trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2019-04-25:
Nå tør jeg ikke å svare på hvor mange konkrete møter vi har hatt med partene i arbeidslivet om denne meldingen, som jo alle har handlet om omstillingsbehovet i næringen. Det er Kunnskapsdepartementet som har ansvaret for kompetansereformen. Det vi bidrar med inn, er bl.a. næringsperspektivet, som er helt avgjørende. Jeg husker da jeg ble kunnskapsminister, som for øvrig var like etter at jeg var arbeids- og sosialpolitisk talsmann i Høyre og sloss for at vi skulle frede fagforeningsfradraget – vi blåste støvet av kompetansepolitikken. Det lå og støvet i et hjørne etter åtte år med rød-grønn regjering. Det er nå det er blitt fart i det! Hva er det som har skjedd på dette området? At det kommer en større reform, er på en måte bare juvelen i kronen. Det er gitt stor støtte – 40 mill. kr – til digitale videreutdanningstilbud. Det er opprettet et bransjeprogram som kan gi en modell for videre kompetanseutvikling. Vi har styrket Kompetansepluss, som er et av de viktigste verktøyene vi har, og som også involverer trepartssamarbeidet, for å gi kompetansepåfyll i viktige næringer. Vi har i tillegg ...(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2019-04-25:
De to bransjeprogrammene som er satt i gang, er for kommunal omsorgssektor og industri- og byggenæringen. Men hele poenget her er at regjeringen prøver ut bransjeprogram nettopp fordi trepartssamarbeidet er viktig, det er en god måte å jobbe på. Utgangspunktet er jo ikke at det bare skal være dem, og så skal det ikke gjøres noe videre. Hele poenget er å prøve ut og jobbe frem dette som modell. I tillegg til at vi hele tiden, hvert eneste år vi har sittet i regjering, først har blåst støvet av og så styrket kompetansepolitikken – det har vi gjort i hvert eneste budsjett – har vi varslet en større kompetansereform som jeg har hørt flere partier i denne sal, bl.a. Arbeiderpartiet, har etterlyst. Det betyr også at handelsnæringen vil være en veldig god kandidat for et ytterligere bransjeprogram, men er kanskje også en av de viktigste næringene som kompetansereformen skal treffe. Dette kan vi snakke mye om, men det ligger primært på Kunnskapsdepartementets område – det må sies.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2019-04-25:
Jeg mener returprovisjoner, som det er blitt beskrevet i mediene, er problematisk, og jeg er heller ikke avvisende til at det burde lovreguleres. Grunnen til at jeg mener det er litt for tidlig å gå inn på et forslag om forbud, er rett og slett at de foreløpige vurderingene vi har gjort, viser at det kan være vanskelig å ramme inn et forbud på en måte som gjør at det ikke også rammer virksomhet som vi mener er helt grei. Så vi har løftet opp og tatt denne saken. Nå har vi forsøkt å få oversikt over omfanget og hva slags type returprovisjonspraksis man har. Det er viktig å si at deler av dette kan også i dag være ulovlig – det mest åpenbare er hvis man unndrar seg beskatning eller driver lyssky virksomhet eller noe sånt. Så skal vi bruke det arbeidet for å se om det er mulig å lage reguleringer, og om det er nødvendig å lage reguleringer for dette. Jeg har full forståelse for og jeg er helt enig med bl.a. aktørene i reiselivet, som ser at dette er urettferdig og urimelig.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2019-04-25:
Det er flere ting her. For det første er det slik at når vi inngår frihandelsavtaler, er både menneskerettigheter og arbeidstakerrettigheter sentrale deler av det vi vil ha inn i frihandelsavtalene. I regjeringsplattformen står det også at vi ønsker å innføre en moderne antislaverilov. Det arbeidet er nå i gang. Hvorvidt det blir Justisdepartementet eller Næringsdepartementet, eller en type samarbeid, er ikke helt klart, men det vil også være et viktig bidrag i så henseende. Det er også verdt å merke seg at i stortingsmeldingen om offentlige anskaffelser omtales menneskerettigheter og arbeidstakerrettigheter bredt, og det offentlige er en stor innkjøper. Så er det siste poenget mitt er at det er nok ikke sånn at vi kan garantere at enhver vare til enhver tid fyller ethvert etisk kriterium. Derfor er forbrukerorganisasjoner, aktivistorganisasjoner, NGO-er, oppmerksomhet så avgjørende viktig for å presse markedet til å gjøre ting bedre.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2019-04-25:
Tre av ti familier i Norge har blitt dårligere økonomisk stilt under høyreregjeringen og Erna Solberg. Blant disse jobber en del i butikker for å sørge for at vi andre har det vi trenger, og i denne gruppen er det flere som mangler en grunnleggende rettighet til pensjon fra første krone. Debatten om en så viktig del av arbeidslivet og næringslivet som handelsnæringen er, viser hvilket tydelig skille det går i Stortinget mellom de partiene som prioriterer brede lag av befolkningen og arbeidstakerne, og de som prioriterer de få øverst på toppen. Ved å sørge for pensjon fra første krone vil en bidra til å bedre de økonomiske framtidsutsiktene for mange av dem som jobber hardt på gulvet, hver dag, for å gi oss andre et godt varetilbud. For å sørge for et godt varetilbud er det avgjørende at bedriftene har mulighet til å distribuere varene. Når regjeringen må følge opp Stortingets vedtak med lov om god handelsskikk, vil distribusjon bli en nøkkelsak i dette store og viktige temaet. I dag er det slik at en del bedrifter blir skviset ut fra butikker eller får særdeles dårlige vilkår fordi enkelte har enorm makt gjennom å kontrollere distribusjonen. Selve overskriften på denne handelsmeldingen er veldig snodig. Den heter Handelsnæringen – når kunden alltid har nett. Men hvis høyreregjeringen hadde reist litt rundt i landet, ville man fort oppdaget at ikke alle alltid har nett, og det er heller ikke alle bedrifter som har tilgang til høyhastighetsnett. Derfor må vi øke investeringene i høyhastighetsinternett i Norge, både for kunder og – ikke minst – for næringslivet. Arbeiderpartiet mener dette skal bli en rettighet på linje med strøm – grunnleggende tanker som var avgjørende da vi bygde landet, og som vi nå må videreføre i vår tid. Oppsummert: Derfor er det klart at med en bedre helhetstankegang for både arbeidstakere, familier og bedrifter kunne vi med Arbeiderpartiets opplegg endret overskriften til Handelsnæringen – når kunden alltid har nett, når arbeidstakere har skikkelig lønn og pensjon og bedriftene får levert.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-04-25:
