trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-12-07:
De fire siste årene har lært oss at dette ikke er noen reform som er bygd på frivillighet og systematikk. Dette er en reform som er bygd på tvang og vilkårlighet. Prosessen har i stor grad vært preget av at en har endret spillereglene undervegs. En har latt være å lytte til folk og det folk har sagt lokalt, og prøvd å få dem til å unngå å si noe lokalt. En har også tilpasset og endret de økonomiske spillereglene undervegs. Alt dette er hva vi egentlig forbinder med vilkårlighet, fra statens side. Det har vi opplevd i denne prosessen. Derfor har jeg lyst til å fokusere på en ting som er bra, og det er at tvangssammenslåingen for Leka og Bindals del blir opphevet i dag. Det er bra. Det var en tvangssammenslåing som ikke var faglig anbefalt av Fylkesmannen. Det var en tvangssammenslåing der Leka ville ha blitt behandlet annerledes enn alle andre øykommuner i Norge. Det ville også ha vært en tvangssammenslåing som betydde at Bindal var nødt til å bytte fylke. Det er veldig bra at de ikke blir tvangssammenslått, og det skal Kristelig Folkeparti ha all ære for at de er med på. Samtidig er det vanskelig å forstå at ikke det samme skal få lov til å gjelde Vikna og Nærøy, for hele denne prosessen i Ytre Namdal har vært ganske uryddig. Det at ikke Vikna og Nærøy også kan slippes løs fra den prosessen som nå pågår, og så eventuelt starte samtaler på egen kjøl og eventuelt prøve å finne sammen frivillig, er veldig rart. At de nå skal tvinges inn i en sammenslåing basert på det stortingsflertallet sier, er ikke mindre enn merkverdig. Det er også synd at ingen andre kommuner får mulighet til å slippe tvangssammenslåing, for det er tvangen vi egentlig diskuterer i dag. Det er denne merkelige måten å prøve å overprøve lokaldemokratiet på vi diskuterer i dag. Det var en selsom opplevelse å lytte til statsråden i replikkordskiftet, for når det passer seg, sier statsråden at vi må lytte til folk lokalt. Men når folk lokalt ikke gjør som statsråden sier, sier statsråden at vi ikke må lytte til folk lokalt – vi må lytte til Stortinget. Det er et typisk eksempel på det som har vært kjennetegnet for hele denne prosessen: det at en har valgt å tilpasse argumentene etter hva som passer regjeringspartiene. Regjeringen og flertallspartiene sier at reformen skal fortsette. Men det som er et lyspunkt i dag, er at det av stortingsflertallet slås nokså klart fast at det skal være frivillighet i prosessen, og at det ikke skal være noen bruk av inntektssystemet som brekkstang og økonomisk tvang i denne saken. Det betyr også at stortingsflertallet må stå fast og slå ned på ethvert mulig triks som denne regjeringen vil prøve seg på, for det har de gjort tidligere – og det kommer de antagelig også til å gjøre i tida framover.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-12-07:
På slutten av debatten må jeg også få lov til å kommentere et par av de mer oppfinnsomme argumentasjonene som kommer fra særlig Høyre og Fremskrittspartiet. Den ene handler om, som representanten Lundteigen også var inne på, interkommunale samarbeid. Det ble sagt fra Høyres representant her at enkelte små kommuner hadde opptil 40 interkommunale samarbeid. Ja, enkelte store byer har opptil 70 interkommunale samarbeid. Interkommunale samarbeid er et faktum, og det kommer til å være et faktum nesten uansett hvilken kommunestruktur denne regjeringen legger opp til. I mange tilfeller er det både riktig og nødvendig. Det er ikke slik at de små kommunene har i stor grad større interkommunalt samarbeid enn det de store kommunene har. Det var også ganske oppfinnsomt at det at vi nå går over i det digitale samfunn, skal brukes som et argument for kommunesammenslåing. Det synes jeg er litt fantasifullt. Den største utfordringen i forbindelse med digitalisering er jo ikke små kommuner og kommunestruktur, men det er regjeringens uvilje mot å bygge ut den infrastrukturen som trengs for å demme opp for et digitalt klasseskille. Det er det som er det store problemet når det gjelder digitalisering. Det har ingenting med struktur på norske kommuner å gjøre. Så må jeg si til representanten Trellevik at nei, Senterpartiet er ikke spesielt frustrert, men vi er ganske oppgitt over den tvangen og den vilkårligheten som ligger i denne prosessen. På en måte bidrar representanten