trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2014-12-16:
Jeg må først få berømme Venstre for å ha fremmet disse forslagene. Det er helt på sin plass, synes jeg, at vi diskuterer studentenes særegne helseutfordringer og mulighetene for å føre en god helsepolitikk overfor studentgruppen her på Stortinget. Det er all grunn til å ta de helseutfordringene som undersøkelser nylig har vist oss er i studentbefolkningen, på alvor. Det handler om flere ting. For noen er nettopp den perioden der en begynner på høyere utdanning, et sårbart tidspunkt i livet. Vi vet at det er det tidspunktet der mange mister kontakt med helsetjenesten og andre tjenester i hjemkommunene. Det er også slik, som representanten Kjenseth påpekte, at studentsamskipnadene er en egen form for velferdsorganisering på siden av det offentlige tilbudet, men som spiller en viktig rolle en del steder i landet, og kan spille en viktigere rolle hvis vi ønsker det. Å ta denne delen av studentpolitikken og helsepolitikken på alvor er en langsiktig investering i noe viktig, og på et tidspunkt der vi har bl.a. muligheten til å gjøre en bedre innsats for å hindre at unge mennesker utvikler psykiske problemer. Seksuell og reproduktiv helse må være en del av dette arbeidet. SV ønsker, slik som vi har vist i behandlingen av tidligere saker i Stortinget i år, å utvide ordningene med gratis prevensjon til ungdom. Vi mener at det representantene peker på i forslaget knyttet til psykisk helse, er viktig, og derfor har vi blitt med på forslaget om å be regjeringen komme tilbake med øremerkede midler til psykisk helsepersonell i samskipnadene i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Vi synes også at forslaget om å se på muligheten for å ha to fastleger er et spennende og viktig forslag. Der har flertallet nå lagt seg på en langt mer moderat formulering enn i Venstres opprinnelige forslag. Nå ønsker vi i mindretallet i komiteen å utrede dette. Det kan jeg vanskelig se koster de store pengene, og jeg er derfor litt forundret over at det skal være noe Venstre ikke kan støtte, med henvisning til sin budsjettavtale. Når jeg nå har sagt en del pent om Venstres forslag, må jeg også få lov til å si at jeg kan aldri huske å ha opplevd før i Stortinget at et parti har stemt imot sine egne forslag i sitt eget Dokument 8-forslag. Det er spesielt og litt skuffende for dem av oss som synes flere av forslagene er gode, og vi har til og med prøvd å fremme dem i en mer moderat form enn det Venstre foreslo selv. Representanten Kjenseth sa at det hadde skjedd noe siden mai, og det må ha skjedd litt av hvert. Jeg skjønner at det er visse ting Venstre ikke kan gjøre av hensyn til budsjettavtalen, men det er vanskelig å forstå at alle disse forslagene omfattes av den. For dem som gjør det som ville kostet penger, er det bare å konstatere at Venstre ikke har prioritert de forslagene som de selv har fremmet i dette Dokument 8-forslaget, så høyt at det var blant det Venstre prioriterte å gi de pengene Venstre fikk ut av budsjettforliket, til. Det tror jeg vil bli lagt merke til av dem som brenner for de forslagene som Venstre også har fremmet her. SV vil stemme for de forslagene vi er med på å fremme i innstillingen.
Audun Otterstad (Arbeiderpartiet), 2014-12-16:
Det er ganske rørende at representanten Nesvik går på talerstolen og er bekymret for behandlingskøer, samtidig som han salderer budsjett ved å kutte til sykehusene, ved å kutte til helseregionene, ja, ved å kutte i muligheten til å utvide behandlingstilbudet og øke kvaliteten i sykehusene. Ta f.eks. mitt eget lokalsykehus, St. Olavs Hospital, som neste år må kutte 100 mill. kr fordi representantene fra Fremskrittspartiet og Høyre salderer sine budsjett med kutt til sykehusene, med kutt til fellesskapet, samtidig som de gir store skattekutt til Norges aller rikeste. Det er den måten Høyre og Fremskrittspartiet salderer sine budsjett på. Så står representanten Nesvik her og sier at det ikke er noen garanti for at man får refundert det man er blitt behandlet for. Det var ordrett det han sa. Så sier helseministeren at vi skal ha et tilsagn om behandling. Men hvorfor i alle dager skal man ha et tilsagn om behandling hvis det ikke er noen garanti for at man får refundert det? Hvis man har en forhåndsgodkjenning, vet man at enten får man det godkjent, eller man får det ikke godkjent – ingen falske forhåpninger. Det er ikke sånn at vi er imot å sende pasienter til utlandet. Da hadde vi vært imot hele direktivet. Vi er for at de skal få en avklart situasjon, at de vet om de får refundert, eller om de ikke får refundert, ikke at man skal ha en svevende situasjon der man, som representanten Nesvik sier, ikke har noen garanti.
Audun Otterstad (Arbeiderpartiet), 2014-12-16:
Ved framleggelsen av SHoT-undersøkelsen uttrykte helseministeren at han ville satse på det psykiske helsetilbudet i kommunene og nevnte ikke det psykiske helsetilbudet som studentene selv har bygget opp for sine egne penger i fellesskap, med flere psykologer, i flere store byer, på flere store studiesteder, med ett eneste ord. Mener helseministeren at det psykiske helsetilbudet som studentene har bygget opp, ikke har effekt?
Audun Otterstad (Arbeiderpartiet), 2014-12-16:
Nå bekrefter Høie det som det er felles enighet om i komiteen, nemlig at det er en effekt av at det psykiske helsetilbudet er bra. Grunnen til at det er bra, er jo at det er spesialrettet mot studenter. Det er psykologer og helsepersonell som jobber mye med studenter, og som har god kunnskap om hverdagen, livet og utfordringene som er spesielle for studentene – noe som vi er enige om – fordi de er i en spesiell livssituasjon. Da er det underlig – hvis man er enig i at et tiltak har effekt, og at man ser at det er et forebyggende tiltak som griper raskt inn – at man ikke vil satse på det. Hvorfor mener helseministeren at det er en motsetning i det å satse på det kommunale psykiske helsetilbudet og det å satse på et psykisk helsetilbud i regi av studentene?
