, siden vi ble beskyldt for å legge ned politiposter, mens det faktisk var Høyre da de satt i regjering, som gjorde det. Jeg vil oppfordre Aspaker til å svare på det, og hvorfor hun tillater seg å beskylde nåværende regjering for å gjøre det. Jeg henger meg litt opp i det, for hvis man er opptatt av at man skal bygge politiposter, noe Regjeringa gjør, og noe Regjeringa vil fortsette med, så må hun forklare hvorfor det var greit før å legge ned, mens det ikke er greit i dag - til tross for at Regjeringa ikke har gjort det. Så må Aspaker også forklare hvorfor det var greit før å legge ned lensmannskontor mot kommunenes vilje, når man ikke gjør det nå, og det ikke er greit nå. Det er ikke noen hemmelighet at jeg har gitt uttrykk for gjennom taler både herfra og andre steder at jeg mener at skal vi gjøre endringer i tjenestestedsstrukturen ute, så skal vi ha kommunene med oss. Det er ingen hemmelighet. Så den prosessen som går i Hordaland, og den prosessen som går i Follo, forutsetter jeg skal skje i samsvar med kommunenes intensjon. Det er bakgrunnen for at jeg har invitert kommunene inn for å se hvordan deres standpunkt er. Dette er en sak som ennå ikke har kommet til departementet, så vi har overhodet ikke tatt stilling til det. Vi kan ikke belastes med noe resultat av det, for det er ikke ferdig ennå. Men vi står på politirollemeldingens intensjon og ambisjon om at det skal være kommunal tilslutning til de endringer som gjøres når det gjelder tjenestestedsstruktur. Det som er påfallende, er at vi på mange måter blir prøvd ut fra en annen versjon av virkeligheten, som den representanten Aspaker gir uttrykk for. Da syns jeg det forplikter, så lenge det faktisk er Høyre som har stått for den politikken tidligere. Så må hun forklare i løpet av denne interpellasjonsdebatten hvorfor det er sånn at Høyre gikk inn for å legge ned - og la ned - tre politiposter i Oslo, når man i dag står på barrikadene for dem. Vi ser, og jeg håper, at den reform som vi ser mulighet for både i Hordaland og i Follo, vil bidra til at man får flere folk til å rykke ut, man får flere folk til å drive med etterforskning, man får flere mennesker til å gå inn i vanskelige og kompliserte saker. Jeg har som ambisjon også der, som vi har fått det til på Hadeland og Gran, i Ørland og Bjugn, og som man har fått til nå i Moelv i samarbeid med politiposten som vi har etablert, at det skal skje i samsvar med det kommunene ønsker seg, at vi skal få til en modell som er forlikt. Jeg syns at prosessen i Follo må få lov til å gå, slik at vi kan få til nettopp det.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-04-03:
Dette ble jo en veldig god avslutning på debatten, og det setter jeg stor pris på, for å være helt ærlig, for det er en svært viktig interpellasjon. Jeg skal love interpellanten at Regjeringa ikke skal begå Høyres feil. Vi kommer ikke til å ta sikte på å legge ned noen politiposter, snarere tvert imot. Vi skal prøve å utvikle det som et konsept. Jeg mener også at debatten rundt Follo er litt betegnende, ved at partipolitikere av alle sjatteringer kaster seg inn i den før man har fått ferdig prosessen, noe som på mange måter bidrar til at den blir litt låst med tanke på å se på om det finnes muligheter for forbedringspotensial. Og det gjør det jo også der, som overalt ellers. Jeg håper at vi skal kunne klare å løse det. Det vil jeg svare til representanten Dahl. Vi er opptatt av at vi skal ha dialog med kommunene i Follo, og vi lar oss ikke binde av frister og tid. Men vi ønsker jo selvfølgelig å få iverksatt forbedringer så raskt som mulig. Så vil jeg si at det representanten Kongshaug tar opp om forvaltningssamarbeid, er utrolig viktig med tanke på det forebyggende perspektivet. Alle partier på Stortinget har vært for at vi nå innarbeider politiråd i de fleste kommuner. Det er blitt en veldig god sak. Mange kommuner har nå etablert politiråd, hvor politiet og politikerne sitter sammen for å se på forebyggende arbeid - klare politiske føringer, som har vist seg å være en effektiv forebyggingsarena. Det er kanskje mer effektivt å bruke politiressurser på det enn på å reise rundt på skoler med bamser og søte folkevogner. Det andre som skjer i kjølvannet av politirådene, og at man faktisk fra politiets side sier klart fra om hva som virker forebyggende, f.eks. i ruspolitikken, er at det har gitt effekt i mange kommuner, i den forstand at man nå ser på ruspolitikken som et virkemiddel for å dempe kriminaliteten - bl.a. ved å stenge før. Det bidrar jo faktisk til at politiets tidsbruk om natta blir mindre. Det er ressurssparende, og det bidrar også til at voldskriminaliteten går ned. At vi ser på nye organisasjonsformer, politiposter, offentlige servicekontorer og spørsmålet om politirådsutvikling, er sentralt med hensyn til hva vi ønsker å gjøre i Follo. Jeg håper at denne debatten bidrar til at vi faktisk får noe positivt ut av disse prøveprosjektene, som jeg oppfatter at mange av partiene her er tilhengere av. Det er her vi er nødt til å debattere, samtidig som vi må ha høyt fokus på at politiet trenger ressurser og mannskap for å bemanne både politiposter, politiråd og de arenaer hvor vi ønsker å møte folk som sliter med kriminelle handlinger.