Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-12:
Først vil jeg slutte meg til det som ble sagt fra representanten Gunn Karin Gjul, i og med at våre to partier, Arbeiderpartiet og SV, står sammen i det aller meste av det som kommer fram i denne innstillinga, bortsett fra det som går på isolasjonsbestemmelser. Men det skal jeg komme tilbake til snart. Jeg syns det er veldig viktig å understreke at utvidelsen av tidsfristen for hvor lenge man kan sitte i varetekt, ikke overskrider det Den europeiske menneskerettighetskonvensjon tillater. I hvert fall fra SVs side støtter vi under tvil forslaget om å utvide fristen til tre dager. Men vi forutsetter dersom det viser seg når man har foretatt en evaluering av denne utvidelsen, at varetektstida ikke har gått ned, at man går tilbake til den gamle ordningen, eller finner på nye ordninger som gjør at ikke fangene blir mer skadelidende enn det som strengt tatt er nødvendig. Jeg har lyst til å bruke tida mi til å snakke om isolasjonsbestemmelsene. Det fins nesten ingen andre land enn Norge som praktiserer full isolasjon, i hvert fall ikke blant de landene som vi liker å sammenligne oss med. Da jeg var og besøkte noen psykologer som jobber tett innpå innsatte, fortalte de meg om en episode der en innsatt hadde sittet i over ett år fullstendig isolert og kom ut igjen fra fengslet med en drapsliste. Han var blitt så aggressiv at han hadde lyst til å drepe. Derfor er det ikke riktig, som det ble sagt fra representanten Kvakkestad i stad, at dette bare dreier seg om hvorvidt man ønsker å ta parti for offeret eller for gjerningsmannen. Fra SVs side er det forferdelig viktig at vi i kriminalpolitikken også setter folk i stand til å komme tilbake til samfunnet uten å være fulle av psykiske problemer, fulle av aggresjon og fulle av atferdsproblemer som gjør at de blir kjørt rett ut i kriminaliteten igjen, og som skaper en fare for oss andre, som faktisk skal møte disse menneskene. Når det gjelder isolasjonsbestemmelsene, var det fristende for SV å fremme et forslag om at vi skal gå bort fra full isolasjon, at man fra nå av heller skal kunne praktisere kun delvis isolasjon. Jeg skal forklare lite grann om hvorfor. Helsetilstanden er dårligere blant innsatte enn blant den øvrige befolkningen. Tor Gamman skriver i Tidsskrift for Den norske lægeforening, nr. 18/1995, at isolasjon synes å forverre en på forhånd etablert sykdom samt øke behovet for behandling og innleggelse i sykehus. I tillegg er selvmord vanligst i de lukkede soningsformene, spesielt er varetekt og isolasjon en stor belastning. Ifølge lege Dag Fosmark, som er tidligere fengselslege ved Bredtveit fengsel, er akutte isolasjonssyndromer som konsentrasjonsproblemer, nedsatt hukommelse, ødelagt døgnrytme og søvnproblemer vanlig for dem som sitter i isolasjon. Det samme er mareritt, angstanfall og selvdestruktiv atferd, som i verste fall kan få dødelig utgang, noe vi har sett altfor mange tilfeller av. Etter en til to måneder kan plagene gli over i et kronisk isolasjonssyndrom, der plagene blir mer uttalte, i tillegg til at de ikke går over, selv om isolasjonen opphører. Da er det jamen betryggende å vite at innsatte under 18 år ikke kan sitte isolert i mer enn to måneder sammenhengende. Hvor mange liv ødelegger vi totalt unødig med dette? Og for hvor mange innsatte ødelegger vi muligheten til å komme tilbake til samfunnet på en skikkelig måte, slik at ikke andre igjen også blir skadelidende, fordi de har hatt så sterke traumatiske opplevelser i fengslene at de ikke er i stand til å fungere normalt? De som jeg fortalte om i stad, bestemmer seg for at de i hvert fall skal ta hevn. Det er ingen som bryr seg om dem allikevel, de klarer ikke å fungere i samfunnet og blir derfor presset ut i kriminalitet. I tillegg mener vi at dette bryter med artikkel 5 i menneskerettighetserklæringen: «Ingen skal utsettes for tortur eller grusom, umenneskelig og nedverdigende behandling eller straff». Are Høidal, som er direktør ved Oslo kretsfengsel, uttalte til Dagsavisen den 4. mars i år: «Det vi må sørge for, er at ingen får skade av å sitte isolert på varetektscella, men at de føler at de får nødvendig oppfølging fra de ansatte til tross for isolasjonen.» Hvordan stemmer dette overens med ovennevnte leges påpeking av skadevirkninger, torturkomiteens kritikk og forskning som er gjort på området? Er det mulig ikke å bli skadet? Jeg vil be statsråden se nærmere på dette neste gang vi kommer tilbake til denne saken.