Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2004-03-05:
Jeg vil få starte med å gi en velfortjent honnør til saksordføreren, som ikke bare har bidratt til å bringe norske posisjoner internasjonalt inn på et bedre spor, men som også har provosert slik at vi fikk frem en del klare skillelinjer. Og for en gangs skyld tar vi oss tid til å løfte blikket og skue litt utover andedammen her hjemme. Vi er blitt utfordret til å tenke litt på hvilke prosesser det er som pågår i verden, og hvordan vi skal forholde oss til disse. Fremskrittspartiet har valgt en linje i innstillingen hvor vi har ønsket å være sammen med hele eller deler av komiteen på det vesentligste av merknader – dette for å vise at det er veldig mye som forener oss i synet på omverdenen. Det er i hovedsak de samme muligheter vi ser, og mye av de samme utfordringer. Men vi har nok noen ganger strukket oss ekstra langt for å kunne være med, og tolket merknadene på en mest mulig positiv måte. Samtidig som vi viser at vi står sammen om mye, var det viktig for oss å vise at det i denne debatten også er skillelinjer, klare skillelinjer. Jeg tror alle innser at man i den politiske hverdag må inngå kompromisser og innta standpunkter som kanskje kun er et lite steg i riktig retning. Og de små steg er hva politikk ofte handler om. Derfor tror jeg det er viktig at man innimellom blir litt mer visjonær og litt mer prinsipiell, og viser hva som ligger til grunn for ens tenkning. Det har Fremskrittspartiet forsøkt å gjøre i denne innstillingen. Vi registrerer at SV og Senterpartiet gjør det samme. Vi tror det er bra, for det kan engasjere mennesker og tross alt fortelle at selv om vi kan enes om mye, så er det forskjeller, kanskje endog store forskjeller. Vårt hovedproblem med innstillingen er ønsket om mer global styring. Dette ønsket er der i noe varierende grad, litt forsiktig fra regjeringspartiene, noe mer markert fra Arbeiderpartiet og særdeles sterkt fra SV og Senterpartiet. Det er en ærlig sak å ville styre. Noen ganger er det også riktig, men ikke alltid. Vårt poeng er at det som har vist seg å være de positive sidene ved globaliseringen, i hovedsak er et resultat av mindre styring og mer frihet for enkeltmennesket. Det er ikke under regimer som foretrekker å styre mest mulig, at innbyggeres trivsel og velstand har vært best ivaretatt. Det er heller ikke i internasjonal sammenheng eksempler på at sterk styring som sådan bidrar til redusert fattigdom. Det finnes derimot mange eksempler på det motsatte. Jeg er fullt klar over at de øvrige partier tenker på en eller annen form for demokratisk styring, men hvis den styringen etableres på bekostning av individuell frihet, vil den ikke nødvendigvis oppfattes som eller være demokratiserende. Den ypperste form for demokrati er når vi som enkeltmennesker kan foreta frie og uavhengige valg. Men så har jeg også fått med meg at ønsket om mer global styring handler om å rette opp skjevheter og feil som eksisterer i dagens globale samfunn. Det er en flott og god tanke, vi aksepterer endog at dette på enkelte områder er nødvendig. Men vi vil advare mot å erstatte nasjonalstatenes manglende styringsmuligheter over menneskers liv med sterkere internasjonal styring. Vi synes at vi hos enkelte partier kan ane en holdning om at når vi ikke kan kontrollere utviklingen her hos oss, får vi ta kontroll andre steder. Ett eksempel er ønsket om internasjonal skattlegging. Presset på norske avgifter og skatter er i dag stort, og hvor lenge vi kan opprettholde et skyhøyt norsk avgiftsnivå, er usikkert. Men da kommer de politikere som i alle år har vært flinke til å tenke ut nye skatter og avgifter, på ideen å skattlegge internasjonalt. Jeg skal ikke bruke denne debatten til å snakke om fordelene ved lave skatter, men kun konstatere at det er skuffende at det kun er Fremskrittspartiet som avviser tanken på global skattlegging. Globalisering handler aller mest om mennesker, mennesker som har helt andre muligheter enn de noensinne har hatt. Det er unntak; det er håpløs fattigdom og undertrykkelse mange steder, og det er ikke problemer med å finne folk som har det vondt, og som til og med har det verre enn tidligere. Men utviklingen går i all hovedsak fremover. Veksten bringer stadig nye mennesker ut av bunnløs fattigdom. Folk