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2008-04-03:
Som fleire alt har sagt, har justiskomiteen gjeve si fulle støtte til gjennomføringa av tiltaka i den framlagde handlingsplanen Vendepunkt, som omhandlar nettopp vald i nære relasjonar. Der peiker ein særleg på kor viktig det er å styrkja tilbodet til valdsutøvaren, slik det kjem fram i tiltaka 17-20 i handlingsplanen. Dette er nok, som justisministeren òg var innom, sannsynlegvis den viktigaste komponenten i det førebyggjande arbeidet. Valdsutøvaren må få bistand til å endra valdsspiralen og valdsmønsteret. Vi er alle her samde om at vald i nære relasjonar ikkje kan aksepterast, og at det er viktig å få fokus på dette temaet. Det er viktig ut frå fleire høve. Offeret for valden får vete at ho ikkje er aleine - det er som regel ei ho, og derfor seier eg ho. Offeret ser at samfunnet ikkje aksepterer det, og offeret får vete om rettane sine, kor ho kan venda seg. Det set òg eit press på naboar og familie - ein skal ikkje teia. Drap, og særleg drap som vert utført av ein nærståande person, er eit grufullt brotsverk. Det er viktig å få kunnskap som kan brukast som grunnlag for utvikling av effektive metodar som kan førebyggja drap. Dette var òg bakgrunnen for tiltak 34 i den framlagde handlingsplanen. Så ja, Regjeringa er i gang, og har fokus på dette alvorlege temaet. I neste veke skal eg på IPU-konferanse. Der kjem temaet vald i nære relasjonar opp. Men mange der vil omtala dette som husbråk, ei familiesak. Det er det ikkje! Eg vil fortelja om eit eksempel frå Kambodsja, som vi fekk høyra om på komiteturen som vi hadde for ca. ein månads tid sidan. Det var ein mann som hadde mishandla kona si i mange år, men ein dag gjekk han for langt, og så drap han kona si. Han fekk nesten ikkje straff i det heile, for det var jo synd på han som hadde ei så vanskeleg kone at ho måtte tuktast hardt. Derimot kom dei med eksempel på at kvinner som i sjølvforsvar tok livet av mannen sin, fekk lang fengselsstraff. Derfor vil eg på IPU-konferansen setja fokus på kva vi gjer i Noreg, på den framlagde handlingsplanen, og på at vår mannlege justisminister har så stort fokus på vald i nære relasjonar at han ikkje berre har lagt fram ein 50 punkts handlingsplan, men også har skrive bok om temaet: «Bjørnen sover».
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2008-04-03:
Det er ikke noen overraskelse at det er tre representanter fra Venstre som fremmer dette representantforslaget, for i likhet med Fremskrittspartiet bryr man seg. Det er bra at vi fremdeles har evnen til å bry oss. Og det er prisverdig at Venstre løfter dette temaet opp og fram. Redsel er all volds mor, synger Peter Gabriel. Ved siden av at dette er en usannsynlig vakker låt, har den en langt dypere mening. Hvis vi reflekterer litt over dette: Hva er årsaken til at noen i nære relasjoner utøver vold, enten det er med døden til følge eller ikke? Det handler om redsel: redsel for tap av ære, redsel for tap av selvfølelse, redsel for tap av trygghet, redsel for tap av selvrespekt, redsel for tap av familie og redsel for tap av ord. Det handler om tap, og det handler om redsel. Personlig tror jeg at departementene som skal jobbe med dette, og som også skal granske drapene som har forekommet på bakgrunn av vold i nære relasjoner, nok vil konkludere med at vi må hjelpe og forebygge voldsutøverens redsel. Vi bør nok i langt større grad, i tillegg til de fire punktene i Vendepunkt, trekke Alternativ til Vold inn i dette arbeidet. Jeg var veldig glad for og satte stor pris på at statsråden nevnte at man skulle åpne tre nye kontorer for Alternativ til Vold. Det er en pågående aksjon også i Europarådet, og jeg sitter i den komiteen og den underkomiteen dette gjelder. Det er også en pågående aksjon i regi av FN. Det viser oss at dette problemet er globalt, selv om Somalia i FNs kvinnekommisjon som var for en måned siden sa at de