Trellevik litt til det sjøl, for han sier for det første at man skal skape ro om denne prosessen. Ja, det er helt opp til regjeringen, fordi det regjeringen i dag har sagt, er to ting som ikke lar seg forene, nemlig at omkampenes tid er forbi, men samtidig at kommunereformen fortsetter. Og hva ligger i det? Skal det fortsatt være tvang? Skal det fortsatt være vilkårlighet? Skal en fortsatt bruke de triksene en har brukt når det gjelder økonomiske virkemidler? Jeg er glad for at Kristelig Folkeparti i dag er med på å fastslå to viktige forhold, nemlig at i tida framover skal en forholde seg kun til frivillighet, og en skal ikke bruke inntektssystemet for kommunene som noen form for brekkstang i kommunestrukturdebatten. Jeg er også glad for at representanten Bransdal var så tydelig på det fra talerstolen i sitt forrige innlegg. Det betyr også at vi sammen har et stort ansvar for å sikre at det flertallet i dag nedfeller, blir respektert av regjeringen, og at en ikke prøver seg på nye omveger og nye yttersvinger som setter krokfot på det stortingsflertallet faktisk sier.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-12-07:
Jeg synes det er høyst merkverdig at statsråden her på slutten stiller seg i spissen og later som om han har ledet en prosess som er nærmest en slags koseprosess – en hyggelig prosess der alle ordførerne har vært positive. Det er jo ikke det som er sant. Vi vet alle sammen at her har regjeringen endret spillereglene underveis. Det er en prosess som er bygd på vilkårlighet, det er en prosess som er bygd på en uvilje mot folkeavstemninger, og uvilje mot å lytte til de lokale rådene som er gitt. Det er ingen tilfeldighet at denne saka har skapt store reaksjoner utover i Kommune-Norge, og derfor er det også viktig at Stortinget i dag slår klart fast at framtidige prosesser skal være bygd på frivillighet, og det skal ikke brukes nye triks når det gjelder det økonomiske systemet og inntektssystemet overfor kommunene. Men det statsråden sier nå på slutten, viser hvor viktig det er at stortingsflertallet må stå samlet og være på vakt overfor alle mulige krumspring som regjeringen kommer til å kunne gjøre.
Steinar Ness (Senterpartiet), 2017-12-07:
Grenser er viktige. Mellom gode grannar er det klare grenser, heiter det. Stabile grenser vert sett på som eit gode. Grenser mellom gode grannar har ikkje vore, og er ikkje, til hinder for fornuftig samarbeid og samkvem. Slik er det sjølvsagt òg med administrative grenser mellom fylke og kommunar. Men Høgre ser ingen fordelar med stabile grenser, sjølv om folk lokalt finn dei tenlege. At grenser har vore stabile over tid på grunn av at dei har vore fornuftige og tenlege, er ein utenkt tanke i vårt største konservative parti. Påstanden om at grenser må endrast fordi dei har vore stabile over lang tid, er lettvint retorikk. Det finst andre grunnar til endring, men at grenser har vore stabile over tid, er ikkje ein slik grunn. Eg deler ikkje Høgre og Framstegspartiets sjølvskryt om gode og frivillige prosessar. Prosessane har vore uryddige, spelereglar har vorte endra undervegs, fylkesmenn har på Høgre og Framstegspartiets ordre teke lokale omkampar, og tvang har vorte brukt. Den vedtekne kommunestrukturen er kaosprega. Godt lokalt samarbeid er effektivt undergrave av dårlege statlege prosessar. Dette gjeld f.eks. kommunar som Vågsøy, Selje, Bremanger, Flora og Eid i Sogn og Fjordane. Det hadde gjeve høge odds i 2013 om nokon hadde sagt at Selje og Eid skulle verte éin ny kommune og Flora og Vågsøy éin ny kommune. Dei har ikkje eingong felles grenser. Det vedtekne kommunekartet heng ikkje i hop, verken innetter i fylke eller mellom fylke. Til slutt: Tida for omkampar er forbi, har Høgre sagt i dag. Meiner partiet Høgre det? Meiner partiet Høgre at dei kommunane som har vedtak om å halde fram som eigne kommunar, no kan gjere det utan meir press, meir tvang og forsøk på omkampar frå regjeringsparti og fylkesmenn? Eller er det slik at vedtak om samanslåing har ein annan status i partiet Høgres auge enn vedtak som partiet er usamde i? Inntil dette er klargjort frå talarstolen, er denne ordbruken utan truverd. Mykje tyder på at Høgre og Framstegspartiet støttar gjentekne omkampar om kommunestruktur i åra framover. Viss det er riktig, synest eg partiet må ha ryggrad til å vere ærlege om det og seie frå om det.