Audun Otterstad (Arbeiderpartiet), 2014-12-16:
Jeg er enig med helseministeren i at tilgjengelighet er viktig. Det er derfor vi i vårt alternative statsbudsjett foreslår 10 mill. kr spesielt til psykisk helsehjelp og 5 mill. kr til forebygging for studenter på institusjonene. Det sier studentene selv at kan kutte ventetiden på psykolog fra tre måneder, ved enkelte samskipnader i dag, til én til to uker. Mener helseministeren at det å stå i kommunal helsekø når man har eksamen uka etter, og få time og behandling en måned etter eksamen, er tilstrekkelig hjelp?
Audun Otterstad (Arbeiderpartiet), 2014-12-16:
Med fare for å bli møteplager: Representanten fra Høyre uttrykte at det var små forskjeller. Jeg er enig i at det er små forskjeller i analysen, og jeg er helt enig med representanten i at studenter også er ulike mennesker, selv om de er i en spesiell livssituasjon. Men det var ikke det som var poenget med at de har en egen helsetjeneste. Det er nettopp fordi de er i en spesiell livssituasjon at det er deres helsetjeneste, studentenes helsetjeneste – som faktisk er det nærmeste de kommer primæromsorgen når de er borte fra der de vanligvis har fastlegen sin, der de har vokst opp – de kjenner som sin egen primæromsorg. Det fantastiske med studentenes psykiske helsetilbud er jo at det er tidlig innsats – det er vi enige om at er så viktig for å forebygge lengre sykdomsforløp, for å hjelpe den enkelte raskt og for å bidra til mer mestring. Så jeg er ikke enig i at det er små forskjeller når det gjelder det tiltaket vi foreslår i vårt alternative statsbudsjett, for det kan kutte ventetiden fra tre måneder til en–to uker på de ulike stedene. Det kan være det avgjørende før eksamen, når man virkelig trenger hjelp. Så ble det et mantra i løpet av forrige periode, inn mot stortingsvalget, at vi skal stemme for det vi er for, og imot det vi er imot. Hvis det var på den bakgrunnen man innsatte en ny regjering, er det spesielt at man stemmer imot sine egne forslag. Hvis det stemmer at studentene får en del av stortingsmeldingen om primæromsorgen, er jeg veldig fornøyd. Da vil jeg berømme helse- og omsorgsministeren for det, for at man utreder muligheten for at studenter skal få flere fastleger. Men det er faktisk sånn at vi kan jo handle selv om det kommer en strategi i 2016 om ungdomshelse. Det er vi også enige om at er kjempebra. Det er flott at den nye regjeringen ønsker det, det ønsker vi velkommen, men vi er jo spente på å se hva som faktisk står i den strategien. Men det kan ikke være sånn at vi ligger og venter i et og et halvt år til det kommer en strategi – og kanskje to år hvis den blir utsatt – vi må faktisk handle. Og når tallene viser at én av fem studenter har alvorlige psykiske helseplager, sier det seg selv at det er samfunnsøkonomisk veldig lønnsomt å sørge for at flere studenter mestrer hverdagen sin, og at flere studenter kommer seg gjennom. Så til det aller siste: Jeg vil ta opp mindretallsforslagene fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet, SV og Senterpartiet. Det er en inkurie der. Det er altså ikke forslag fra fire partier, det er forslag fra tre partier – det er bare Senterpartiet som har blitt så stort på meningsmålingene at vi syntes det var kult å nevne dem to ganger.
Audun Otterstad (Arbeiderpartiet), 2014-12-16:
Det blir litt sånn underlig for meg når partiene skal komme opp her og være høye og mørke tvert. Det blir vanskelig om vi i en politisk sak skal snakke om de siste åtte årene. Men det er greit for meg, vi kan godt snakke om da Arbeiderpartiet satt i regjering, da vi ga kommunene enorme tilskudd, over 60 mrd. kr mer. Vi hadde en opptrappingsplan innenfor det psykiske helsetilbudet i kommunene. Det ble ansatt over 10 000 årsverk innenfor det psykiske helsevernet i kommunene. Planen, utvidelsen og løsningene det snakkes om her – ja, vi har bygd det ut. Vi prøvde å ansette flere i skolehelsetjenesten med 180 mill. kr, men vi har sett og evaluert. Og hva var det vi så? Jo, det er helt riktig, som representanten Wilhelmsen Trøen sier, at kun 50 pst. brukte pengene på det de virkelig skulle gå til. Det måtte sterkere lut til, sterkere lut som denne regjeringen var villig til å bruke når det gjelder ruspasientene. Vi mener at det også må gjøres innenfor det psykiske helsetilbudet, derfor legger vi inn ekstra penger og øremerker dem til skolehelsetjenesten. Det er ikke noen motsetning i det – det tror jeg representanten Kjenseth er enig i også – å satse på skolehelsetjenesten eller å bevilge så lite som 10 mill. kr til det psykiske helsetilbudet til studenter, til å få psykologer nok, til å få helsepersonell nok, til å kutte køen så flere kommer seg gjennom eksamen. Det er jo det dette handler om. Så kan vi godt ta en kaffe og diskutere de siste åtte årene i rød-grønn periode, og vi kan diskutere muligheten for deltidssykmelding for studenter, vi kan diskutere studielån, vi kan diskutere studentboliger, og vi kan diskutere hvordan vi skal gjøre tilværelsen bedre. Poenget her er nå at i et forsøk på å berømme regjeringen for å komme med en ungdomsstrategi, sier jeg også at vi ikke kan stoppe opp. Dette engasjementet for psykisk helse opplever jeg at også er hos komitélederen, hos helseministeren – jeg opplever det i hele salen – så at det skulle være så kontroversielt å si at vi ikke kan stoppe opp, at vi må gjennomføre tiltak, det sliter jeg litt med å forstå. Da peker vi på et konkret tiltak. Jeg synes dette var kjempebra. Venstre skal ha ros for det hvis den gode dialogen har ført til at helseministeren bruker deler av primæromsorgsmeldingen på studentene og unge voksne, men den gode dialogen burde kanskje også vært før man fremmet et Dokument 8-forslag. Men det må være opp til Venstre å vurdere, det skal ikke jeg legge meg noe mer borti.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2014-12-16:
