trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-05-13:
Til representanten Rahm må jeg bare få si at er det noe parti som har vært utsatt for generaliseringer her i dag, er det Senterpartiet. Jeg vet ikke hvor mye godt det kommer ut av å fortsette den debatten. Den som fikk meg til å ta ordet, var representanten Sørensen, som i sitt innlegg var opptatt av India og forvaltningen av ulv i India, hvor hun nærmest antydet at den indiske forvaltningen bør kunne være en modell også for Norge. Nå er det ikke så veldig mange land i verden som jeg har god kjennskap til, men i India har jeg tross alt bodd en del år, så jeg vet litt om hvordan tingene fungerer der. Det er riktig som representanten Sørensen sier, at det bor mye folk på bygda i India. Man bor meget tett i India. Befolkningstettheten kan altså ikke på noen måte sammenliknes med bygda i Norge. Det er også et faktum at man i India bor i landsbyer. Det faktum at man bor i landsbyer, får sjølsagt konsekvenser også i forhold til hvordan rovdyr – i dette tilfellet ulven – skal forvaltes. Det at folk bor i landsbyer, virker i seg selv avskrekkende. Det er liv og røre der. Det er aktivitet. Det gjør at ulven skygger unna. Det gjør også at ulven blir naturlig sky. Vi har et annet bosettingsmønster i Norge. Vi bor spredt, og det er altså slik at en postkasse har en helt annen avskrekkende effekt på en ulv enn en landsby med liv og røre, rytmer, bål osv. Jeg må også få spørre representanten Sørensen, for å forfølge dette litt, hva hun vet om skyting av ulv i India. Det er nok ikke et helt ukjent fenomen. Det er nok også slik at når det gjelder bruk av utmark, foregår den på en helt annen måte i India enn i Norge. Det er altså slik at vi i Norge har en helt unik bruk av utmarka, og sammenlikningen med India holder på ingen måte. Det jeg prøver å si, er at jeg er opptatt av at vi skal se over landegrensene. Sjølsagt skal vi det. Så skal vi se på de likhetene som gjør at forvaltningene bør kunne sammenliknes, og så bør vi også se på de ulikhetene som gjør at man i enkelte land har behov for å ta noen spesielle hensyn. Fra mitt ståsted er det ingen tvil om at norsk bosettingsmønster og norsk bruk av utmark gjør at vi må forholde oss til ting på en litt annen måte enn de må i en del andre land.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-13:
På ulike måter har ulike representanter i dag gitt klart uttrykk for at naturen er en trussel for oss mennesker. Jeg prøvde å tenke igjennom den situasjonen vi befinner oss i i Finnmark – og det er utvilsomt korrekt: Når man bor i Karasjok, går ut av huset, og det er under 50 kuldegrader, er det klart at naturen er en trussel, fordi man kan fryse i hjel når man er utenfor husveggen. Likevel har jeg sett bilder av unger som steker pølser på spidd ved bålet i minus 50 grader. For to år siden, da jeg gikk oppover Finnmarksvidda, opplevde jeg plutselig å treffe en jerv på vei opp skavlen. Da tenkte jeg: Derfor er jeg finnmarking, og derfor er jeg stolt av å bo i dette fylket – fordi det er så annerledes, og fordi man kan møte naturen som den er. Derfor kunne jeg oppleve å treffe to gauper i hagen til foreldrene mine. Det har kun skjedd én gang, og det ville være absurd å påstå at det var en farlig opplevelse. Det var eksotisk. Og jeg tenker at er det noe som gjør meg stolt av å være finnmarking, så er det at fylket er annerledes, at det har en natur å by på, en fauna å by på. Derfor var jeg stolt over at så mange reiste seg i et opprør mot Alta-utbyggingen fordi en del av floraen gikk tapt, fordi en del av faunaen var truet. Det som overrasker meg, er at man klarer å snu hele denne debatten på hodet, som om det ikke nettopp er mennesket som er en trussel mot naturen, og ikke naturen mot mennesket. Er det noe vi ser dag for dag, enten det måtte være i Amazonas, i Sør-Afrika, i Sørøst-Asia, eller for den saks skyld i mitt eget fylke, Finnmark, så er det hvordan mennesket legger under seg nye og nye arealer og bortforklarer det man er i ferd med å ødelegge, med at det er naturen som er en trussel mot oss mennesker. Det er en meningsløs påstand. Det er klart at det er like meningsløst å hevde at det er ulven og gaupa som skaper problemer for reindriften i Finnmark. Alle vet at der er det altfor mye rein. Vi har sovet i forhold til den problemstillingen i en rekke år. Vi har ikke gjort noe med den, og så aksepterer man bortforklaringer fra næringen selv i stedet for å ta tak i det som er problemet, og løse det. Det er ikke beitegrunnlag for så mye rein. Men utøverne selv forklarer det med at det er for mye jerv, det er for mye gaupe, og det finnes streifdyr av ulv. Miljøvernministeren vet at det ikke er sant, men han har altså akseptert det som en bortforklaring overfor Stortinget. Og er det noe som er en styrke i forhold til eget fylke, så er det at stortingsflertallet ikke går med på det. Selvsagt skal det være jerv i Finnmark, selvsagt skal det være gaupe i Finnmark. Det skulle da også bare mangle! Og selvsagt skal man si til holdningsløse egne innbyggere at vi skal da ikke akseptere at faunaen skal bort bare fordi det kommer bortforklaringer fra næringen. Jeg synes at flere bør stå oppreist også i Hedmark i forhold til egne holdninger blant befolkningen. Dette handler i stor grad om holdninger, om hvordan vi i framtiden skal møte naturen på en måte som gjør den bærekraftig, slik at ikke menneskene legger under seg mer natur og ødelegger mer enn det vi allerede har ødelagt.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-13:
Sosialkomiteen var for en del år siden på Svalbard, og da vi besøkte Ny-Ålesund og stod opp om morgenen, så vi at det var isbjørnspor rett utenfor der vi hadde sovet. Det er jo en uhyre spesiell opplevelse – hadde man gått ut der om natten, ville man sannsynligvis ha truffet på den isbjørnen, med den faren det innebar. Det man ser, er altså et lokalsamfunn der man utstyrer seg med finlandshetter fordi det er kaldt, og skarpladde våpen fordi det er farlig, og så står man i bankkø for å ta ut penger. Det er ikke noe uvanlig syn. Og man har innstilt seg nettopp på den situasjonen. Vi ser hvordan turister besøker det området. Ingen kommer på den aparte ideen at dette skal være et argument for å utrydde isbjørnen – det tror jeg noen hver hadde reagert på. Men når man hører Åslaug Haga her, skjønner man at hadde det vært mulig å drive småbruk på Svalbard, ville argumentasjonen ha gått på at isbjørnen er en trussel for dem som driver med landbruk, og for menneskene, og derfor, i hvert fall i stor grad, må tas ut, som man sier. Når det gjelder Finnmark, er det ikke mange dager siden jeg argumenterte for og støttet nettopp en som drev med småbruk der, en melkebonde, og andre bønder, ut fra en forståelse av at det er en næring som er verdifull, og som man må ta vare på. Men jeg må jo si at når man hører Senterpartiet her, eller opplever på fjernsyn et folkemøte i Hedmark og ser reaksjonene der, tenker jeg: Er det riktig å støtte dem? Er det fornuftig hvis de ikke ser at jordbruket må drives i pakt med naturen og på en måte som gjør det bærekraftig? Da tvinger man jo også folk fra SV til å begynne å tenke: Er det riktig å ha støtteordninger for denne typen virksomhet, som driver på det barbariske viset, og som overhodet ikke ser at dette er en natur som skal tas vare på? I neste omgang må man tenke igjennom konsekvensene av den måten å argumentere på. Jeg må jo si at jeg er veldig for et økologisk landbruk, fordi man ivaretar naturen, fordi man skaper sunne produkter. Men hvis den som skal drive med det jordbruket, argumenterer med at da må vi ha bort andre som er i området, rovvilt, eller ta bort deler av naturen, vil jeg si: Det har ingenting med økologi å gjøre. Da har den som driver med det jordbruket, overhodet ikke skjønt hva som ligger i begrepet økologi, og da skal vi heller ikke inn og støtte det. Det er klart at med den måten Senterpartiet argumenterer på her, må vi etter mitt syn se på støtteordningene med utgangspunkt i at dette ikke er bærekraftig.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-13:
Det er fra min side ingen tvil om at det breie forliket som er inngått, har gått i riktig retning på svært mange områder, og at det nytter å påvirke med beskrivelser fra virkeligheten. Det synes jeg er positivt og oppløftende. Særlig bra er det at man har fått på plass den todelte målsettingen. Men da er det viktig, som flere andre har sagt, at man også må være troverdig når det gjelder rovviltpolitikken. Selvfølgelig skal man følge opp den. Man har et ansvar for å ivareta dette både fordi man har internasjonale forpliktelser, og fordi det er, som andre har sagt, en forpliktelse som Norge bør forholde seg til, uansett. Men vi må også få på plass en jordbrukspolitikk som gjør det mulig å drive småskala landbruk i områder der utmarksbeite er vesentlig. Vi må også få på plass en distriktspolitikk som gjør det mulig å bo i utkanten. Flere talere har vært inne på den mistilliten som er mellom deler av Utkant-Norge i dag og sentrum, og det er en veldig viktig problemstilling. Jeg tror noen mangler det å ta innover seg følelsen av å være glemt, av å være oversett, av å bli stemplet som noe umoderne som har gått ut på dato, og som ikke betyr noe mer. Det gjør folk veldig fortvilet og rasende, og det gjør at de også vender ryggen til de eventuelle forpliktelsene man måtte ha til å dra lasset i fellesskap. Her har vi alle et stort ansvar. Det har også vært noen som har snakket om hvor stor skade det kan gjøre når forvaltningen møter folk med liten respekt, og jeg vil understreke det. Nå blir det lagt opp til mer lokal forvaltning, vi får erstatningsordninger som tar hensyn til det tilfeldighetenes spill som kan være i slike saker, og kostnadene ved politikken skal bæres av Miljøverndepartementet. Dette er bra og en absolutt forbedring. Så er det en bit som jeg mener forlikspartnerne er nødt til å se på i fellesskap framover. For å få på plass den todelte målsettingen tror jeg man også må se videre på utmarksbeite, som det er vanskelig å utnytte. Man har lovet å se på forholdet rundt tap av jaktrettigheter – det skal utredes. Men man bør også se på forholdet rundt tap av beiterettigheter, for dette kan ramme noen av de aller minste brukene, som kan ha mange, men små bein å stå på. Det er den strukturen som mange av oss har vært opptatt av å bevare, både ut fra landbrukspolitiske hensyn og ut fra distriktspolitiske hensyn. Og det er ikke noen tvil i mitt hjerte om at mange av disse småbøndene også er de mest ihuga miljøvernerne.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2004-05-13:
Rovviltmeldingen, som vi i dag har til behandling, er en viktig sak for mange her i landet, og mange har engasjert seg. Det er noen grunner til at det er slik. For noen mennesker har spesielt ulven, som tar husdyrene og tusler rundt i nærområdet, gitt en dårligere livskvalitet i hverdagen. Det må Stortinget ta på alvor. Det som er noe spesielt ved det som blir vedtatt her i dag, er at når det gjelder ulven, ja, så skal den få lov til å holde til der det bor mest folk, og der det sannsynligvis også er mest asfalt. Det er ikke helt enkelt å forstå, spesielt ikke for ulven, tror jeg, for den er ikke særlig opptatt av asfalt. Den trives nok bedre ute i skogen, men slik blir det nå ikke. Jeg er enig i at Norge skal ha jerv, gaupe, ulv og bjørn, og at det er et nasjonalt ansvar som vi må ta. Men det ansvaret kan ikke bæres av noen få. Derfor er jeg glad for at Arbeiderpartiet og SV har fått endret Regjeringens forslag til sonering av ulv, som innebar at belastningen kun skulle plasseres øst for Glomma. Det var helt uhørt. Nå blir sonen større, men Arbeiderpartiet mener fortsatt at ulvesonen burde vært enda større og byrdene delt på enda flere, men det fikk vi altså ikke flertall for. Østfold er et lite fylke med forholdsvis stor befolkningstetthet. Dette er ikke noe godt utgangspunkt for rovvilt, spesielt ikke ulv og gaupe. Østfold er også det fylket som har den største gaupebestanden. Store deler av fylket, spesielt den østre delen, er en integrert del av svensk rovviltforvaltning. Uavhengig av den norske rovviltforvaltningen vil dette området ha både ulv, gaupe og bjørn fra Sverige. Dette er i seg selv en betydelig belastning for området. Derfor er det viktig at «det samlede trykket av rovdyr ikke skal øke i de regioner der det er mye fra før, snarere bør antallet dyr gå ned», slik det heter i innstillingen. Det er positivt at vi nå får på plass økt innsats på forebygging, at det blir kompensasjon til kommuner med stor rovviltbestand, at Oslo, Akershus og Østfold skal være et eget forvaltningsområde, at forvaltningen skal skje regionalt, at vi får en mer effektiv felling av skadedyr/dyr med unormal atferd, at erstatningsordningene opprettholdes, og at det utredes nødvergerett for hund. Hadde det vært slik at det var Regjeringens forslag vi skulle vedtatt her i dag, hadde det vært all grunn til å gå imot hele meldingen.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-05-13:
Debatten under behandlingen av rovdyrmeldingen har for det meste dreid seg om ulv. Den debatten er viktig, men mens den debatten pågår, sniker jerven seg rundt omkring i stort sett hele landet og gjør uendelig stor skade. Vi vet at ulven gjør skade for omtrent 8 pst., mens det enkelte steder er en skadestatistikk på opp mot 40 pst. på grunn av jerv. Jeg er glad for at flertallet i komiteen har greid å redusere antallet ynglende jerv, men det finnes områder som jeg mener forvaltningen må gå nærmere inn i for å finne lokale løsninger og skape tillit mellom myndighetene og næringen. Det gjelder Distrikts-Norge. I hele Nordland er saue- og reinnæringen sterkt plaget av jerv, men det er spesielt vanskelig akkurat nå i kystkommunene Meløy, Rødøy og Gildeskål. Historisk har det i disse tre kommunene nesten ikke eksistert jerv, og derfor har mange bønder satset på sauenæring. Så sent som i 1998 ble det søkt om bare 15 erstatninger for sau drept av jerv i disse tre kommunene. I 2003 var antallet drepte dyr 908, altså har det skjedd en eksplosjon. Jervnemnden advarte tidlig mot utviklingen som de så ville komme, og anbefalte jakt også i kystområdene. Direktoratet for naturforvaltning har fram til 2002 sagt nei til det, men siden åpnet for lisensjakt. Dessverre er topografien i dette området slik at det hittil ikke har vært mulig å ta ut kvoten i lisensjakten. Kommunene har et typisk kystklima med sterkt vekslende vær og dårlige sporforhold, og i tillegg bratte fjell. Jakten foregår i den mørkeste tiden på året, og av den grunn er det vanskelig å drive både bestandregistrering og jakt. De tre kommunene har 13 200 dyr på beite, og det vil være et stort tap for næringen og distriktet om sauebøndene må legge ned driften. På grunn av store tap er Mattilsynet bekymret for velferden til dyrene. Kanskje blir bonden pålagt å avvikle driften. Jeg er glad for at et bredt forlik betyr at Nordland skal være en egen region innenfor forvaltningen. Jeg forventer at problemet i Meløy, Rødøy og Gildeskål – og i resten av Nordland – får en løsning når flertallet nå så sterkt har understreket at rovviltnemndene skal ha ansvaret for kvoter og områder for lisensjakt på jerv, bjørn og ulv. Det betyr en større lokal forvaltning, og jeg håper dermed at landbruket i hele landet fortsatt har en framtid. Vi kan i alle fall ikke vente og tro at rovdyrene noen gang skal bli vegetarianere.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2004-05-13:
Sjelden har en sak opptatt så mange så mye, og med så sterke følelser. I Telemark, som er mitt hjemfylke, har saken i mange år stått blant de fremste på den politiske dagsordenen. Og for mitt eget vedkommende vil jeg si at saken har tynget, nettopp fordi ulven er sterkt uønsket i vårt fylke. Jeg støttet rovviltmeldingen da den ble framlagt. Jeg synes statsråden fortjener ros for å ha lagt fram en melding som balanserer viktige hensyn. Det er et faktum at den ivaretar våre internasjonale forpliktelser, samtidig som forslaget om soner når det gjelder ulv, var akseptabelt i forhold til en begrensning. Regjeringens forslag la til rette for at vi kan forene rovdyrbestander her i landet med aktive utmarksnæringer. Så har vi etter det fått forliket. Det synes jeg også er bra – jeg var urolig en ganske lang stund, det må jeg innrømme. Men sammen med regjeringspartiene bidrar nå Arbeiderpartiet og SV til at vi kan føre en rovdyrpolitikk som er bærekraftig, og som gir forutsigbarhet både for utmarksnæringene og for befolkningen for øvrig. Jeg har all mulig respekt for den frykt og den bekymring som mange mennesker har for at ulven fortsatt skal være i visse områder av landet. Det er ikke noe vi skal ta lett på, det må tas på alvor, og derfor er jeg også glad for at det i forliket blir lagt vekt på målrettet arbeid i forhold til nettopp frykten. Så legges det opp til også å sikre lokal forankring. Åtte regionale folkevalgte organer skal forvalte rovdyrpolitikken i sin region. Og det er her jeg ikke skjønner meg på Fremskrittspartiet, som nå plutselig tviholder på fylkesgrensene, på fylkeskommunen – og det må være nye toner fra det partiet. Spørsmålet om erstatning er viktig, og det er av stor betydning at det nå legges opp til erstatningsordning med økte incentiver til å unngå tap. Og at Stortinget skal se videre på erstatningsordninger, synes jeg er også er positivt. Så skal jeg ta en siste visitt til Fremskrittspartiet, som i stortingsprogrammet sitt sier ja til ulv, men som her sier at det ikke er noen målsetting å ha ynglende ulv i Norge. En kan iallfall ikke kalle det fasthet!
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2004-05-13:
Som representant for Aust-Agder skal jeg la ulven være i fred i denne debatten. Jeg er fornøyd med det brede forliket, det er et politisk kompromiss som samler alle de sterke og motstridende interessene. Det er etter min mening godt politisk håndverk av energi- og miljøkomiteen. Bern-konvensjonen og Norges forpliktelser har vært et stridstema. Jeg tar til etterretning den konklusjonen at det ikke er et spørsmål om hvorvidt vi skal ha rovvilt i norsk natur, men om hvordan vi skal forvalte det. Meldingen forutsetter en fordeling mellom regionene. Trykket skal fordeles, som det heter. Når Agder og Telemark ikke skal ha ulv, blir kanskje trykket stort når det gjelder bjørn. Jeg må få lov til å gi uttrykk for engstelse i forhold til at 15 årlig ynglende bjørner kan virke svært mye. Det er ikke lenge siden bjørnen Lefto ble skutt i Åmli. Den kom ut av hiet sitt i Fyresdal i Telemark. Jeg har sett den skaden som bjørnen har gjort på bikuber, og den frykten det skapte. Jeg forutsetter at bestanden blir regulert etter fornuftsprinsippet. Jeg er også klar over at ørnebestanden har begynt å bli svært tett i fjellene i indre Agder og Telemark. Jeg er nesten ikke ute én gang på heitur uten at jeg ser ørn. At vi skal opp i så store bestander, er jeg også svært skeptisk til, men igjen forutsetter jeg at fornuftsprinsippet brukes i forvaltningen.