Steinar Ness (Senterpartiet), 2017-12-07:
Eg synest vi alle skal vere audmjuke overfor dei utfordringane vi har innanfor barnevern, psykisk helse, psykiatri og overfor svake grupper. Dette er utfordringar som ein ikkje berre finn i kommunar med lågt folketal. Dette er utfordringar vi finn i alle kommunar i heile landet. Vi finn dei i heimkommunen til statsråden, Bærum, og vi finn dei i den mest folkerike kommunen i Noreg, Oslo. Dersom vi ønskte å gjere noko med omsorga for dei aller svakaste i samfunnet vårt og å styrkje tenestetilbodet til dei, vågar eg påstanden at det å slå saman kommunar er noko av det minst effektive vi kan gjere. Vi har dei same utfordringane i alle kommunar som ikkje vert slått saman, som i dei som vert slått saman, og vi har dei same utfordringane i folkerike kommunar som i kommunar med lågt folketal. Eg synest – med all respekt – at det vert litt overflatisk å skuve svake grupper framfor seg, i forhold til dei utfordringane som faktisk finst, når ein trekkjer fram samanslåing av kommunar som eit slags sesam sesam-omgrep som skal sørgje for at dette vert betre. Det trengs andre og meir målretta verkemiddel enn det Stortinget har gjort med kommunestrukturen.
Steinar Ness (Senterpartiet), 2017-12-07:
Store ord og politisk sjølvskryt vert brukt for å dekkje over at regionreforma er uferdig og vaklevoren. Høgre og Framstegspartiet ønskjer ikkje eit regionalt nivå, Kristeleg Folkeparti og Venstre ønskjer færre og sterke regionar, med nye oppgåver. Kompromisset mellom desse innbyrdes motstridande måla har vorte ei uryddig og kaosprega reform med færre og svake regionar. Ingen nye oppgåver som gjev regionane politisk tyngd og styrke er vedtekne. Venstre og Kristeleg Folkeparti sit igjen med meir byråkratiske og tungdrivne regionar, som dei færraste er positive til eller entusiastiske overfor. Tre fylke utanom Oslo skal halde fram som i dag. Det er Nordland, Møre og Romsdal og Rogaland. Det er ikkje lett å sjå kva som skil nettopp desse tre fylka frå andre fylke som skal samanslåast med tvang. Eg er ikkje kjend med at nokon av desse tre fylka gjev innbyggjarane sine betre tenester enn t.d. Sogn og Fjordane, som skal tvangssamanslåast. Både Nordland og Møre og Romsdal har færre innbyggjarar enn Buskerud og Østfold, som skal samanslåast. Rogaland har færre innbyggjarar enn Akershus, som skal samanslåast. Dei nye regionane vert mindre einsarta enn dagens fylkeskommunar. Det er det motsette av det statsråden påstår. Folketalet varierer i dag frå 75 000 til 670 000 menneske. I dei nye regionane vil folketalet variere frå 243 000 til 1 184 000 menneske. Det er heller ikkje lett å sjå kva som er nytenkjande, moderne eller framtidsretta ved å gå tilbake til amtsgrensene på Vestlandet som vi hadde frå middelalderen og fram til 1763. Det er nye tider, men det er gamle grenser som skal gjenopprettast. Inndelinga gjev kort og godt ingen heilskapleg regionstruktur. Den er sjølvmotseiande, ulogisk, og den vitnar om dårleg politisk handverk og dårleg politisk leiarskap. Dagen i dag er ikkje ein god dag for oss som vil styrkje politikken sitt omdøme, og som meiner det er viktig med auka deltaking i politisk arbeid. Det er heller ikkje ein god dag for oss som vil organisere og byggje samfunnet nedanfrå. Eit ord som «ulukke» er vorte brukt. Eg skal nøye meg med å slå fast at det er ein dårleg dag for folkestyret. Derimot er det ein god dag for utgreiarar, konsulentar, kurshaldarar og konferansegrossistar. Dei vil få pengar å tene i åra som kjem. I tillegg trur eg vi kan slå fast at det kjem litt sentralisering ut av denne reforma òg. På det punktet sviktar verken Høgre eller Framstegspartiet nokon gong. Det skal dei ha.