ikke hadde noe problem med dette. Det var ikke kvinnevold i Somalia. Dette taler vel for seg selv om somaliernes syn på kvinner og vold, i likhet med det som representanten nevnte fra Kambodsja. Jeg er glad for at det i handlingsplanen for bekjempelse av vold i nære relasjoner, Vendepunkt, er 50 punkter som skal avsluttes i 2009. Jeg håper at vi kan avslutte dette i 2009, men jeg håper ikke at arbeidet avsluttes, for jeg tror det er mange, mange år igjen før vi greier å få bukt med dette. Jeg ser at det etter punkt 34 skal foretas en kartlegging av drap av nåværende eller tidligere partnere for å vurdere risikofaktorer og utvikle forbyggende tiltak. Jeg håper at man har mulighet til å følge opp hele handlingsplanen gjennom de ulike departementene, og at dette ikke blir en handlingsplan som smuldres bort. Hver eneste dag dør det kvinner i Norge, i Europa og i resten av verden, av skader som hennes partner eller ekspartner har påført henne. Hver eneste en av dem er en for mye.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2008-04-03:
Det er så mange gode innlegg her, og jeg blir så engasjert at jeg ikke kan gå ut av salen. Det representanten Brørby peker på, er problemet med de kvinnene som flytter tilbake til voldsutøver. Jeg har bare lyst til å reflektere litt over hva som er årsaken til det. Jeg tror nok at en del av de kvinnene gjennom en årrekke har levd med vold. Man flytter ikke på krisesenter første gang man blir slått, vanligvis gjør man ikke det. Veldig mange av dem har nærmest ingen selvtillit i det hele tatt og tror ikke at de fikser det. Det er noen utrolig merkelige bånd som knyttes mellom menn som slår, og kvinner som blir slått. Det er et slags Stockholm-syndrom, tror jeg, som rører seg. Vi må vokte oss veldig for å dømme de kvinnene som flytter tilbake til sine voldelige menn. Debatten er ofte sånn at jammen, hun har blitt slått, hun har jo vært på krisesenter, og så ender altså livet hennes med at partneren eller ekspartneren tar livet av henne. Og så sier man at hun kan vel nærmest skylde seg selv. Jeg synes at vi må vokte oss vel for å stigmatisere kvinner som flytter hjem til voldelige menn, for det skjer noe med dem. Det skjer noe med en part som lever langvarig med en annen som utøver vold. Når det gjelder barn til kvinner som bor på krisesenter og som flytter hjem til sin voldsutøvende mann igjen, er det slik, som vi har vedtatt her i Stortinget gjennom familie- og kulturkomiteen, at krisesentrene skal ha meldeplikt til barnevernet dersom kvinner med barn flytter tilbake til menn der hvor mannen er voldsutøver. Så vi har på en måte ivaretatt det. Jeg må si, og det må jeg få lov til å si så statsråden hører det, at jeg er fryktelig stolt av handlingsplanen. Den er til og med oversatt til engelsk og heter «The turning point». Det har vært veldig godt å være fremst i klassen akkurat på dette feltet. Da vi var i FN, i Kvinnekommisjonen der, og også i Europarådet, i den subkomiteen jeg sitter i i forbindelse med vold i nære relasjoner, har jeg kunnet legge fram denne handlingsplanen. Det har vært unisont at dette har vært et usedvanlig godt arbeid. Derfor er det så utrolig viktig at vi greier å gjennomføre flest mulig av de 50 punktene. Jeg kan forsikre representanten fra SV at vi har lest handlingsplanen. Vi har lest den både på norsk og engelsk, og vi har lest den godt.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2008-04-03:
De lystelige tonene vi hører utenfor salen, kommer i en viss kontrast til det alvorlige temaet vi diskuterer. Men det er vel også slik at bak mange fine fasader i ulike hjem skjer akkurat det vi her diskuterer, uten at noen egentlig er klar over det. Det man ikke ser, det vet man ikke. Det blir heller ikke avdekket i den grad det bør, noe også saksordføreren var inne på. Jeg kan i grunnen på vegne av Kristelig Folkeparti slutte meg til det saksordføreren sa. Det er også som justisministeren sier, utrolig viktig at det er et felles politisk press og ansvar som følger med denne innstillingen, og alle de punktene som handlingsplanen refererer til, må også manifesteres i oppfølgingen når vi vedtar budsjetter bl.a. For egen regning vil jeg gjerne peke på et par punkter i handlingsplanen som kanskje går litt videre når det gjelder nære relasjoner enn det man umiddelbart tenker på. Det er for det første punkt 7 i handlingsplanen, nemlig rettssikkerheten for små barn i alderen 0 til 3 år, som det står, som dør plutselig og uventet. Jeg er veldig glad for at det nå skal gis et obligatorisk tilbud om dødsstedsundersøkelse. Det