lever lenger, de kan i større grad lese, de kan i økende grad ta del i moderne teknologi, og nye muligheter skapes for mennesker som tidligere var isolert i tradisjonelle jordbrukssamfunn. Når det gjelder India og den revolusjon som skjer der, ikke minst innen bruk av data, er det helt fantastisk. I dag sitter det tusener av indere og håndterer regnskapene for amerikanske bedrifter – elektronisk. Dette er noe av det som nå foregår rundt i verden, nærmest en stille revolusjon, som i stor grad drives frem av den teknologiske utvikling. Denne revolusjon er ikke planlagt av noen myndigheter eller organisasjoner, men den skjer mellom mennesker og mellom bedrifter. Hadde myndighetene inkludert denne type teknologisk revolusjon i sine planer, tviler jeg på om vi i dag hadde kommet forbi stadiet med hullkort i datamaskinene. Så oppskriften må være at stater og internasjonale organisasjoner i hovedsak ligger unna, og ikke forstyrrer globaliseringens drivkrefter. Men hva med dem som ikke får ta del i denne utviklingen? Hva med dem som ikke har utdannelse? Hva med dem som ikke får dekket sine grunnleggende helsebehov? Min påstand er at disse mennesker vil få det bedre med mer globalisering, de vil få det bedre med mer frihet og fravær av sterk statlig styring. Men det er også viktig for oss som bekjenner oss til liberale samfunnsideer, å erkjenne at mennesker fra tid til annen trenger en håndsrekning, litt støtte for å komme videre. Og der skal vi være. Men det er stor forskjell på å gå inn og løse konkrete utfordringer, som f.eks. vaksiner til alle barn, og å lage klienter ut av hele land, et klientforhold som gjør at klienten ikke bare blir langtidssykmeldt, men tilbringer hele livet på institusjon. Til tross for at vi mener at de andre partiene er for opptatt av styring og kontroll, er vi optimistiske, ikke minst fordi vi tror at når jordens befolkning etter hvert blir fri, så ønsker den ikke å gi avkall på den friheten. Vi tror også at en del prosesser er umulige å styre. Dette har også vært viktig for å avskaffe totalitære regimer, f.eks. i Øst- og Sentral-Europa. Utviklingen kunne ikke stoppes. Og med mindre man ønsker full kontroll, noe ingen her gjør, vil utviklingen med større grad av individuell frihet og muligheter fortsette. Dette vil gi en bedre utvikling. Så må vi politisk konsentrere oss om det som er utfordringene, nemlig å håndtere dem som uansett ikke vil kunne ta del i globaliseringens goder, og ikke minst forebygge og hindre negative utslag i forhold til f.eks. internasjonal kriminalitet og terrorisme. For man skal helt klart ikke underslå at her er det utfordringer som kan relateres til en mer åpen verden. Vi er mer sårbare og mer utsatt for godt organiserte nettverk av kriminelle. Jeg nevnte tidligere fordelen ved redusert makt til nasjonalstaten. Vel, her er vi på et område hvor den fordelen utnyttes av negative krefter. Så der deler vi komiteens syn på at vi trenger kontroll. Globaliseringen er mangfoldig, og ikke alt like lystelig. Men vi ønsker å bidra til å fjerne den merkelappen at globaliseringen er farlig og en trussel. Så registrerer vi at ordet «nyliberalisme» brukes av både SV og Arbeiderpartiet som et skjellsord. Nyliberalisme skal være den politikk som kanskje Verdensbanken og IMF står for. Vi føler oss ikke hjemme i den beskrivelsen og i den politikken. Vi vil fastslå at vi deler ønsket om sosial utjevning og sosiale goder. Vi konstaterer at en liberal økonomisk politikk gir økonomisk vekst, økonomisk vekst gir større sosial likhet, og større sosial likhet og vekst gir også muligheter for mer velferd. Det er derfor ingen motsetning mellom en liberal økonomisk politikk og sosial utjevning. Vi er veldig positive til den trend vi særlig ser hos Arbeiderpartiet og saksordføreren, som går i en god retning. Jeg nevnte landbruk tidligere i dag, men også på andre områder erkjenner man handelens betydning for de positive steg i globaliseringens tegn. Så blir det for oss en skivebom når man sier at vi må ta et oppgjør med nyliberalismen eller liberalismen, for vi mener at nettopp det som har vært de positive effektene av globaliseringen, er tegn på liberalisme, og at man således skyter seg selv litt i foten når man angriper det som er grunnen til at verden tross alt går fremover.