Handelsnæringen er den største tjenesteytende næringen i Norge, så også i min hjemkommune, Drammen, og i mitt hjemfylke, Buskerud. Når digitalisering og netthandel fra utlandet utfordrer arbeidsplassene i Norge, skjer det også hos oss lokalt. Drammen er ofte en 1 pst.-kommune basert på nasjonale tall og Buskerud et 5 pst.-fylke. Tall fra SSB viser at dette treffer bra for ansatte i varehandelen, med 5 500 i Drammen og 21 500 i Buskerud. Når det fryktes at 40 000 står i fare for å miste jobben, vil 400 av disse være hjemmehørende i Drammen og 2 000 i Buskerud. Det er temmelig dramatiske tall. Mange er kvinner og ungdom uten utdanning. Sist tirsdag besøkte jeg sammen med stortingskollega Masud Gharahkhani en av de tillitsvalgte på Gulskogen senter i Drammen, og hun var bekymret. Hun fortalte hvordan antallet ansatte har blitt færre og færre i de årene hun selv har vært ansatt og tillitsvalgt i butikk, og hun fortalte at kunder kommer i butikken, prøver plagg, går hjem og bestiller på nett. Men det holder ikke bare å påpeke utfordringene. Det må settes inn tiltak for å motvirke den negative utviklingen i bransjen. Det er viktig å vise at dette er en ordentlig jobb, ikke bare en mellomstasjon for studenter på vei til noe annet. Handel og Kontor i Buskerud har tydelige tilbakemeldinger på hva som trengs: Å bevisstgjøre folk om hvor man handler på nett. Hva vet vi om tilsettingsstoffer, barnearbeid og miljøkonsekvenser når varer sendes pakke for pakke med fly istedenfor bulk? Ved netthandel fra utlandet har vi ingen kontroll på kjeden fra produksjon til forbruk. Netthandelen bør styres i retning av norske butikker og butikkjeder. Å bevisstgjøre ansatte om viktigheten av å være organisert for å få del i kompetanseløft. Organisasjonsgraden er altfor lav. Å sørge for kompetanseheving mens folk er i jobb. Det er for sent når jobben er tapt. Butikkfagbrevet trenger å oppdateres. Noen steder settes ansiennitetsprinsippet til side til fordel for såkalt egnethet ved nedbemanning. HK vil derfor kombinere opplæring og jobb i et modulbasert program for opplæring på arbeidsplassen. Det er i tråd med vedtak på Arbeiderpartiets landsmøte om å lære på jobb og lære på vei til jobb. I budsjettet for 2019 foreslo vi 100 mill. kr til et nasjonalt kompetansefond for læring i arbeidslivet, men ble nedstemt. Vi fremmer en rekke forslag til denne meldingen, men blir nedstemt, slik vi tidligere er blitt nedstemt når det gjelder tiltak for å støtte opp under det organiserte arbeidslivet. Dagens regjering har så langt gjennom avgiftspolitikken bidratt til å svekke handelsnæringen. Arbeidsministeren har sagt hun vil ruste opp Nav for å ta imot dem som mister jobben. Det er dessverre altfor passivt.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2019-04-25:
Dette er en viktig og bra debatt, men jeg kan ikke la være å komme inn og diskutere distrikt og konsekvenser for distriktspolitikk. Arbeiderpartiet, SV og ikke minst Senterpartiet prøver å vise seg som distriktspartier. Men det er i hvert fall ikke mye distriktspolitikk over forslaget – eller unnskyld, det er faktisk ikke et forslag, det er bare en merknad. Det er kanskje fordi man er så smart at man skjønner at det ville ha vært veldig lite smart å fremme et forslag om å fjerne grensen på 350 kr allerede fra 1. august 2019, for det vil ikke være mulig med de tekniske og teknologiske løsningene som finnes i dag. Jeg skjønner – og jeg håper at også Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet skjønner – at det å fjerne 350-kronersgrensen får en del store konsekvenser. Posten – som er i omstilling fordi vi slutter å sende post, vi slutter å sende pakker i det omfanget vi gjorde før – må redusere postombæringen. Jeg tror vel at hvis man skal drive med postombæring og ha postbud rundt omkring i hele landet, må de ha noe post å levere. Og konsekvensen av det som står i merknaden fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, vil være at Posten får opp mot 200 mill. kr mindre til å sørge for å ha postbud som reiser rundt og deler ut den posten som ikke lenger er der. Det er konsekvensen. Jeg har også lyst til å si at det blir framstilt som om 350-kronersgrensen er et være eller ikke være, men dette står for ca. 0,5 pst. av norsk varehandel. Dette handler ikke bare om nye produkter, det er faktisk en del som samler og kjøper en del andre ting fra utlandet som det er lav grense på, men som nå må betale moms, som de så langt har sluppet. Så jeg synes det er et veldig dårlig forslag å ville framskynde dette. Jeg og Fremskrittspartiet ønsket i utgangspunktet ikke å ta bort den 350-kronersgrensen som er der, men det ligger i plattformen at man ønsker å gjøre det fra 2020. Men da må man ha de tekniske løsningene på plass, og Posten sier selv at de ikke klarer å få på plass dette før i 2020. Vi ser også konsekvensene i andre land som har prøvd det, f.eks. Sverige, hvor 80–90 pst. av omsetningen gikk ned. De måtte sende 300 000–400 000 pakker tilbake dit de kom fra, siden kunden ikke ville hente dem fordi de ikke ville betale denne ekstra kostnaden.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2019-04-25:
Jeg har lyst til å starte med å si at norsk netthandel står for ca. 6 pst. Den momsfrie netthandelen står for ca. 0,5 pst. Det betyr at det aller meste av netthandelen betaler skatter og avgifter som alle andre. Representanten Terje Aasland går på talerstolen og sier at det er ingen problemer med å gjennomføre dette fra 1. august. Med respekt å melde, de aktørene som driver dette, sier at det er ikke mulig, de kan ikke få på plass disse løsningene. Australia, som er det eneste landet, så vidt jeg har forstått, som har klart å få det til, har brukt tre år på implementering. Her skal man kjøre ganske heftig hvis Posten og andre aktører som driver i dag, skal klare å få til dette i 2020. Det er mange ting man kan ønske seg. Jeg skjønner hvorfor det er en merknad og ikke et forslag, for sånn jeg oppfatter det, og jeg tror mange der ute oppfatter det – også de som driver i næringen, og som skal klare å levere på dette – er det lite seriøst.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2019-04-25:
President! Jeg stemte feil.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-31:
På vegne av stortingsrepresentantene Olivia Corso Salles, Kari Elisabeth Kaski, Freddy André Øvstegård, Mona Fagerås, Sheida Sangtarash og meg sjøl vil jeg sette fram forslag om å sikre hjelp og beskyttelse til barnebruder som varsler om overgrep, slik at de ikke mister oppholdstillatelse og rettigheter. Så vil jeg sette fram et representantforslag på vegne av stortingsrepresentantene Audun Lysbakken, Kari Elisabeth Kaski, Solfrid Lerbrekk, Lars Haltbrekken og meg sjøl om engangsutbetaling av bostøtte og opprettelsen av midlertidige ordninger for å nå vanskeligstilte husstander som har problemer med høye energipriser.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-31:
Jeg støtter innlegget som representanten Willfred Nordlund nettopp holdt. Det jeg synes er veldig bekymringsfullt, er at vi ikke har noen total oversikt over dette, og at man argumenterer så veldig sterkt med at det er et ensidig kommunalt ansvar. Det kan det ikke være. Det er selvfølgelig et kommunalt ansvar, men det er også statens ansvar å bidra til at vi kan få oversikt over dette, og at det blir tillagt nok vekt også fra statens side når man snakker om hvordan kommunene skal håndtere sine saker, f.eks. etter plan- og bygningsloven. Da handler det om at mange kommuner nok ikke har nok kompetanse på denne type risiko. Et tema som SV har vært opptatt av ved veldig mange anledninger nå, er at vi må sikre via pålegg at kommunen har den kompetansen som skal til for å kunne håndtere disse sakene på en ordentlig måte. Ellers får ikke politikerne de riktige rådene når de skal ta beslutning om det skal bygges eller ikke. Det er nå et stort press mange steder når det gjelder utbygging. Lokale politikere blir utsatt for ganske stort press for at disse utbyggingene skal skje. Hvis man da ikke har kompetanse, og ikke har ordentlig oversikt over dette, kan man risikere å få dårlige råd og fortsette å bygge ut på områder der man ikke burde ha bygd. Konsekvensene kan være alvorlige, og saken i Skedsmo er vel et så pass skrekkens eksempel at jeg tror det også virker preventivt i veldig mange kommuner. Mange har fått med seg hvor galt dette er. Jeg synes nok at flertallet og staten – og også ministeren – burde vært med på at man har behov for å få kartlagt dette, at man er med på å sikre at kommunene har kompetanse på dette, og at dette, når man nå skal gå inn og gi kommunene større frihet på disse områdene, er et av temaene man må ha i bakhodet når man ser på hva kommunene ikke skal ha innsigelser mot fra staten. Det krever også at staten sjøl har en meget høy bevissthet i sitt apparat, som skal kunne komme med innsigelser mot disse planene – kunne si stopp – hvis dette er et område der det kan være en slik risiko. Jeg har ikke fagkunnskap på dette området, men det er ikke noen tvil om at disse områdene også endrer seg over tid, og at det kan oppstå nye problemer der man før ikke så noen, så en kartlegging er nødvendig. Derfor fremmer vi, sammen med Senterpartiet, forslag om det i dag.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-31:
SV mener at vi burde hatt en slik kartlegging. Jeg registrerer at statsråden sier det skal føres tilsyn, og at man etterpå skal vurdere om man skal veilede bedre. Jeg hører også at statsråden sier man har kompetanse på hvor noe av dette ligger, men spørsmålet er jo om man har kompetanse til å vurdere farligheten i det. Det er riktig at det nå er lov å kaste færre ting, eller at man ikke skal lage disse deponiene lenger, men problemet her er jo at noen av dem er gamle, og at de over tid kan utvikle seg til å være farligere enn det man har kompetanse lokalt til å vurdere. Jeg føler meg dessverre ikke trygg på at det ikke kan skje igjen, og at folk kan oppleve den samme forferdelige situasjonen som de nå opplever på Brånåsen i Skedsmo.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-31:
Det haster nå. Det er derfor vi legger fram helt konkrete forslag. Jeg har vært med på dette mange ganger. Jeg har sett mange fine planer, jeg har sett mange fine plattformer, men det meste er prat. Det trengs tiltak nå. Hvis noen tror at det er dette som er komplisert og vanskelig og dyrt og fælt, kan de bare vente og se på det som kommer hvis vi ikke gjør de riktige tingene. Skal vi virkelig sende over til barnebarna og oldebarna våre å håndtere det? Norge har også utrolige muligheter med den økonomien vi har, til å gjøre langt mer. Jeg hører flere representanter fra Høyre er oppe og snakker om markedet. Ja, la oss bruke markedet mer. Det har SV foreslått mange ganger, både når vi skal handle inn til offentlig sektor, f.eks., og når vi skal bygge hus, som vi håndterer i min komité. Men hva sier Høyre og Fremskrittspartiet da? Nei, det blir for dyrt. Det er mye viktigere å bygge billig. Det blir for dyrt. Kortsiktige interesser går foran de langsiktige og gjør også at norsk byggenæring ikke er i forkant på disse områdene. Jeg har jobbet med skog og skogbruk og varer vi kan produsere ut fra det. Vi er nødt til å gi det fortrinn og utviklingsmuligheter. Den utviklingen skjer nå i andre land, slik at de grønne arbeidsplassene kommer der. Jeg bor i Hedmark. Der har vi mange lange veger, og vi har mye jernbane. På vegen er det nå snart ikke mulig å bevege seg, for det er så ufattelig mange trailere, og flere skal det bli. Skal vi få gods over på bane og en måte å flytte seg på som ikke har slike utslipp og