Laila Kaland (Arbeiderpartiet), 1998-10-29:
I dag har vi til handsaming Dokument nr. 3:12 for 1997-98. Dette dokumentet omhandlar Riksrevisjonen si undersøking av forvaltinga av rammetilskotet til Norges Idrettsforbund, og komiteen har slutta seg til innhaldet i dokumentet med ein del merknader. I St.meld. nr. 41 for 1991-92 om idretten er det understreka at idretten er for alle. Det er eit overordna mål at offentleg idrettspolitikk og rammetilskot til Norges Idrettsforbund skal bidra til breidd i idrettsaktivitetar og i idrettstilbod. Målet er også at forholda skal leggjast til rette for at barn og unge kan drive allsidig leik og idrettsutfolding i lokalmiljøa. Riksrevisjonen har i dette dokumentet gått gjennom retningslinjene for rammetilskotet til idretten og også peika på dei øyremerkte midlane. Det er naudsynt med endringar for å få til ei betre utnytting av midlane frå staten, som også vil vere i betre samsvar med dei politiske måla Stortinget har vedteke. Ein tredjepart av overskotet frå Norsk Tipping AS blir i dag fordelt til idrettsformål. I dag utgjer rammetilskotet til Norges Idrettsforbund i underkant av 200 mill. kr. Løyvingane blir fordelte av Kongen etter innstilling frå Kulturdepartementet, og ikkje via statsbudsjettet. NIF er ein paraplyorganisasjon som har ansvaret for at rammetilskotet blir fordelt og forvalta etter dei politiske måla. Komitéen har i sine merknader peika på at dagens system berre i avgrensa grad gir relevant informasjon om kva spelemidlane har å seie i forhold til dei overordna idrettspolitiske målsetjingane. Komiteen viser til brev frå Kulturdepartementet av 8. oktober 1998 der departementet opplyser at det 22. mai 1998 vart vedteke nye retningsliner for oppfølging av idretten sin bruk av spelemidlar, som vart lagt til grunn i kommentarane til nytt økonomireglement i staten, jf. departementet sitt brev til Finansdepartementet, med kopi til Riksrevisjonen, av 26. mai 1998. Komiteen er tilfreds med at slike retningslinjer no er utarbeidde. Eit heilskapleg plan- og rapporteringssystem bør etter komiteen si meining baserast på nøkkelresultat av verksemda i NIF sentralt, i særforbund og i idrettskrinsar, og desse opplysningane bør bli formidla rutinemessig frå departementet til Stortinget i ei eigna form. Komitéen har også peika på at når det gjeld eventuelle endringar av rammetilskotsordninga, vil komitéen på same måte som Riksrevisjonen tru at også dei øyremerkte midlane vil bli vurderte i samanheng med denne prosessen. Og etter komitéen si meining er det naudsynt at løyvingane står i forhold til dei overordna idrettspolitiske måla, uavhengig av om dei er øyremerkte eller kjem frå den frie delen av spelemidlane. Komiteen går ut frå at dei politiske premissane for ei eventuell ny rammetilskotsordning kan bli lagde fram for Stortinget i ei eigna form. I det seinare har det blitt stilt spørsmål om Norges Idrettsforbund. Er organisasjonen for tungrodd og for dyr? Går løyvingane for mykje til dei store særforbunda og for lite til dei små idrettslaga? Vi veit at mesteparten av idrettsaktivitetane skjer i regi av fleire tusen idrettslag som i liten grad mottek statlege midlar direkte. Det er gjerne i desse laga målet om at barn og unge kan få drive allsidig leik og idrettsutfolding kan bli oppfylt. I dag veit vi at dei fleste små idrettslaga – små fotballag, fritidsklubbar, symjeklubbar, bokseklubbar osb. – er avhengige av kaketombola og innsamling frå lokalbefolkninga, og at det i tillegg blir gjort ein stor innsats frå foreldra for at desse laga i det heile kan eksistere. Målet med rammetilskotet frå staten er at ulike målgrupper kan bli aktiviserte gjennom idretten. Det gjeld barn, unge, kvinner, mosjonistar, psykisk og fysisk utviklingshemma, og i Norges Idrettsforbund sin langtidsplan frå 1996-2000 er dette overordna mål. Likeins er antidopingarbeid, utdanning, økonomistyring, informasjonsteknologi og organisasjonsutvikling sentrale oppgåver som skal prioriterast, og det er gledeleg. Til slutt har eg lyst til å kome med ei lita personleg ytring. Eg meiner at idretten i alle år har skapt mykje glede og aktivitetar rundt om i heile landet. Men noko som har uroa meg, er at altfor mange diverre sluttar med idrett allereie i småskulealderen, fordi prestasjonskrava til det å drive idrett og vere best er altfor store. Etter mitt syn må idrettsgleda aldri drukne avdi idrettsleiarar og ambisiøse foreldre stiller for store krav til utøvarane. Altfor mange unge føler seg som taparar i idretten. Det er også kome inn ein del skremmande rapportar som faktisk viser at barn heilt ned i barneskulen har for dårleg utvikla motorikk. Dette viser at mange barn og unge i dag er for passive og ikkje nyttar dei tilboda som idretten gir. Det er også mi personlege meining at når enkelte idrettsgreiner i dag betaler millionbeløp til unge for å delta, er det ei uheldig utvikling, og det er med på å skape ulikskap i dei ulike idrettsgreinene. Dei ulike delane av idretten sine rammer går eg ut frå at Stortinget får høve til å diskutere nærmare ved eit anna høve.