Det kan sikkert diskuteres hvem som er høye og mørke i denne debatten, men det går noen skillelinjer. Jeg tror vi er enige – de fleste av oss – om at vi ønsker å sette pasienten i sentrum. Men så begynner diskusjonen om virkemidlene. Vi trekker ikke ned rullegardinene i Arbeiderpartiet fordi om vi er varsomme og forsiktige med hensyn til det som her er et helsemarked. Vi trekker ikke ned rullegardinene fordi vi sier nei til et fritt behandlingsvalg for pasienter. Det er det stikk motsatte vi gjør. Vi setter pasienten i sentrum. Vi ønsker å ha styring over og prioritering av hvem som trenger behandling innenfor gitte ressurser. Dessuten har vi mer ressurser. Representanten Nesvik sier at det aldri har blitt bevilget så mye penger. Men det har heller aldri vært et så stort behov. Det har aldri vært så mange mennesker i dette landet som trenger helsehjelp. Mens representanten Nesvik og hans kolleger bruker over 10 mrd. kr på skattekutt i dette budsjettet og i det forrige budsjettet, bruker vi det på sykehus og på velferdsgoder isteden. Derfor har vi mer enn Fremskrittspartiet og Høyre og støttepartiene til helsevesenet og til dem som trenger hjelpen vår, det være seg innenfor helsevesenet eller innenfor kommuner, skole, andre velferdstjenester osv. Det er de store forskjellene her. Dette er faktisk også et verdivalg og en viss aktsomhet fra vår side for å sikre at vi gjør de rette prioriteringene, og sikre at vi har et nasjonalt helsevesen som ivaretar alle pasientene, også dem som trenger det aller mest. Hvem er det som har disse mulighetene? La oss stille spørsmål om det: Hvem er det som har disse mulighetene? Er vi med og kaster blår i øynene på folk? Hvis en ikke har en forhåndsgodkjenning, kommer kanskje folk tilbake fra behandling i utlandet med en millionregning som de ikke får dekket, og så har vi sendt ut signaler om at de kanskje kan få den dekket. Da synes jeg det er mye mer realt å si at det skal være en forhåndsgodkjenning, så en vet hva en har å forholde seg til. Dette er ikke et enten–eller, det er et både–og. Men det ligger også en viss varsomhet og en viss prioritering i dette. Hvis man ser dette i sammenheng med fritt behandlingsvalg, er dagens regjering med støttepartiene, særlig Venstre, i ferd med å utvikle et helsemarked som ikke er til det beste for dem som trenger det mest.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2014-12-16:
Det er ganske rørende å se hvor travelt Arbeiderpartiet nå har det. Jeg har deltatt på debatter i Velferdstinget i Oslo og Akershus, jeg har snakket med studenter. Mange av de studentene forteller at de utfordringene de står i som studenter, ikke er nye for dem. De hadde ønsket en mer tilgjengelig skolehelsetjeneste, særlig guttene sier at de ønsker seg en mer tilgjengelig skolehelsetjeneste gjennom hele skoleløpet. Derfor er det viktig å bemerke at fra de 180 mill. kr som den rød-grønne regjeringen satset innenfor skolehelse og helsestasjonstjeneste, så har altså regjeringspartiene – sammen med Venstre og Kristelig Folkeparti – økt dette beløpet til 450 mill. kr i 2015. Det er en kraftig satsing på det som kanskje er det aller, aller viktigste for mange barn, unge, unge voksne og studenter. Det er ingen radikal endring som denne SHoT-undersøkelsen fra 2014 viser, den viser en gradvis endring, så selv om de rød-grønne ikke prioriterte å satse på dette i sin regjeringstid, var de vel ikke helt uvitende om de utfordringene som barn, unge og studenter sto i.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2014-11-12:
På vegner av representanten Trygve Slagsvold Vedum og meg sjølv vil eg setje fram eit representantforslag om forbod mot omsetning av dei genmodifiserte maislinjene T25 og NK 603.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2014-11-12:
Mennesket er heilt avhengig av naturens mangfald: til mat, medisinar og klede – og til ei rekkje tenester som pollinering og klimasystemet. Vi kan rett og slett ikkje leve utan eit rikt naturmangfald. Verdas leiarar har derfor sett eit globalt mål om å stanse tapet av naturmangfald – som no er historisk høgt – og sikre at vi har robuste økosystem på plass innan 2020. Dei måla skal vi følgje opp her i Noreg. Eit av dei viktigaste tiltaka innanfor dette er frivillig skogvern, som var høgt prioritert og vart kraftig styrka dei siste åra med raud-grøn regjering. Alt dette veit statsministeren, for i eit intervju kort tid før valet, sa ho: «I skogen lever 60 prosent av artene i Norge og omtrent halvparten av de truede artene. Vi må derfor trappe opp skogvernet gjennom flere avtaler med skogeierne om frivillig vern.» Og vidare: «Det trengs en ny giv i miljøpolitikken. Under dagens regjering har klassisk naturvern blitt nedprioritert. Det går sakte med vern av skog, selv om skogeierne har tilbudt store arealer.» Etter desse utsegnene frå opposisjonsleiar Solberg er det ikkje rart at dei som jobbar med desse spørsmåla, hadde forventningar. Det var eit felles krav frå skogeigarar, industrien og miljøorganisasjonane – i ein allianse – om at det skulle styrkast. For eksempel seier fagsjef i Norsk Industri, Marit Holtermann Foss: «Økt skogvern er en forutsetning for at industrien skal kunne levere bærekraftige produkter fra skogen.» No veit vi resultatet. I forslaget til statsbudsjettet for 2015 er støtta til skog kutta med to tredjedelar, frå 336 mill. kr i år ned til 121 mill. kr neste år. Mitt spørsmål til statsministeren, som brukte ordet «nedprioritere» om den raud-grøne naturvernsatsinga, er: Korleis vil ho beskrive regjeringas skogvernbudsjett, og kva vil ho gjere med det?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2014-11-12:
Det stemmer at det hadde opparbeidd seg ein kø til 2012, og at det gjorde det heilt nødvendig med ei kraftig styrking av skogvernet, men òg at det låg ein opptrappingsplan vidare. Men det stemmer ikkje at den køen er avvikla. Tvert imot står det ei rekkje prosjekt i kø. Eg må berre vise til at Skogeierforbundet stadfestar det. Dei sende nyleg ut ei melding der dei skriv: «De 121 millionene vil i hovedsak gå til Statskog som erstatning for skog som allerede er vernet som naturreservater.» Og vidare: «Med reduserte bevilgninger får vi en ny kø av ferdig forhandlede tilbud.» Vi har altså no fått ny kø, ikkje styrking. Dette går inn i eit mønster av svekka naturvernsatsing, scooter, ingen nye verneområde og nedprioritering av prioriterte arter i budsjettet. La meg no spørje statsministeren på ein litt annan måte: Kva er dei to–tre store naturvernsatsingane regjeringa til no har presentert i budsjettet eller andre stader? Gje eit par–tre eksempel på store naturvernsatsingar til no.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2014-11-12:
«På nettsidene til Klima- og miljødepartementet står det at dei genmodifiserte maistypane T25 og NK603 har «i praksis vært godkjent for omsetning i Norge i flere år», fordi dei er godkjende i EU. Er det fleire av dei genmodifiserte plantene som ligg til handsaming i Miljødirektoratet, regjeringa vurderer som «i praksis godkjende», og kva GMO-ar gjeld dette?»