Steinar Ness (Senterpartiet), 2017-12-07:
Dagens fylkeskommunar rotnar på rot, er det sagt i denne debatten. Det er for meg ei heller resignert tilnærming til godt arbeid som vert gjort innanfor både vidaregåande opplæring og kulturetaten ute i fylkeskommunane, der mange folkevalde stiller opp og gjer eit godt arbeid, og der tusenvis av tilsette gjer det same. Men så er det slik at det er nokre fylkeskommunar som ikkje rotnar på rot. Det gjeld Rogaland, det gjeld Møre og Romsdal, og det gjeld Nordland. Då kunne det vore interessant å få opplyst frå denne talarstolen kva det er som skil desse tre fylkeskommunane frå dei som skal slåast saman med tvang. Har desse heilt unike kvalitetar som ingen andre har, og som gjer at dei er meir liv laga enn fylkeskommunar som Akershus, Buskerud, Troms og Sogn og Fjordane? Så er det etterlyst frå talarstolen realfagleg kompetanse. Eg kan jo medgje at eg har eksamen i både matematikk og statistikk, som ville gjort opptak til lærarstudiet mogleg. Eg var innom det som har vorte sagt, at vi får meir einskaplege regionar med det nye systemet. Eg har rekna på det. Folketalet varierer i dag frå 75 000 i Finnmark til 670 000 i Oslo. Det er ein skilnad på 600 000 innbyggjarar. På det nye regionkartet vil folketalet variere frå 243 000 til 1 148 000 innbyggjarar. Det er over 900 000 innbyggjarar. I mi utdanning lærte eg at 900 000 var vesentleg meir enn 600 000. Så går det sjølvsagt an å lage tabellar, statistikk og presentasjonar prosentvis som igjen ikkje viser det faktiske bildet, men eg meiner at dei nye regionane vert mindre einsarta enn dei nye fylkeskommunane. Eg vil gjerne gje ros til representanten Eskeland, frå Høgre, som sa veldig tydeleg kva det er som har skjedd ute i fylkeskommunane. Ho sa: Fylkeskommunane har gjort jobben som Stortinget har pålagt dei. Det er vanskeleg å seie i etterkant at det er fylkeskommunane som har sete i førarsetet for desse prosessane, når dei ikkje har teke initiativet sjølve, men har gjort det på oppdrag frå Stortinget.
Steinar Ness (Senterpartiet), 2017-12-07:
Fysisk aktivitet er bra for både små ungar, unge, ungdomar, vaksne og eldre. Mange av oss har den kunnskapen vi treng for å vite at det verkar. Det er bra for helsa til våre barn, det gir meir opplagde ungar og aukar læringsutbytet i skulen. Det er krevjande å vere både foreldre og lærar. Som foreldre brukar vi mykje tid i ein fase av livet på å lære ungane våre å sitje i ro. På eit tidspunkt lukkast vi så godt at utfordringa er å få dei til å vere aktive og i bevegelse. Skulen er ein så viktig del av kvardagen til våre born at han må vere ein del av løysinga. Dette har vore ein interessant dag for meg. I fleire timar har talspersonar for regjeringspartia argumentert sterkt for ei regionreform dei er imot. No argumenterer dei minst like kraftfullt mot å innføre noko som dei er for: auka fysisk aktivitet i skulen. Orda om å heve blikket, sjå framover, sjå moglegheiter og ikkje problem, vere framoverlente, osv., sat mykje lausare i saka dei er imot, enn i denne saka dei er for. Dette er ikkje så lett å forstå. Men dersom Høgre har eit trylleformular for korleis ein kan få auka fysisk aktivitet i skulen utan å bruke meir tid på det, vil det sjølvsagt vere interessant å få opplyst på kva måte det skulle kunne skje. Så langt eg kan forstå, får ein ikkje meir fysisk aktivitet i skulen utan å bruke meir tid på fysisk aktivitet i skulen. Alle skular som har fått skryt frå representantar i denne salen, også frå Høgre sine, har gjort nettopp det. Dei har brukt meir tid på fysisk aktivitet og oppnådd gode resultat. Til slutt: Framhaldet her blir veldig interessant. Forhåpentlegvis får Høgre i løpet av denne stortingsperioden den kunnskap dei treng for å gjennomføre det dei har som sin politikk, nemleg auka fysisk aktivitet i skulen. Då vert det interessant. Viss Høgre vil målet, ja så må dei òg ville middelet, nemleg at det vert sett av meir tid, og då skal det verte interessant å sjå korleis det skal gjennomførast i lys av dei argument som i dag har vorte framførte mot dette forslaget.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2017-12-07:
Mange ganger har jeg lurt på om regjeringen prøver å utfordre illusjonistene, altså tryllekunstnerne. «Illusjon» betyr synsbedrag. Det er å få det til å se ut som en gjør noe annet enn det en egentlig gjør. Regjeringens trylleformel ser ut til å være ekspertutvalg, ekspertutvalg, korte høringer og tvang. Og så smiler gjerne regjeringens ministre og trekker mer sentralisering ut av hatten mens de prøver å få folk til å tro at de ser nærpoliti, demokratireformer og «robuste» tjenester. Sentralisering virker å være jobb nummer én for denne regjeringen, og kommunereformen har vært et viktig ledd i prosessen. Frivillighetsvedtaket fra 1995, som slår fast at kommunene skal ha reell frivillighet, er i mange tilfeller tryllet bort. Reell frivillighet – det brukes veldig mange ord og trusler og tvang som gjør at frivilligheten ikke er så reell som det kan se ut til i enkelte tilfeller. Lokaldemokratiet ble i denne prosessen mange steder redusert til en kulisse med små muligheter for å påvirke manuset. Det verste synes jeg er at lokaldemokratiet som kom med formannskapslovene fra 1837, uthules ved at de som bor i et lokalsamfunn, nå blir mer avskåret fra å ta beslutninger nærmest mulig dem selv. «Vi har Bindal i våre hjerter», sang Dag Christer Brønmo 1. mai i Bindal. Det var et fantastisk arrangement å være med på, hvor stort sett hele bygda hadde møtt fram, og der Trygve, vår partileder, fikk trampeklapp. Det var helt tydelig at bindalingene var på lag med Senterpartiet den dagen, og det var også helt tydelig at Bindal var på lag med Senterpartiet under valget. Vi ble det største partiet og fikk en utrolig oppslutning. Jeg er veldig glad for at Bindal nå kan velge selv, og at Kristelig Folkeparti har opphevet det tvangsvedtaket. Men det er synd at de står bak så veldig mange av de andre endringene som skjer nå.
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2017-12-07:
Venstres representant i dag snakker veldig mye om alle oppgavene som skal komme. Det har Venstre snakket mye om fram til nå også. Jeg og veldig mange med meg forstår egentlig ennå ikke, til tross for at det har vært diverse ulne forklaringer, hvorfor vi ikke kunne vente med å legge strukturen til oppgavene var klare, så vi hadde sluppet all støyen. Kanskje veldig mange hadde sett verdien av dette. Kan ikke Venstre gi meg noen gode grunner til hvorfor man i all verden skal rushe så sterkt dette med struktur? Jeg forstår det ikke. Det hadde vært så mye bedre for Norge, for samtlige fylker som det gjelder, om vi hadde ventet og sett om dette var verdifullt nok, og at Venstre kunne sett om det var verdifullt nok, og så hadde vi eventuelt tatt affære.
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2017-12-07:
Det er altfor mange triste tvangshistorier vi hører her i salen – og også jeg skal snakke om en av disse. I disse dager må fylkestingene i Telemark og Vestfold sitte og forhandle om en sammenslåing som ingen av dem ønsker. Sin sterke aversjon mot tvangssammenslåingen har de vist i vedtak og sagt ifra om gang på gang, men de blir ikke hørt. Befolkningen i disse fylkene ønsker heller ikke denne sammenslåingen, og før valget viste meningsmålinger at over sju av ti telemarkinger var imot å bli slått sammen med Vestfold. Denne sammenslåingen ønsker ikke telemarkingen fordi han vet at med en tvangssammenslåing med det geografisk vesle, men desto mer folkerike Vestfold vil det bli en enda større forflytning av makt og arbeidsplasser, ressurser, tjenester og tilbud fra Telemark til Vestfold enn den som regjeringen allerede har rammet Telemark med. For bare i forrige stortingsperiode har altså to sykehus blitt lagt ned, Fylkesmannen har man bestemt at skal flyttes til Vestfold, politimesteren og hennes stab, penger og masse folk er flyttet til Vestfold, nødsentralen skal flyttes dit, statsadvokatembetet skal flyttes dit, og hovedsetet for Høgskolen i Sørøst-Norge ligger i Vestfold. Og hva har gått andre veien? Minimalt. Få tror sentraliseringen vekk fra Telemark vil stoppe med tvangssammenslåingen med Vestfold. Man ser tydelig at tvangssammenslåing vil svekke særlig Øvre Telemark med sine store avstander og helt andre utfordringer og ikke minst muligheter enn det man har erfaring fra og fokus på i Vestfold. Derfor er de imot. Også Kristelig Folkepartis politikere i Telemark er imot. Men lytter deres egen stortingsgruppe til dem? Fram til nå kan det virke som om de helt har vendt det døve øret til, dessverre. Men jeg kan ikke la være fortsatt å ha et bitte lite håp om at Kristelig Folkeparti i siste indre hører på sine egne, og at de er på lag med innbyggerne i Telemark. Jeg håper at de også kjenner på magefølelsen og rettferdighetssansen sin med tanke på om det er riktig at fylker som Telemark og Vestfold må tvinges sammen, mens Møre og Romsdal får muligheten til å forbli som et eget fylke. Jeg håper ikke minst at de også kjenner etter i hjertet sitt om det fortsatt er rom der for distrikter i dette landet. For vil det tidligere distriktsvennlige Kristelig Folkeparti virkelig bidra til all den sentraliseringen som regionreformen legger opp til bl.a. i Telemark? Jeg trodde ikke det. Mange Kristelig Folkeparti-velgere trodde ikke det. I denne salen i dag har Kristelig Folkeparti mulighet til å vise at det likevel er et parti for distriktene, for folkestyret og mot tvang på ekte ved å stemme mot tvangssammenslåing av fylker, som den av Telemark og Vestfold.