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2004-05-13:
Jeg er enig i at evalueringen må gjennomføres før en eventuelt forandrer regelverket. Regelverket for bruk av snøscootere er veldig strengt. Det kan i utgangspunktet være bra, for en eventuell endring blir en liberalisering av eller i alle fall en lemping på regelverket – det kan nesten ikke gå den andre veien. Jeg har den oppfatningen at debatten om bruk av snøscooter på mange måter ligner på rovdyrdebatten: Alle har en klar holdning til snøscooter – for eller imot. Jeg mener at det å lage såkalte rekreasjonsløyper er den eneste måten en kan skille dem som vil bruke snøscooter, og dem som vil nyte naturen med truger eller ski, på. Dette fungerer i Sverige, i Finnmark og i Canada. Jeg har selv snøscooter, og bildet som media skaper av oss som villmenn i naturen, er ikke riktig. Dette gjelder et fåtall. Min erfaring er at snøscooteren brukes til nødvendig, praktisk kjøring og til rekreasjonskjøring, til søndagstur med familie og venner, der både ski, kjelker og pølser er med – og mange kommer seg ut i naturen. Jeg har i Vest-Telemark Blad sett mange leserinnlegg om forsøkene som pågår i Vinje. Det er overraskende mange, også folk som i utgangspunktet var skeptiske, som har sett positive ting ved disse rekreasjonsløypene. Jeg er derfor enig med flertallet i at evalueringsrapporten fra de åtte forsøkskommunene må legges til grunn og tilpasses det lokale lovverket. Det er etter min vurdering bare gjennom et regelverk der alle interessene blir ivaretatt, at respekten for loven blir ivaretatt. Det kan ikke være noe mål for oss som lovmakere å lage lovbrytere av i utgangspunktet lovlydige mennesker, slik dagens lov på mange måter gjør.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2004-05-13:
Jeg har hørt på to av Olav Gunnar Ballos innlegg nå. I begge innlegg gjør han seg til talsmann for den som besøker landsbygda. Han gjør seg ikke til talsmann for finnmarkingen som lever av og med naturen, og som får sine husdyr revet i hjel av rovdyr, eller som får inntektsgrunnlaget sitt kraftig svekket fordi stadig flere tenker som nettopp Olav Gunnar Ballo gjorde nå: Rovdyret er noe eksotisk som det er flott å treffe på i naturen når man en sjelden gang er ute og går tur. Stadig flere av oss lever et liv der naturen, inkludert rovdyrene, representerer et kjærkomment spenningsmoment. Slik er det faktisk ikke for dem som lever med dette hver dag, og føler på kroppen hva slags problemer rovdyr kan representere. Stadig flere av oss har også en jobb der det å kunne forlate skrivebordet, komme seg ut i naturen og i beste fall kunne ha forhåpninger om å få se en ulv eller en jerv på nært hold, får oss til å føle oss som ekte sønner av naturen. Det var det inntrykket jeg satt igjen med etter å ha hørt Olav Gunnar Ballo i to omganger, også når han beskriver sitt besøk på Svalbard, som nok oppleves litt annerledes for dem som lever der hver dag, og som må gå bevæpnet bare de skal en tur utenfor hushjørnet. Det norske landbruket ivaretar det biologiske mangfold. Det norske landbruket utnytter utmarka på en utmerket måte, og det er selvfølgelig opp til SV om man vil se på de virkemidler som brukes innenfor landbruket, og mene at dette bør gjøres på en annen måte. Det er selvfølgelig opp til SV å mene at man i større grad skal bruke innmark til beite for sau, med gjødsling, med bruk av sprøytemidler og med langreist mat, som jeg trodde SV var motstander av. Og jeg må si at det er en ganske stor kontrast mellom det representanten Inge Ryan tidligere i debatten gjorde seg til talsmann for, og det Olav Gunnar Ballo nå gjorde seg til talsmann for. Ryan hadde et helt annet syn på de utfordringene som det medfører å ha rovdyr tett innpå kroppen. Lars Sponheim var ganske ærlig i et innlegg han holdt i Bodø på en landbrukspolitisk konferanse, da han sa at problemet i forhold til husdyrbruk øst for Glomma var så pass lite at de som ble berørt av dette, heller fikk begynne med undulat enn å drive med sau. Det er mulig at det er den holdningen enkelte inntar i forhold til hvor stort rovdyrproblemet reelt sett er, men det er ingen tvil om at det flertallet nå gjør, er med på å forringe livskvaliteten til ganske mange mennesker. Jeg ser at representanten Sørensen rister på hodet, men man har truffet en god del mennesker som føler det på den måten. Og folks følelser er man nødt til å ta på alvor. Konfliktnivået vil øke. Antall rovdyr og utbredelsen av rovdyr vil komme til å øke. Det er naivt å tro noe annet med den rovdyrpolitikk som flertallet legger opp til. Og dermed vil også konfliktnivået komme til å øke.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-05-13:
Representanten Brustads ytringer her på tampen av debatten kan ikke få lov til å stå uimotsagt. Det er mulig at representanten Brustad ser på det Senterpartiet har sagt og mener, som svartmaling, og det skal hun få lov til å gjøre, men det Senterpartiet her i dag har gjort, er å sette ord på det veldig mange føler – og faktisk også mener – om spørsmålene knyttet til rovviltpolitikken. Det er mulig at dette ikke er trivelig å høre for flertallet i Stortinget – og det er mulig at en har lyst til å kalle det svartmaling, og da skal en få lov til å gjøre det – men det skal sies i denne sal under denne debatt, og det er ikke urimelig i det hele tatt, at den rovviltpolitikken det nå legges opp til, vil forringe livskvaliteten for svært mange som bor rundt omkring i dette landet. Det er ikke urimelig å peke på at de bestandsmålene og den forvaltningen som det her legges opp til, vil øke konfliktnivået mellom dem som driver og har sitt livsgrunnlag i disse områdene, og forvaltningen av rovdyrpolitikken. Så er det jo helt urimelig av representanten Brustad å si at hvis ikke Arbeiderpartiet her hadde tatt ansvar, hadde Regjeringens opplegg blitt vedtatt. Tøv! Regjeringens opplegg hadde ikke blitt vedtatt. Det hadde ikke blitt flertall for Regjeringens opplegg, for verken Senterpartiet eller