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2014-11-12:
Ein kan jo bli ør av mindre! Men la oss iallfall einast om to ting: Det eine er at det er veldig bra at vi har ei god genteknologilov i Noreg, som skal bestå. Det andre er at eg har hatt eit gledeleg gjensyn den siste tida med den kongelege resolusjonen frå 14. desember 2012, og det var heilt korrekt sitert frå den – som elles handla om raps og ikkje mais. Men: Debattens kjerne er jo ikkje om det er automatikk i at ein GMO vert godkjend i Noreg, men kva som er rettstilstanden mens han er til vurdering. For det er heller ikkje tvil om, slik eg forstår det, at vi har ein rett til å seie nei til dei, som vi har gjort. Mi beste forståing er at mens ein GMO er til vurdering i regjeringa og fagetatane, så kan han ikkje innførast. Det er altså ikkje slik at då har ein sagt ja – då vurderer ein spørsmålet. Det er dette eg gjerne vil ha klima- og miljøministerens syn på, om ho kan forstå, om ho meiner at dei er godkjende, sjølv om dei no er til vurdering.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2014-11-12:
Eg trur vi òg kan einast om at 15 år er ganske lenge i politikken. Men det som er ekstremt viktig å avklare, er om det er slik at ei sak automatisk er godkjend idet ho er godkjend i eit EU-land. Slik forstår ikkje eg det, og no forstår eg at klima- og miljøministeren heller ikkje forstår det slik, men at ho er einig i at når ei sak er til vurdering, så er det ei saksbehandlingstid der saka ikkje automatisk er godkjend. Dette er svært viktig, for det er ein del slike produkt til vurdering no, og då er det viktig at det er ei reell moglegheit til å ta den avgjerda – utan at ho er førehandsgodkjend. Så har eg merkt meg at både Mattilsynet og andre etatar har forstått det slik at den aktuelle maislinja ikkje var godkjend fordi ho var til vurdering. Men det aller viktigaste etter mitt syn er at klima- og miljøministeren no kan bekrefte, noko eg håper at ho kan, at dei sakene som no er til vurdering – og som ikkje har vore det like lenge – faktisk ikkje er godkjende, men at regjeringa har ein reell moglegheit …(presidenten klubber.) (presidenten klubber.)
Terje Breivik (Venstre), 2014-11-12:
Eg har gleda av på vegner av meg sjølv, Trine Skei Grande, Abid Q. Raja og Ola Elvestuen å setja fram eit representantforslag om å gjera barnelova til ei rettigheitslov.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2014-11-12:
Arbeiderpartiet er for statlig eierskap, men har et pragmatisk syn på hva staten skal drive med, og hvordan. Formålet kan være ulikt: å sikre inntektene fra våre naturressurser eller ivareta andre viktige samfunnshensyn, som med Norsk Tipping eller Vinmonopolet. Det kan også handle om rent kommersielle interesser, og da forventer vi at selskapene drives etter forretningsmessige prinsipper, gjerne i sameie med private interesser. Statlig eierskap er ikke en sovepute for virksomheter som drives ulønnsomt, eller som har mistet sin posisjon i markedet. Vi har også et pragmatisk syn på eierandelens prosentsats, eksempelvis slik vi så da Hydro inngikk allianse med brasilianske Vale. Nå har regjeringen varslet nedsalg i statlig virksomhet. Kritikken av staten som eier har kommet i hovedsak fra Høyre og Fremskrittspartiet i denne sal, og nå ser vi at regjeringen har solgt alle aksjene i Cermaq, de har børsnotert Entra og bedt Stortinget om fullmakt til å selge seg helt ut av en rekke statseide selskaper, inkludert Flytoget. Hovedbegrunnelsen er maktspredning og styrking av det private eierskapet. Men er det det vi ser som resultat av denne politikken, eller er det en rent ideologisk tilnærming? Her er det snakk om store milliardverdier, og det er grunn til å anta at vi i hovedsak vil se utenlandske kjøpere, blant dem store fond, og ikke i hovedsak norske private miljøer. Om vi sammenligner staten som eier i delprivatiserte og børsnoterte bedrifter med selskap på børs, med spredt eierskap, ofte med innslag av institusjonelle utenlandske eiere som store fond, er det på ingen måte åpenbart at statlig eierskap gir mindre maktspredning enn om de nevnte fondene kjøper ut statens eierandeler. Der hvor staten har vært eier, har selskapene gått godt, gitt gode marginer og god inntjening til fellesskapet, så det er ikke penger Norge trenger ved et slikt nedsalg. Jeg ønsker å vite hvilket belegg statsministeren har for å hevde at det statlige nedsalget vil føre til mer maktspredning, mer privat eierskap og mer norsk eierskap i det norske kapitalmarkedet.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2014-11-12:
Takk for et tominutters sammendrag av stortingsmeldingen. Jeg fikk ikke svar på spørsmålet om hvorvidt dette nedsalget vil føre til styrking av privat eierskap og maktspredning. Men la meg ta et konkret oppfølgingsspørsmål. Statskog forvalter i overkant av en femtedel av landarealet i Norge, inkludert store skogarealer. Dette er et eksempel på noe som har vært felleseie i vårt land, som har fungert godt, og som har gitt allmennheten god adgang til skogens mange gleder, bl.a. jakt og fiske. Nå vurderer regjeringen ulike modeller for privatisering av Statskogs virksomhet. Dette har vakt stort engasjement. Norges Jeger- og Fiskerforbund, med tusenvis av medlemmer landet rundt, advarer sterkt mot regjeringens privatiseringsplaner. De sier at jakt har blitt nesten uoppnåelig i deler av landet, med unntak av steder der det er tilgang til jakt og fiske på statsgrunn. Denne nedsalgspolitikken er en måte å endre hvordan Norge ser ut og fungerer. Det er iallfall ikke å styrke nordmenns adgang til det som er felleseie, og derfor stiller jeg spørsmålet: Hvordan er regjeringen uenig med Jeger- og Fiskerforbundet i denne saken?
