Trond Helleland (Høyre), 2002-11-05:
Det er en viktig sak vi diskuterer i dag, så viktig at Stortinget har latt to komiteer behandle den i fellesskap. St. melding nr. 17, Samfunnssikkerhet – Veien til et mindre sårbart samfunn, danner grunnlaget for det videre arbeidet med krisehåndtering i Norge. Forsvarskomiteen og justiskomiteen legger fram en innstilling som heldigvis avdekker stor grad av enighet. Heldigvis, fordi samfunnets håndtering av sårbarhet og kriser er noe det bør være stor grad av enighet om. Vi må ha forutsigbare rammer, vi må ha klare ansvarslinjer og en enhetlig praksis på dette området. 11. september 2001 danner et dystert bakteppe for meldingen, samtidig som Willochs sårbarhetsutvalg og Redningsberedskapsutvalgets innstilling har bidratt med den faglige bakgrunnen. Det er viktig at alle stiller seg bak målsettingene for arbeidet med samfunnssikkerhet: Norge skal oppleves som et trygt og sikkert land å leve og virke i.Samfunnets samlede ressurser skal gjennom samordnet bruk og prioriteringer settes inn i samfunnssikkerhetsarbeidet.Norge skal aktivt bidra innen internasjonale organisasjoner og gjennom internasjonale virksomheter for derigjennom indirekte å styrke det nasjonale samfunnssikkerhetsarbeidet.Arbeidet med samfunnssikkerhet skal ha høy prioritet, og det organisatoriske ansvaret skal gjenspeile dette.Forebyggende samfunnssikkerhetsarbeid skal prioriteres, samtidig som trening og øvingsvirksomhet ytterligere skal intensiveres. Det er også viktig å understreke at sårbarhetsmeldingen er noe langt mer enn et svar på de utfordringene brutale og grusomme terrorhandlinger stiller samfunnet overfor. Først og fremst handler det om på hvilken måte vi kan forebygge angrep på samfunnets orden og infrastruktur, og hvis slike skader skulle oppstå, hvordan vi på best mulig måte kan rydde opp og gjenopprette en normal situasjon. Samfunnet skal ha en beredskap som gir god håndtering av omfattende hendelser, uansett art, så vel i fred som under kriser og krig. Det er viktig at beredskapen er så godt samordnet at de ulike sektorenes tiltak på sikkerhets- og beredskapsområdet framstår som en helhet. Samfunnssikkerhetsarbeidet skal sikre en systematisk identifisering av truslene mot – og sårbarheten i – samfunnet. Det må iverksettes forebyggende tiltak for å hindre uønskede hendelser og avhjelpe den sårbarhet som er uakseptabel. Kampen mot terrorisme må styrkes gjennom et bredt spekter av mottiltak. Terrorhandlinger fra ikke-statlige aktører er i stand til å ramme det sivile samfunnet i et omfang som kan true den nasjonale sikkerheten. Samtidig som vi har opplevd rene terrorhandlinger mot det sivile samfunn det siste året, ser vi en skremmende utvikling av den organiserte kriminaliteten i mange deler av verden. I mange tilfeller brukes vold, trusler om vold og korrupsjon. Det er ellers kjent at flere terroristorganisasjoner finansierer sin virksomhet gjennom organisert kriminalitet, f.eks. narkotikahandel. I mange tilfeller blir utbyttet hvitvasket i tilsynelatende lovlig næringsvirksomhet. Dette gir norske myndigheter store nasjonale og internasjonale utfordringer. Det er derfor viktig at Norge deltar på de sentrale internasjonale arenaene for å styrke landenes samarbeid for å bekjempe organisert kriminalitet, korrupsjon og hvitvasking. Norge har sluttet seg til Schengen og Europol. Gjennom disse organisasjonene har vi fått gode redskaper til informasjonsutveksling og operativt samarbeid mellom flere land. I tillegg er det viktig at vi jobber gjennom FN og andre internasjonale organisasjoner for å styrke kampen mot den kreftsvulsten internasjonal organisert kriminalitet er blitt. Sårbarhet