står i regi av helsetjenesten. Her er det et forskriftsarbeid som jeg nå forstår er i gang. Det er utrolig viktig sett fra vår side at man også får inn rettsmedisinsk kompetanse i dette arbeidet. Her snakker vi om de som ingen andre snakker for, nemlig de aller minste. Så vil jeg også peke på det som står bl.a. nevnt i punkt 26, om «Barn som lever med vold i familien». Her har vi hatt ulike prosjekter - også noen ble startet opp av den forrige regjeringen - for barn som er vitne til vold i familien. Vi vet dessverre at dersom det skjer, er det stor sannsynlighet for at det går videre til neste generasjon, at dette blir arvelig. Det er desto viktigere å sette inn tiltak for å unngå nettopp det. Så nevnte justisministeren barnehus. Vi er veldig glad for at justisministeren har fulgt opp det. Jeg skulle bare ønske at det også ble satt av midler til et barnehus i Oslo-Akershus, den største regionen i vårt land. Her har Oslo-benken og Akershus-benken møtt Redd Barna, som gjerne skulle ha sett at man fikk etablert et slikt tilbud i dette folkerike distriktet vårt.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2008-04-03:
Jeg har i grunnen bare lyst til å ta opp et par forhold i denne interpellasjonsdebatten. Det første er de nye arbeidstidsbestemmelsene. Det er i alle fall mitt inntrykk at det særlig i politidistrikter med relativt lav bemanning har blitt en meget stor utfordring i det hele tatt å kunne dekke distriktene på en god måte, ikke minst når man står overfor arbeidskrevende saker. Jeg er klar over at departementet har gitt direktoratet i oppdrag å se på effekten av disse endringene i arbeidstidsbestemmelsene. Det er noe vi imøteser fordi jeg tror konklusjonen kommer til å være ganske klar: Skal man kompensere for disse endringene i arbeidstidsbestemmelsene, trengs det betydelig ressursøkning. Det tror jeg den rapporten kommer til å vise. Selv om det er litt tilbakeskuende, må jeg, fordi vi har hatt en runde tidligere på dette, ta noen ord om politipostene. Siden statsråden glemte den tredje, kan jeg opplyse at det er Furuset i Oslo. Ja, det er riktig at disse ble nedlagt. Det var ikke Regjeringen som nedla dem, det var politimesteren i Oslo. Man kan si at Regjeringen kunne kanskje hindret det hvis det var ønskelig. Men situasjonen var den at politimesteren til og med overbeviste bydelspolitikerne, de helt lokale politikerne, om at man ville få en bedre politidekning med en mobil enhet som kunne være til stede og komme befolkningen til hjelp hele døgnet, dersom man nedla politipostene og istedet styrket de lokale politipostene. Det trodde man på. Men realiteten er at de fine ord ikke ble fulgt opp i handling, og jeg tror at alle som var med lokalt i denne prosessen, som selvfølgelig ikke nedlegger politiposter for moro skyld, gav sin aksept fordi de faktisk trodde på at den politidekning man fikk i stedet, ville sørge for en bedre og ikke en dårligere politidekning. Det bringer meg over til det representanten Dahl tok opp, nemlig spørsmålet når det gjelder Follo. Én ting er hva man nå framlegger som ønsket resultat av en omlegging, en annen ting er hva som faktisk kan bli resultatet. Den prosessen med nedleggelse av politipostene i Oslo er i hvert fall ikke noe eksempel til etterfølgelse. Jeg regner med at statsråden tar det med seg - selv med de pene ord som politimesteren i Follo serverer både til lokalpolitikere og til andre som har engasjert seg i denne saken.
André Oktay Dahl (Høyre), 2008-04-03:
Jeg har lyst til å berømme statsråden, som gjennom lengre tid har løftet et tema som veldig sjelden har fått det politiske fokus som det har fortjent. Den boken som statsråden har vært redaktør for, «Bjørnen sover», har gjort et sterkt inntrykk på alle dem som har lest den. Den er et veldig viktig bidrag til en pedagogisk forståelse av hva dette egentlig handler om, for det handler om enkeltpersoner som opplever det mest integritetskrenkende som tenkes kan, nemlig vold og overgrep fra dem som de skulle ha stolt aller mest på. Jeg tenkte at jeg her mot slutten skulle ta opp et tema som er litt paradoksalt når det skjer drap i nære relasjoner. Den konsekvente medieomtalen er ulik. Handler det om menn med innvandrerbakgrunn, handler det om æresdrap, men når det gjelder nordmenn flest ellers, handler det om familietragedier. Jeg tror det fører til at vi får et stort problem når vi skal debattere dette. Det handler egentlig om akkurat det samme, nemlig at man legger til grunn et skille avhengig av etnisitet for hva dette handler om. Handlingen er lik. Det er et brudd