Peter Frølich (Høyre), 2021-02-23:
Politimeldingen er en god og viktig anledning til å drøfte alle sider ved norsk politi. Vi har etter arbeidet i justiskomiteen fått en innstilling som vel må være noe av det mest omfattende vi har levert fra oss. Det kunne egentlig vært gitt ut som en egen bok. Jeg er litt usikker på hvilken sjanger den boken ville havnet i, men det er iallfall helt sikkert at den har både høye topper og veldig dype daler. På sitt aller beste peker innstillingen på noen utfordringer som vi alle kan være enige om at politiet har, og på vårt beste finner vi sammen, samskriver oss og løser problemer som politiet står overfor, på en god måte, i fellesskap. Det sitter langt inne noen ganger å innrømme det, men også opposisjonen har konstruktive og gode forslag til hvordan politiet kan gjøres bedre, og vi deler alle et ønske om at politiet skal være best mulig. Det som vi ikke klarer å bli enige om, er hvor viktig og avgjørende politireformen har vært. Når vi ser gjennom den innstillingen som foreligger nå, er det dessverre bare ett ord som kan oppsummere det etterlatte inntrykket, og det er «svartmaling». Det er ikke bare reformen som svartmales, men det er faktisk store deler av politiets drift og virksomhet som settes i et veldig dårlig lys. Noen ganger lurer jeg på hva de som er ansatt i etaten, tenker om hvordan vi ser på deres arbeid, deres arbeidshverdag. Jeg tror det er vanskelig å kjenne seg igjen i en så ensidig og unyansert kritikk. Jeg tror at det ikke finnes noen reform som har vært så uglesett, så kritisert og samtidig så utrolig viktig som politireformen. Det har vært krigsoverskrifter. Det har vært mye krangling. Det har stormet. Det har vært anklager om avtalebrudd. Det har vært mye harselering og Nytt på nytt-vitser osv. Ikke minst har det vært en nærmest imponerende systematisk kampanje over flere år som har gått ut på å fortelle folk at nå er politiet borte, de er ikke lenger til stede, de rykker ikke lenger ut i samme grad, de er ikke lenger der til å holde oss trygge. Det har vært en imponerende systematisk kampanje. Man sitter igjen med et inntrykk av at de har forsvunnet på et eller annet sentralt kontor, at man ikke lenger har den lokale tilknytningen. Det er rett og slett ikke riktig. Det har ingen kopling til virkeligheten. Det har heller ikke gått en eneste uke uten at journalister har ringt og bedt om å få respons på det ene kritikkutspillet etter det andre om politireformen. Det som slår meg, er at hver bidige gang har kritikken hatt et kortsiktig perspektiv. Er det noe som ikke fungerer i politiet akkurat her og nå, har liksom politireformen skylden. Rykker politiet ut et minutt senere enn i fjor, har politireformen skylden. Har tilliten til politiet vokst, men vokst litt mindre i distriktene enn i byene, er det fortsatt politireformen som får skylden. Har brannvesenet kommet først på åstedet en del ganger, er det åpenbart at politireformen har feilet. Er det innkjøringsproblemer på operasjonssentralen, tekniske utfordringer med viderekopling osv. – ja, der ser man, det er politireformen igjen. Men hva skjer når vi får resultater og tilbakemeldinger om at etterforskningen starter mye raskere enn før? Det er helt tyst. Hva skjer når vi får tilbakemelding om at etterforskningen blir bedre, at man i mye sterkere grad enn før kan oppklare kriminalitet? Det er stort sett helt tyst. Hva skjer når beredskapen fungerer og går på skinner? Det er helt tyst. Hva skjer når operasjonssentralene plutselig begynner å virke, og vi ser at responstiden går ned og kvaliteten på den responsen som publikum får, går opp? Det er stort sett stille da også. Når sterkere politidistrikter gir det lokale politiet ekstremt mye bedre støtte og oppfølging enn det de fikk før, er det fortsatt ikke et ord. Det er helt åpenbart at ikke alt har gått på skinner med politireformen. Om det hadde vært tilfellet, hadde vi mest sannsynlig satt en verdensrekord, eller det hadde vært ren propaganda. Politiet har rundt 17 000 ansatte. De har 22 mrd. kr i budsjett. De har sterke arbeidstakerorganisasjoner som sier klart fra. De