er mer enn tilsiktede hendelser som terror og kriminalitet, det er også utilsiktede hendelser. De utilsiktede hendelsene kan være naturkatastrofer som flom, skogbrann eller skred. Det kan være større ulykker som utløser behov for en militær og sivil beredskap, slik som store hotellbranner, utblåsinger på oljeplattformene eller fly- og togulykker. Utilsiktede hendelser kan også være feilhåndtering som utløser kaos, kriser og katastrofer. De samlede ressurser innenfor sivilt beredskap, politiet og Forsvaret skal sikre at samfunnet er rustet til å møte utfordringene. Et totalkonsept må styrke samarbeidet mellom sivilt og militært beredskap og definere vanskelige gråsoner i akutte situasjoner. Innenfor denne mosaikken av tilsiktede og utilsiktede hendelser er det viktig å gjøre organisatoriske grep som gir Norge som nasjon et velfungerende, dynamisk og robust samfunnssikkerhetsarbeid. Sårbarhetsutvalget foreslo at ett departement, et innenriksdepartement, skulle ha ansvaret for de utfordringene vi er stilt overfor. Regjeringen har valgt andre grep enn et nytt departement for å møte utfordringene. På sentralt nivå vil opprettelsen av en etterretnings- og sikkerhetskomite med et eget fast sekretariat som skal sikre en helhetlig bruk av alle EOS-ressurser innenfor et utvidet trusselbilde, være viktig. KRU-sekretariatet må inneha en bred analysekompetanse for EOS-komiteen som er basert på en bred tilnærming til det samlede trusselbilde. Det er viktig å understreke at etterretning, overvåkning og sikkerhet vil stå veldig sentralt for å nå målsettingene for samfunnssikkerhetsarbeidet. Forsvarets overkommando/sikkerhetsstaben oppgraderes til et direktorat under navnet Nasjonal sikkerhetsmyndighet, NSM. NSM skal, som det er nevnt tidligere, ha ansvar for forebyggende sikkerhetstjeneste etter sikkerhetsloven. Det skal faglig være underlagt Forsvarsdepartementet, men rapportere til Forsvarsdepartementet i militær sektor og Justisdepartementet i sivil sektor. Ut fra de siste dagers oppslag i Dagsavisen er det veldig greit å understreke at opprettelsen av NSM har et bredt flertall bak seg i de to komiteene, samtidig som de to komiteenes fellesutvalg i brev av 21. juni i år gav Regjeringen klarsignal for å jobbe videre med NSM, i påvente av dagens stortingsbehandling. Jeg kan også bekrefte at justiskomiteen besøkte sikkerhetsstaben den 30. september og ble grundig orientert om omorganiseringen. Derfor er det naturlig å si at Dagsavisen er totalt på villspor i den saken de har kjørt de siste dagene. Flertallet gir sin tilslutning til de ansvarsområder som det nye direktoratet bør omfatte – da snakker vi om det nye samfunnssikkerhetsdirektoratet – hvor hovedgrepet er å slå sammen Direktoratet for sivilt beredskap og deler av Direktoratet for brann- og elsikkerhet, men understreker at det samlede ansvar for brann sammen med ansvaret for storulykker bør overføres til det nye direktoratet. Det er viktig at det nye direktoratet etableres så raskt som mulig. I den kommende tilsynsmelding vil Regjeringen komme tilbake til spørsmålet om lokalisering og eventuell overføring av andre ansvarsområder. Denne vurderingen må også omfatte næringsdelen i Direktoratet for brann- og elsikkerhet. Dette bør ikke forsinke arbeidet med å få det nye direktoratet etablert. Direktoratet skal ha felles myndighetslinje fra sentralt til lokalt nivå innenfor sivilt beredskap. Meldingen vil også måtte omfatte tilsynshåndtering av både forebyggende sikkerhet og beredskap, herunder mot næringslivet, og det nye direktoratets plass i dette. Det er viktig at man får til framtidsrettede løsninger når det gjelder å samle det forebyggende