på menneskerettighetene. Det handler om at en person er avhengig av å bruke vold for å skape kontroll over omgivelsene og over andre mennesker. Hvis vi også i den offentlige debatt legger et slikt skille til grunn, kommer vi antakeligvis ikke til å løse problemene for veldig mange. Vi må ha en felles strategi, uavhengig av om det er mennesker med en annen etnisk bakgrunn, eller om det er mennesker med såkalt norsk etnisk bakgrunn. Æresdrap og familietragedier er akkurat det samme, men man stiller opp et kunstig skille når det gjelder overgrep og grov vold. For barn har effekten av krig versus vold i nære relasjoner vært vurdert. Det er faktisk slik at alle skulle tro at det å være i krig skulle være mye verre, men da sitter man i bomberommene og snakker sammen om det man opplever. Man opplever det sammen med noen andre. Når det handler om vold i nære relasjoner, skal man ikke snakke om det. Færrest mulig skal vite om det, og det skjer innen fire vegger. Så en del undersøkelser viser at barn faktisk kan ta større skade av vold i nære relasjoner enn av krig. Det er ikke for at man skal ønske seg krig, med det sier noe om at man kanskje, i likhet med det statsråden sa, må ha et enda større fokus på hva dette påfører barn psykisk. Ellers vil jeg støtte representanten Syversens ønske om et barnehus i Oslo-Akershus. Det har blitt foreslått i forbindelse med budsjettene. Det har blitt nedstemt, men det ligger inne en flertallsmerknad fra siste budsjett, hvor man åpner for det. Fra Høyres side forventer vi at det kommer midler på plass, slik at vi også kan få et barnehus i Oslo-Akershus senest i forbindelse med revidert budsjett. Vi har store forhåpninger til at man klarer å riste det ut av ermet, ikke minst på bakgrunn av denne debatten som har funnet sted her.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2008-04-03:
Jeg er så heldig at jeg er nestleder i styret for Hønefoss krisesenter. Det er landets flotteste krisesenter. Med statens 80 pst.-finansiering og i tillegg ekstra statlig finansiert advokathjelp er det veldig mange hos oss som får hjelp. Allikevel flytter fire av ti tilbake til voldsutøveren. Det er bra at vi har krisesentre, for vi hjelper tross alt seks av ti, men det vi ser, er antakeligvis bare toppen av isfjellet. Noen kommer forslåtte på natta med det de har, i en bærepose, og halvparten av dem som er på krisesenter i Hønefoss, er av utenlandsk opprinnelse. Mange av dem har blitt gift med norske menn som henter seg koner her og der, gifter seg, slår dem fordervet, blir skilt og finner seg en ny kone, som også havner på krisesenteret. Vi har konkurskarantene ved økonomiske misligheter, men ingen karantene for norske menn som igjen og igjen gifter seg, og slår på nytt og på nytt. Derfor må det enda mer åpenhet til om voldens ansikt, om voldens skader og om menneskerettighetene som vi faktisk har. Og det må bli større aksept for at nabokjerringa kan bidra til å stigmatisere, men også hjelpe til. Derfor håper jeg også, når statsråden nå sier at det skal opprettes flere sentre for Alternativ til Vold, at det også kan komme et til Hønefoss - jeg må i hvert fall be om at det blir vurdert - for vi kommer aldri dette til livs uten at det tilbys utstrakt behandlingshjelp til dem som slår.
Borghild Tenden (Venstre), 2008-04-03:
Innledningsvis ønsker jeg å takke interpellanten for at hun reiser dette viktige temaet. Som interpellanten sikkert er oppmerksom på, har Venstre liggende et representantforslag i komiteen som også omhandler dette temaet, der vi fremmer en rekke forslag. Jeg håper det er slik at man har lov til å mene noe, komme med forslag og se framover, selv om man har sittet i regjering, og selv om man har sittet med justisministeren. Venstre mener det er viktig å planlegge langsiktig for å få en forsvarlig bemanning innen politiet. Vi har fremmet forslag om å øke antall stillinger i politiet, fordi vi ikke ønsker en vekterstat, men et tydelig, aktivt og synlig politi. Venstre har foreslått at minst en fjerdedel av stillingene besettes i Oslo-området. Det er viktig at politiet har en bemanning som står i forhold til de oppgavene de skal utføre. Derfor lovet Bondevik II-regjeringen å fremme en bemanningsplan for politiet der man samlet vurderte behovet for personell i et lengre tidsperspektiv etter evalueringen av politireformens fase 2 i 2007. Hovedformålet var å sikre at man har tilstrekkelig bemanning også i framtiden for å møte de utfordringene politietaten står overfor de neste fem-ti årene. Etter at Bondevik II-regjeringen gikk av, fremmet Venstre