bidrar med slik fare, er vi nødt til å lage en strategi – en nasjonal strategi – for gods på bane, og ikke bare en liten flekk her og en liten flekk der. Det er svære volumer, det kommer til å ta tid, men vi er nødt til å gjøre det, og vi må begynne med de investeringene nå, for det er det som kan bety noe. Men vi ser at regjeringsplattformen sier på den ene siden og på den andre siden, særlig på transportsektoren, der økt CO 2 -avgift skal kompenseres. Ja, det er nesten så en må spørre om regjeringen egentlig har tenkt at det er landbruket som skal ta alle disse nødvendige kuttene som man har forpliktet seg til. Jeg savner virkelig at man kunne tatt stilling til flere av disse konkrete forslagene. Det er flere fra regjeringspartiene som går opp og sier at de er enige, men de kan ikke stemme for. Er det fordi det blir for forpliktende, eller hva er det som er problemet? Nå må vel snart de politikerne, i hvert fall de som er valgt hit, som har sagt at vi har forpliktet oss på å få ned disse utslippene, stå først og fremst for det og stå ansvarlige overfor både dem som har valgt oss, og dem som kommer etter oss.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2019-01-31:
Takk til utenriksministeren for en veldig god og fyldig redegjørelse. Jeg synes ministeren trekker fram viktige problemstillinger, som viser at Norge – både som stat og som enkeltpersoner – har en stor oppgave foran seg med å drive et aktivt arbeid. Noe av det som ministeren var inne på, var dette med propaganda og konspirasjonsteorier. Vi leste i media – i hvert fall leste jeg det nede hos oss på Sørlandet, jeg tror det var i riksmedia – at ungdom for en stor del hører på konspirasjonsteorier på nettet, og at noen av lærerne var litt fortvilet fordi det er så massivt, og det er på en måte vanskelig å få fram det reelle innholdet i den type informasjon. Så hvis ministeren kunne si bare litt om hvorvidt vi har en strategi – for jeg tenker det er like viktig som OSSE-medlemsland å være pådriver for å fremme sann informasjon i Norge om det som skjer i OSSE-land. Vi sitter jo i OSSE og ser hvordan bl.a. Russland og enkelte andre stater bruker propaganda mot Norge som elementer i sin diskusjon, som er «fake news», eller som er nyheter som er snudd helt på hodet, og som gjør at vi OSSE-delegater har utfordringer med å få debatten i enkelte saker over på et saklig spor. Så hvis ministeren kunne si lite grann om den strategien. For jeg tror at skal vi klare å motvirke de kreftene vi ser på dette området, må vi også bygge det opp i vårt eget land, sånn at flere både stortingsrepresentanter og ministre er tydelige på hva som er sannhet og ordentlig og saklig informasjon, og hva som er propagandainformasjon. Det tror jeg er en viktig oppgave. Så litt om dette med valgobservasjon. Jeg har lyst til bare å fortelle om en episode fra da jeg drev med valgobservatørpraksis. Da var det en dame som jeg spurte om alltid gikk og stemte – det var egentlig ikke noen hensikt å stemme i det landet, det hadde det nesten aldri vært – og da sa hun: Ja, jeg går og stemmer hvert år. Hvorfor det, sa jeg. Fordi jeg vil at mine barn og barnebarn skal få det bedre enn meg, sa hun Da sa jeg: Så du tror det har en betydning å stemme? Da så hun på meg, og så sa hun: Nei, men dere må aldri slutte å komme, for dere gir meg håp. Jeg tror vi skal bidra til å styrke dette, da valgobservatørpraksis er en utrolig viktig demokratibygger. Noe av det som ministeren også nevnte, var dette med finansiering. Hvis hun kunne si litt om det store bildet i Norge – er vi fremdeles på offensiven når det gjelder OSSE som grunnleggende organisasjon, eller tenderer vi over mot mer prosjektfinansiering og enkeltprosjektstøtte?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2019-01-31:
Først til representanten Enger Mehl: Det er veldig flott at PACE også engasjerer seg i den debatten, og som hun sier, har vi mange felles problemstillinger i de internasjonale fora på Stortinget. Det er også en arena for kanskje å samordne og forbedre noe av den innsatsen de trenger for å løfte viktige utfordringer i fellesskap, spesielt i Europa, men også i verden i dag. Så må jeg si at jeg er veldig tilfreds med at vi har den utenriksministeren vi har. Det er veldig positivt å være internasjonal delegat og oppleve at vår utenriksminister får så stor respekt og blir møtt med så mange gode ord. Det setter jeg pris på. Jeg vet at det er veldig mye hardt arbeid som ligger bak, og utenriksministerens arbeid med menneskerettigheter, fred og likestilling blir lagt merke til. Det er bra. Jeg tenker også at som et lite land har vi tre fortrinn – og det er de eneste fortrinn vi har. Det er at vi alltid har stått opp for menneskerettigheter, at vi alltid har slåss for likestilling, og at vi har vært i fremste rekke når det gjelder freds- og demokratibygging. Det er det vi har, og hvis vi svikter på noen av de tre områdene, har ikke Norge noen plass i det store europeiske bildet, etter min mening. Det er der vi har autoriteten. Det er der vi har respekten. Det å bygge og skru noen hakk opp for å bekjempe det anti-demokratiske og den utviklingen vi ser i Vesten, tror jeg er kjempeviktig Så er jeg også enig i det utenriksministeren reflekterer over når hun nevner gjeldende konsensusregel. Vi ser i alle internasjonale fora at nå sitter de fleste stater og holder på det de har, fordi de er redde for å miste det hvis det skjer store endringer i hvordan en skal forholde seg til regler og til inngåtte avtaler. Det er tre ting jeg vil nevne til slutt. Det er ikke for å fortsette debatten, jeg vil bare peke på at det er områder som ikke er berørt i særlig grad i denne debatten, men som er viktige. Det ene er at vi har et NB8-samarbeid, og et sånt nordisk-baltisk samarbeid tror jeg en har i andre delegasjoner også. Det er en viktig arena for å samordne vår politikk og kanskje prioritere hva som skal tas opp på de forskjellige møtene på de forskjellige tidspunktene. Flyktningsituasjonen har vi fått på førstesida i media i dag. Det er en enorm krise i medlemsland i OSSE, og det er en enorm polarisering knyttet til flyktningdebatten. Så den er det også viktig at vi håndterer ordentlig. Helt til sist vil jeg nevne Helsingforskomiteen, som har pekt på muligheten for å bygge sivilsamfunn uten å bli tatt som en del av konflikten. Der må vi også være tydeligere og fremme ordninger som gjør at vi kan gjøre begge deler.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-01-31:
Jeg vil først benytte anledningen til å berømme den innsatsen som representanten Henriksen gjør som visepresident i OSSE PA. Det innlegget hun holdt, bl.a. om kjønnsperspektivet, under den årlige tilsynskonferansen, som ble nevnt, har blitt lagt merke til.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-01-31:
Jeg vil først få knytte et par kommentarer til noe jeg ikke fikk sagt i det første innlegget mitt, som baserer seg på det representanten tok opp. Vi tar mange initiativer i OSSE, spesielt innenfor likestillingsfeltet. Det jobbes nå med et program for å styrke likestillingsdimensjonen i sendelagene, bl.a. Vi har nettopp nå også gitt ut vår fjerde nasjonale handlingsplan for kvinner, fred og sikkerhet, FNs sikkerhetsråds resolusjon 1325, hvor nettopp poenget med kvinnelig deltakelse i fredsbevarende operasjoner og generelt kvinners rolle i både fredsmegling og fredsavtaler er en usedvanlig viktig del. Vi har også tatt en del initiativer til å samle regionale meglerlag av kvinner fra hele verden, fordi jeg begynner å bli lei av å høre at det ikke finnes kvinnelige meglere – de finnes i aller høyeste grad, og vi trenger å vise dem fram. Kvinner, fred og sikkerhet er prioritert i den nye programpakken, som også gjelder flere andre ting, men vi kommer altså til å bruke ca. 60 mill. kr på forskjellige prosjekter i OSSE i 2018. Det som alltid er en avveining, er valget mellom kjernestøtte til en organisasjon og prosjektstøtte. Vi ønsker å være sterke begge steder, for vi mener at OSSE er en veldig viktig organisasjon. Men i OSSE har det også vært sånn at feltarbeidet over mange år ikke har vært prioritert høyt nok, og vi ser jo hvor stor virkning feltarbeidet faktisk har, selv i vanskelige områder. Derfor bruker vi ressurser på det. Så til spørsmålet om sannhet, propaganda og «fake news». Det er en usedvanlig vanskelig problemstilling, men kunnskapsministeren var jo også ute og kommenterte akkurat den saken representanten refererte til, med at det er veldig positivt at lærere – som den læreren vi hørte om – er årvåkne og tar tak i problemet. Det at relativt unge mennesker får sin informasjon via det som man egentlig ikke kan vite om er falske nyheter eller ekte nyheter, at man ser konspirasjonsteorier og bringer dem videre, er tidvis en veldig alvorlig situasjon. Vi ser jo hvor mye vanskeligere det har blitt å skille mellom sann informasjon og falsk informasjon, og veldig mye av den falske informasjonen settes ut bevisst. Nettopp derfor er det så viktig å bruke de mekanismene vi har her hjemme, men også å reise disse problemstillingene i et mer internasjonalt perspektiv. Noe av det som er viktig for oss å gjøre i OSSE, er å ta ordet hver gang noen fremmer noe som åpenbart er uriktig. Ta til motmæle! Det hjelper kanskje ikke der og da, men det er en viktig side av det ikke å akseptere premissene som en del av debatten føres på. Vi så noe av det samme i forbindelse med diskusjonen om den globale migrasjonsplattformen i Norge, at en del av den informasjonen som kom ut, ikke var riktig – men den var vanskelig å slå tilbake.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-01-31:
Takk nok en gang til interpellanten for å reise et viktig tema og for en god debatt. Jeg skulle gjerne sett at den varte enda lenger, men vi får ta det vi får i denne omgang. Da blir oppfølgingen min på en del av spørsmålene nødvendigvis litt springende, men jeg skal prøve å få dekt så mye som mulig. Et viktig poeng er Mediefrihetsrepresentantens arbeid, som kanskje er noe av det viktigste verktøyet vi har for å håndtere det som interpellanten var inne på om «fake news» og håndtering av propaganda og feilinformasjon. En ganske stor del av prosjektmidlene vi bevilger, går bl.a. til de konferansene Mediefrihetsrepresentanten avholder regionalt, og vi har sett at det er et viktig verktøy. Så gjør Wergelandsenteret også veldig mye og godt arbeid når det gjelder utdanning, særlig i Ukraina, og det har vært en viktig del av oppfølgingen av noen av de samme problemstillingene. I 2018 var vi en av de aller største giverne av frivillige bidrag i OSSE. Det er noe som blir lagt veldig godt merke til, men vi forsøker også å bidra på andre områder. Det slovakiske presidentskapet nå og det kommende albanske presidentskapet neste år støtter vi med sekundært personell, og vi bidrar også på andre måter fordi landene har bedt oss om å bistå. Det gjør vi gjerne. Til representanten Åsmund Aukrust: Jeg skal bringe takken til ambassdørene videre. Det blir de glade for. Det er litt for lite tid til å komme inn på sanksjonsregimer osv. nå, men jeg kommer gjerne tilbake til det, men oppfølgingen av rapporten tar vi videre i andre organisasjoner. Senest i går i Europarådet ble det løftet opp. Vi gjør det også bilateralt og i samarbeid med de mange veldig sterke og gode organisasjonene som jobber med MR, både i Russland og i andre OSSE-land. Dette er noe vi mener er viktig å følge opp, fordi det er en problemstilling som jeg dessverre ikke tror forsvinner med det første. Så kort til det som representanten Emilie Enger Mehl tar opp – jeg syns det er veldig bra at også Europarådet kommer inn i debatten og diskusjonen. Dette er en problemstilling som er vanskelig å håndtere, men for regjeringas del er noe av det viktigste å tenke at dersom Russland ikke er en del av Europarådet, er vi i en situasjon der 142 millioner mennesker nektes adgang til Den europeiske menneskerettighetsdomstolen. Det er noe av det viktigste og vanskeligste. Vi ser også den smitteeffekten det kan ha, som også bekymrer oss. Helt til slutt vil jeg få reklamere for to ting. Det ene er at 24. mai arrangerer Norge, ved Utenriksdepartementet sammen med FN, en stor konferanse i Oslo om seksuell og kjønnsbasert vold i humanitære situasjoner, inkludert konflikter. Der er alle stortingsrepresentanter hjertelig velkommen. Det andre er at vi nå i juni fremmer en stortingsmelding om Norges rolle og posisjon i multilateralt samarbeid. Jeg håper det skal gi anledning til flere debatter av denne typen.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2019-01-31:
Jeg vil takke representanten Kari Henriksen for et veldig godt og viktig innlegg, og utenriksministeren for det jeg mener var et godt svar.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2019-01-31:
Jeg har et spørsmål om oppfølging av rovviltforliket, og spesielt det som handlet om ulv. Den 17. september sendte Arbeiderpartiet og Senterpartiet ved våre parlamentariske ledere Jonas Gahr Støre og Marit Arnstad et brev til statsministeren, hvor man ba regjeringen redegjøre i Stortinget for hvorfor rovviltnemndas avgjørelse var satt til side når Stortinget har sagt at den skal ha det avgjørende ordet når man ligger over bestandsmålet, og om det var riktig som regjeringens representanter her på Stortinget sier, at det trengs å gjøres en lovendring for å følge opp Stortingets vedtak. Nå har det gått over seks uker, og vi har fortsatt ikke engang fått svar fra statsministeren eller fra regjeringen. Hva er bakgrunnen for at regjeringen ikke svarer Stortingets to største opposisjonspartier, og når kommer regjeringen til å svare?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2019-01-31:
Det er jo bra at regjeringen har svart, så da skal vi få lest det svaret og gå ordentlig inn i det. Jeg vil si om en regjering som lovet at man skulle samarbeide mer med Stortinget, at om det da går over seks uker før man svarer på et brev, er det fryktelig lang tid. Men dette går inn i en rekke – hvor regjeringen får stadig mer konflikt rundt dette området. Som jeg sa, tror jeg at alle interesser er tjent med at konfliktnivået holdes lavt. Under denne regjeringen ser vi at konfliktnivået har eksplodert. Det har vært store demonstrasjoner. Til og med stortingspresidenten har demonstrert mot sin egen regjering. Mitt spørsmål til Ola Elvestuen er hvordan han egentlig vurderer sin egen innsats for å holde konfliktnivået lavt i spørsmålet om rovdyr i norsk natur.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2019-01-31:
Et par kommentarer: Arbeiderpartiet ble beskyldt for ikke å delta i debatten i disse sakene. Det synes jeg var en litt underlig påstand, for Arbeiderpartiet har jo gått inn for en rekke av disse forslagene. Vi stemmer for forslaget om å få flere forsøk på jerv. Når det gjelder bjørn, sier vi – sammen med Senterpartiet – at vi ikke skal øke området i region 6, og når det gjelder erstatningsordningen, sier vi klart fra om hva slags erstatningsordning vi ønsker, og vi står også der sammen med Senterpartiet. Det som er sant, er at vi ikke er enig med Senterpartiet i alle spørsmål som gjelder rovdyr. Arbeiderpartiet gikk bl.a. inn i et forlik med regjeringen og Kristelig Folkeparti om bestandsmålet for ulv, noe Senterpartiet ikke gjorde. Nå registrerer vi at de fleste støtter opp om forliket, og det synes jeg er veldig bra, for det gir forutsigbarhet for hva som skal være norsk politikk på dette området. Jeg vil egentlig gi ros til Senterpartiet for at vi har et veldig godt samarbeid om disse spørsmålene både her i Stortinget og også lokalt. Kjernen i problemet er at regjeringen ikke følger opp. Det har vært null kontakt mellom regjeringen, Kristelig Folkeparti og Arbeiderpartiet, som var deres forlikspartnere i dette spørsmålet. Både Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti sier at regjeringen ikke følger opp den enigheten vi har. Det betyr at det egentlig ikke er flertall for den ulvepolitikken som regjeringen fører. Én ting er at Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti sier det, men også mange av regjeringens representanter sier det. Terje Halleland sa at man velger å se helt bort fra ulveforliket. Det sa Terje Halleland etter at Bård Hoksrud hadde lagt det fram rett før jul. Morten Ørsal Johansen sa at regjeringen gir blaffen i hva Stortinget sier. Olemic Thommessen sto på plenen og demonstrerte mot regjeringen da han selv var stortingspresident. Det er eksempler på at denne regjeringen har vært totalt mislykket når det gjelder å skape ro og forankring for politikken de fører. Med Ola Elvestuen og Vidar Helgesen har konfliktnivået eksplodert. Da er det lov å tenke at det ikke er alle andre som tar feil, men at det kan hende man selv har gjort noe som har bidratt til at man har havnet i den situasjonen man er i. Når Arbeiderpartiet og Senterpartiet ber om at man skal redegjøre for dette i Stortinget – komme til Stortinget og diskutere det – tar det altså over sju uker før vi får svar, og da er svaret at det ser de ingen hensikt med å gjøre. Jeg mener det er en veldig arrogant oppførsel fra regjeringens side under Erna Solbergs ledelse. Det viser at denne regjeringen verken er interessert i å lytte eller å samarbeide med de andre partiene – heller ikke de partiene de har inngått avtaler med. Det var bakgrunnen for at Arbeiderpartiet gjorde det ganske uvanlige i går kveld å stemme for et forslag – som et resultat av at vi ikke lenger har noe samarbeid med regjeringen om dette spørsmålet – som instruerer regjeringen om å følge opp det Stortinget tidligere har vedtatt.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2019-01-31:
Det er i og for seg forfriskende med full krig mellom NHO og regjeringen. Jeg skulle bare ønske, når Høyre først brukte storslegga mot NHO, at det ikke handlet om at de hadde en for ambisiøs klimapolitikk. I går kveld sa NHO-sjefen til NRK om dagens votering: «Dette blir i tilfelle en gedigen skuffelse for næringslivet, og en tapt mulighet for å få til utslippsreduksjoner.» De sier videre at de mener man må trekke seg fra videre prosesser om ikke regjeringen «raskt kommer med sterke signaler» om at man vil få på plass en løsning. Mitt spørsmål til klima- og miljøministeren er om han nå utvetydig kan innfri forventningene fra NHO, næringslivet og andre organisasjoner og si at det kommer til å komme på plass et CO 2 -fond for næringstransport i Norge.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2019-01-31:
Jeg synes ikke dette svaret var veldig beroligende. Det blir sagt at det bare er en kopi av regjeringserklæringen. Det er det på ingen måte. Regjeringserklæringen er ganske utvetydig på dette området. Det blir sagt at det er forhandlinger og samtaler. Vel, NHO sier at det ikke er forhandlinger, og sier at de har gått et halvt år i møter med departementet for å få i gang forhandlinger, og får det ikke til. Mitt spørsmål er: Når man ikke kan gi en slik garanti om at dette er noe man er for – man sier det på talerstolen, men praksis viser noe annet – hva er argumentasjonen regjeringen har mot å gjøre dette store tiltaket, som ville ført til store utslippsreduksjoner i Norge?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2019-01-31:
Stefan Heggelund startet innlegget sitt med å si at han aldri skulle feilsitere meg, og så gjorde han det i neste setning. Han sa at jeg har sagt at Høyre ikke har et klimaengasjement, eller at jeg tror at representanten ikke har det. Det sa jeg ikke. Jeg sa tvert imot i mitt innlegg at jeg tror de har et veldig stort klimaengasjement. Jeg tror Ola Elvestuen våkner opp hver morgen og tenker: Hva skal jeg gjøre for klimaet i dag? Problemet er at det ikke holder, det er ikke godt nok. Det er derfor vi har denne debatten. Så blir det sagt at egentlig er man alle sammen enig i disse spørsmålene. Vel, da kunne man ha stemt for. Det er ikke riktig at regjeringen gjør alt det som står i disse forslagene, og det er også det som er grunnen til at man stemmer mot. Til slutt: Jeg håper også at det kommer mange saker. Jeg håper det kommer mange saker fra regjeringen, for der må jeg innrømme at det har vært litt skralt den siste perioden. Så jeg vil si det slik at hvis det er et område jeg virkelig håper av hele mitt hjerte at regjeringen lykkes, er det i klimapolitikken, for klodens framtid er tross alt viktigere enn partipolitikken. Så jeg håper virkelig det lykkes, og Arbeiderpartiet står klare til å diskutere nye klimaforlik i Stortinget, men …(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Torill Eidsheim (Høyre), 2019-01-31:
Aller først har eg lyst til å bruke anledninga til å takke interpellanten for å reise denne saka, kanskje ikkje minst for engasjementet hennar i OSSE og for det viktige arbeidet som blir utført der på vegner av Noreg. I talen sin i ministerrådet i OSSE PA i desember minna president Tsereteli om at førsteprioritet for OSSE er jakta på fred, sikkerheit og stabilitet. I staden ser vi at organisasjonen er prega av ueinigheit og væpna konflikt mellom medlemsland. Det er store utfordringar innan alle dei tre dimensjonane av OSSEs omfattande konsept om kollektiv sikkerheit, og regionen er prega av usikkerheit og ustabilitet. OSSE som organisasjon og samarbeidet mellom landa vil alltid berre vere så sterk som medlemslanda sjølve ønskjer at det skal vere. Når statar går bort ifrå internasjonale avtaler som har sørgt for stabilitet, og gir seg ut i nye våpenkappløp, trengst det eit aktivt OSSE som eit forum for genuin tillitsbygging mellom aust og vest. I eit regn av kritikk og skuldingar er det viktigare enn nokon gong at dei landa som maktar dette og har moglegheit til det, viser at dei overheld og set i verk dei forpliktingane som alle landa frivillig har inngått. Og tilliten må framhevast der han er til stades, difor er Noreg eit viktig land og har ei viktig rolle. Som folkevalde frå OSSEs medlemsland har vi i OSSE PA uttrykt bekymring for kor lite effektiv, og etter kvart kanskje til og med litt dysfunksjonell, OSSE kan ha blitt. Mykje av dette kjem nettopp av konsensusregelen, som OSSE PA har teke til orde for må lempast på, eller bør lempast på, i alle fall når det gjeld tekniske saker som budsjett og agenda for møte i organisasjonen. No blir konsensusregelen i staden brukt for å blokkere kvarandre. Valobservasjonen, som representanten Henriksen har snakka varmt om, er eit viktig bidrag – eit svært viktig bidrag for å oppretthalde demokratiske standardar og menneskerettar i OSSE-regionen. Eg er veldig glad for at vi har denne debatten i salen i dag, og eg er glad for at interpellanten reiser dette og er oppteken av problemstillingane. Eg er ikkje minst glad for utgreiinga til ministeren, der ho understreka at regjeringa ser kor viktig OSSE og ei styrking av arbeidet der er. Eg ser fram til det vidare samarbeidet òg for dei initiativa som regjeringa her tek på alle område for å sikre fred, sikkerheit og stabilitet i Europa.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2019-01-31:
Aller først vil jeg takke representanten Kari Henriksen for å løfte arbeidet til OSSE PA og OSSE inn i Stortinget gjennom denne interpellasjonen. Arbeidet som skjer gjennom Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa, bygger på Helsingfors-erklæringen fra 1975. Verdiene i denne avtalen er fortsatt like aktuelle. I Helsingfors møttes statsoverhoder fra Europa, USA og Canada. Slutterklæringen på denne konferansen ble underskrevet av 35 land, og den handler om grunnleggende menneskerettigheter, pressefrihet, respekt for grenser og viljen til å løse konflikter uten bruk av vold. Essensen i Helsingfors-erklæringen er at respekt for menneskerettigheter er avgjørende for å bevare fred og samarbeid mellom stater. Erklæringen ble undertegnet av bl.a. Helmut Schmidt fra Vest-Tyskland, Erich Honecker fra Øst-Tyskland, Ford fra USA og Leonid Bresjnev fra Sovjetunionen. For Norge var det statsminister Trygve Bratteli som undertegnet. Jeg synes det er historisk å tenke tilbake på de menneskene som var med og undertegnet denne avtalen. Men vi ser at det går feil vei for mange av de viktige prinsippene som ble slått fast. Jeg er, som leder av Stortingets OSSE