Erna Solberg (Høyre), 2014-11-12:
Jeg er glad for at Arbeiderpartiets parlamentariske leder understreker at Arbeiderpartiet har et pragmatisk forhold til statlig eierskap. Det høres ikke alltid slik ut i debatten. Det høres heller ikke alltid ut som man har husket sin egen historie. Vi har også et pragmatisk forhold til dette, men vi har et systematisert pragmatisk forhold til det. Derfor har vi lagt frem en stortingsmelding som kategoriserer ut fra prinsipper hvordan eierskapet skal være. Det er noen viktige, store bedrifter som staten skal ha et stort eierskap i, fordi de betaler i forhold til infrastruktur i Norge, fordi de betaler i forhold til forskning og å ha hovedkontorer her for å kunne videreutvikle og sikre et nasjonalt norsk eierskap. Derfor har vi sagt at det ikke er aktuelt å gå under ca. en tredjedels eierskap i disse selskapene. Så er det noen andre store selskaper som vi har sagt at vi vil ha en høyere eierandel i. Og så er det for noen selskaper vi sier at på disse områdene er det ikke en spesiell grunn til at vi skal ha et statlig eierskap, det vi kaller kategori 1-selskapene i stortingsmeldingen. Dette er selskaper som vi mener det kan være naturlig at vi avvikler eierskapet i i årene fremover. Det er gjort rede for i stortingsmeldingen grunnene for hvert enkelt selskap. For noen av de selskapene som vi nå har avviklet, ble det innhentet salgsfullmakter under den forrige regjeringen. Jeg går ut fra at det var fordi de selv hadde hatt en vurdering av at det var klokt at ikke staten lenger skulle eie. Både Cermaq og Entra var det salgsfullmakter på under forrige regjering, fordi man mente man skulle begrense seg eller eventuelt selge seg ut av disse selskapene. BaneTele ble solgt til Bredbåndsalliansen og Secora til Torghatten ASA under de rød-grønne. Jeg går ut fra at det er et bevis på den pragmatiske holdningen som den gang var, og det er i tråd med det vi har: en pragmatisk holdning, men med sikkerhet for at viktige bedrifter blir norskeide og norskkontrollerte.
Erna Solberg (Høyre), 2014-11-12:
Vi er opptatt av at vi skal sikre allmenningens rettigheter, som Statskog forvalter også i årene fremover. Blant annet er det en klar spesifikasjon i det oppdraget Statskog har fått, at man skal kartlegge og belyse i hvilken grad allmennhetens tilgang til jakt – og vilkår for jakt, fiske, friluftsliv og andre brukerinteresser – kan påvirkes når det gjelder en sånn privatisering, og på hvilken måte man kan sikre at den ikke skal bli dårligere. Det er noe vi har tatt hensyn til når vi har bedt Statskog om å vurdere ulike former for utsalg av noen skogområder eller større aktivitetsområder. Grunnen til at vi gjør det, er ønsket om å styrke norsk skogindustri. Det handler om å sørge for at vi i årene fremover kan forvalte skogen i Norge på en enda mer aktiv måte, og sørge for det jeg opplever at et stort og bredt flertall her på Stortinget er opptatt av: at skogen er en fremtidsressurs som vi skal ha god forvaltning av i vårt land. Da mener vi at privat eierskap kan bidra til å forvalte den bedre enn hva Statskog gjør i dag, men vi er absolutt opptatt av allmennhetens interesser i dette, og det er spesifisert i det oppdraget som Statskog har fått.
Erna Solberg (Høyre), 2014-11-12:
Jeg synes jeg nå hørte et innlegg som ikke reflekterte den pragmatiske holdningen til Arbeiderpartiet med hensyn til hva man skal eie eller ikke eie, men derimot et ideologisk forsvar for at staten alltid bør eie det meste. Det synes jeg er feil, jeg synes man skal vurdere hvert selskaps utviklingspotensial og hvert selskaps betydning for Norge. Det finnes viktige kjerneselskaper, som f.eks. Telenor, og vi har sagt at her skal man ha et strategisk viktig eierskap, sånn at forskningsutviklingen og hovedkontorene kommer til å fortsette å være der, men ikke nødvendigvis med samme store eierandel. Hvorfor? Jo, bl.a. fordi når man skal gå inn i store, nye markeder, tar man mer risiko jo større eier man er. Det var en større diskusjon i Stortinget i forrige periode om India-engasjementet til Telenor. Det har et potensial, men viser seg foreløpig ikke å gi samme type avkastning som man skulle ønske. Det er en av de utfordringene vi er nødt til å ta. Dette er ikke ideologi, det er faktisk å forvalte verdiene til den norske staten på en god måte.
Erna Solberg (Høyre), 2014-11-12:
Nedsalg av statlig eierskap skal ikke brukes til å undergrave handlingsregelen eller en ansvarlig økonomisk politikk. Så er det i utgangspunktet ikke mangel på penger i Norge, men med det handlingsrommet vi har i den økonomiske politikken, må vi alltid passe på at vi ikke bruker mer penger enn det norsk næringsliv totalt sett tåler. Så er det mange positive og gode virkemidler som man kunne hatt mer av. Regjeringen er for såkornfond, vi er for stimulans til ulike andre bidrag, og vi er også for at privat eierskap kan investere i mer risikofylte prosjekter. Det er derfor vi bl.a. foreslår en ny balanse innenfor formuesskatten, hvor vi øker verdsettelsen av eiendom, men vi senker satsene i formuesskatten, fordi vi vet at lokal privat kapital ofte kan bidra til at små gründerbedrifter løftes videre. Så må vi hindre at de har så vanskelige rammebetingelser at de må betale skatt før de tjener penger. Det er også viktig – ikke bare å løpe etter med nye statlige penger, men sørge for at de private pengene bidrar til arbeidsplasser.