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2017-12-07:
Man kan sikkert være oppgitt eller synes at ni timers diskusjon av en slik sak er unødvendig, men det synes altså ikke veldig mange i denne salen, og å påstå at dette ikke er interessant for andre mennesker der ute, er feil, det vet alle vi representantene som har kjempet imot tvang i disse sakene. Ja, statsråd Sanner, det er klart at Stortinget skal være med og se framover. Vi må prøve å gjøre det samme som en del fylkestingspolitikere er tvunget til å gjøre nå om dagen. Representanten Hoksrud hevdet fra talerstolen her i dag at det ble enstemmig vedtatt at vi skal slås sammen. Det er jo ikke det man har gjort i fylkestinget i Telemark i dag. Man har forholdt seg til de prosessene som er, og gjort vedtak med hensyn til hvordan man har blitt satt til å jobbe med sammenslåingsprosessen. De vet jo hva som ble forelagt dem fra komiteen når det gjelder avstemningsresultatet i denne salen. Men hadde, mot formodning, håpet om et annet avstemningsresultat til et flertall i fylkestinget både i Vestfold, i Telemark og i veldig mange andre fylkesting som vi har snakket om, i dag blitt innfridd, hadde de med en gang selvfølgelig stoppet disse prosessene. Mange har pekt på at det er en trist dag, en trist dag for Norge og en trist dag for det regionale folkevalgte nivået. Noen tror de har reddet det, men sannsynligvis er det nå det vil råtne på rot, dessverre. Vi må prøve å gjøre det beste ut av det, men jeg skulle så inderlig ønske at folk kunne gjort noe så folkelig som å ta til vettet.
Siv Henriette Jacobsen (Arbeiderpartiet), 2017-12-07:
Regjeringspartiene sier gang på gang at de nye fylkene må bli større for å ta imot nye oppgaver. Jeg vil minne representanten om at akkurat de samme fylkene for ikke lenge siden hadde en svær oppgave, nemlig sykehusene. Hvorfor er det da en forutsetning at man må bli større for å ta imot nye oppgaver, annet enn sykehusene? Har man et faglig eller forskningsmessig belegg for dette, eller er det ren ideologi?
Siv Henriette Jacobsen (Arbeiderpartiet), 2017-12-07:
Det føles merkelig og ironisk at mitt aller første innlegg på Stortinget skal handle om begynnelsen på slutten på det fylket som har sendt meg hit, nemlig Østfold. I morgen møtes fellesnemnda i det nye Viken for første gang. Det er få som går til det arbeidet med veldig stor iver og lyst. Tvang skaper nemlig en egen dynamikk av avmakt, resignasjon og egeninteresse. Jeg vil at dette huset skal være svært klar over at når man setter spørsmålstegn ved og til dels latterliggjør Viken, regionen som strekker seg fra Halden til Hallingskarvet, fra Strømstad til Sogn og Fjordane, er det faktisk ikke først og fremst størrelsen som er problemet. Etter regionreformen vil Viken faktisk bli landets tredje eller fjerde største fylke etter Troms og Finnmark, etter Innlandet – ja, kanskje til og med etter Trøndelag. Det som er problemet med Viken, er først og fremst at dette er en enhet ingen kjenner seg igjen i, ingen har noen som helst slags identitet med og ingen vil ha. Alle de tre fylkestingene har sagt nei til Viken, og jeg kan også berolige forsamlingen med at alle har vedtatt – så sent som i Østfold i går – at dersom Stortinget gir mulighet til det, vil man oppløse det hele. Det handler allikevel først og fremst om at man skaper en enhet som er over dobbel så stor i folketall som det neste fylket. Gjennomsnittet blant alle de andre fylkene etter regionreformen ligger på rundt 300 000 innbyggere – omtrent der Østfold er allerede. Dette gir ikke sammenlignbare enheter. Man vil aldri tørre å bruke denne muskelen og det verktøyet man har skapt. I tillegg skapes det et enormt demokratisk underskudd og mangel på representativitet. Dette er oppskriften på omkamp. Vi mener at Østfold fint kan ha flere oppgaver og håndtere det alene. Når det er sagt, er Arbeiderpartiet ikke imot regionreformen, men den må være frivillig, den må gi mening, og den må skape bedre tjenester for innbyggerne. Så langt kan vi ikke se at Viken svarer ut noen av disse forutsetningene. Det var derfor ekstra synd at Kristelig Folkeparti ikke hadde mot eller vilje til å dele denne mastodonten i to. Et Østre Viken, bestående av Østfold, Follo og Romerike, ville være noe folk kunne kjenne seg igjen i og nikke anerkjennende til, og det ville være bare litt større enn Vestlandet.
