Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-08:
Det er tredje gang Stortinget behandler en egen melding om Statens pensjonsfond, eller det som på folkemunne kalles oljefondet. Tidligere var alle vurderingene rundt risikoprofil, etiske retningslinjer osv. en del av nasjonalbudsjettet. Det gjorde at disse viktige og vesentlige problemstillingene som i dag har vært til debatt i Stortinget, ofte druknet. Derfor har vår regjering og jeg vært særlig opptatt av at hvis vi skal klare å holde en demokratisk forankring av hvordan vi forvalter oljefondet, må vi nettopp sørge for at det fins en egen innstilling, en egen mulighet for debatt. Det er ingen annen måte å sørge for at vi har oppslutning om hvordan vi forvalter folks sparepenger på, enn at man inviterer ikke bare Stortinget, men også offentligheten til å være med på disse avveiningene. Jeg vil som de fleste andre i salen takke saksordføreren for et godt arbeid. Jeg synes det er utrolig viktig at en har både dialog om og utvikling av disse spørsmålene. Det som jeg hadde håpet det skulle være hovedinteresse rundt under behandlingen av stortingsmeldingen om Statens pensjonsfond for 2008, var det arbeidet vi har satt i gang om de etiske retningslinjene, for inntil finanskrisen virkelig drog seg til, var det det Stortinget og Regjeringen hadde planlagt skulle være hovedoverskriften. Så la meg starte der, så jeg kan være helt sikker på at jeg rekker å gå litt nøye igjennom noen hovedoverskrifter som har vært veldig viktige. Vi har hatt en veldig bred høring. Både nasjonalt og internasjonalt har det vært stort engasjement rundt de etiske retningslinjene for Pensjonsfondet. Det får mye oppmerksomhet, og det legges stor vekt på f.eks. den dokumentasjonen som Etikkrådet legger på bordet når det anbefaler uttrekk, og også på den aktive eierskapsutøvelsen som Norges Bank driver med i disse spørsmålene. Det vi nå gjør i forhold til å utvikle de etiske retningslinjene videre, er vesentlige og viktige grep. Vi slår nå klart fast at vi ikke ønsker å investere i selskaper som produserer tobakk. Det har vært en forholdsvis lang diskusjon om hvorvidt dette skulle være med eller ikke med, og nå konkluderer et nesten helhetlig storting, dvs. minus Fremskrittspartiet og Høyre, med en utvidelse i forhold til de etiske retningslinjene her. I tillegg foregår det veldig spennende arbeid på miljøfronten og i forhold til framvoksende markeder. Det ene er at vi varsler at vi ønsker et investeringsprogram i forhold til miljøinvesteringer. Vi kommer i nasjonalbudsjettet nærmere tilbake til hvordan dette skal gjøres, og jeg ser at det er bred enighet i Stortinget om det. I tillegg luftes det i meldingen å gjøre det samme når det gjelder investeringene i framvoksende markeder. Der er ikke konklusjonen fra Regjeringens side like klar foreløpig, men jeg ser også det engasjementet som har vært i komiteen rundt dette, og tar det med meg i det videre arbeidet. Så har vi varslet at vi ønsker at Norges Bank utvikler såkalte forventningsdokumenter på i hvert fall to nye områder. Det ene dreier seg om miljø og klima. Det handler om hva slags forventninger en presenterer på vegne av fondet i forhold til de selskapene vi er investert i. Men det dreier seg ikke bare om miljø og klima, det dreier seg også om åpenhet og innsyn og vil være, hva skal en si, en måte å utfylle det arbeidet på som vi nå driver med internasjonalt for å bekjempe skatteparadiser og annen mulighet for å skjule eierstrukturer f.eks. Det er viktig og vesentlig for arbeidet med de etiske retningslinjene for fondet. I tillegg oppretter vi en observasjonsliste som skal være et slags mellompunkt mellom uttrekk, eller anbefaling om uttrekk fra Etikkrådet, og den aktive eierskapsutøvelse fra Norges Bank. Vi har allerede satt et selskap, nemlig Siemens, på en slik observasjonsliste, og vi mener vi kan få større effekt av samarbeidet med tanke på de ulike virkemidlene vi har i forhold til det etiske arbeidet med fondet. For et par–tre dager siden offentliggjorde jeg også at vi skal følge opp arbeidet med hensyn til hva slags virkninger klimaendringene vil ha for finansmarkedene, og vi har nå inngått en avtale med et eget selskap som heter Mercer for å gjøre nettopp det – på generelt plan, men også i forhold til hva slags råd vi som fond kan få i den sammenheng. Så på veldig mange områder her har vi nå utviklet det arbeidet som er gjort med