PA-delegasjon, veldig opptatt av at vi må dra disse 57 landene som utgjør OSSE i dag, til å se verdien av de linjene og prinsippene som er grunnlaget for OSSE. I den norske OSSE PA-delegasjonen fokuserer vi på viktige saker, og flere i vår delegasjon utmerker seg og er synlige internasjonalt. Representanten Kari Henriksen ble i fjor valgt til visepresident i OSSE PA – det er veldig bra. Visepresident her på Stortinget og delegasjonsmedlem Abid Q. Raja har innledet på vintermøtet i Wien og er utnevnt som medlem av underkomiteen for anti-terror. Delegasjonsmedlem Åsmund Aukrust, som holdt et innlegg her tidligere, har tatt initiativ til, i lag med Helsingforskomiteen, et arrangement på det kommende vintermøtet med temaet «sanksjoner for menneskerettighetsbrudd». Alle deltar i debatter som foregår internasjonalt, og det er veldig bra. Fokuset på menneskerettighetsbrudd er veldig viktig. Tidligere innlegg har vært inne på overgrepene og drapene på homofile, lesbiske, bifile og transpersoner – spesielt i Tsjetsjenia. Det er veldig bra at Norge var et av de 16 landene som brukte Moskva-mekanismen for å ta tak i dette. Utenriksministeren har allerede redegjort en del for dette, men jeg har lyst til å be henne være enda mer konkret på hva Norge vil gjøre for å hindre flere overgrep og drap på lesbiske, homofile, bifile og transpersoner i Tsjetsjenia, om vi kan få en presisering av dette – for vi kan ikke leve med denne torturen, at folk blir utsatt for djevleutdrivelse, at de blir presset til å ta livet av familiemedlemmer på grunn av seksuell orientering. Til slutt har jeg lyst til å nevne dette med mediefrihet, som også utenriksministeren har nevnt. Norge topper rankingen som Reporters Without Borders har lagt fram, og jeg tenker at det gir oss i Norge et spesielt ansvar for å løfte dette videre gjennom OSSE-systemet.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2019-01-31:
Jeg la merke til at statsråd Elvestuen poengterte vilje til å innhente mer kunnskap når det gjelder bjørn i region 6. Da er det veldig merkelig å kjenne godt til situasjonen i Nordland i region 7. Det skal innhentes mer kunnskap, sier han, i region 6, men samtidig skal det ikke hentes inn mer kunnskap i region 7. Der har vi nok kunnskap, sies det, til å endre bjørnesonen. Det stemmer ikke. Det finnes kunnskap om rent rovviltfaglige ting, det stemmer, men når det skal legges en forvaltningsplan for rovvilt, er det helt på sin plass også å innhente kunnskap om beitenæringen, om tapssituasjonen, om andre næringsinteresser, om bosetting, om livskvalitet, om forholdet til lokalsamfunnet og om forholdet til jaktinteresser. Derfor er det provoserende å høre en statsråd som står her i dag og ønsker mer kunnskap om én region og nekter å innhente mer kunnskap, f.eks. konsekvensutredning i Nordland. Disse kjerneområdene for bjørn som ikke skal utvides: Det er én ting som ikke kommer fram i denne debatten, og det er hvor langt utenfor et kjerneområde bjørnebestanden kommer til å være. For eksempel krever én årlig yngling i hvert fall sju binner, og så skal en i tillegg ha hannbjørner, som bruker et veldig stort område. For én årlig yngling vil man ha et stort område som godt kan ha 20 bjørner. Selv om dette kjerneområdet i mange tilfeller er mer enn stort nok når man tenker på beitenæringen, er det ingenting i forhold til det reelle området en slik bjørnebestand vil benytte. Begge arealene som tenkes brukt fra forvaltningens side til bjørn i Nordland, vil også berøre 10 000 sauer utenfor området.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2019-01-31:
I Nordland er det bred politisk enighet om at rovvilttrykket på beitenæringen er for hardt, og at det må reduseres. De eneste som kanskje ikke er helt på linje med det store, brede politiske flertallet der, er SV og Venstre. Men denne enigheten når liksom ikke helt inn i denne salen. Forrige taler snakket om å trekke dette spørsmålet til det ytterste. Da må jeg si at det virker som om det er statsråden og regjeringa som trekker dette spørsmålet helt til det ytterste. I Nordland ser statsråden ut til å synes det er helt greit å legge ynglingsområdet for bjørn i det eneste kalvingsområdet for rein – i Balvatn reinbeitedistrikt. Da er det kun rovviltfaglige argumenter som teller. Alle andre faglige begrunnelser og argumenter og hensynet til samisk reindrift blir helt neglisjert. Ministeren skal huske at reindrifta i Nordland har lavest tilgang på kalv etter tap, selv om beitene i Nordland er veldig gode. Slaktevektene er ypperlige. Om dette med lavest tilgang på kalv etter tap: Reindrifta har tap av kalv på rundt 60 pst. Dette gjelder også i områder hvor det ikke går tog, hvor det ikke er noen jernbane. I Nordland har vi enorme områder uten tog. Så har jeg lyst til å si litt om gaupe. Det var representanten Nævra som nevnte at norske forskere er flinke. Ja, på mange områder er de det, men når det gjelder telling av gaupe, er grunnlaget for å sette bestandsmål overhodet ikke til stede. Det telles frivillig. De som følger dette, ser jo at når folk gang etter gang ikke blir trodd når de registrerer gaupefamilier, når SNO ikke kommer, og når kriterier gjør at kunnskapen som er helt tydelig lokalt, ikke blir tatt hensyn til, er det vanskelig – det er ikke engang riktig – å tro på bestandstall for gaupe.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2019-01-31:
Statsråden må være feilorientert om situasjonen i Nordland. Nord-Norge og Nordland har den høyeste andelen av kongeørn. Bestandsmålene for jerv er nådd og har vært det over lang tid. For gaupe er tellingen for dårlig – vi har gjentatte ganger bedt om at vi må få bedre bestandstellinger av gaupe. Og faktisk er det slik at vi ikke har plass til 14–20 bjørner i et fylke hvor tilgangen på reinkalv etter tap bare er 40 pst. Jeg skulle ha sagt en del om erstatning også i dag, men det ser ut til at jeg ikke får tid til det. Men det er litt ergerlig at det reelle tapet som var før rovdyrbestanden ble for stor, ikke tas hensyn til når normaltap beregnes.