Siv Henriette Jacobsen (Arbeiderpartiet), 2017-12-07:
Kommunikasjon er en vanskelig ting, spesielt når man sier to helt ulike ting samtidig. Det opplever jeg at avtalepartnerne Kristelig Folkeparti og Høyre gjør i dag. Statsråden har gjentatte ganger sagt i dag at omkampenes tid er forbi. Samtidig sier Kristelig Folkepartis talsperson at dersom dette viser seg å bære galt av sted, får vi se på det på nytt. Da blir jeg litt i tvil: Er døra stengt? Er døra åpen? Det hadde vært veldig fint å få en avklaring på dette før denne saken er ferdig i dag. Dersom Kristelig Folkeparti er i tvil om eller er direkte uenig i det som gjøres nå – det ble faktisk sagt at Kristelig Folkeparti mener at Viken er for stor – er det merkelig at man går inn i dette med helt åpne øyne og bidrar til å stemme for noe som man egentlig er imot. Hvorfor ikke kjøpe seg litt bedre tid? Hvorfor ikke få en vurdering av om det er lurt å organisere fylkene rundt Oslo på samme måte som Nav har gjort, eller som Øst politidistrikt har gjort? Fylkene, slik de er organisert i dag, er gamle – jeg vet ikke om de er 160, 200 eller 260 år gamle. Hvorfor ikke bruke et halvt år eller ett år på å se om det er mulig å organisere fylkene rundt Oslo på en bedre måte? Trøndelag hadde en visjon og et slagord for sammenslåing som gikk omtrent slik: La oss føye sammen det som hører sammen. Slagordet for Viken bør til sammenligning være: La oss ikke etablere noe som ikke henger på greip.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2017-12-07:
Jeg har et spørsmål til Fremskrittspartiet. Selv om Fremskrittspartiet mener at folk er mindre opptatt av regioner enn kommuner, har jeg likevel lyst til å stille spørsmålet: Hva tror representanten Kjønaas Kjos at folk flest mener om den nye, store Viken-regionen?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2017-12-07:
«Når tjenester endres» – ja, hvilke tjenester endres? Hvilke oppgaver skal den nye, store Viken-regionen få på vegne av sine innbyggere?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2017-12-07:
Som det står i representantforslaget om å si nei til tvangssammenslåing av Østfold, Akershus og Buskerud til Viken, er dette en uferdig reform. Ja, egentlig fortjener ikke de mange tvangssammenslåingene til større regioner betegnelsen reform i det hele tatt. De er rett og slett resultatet av et slett politisk håndverk. Det er bare streker på et kart, basert på gamle grenser. Kommunalministeren burde heller ha brukt anledningen til å gjennomføre en skikkelig reform for demokrati og politisk styring, men det har han ikke gjort. Derfor møter han sterk motstand, også fra dem som i utgangspunktet var positive til endringer, f.eks. min egen fylkeskommune, Buskerud, med fylkesordfører fra Arbeiderpartiet. I motsetning til Høyre og Fremskrittspartiet er Arbeiderpartiet opptatt av å utvikle, ikke avvikle det regionale demokratiet. Vi vil styrke folkevalgt politisk makt på bekostning av administrativ makt i direktorater og regional stat, som til alt overmål er inndelt etter de ulike sektormyndighetenes ønsker, hver for seg. Resultatet er et virvar av et lappeteppe på kryss og tvers, der den enkelte fylkeskommune inngår i ulike konstellasjoner, fra ett saksfelt til et annet. Politi er ett, samferdsel et annet, helse et tredje osv. osv. Det er en god oppskrift på å sikre byråkratiets innflytelse på bekostning av de folkevalgte. En reformivrig kommunalminister burde ha tatt tak i dette problemet – hvordan styrke demokratiet på regionnivå. Det er én måte å gjøre det på: å overføre makt og myndighet på regionnivå fra statlige etater til demokratiske, folkevalgte organer. Da starter man med å diskutere oppgaver, ikke grenser. Da ville ministeren hatt en helt annen situasjon. Da hadde han sluppet å bruke tvang. Da kunne han ha fått folk og folkevalgte med seg, ikke mot seg. Men det er ingen hemmelighet at