trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-06-16:
Det er mulig at representanten Foss brukte halvparten av sitt innlegg på å snakke om Høyres politikk. Den andre halvparten brukte han på å snakke om Fremskrittspartiet og meg. For så vidt er jeg vant til hr. Foss" noe sjikanøse, nedlatende og bedrevitende måte å opptre på, så jeg skal ikke la det gå spesielt mye inn på meg. Et av de forholdene som hr. Foss ikke berørte, men som han tok opp i forbindelse med replikkvekslingen med komiteens leder, Dag Terje Andersen, var norsk pengepolitikk, hvor han ønsket at Arbeiderpartiet skulle klargjøre sitt syn på norsk pengepolitikk, fordi det etter Foss" syn var en del forvirrede observatører i markedet som ikke helt forstod hva norsk pengepolitikk nå gikk ut på. Jeg er enig i det. Men det jeg da lurer på, er hva Høyre mener om dagens norske pengepolitikk, fordi det har vært tatt opp forslag i Stortinget, bl.a. av Fremskrittspartiet, om å tydeliggjøre mandatet til Norges Bank, om å endre mandatet til Norges Bank, ja om å gjøre noe med uavhengigheten til Norges Bank, og jeg husker ikke at det fikk Høyres støtte. Så er det et annet forhold som er sentralt i debatten, og det er oppnevningen av hovedstyret, som i dag er politisk oppnevnt av de ulike politiske partiene, og ikke nødvendigvis sammensatt av profesjonelle aktører som kanskje på en bedre måte er egnet til å vurdere behovene for norsk økonomi. Så jeg vil gjerne høre hva Høyre nå mener om norsk pengepolitikk, om mandatet er klart nok eller om det faktisk er et behov for at de politiske myndigheter nå endrer mandatet, klargjør og tydeliggjør pengepolitikken, slik at det ikke lenger er forvirrede observatører ute i markedet.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-06-16:
Jeg har to spørsmål til finansministeren. Det ene gjelder denne ekstra milliarden som Regjeringen har varslet skal gis til kommunene som følge av de to ekstra feriedagene vi fikk gjennom lønnsoppgjøret. Så langt er det ingen av Arbeiderpartiets representanter som har klart å svare på spørsmålet – verken kommunalministeren eller parlamentarisk leder, på spørsmål direkte. I og med at vi nå reviderer budsjettet og vi i går behandlet kommuneøkonomiproposisjonen, burde det jo være naturlig at alle de utgifter som Regjeringen mener skal påløpe i inneværende år, blir budsjettert. Det burde også vært anvist hvor de skal dekkes inn, særlig fordi Regjeringen selv er opptatt av stramhet og balanse. Så langt har ikke Regjeringen anvist inndekning. Det eneste den har sagt, er at den skal komme med en proposisjon til høsten, der den skal overføre disse pengene. I og med at ymseposten er mer eller mindre tom, kunne det være interessant å høre både hvordan Regjeringen skal dekke dette inn, og hvordan den mener at denne milliarden vil påvirke norsk økonomi. Neste spørsmål gjelder pengepolitikken. Jeg hadde litt problemer med å forstå finansministerens resonnement, og jeg vil gjerne spørre om det er slik at Regjeringen nå har akseptert at det operative målet for pengepolitikken ikke lenger er kronekursutviklingen, men innenlandsøkonomien og lav fremtidig prisstigning. For det er jo en gang sånn at det samme mandatet for pengepolitikken har vært praktisert høyst ulikt av de to sentralbanksjefene – både den nåværende og den siste. Under Storvik praktiserte man det slavisk i forhold til kronekursens utvikling, og under den nåværende sentralbanksjef er man altså mer opptatt av den økonomiske situasjonen innenlands. Det skaper en usikkerhet blant aktørene i markedet og gir oss en pris gjennom økt risiko, og dermed høyere rente. Vil Regjeringen avklare dette gjennom en endring av Sentralbankens forskrift for utøvelse av pengepolitikken, eller mener den at det nåværende system er fullt ut tilfredsstillende?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-06-16:
Først til representanten Foss" forsøk på å skape uenighet mellom Carl I. Hagen og Per Sandberg når det gjaldt forslag om opera. Det er helt riktig at vi har en linje om ikke å ta omkamper, men forslaget om å skrinlegge bygging av opera gjelder jo det enkle faktum at det de siste dagene har kommet frem mye som tyder på at de budsjettene som allerede ligger for bygging av ny opera, vil sprekke. Og det er altså en helt ny forutsetning i forhold til det Stortinget allerede har vedtatt. Grunnen til at jeg tok ordet, er at representanten Børge Brende for ikke lenge siden fremførte betydelig indignasjon, og den var primært rettet mot meg. Jeg vil jo ikke at representanten Brende skal ta sommerferie med så mye ubehag i magen, så jeg synes det kunne være greit å korrigere litt av den uroen han har. Jeg tror det er viktig når vi skal diskutere økonomisk politikk, å forsøke å se lite grann på hvordan den økonomiske teorien er innrettet. Frem til nå har hoveddelen av norsk økonomisk politisk debatt vært fundert i en etterspørselssidedominert økonomisk tenkning – altså dominert av keynesiansk økonomisk teori. Det kan faktisk hende at det vil være mer riktig for Norge å begynne å vektlegge tilbudssiden i økonomien i langt større grad enn det man hittil har gjort. Vi ser at de tendensene etter hvert tiltar flere andre steder i verden, nettopp fordi de gamle økonomiske teoriene ser ut til å svikte. Og da tror i hvert fall jeg det vil være fornuftig å vurdere en annen økonomisk innretning, en annen økonomisk vektlegging, nettopp fordi de parametrene og måleverktøyene vi har brukt frem til i dag, ikke virker like godt som de har gjort. Og nettopp fordi dette ikke nødvendigvis til enhver tid er en eksakt vitenskap, synes jeg i hvert fall at alle som deltar i debatten om dette, bør være åpne for å vurdere nye innretninger, fordi det nettopp er veldig mange tegn som tyder på at vi savner en større fokusering på tilbudssiden i norsk økonomi, og at det kanskje kan være grunnen til at vi også får en del gale prognoser i forhold til det som faktisk er virkeligheten.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-06-16:
Eg la merke til at leiaren for finanskomiteen uttrykte at det ikkje var vilje i sentrumspartia til å forhandla. Ein kan vel kanskje spørja seg om det var vilje frå Arbeidarpartiet til å strekka seg – det kjem vel an på korleis ein ser det. Det som både leiaren i finanskomiteen og mange andre òg frå Arbeidarpartiet – regjeringspartiet – seier, er at det låg mange ubetalte rekningar. Det vart gjentatt gong på gong og har blitt det etter at Arbeidarpartiet gjekk inn i regjeringskontora. Då er mitt spørsmål til representanten Andersen: Trur representanten Andersen at ei eventuell arbeidarpartiregjering ville ha vore framsynt nok til å ha budsjettert inn alle desse ekstrautgiftene dersom dei hadde lagt fram eit budsjett for år 2000? Dersom det er slik at dei har andre kjelder å henta stoff frå enn det vi har hatt, ville det vera interessant for Stortinget å veta at Arbeidarpartiet ville ha lagt inn alle desse påplussingane allereie i haust. Så seier representanten Andersen vidare at han er glad for at vi her i Stortinget kan gå endå lenger når det gjeld investeringar i sjukehussektoren, enn det Regjeringa kunne gjera. Då har eg lyst til å minna representanten om at det Regjeringa gjorde, var å kutta i sjukehussektoren, og det til og med parallelt med at statsministeren var i Bergen og lovde at om to år skulle alle problema innanfor sjukehussektoren vera rydda opp i. Eg spør då Andersen om han føler at det er ein parallell mellom dei kutta som reelt låg frå Arbeidarpartiet si side, og den oppryddinga som skal skje innan to år. Vi veit at det er store utfordringar innanfor sjukehussektoren, og eg synest det er ambisiøse mål statsministeren har sagt at han vil innfri. Så seier òg Andersen at sentrumspartia og høgrepartia i budsjettet kjem med skatteforslag midt i året. Representanten veit at desse forslaga ikkje skal gjelda for inneverande år. Men det Arbeidarpartiet gjer, er at dei midt i året legg ekstra byrder på næringslivet i forhold til sjukelønnsperioden. Kva er framsynt i den måten å arbeida på?
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-06-16:
Det er fleire ting ein kunne gripa fatt i i representanten Andersen si spørsmålsstilling til meg. Eg skal prøva å svara på iallfall dei to spørsmåla som eg følte var viktigast. Det fyrste gjekk på dette med utjamningsmeldinga i forhold til arbeidsmarknadstiltak. Då har eg lyst å minna representanten om at vi i haust auka den posten ganske mykje. Det vi ser, er at det ikkje akkurat er arbeidsløysa som er den store utfordringa i det norske samfunnet i dag, og det ville vera tilstrekkeleg med midlar igjen i arbeidsmarknadsetaten til å kunna hjelpa dei som er hardast ramma i forhold til arbeidsløysa, etter dei kutta som vi foreslo. Vi ser jo av dei prognosane som kjem, at den auken i arbeidsløysa som enkelte spådde i fjor, har blitt mykje mindre enn det som vart spådd. Vi veit òg at på mange område er det faktisk press på arbeidsmarknaden for å få fleire arbeidstakarar, og vi snakkar jamvel om å få fleire innvandrarar til landet fordi vi treng arbeidsstyrke. Så det forslaget føler eg heller ikkje er så vanskeleg å forsvara ut frå eit utjamningsstandpunkt. Så til desse 2,5 milliardane i skattelette som representanten seier vi har foreslått neste år. For det fyrste er det skattelette innanfor næringslivet for å trygga arbeidsplassar så vi kanskje kan bruka mindre statlege midlar for å få folk ut i arbeid. For det andre ser eg jo at det næringspolitiske utvalet til Arbeidarpartiet brukar i storleiksordenen 1,5 milliardar kr på forslaget om å ta vekk formuesskatten på arbeidande kapital. Vi veit jo at Finansdepartementet har ein tendens til å rekna ut «worst case» om det er noko dei ikkje er einige i av det dei får spørsmål om, og det vi ser frå Opseth og ein del andre arbeidarpartifolk, er at dei foreslår det same som vi har foreslått. Eg er ikkje alltid like einig i det Opseth foreslår, men denne gongen er eg einig med han.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-06-16:
Det er interessant å få eit slikt spørsmål frå ein representant frå Framstegspartiet, for den måten dei mest brukar å saldera budsjettet på, er å ta av dei pengane som verkeleg går ut av landet, nemleg dei som går til bistand. Og det er ikkje berre 0,5 milliardar kr dei brukar å saldera bistandsbudsjettet med, men veldig ofte 1,5. I revidert nasjonalbudsjett i år har dei ikkje gjort det, men eg vil ikkje bli veldig forundra om ei slik saldering kjem når Framstegspartiet skal legga fram sitt alternative budsjett ved budsjettbehandlinga til hausten. Så til spørsmålet. Eg skal ikkje kommentera utsegner frå Finansdepartementet, det trur eg finansministeren eventuelt kan få lov til å gjera. Men det Dokument nr. 8-forslaget som Framstegspartiet fremma, gjekk ut på eit eige utanlandsbudsjett som då kunne gi veldig skeive prioriteringar i forhold til vårt totale budsjett og på ein måte ville framheva alt det vi kunne fått produsert i utlandet som positivt. Det kunne igjen gått ut over f.eks. norske arbeidsplassar, som kanskje kunne produsert det same. Men vi ville få ein annan påverknad på norsk økonomi om vi gjorde dette. Eg er likevel ikkje ukjend med å sjå på budsjettrutinane og veginga. Vi veit at i Finansdepartementet blir det foretatt veging i høve til utanlands- og innanlandsprioriteringar. Vi gjer ikkje den same veginga når vi jobbar med budsjett her i Stortinget, og frå Kristeleg Folkepartis side er vi ikkje uvillige til å gå inn og sjå på detaljane i høve til dette. Men eg vil minna Framstegspartiet om at ein av dei verkeleg gode postane – dersom ein vil bruka pengar utan at det skal få store verknader for norsk økonomi – er å gi pengane til dei som treng dei mykje meir enn nokon av oss, nemleg dei fattigaste i u-landa.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-06-16:
