Kari Storstrand (Fremskrittspartiet), 2011-03-10:
Norge er blant de fem største bidragsyterne til FNs humanitære aktiviteter, og blant de aller største bidragsyterne til FNs utviklingsprogram, UNDP. Det er over 75 000 ansatte i FN, og la meg understreke at mange av disse menneskene gjør en flott jobb. Byråkrati, korrupsjon, manglende resultater, overlappende mandater, dupliserende virksomheter og hemmelighold er imidlertid i økende grad en del av utfordringene FN står overfor. Nylig kom det frem at FNs utviklingsprogram, UNDP, nekter innsyn i dokumenter som kan avsløre korrupsjon og mislighold i Det globale fondet tilsvarende flere millioner kroner. Som en betydelig bidragsyter til FNs virksomhet burde Norge lede an i arbeidet med å reformere FN. I stedet ser vi at denne rollen i stor grad er tatt over av våre naboland og allierte, bl.a. Sverige. Utviklingsministeren erkjente i 2008 at «Norge har vært naiv og vår bistand har vært med på å gjøre korrupsjon mulig i Afrika». Regjeringens naivitet i forhold til FN er til aktivt hinder for at skattekronene brukes der hvor de gjør mest nytte for seg og vi får mest mulig utvikling for pengene – og ofte er ikke dette i FN-organisasjonene. Behovet for effektivisering og reform av FN er presserende. I Riksrevisjonens årlige rapport til Stortinget kan vi hvert år lese om manglende koordinering og effektivitet i FN-organisasjonene. Norads resultatrapport fra 2009 slår fast at FN-organisasjonene er byråkratiske og har vanskeligheter med å levere bistand effektivt. Evalueringer utført at både norsk og svensk UD viser at mange FN-organisasjoner har betydelige utfordringer knyttet til effektivitet, bedre koordinering og etableringen av en resultatbasert organisasjonskultur. Hva har så vært den norske regjeringens løsning på disse utfordringene? Det kan stort sett beskrives med to ord: mer penger. Bistanden til FN har økt dramatisk under den rød-grønne regjeringen, som siden 2005 har bevilget over 30 mrd. kr til FN. Uavhengige forskere viser til at andelen bistand kanalisert gjennom FN har sunket de siste årene, men til tross for dette har ikke organisasjonens massive byråkrati blitt tilpasset. Fremskrittspartiet støttet sammenslåingen av fire FN-byråer til den nye kvinnesatsingen, UN Women, bl.a. på grunn av effektiviseringshensyn. Men når budsjettet til den nye organisasjonen viser seg å bli på over 3 mrd. kr, dobbelt så stort som for alle de tidligere organisasjonene til sammen, kan dette knapt kalles et steg i retning av effektivisering og reform. «FN-reform» er blitt et politisk mantra uten innhold og mening. Det minner meg om filmen «Groundhog Day», hvor hovedpersonen våkner opp hver morgen og må oppleve samme dag om igjen og om igjen. Og om igjen og om igjen hører vi om FN-reform, om at nå skal byråkratiet i organisasjonen slankes, nå skal bistanden bli effektivisert, bare for å bli like skuffet neste dag. Manglende progresjon i mandatrevideringen hindrer kanalisering av midler til der hvor behovet er størst, og er i veien for effektiv utnyttelse av de eksisterende ressursene i organisasjonen. I slutten av 2010 inkluderte FNs fredsbevarende styrker over 123 000 personell. En rekke korrupsjonssaker de siste årene har imidlertid synliggjort behovet for en bred gjennomgang av omfattende reformer i FNs avdeling for fredsoperasjoner. I fjor sa utviklingsministeren til NRK at vi til tider har glemt den kritiske dimensjonen i vår FN-tenkning. Norge skal være kritisk overfor en organisasjon som hvert år mottar milliarder i støtte fra norske skattebetalere, og vi skal være kritiske, ikke bare i ord, men også i handling. Vi må kreve resultater. Hvis ikke holder vi tilbake midler eller kanaliserer disse gjennom andre organisasjoner. Tiden da FN var opphøyet til en hellig ku, burde nå definitivt være over. Til slutt vil jeg ta opp våre forslag i innstillingen.