Erna Solberg (Høyre), 2014-11-12:
Vårt forslag til endringer i eierskapet i Kongsberg Gruppen er ikke å selge seg ut av Kongsberg Gruppen. Det er heller ikke sånn at norsk lov og regelverk knyttet til våpenkontroll, -utvikling eller våpenmateriell vil endre seg som følge av at man endrer eierskapsandelene. Kontroll på hva vi produserer i Norge, kontroll på hvor vi selger i Norge, er regulert gjennom andre lover og regler. Det gjelder også for alle helprivateide selskaper som produserer ut av Norge. Vi er opptatt av at det kan være at vi får strategiske, gode partnere, det kan være vi kan utvikle selskapet enda bedre i fremtiden, gjøre arbeidsplassene sikrere. Vi vil i alle sammenhenger hvor vi går ned i eierandeler, vurdere arbeidsplassene, utviklingen, sikkerheten. Mulige partnere som kan bidra til faktisk å gjøre dette til et enda bedre selskap, vil alltid ha første rang i de vurderingene vi gjør av viktige selskaper når vi går ned i eierandeler.
Erna Solberg (Høyre), 2014-11-12:
Det er jeg helt enig i. Langsiktige, allmenningsrettigheter som forvaltes av Statskog i dag, vil måtte sikres for allmennheten også i fremtiden. Derfor ligger disse spørsmålene inne som en del av de vurderingene Statskog skal gjøre når de nå utreder ulike modeller for hvordan man kan privatisere deler av foretakets skogvirksomhet – jeg understreker skogvirksomhet. Det er det oppdraget er – ikke slik som det ble gitt inntrykk av tidligere, at det dreier seg om å privatisere de forvaltningsoppgavene som Statskog sitter med, på vegne av det norske folk. Så kommer vi tilbake til hvordan man praktisk kan gjøre det, men utgangspunktet for dette er at det er private eiere rundt omkring i landet som kanskje ønsker at man skal forvalte på en bedre måte og sørge for at skogindustrien, hele avvirkningen av skog i Norge, blir bedre og mer effektiv. Og det bør jo være hensikten vår, uansett hvilke naturressurser vi har, at det bidrar til arbeidsplasser, at det bidrar til utvikling, og at det bidrar til mer effektiv drift.
Erna Solberg (Høyre), 2014-11-12:
Denne regjeringen har sagt at lokalsamfunnene på nye konsesjoner skal få en større andel av de nye konsesjonspengene, i motsetning til de rød-grønne, som i utgangspunktet ville gi dette til fylkeskommunene. Så angret de seg heldigvis. Vi har altså bidratt til at mer penger kommer tilbake igjen på nye konsesjoner til lokalsamfunnet, fordi belastningen på båndlegging av arealer og annet nettopp er i lokalsamfunnet. Så er vi opptatt av dette er en næring som må være lønnsom, som skal være miljømessig god, og som kommer til å trenge kapital for å utvikle seg, ikke minst på de miljømessige sidene. Det betyr at vi er opptatt av at man skal få en god kompetanse- og forskningsbasert utvikling på disse områdene. De miljømessige aspektene kommer til å være blant de viktigste aspektene for denne regjeringen i den videre utviklingen av oppdrettsnæringen. Jeg tror ikke det statlige eierskapet er så viktig når det gjelder dette. Det viktigste er de reguleringsmulighetene og vekstmulighetene vi skaper, og hvilke betingelser vi setter for det.
Erna Solberg (Høyre), 2014-11-12:
Til å begynne med vil jeg bare si at vi ikke skal selge ut Statskog. Som jeg sa tidligere, er det for deler av skogvirksomheten vi ser på ulike modeller, med tanke på om den kan forvaltes mer av private og eventuelt overføres til privat eierskap i Norge. Når det gjelder kulldriften på Svalbard, er det store utfordringer knyttet til den. De presseoppslagene vi har sett, viser at kullprisen internasjonalt er veldig lav. Det betyr at lønnsomheten for øyeblikket er lav. Nærings- og fiskeridepartementet er i en prosess med selskaper for å diskutere videre utviklingsplaner knyttet til dette. Dette har vært en hjørnestensbedrift for tilstedeværelsen på Svalbard. Men det er noen dilemmaer, som Rasmus Hansson påpeker, knyttet til hva vi mener internasjonalt om kulldrift, og spørsmålet om avveiningen mellom klimaspørsmålet og den nasjonale tilstedeværelsen. Heldigvis har vi i løpet av de siste 20 årene klart å bygge opp flere ben å stå på på Svalbard, men jeg kan ikke si hva vi kommer til å gjøre, fordi vi nå kartlegger situasjonen i samarbeid med selskapet.
Erna Solberg (Høyre), 2014-11-12:
Jeg tror vi alle er dypt berørt over oppslagene i VG knyttet til Odin, og vi vet at det er veldig mange andre barn, estimert til 17 000 i vårt land, som opplever mobbing hver uke, kanskje hver måned, noen hver dag, på skolen sin. Dette er et spørsmål som kan lede til mange enkelttiltak, men en av de største utfordringene er det å skape en holdning, som dreier seg om oss foreldre, skoleledelse og andre, til å ta tak i miljøet som er på den enkelte skole. Så kan vi lage mange regler, og det holder vi på med. Djupedal-utvalget kommer med en innstilling i mars 2015, som kommer med nye tiltak knyttet til arbeidet mot mobbing. Vi har revitalisert mobbemanifestet, det kommer nye ordens- og oppførselsregler, og fylkesmennene lager lister over de skolene hvor elevene rapporterer at det er flest mobbetilfeller. Mange aviser har offentliggjort disse listene. Det oppleves stigmatiserende for de skolene som er høyt oppe på listene, men jeg håper at det også leder til betydelig handling på de skolene. Det er veldig mange ting vi må gjøre av smått og stort for å forhindre dette. Det viktigste, mener jeg, er at skolen må ha et evigvarende fokus på å bygge empati, bygge forståelse for andre, sørge for å arbeide for mer toleranse, sørge for skolemiljøet, ikke minst sørge for at andre barn som ser mobbing, sier stopp, og at voksne som ser mobbing, ikke unnskylder det. Det dreier seg om en ansvarliggjøring av hele linjen i norsk skolehverdag, men også blant oss som er foreldre. Det er ofte slik at når disse sakene kommer opp, er de vanskelige for skolen å håndtere, fordi foreldrene til dem som har mobbet, ikke innser at deres barn også bidrar til mobbingen.