sikkerhets- og beredskapsarbeidet rettet mot næringslivet. I den sammenheng er det viktig å påpeke nødvendigheten av organisatoriske løsninger som ivaretar behovet for å se forebyggende sikkerhet og beredskap i sammenheng, som bygger på og videreutvikler den kompetanse som allerede finnes, og som utformes i samarbeid med brukerne, bl.a. næringslivet. Sivilforsvaret vil også bli omorganisert og bli underlagt det nye direktoratet. Komiteens flertall, alle unntatt Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti, er i utgangspunktet enig i at det er hensiktsmessig at Sivilforsvaret organiseres fylkesvis i 18 kretser. Men på grunn av de store avstandene og særlig utfordringene i Nord-Norge er det hensiktsmessig å dele Finnmark i to kretser og at nåværende Midtre Hålogaland politidistrikt blir en egen krets for deler av Nordland og Troms. Dermed får vi 20 sivilforsvarskretser som skal ledes av en daglig leder og ikke av politimesteren som i dag. Sivilforsvaret vil ha en svært sentral rolle innen sivilt beredskap i et nært samarbeid og samspill med frivillige organisasjoner, Heimevernet og andre deler av Forsvaret. Komiteen har også sett det som ønskelig at tidligere forsvarsanlegg, der det er hensiktsmessig og kostnadsbesparende, kan utnyttes av politiet og det sivile beredskap. Jeg viser her til merknadene fra flertallet i justiskomiteen om leie og bruk av Luftforsvarets tidligere skolesenter i Stavern, der nå justissektorens kurs- og øvingssenter er lagt. Komiteens flertall, alle unntatt Fremskrittspartiet, viser til at Eggemoen på Ringerike og Torpomoen i Ål i Hallingdal med nær tilgang til store fjellområder også kan være anlegg som politiet og andre statlige aktører kan bruke. Det bør opprettes et kompetansesenter for totalforsvaret, og flertallet ber Regjeringen komme tilbake til Stortinget på en egnet måte med dette. I en slik vurdering av et kompetansesenter er det naturlig å se på hvilke oppgaver som skal løses, og hvor det er mest hensiktsmessig å legge utøvelsen av de ulike aktivitetene. Komiteene peker på en rekke områder der det må arbeides videre, og mine medrepresentanter i Høyre vil ta opp noe av dette i sine innlegg etter hvert. Det er viktig nå å foreta avklaringer i samspillet mellom sivil og militær sektor, slik at Forsvarets ressurser kan benyttes i spesielle situasjoner. Det er viktig at en ser nærmere på klimaendringers påvirkning på samfunnets sårbarhet, arbeidet med et nytt nødsamband – TETRA – må føres videre, tiltak mot smugling og illegal handel med atomvåpen og andre masseødeleggelsesvåpen må prioriteres, osv. Kort sagt, det er mye arbeid som fortsatt gjenstår. Jeg tror imidlertid at det viktigste nå er å få på plass de organisatoriske endringer komiteene legger opp til, for å sikre et systematisk og koordinert arbeid med de utfordringene samfunnet står overfor. Til slutt vil jeg understreke viktigheten av frivillig innsats i beredskapsarbeidet. De frivillige organisasjonene yter en stor innsats på dette området i dag. Denne innsatsen er viktig, og forholdene må legges til rette for en videreføring av dette arbeidet. Dette har vært en spennende og utfordrende sak å arbeide med. Arbeidsformen med to komiteer har også vært spesiell. Jeg må på vegne av justiskomiteen få takke for at vi ble en del av denne behandlingen. Det er viktig at vi i Stortinget også begynner å se på tvers av komiteene i enkelte saker. Det gir sakene et bredere fundament og forhåpentligvis en grundigere behandling. Sluttresultatet er blitt bra, men det er fortsatt store utfordringer foran oss i arbeidet med å gjøre vårt land rustet til på best mulig måte å møte tilsiktede og utilsiktede hendelser.