Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2008-06-13:
Jeg vil også innledningsvis få takke saksordfører Torfinn Opheim for godt utført arbeid, og egentlig også gi ros til alle partier i Stortinget som har vært med på en historisk avtale som vil stå seg over tid. Alle skal ha honnør for å ha bidratt, og jeg vil også tillegge at jeg syns det har vært en hyggelig opplevelse å være med i forhandlingene. Det har også vært en hyggelig opplevelse å forhandle samlet sammen, alle opposisjonspartiene. Det er en historisk dag i dag, og man kan vel godt si at denne uka har brakt flere historiske begivenheter. Det vil det herske noe uenighet om, men det er ingen tvil om at Stortinget i løpet av denne uka har vedtatt ting som har historisk betydning. Vi klarte da det i Norge som svenskene også til slutt klarte: Der det i utgangspunktet var uenighet om endring av kirkeordning, ble det til slutt en enstemmig riksdag i 2000. Bondevik II-regjeringa oppnevnte Gjønnes-utvalget 14. mars 2003. Formålet med utvalgets arbeid var å gi grunnlag for å treffe beslutning om hvorvidt statskirkeordningen skal videreføres, reformeres eller avvikles. Utvalget avgav sin innstilling 31. januar 2006, og utredningen ble sendt på bred høring. Det tok lang tid før det kom en utvikling i saken, og som representanten Anundsen var inne på, ventet nok posisjonen både lenge og vel før det ble tatt kontakt med opposisjonspartiene. Det skjedde først i slutten av mars 2008. Så kom 10. april, og forliket var et faktum. Den avtalen vi vedtar i dag, innebærer et historisk steg i retning av en avvikling av statskirkeordningen, og den bygger på de hovedlinjene som ble trukket opp i Gjønnes-utvalget. Avtalen sørger for at bestemmelsene om kirkeordningen tas ut av Grunnloven. Jeg må si at fra Høyres ståsted kom vi lenger enn jeg hadde trodd på forhånd. For Høyre har det hele tida vært viktig at en bred politisk enighet i Stortinget må bygges langs de hovedlinjene som flertallet i Gjønnes-utvalget trakk opp. Det er disse hovedlinjene som vedtas i dag. For Høyre var det også veldig viktig og et helt avgjørende poeng med en helhet i avtalen. Det måtte altså være en sammenheng mellom det vi gjorde i forhold til Grunnloven § 2, og de øvrige bestemmelser i Grunnloven som omhandler Kirka. For Høyre var det helt uaktuelt å tenke seg en situasjon der vi opphevet Grunnloven § 2, men beholdt de øvrige paragrafene i Grunnloven om det kongelige kirkestyre. Sagt med andre ord: Det var helt uaktuelt for Høyre å fjerne statsreligionen, men bevare en statsstyrt kirke. Det var en logisk brist vi mente det var umulig å leve med. Derfor er vi veldig godt fornøyd med den avtalen som foreligger i dag. Det var også et helt sentralt poeng for Høyre at det vi vedtok av endringer, skulle munne ut i at Kirka sjøl får utnevne egne ledere. For Høyre har denne prosessen to sider. Den handler ikke bare om hvilken kirkeordning vi skal ha, men den handler i vel så stor grad om hvilken stat Norge skal være. Tro er et veldig personlig anliggende, og det er unaturlig for en stat å holde seg med en statsreligion. Samtidig er vi av den oppfatning at det er helt naturlig at Den norske kirke har en spesiell stilling gitt den arven og tradisjonen Norge bygger på, og den plass Kirka har hatt i Norges historie bestandig. Det er også viktig for Høyre å respektere Kirka som et trossamfunn. Det betyr at Kirka selvfølgelig må ha stor selvstendighet i sitt indre styre, spesielt i lærespørsmål og utnevning av egne ledere. Det er unaturlig for et trossamfunn å bli styrt gjennom Grunnloven og av staten som i dag. Et sterkt statlig styre av Kirka som trossamfunn bunner også i en forestilling om at staten kan sikre en bedre kristendom enn Kirka sjøl kan. Det er en forestilling som Høyre er dypt uenig i. Høyre har også hele tida ment at et sterkt statlig styre av Kirka holder Kirka tilbake. Demokratiserings- og for så vidt også liberaliseringsprosessen i Kirka har aldri gått raskere enn de siste åra, der Kirka har fått økt sjølstyre gjennom opprettelsen av trenivåmodellen med menighetsråd, bispedømmeråd og kirkemøte. Demokratireformen som vedtas i Stortinget i dag, handler derfor ikke om å innføre demokrati i Kirka, men om å