Michael Tetzschner (Høyre), 2020-12-08:
Jeg vil også begynne med å takke utenriksministeren for en utmerket redegjørelse og kanskje enda klarere si at jeg synes Stortinget skal koste på seg å gratulere utenriksledelsen med en meget vellykket og klok kampanje, for det var ikke dårlige land vi konkurrerte med «i vår valgkrets», for å si det slik. FN står i en særstilling blant mellomstatlige organisasjoner. Det er intet liknende møtested for mellomstatlig samarbeid globalt, og Sikkerhetsrådet er det eneste organet med betydning for opprettholdelse av fred og sikkerhet, og som kan treffe folkerettslig bindende vedtak, slik også utenriksministeren var inne på. Det er i de små staters interesse å verne om FN og folkeretten og bidra til at trusler mot internasjonal fred og sikkerhet blir håndtert i Sikkerhetsrådet, fremfor den gamle måten, nemlig direkte mellom stormaktene. De valgte medlemmenes deltakelse i rådet gir Sikkerhetsrådet legitimitet selv om beslutninger kan blokkeres av de fem vetomaktene, hvorav to er i større eller mindre grad totalitære diktaturer. Man kan så spørre om den plassen som er stilt til disposisjon for vestlig valggruppe, ikke kunne vært fylt like bra av andre land. Vi var i konkurranse med slike utmerkede land, som Canada og Irland. Og dette er depot, har jeg følelsen av, mot senere innlegg. Jeg vil likevel si at det har en egenverdi at Norge deltar, fordi Norge er Norge, med våre lange tradisjoner innenfor fredsbygging og bekjennelse til menneskerettigheter, men også fordi vi representerer Norden og er Nordens stemme. Det er viktig fordi Norge i mange sammenhenger internasjonalt oppfattes å være litt tilbakeholden når det gjelder politisk forpliktende deltakelse i Europa. Så det er viktig at både Norge og Norden regelmessig ikke bare fremfører sine synspunkter internasjonalt, men også sier ja takk til å være med i organer som bestemmer mer fra dag til dag. Jeg noterte med glede at utenriksministeren la vekt på at Norge ved sin inntreden skal være tydelig og gjenkjennelig og bygge på de lange linjer i utenrikspolitikken. Folkeretten og menneskerettigheter vil være prioritert. Situasjonen i enkeltland utgjør en viktig del av Sikkerhetsrådets agenda. I fjor gjaldt halvparten av sakene land i Afrika og 30 pst. land i Midtøsten. Det er også naturlig at Norge prioriterer å delta tungt i diskusjonen om og med de landene, for vi har erfaring og nettverk fra tidligere engasjementer. Jeg tror også at mange vil nikke gjenkjennende til at Norge vil arbeide for en bedre beskyttelse av sivile, med særlig vekt på barns utsatthet i konflikt og krig. Vi er en stor humanitær aktør som har kunnskap og erfaring å ta med inn i Sikkerhetsrådet. Klimaproblemer er også konfliktdrivende. Norge vil arbeide for at klimarelaterte sikkerhetstrusler drøftes i Sikkerhetsrådet, og at rådet løpende vurderer hvordan klimaendringer kan utgjøre en risiko. Vi ser også frem til det som er etablert som et delmål for norsk medlemskap i Sikkerhetsrådet, at vi skal være en pådriver for reformer som kan forbedre FN og gjøre organisasjonen mer effektiv. Det er i vår og alle andre mindre staters interesse at det multilaterale systemet fungerer godt, og at folkeretten kan håndheves. Stormaktsinteressene gjør det vanskelig å oppnå handlekraftig enighet og begrenser selvfølgelig handlingsrommet for de valgte medlemslandene, men det er viktig å slå fast at dette ikke gjelder i alle saker, som det ble nevnt, og at man fortsatt evner å samle rådets medlemmer om konsensus i flertallet av sakene som behandles. Noen har pekt på faren ved at Norge kommer inn i konfliktsoner vi normalt står utenfor, ved å delta i Sikkerhetsrådet. Men Norge forholder seg hele tiden til stormaktene, også i vanskelige saker. Vi er vant til å håndtere større stater – vennlige og mindre vennlige – uavhengig av om vi sitter i Sikkerhetsrådet. Jeg er sikker på at det er en erfaring vi kan bruke også til å håndtere vår plass der. Verden trenger mer internasjonalt samarbeid, ikke mindre. Som et land med en åpen økonomi bygget på internasjonal handel er vi avhengig av en forutsigbar verdensorden. Vi må selv bidra til å opprettholde og videreutvikle det internasjonale samarbeidet som vi er avhengig av som nasjon, og ikke regne med at andre gjør dette for oss.