har et kritisk medie- og søkelys på seg hele tiden, og alle i Norge har i en eller annen grad sterke meninger om hvordan politiet skal opptre, og hvilke forventninger de har. Da er det klart at det blir bråk når vi gjennomfører en stor reform. Men det er nettopp da, i de situasjonene, vi blir stilt overfor en stor utfordring. Da har man politikere som benytter anledningen til å blåse opp motsetningene, til å utnytte situasjonen, som lever av den misnøyen, og så har man andre som trekker seg unna, prøver å fraskrive seg ansvar, legge skylden på andre. Vi valgte en annen linje. Vi valgte å se etter løsninger. Vi valgte å stå opp for reformen. I hver eneste debatt stilte vi opp. Vi prøvde å svare ut hvert eneste leserinnlegg, forsvare det grunnleggende, og så justere kurs der det var nødvendig – trygg styring, ro, tålmodighet og en grunnleggende tro på at det vi har konstruert, og det vi har bygget, faktisk kommer til å stå seg og gjøre politiet bedre. Når denne dagen er over, er det ett faktum som står igjen, og det er at politireformen består. Politireformen har faktisk fått tillit nok en gang, og tilslutning nok en gang, i denne salen. Antallet distrikter bevares. Antallet politimestre bevares. Antallet lensmannskontor bevares. Antallet operasjonssentraler bevares. Satsingen på rask og god etterforskning bevares. Kravet til bedre og større fagmiljøer bevares. Kravene vi stiller til sterk politiledelse, bevares. Kravene til beredskap og utrykning bevares. Jeg kunne fortsatt, men oppsummeringen er at det moderne politiet vi ønsket oss, har vi fått, og det bevares. Det politiet som jeg vil karakterisere som et 1990-tallspoliti, som mange drømmer om, forblir i fortiden. Jeg synes vi gir politiet noe som er vel så viktig som både reform og budsjettmillioner. Det er at vi gir det arbeidsro, og det tror jeg politiet trenger mer enn noen gang. Reform, budsjettmidler og arbeidsro er vår oppskrift, og det har gitt gevinst. Nå begynner resultatene å komme, og de er knallsterke. Arne Johannessen er en mann som kommer til å bli sitert mye fra denne talerstolen, og alle i salen kjenner ham som en kritisk mann. Han har sagt at 2020 var «best ever» for politiet lokalt, og køen av andre politiledere som kommer på banen nå, blir lengre og lengre. I framtiden har jeg tre ønsker for politiet. Det første vi må gjøre, er å avlive myten om at politiet sentraliseres. Hvis vi spoler tilbake til 2013 og ser på hvor mange som er tilført politiet, tegnes et ganske annet bilde enn det som komitéleder Lene Vågslid skisserte fra talerstolen i sted, nemlig at ingen ville jobbet i etaten dersom politiet var et privat selskap. Vi har tilført nesten 4 000 nye ansatte i politietaten siden 2013, og ingen må la seg lure til å tro at det hadde vært mulig uten reformen. Men enda viktigere: Myten om sentralisering er feil. Det er ikke sånn at disse jobber på et kontor i Oslo sentrum. De jobber ikke i Politidirektoratet. De jobber ikke engang i Oslo. De jobber ute i distriktene. De er ute på patrulje, men ikke bare det. Kanskje sitter de på et kontor også, men de sitter ikke og tvinner tommeltotter og flytter papir. De jobber med å holde oss trygge, med å drive etterforskning, med å drive forebyggende arbeid, med å jakte organiserte kriminelle, med å jakte overgripere på nett. De jobber med å holde oss trygge. Denne tegneseriefortellingen om at enhver god politimann eller -kvinne hører hjemme bak rattet i en bil, må vi legge fra oss. Et moderne politi er så mye mer. Det andre ønsket jeg har, er at vi skal ha respekt for politiet og politilederne. I denne salen er det veldig lett å hoppe på forslag om detaljregulering av politiet, men la oss alle ta en liten kontrollsjekk og spørre oss: Hører dette kanskje hjemme hos politimesteren istedenfor? Det siste ønsket jeg har, er at vi gir politiet stabilitet og arbeidsro. Enten man var for reformen eller mot reformen, tror jeg det er på tide at vi legger debatten om politireformen død, legger den bak oss og blir enige om at skal vi bygge et best mulig politi, må vi gjøre det med det fundamentet vi har lagt, og se framover.