øke adgangen til å delta i det demokratiet som allerede fins. Det er et poeng i det samfunnet vi lever i i dag, at respekten for tro kanskje ikke er like stor som den en gang var. Jeg syns det er et interessant tema at veldig mange kristne friskoler i dag opplever en stor pågang fra muslimer som ønsker å gå på en kristen friskole fordi de der opplever en større respekt for tro enn de gjør i den ordinære offentlige skolen. Jeg syns det er et poeng å legge seg på minne, nettopp fordi det viser noe om betydningen av tro og betydningen av respekt for tro i samfunnet. Det vi vedtar i dag, gjør at de endringene som foretas i Grunnloven, gjøres irreversible. Bestemmelsene om det kongelige kirkestyre kommer ikke til å komme inn i Grunnloven igjen. Vi er som sagt svært fornøyd med den løsningen vi har fått, og vi syns det er bra at vi nå klarer å løsne båndene mellom stat og kirke, sjøl om de ikke forsvinner helt, for vi tror at det vil føre til tettere bånd mellom kirke og folk. Spørsmålet om forholdet mellom stat og kirke, eller kanskje spesielt forholdet til Kirka, betyr veldig mye for veldig mange mennesker. Denne saken har skapt mange reaksjoner av positiv art. Det er sjelden jeg har fått så mange hyggelige tilbakemeldinger og hurrarop underveis som akkurat da vi holdt på med denne saken - fordi folks forhold til kirka si, folks forhold til tro, har mye å si. I avtalen som vedtas, er det oppstilt tre helt klart definerte komponenter i en demokratireform. Det skal finnes reelle valgmuligheter. Kirkelige valg skal avholdes sammen med politiske valg, og det skal gjennomføres økt bruk av direkte valg. For Høyre var det helt avgjørende å sette klare, målbare kriterier for å unngå vage og skjønnsmessige ord som kunne brukes til politisk tolkning i ettertid. Det unngår vi nå, og vi unngår også en diskusjon om når Kirka er blitt «demokratisk nok» til å styre i eget hus. For det er mange interessante aspekter ved det kirkelige demokrati. Det er nemlig ikke likhetstegn mellom det kirkelige demokrati og det politiske demokrati. Og Kirka skiller seg fra andre organisasjonsformer, f.eks. ved en slik ting som at medlemskap skjer ved dåp, ikke ved aktiv innmelding, mens det er motsatt i andre organisasjoner. I Kirka er det også slik at utmelding er den aktive handlingen, mens det ofte i andre organisasjoner er utmelding ved passivitet, f.eks. fordi man ikke betaler medlemskontingenten sin. Man kan også spørre: Hvilke kirkemedlemmer er det som skal ha størst innflytelse? Er det de som går oftest i kirka, eller skal alle ha like stor innflytelse? Finnes det grenser for demokrati i lærespørsmål i Kirka, eller finnes det ingen grenser for demokrati? Poenget er å skissere at det fins veldig mange interessante aspekter knyttet til kirkelig demokrati som jeg er helt sikker på at komiteen også i framtida får anledning til å diskutere etter hvert som også høringsinnspillene til Bakkevig-utvalgets innstilling kommer. I tillegg til avtaleteksten er opposisjonspartiene enige om å legge inn i innstillingen en forsøkshjemmel for enhetlig ledelse. Men partiene sier også klart at en eventuell videreføring av forsøk skal være en vurderingssak for Kirka sjøl. På den måten åpner man for gode forsøk, og de gode forsøkene kan da videreføres dersom man ønsker det. Det ligger også i avtalen at dagens finansieringsordninger skal videreføres. Det er også full enighet om at gravferdsforvaltningen videreføres som i dag, og at det igangsettes utredning med sikte på å lovfeste kommunalt ansvar for livssynsnøytrale seremonirom. Akkurat til det siste, livssynsnøytrale seremonirom, er det jo også viktig å understreke at det i mange kommuner vil være et stort løft alene å sørge for at man har livssynsnøytrale seremonirom, og det kan godt være en oppgave som flere kommuner sannsynligvis kan gå sammen om i fellesskap, i den grad de ligger nær hverandre. Helt avslutningsvis vil jeg bare gjenta min ros til alle partier i denne sal for å ha bidratt til et historisk kirkeforlik, som er av en karakter som vil sikre bærekraft og legitimitet over tid. Jeg tror vi kan se tilbake på den prosessen vi har hatt, og det resultatet vi har oppnådd, og si at vi virkelig fikk til noe som var historisk.