i mai 2006 forslag om å vedta en slik bemanningsplan. Forslaget lød: «Stortinget ber Regjeringen etter evalueringen av politireformens fase 2 i 2007 komme tilbake med en samlet vurdering av behovet for tilgang på personell i et lengre tidsperspektiv.» Forslaget fra Venstre fikk enstemmig støtte. Etter Venstres syn er det behov for å øke satsingen på politiet, særlig for å styrke utetjenesten og arbeidet mot organisert - herunder økonomisk - kriminalitet. Politiets utetjeneste kommer i kontakt med befolkningen i mange ulike situasjoner - vanskeligstilte ungdommer, akuttpsykiatri, drapsåsteder. Utetjenesten har en aktiv rolle i lokalmiljøet som det er viktig å styrke. Venstre ønsker å utvide politireserven til 2 000 personer. Vi ønsker også å utvide bruken av politireserven i forbindelse med praktiske politioppgaver sammen med vanlige politifolk. Oslo har som landets hovedstad særlige utfordringer, det være seg organisert kriminalitet eller hvitvasking av penger. Derfor fremmet også Venstre et forslag om tiltak for å bekjempe juks og svindel og organisert kriminalitet i drosjenæringen. Drosjenæringen sliter med et betydelig tillitsproblem etter avsløringer om skattesvindel og etter at drosjesjåfører har vært innblandet i våpenomsetning for de kriminelle gjengene i Oslo. Dette går ut over det klare flertallet av drosjesjåførene, som driver på ærlig vis, og kundene, som kan oppleve utrygghet og ubehagelige situasjoner. Det er også uheldig ut fra den alminnelige rettsfølelsen at svindel og kriminalitet innen en næring ikke blir slått hardt ned på. Til slutt: Som nevnt innledningsvis har Venstre et representantforslag knyttet til økt bemanning i politiet liggende til behandling i komiteen, et forslag jeg håper vi får bred støtte for når det kommer til behandling i denne sal.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2008-04-03:
Jeg har behov for å ta ordet i denne debatten bl.a. fordi jeg antar at jeg er en av de kvinnelige representantene det vises til i interpellasjonen. Det er riktig, slik representanten Aspaker hevder, at det var representanten Sund og jeg som offentlig kommenterte saken da Rolf Terje Klungland opplevde en ubehagelig trakassering i desember. Men det er ikke riktig at vi vil endre politivedtektene. Vi mener politiet allerede har de virkemidlene som trengs, og muligheter til å foreta seg noe mot trakassering og sågar tyveri, som det var i dette tilfellet, som begge deler rammes av straffeloven allerede, som flere har hevdet i debatten. Vi trenger heller ikke å bruke mye ressurser, etter min oppfatning, på akkurat det, sammenliknet med langt mer alvorlig kriminalitet, som det jo er i Oslo og også i andre deler av landet. Fra representanten Sund og min side handlet utspillet vel så mye om å ta trakassering og seksuell trakassering mot menn alvorlig. I dag blir dette ofte møtt med latter, i likhet med det kvinner opplever i mye større grad og har opplevd til alle tider. Vi mener trakassering av den art som representanten Klungland ble utsatt for, er uakseptabelt, og det er like uakseptabelt om det rammer menn eller om det rammer kvinner. Det gjelder også uansett hvor det skjer, og det gjelder også om de som trakasserer, er prostituerte. Enkelte har ment at vi har vært ute etter å ta de utenlandske kvinnene som på grunn av fattigdom og elendige levekår i sine hjemland ulykksalig har havnet i prostitusjon her i Europa. Det er ikke riktig. Disse kvinnene trenger hjelp til å komme ut av den elendige situasjonen de er i, og det mest effektive ville være at norske menn viste ansvar og stoppet å kjøpe sex. I så måte mener i hvert fall jeg at forbud mot kjøp av seksuelle tjenester vil bidra i riktig retning. Men prostitusjon som sosialt problem vil ikke forsvinne selv om vi innfører et forbud. Tiltak for å hjelpe de kvinnene må vi fortsette med å iverksette, men den åpenbare prostitusjonen og trakasseringen vil det trolig bli mindre av. Det har vært oppe i debatten om det bildet som tegnes av Oslo, er reelt eller ikke, og om vi bidrar til å svartmale bildet av Oslo. Det jeg opplevde den dagen denne debatten startet, og dagen etter, var at mange var glad for at endelig var det noen som sa noe om det som mange hadde opplevd, men som man ikke ville si noe om fordi man ble latterliggjort. VG dokumenterte også at det i dagene som fulgte, ganske tidlig på kvelden og utover, foregikk trakassering hele tiden nedover Karl Johan. Til slutt tror jeg vi alle forstår at den aggressiviteten noen av disse kvinnene viser, er et uttrykk for desperasjon, og det må ikke være noen tvil om at de største ofrene i denne saken er de prostituerte. Likevel mener jeg at trakassering må slås ned på. Så til ressurssituasjonen i politiet, som også har vært et tema. Som medlem av finanskomiteen mener jeg det ikke akkurat er en overraskelse at det også i denne sektoren mangler folk mer enn penger, muligens.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2008-04-03:
Jeg vil takke interpellanten for å ha tatt opp et viktig tema. Et godt lokalt forankret politi er viktig for å kunne bekjempe vold og vinningskriminalitet og for å kunne arbeide forebyggende. Å sikre folk en trygg hverdag vil alltid ligge til grunn for politiets arbeid, uavhengig av samfunnsmessige endringer. Det som har endret seg, er den måten politiet skal klare å møte de utfordringene på som dagens og framtidas samfunn vil medføre for å sikre folk en trygg hverdag. Da jeg vokste opp, ble vi i stor grad fortalt at hvis vi ikke var snille gutter, ville politiet komme og ta oss. Det hadde nok en viss preventiv effekt, men skal vi følge lov og orden på grunn av frykt eller på grunn av respekt? På enkelte politibiler her i Oslo står det: Vi er her for en tryggere hverdag. Signaleffekten av å fronte politiet som en beskytter og ikke som en frihetsberøver har stor betydning for politiets tillit. Et annet element som skaper tillit, er den lokale forankringen norsk politi har. Venstre har flere ganger, senest i forbindelse med behandlingen av inneværende års budsjett, understreket at det er behov for økt satsing på politiet, særlig for å styrke utetjenesten og arbeidet mot organisert, herunder økonomisk, kriminalitet. Utetjenesten har en aktiv rolle i lokalmiljøet som det er viktig å styrke. En mer aktiv utetjeneste er viktig for å sikre et effektivt politi med fokus på god publikumsservice, som òg interpellanten har påpekt. For at politiet skal klare å møte de utfordringene som kommer, er et forvaltningssamarbeid mellom etatene viktig, noe som flere talere har vært inne på. Bondevik II-regjeringen la stor vekt på dette i arbeidet med politirollemeldingen, og jeg er, i likhet med interpellanten, bekymret for utviklingen på dette området. At det skjer omstruktureringer og etableringer av nye samarbeidskonstellasjoner når det gjelder vaktsamarbeid, er etter min oppfatning naturlig. Det viktige er at det ikke blir så lange utrykningsavstander, med dertil bruk av tid, at folk føler utrygghet på grunn av det. Det finnes dessverre en del slike eksempler. Til slutt vil jeg minne om at Venstre har et representantforslag om økte politistillinger som ligger til behandling i justiskomiteen. Får vi støtte for det forslaget, vil det øke politiets lokale forankring, som igjen medfører økt nærhet og økt trygghet.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2008-03-04:
Dette er en sak som engasjerer lokalt, det har vi visst. Det er også en sak som engasjerer i denne salen, det har denne debatten vist. Representanten Kvassheim hadde i sitt innlegg en liten visitt til meg. La meg gjøre det klart for representanten Kvassheim: Miljøvernminister Knut Arild Hareide gjorde et godt arbeid i 2005 da han fattet sitt vedtak ut fra det faktagrunnlaget som fantes i 2005. Men vi har altså i dag i seks timer sittet og diskutert en annen sak og faktagrunnlaget der. Når det viser seg at det faktagrunnlaget vi brukte i 2005 og har brukt tidligere, er fra andre områder i Norge hvor vi har villrein, og ikke eksplisitt dette, ønsker Kristelig Folkeparti å innhente kunnskap om villreinens levekår i dette området, for så å bruke den i det videre arbeidet. Jeg har også lyst til å kommentere representanten Breens innlegg i forhold til opprettelse av nasjonalparker, særlig Dovre. Jeg synes det var en meget spesiell tilnærming. Det er ikke tvil om hvilken regjering som opprettet Dovre nasjonalpark. Det var Bondevik II. Men jeg synes at vi nå skal løfte blikket litt og gjøre denne saken til det den dreier seg om, at vi nå ønsker å innhente ny kunnskap for så å komme noen steg videre. Statsråden bekrefter i sitt innlegg at han ønsker å følge flertallets merknader om å iverksette en kartlegging. Det er meget hyggelig, for jeg tror at i litt vanskelige saker er det bare gjennom kompromisser at vi kan komme videre. Derfor vil Høyre og Kristelig Folkeparti omgjøre sitt forslag til et oversendelsesforslag, med den tiltro til statsråden at han vil følge opp, og at vi vil få oss forelagt saken i høstsesjonen 2012. Forhåpentligvis vil noen av oss sitte her da, og vi skal være beredt til å ta debatten om den videre utvikling av denne veien.
