Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2013-01-24:
Det er nesten så man må takke Riksrevisjonen for en mulighet til å få diskutert skogbruk. Når det gjelder bærekraft, har vi i forhold til forrige sak den diametrale motsetning. Her har vi en næring som har bygd opp et betydelig ressurspotensial. Vi har en veldig lav ressursutnyttelse, vi har veldig lave investeringer, og målene nås ikke. Det bør egentlig Stortinget stoppe opp ved, for det er en ganske viktig utfordring – særlig når vi ser det i sammenheng med Nationens oppslag i forrige uke som viser at tilveksten i Norge nå er på tur til å kulminere – tilvekstøkningen er på tur til å stoppe opp. Det er ganske dramatisk med tanke på næringsmulighetene og potensialet som skogbruket representerer, men det er også ganske dramatisk i klimasammenheng. Det synes jeg det blir fokusert altfor lite på i Stortinget. Hvis vi ser på næring, er situasjonen den at i norsk skogbruk nå er det ca. 25 mill. m3tilvekst, mens det er bare 10–11 mill. m3som utnyttes. Næringen selv snakker om at man burde ha en målsetting om 15 mill. m3. Det betyr at fortsatt er mer enn en tredjedel av norsk skogbruk på mange måter vernet i form av at skogen ikke drives. Det synes jeg en del burde merke seg. Den avvirkningen vi har i dag, gir en omsetning i skogbruket som primærnæring på ca. 6 mrd. kr, men det gir en verdi for den totale kjeden. Skogbruk og skognæring er jo nærmest en perfekt norsk næringskjede. Den har en norsk ressurs, den bruker stort sett norske innsatsvarer, og den selger i et internasjonalt marked. Sånn sett lider den under at oljenæringen omtrent er i ferd med å fortrenge all annen næringsvirksomhet i Norge – uten at det er noe særegent for skognæringen. Men den gir en enorm verdiskaping der ute – 25 000 arbeidsplasser som er spredt rundt omkring i hele landet – og det å øke aktiviteten i grunnleddet her, som er skogbruket, til f.eks. 15 mill. m3, som næringen selv har som målsetting, ville gi enorme muligheter for arbeidsplasser og for å styrke Distrikts-Norge. Det får altfor lite oppmerksomhet i nasjonalforsamlingen. Så har vi klimasammenheng. Skog i klimasammenheng forutsetter aktiv forvaltning, og her er det nettopp bindingen som er interessant. Med et skogbruk som Nationens oppslag i og for seg viser at vi begynner å nærme oss, der tilveksten er på tur nedover og vi har bygd opp 900 mill. km3 tømmer som står der og skal begynne å råtne, vil ikke skogbruket lenger gjøre den jobben det gjør i dag. I dag binder norsk skogbruk opp 50 pst. av Norges utslipp, og det gjøres over ca. 30 pst. av vårt areal. Jeg synes dette er en diskusjon man skal ta på alvor også med tanke på biologisk mangfold. Det er enormt mange arter som er avhengige av et aktivt skogbruk. Det er ikke sånn at biologisk mangfold bare tjener på at man verner, eller ikke driver arealene. Det skal være en balanse her. Vi må også få inn det perspektivet at biologisk mangfold faktisk er tjent med et aktivt skogbruk som drives variert. Det samme gjelder rekreasjon. Hvis man tenker seg marka uten veier – hvilket aktivum hadde Oslomarka vært for de aller fleste hvis man ikke hadde hatt skogsbilveier? Sånn sett vil jeg takke Riksrevisjonen for at man får en mulighet til å holde et innlegg som går bare på skogbruk. For stort sett har skogbruk en tendens til å drukne i jordbruk, og da er det jo subsidier vi slåss om, og det er ikke veldig interessant for skogbruket. Man ønsker å utvikle en lønnsom næring som er konkurransedyktig ute i den store verden. Vi kan selvfølgelig kontrollere og revidere og sørge for at vi har offentlig oppfølging av det meste, men jeg tror, som saksordføreren var inne på, at i skogbruket har faktisk frihet under ansvar fungert godt. Næringen var tidlig ute med å fokusere på miljø nettopp fordi markedet krevde det – et godt eksempel på at det settes i gang tiltak lenge før offentlige byråkrater har oppfattet at det er en problemstilling. Trykket kom fra markedet. Det kommer helt sikkert også til å fortsette. Det jeg hadde lyst til å sette søkelyset på, er at det faktisk er en ressurs som bl.a. EU snakker om som det som skal bringe oss inn i et virkelig bærekraftig samfunn. Alt olje kan brukes til, kan i prinsippet skog brukes til, men det forutsetter i dag ganske mye forskning, og det er ganske dyrt å få det til. Men det ligger et perspektiv der. Hvis vi virkelig snakker om Norge i en klimasammenheng, at vi skal nærme oss det klimanøytrale samfunnet, så kommer den biologiske ressursen, som også Lundteigen var inne på, inn. Det som har basis i fotosyntesen, er faktisk det som kan bringe oss inn i et virkelig klimanøytralt og bærekraftig samfunn. Det ignoreres i veldig stor grad i debatten i Stortinget. Da vil jeg komme til litt av poenget. Aktiv forvaltning krever aktive eiere, og da har vi en kjempeutfordring, det viser Riksrevisjonens rapport. For i dag sitter vi med en struktur som stort sett er bestemt ut fra den gangen det var interessant for eieren selv å ta hesten, gå ut og drive en teig som var 5 km lang og 20 meter bred. Den er ikke veldig godt tilpasset dagens skogbruk, med maskiner som hogger det kvantumet han gjorde på et år, i løpet av en halv dag. Vi sitter med 120 000–130 000 eiere. Statistikken viser veldig klart at aktive eiere med større eiendommer er mye mer aktive på alle de kriteriene som er trukket opp her. Jeg sier ikke dermed at små eiere ikke kan være aktive, men de drukner i alle dem som ikke engang vet hvor eiendommen ligger. Det må også Stortinget begynne å ta en diskusjon på. Det hjelper ikke å sende ut informasjon til skogeiere som ikke vet hvor eiendommen ligger, eller som ikke vet at de har den. Jeg synes faktisk vi må være så pass ærlige og si at en gjennomsnittseiendom i Norge i dag ikke betyr noe økonomisk i forhold til en vanlig jobb. Det er en realitet. Det var ikke sånn for 40–50 år siden, da strukturen ble fastlagt. I dag betyr en gjennomsnittseiendom omtrent ingenting for eieren annet enn at det er en fin plass å rekreere for dem som virkelig er interessert i den, og det er en liten sparekasse i tilfelle dårlige tider – da kan man gå ut og hogge litt. Så jeg tror faktisk vi må ned på å være ærlige i akkurat den diskusjonen. Næringen selv – det sto i den samme Nationen, der det sto at man var på tur ned i tilvekst – ba om tre ting. Det ene var at Stortinget tok tak i eiendomsstrukturproblematikken – det har kommet fram gjentatte ganger på høring. Det andre var infrastrukturtiltak – det er heller ikke noe problem for Stortinget å slutte seg til at vi har en utfordring der. Det tredje var forsknings- og utviklingsinnsats, som i og for seg også Lundteigen var inne på. Dette er politikk i satsingsområder som ligger midt i løypa for det Stortinget stort sett diskuterer, bortsett fra eiendomsstruktur, som er hellig og ikke blir diskutert i det hele tatt.