Erna Solberg (Høyre), 2014-11-12:
Jeg mener vi ikke kan avvise noen gode ideer for hvordan vi skal styrke arbeidet mot mobbing i skolen, rett og slett fordi mye av den satsingen vi har på kunnskap og kompetanse for øvrig, ikke kommer til å virke hvis barn sitter på skolen og er redde for hva som skal skje i friminuttet, er redde for hva som skal skje på skoleveien etterpå. Det betyr at vi må ha et sterkere fokus, og gode innspill synes jeg vi alle skal ta med. En av de tingene som kunnskapsministeren har annonsert, er at i de verste tilfellene hvor det er nesten umulig å få gjort ting, er det ikke lenger det barnet som blir mobbet, som må flyttes på, det er faktisk de som mobber, som må flyttes på. Men det er den siste løsningen. Den viktigste løsningen er å forebygge at dette skjer i det hele tatt, og ha langt bedre kontakt mellom voksne. Det er både foreldrene og skolen som må ta et ansvar.
Erna Solberg (Høyre), 2014-11-12:
Jeg tror det er for voldsomt å si at det vi har gjort så langt, har spilt fallitt, for vi har gjennom mange år hatt mange gode skoleprosjekter og mange gode og ansvarlige skoleledelser. Vi ser at arbeidet har vært systematisert i stor grad. Vi vet at mobbetallene gikk ned etter den første lanseringen av Manifest mot mobbing, som statsminister Bondevik og daværende kunnskapsminister Clemet la frem i 2003. Det er noe med årvåkenheten her, det er noe med systematikken, som må til. Det er viktig. Derfor sier vi at dette skal inn i skoleledelse/rektorutdanning – alle steder man jobber med skole- og læringsmiljøet. Det er også viktig at kommuner tar på alvor de listene som nå er offentliggjort, og sier: Hva gjør vi med den situasjonen som er på mange skoler, når elevene selv rapporterer om at de har opplevd mye mobbing? Da må man også ta ansvar som skoleledelse på de enkelte skolene.
Erna Solberg (Høyre), 2014-11-12:
Vi har gjort noen justeringer for enkelte organisasjoner, og noen blir indirekte rammet gjennom et mer generelt kutt i voksenopplæringen. Det er ikke et signal om at jeg mener vi skal gjøre mindre i norsk skole, men det er en vurdering av hvordan vi gir støtte. På den andre siden har vi økt tippenøkkelen betydelig. Det betyr at både frivillige organisasjoner og idretten får mye mer penger neste år, det er det største løftet for frivilligheten som gjøres. Det er faktisk den endringen som er innenfor tippenøkkelen. Den er altså i hundremillionerkronersklassen – mot disse andre eksemplene. Så er det viktig å jobbe med de frivillige organisasjonene og organisasjonene ellers. Jeg tror at det å ha mer helsepersonell og andre som jobber på skolen, ha andre stillinger inne, er viktig for at man skal ha flere steder å gå. Jeg synes at eksemplet med mobbeombudet i Buskerud er veldig godt. Jeg husker at det var Unge Høyre som sloss det igjennom i Buskerud Høyres fylkestingsprogram sist gang, nettopp for det engasjementet de har hatt for å redusere mobbing rundt omkring på skolene. Og jeg synes det er et godt eksempel når flere fylkeskommuner nå får andre steder å gå.
Erna Solberg (Høyre), 2014-11-12:
Det er nettopp noen av de tingene hvor kunnskapsministeren nå har varslet at det eventuelt kommer både lovendringer og nytt ordensreglement for tydeligere å kunne ha sanksjoner og reaksjoner overfor dem som mobber. Så er det sånn at det er to ting som må gjøres. En ting er å ha tydelig og klar reaksjon overfor dem som mobber, men det er også å mobilisere ressursene til alle dem som står og ser på. Det er både skolens ansvar og foreldrenes ansvar å fortelle barn at de faktisk har et individuelt ansvar: Når du ser mobbing, skal du si nei, da skal du si ifra at det ikke er akseptabelt at slikt skjer. Det er det jeg mener med empatibygging blant barn og unge. Jeg er helt enig i at nettet er en av de store utfordringene vi har for det. Dessverre ser vi at mange barn også mobbes via nettet, mange ungdommer mobbes via nettet, og voksnes oppførsel på nettet er vel ikke alltid gode eksempler. Men en av de store kampanjene som pågår, er bruk vettet-kampanjen, som er en veldig god måte å lære barn på hvordan de ikke skal bruke nettet.
Erna Solberg (Høyre), 2014-11-12:
Klasseledelse er også blant de tingene som er innbakt i etter- og videreutdanningsprogrammene som vi nå har. I tillegg har vi et eget prosjekt hvor de skoler og kommuner som ønsker det, får veiledning og støtte gjennom skreddersydde opplegg for å redusere mobbingen. Det viser bl.a. hvordan man kan bruke nettressurser, veiledning i hvordan lover og regler er, men også hvordan vi bruker rektorutdanningen, og hvordan man kan hente inn bistand fra eksterne miljøer som er gode på dette arbeidet. Så begge deler må være med – det å ha klar og tydelig klasseledelse, det å ha en god rektorutdanning og ledelsesutdanning er viktig. Og så er det rett og slett viktig at vi har hjelpetiltak, og at kommunene som skoleeiere ser at de må bidra når enkelte skoler kommer skjevt ut.
Erna Solberg (Høyre), 2014-11-12:
Vi har foreslått en styrking av skolehelsetjenesten. Både i fjor og i år er den styrket betydelig overfor kommunene. Og så tror ikke vi at vi alltid er mye bedre til å fatte alle gode beslutninger enn f.eks. kommunepolitikerne. De vil kanskje nettopp se hvordan de bedre skal styrke den enkelte skolen. Jeg tror også at de har den samme opplevelsen og årvåkenheten rundt mobbing o.a., og derfor kommer aldri jeg til å bli noen stor tilhenger av øremerkede ordninger. Grunnen til det er at øremerkede ordninger fører til mer byråkrati, det medfører at man bruker flere timer på rapportering. I et samfunn hvor vi skal ha færre tidstyver, må vi slutte å lage de enkle politiske løsningene og si «øremerking» hver gang vi ønsker å prioritere noe, for det er det som bidrar til at lærere sitter med mer rapportering, som gjør at skoleadministrasjonene vokser, at fylkeskontrollen vokser, at vi sitter igjen med færre penger å bruke på tjenesteutøving, og at vi får et voksende byråkrati. Det er dilemmaet med øremerking. Det høres fint ut i den politiske debatten. I praksis bruker vi da ressursene på feil måte.