de etiske retningslinjene, og særlig på miljø- og utviklingsområdet er fokuset mye sterkere. Så til det turbulente året 2008. Pensjonsfondet er altså Europas største fond, og et av verdens absolutt største fond. Når vi har valgt en investeringsstrategi som i stor grad knytter fondets utvikling til utviklingen i verdensmarkedene, er det helt opplagt og ingen overraskelse for noen at fondets verdier påvirkes av det som skjer, når vi har det største fallet i aksjekurser på 100 år og den sterkeste økonomiske krisen siden annen verdenskrig. Vi har hatt betydelig reduksjon i fondets verdier, og når verdens aksjemarkeder faller med 40 pst., når Oslo Børs faller med 50 pst., når de børsnoterte eiendomsselskapene faller med 60 pst., er det opplagt at vårt fond også opplever en verdireduksjon – 23 pst. for utenlandsdelen og 25 pst. for Folketrygdfondet, som er investeringen i Norge. Men vårt mål for risiko for fondet er jo ikke at det skal ha minst mulig variasjon over tid. Vi er et stort fond, med veldig lang investeringshorisont, og det var Stortinget seg veldig klart bevisst da vi diskuterte hva slags risikospredning vi skulle ha på fondet, om vi skulle øke aksjeandelen fra 40 til 60 pst. Alle som deltok i den diskusjonen, hadde meget langsiktig horisont i forhold til hva slags beslutning vi skulle ta, og spørsmålet om riktig timing for den beslutningen var heller ikke det som ble vektlagt av Stortinget. Jeg oppfatter også at den offentlige debatten rundt Pensjonsfondet har vært, hva skal en si, langt bedre forberedt i forhold til å vurdere om det var klokt eller ikke å gå fra en økning på aksjeandelen fra 40 til 60 pst., for det hadde vi belyst grundig i diskusjonen. Alle visste at dommen, hvorvidt det var klokt eller ikke, ikke kunne avsies i løpet av et år. Og det kan godt tenkes at vi, når vi ser oss tilbake og skal avgjøre om timingen, som vi da ikke har lagt hovedvekten på, var klok eller ikke, vil se at også den kommer meget gunstig ut i historiens lys, for ikke noen gang har man fått så mye aksjer for et fat olje som i 2008. Siden vi har en så lang investeringshorisont, kan også timingen i forhold til å gå opp fra 40 til 60 pst. i ettertid sies å ha vært ganske klok. Men det får vi ikke historiens dom over nå, den kan vi ikke få verken nå eller om noen få år. En liten visitt til Fremskrittspartiet i denne sammenheng: Jeg synes Fremskrittspartiet gir et ganske forvirrende uttrykk for hva som er deres investeringsstrategi og risikoprofil for fondet. For det første mener de at man skal investere 10 pst. i eiendom. At det skulle være lav risikoprofil, i en situasjon hvor ikke minst eiendomsmarkedet har vært en kjempeboble og tapt mer enn noen andre markeder, synes jeg det er gode grunner til å sette et stort spørsmålstegn ved. For det andre synes jeg man er meget omtrentlig i diskusjonen om hva verdifallet skyldes. For eksempel er det ikke sånn at et verdifall på over 600 milliarder kr knyttet til Pensjonsfondet, dreier seg om et oppkjøp fra 40 til 50 pst. aksjeandel, sånn som Fremskrittspartiet gir uttrykk for. Det jeg mener det er et helt annet behov for skikkelig forankring av framover, og som vi nå kommer til å jobbe grundig med for å legge fram for Stortinget i en stortingsmelding om et år, er begrunnelsen for å ha en aktiv forvaltning. Der har vi ikke tilfredsstillende resultater for 2008. I realiteten er det nå indeksforvaltning av rentepapirene, aktiv forvaltning av aksjene, som tross alt har vist seg å gå i pluss i den tiden som har vært. Men vi har hatt aktiv forvaltning av Statens pensjonsfond siden 1998 uten at det har vært noen skikkelig, grundig debatt om hvorfor vi har det, hvilket omfang det skal ha, og hva slags krav man skal ha til risikostyring. Den debatten mener jeg er helt nødvendig at Stortinget tar på nytt. Det samme dreier seg om spørsmålet om hvem som får forvalteroppdraget på vegne av Stortinget og Finansdepartementet. Vi har vært godt fornøyd med at Norges Bank har det oppdraget, og jeg mener det er veldig sterke grunner for at de skal fortsette å ha det, men det er også rimelig å belyse, slik som komiteen er inne på, de fordelene og ulempene som er ved det. Dette er en meget viktig og vesentlig debatt. Det er sunt med all debatt rundt Statens pensjonsfond, for det dreier seg om folkets sparepenger. Det er folk som skal ha innsyn i og tillit til at vi forvalter sparepengene våre skikkelig.