Hanne Dyveke Søttar (Fremskrittspartiet), 2008-03-04:
Jeg synes det er bra at Snøheimveien blir satt på kartet igjen, men jeg hadde håpet at saken skulle bli ferdig i dag. Det tror jeg dessverre er å håpe på for mye. Det er et stort lokalt, til dels nasjonalt, engasjement rundt bevaring av veien, og jeg tror nok ikke at dagens vedtak vil gjøre engasjementet mindre. Kommunene rundt nasjonalparken har akseptert mesteparten av de kravene som har blitt stilt, men jeg tror likevel ingen kan si seg fornøyd med dagens resultat. Det er for lite konkret. En ting som kan synes lite vektlagt i debatten, er det faktum at det har gått vei inn i området i mange generasjoner. Allerede i 1834 var veien inn til foten av Snøhetta avmerket på kart. Dette viser at veien i skytefeltet ikke bare er et resultat av Forsvarets virksomhet, men at veien faktisk har vært brukt i over 150 år. Det betyr også at man ved en fjerning av Snøheimveien vil fjerne en godt innarbeidet adkomst som altså har bestått lenge. Adkomstene går mer eller mindre parallelt, og det er nok ganske naturlig at da den nye veien kom på 1950-tallet, var det den som ble brukt, og ikke den gamle. Standarden var bedre på den nye, og den gamle har ikke blitt vedlikeholdt i det hele tatt siden den nye ble åpnet. Dovre kommune har i et av sine notater sagt at rettighetsforholdene knyttet til veien må utredes, og da med bakgrunn i at den faktisk er så gammel som den er. Jeg synes Dovre kommune her er inne på noe vesentlig som også må sees på som en del av helheten. Fremskrittspartiet ønsker å overlate alle delene av forvaltningen av veien til Dovrefjellrådet eller til Dovre kommune når Forsvaret ikke lenger har behov for å disponere den. Vi synes det er riktig, da Dovre kommune som lokal planmyndighet selvfølgelig vil ha respekt for området, og at kommunedelplanen for Hjerkinn skytefelt på alle måter er i tråd med Stortingets forutsetninger som ble lagt i vedtaket om nedleggelsen av Hjerkinn skytefelt i 1999. I Adresseavisen den 8. februar i år uttalte Arbeiderpartiets fraksjonsleder, Asmund Kristoffersen, at det er liten tvil om at det er et flertall på Stortinget for å bevare veien. Men han sier også at det ikke er vanlig å gjøre stortingsvedtak som instruerer egen regjering. Vel, hvis jeg ikke har tatt helt feil, så er det faktisk en av Stortingets oppgaver. Hvis Stortinget sier til Regjeringen at veien skal bevares, så skal veien bevares, verre er det ikke. Jeg har et håp, og jeg oppfordrer selvfølgelig alle til å votere for det de mener er riktig i denne saken, uansett partitilhørighet, slik at vi får et vedtak som dokumenterer dette flertallet. Helt til slutt: Jeg vil med dette fremme Fremskrittspartiets forslag i saken, men vil samtidig be om at voteringen blir lagt opp slik at vi kan stemme for forslagene fra Høyre og Kristelig Folkeparti subsidiært.
Hanne Dyveke Søttar (Fremskrittspartiet), 2008-03-04:
Jeg må si at jeg ble litt mer rolig etter at jeg hørte statsråden i dag, men jeg vil bare ha en bekreftelse på det som ble sagt. I det nevnte brevet står det at de «indre 4 km av veien skal frigis i løpet av fase l og er planlagt fjernet innen utgangen av 2012». Betyr det at de tankene blir lagt på is til den utredningen er ferdig?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2008-03-04:
I det brevet som Miljøverndepartementet har sendt til komiteen, argumenterer man over to sider for at veien fjernes. Så sier statsråden avslutningsvis på to linjer at man skal komme tilbake til denne saken etter at den er nærmere vurdert. Er det det statsråden i dag gjør i Stortinget? Kom han tilbake til saken etter at den er blitt nærmere vurdert, og konkluderer med at ja, det skal skapes usikkerhet om vedtaket om å fjerne veien står ved lag, fordi det nå skal startes et femårig utredningsprosjekt, hvor utfallet er helt åpent. Da har han altså beveget seg langt i forhold til det som står i brevet til komiteen, og det er en dramatisk ny vending i en viktig miljøsak - ikke en bitte liten miljøsak. Jeg stiller meg sterkt undrende til det miljøvernministeren sier i brevet til komiteen om at det har svært begrenset verdi å innhente ny informasjon i en tid da dette området er under rehabilitering, og dermed forstyrre den normale aktiviteten, når han kom til at det er en så genial løsning i en vanskelig sak for Regjeringen.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2008-03-04:
Dette er en gledens dag, innledet statsråden innlegget sitt med. Jeg synes han var vesentlig bedre da han leste fra brevet fra Miljøverndepartementet - men det er nå så. Der står det nemlig at verdien av å tilbakeføre dette området er stor når det gjelder natur, og når det gjelder dyreliv. Det står også at dette vil være et tilbakeføringsprosjekt som vil kunne vekke internasjonal oppmerksomhet og interesse. Frykter ikke statsråden at dagens regjering skaper usikkerhet om dette området, og at det vil føre til det motsatte, nemlig at man vil undres over om denne regjeringen vil videreføre den forrige regjeringens politikk for disse viktige naturområdene? Jeg har også lyst til å utfordre statsråden når det gjelder hvilken overføringsverdi dette kan ha for andre saker. Innebærer dette at det er fritt fram for nye omkamper og i andre vernesaker bare det tjener den store kunst å inngå gode kompromiss, noe som synes å være overordnet for miljøvernministeren?