Mudassar Kapur (Høyre), 2018-06-15:
Revideringen av statsbudsjettet for 2018 gir oss en løypemelding om hvor godt tiltakene som regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti la inn i budsjettet som ble vedtatt i fjor høst, har truffet på utfordringene som norsk økonomi står overfor. Økonomien har tatt seg opp etter tilbakeslaget som fulgte etter oljeprisfallet i 2014, og er nå preget av optimisme og solid vekst i hele landet. Budsjettet som ble lagt fram i fjor høst, treffer godt på utfordringene norsk økonomi står overfor, og legger til rette for omstilling og grønt skifte. Hovedlinjene videreføres derfor i dette reviderte budsjettet. La meg likevel dvele litt ved oljeprisfallet, som jeg nå har nevnt. Perioden under oljeprisfallet og rett etterpå er egentlig et veldig godt eksempel på at Arbeiderpartiet først og fremst har blitt et parti som produserer kritikk og lite politikk. Det vil jeg si først og fremst er et tegn på politisk latskap. Oljeprisfallet i 2014 førte til et tilbakeslag i norsk økonomi, hvor særlig Sør- og Vestlandet ble spesielt hardt rammet. For å holde sysselsettingen oppe i næringene og regionene som ble hardest rammet, valgte regjeringen å legge fram en målrettet tiltakspakke for økt sysselsetting. Tiltakene regjeringen iverksatte, var ment å være midlertidige og innrettet slik at de lett skulle kunne reverseres når veksten i økonomien tok seg opp. Arbeiderpartiet mente den gang, som de ofte gjør i alle andre saker vi legger fram, at det var for lite og for sent. Igjen produserer opposisjonen først og fremst kritikk og retorikk og lite politikk. Løsningen Arbeiderpartiet har i denne saken, har vært å øke skattene til dem som skaper arbeidsplassene, og en oppbygging av offentlig sektor på bekostning av privat sektor. Med fasit i hånden kan vi si at regjeringens politikk var riktig tilpasset og kom på rett tidspunkt. Sammen med lave renter, en svekkelse av kronen og et ansvarlig lønnsoppgjør mellom partene i arbeidslivet har tiltakene gitt oppgang i norsk økonomi. Selv om vi nå hører en opposisjon som er mest opptatt av å svartmale situasjonen i Norge, er faktisk arbeidsledigheten nå på sitt laveste siden 2009, og sysselsettingsandelen går opp for første gang på mange år. På lang sikt påvirkes bærekraften og konkurranseevnen både av hvor mye oljeinntekter vi bruker, og av hvordan vi bruker dem. Den viktigste formuen vi har, er ikke oljen. Det er menneskene. Det er menneskene som går på jobb og er med på å skape verdier i dette samfunnet. Det har vært snakket om forskjeller og barnefattigdom. Men hva handler egentlig barnefattigdom om? Barnefattigdom handler først og fremst om familiefattigdom. Familiefattigdom handler oftest om at mor eller far eller begge står utenfor arbeidslivet. Det er der man har den største diskusjonen om forskjellene i Norge. Hvem står innenfor eller utenfor arbeidslivet? Oftest finner vi denne situasjonen i familier med minoritetsbakgrunn. Det er nettopp derfor inkluderingsdugnaden er blant regjeringens viktigste prosjekter. Hvis vi skal legge til rette for et bærekraftig velferdssamfunn i framtiden, må vi omstille norsk økonomi, slik at flere kommer inn i arbeidslivet, og flere står lenger i arbeid – ikke gjennom å øke skattebyrden og skape snubletråder og fartsdempere, men ved å hjelpe dem som vil være med og skape nye verdier, hjelpe dem som vil være med og skape en jobb for seg selv, eller som ønsker å gå inn i en jobb gjennom å få seg en utdanning og stå på. Det er her vi i dag ser at den store debatten står mellom opposisjonen og regjeringspartiene. Jeg vil igjen oppfordre Arbeiderpartiet til å bruke sin resterende taletid til kanskje å presentere sine løsninger og ideer – ikke repetere sin retorikk og kritikk, men heller presentere litt ny politikk, for det savner vi.