Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2018-12-03:
Senterpartiet er glad for at det på mange områder går godt i norsk økonomi for tiden. Dessverre bruker ikke regjeringen Norges unike økonomiske handlingsrom til å se hele Norge, men tvert om til å føre en politikk som bidrar til å øke de sosiale og geografiske forskjellene. Regjeringens forslag til statsbudsjett for 2019 viderefører en budsjettpolitikk som går i feil retning når det gjelder å dele på samfunnsgoder og ta hele Norge i bruk. Senterpartiets alternative budsjett bidrar til mer rettferdig fordeling mellom ulike grupper og ikke minst mellom ulike deler av landet. Senterpartiet mener at norske kommuner tilbyr gode tjenester til sine innbyggere, og det er ikke grunn til å hevde at dagens kommuner er for små. Det er ikke bred tilslutning i Stortinget for behovet for en videreføring av kommunereformen. Senterpartiet legger til grunn at eventuelle sammenslåinger utelukkende skal baseres på frivillighet og bestemmes lokalt, slik stortingsflertallet har gitt sin tilslutning til 7. desember i 2017. Jeg siterer: «Budsjettet som vi legger frem i dag, setter kommunene i stand til å fortsette å styrke viktige velferdstjenester og samtidig redusere eiendomsskatten.» Dette sa Siv Jensen 8. oktober. Problemet er at dette stemmer ikke når vi begynner å se nærmere på enkeltkommuner og enkeltfylker. Folk lever i alle kommunene og lokalsamfunnene, hvor de har sine barnehager, sin skole og sine helsetjenester. Tallene for enkeltkommunene er noe helt annet enn for landet samlet. Kommunene får faktisk redusert sitt økonomiske handlingsrom med flere hundre millioner kroner i 2019 som følge av at 300 mill. kr skal gå til fradrag til tiltak i Helse- og omsorgsdepartementet, 200 mill. kr skal gå til opptrappingsplanen for rusfeltet, 100 mill. kr går til opptrapping av rehabilitering, 200 mill. kr til tidlig innsats i skolen, 200 mill. kr fra rammen til øremerking etter budsjettavtalen, og kommunene mister altså 400 mill. kr i eiendomsskatt ved redusert nivå og 180 mill. kr som virkemidler av endring av maskinskatten i 2017. Så har vi den alvorlige utfordringen at merkostnaden til demografi og pensjon i norske kommuner er beregnet å øke til 1,7 mrd. kr. Da skjønner vi at 2,6 mrd. kr i rammen av frie inntekter ikke går i hop – beltet går ikke rundt hele budsjettet. Dette er altså langt strammere enn det som regjeringen lovet i kommuneproposisjonen. Jeg var som kjent tidlig ute med å skyte ned regjeringens forslag, for det opplegget var kjent gjennom kommuneproposisjonen. Med budsjettavtalen har det altså blitt enda dårligere enn det jeg varslet veldig tidlig. Regjeringen legger opp til å øke forskjellene geografisk og sosialt med sitt forslag, siden det ikke gir like muligheter til alle kommunene for å levere tjenester til innbyggerne. Regjeringen vil altså ikke utjevne. Det er det motsatte av hva Senterpartiet legger opp til i sitt alternative forslag. Jeg kjenner mange kommunepolitikere rundt omkring i landet. Det som er riktig på et overordnet nivå, kjenner de seg ikke igjen i. Selv veldrevne kommuner som er godt over gjennomsnittet befolkningsmessig, funderer på hvordan de skal få til alle ønskene som regjeringen har, samtidig som de skal klare å utvikle de tjenestene de allerede leverer. La meg ta Nordland som et eksempel. Der fikk 14 kommuner mer enn det som er anslått pris- og kostnadsvekst, to står på stedet hvil, og resten får ikke dekket kostnadsveksten, selv ikke om vi tar hensyn til effektivisering. For noen kommuner kan endringer være rett og rimelig, men for mange av de 28 kommunene som taper på forslaget, og som fortsetter å gjøre det etter budsjettforliket, er det sånn at man må redusere tjenestetilbudet til folk. Det vil ikke gi grunnlag for at flere skal bosette seg i landsdelen og ta i bruk alle de mulighetene. Dette gjelder særlig når man skal oppfylle alle de gode intensjonene som regjeringens medlemmer ønsker å finansiere gjennom rammen til norske kommuner og fylker, som de ikke fikk gjennomslag for å få egne penger til av finansministeren. Det er relativt bred tilslutning til rammefinansieringen gjennom frie inntekter til norske kommuner i denne salen. Det skal sørge for lokal tilpasning og effektive og smarte løsninger tilpasset hverdagen der ute – ikke på et makronivå i departementet eller i kommunikasjonsavdelingen til regjeringen. Senterpartiet anerkjenner de utfordringene og vanskelige avgjørelsene som mange lokalpolitikere fra alle partier må ta i disse dager, når neste års budsjett for kommunene skal lages. Vi leverer faktisk derfor på det vi varslet i kommuneproposisjonen, og mer til – 3,9 mrd. kr i rammen til norske kommuner og fylker vil gi grunnlaget for likeverdige tjenester og gode kommunale tiltak til innbyggerne, uavhengig av bosted i hele landet. Gjennom budsjettet skal vi altså hindre økte forskjeller i Norge, både mellom fattig og rik og mellom bygd og by. Det er det som bygger dette landet.