Eg vil ta avstand frå at tidlegare helseminister Dagfinn Høybråten sa at det ikkje var nødvendig med meir pengar i sjukehussektoren. Det var faktisk han som sette ned utvalet, som var breitt samansett, for å sjå på den totale økonomiske situasjonen i helsesektoren. Det kom då fram til at ein eigenleg trong over 2 milliardar kr meir. Kva vi eventuelt ville lagt inn i vårt reviderte budsjett, blir ein løyndom fordi vi ikkje fekk lagt det fram, men det er opplagt at sjukehussektoren er eit av dei områda som vi hadde prioritert i vårt reviderte budsjett. Og eg er glad for at vi fekk noko påplussing på det som vart vedtatt tysdag, og får noko i dagens vedtak som blir gjort. Så over til diskusjonen om fylkeskommunen og utspelet til Bondevik. Det er faktisk ganske lenge sidan vi i Kristeleg Folkeparti sa vi kunne tenkja oss å sjå på dei ulike forvaltningsnivåa. No vil nok dette bli ein ganske lang diskusjon i vårt parti, og vi skal ha programbehandling og eit landsmøte til våren som vil ta det endelege standpunktet til om vi ynskjer å legga ned fylkeskommunen. Eg skal ikkje forskuttera det, for eg veit òg at det er stor motstand i organisasjonen vår, men samtidig føler eg nok òg at det er fleire og fleire som er meir positive til det enn det var for nokre år sidan. Det som er eit viktig argument i den diskusjonen, er iallfall kva vi kan gjera for å styrkja kommunane sin situasjon. Og om det blir midlar igjen etter ei slik eventuell nedlegging, er det litt for seint for sjukehussektoren, for den skal jo Stoltenberg rydda opp i på to år. Men kor dei midlane som ein eventuelt sparer på det, skal gå, veit eg ikkje. Det er mange område innanfor samfunnssektoren som treng auka midlar, det trur eg vi alle er smerteleg klar over. Problemet i dag er at vi har stor auke i privatøkonomien og ikkje så stor auke i den offentlege. Der tar eg òg gjerne ein diskusjon med Høgre om korleis vi kan forvalta ressursane våre på ein betre måte.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-06-16:
Eg sakna ei setning hos finansministeren, nemleg at han var nøgd med at Regjeringa hadde fått fleirtal for det meste av forslaga sine i revidert budsjett. Til gjengjeld sa Hill-Marta Solberg og Dag Terje Andersen det ettertrykkeleg. Då kan eg berre registrera at endringar i refusjonsordninga, sjukelønsperioden, diverse miljøkutt, diverse SND-kutt, diverse kutt i overføringane til barnefamiliane, fjerning av formuesskatt på arbeidande kapital osv. ikkje betyr så veldig mykje. Det er for så vidt oppmuntrande. Mange av desse forslaga har Arbeidarpartiet støtta i Stortinget, men det er jo eit nederlag likevel, ut frå det Regjeringa la fram. Og eg er faktisk, for å kommentera den uviljen som folk frå Arbeidarpartiet har sagt at vi i sentrumspartia har vist mot forhandlingar, overtydd om at vi har fått meir igjennom ved ikkje å gå i reelle forhandlingar, fordi vi har kunna kjøra slalåm i Stortinget og fått fleirtal for ting som vi synest er viktige. Så til eit direkte spørsmål til finansministeren: Innleiingsvis, då vi sette i gang med å forhandla i komiteen, stilte Kristeleg Folkeparti eit spørsmål til Finansdepartementet om løyving til sjukehusutstyr, som Regjeringa hadde foreslått å kutta. Vi spurde om kva dette ville ha av konsekvensar for vidare investeringar i sjukehusutstyr, og fekk til svar at det foreslåtte kuttet i utstyrsplanen for inneverande år føreset ei forlenging av planperioden. Vi fekk òg greie på at dersom vi hadde lagt inn igjen 55 mill. kr av kuttet som Regjeringa foreslo, så ville dei ha kunna fullført planen slik som den var vedtatt frå Stortinget si side i førre omgang. Så stiller Arbeidarpartiet det same spørsmålet til det same departementet. Og så får vi altså eit nytt svar frå departementet, som då seier: «Gitt at planperioden ikke skal forlenges, er det som nevnt ingen effekt på aktivitetsnivået av at årets bevilgning reduseres med 540 mill. kroner.» Korleis går det an? Er svara farga av kven som stiller spørsmåla?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-06-16:
Det er nesten sårt å gripe inn i denne godblunkingen mellom sentrum og Arbeiderpartiet, også kalt forfølgelsesritt – forstår jeg – i all vennskapelighet. Jeg oppfattet finanskomiteens nye leders tale som kanskje mer rettet til eget parti – f.eks. til Oslo Arbeidersamfunn – enn til denne forsamling. Det er vel et uttrykk for at Arbeiderpartiets problemer for tiden mer er å forklare overfor eget parti hva de gjør, enn overfor andre. Vi kan f.eks. ta fatt i dagens leder i Dagsavisen – også kalt Arbeiderbladet, iallfall i gamle dager – som peker på at nå kan ikke lenger finansminister og statsminister «plassere seg» – som det heter – «på sidelinjen i den valutapolitiske debatten». De må nå forklare «LO og andre forvirrede observatører hvilke mål som gjelder for pengepolitikken». Jeg vet ikke om finanskomiteens leder, fra samme parti, kan bidra til å opplyse de «forvirrede observatører» om pengepolitikken. Jeg har også lyst til å hitsette et sitat fra nåværende statsminister, og det er ikke lenger tilbake enn til 11. mai i år, hvor statsministeren får spørsmål fra Finansavisen om hva man vil gjøre hvis man må stramme inn i økonomien. Journalisten stiller spørsmål om man skal gjøre det gjennom finanspolitikken eller pengepolitikken. Statsministeren svarte: «Jeg mener det er finanspolitikken, og at det bare er finanspolitikken som kan gjøre det over tid, på grunn av hensynet til konkurranseutsatt sektor.» Da er mitt andre konkrete spørsmål til finanskomiteens leder: Hvorfor gjør man da det motsatte? Det er det som nå faktisk skjer. Innstramming skjer i dag via renteøkninger. Den rammer dem som har høyest gjeld, ferskest gjeld, men den rammer ikke dem som har penger på bok – for å si det slik. Er det en bevisst sosial strategi for urettferdighet? Eller er det et utslag av andre ting, som ikke jeg helt kan forklare?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-06-16:
Jeg er ikke helt sikker på om læreprosessen for Arbeiderpartiet i opposisjon har vart lenge nok. Dette er jo en replikk som fra gamle dager, for en rekke av de tiltak representanten spør om det skal kuttes på, har faktisk også Regjeringen kuttet på. Noe må man gjøre, hvis man skal gjøre budsjettet strammere. Hvis man ikke er villig til å ta noen store og langsiktige grep, som jeg brukte halvparten av mitt innlegg på å skissere – før replikken ble skrevet – er man nødt til å gjøre med de kortsiktige, men jeg anbefaler å gjøre noe med de langsiktige grepene. Det virker mer sosialt rettferdig og er lettere å forutse virkningen av enn bare å ta de kortsiktige. Så til det andre. Hvis man lar være å gjøre noe over budsjettet, er det ikke sånn at ikke noe skjer. Da kan representanten Øye hilse hjem til sine velgere og fortelle følgende: Denne regjering vil ikke kutte på budsjettet. Isteden skal du betale mer for boliglånet ditt. Og det er veldig rettferdig, skal representanten fortelle, fordi det rammer dem som har høyest lån, og det rammer ikke dem som har mye penger på bok. Man kan gjerne snakke om formuesskatt, men det er da virkelig en langt skjevere fordeling man her snakker om, hvis man lar innstrammingen bare skje gjennom renten. Jeg syns at man i LO og Arbeiderpartiet kanskje bør ta en intern debatt på om dette er en riktig politikk. Til slutt formuesskatten. Vi har fremmet et forslag om at formuesskatten generelt skal trappes jevnt ned med sikte på å fjernes. Jeg er enig med representanten i at bare å gjøre noe med formuesskatten for dem som setter penger i næringskapital, og ikke gjøre noe med formuesskatten for dem som f.eks. setter penger på bok, i banken, det er ikke sosialt rettferdig, derfor er det heller ikke Høyres syn. Høyres syn er at formuesskatten skal trappes ned likt enten pensjonisten setter sine penger inn i AMS-fond, i fond av andre typer, eller setter penger på bok, i bank.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-06-16:
Takk for denne betimelige påminnelse, president! Jeg tar opp de forslag der Høyre er forslagsstiller – alene eller som største parti blant flere.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-06-16:
Det er ikke lett med Fremskrittspartiet. Tidligere ble vi beskyldt for at vi aldri tok Fremskrittspartiet på alvor. Nå tar vi Fremskrittspartiet på alvor – det har vi faktisk gjort ganske lenge – og omtaler deres politikk og undres kanskje litt over at et parti til sterk nedsettelse av skatter og avgifter og offentlige utgifter er blitt et parti til sterk økning av offentlige utgifter. Det er mulig at det er sjikanøst, men det er iallfall å ta partiet på alvor. Og at det å ta partiet på alvor oppfattes som sjikanøst, syns jeg må mange måter maner til ettertanke og en viss refleksjon, om ikke fra denne talerstol. Når det gjelder pengepolitikken, er vår oppfatning om den uttrykt i flere nasjonalbudsjetter. Vi har sett at det har vært en endring. For å bruke det litt diplomatiske uttrykket til Statistisk sentralbyrå: Fokus i pengepolitikken er noe flyttet. Det er en fokusforskyvning som vi er fornøyd med. Det er faktisk et stortingsflertall som har uttrykt det, og med skiftende regjeringer er det også et bredt flertall for at den fokusendringen er vi fornøyd med. At LO ikke har fått det med seg, får vi omtale som et internt problem i arbeiderbevegelsen. Jeg forsøkte å utfordre partiet til kanskje å bruke denne talerstol til å forklare det noe bedre. Hittil har ikke det ført til noen stor begeistring. Representanten Andersen var faktisk så drøy at han sa at når noen sier de ikke skjønner norsk pengepolitikk, er det vel kanskje mer et uttrykk for at de er uenig i pengepolitikken. Det er mulig at det var rettet mot LO – jeg skal ikke ha sagt det. Jeg ser altså ikke det store behovet for en ny forskrift. Men er det slik at Regjeringen føler at praksis nå er noe endret, og at forskriften bør justeres i forhold til praksis, er vi åpne for å motta forslag om det gjennom nasjonalbudsjettet til høsten. Jeg har uttrykt en rekke ganger til avisene, senest i dag, at jeg er svært åpen for en endring av måten vi oppnevner hovedstyret på, med større vekt på faglig uavhengighet og den åpenhet som vil følge av det – en noe modifisert britisk modell.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-06-16:
Jo, det er viktig å se seg omkring, men samtidig er det viktig at man ikke gjør det til en så sterk livsanskuelse at man blir sittende der og glo! Det blir ikke noe politisk handling av å sitte og glo på ting; noen må gå foran og gjøre noe. Kristelig Folkeparti har ved flere anledninger gitt uttrykk for at de vil «se på» formuesskatten. I den forbindelse har Jan Petersen brukt et uttrykk som jeg synes er meget treffende, nemlig at formuesskatten snart må være Norges mest beglodde skatt. Det blir ikke noe politisk handling av å sitte og glo på formuesskatten, noen må gjøre noe med det og gå foran, gjerne, som replikanten kalte det, flagge – altså gå foran og gjøre noe med det. Nå kommer Kristelig Folkeparti etter. Etter at de har gått ut av regjering, har de begynt å handle. Det samme gjelder fylkeskommunen, som var oppe i et tidligere replikkordskifte. Noen må gjøre noe med det. Høyre har talt om det lenge. Nå sier Kristelig Folkeparti at ja, det er interessant – kanskje vi skal begynne å se på det. Riktignok er de ute av regjeringsposisjon, men dog. Sykelønnsordningen – vel, det fins flere måter å redusere utgiftene på. Vi har pekt på noen, vi er åpne for alle andre forslag. Ja, når vi faktisk har omfavnet Kristelig Folkepartis program hvor det står positive ting om sykelønnsordningen, da får vi høre at vi forhaster oss! Men er det slik at politiske programmer er skrevet for å gjøre noe med det etter at man hadde makt til å gjøre noe med det? Jeg har ikke oppfattet det slik, men det er tydeligvis blitt en ny slags verdi, det også. Jeg har lyst til å oversende det til Verdikommisjonen til vurdering, uten at jeg har veldig sterke håp om raske, entydige svar.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-06-16:
Det var en edruelig representant Bondevik som nå talte i sitt hovedinnlegg – og med fare for å bli misforstått får jeg da si økonomisk edruelig – når han understreket faren for overoppheting av økonomien, fare for økt inflasjon og et rentepress som de facto allerede har manifestert seg, og han brukte bl.a. uttrykket at det var nødvendig å «holde igjen på bevilgninger også til gode formål». Det tiltredes. Jeg deler Bondeviks glede over at arbeiderpartiregjeringen lider nederlag i næringsfiendtlige forslag som f.eks. å utvide sykepengeperioden for bedriftene. Det skal dog legges til at det er et forslag statsminister Bondevik fremmet to ganger og led nederlag på begge ganger. Vi gledet oss da også, vi! Jeg har et spørsmål til statsministerkandidat Bondevik, om han fortsatt står fast på det syn som han gav uttrykk for i fjor høst i forbindelse med budsjettarbeidet og i vår, nemlig om et godt samarbeidsklima mellom sentrum og Arbeiderpartiet. Det ble også brukt uttrykk som at tyngdepunktet i politikken ligger nettopp i skjæringspunktet mellom Arbeiderpartiet – jeg er ikke helt sikker på hvilket, men iallfall et arbeiderparti – og sentrum. Dette har vi vært forsikret om mange, mange ganger nettopp har vært en begrunnelse for ikke å ville samarbeide med Høyre bl.a. Jeg vil ikke gå så langt som til å be statsministerkandidaten filosofere over muligheter for å bli enige om et budsjettopplegg til høsten, men å beskrive samarbeidsklimaet nå for tiden i forhold til hva han tidligere har sagt. Jeg kan bare hitsette den lille erfaring fra finanskomiteens arbeid at jeg ikke har følt forholdet mellom sentrum og Arbeiderpartiet der som preget av noe veldig godt kameratskap. Jeg har heller ikke følt at mange egentlig trodde at det ville bli noen avtale. Ja, det trodde vi lenge før forhandlingene startet, om jeg så tør si, som satt og så på dette litt fra utsiden under komiteens arbeid.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-06-16:
Representanten Hagen buldrer voldsomt mot stortingsflertallet og prøver å skaffe seg sin egen banehalvdel med penger som ikke virker som andre penger i økonomien. Jeg skal la det ligge og heller invitere ham til å buldre litt mot den sosialøkonomiske manuduksjon han i dag får på lederplass i Dagens Næringsliv, med en sterk kritikk som avsluttes slik: «Det eneste Hagen-metoden oppnår er å gjemme bort de ubehagelige konsekvensene en stund til.» Det er et lengre resonnement bak dette. Jeg er sikker på at representanten Hagen har lest det, og jeg vil gjerne høre hans sosialøkonomiske tilsvar. Så et lite moment til. Representanten Siv Jensen sa i et innlegg tidligere i dag noe som var oppsiktsvekkende til å være fra Fremskrittspartiet. Jeg har sett på den stenografiske foreløpige utskriften, og siterer følgende: «Kanskje vi burde begynne å føre en ekspansiv finanspolitikk …» Det er jo som et spørsmål, selv om det ikke er satt noe spørsmålstegn. Jeg lurer på om Hagen kan fjerne «spørsmålet», dvs. besvare det eventuelle spørsmålet, for det ville være relativt oppsiktsvekkende om Fremskrittspartiet nå – på grunn av at det er et revidert budsjett vi behandler, og han sier at de ikke kutter noen ting – skulle begynne å føre en ekspansiv økonomisk politikk. Til slutt en detalj, men det er 100 mill. kr det også. Fremskrittspartiet og Høyre er imot utlånsordningen for skolebøker. Det er nå også sentrum blitt. Det hadde med andre ord vært et flertall for å kutte de 100 mill. kr som man ennå ikke har begynt å bruke av, da skoleåret først begynner til høsten. Men det hindrer Fremskrittspartiet et flertall mot, samtidig som de er sammen med Høyre om et forslag hvor man ber Regjeringen avvikle utlånsordningen fra neste år. Man skal altså etablere en utlånsordning med 100 mill. kr fra høsten av, og så avvikle den fra neste år. Er det fornuftig ressursbruk i økonomien? Jeg retter spørsmålet til hr. Hagen.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-06-16:
Jeg registrerer et innlegg fra Fremskrittspartiets representant hr. Sandberg om å stanse prosjektet ny opera. La meg da bare minne hr. Sandberg om hva hr. Hagen nylig har sagt i et innlegg, nemlig at i forbindelse med behandlingen av revidert nasjonalbudsjett tar vi ingen omkamper. Jeg trodde det var en uttalelse på vegne av partiet, men jeg er nå noe mer usikker. I sitt hovedinnlegg tidligere i dag sa finansministeren: «Regjeringen vil i statsbudsjettet for 2001 komme tilbake med en vurdering av endringer i formuesskatten, herunder spørsmålet om fritak for arbeidende kapital.» Dette er ikke en oppfølging av hva Stortingets flertall kommer til å vedta. Stortingets flertall kommer på basis av innstillingen trolig til å vedta XLVI, om at «Stortinget ber Regjeringen i budsjettproposisjonen for 2001 legge fram forslag om fritak for formuesskatt for næringsaktiva». Det er to forskjeller. Den ene er at vi ikke ber om noen utredning, Stortinget ber om forslag. Den andre er at uttrykket «næringsaktiva» er et noe romsligere begrep enn uttrykket «arbeidende kapital». Vi er ikke beæret med statsministerens tilstedeværelse under denne debatten. Ja, faktisk tror jeg statsministeren må ha lest Dagbladet i dag hvor det står at «Jens Stoltenberg hudflettes for å bare snakke om budsjettdisiplin og temperaturen i økonomien». Dette skal da være en intern partikritikk. Jeg trodde faktisk man tok Stortinget så pass på alvor at statsministeren iallfall deltok i debatten om revidert nasjonalbudsjett. Det har vært vanlig de senere år med de skiftende statsministre vi har hatt, men jeg registrerer at det ikke er tilfellet nå. La meg derfor stille spørsmål til statsministeren, som jeg regner med finansministeren kan besvare, om det er slik at Regjeringen vil følge opp Stortingets flertallsvedtak om å legge frem forslag om fritak for formuesskatt hva gjelder næringsaktiva. Jeg skal peke på at det fins mange måter å definere næringsaktiva på, men det går også an å legge frem et forslag i ulike alternativer, med et videre, smalere eller et middels smalt begrep i forhold til næringsaktiva. Som kjent er det visse splittelser her mellom sentrumspartiene, som gjør at det nok går an å ha ulike oppfatninger om det. Men kvintessensen er at det er næringsaktiva, og at det er et forslag man ber om, ikke en utredning eller en vurdering.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-06-16:
Jeg er fornøyd med at finansministeren på Regjeringens vegne nå varsler at de vil følge opp forslaget om fritak for formuesskatt for næringsaktiva. Han bruker uttrykket «i nasjonalbudsjettet». Det er klart at det kan man godt gjøre, men jeg vil advare Regjeringen mot ikke å ta budsjettmessige hensyn til verdien av slik nedsettelse i statsbudsjettet. Da legger man unødig problemet foran seg. Det kan selvfølgelig Regjeringen godt gjøre, men jeg vil bare ha nevnt det nå, at hvis man lar være å ta hensyn til om det er 1,5 eller 2,5 milliarder, ja da har man skaffet seg samarbeidsproblemer av betydelig omfang, både i forhold til Høyre, som ønsker mer, og i forhold til sentrum, som iallfall ønsker dette. Det er riktig at det er nevnt, for jeg tror jeg kommer til høre dette til høsten. Til slutt vil jeg bare si til Fremskrittspartiets Siv Jensen at når hun i sitt siste innlegg ikke snakker om en eks-pansiv finanspolitikk, men om en mer aktiv tilbudssidepolitikk, er jeg meget fornøyd, for det er nemlig det stikk motsatte av det hun sa i sitt første innlegg, og da er vi på rett spor.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-06-16:
Jeg skal ikke kommentere de 740 spørsmål som ble stilt i siste innlegg; det er jo en representants privilegium også å svare på de spørsmålene man selv stiller iallfall. Jeg vil bare begrense meg til å si at Høyres gruppe vil stemme for forslag nr. 1 i Fremskrittspartiets rekke av forslag på side 6 i innstillingen i tråd med det som er varslet i innstillingen, og i tråd med det jeg sa i mitt eget innlegg. Det gjelder altså forslag nr. 1, der de ber Regjeringen nedlegge Statens Bankinvesteringsfond. Jeg ber presidenten legge til rette voteringen slik at en kan votere separat over forslag nr. 1 og samlet over forslagene nr. 2, 3 og 4.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-06-16:
I sitt svar på replikken fra Siv Jensen sa komiteens leder at de 3,5 milliarder kr som de vil dekke inn, er et nettotall, altså en netto svekkelse av budsjettbalansen. Det må være en åpenbar misforståelse. Det fremgår av tabell 1.3 på side 7 i St.prp. nr. 61 at brutto økninger er 5,2 milliarder kr. Minus økte renteinntekter og økt aksjeutbytte blir det netto 3,544 milliarder kr i utgiftsøkning. På side 9 fremgår det at skatte- og avgiftsinntektene for Fastlands-Norge er økt med 5,6 milliarder kr. Nettotallet er en styrking av overskuddet i statsbudsjettet på 2 milliarder kr. Det er ikke noen netto, slik som komiteens leder sa. Tvert om, tar man med skatte- og avgiftsøkningene, blir det en netto overskuddforbedring på 2 milliarder kr.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-06-16:
Jeg har først et enkelt spørsmål til Kjell Magne Bondevik. Det gjelder behovet for å dekke inn de såkalte økte utgifter. Det er jo de økte anslag på de regelstyrte utgifter i folketrygden som man hevder skal dekkes inn. Hvorfor synes ikke Kristelig Folkeparti det er helt forsvarlig og naturlig å dekke dem inn med endrede anslag på skatte- og avgiftsinntektene? Hvis man hadde satt det opp slik – jeg har tillatt meg å lage en korrekt budsjettabell, slik den skulle ha vært – ville det ha vært en netto økning i overskuddet på budsjettet med 2 milliarder kr helt nøyaktig. Hvorfor i all verden bruker man ikke de uventede skatte- og avgiftsøkningene til å dekke inn de utgiftsøkninger som er kommet? Det er det ene spørsmålet. Det andre spørsmålet går litt fremover – til høsten. Kjell Magne Bondevik er jo også statsministerkandidat for de tre tidligere regjeringspartier ved neste års stortingsvalg. Da vil det være interessant å vite, basert på erfaringene fra vårsesjonen, hvorledes han ser på mulighetene for en budsjettavtale og forlik med arbeiderpartiregjeringen til høsten. Da nytter det som kjent ikke å kjøre slalåm, da må man ha en helhetsavtale som omfatter absolutt alt. Basert på det som har skjedd i vårsesjonen, er statsministerkandidat Bondevik optimist når det gjelder å inngå en helhetlig budsjettavtale med regjeringen Jens Stoltenberg, som han så senere hen skal være et alternativ til? Hvorledes vurderer statsministerkandidaten mulighetene for til høsten å få til en bred budsjettavtale, enighet om alt i budsjettet, med regjeringen Jens Stoltenberg?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-06-16:
Det var interessant å høre Hill-Marta Solberg snakke mye om samarbeid. Når det gjelder retorikken, er den grei fra regjeringspartiets side når det gjelder dette, men i praksis ser det ut til at den gjør hva den kan – den har kanskje lært av Jan Petersen fra tidligere av – for å skaffe seg uvenner. Jeg har et par spørsmål til Hill-Marta Solberg. Hva er årsaken til at regjeringspartiet når et opposisjonsparti eller flere ønsker en påplussing på budsjettet for 2000, sier at det må dekkes inn? De tidligere regjeringspartier forsøkte seg på noe, og fikk beskjed om at det bare var 8 mill. kr igjen på ymseposten. Hvorfor gjelder ikke det samme for regjeringspartiet når de har lovet 1 milliard kr til kommunene i 2000? De forskyver regningen til høsten – de har ikke engang mot til å legge den frem for Stortinget. Hvorfor må ikke denne regningen dekkes inn? Når det gjelder neste års kommuneoppgjør, har jeg også lyst til å få vite hva som har skjedd med den milliarden som Arbeiderpartiets gruppe presset Regjeringen til å øke kommuneøkonomien med for neste år, altså for 2001. Der ligger det jo også 1 milliard kr i regning for de to siste dagene av ferieøkningen i forbindelse med tariffoppgjøret. De to første dagene er den første milliarden jeg snakket om. Den har Regjeringen lovet å dekke, men hva med den milliarden som i tillegg kommer neste år? Vil Regjeringen og regjeringspartiet også dekke inn den, eller er realiteten at Regjeringen akter å ta tilbake den milliarden som Arbeiderpartiets gruppe presset frem i forbindelse med kommuneøkonomiproposisjonen? Og til slutt: Vil Regjeringen og regjeringspartiet fortsatt kunne påregnes å være passiv hvis vi fortsetter å få de avismeldinger om Sykehus-Norge som vi nå får? Hvilken innstrammende virkning har det på norsk øko-nomi? Og hvorfor er det nødvendig å kutte sykehusutstyr med 760 mill. kr, når sykehusene roper på nytt utstyr?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-06-16:
Først til det siste. Arbeiderpartiet gjør nøyaktig det samme i tilfelle, ut fra Tom Thoresens tenkning. De kutter 760 mill. kr på utstyr, investeringsutgifter, fordi det har ikke noen aktivitetsvirkning. De finansierer også med 800 mill. kr i engangsinntekter. I andre oversikter kan vi se at de gjør tilsvarende. Og hvis vi går gjennom alle endringene, er det både investeringer og drift hulter til bulter om hverandre som om begge delene skulle ha den samme virkningen, noe som selvsagt er helt meningsløst, som stort sett mesteparten av revideringen av budsjettet er. Og hvem er det så som betaler disse milliardene? Jeg gjentar: Det er sosialdemokrater andre steder som gjør det samme, og lederen i Bestum Arbeiderparti hudflettet sin egen regjering i Dagsavisen i forgårs. Alle andre sosialistiske og sosialdemokratiske regjeringer sender nå dette til kapitaleierne, de sterke kapitalistene i teleselskapene. Så hvis vi er blitt de mest utgiftsglade, er vi i tilfelle etter hans vurdering også blitt det mest sosialistiske og sosialdemokratiske parti, la meg si sosialdemokratisk i den forstand at vi er opptatt av folk flest i dette land og hvordan de har det. Vi nekter å være med på å kutte i de velferdsordningene som folk flest trenger, og vi vil ikke være med på å lage et nytt budsjett. Vi synes det er dramatisk at Forsvaret midt i et budsjettår – hvor kontrakter og avtaler er inngått av offentlige etater – mister 500 mill. kr som de har beregnet å bruke. Det er helt uansvarlig å drive med den slags endringer midt i et budsjettår. Vi ser på hver enkelt virkning av de tingene vi gjør med budsjettet, og hvis det ikke har noen makroøkonomisk betydning, vil heller ikke summen av mange poster som ikke har makroøkonomisk betydning hver for seg, ha det.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-06-16:
Vi drøfter revideringen av et budsjett, og ikke et budsjett som sådant. Jeg tar gjerne en debatt når som helst igjen om u-hjelpspolitikk, men den hører ikke noe særlig hjemme hos oss nå som vi nettopp ikke vil gjøre noen særlige endringer i denne revideringen. Når man skryter av u-hjelpen, må jeg jo få si at man i en tyve års tid har gitt midler til Mugabe, som nå viser seg som en diktator. Der har vi nå kuttet ut en del. Jeg tror at man burde ta den diskusjonen litt alvorlig og se på hva virkningen av bistanden egentlig har vært. Kanskje er det faktisk slik som vi har hevdet mange ganger, at man har holdt ved makten diktatorer som har beriket seg selv nettopp ved bistand fra de vestlige land, og at man har hindret at diktatorer er blitt fjernet, slik at man kanskje kunne ha kommet i gang med en fornuftig utvikling av landene. Mugabe er et godt eksempel, noe vi har sagt i årevis, også den gang tidligere statsminister Gro Harlem Brundtland gav ham en varm omfavnelse i FN og snakket om sin gode venn. Det er vårt syn at vi først og fremst har et ansvar for at vår egen befolkning har et tilfredsstillende tilbud av eldreomsorgstjenester, skoletjenester, sykehustjenester og andre medisinske tjenester. Jeg synes det er forbausende at det i vår pengerikelighet er umulig å få Arbeiderpartiet og Jens Stoltenberg til å erklære at ingen oppsigelse vil finne sted ved noe norsk sykehus på grunn av pengemangel, og at det som sykehusdirektørene kan anskaffe raskt av nødvendig moderne utstyr, skal de ha adgang til å anskaffe fordi staten sikrer pengene til dette. Det kan ikke være så komplisert å få penger fra staten over til sykehusdirektørene som Tore Tønne later som.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-06-16:
Nå er det ikke noe nytt at Per-Kristian Foss lider av mangelfull evne til å oppfatte relativt enkle ting. Vi har hevdet med bred penn at vi ikke vil ha omkamper om budsjettet. Det betyr at vi stemmer imot forslag vi vanligvis er for, fordi vi vil vise respekt for at et budsjett er vedtatt for året. Hvis det ikke gjelder nye ting, holder vi budsjettet, nettopp fordi vi ønsker å være forutsigbare. Når det gjelder disse skolebøkene, er det vedtatt et tilsagn, det er satt i gang arbeid for å iverksette det, og da vil ikke vi endre tingene midt i året. Så til Dagens Næringsliv. Jeg har ingen problemer med å si at jeg synes det som de skrev i dag, var noe vås. Jeg går ut fra at det er lov å si overfor i hvert fall en avis, om ikke overfor medrepresentanter. Det vi har sagt og som de ikke har oppfattet, er at avgiftslettelser vil redusere inflasjonen på kort sikt, og det kan de også gjøre på lang sikt, for vi har muligheter til å kunne gjøre det også ved senere anledninger. Når bedriftene har fått en kostnadsøkning, hadde det i enhver sammenheng vært bedre om de hadde sluppet å få den kostnadsøkningen, og at staten som har en meget god økonomi, i stedet hadde trådt til med skattelettelser for å unngå det, og derved sikret kostnadsveksten, og det er det fremdeles fullt ut mulig for den norske stat å gjøre. Det er ikke å skyve problemer foran seg i det hele tatt, det er faktisk å unngå problemer. Også Dagens Næringsliv tror at alle ting virker likt i økonomien, men de gjør ikke det. Vi ser på innholdet i det vi gjør. Vi har jo nettopp sett at de indikatorene som de som skjeller oss ut for ikke å gå inn for et stramt budsjett, selv bruker, viser at vi har det mest stramme budsjettet. Det innrømmer vi at vi ikke har, det er indikatorene som er feil, og da må man slutte å bruke disse modellene som bare virker som lureri overfor befolkningen.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-06-16:
Jeg har lært at en replikk egentlig skal være et spørsmål til den taler man tar replikk på, men jeg vil fravike dette ved bare å si at når det gjelder mobiltelefonene, er en av forskjellene på Fremskrittspartiet og Høyre at når vi lærer noe nytt og forstår at vi har handlet dumt, endrer vi vår handling i stedet for å fortsette å gjøre det dumme som Høyre og de øvrige partiene gjør. De andre sosialdemokratiske partier og for så vidt konservative partier i Europa har skjønt at de ikke skal gi bort et gode til kapitalister når de kan sørge for å få økte inntekter til nødvendig offentlige formål. Det har vi tatt konsekvensen av. Vi innrømmer gjerne at vi ikke var klar over dette for en stund tilbake, men vi lærte det av det som skjedde i England. Så har jeg et spørsmål om kommuneøkonomien. Det er jo Høyre og Arbeiderpartiet som står sammen om kommuneøkonomien for 2001. Arbeiderpartiet har ikke villet svare på om de akter å dekke inn kostnadene ved de to siste feriedager – 1 milliard kr for de første to kommer i 2000. Det får vi til høsten, for de finner jo ikke dekning for det og lurer seg unna. Men neste år kommer kostnadene for de to siste feriedagene, ytterligere 1 milliard. Den har Arbeiderpartiet ikke villet svare på om de skal dekke, eller om de skal bruke den ekstra milliarden som Arbeiderpartiets stortingsgruppe fikk med, til å dekke den, slik at den i realiteten er rappet tilbake av Regjeringen. Hva vil Høyre gjøre på dette området? Det tredje spørsmålet mitt, er det samme som jeg stilte til Kjell Magne Bondevik: Hvorledes ser Høyres parlamentariske leder og Høyres leder på utsiktene til at det blir Høyre som må redde budsjettet – et helhetlig budsjett – sammen med Arbeiderpartiet til høsten? Kjell Magne Bondevik, som er statsministerkandidat for de tre tidligere regjeringspartier, sa at han var lite optimistisk for at det ble de partiene. Er Jan Petersen optimistisk med tanke på at det blir Høyre som må trå til for å redde Arbeiderpartiets budsjett for neste år?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-06-16:
På tross av at Arbeiderpartiets talsmenn rundt omkring i dette land, med statsminister Jens Stoltenberg i spissen, fortsetter å fortelle historier om og fremstillinger av Fremskrittspartiets politikk, som de vet er feilaktige, og som vi har korrigert mange ganger, vil jeg bestrebe meg på ikke å gjøre det samme når det gjelder arbeiderpartiregjeringens politikk. Jeg vil gjerne stille statsministeren et spørsmål. Jeg er for øvrig enig med Per-Kristian Foss i at det er merkverdig at han ikke har deltatt i denne debatten. Jeg kan ikke erindre når det sist skjedde, men det holder vi på å undersøke. Spørsmålet gjelder kommuneøkonomien. Vi har stilt et spørsmål skriftlig til Regjeringen, og vi har stilt det muntlig her i salen til finansministeren, til parlamentarisk leder og til kommunalministeren. Det gjaldt noe som var en stor sak for noen uker siden, nemlig at Arbeiderpartiets stortingsgruppe ifølge mediene fikk presset Regjeringen til å øke vekstrammen i kommuneøkonomien for 2001 med 1 milliard kr. Når det gjelder lønnsoppgjøret, står det i svarbrevet fra Regjeringen: «I årets lønnsoppgjør i kommunesektoren er partene enige om to ekstra feriedager i 2001. Regnskapsforskriftene for kommunene innebærer at det må avsettes midler til feriepenger året før utbetalingen skjer. Denne avsetningen er anslått til ca. 1 mrd. kr i 2000. Regjeringen er innstilt på å foreslå en tilleggsbevilgning for 2000 til kommunesektoren av tilsvarende størrelse, jf. brev fra statsministeren til KS datert 26.5.00.» Det er den første milliarden. Men i 2002 kommer det ytterligere to feriedager, som også koster 1 milliard kr, som skal avsettes i kommunene i 2001. Regjeringen har i samme brev til vår gruppe bekreftet at den ikke endrer noen av tallstørrelsene i kommuneøkonomiproposisjonen. Det betyr at den ekstramilliarden i 2001 må gå til å dekke den avsetningen i 2001 som gjelder de to feriedagene i 2002. Jeg vil ikke reise rundt og påstå at Regjeringen har rappet tilbake den milliarden Arbeiderpartiets stortingsgruppe fikk presset igjennom, hvis statsministeren kan bekrefte at Regjeringen vil komme med ytterligere en milliard i økning i budsjettet til kommunene for 2001 utover det som står i kommuneøkonomiproposisjonen, og som dermed skal gå til å dekke de to nye feriedagene som påløper i 2002. Vi har altså tidligere spurt tre statsråder og parlamentarisk leder. Ingen har villet svare på dette spørsmålet – med mindre statsministeren nå avklarer hva som er Regjeringens politikk. Vi har gjort det vi kan, for å avdekke hva som er det faktiske forhold, og vi vil hevde at den milliarden er rappet tilbake av Regjeringen når de ikke endrer sin kommuneøkonomiproposisjon.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-06-16:
Først bare en bemerkning. Jeg vil minne om § 35 b i forretningsordenen. For alminnelige debatter, som denne har pleid å være, gjelder ikke den begrensningen. Men jeg vil gjerne komme med en kommentar til statsministeren, for han har jo ikke svart på spørsmålet. Jeg har ikke snakket om økonomien i 2002. Den situasjonen vi har nå i 2000, som tvinger kommunene til å sette av en ekstra milliard for to feriedager i 2001, svarte han bekreftende på at er riktig. Men vi har nøyaktig den samme situasjon i 2001. Da må kommunene sette av ytterligere 1 milliard kr – det samme som i år – for de to feriedagene som kommer året etter. Og hvis man fastholder at den økonomiske rammen skal være på 3,5 – 4 milliarder kr mer i 2001, må man bruke en av de milliardene for å dekke regningen for to feriedager i 2002. Statsministeren hadde tydeligvis skjønt det når det gjaldt 2000; da har han lovet en milliard. Men han har ikke lovet en milliard til neste år – og da er det 1 milliard kr som er rappet tilbake fra kommuneøkonomien i 2001!
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-06-16:
Det er ikke nødvendig. Jeg takker statsministeren for den klargjøringen som helt klart innebærer at kommunene ikke har peiling på hvor mye penger de får i år 2000. Det vil bli fastlagt i statsbudsjettet til høsten. Det var akkurat det statsministeren nå sa, det er når man legger opp budsjettet for 2001 til høsten, med alle de avveiningene som skal foretas, at man får det endelige vedtaket. Så de som trodde at de fikk 1 milliard kr mer enn det de regnet med, de tok feil.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-06-16:
Det er riktig.