Fremskrittspartiet hadde kommet til å støtte det opplegget som Regjeringen gikk inn for. Jo da, vi i Senterpartiet mener at våre forslag ville ha vært bedre for dem som bor, virker og har sitt livsgrunnlag i de områdene det her gjelder, for dem som er sterkest berørt, og vi mener at våre forslag ville ha bidratt til å redusere konfliktene som må komme i kjølvannet av det som i dag blir vedtatt, ikke bare når det gjelder ulveforvaltningen, men også når det gjelder bjørneforvaltningen. Så må jeg si at jeg er kraftig overrasket over det representanten Ballo her sier. Hvis det er en allmenn oppfatning i Sosialistisk Venstreparti at en skal se på støtteordningene, med andre ord straffe dem som ikke driver like økologisk eller like rovdyrvennlig som SV ønsker når det gjelder landbrukspolitikken, hvis en skal straffe dem som bor f.eks. i Lierne i Nord-Trøndelag og driver med landbruk der, og kanskje også stemmer SV, fordi de faktisk synes det er problematisk med dagens rovdyrforvaltning eller ikke vil akseptere den rovdyrforvaltningen som er, da er det høyst oppsiktsvekkende.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2004-05-13:
Flertallets merknad i denne saken er kort og grei: Vi avventer evalueringen i 2005, ikke minst fordi utmarkskommunenes sammenslutning har ønsket dette selv. Forsøksprosjektet innbefatter åtte kommuner, og nettopp dette å koble praktiseringen opp mot lokal myndighet, planvedtak og planprosesser er vesentlig. Motorferdselsloven fra 1988 med forskrift gir i hovedsak kommunene myndighet til å fatte vedtak. Som kjent åpner loven for en rekke former for nyttekjøring som skulle dekke det meste, men altså ikke ren fornøyelseskjøring, bortsett fra i Finnmark og Nord-Troms, hvor kan man kan boltre seg på 600 mil med scooterløyper. Jeg ser av merknadene til Fremskrittspartiet at de betrakter Utsira og Oslo som avsidesliggende steder fordi oppstrammingen av loven i 1987–88 sidestiller disse med kommuner som Hattfjelldal, som tydeligvis er opphavet til dette forslaget fra Fremskrittspartiet. Nå har jeg vært på Utsira, og det har sikkert medforslagsstiller Vaksdal også, som er fra Rogaland. Der er det veldig få snøscootere å se, for å si det forsiktig. Men norsk lovgiving gjelder jo der også, selv om det ligger langt ute i havet. Tilsvarende gjelder sjøloven i Hattfjelldal, selv om det er langt til nærmeste fyrlykt. Sammenligningen mellom metropolen for snøscooterkjøring, Hattfjelldal, og den avsidesliggende byen i denne sammenheng, Oslo, er imidlertid interessant, for det er jo også andre grupper enn forlystelseskjørende man forsøker å ta hensyn til i gjeldende lovverk. Folk søker ut i naturen for den rekreasjon og opplevelse naturen gir. Her er faktisk stillhet, fred og ro vesentlig. Det er også et viktig hensyn å ta. Spørsmålet har derfor fått helt riktig adressat fra flertallet. Vi avventer denne saken til forsøket er avsluttet, erfaringer fra de åtte kommunene innhentet og evalueringsrapporten fra NINA foreligger.
Morten Lund (Senterpartiet), 2004-05-13:
I Trøndelag har det i hvert fall vært mange medieoppslag omkring dette at pensjonistturer med snøscooter har vært forbudt de siste årene. En overskrift i en kommentarartikkel var: «Hygge for eldre strengt forbudt». Det bryr ikke vi oss noe om, sier flertallet i komiteen i denne innstillingen. Jeg synes det er overraskende og skuffende at flertallet på Stortinget ikke bryr seg om at noe av det som eldre i Norge har satt så stor pris på, har blitt stoppet. I minst 20 år har turer for pensjonister vært arrangert i mange bygder i Sør-Trøndelag. I mye av den tiden har vi hatt dagens forskrifter som regulerer motorferdsel i utmark. Da saken ble tatt opp, sa statsråden at regelverket hindrer oss i å tillate sånn kjøring. Regelverket er skrevet allerede i 1988. En romslig og fornuftig tolking av dagens regelverk er fullt mulig, for det er det som har skjedd i alle år inntil for ca tre år siden, i hvert fall i mitt fylke. Intensjonen i dagens regler er ikke å stoppe hyggeturer for pensjonister. Da hadde det også vært gjort fra 1988 og i årene etter det, til ca. 2000. Jeg mener det er meningsløst at en rolig dagstur langs løypa til fjells kalles uønsket og miljøskadelig når den arrangeres for at pensjonister skal få komme seg ut i utmarka, mens kjøring med statsrådens og min ryggsekk opp til hytta i påskeferien skal kunne skje. Det private forslaget fra Senterpartiet går ut på å presisere at forskriftene skal tolkes slik at organiserte dagsturer for pensjonister skal regnes som nyttekjøring og ikke fornøyelseskjøring, og skal tillates etter særlig søknad på bestemte vilkår. Disse vilkårene kan utformes slik at tillatelsen til enkeltturer ikke vil ha smitteeffekt slik at andre er nødt til å få lov dersom pensjonistene skulle få lov til å ta en dagstur i året. Det har vært sterke lokale reaksjoner på at denne tradisjonen med pensjonistturer er stoppet. Det har vært enstemmige kommunale vedtak om å innvilge, men det har kommet trusler om straff for miljøkriminalitet fra fylkesmann og politi. Sånn kan vi ikke ha det. Fra Røros ble det meldt i mars: Snøscooterturen var årets høydepunkt. Den samme meldingen kom fra Tydal. I ettertid gleder pensjonistene på Røros seg fortsatt over sin tur, for Røros er en prøvekommune, og de får lov til å fatte de vedtak som folket ønsker. Det er vedtak som Senterpartiet mener alle kommuner må få lov til å fatte. I Tydal ble kommunen ilagt en bot på 50 000 kr for å ha innvilget søknaden til tross for at fylkesmannen hadde varslet på forhånd at det ville være ulovlig. Å ikke bry seg om de lokale reaksjonene i sånne saker er arrogant, det er uklokt, det er miljøfiendtlig, og det er firkantet. Magnhild Borten brukte ordene «barnslig» og «høl i haue» om den holdningen. Jeg vil få sette fram Senterpartiets forslag.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-02-11:
På vegne av representanten Harald T. Nesvik og meg selv fremmer jeg forslag om å tillegge Helsedirektoratet godkjennelsesmyndighet for bemanningsplanene ved sykehjem og i hjemmesykepleien, slik at behandlings- og pleietrengende syke eldre sikres et faglig forsvarlig nivå på bemanningen, uavhengig av bosted.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-02-11:
Mitt spørsmål går til den ærede helseminister: «En alvorlig sykehustabbe ved Bodø sykehus førte til at en kvinne kom flere år for sent til kreftbehandling. Norsk Pasientskadeerstatning tilbyr nå terminvis erstatning begrunnet i usikker prognose og levetid for pasienten. Finner statsråden denne avgjørelse moralsk akseptabel?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-02-11:
Jeg takker statsråden for svaret. NPEs oppførsel i denne saken ved kun å tilby terminvis erstatning – underforstått vurdere kvinnens liv som meget kortvarig – er etter mitt skjønn ikke bare hjerterått, men det vitner om at også dette offentlige organet, nemlig Norsk Pasientskadeerstatning, ikke synes å vektlegge det menneskelige aspektet i denne tragiske saken. Hvor vondt og respektløst det må føles for den kvinnen det gjelder, at et ikke-medisinsk organ tilmåler hennes livslengde, kan ikke vi sette oss inn i. Er det virkelig slik at det i dette tilfellet er et erstatningsorgan som skal lage prognoser for erstatningsmottakerens antatte levetid? Har ikke helseministeren forståelse for dette synspunktet, og er det ikke mulig å gjøre noe med det?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-02-11:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Jeg er glad for at det synes som om statsråden og jeg rent menneskelig og moralsk sett er på linje. Jeg hadde selvfølgelig ikke forventet at helseministeren skulle gå inn og love å endre på noe i det juridiske systemet ved NPE. Men det kunne vært viktig om også helseministeren var enig med meg i at man i dette tilfellet bør trekke skjønnet veldig langt av hensyn til dette enkeltmenneskets tragiske livssituasjon, som faktisk er påført av det offentlige helsevesen.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2004-02-11:
På vegne av representantene Kenneth Svendsen, Jan Arild Ellingsen, Thore A. Nistad, Per Roar Bredvold, Ulf Erik Knudsen, Øyvind Vaksdal og meg selv fremmer jeg forslag om at tillatelse til bruk av snøscooter i særskilte løyper gjøres generell, og at myndigheten gitt med hjemmel i lov flyttes fra fylkesmannen til den enkelte kommune.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2004-02-11:
Energiforskningsmiljøet i Trondheim er i front når det gjelder utvikling av teknologi for CO2-fritt gasskraftverk. Det de sier, er at en slik løsning ligger ca. ti år fram i tid dersom man også skal gjøre dette kommersielt mulig med hensyn til prisen i kraftmarkedet. Når statsråd Steensnæs og andre bruker uttrykk som «gammeldags teknologi» om den teknologien som fins i dag, som er den beste på markedet, er det altså snakk om dagens teknologi. Arbeiderpartiet har stadig tatt til orde for at Norge skal bygge gasskraftverk innenfor rammen av våre klimaforpliktelser. Hvor mange gasskraftverk kan bygges i Norge slik situasjonen er nå, de neste årene, uten at det skjer utenfor rammen av våre klimaforpliktelser? Da snakker jeg om den teknologien som fins i dag, og ikke om den framtidsteknologien som andre tar til orde for.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-11:
På vegne av representantene May Hansen, Heikki Holmås og meg selv framsetter jeg forslag om tiltak for å ivareta ofre for incest.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-02-11:
Mitt spørsmål går til olje- og energiministeren. Regjeringen har flere ganger uttalt at den ønsker økt bruk av gass i Norge. Men til tross for disse fagre ord opplevde vi i fjor at Regjeringen inngikk en avtale med Sosialistisk Venstreparti om å utsette denne utviklingen. Nok en gang viste Regjeringen sin totale mangel på handlekraft i energispørsmål. I høst fikk vi høre at Regjeringen skulle komme til Stortinget med en oppfølging av denne gassmeldingen før påske. Men denne er nå utsatt til juni, noe som medfører at et vedtak i Stortinget først kan gjøres neste vinter. Igjen får vi oppleve beslutningsvegring og handlingslammelse fra Regjeringens side, noe som etter hvert er blitt et mønster. Vil statsråden gjøre rede for hvorfor det er så viktig for Regjeringen å hindre det norske folk og norsk næringsliv i å få rikelig tilgang til energi til fornuftige priser?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-02-11:
Jeg takker statsråden for svaret, som i grunnen understreket den manglende strategi Regjeringen har på dette området. I den ordinære spørretimen for en uke siden konfronterte jeg statsråden med hans oppfølging av Stortingets vedtak på forskjellige energiområder, noe han åpenbart ikke likte. Han kalte dette «stadige» og «utidige» anklager. Da jeg så stilte spørsmål om Regjeringens oppfølging av Stortingets vedtak av 9. mars 2000, om at norske gasskraftverk skulle underlegges samme rammebetingelser som andre innen EØS-området, fikk jeg følgende svar: «Denne statsråden følger til punkt og prikke alt hva det Stortinget som ble valgt i 2001, har bestemt.» Jeg er noe forundret over dette. Betyr dette at statsråden bare vil følge de vedtak som er fattet etter denne tid, er dette i tilfelle svært alvorlig. Eller vil statsråden her og nå bekrefte at han akter å følge stortingsvedtak uansett, og uavhengig av om han liker dem eller ikke?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-02-11:
Jeg vil først av alt uttrykke tilfredshet med at representanter fra Arbeiderpartiet nå støtter gasskraft, og jeg håper den støtten varer lenger enn den pleier. Så til Regjeringen, som har en merkelig forestilling, for ikke å si en vrangforestilling, om bruk av gass. Gass som går ut av landet, er god miljøpolitikk, mens gass som skal brukes i Norge, altså er forurensning. Når man samtidig vet at gass til kraftproduksjon i Norge i stor grad vil erstatte kraft fra kull- og kjernekraftverk i andre land, blir dette komplett ubegripelig. Vil statsråden fortelle meg, og for så vidt også det norske folk, hvilken miljøgevinst man har ved å holde liv i gamle kull- og atomkraftverk i utlandet, istedenfor å satse på norske gasskraftverk?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Denne regjeringen har tatt initiativ til en rekke viktige tiltak for økt innenlands bruk av gass. Da Regjeringen la fram sin gassmelding i fjor, kunne jeg konstatere at Regjeringen på de aller fleste områdene fikk bred tilslutning til sin strategi. Den strategien sluttet ikke Fremskrittspartiet seg til. Jeg har ved flere anledninger forklart både Fremskrittspartiet og representanten Vaksdal hva som ligger i Regjeringens strategi, bl.a. ønsket om å få bygd flere gasskraftverk med CO2-håndtering, og at Regjeringen er positiv til å la de tre konsesjonene som er gitt for konvensjonelle gasskraftverk på både Skogn, Kårstø og Kollsnes, få gå, slik at det er opp til eierne hvorvidt disse gasskraftverkene skal bygges eller ikke. Eierne har til nå konstatert at gassprisen i forhold til prisene i kraftmarkedet er slik at det ikke vil være lønnsomt å bygge disse gasskraftverkene. Jeg har også i forhandlinger som gjaldt budsjettforliket i fjor, blitt enig med Arbeiderpartiet om at det skal legges opp til en ny stortingsmelding som mer konkret skal følge opp bl.a. et program for tilskudd til pilotanlegg. Denne meldingen vil bli fulgt opp våren 2004, slik som forutsatt. Det er et omfattende arbeid, hvor bl.a. NVE har flere oppdrag med hensyn til å utrede kostnader og tekniske løsninger og andre viktige avklaringer som kan gi et beslutningsgrunnlag for Stortinget til å vurdere de ulike forslagene. Denne meldingen kommer altså i løpet av våren 2004, nøyaktig slik som Stortinget har foreslått.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Dette er veldig enkelt å besvare, for Regjeringen følger selvfølgelig alle de vedtak som et storting har gjort. Men dersom et nytt storting fatter nye vedtak og legger andre tidsplaner og framdriftsplaner, vil også det være bestemmende for Regjeringens egne framlegg. Jeg har gjentatte ganger understreket overfor Stortinget og overfor representanten Øyvind Vaksdal at Regjeringen selvsagt til punkt og prikke følger opp Stortingets vedtak. Da synes jeg det er ille at representanten Vaksdal gjentatte ganger kommer tilbake og påstår det motsatte. Jeg vil oppfordre representanten Vaksdal til å påvise konkrete saker der statsråden og Regjeringen ikke følger opp stortingsvedtak som forutsatt. I disse sakene som jeg har ansvaret for, som gjelder oppfølging av gasskraftverk, som gjelder oppfølging av økt bruk av gass i Norge, har jeg, til punkt og prikke, på alle punkter, fulgt opp det som Stortinget har vedtatt.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Regjeringen tar på alvor å kunne kombinere viktige hensyn til energiforsyning og forsyningssikkerhet med de internasjonale forpliktelsene vi har tatt på oss når det gjelder miljø og klima. Det mener vi på forsvarlig vis kan gjøres ved at Regjeringen satser betydelige midler på å utvikle teknologi som kan framskaffe gasskraftverk med CO2-håndtering. Det forklarer Regjeringens strategi og vilje til å satse. Vi har sagt oss villige til både å medfinansiere en vesentlig del av et pilotanlegg for gasskraftverk og å medfinansiere de ekstra kostnadene som et fullskala gasskraftverk vil medføre. Hvis en nå legger denne strategien til side og bare ønsker å satse på konvensjonelle gasskraftverk, er det åpenbart at det ikke vil være forenlig med våre internasjonale forpliktelser – altså i strid med det som også Stortinget har vedtatt.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Jeg er veldig glad for at Arbeiderpartiet var sammen med Regjeringen om årets budsjett, hvor bl.a. satsing på gasskraftverk med CO2-håndtering fikk betydelig oppmerksomhet. Nettopp på bakgrunn av budsjettavtalen med Arbeiderpartiet jobber nå Olje- og energidepartementet med en egen stortingsmelding som mer konkret skal følge opp den stortingsmeldingen som Regjeringen framla i fjor. Det er en ansvarlig satsing for å sikre forsyningssikkerhet, samtidig som denne strategien gjør at vi kan innfri de internasjonale klimaforpliktelsene vi har inngått. Jeg er veldig glad for at Arbeiderpartiet har støttet opp om dette – også bredt – når det gjelder stortingsmeldingen. Jeg går ut fra at også representanten Rolf Terje Klungland hører med i den enigheten som ligger bak budsjettforliket. Vi jobber målrettet for å realisere disse gasskraftverkene. Jeg synes det er veldig interessant at vi nå også får et internasjonalt initiativ her, som gjør at vi mer realistisk kan se for oss at dette kan realiseres innenfor en rimelig tidsramme, helst før 2010. Men dette avhenger av hvordan teknologien utvikler seg.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Jeg vil gjerne bekrefte at Regjeringen er positiv til å implementere fornybar-direktivet i norsk lovgivning, og at Norge slutter seg til dette direktivet. Det er likevel slik at Norge er i en helt unik situasjon når det gjelder fornybar el i forhold til samtlige andre EU-land. Det skyldes vår miljøvennlige vannkraft, som gjør at allerede 99 pst. av vår el produseres av vannkraft. Det gjør også at vi har spesielle behov for tilpasning til fornybar-direktivet. Dette er vi i dialog med EU om. Jeg har håp om at vi skal få et positivt resultat. Jeg kan ikke si noe nærmere om tidsplanen og framdriftsplanen. Men jeg kan forsikre om at dette er et direktiv som i sin innretning, intensjon og målsetting helt samsvarer med det som Regjeringen ønsker å oppnå.