Erna Solberg (Høyre), 2014-11-12:
Dette tilsvarer det første spørsmålet vi hadde. Jeg kan egentlig vise til alle de svarene jeg ga i den runden tidligere i dag. Jeg synes det er interessant å høre at alle mener at privat eierskap skal være den viktigste hjørnesteinen. Mon det! Er det sånn at det private eierskapet stimuleres i Norge, eller straffeskattes det? Jeg mener at det straffeskattes. Jeg opplever at hver gang vi diskuterer privat eierskap, er det sånn at man først og fremst er opptatt av at noen har for mye penger, og mindre opptatt av hvilke arbeidsplasser de faktisk skaper. Det er jo den debatten vi har hver dag. Jeg må si at jeg er litt forbauset over at noen som har sittet i en rød-grønn regjering som ikke anerkjenner ens eget partiprograms ønske om å redusere beskatningen av privat eierskap i Norge, mener at alle er enige om dette. For det er ikke slik den politiske debatten til daglig virker. Det er ikke sånn at de pengene ikke går til bruk i Norge. De går på en forsvarlig måte til bruk i Norge. Vi har overført penger til et klimafond, og vi har økt det mer enn de rød-grønne gjorde. Vi har et veivedlikeholdsfond som vi har lagt inn, og et infrastrukturfond. Det er også en måte å binde de pengene som kommer her, på. Vi har et pragmatisk forhold til vårt eierskap, men vi har en systematikk i den pragmatismen. Vi er opptatt av at vi skal utvikle eierskapet, vi skal sørge for nasjonal kontroll over de viktigste bedriftene. Det er ikke sånn at vi selger ut Telenor, men vi reduserer en del på hvor mye vi eier i Telenor. Det er bl.a. fordi Telenor går inn i noen risikofylte investeringer. Hvis vi skal ha mer penger, kan det være like bra at de henter penger i andre deler av markedet, som at det skal være penger vi investerer i utlandet.
Erna Solberg (Høyre), 2014-11-12:
Jeg synes hele debatten om unorsk eller norsk er en ganske tåpelig debatt, for å være helt ærlig. Jeg synes at det viktigste vi gjør, er å spørre hva slags samfunn vi ønsker i fremtiden. Jeg ønsker flere private eiere, jeg ønsker mange nye bedrifter, jeg ønsker at vi skal få til den omstillingen både til et grønnere samfunn, til et samfunn som er bærekraftig for våre barn i fremtiden, og til at vi har trygghet for velferden vår. Da trenger vi faktisk å se gjennom både porteføljen og de bedriftene staten eier i dag, men først og fremst trenger vi bedre konkurransevilkår for norsk næringsliv i årene fremover. Under den forrige regjeringen økte man beskatningen av den private kapitalen betydelig. Det var et skift fra at formuesskatten belastet pensjonister først og fremst, til å bli en betydelig sterkere næringsliv-, arbeidsplass- og eierbeskatning under den rød-grønne regjeringen. Jeg mener at hvis vi virkelig vil ha fart på Norge og omstillingsbehovene vi har, ja så er vi nødt til å se på konkurransevilkårene. Det er ikke noe storstilt salg av eierdeler, det er en justering av hva vi har, og det statlige eierskapet kommer til å være stort også med den meldingen vi har lagt frem.
Erna Solberg (Høyre), 2014-11-12:
Jeg tror at Flytoget kan være en spennende nyutvikling med andre eiere, som kanskje kan delta i anbudskonkurranser på andre områder i det norske nettet fremover. Vi vet at etter anbudskonkurransen på Gjøvikbanen fikk vi flere avganger, lavere kostnader og bedre materiell. Det viser at konkurranse faktisk virker på dette området. Flytoget er et veldig godt selskap, men nettopp det at det er godt driftet, som et alternativ, betyr at vi har en mulighet til å utvikle det til å bli en av de aktørene som kan bidra til at vi får litt mer konkurranse på å levere selve transporttjenesten, som gjør at togtjenestene i Norge blir bedre.
Erna Solberg (Høyre), 2014-11-12:
Jeg skal ikke avvise at det kan komme situasjoner hvor det er riktig at den norske staten kommer til å kjøpe seg opp. Det har man gjort under tidligere borgerlige regjeringer for å sikre og konsolidere bedrifter. Det kan f.eks. skje i forbindelse med noen strategiske oppkjøp. Det er ingen slike som ligger foran oss akkurat nå, men vi har ikke et prinsipielt syn som gjør at vi ikke skal kunne delta i det. Så er det viktigste for fremtidsutfordringene i Norge at vi sørger for at vi har en bred portefølje av små og mellomstore bedrifter i årene som kommer. Mange av dem opplever nok et behov for å bedre kapitaltilgangen, bedre risikokapitaltilgangen. Det finnes områder der vi skal bidra til det i årene som kommer, uten at vi nødvendigvis trenger å gå inn på direkte eierskap, men vi kan gå inn på indirekte eierskapsformer. Når vi har gått inn med såkornfond f.eks., er det inn mot å ha et indirekte eierskap i mange små og mellomstore bedrifter.
Erna Solberg (Høyre), 2014-11-12:
Jeg synes kanskje spørsmålet er på siden av det som var hovedspørsmålet, men jeg kan bare kort svare at vi er opptatt av å utvikle en lønnsom, konkurransedyktig og miljømessig bærekraftig oppdrettsnæring. Derfor kommer mange av de kriteriene som regjeringen legger til grunn, til å være knyttet til bærekraftighetsspørsmålene fremover. Det tror jeg er nødvendig for at denne næringen skal bli en fremtidsnæring for Norge. Den har potensialer som er enormt store; ikke minst har den det i Nord-Norge, hvor den kan bidra til det store behovet vi har for proteiner og sunne proteiner i verden i årene fremover. Det vi har sagt så langt, er at vi skal øke veksten i alle konsesjoner som er i dag, forutsatt at de møter bærekraftighetsprinsipper. Så kommer det en stortingsmelding om disse spørsmålene til Stortinget og også om prinsippene for hvordan utviklingen av næringen skal være. Den jobbes det med, og det er varslet at den vil komme til Stortinget.