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Jeg svarte da på et skriftlig spørsmål fra stortingsrepresentant Inger S. Enger om dekning av distriktsandelen når det gjelder flommen på Nordvestlandet. Det er riktig at 100 pst. av utgiftene ved flommene i 1995 og 1997 ble dekket ved et stortingsvedtak. Kostnadene ved disse flommene var betydelig større enn ved den flommen vi snakker om i dette tilfellet, og som rammet bl.a. Norddal kommune. Det er Stortinget som har bestemt at de permanente sikringstiltakene skal finansieres gjennom en 80 pst. tilskuddsordning fra statlig hold og 20 pst. distriktsandel. Det er dette departementet retter seg etter, og det er det som har blitt fulgt i alle andre saker når det gjelder flomskader. Jeg vil også understreke at når det gjelder de øyeblikkelige tiltakene for å sikre verdier og eiendommer, dekker staten 100 pst. av slike utgifter. Det er de mer permanente sikringstiltakene som har en slik distriktsandel på 20 pst., som jeg refererte til.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Representanten har helt rett i at det er ugreit for statsråden hvis det oppstår uenighet om tolkningen. Jeg vil bare presisere at jeg forholder meg til et stortingsvedtak. Stortinget grep inn i dette regelverket på den måten at en i 1995 og 1997 dekket 100 pst. av skadene. Men en fikk da en regel, som senest ble drøftet og fastholdt i St.meld. nr. 42 for 1996–1997, hvor det ble fastslått at hovedregelen er at det dekkes 20 pst. gjennom en distriktsandel og 80 pst. gjennom en statlig andel. Det er anledning til å søke om dispensasjon. En slik dispensasjonssøknad har departementet ikke mottatt.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Jeg vil gjenta at når det gjelder de øyeblikkelige utbedringstiltakene for å sikre verdier og eiendom, dekker staten 100 pst. av slike utgifter. Det er de langsiktige sikringstiltakene som har en distriktsandel på 20 pst. Jeg er glad for at representanten Djupedal – for så vidt naturlig nok – aksepterer at statsråden ikke kan dispensere uten videre fra det som er stortingsvedtatt regelverk. Jeg ser at det kan være grensetilfeller når det gjelder disse store flommene, hvor Stortinget har vedtatt at 100 pst. av de langsiktige sikringstiltakene også skal dekkes av staten, og at størrelsen på flommene kan føre til usikkerhet om hvor grensen går i forhold til hva som vil være en rimelig distriktsandel, og når staten skal dekke f.eks. 100 pst. Jeg gjorde representanten Enger oppmerksom på at det er mulig å søke om dispensasjon. Hvis en slik søknad kommer, vil jeg selvfølgelig vurdere den grundig.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Norge deltar i et nordisk kraftmarked sammen med Sverige, Danmark og Finland, og i utgangspunktet er det derfor like priser i det nordiske markedet. Det kan likevel variere noe på grunn av de såkalte flaskehalsprinsippene. Når det gjelder bygging av konvensjonelle gasskraftverk, er det riktig som representanten Klungland nå refererer til, at det er gitt tre slike konsesjoner. Det er helt opp til eieren selv å vurdere om en på bakgrunn av langsiktige kraftpriser og dagens gasspriser finner det lønnsomt å realisere dette. Jeg har forstått det slik at det planlegges et gasskraftverk i Göteborg, basert på gjeldende gasspriser og de framtidige kraftpriser i det nordiske markedet. Dette selskapet har åpenbart andre vurderinger av risiko forbundet med bygging av slike gasskraftverk. Det er helt opp til selskapene å vurdere denne risikoen. Dette er det ikke opp til Regjeringen å vurdere, det er en vurdering som styret må ta stilling til når det gjelder de angjeldende konsesjoner. Dette er altså ikke opp til Regjeringen. Men jeg vil referere til Langtidsprogrammet 2002–2005 fra regjeringen Stoltenberg, der det står følgende: «Usikkerhet om lønnsomheten bidrar også til usikkerhet om hvor raskt det kan bli bygget gasskraftverk.» Dette viser at heller ikke arbeiderpartiregjeringen ville sørge for at gasskraftverkene ble bygd, men selvsagt overlate slike vurderinger til konsesjonæren og til selskapenes lønnsomhetsvurderinger. Det er selskapene som må ha ansvaret, det er de som har fått konsesjonene, og det er de som må fatte vedtaket.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Jeg synes det er ganske oppsiktsvekkende hvis Rolf Terje Klungland nå indikerer at statsråden burde blande seg inn i selskapenes lønnsomhetsvurderinger og ta ansvar for at det ble pålagt selskapene å bygge gasskraftverk til tross for at de selv finner det ulønnsomt. Jeg vil gjerne at representanten Klungland bekrefter at det er dette som er Arbeiderpartiets hensikt med det han nå sier. Når det gjelder våre tiltak i forhold til forsyningssikkerheten, vil jeg vise til Regjeringens tipunktsliste i den forsyningssikkerhetsmeldingen som nå er til behandling i Stortinget: 1. styrke omlegging av energibruk og energiproduksjon2. forbedre reguleringer og plantiltak i energiomleggingen3. styrke grunnlaget for mer vannkraftproduksjon, ikke minst småkraftverk4. arbeide for et felles norsk-svensk marked for grønne sertifikater5. øke bruken av naturgass6. styrke det nordiske elsamarbeidet7. sikre en fortsatt effektiv konkurranse i kraftmarket8. klargjøre ansvaret til rasjoneringsmyndighetene og de systemansvarlige9. legge til rette for økt forbrukerfleksibilitet(presidenten klubber)(presidenten klubber) Det er svaret på representanten Klunglands spørsmål. (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-11:
Med hensyn til det representanten Akselsen innledet med, vil jeg utfordre ham til å svare på spørsmålet som jeg ikke fikk svar på fra Rolf Terje Klungland, men som representanten Akselsen har anledning til å besvare. Mener Arbeiderpartiet og Olav Akselsen at Regjeringen skal gå inn og overprøve de lønnsomhetsvurderinger som ligger i de tre gitte gasskraftkonsesjonene? Og hvilket ansvar mener så Olav Akselsen at Regjeringen i så fall må påta seg? Når det gjelder de lønnsomhetsvurderinger som den svenske konsesjonæren har, må det åpenbart være slik at de er villige til å ta høyere risiko og ha lavere lønnsomhetsmarginer. Det må være opp til selskapene selv å vurdere om dette er riktig, men ut fra de informasjoner jeg har fra de tre konsesjonærene – jeg har god kontakt med dem, jeg snakker både med styreleder og representanter for ledelsen i selskapene – anser de det ikke for lønnsomt og forsvarlig å foreta investeringer i slike gasskraftverk nå.