Høyre og Fremskrittspartiets primære ønske er å avvikle, ikke utvikle det regionale demokratiet. Resultatet blir mindre demokrati og nok en omdreining på sentraliseringsskruen. Buskerud fylke har, som de fleste andre, gitt sine tydelige tilbakemeldinger. De ønsker ikke et hittil ukjent knippe løsrevne driftsoppgaver, basert på statlige sektororganers forgodtbefinnende. De vil ha myndighet til å være samfunnsutviklere innen det som er naturlige bo- og arbeidsfellesskap. De ønsker myndighet på arealplanlegging, transport, næringsutvikling, utdanning, kultur, klima og integrering. De vil bidra til å realisere nasjonale målsettinger og styre utviklingen av viktige områder som arbeid, næringsutvikling, opplevelser, gjennomføring av det grønne skiftet og et inkluderende samfunn med plass til alle. Under Høyre–Fremskrittsparti-regjeringa går det i feil retning, og da kommer selvsagt også protestene.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2017-12-07:
Denne debatten er en reprise på den debatten vi hadde så sent som 19. juni i år, om et tilsvarende forslag fra Arbeiderpartiet, SV, Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og MDG. Forskjellen er at fornuften i dag kommer til å seire. Én times fysisk aktivitet blir vedtatt, og det er på tide. Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre bremser fortsatt, men valget gjorde at de tre partiene ikke lenger har muskler nok til flere utsettelser. Sist sa jeg at debatten lignet veldig på den vi hadde lokalt i Drammen. Høsten 2013 arrangerte Drammen idrettsråd befaring til Trudvang skule i Sogndal, som alt var i gang med én times fysisk aktivitet. Våren 2014 fremmet Drammen Arbeiderparti forslag om det samme, men ble nedstemt, bl.a. av Høyre og Fremskrittspartiet. Motargumentene var at det er grenser for hva skolen skal fikse. Foreldrene har hovedansvaret, for det er dog de som har satt barna til verden. Motstanden varte ikke lenge. Til det er argumentene for altfor gode. Det handler om tidlig innsats, folkehelse, integrering, å forebygge sosiale forskjeller i fysisk og psykisk helse og om bedre læringsmiljø. Det handler om å legge et grunnlag for livslang bevegelsesglede. Så allerede samme høst vedtok Drammen bystyre enstemmig å innføre én times fysisk aktivitet fra og med skoleåret 2015–2016 – som den første storbyen i landet. Våren 2015 var mange skoler allerede i gang med prøveprosjekter. Det gikk fort, for det var gode samarbeidspartnere å spille på. Flere idrettslag bidrar – på Konnerud i samarbeid med skolene i bydelen om prosjektet «Av ungdom for ungdom». Tre barneskoler spleiser på en stilling som koordinator for aktivitetene, som går i idrettslagets regi. Ungdomsskolen stiller med aktivitetsledere. Drammens Ballklubb har hatt idrettsfritidsordning i mange år. Turistforeningen er med, Bymisjonen er med og Åssiden Idrettsforening er med, med «Aktiv på Åssia». Buskerud idrettskrets lærer opp unge aktivitetsledere, stiller med kompetanse på «Aktive lokalsamfunn», basert på videreutvikling av en velprøvd modell fra Canada, der målet er såkalt «physical literacy» for alle tolvåringer i en kombinasjon av aktiv idrett og bevegelsesglede. Og dette skjer ikke bare i Drammen. Sylling skole i Lier var først. Rektor tok saken i egne hender innenfor det budsjettet han hadde. I Røyken har idrettslaget ROS sin modell. Hyggen Idrettsforening har sin. Det skjer ting på Kongsberg og i Ringerike. Modellene finnes. Det er bare å ta dem i bruk. Noen lærere er skeptiske. Det burde de ikke være. Aktivitetene må ledes av kompetente personer. Det kan godt være en kvalifisert ungdom, som på Konnerud. I starten vil det være større utfordringer på ungdomsskolen enn i barneskolen. Etter hvert vil ungdommene ha dette med seg fra tidlig alder. Premien for lærerne blir elever som er mer opplagte og lærer bedre. Premien for ungene blir bedre helse, mestring og bevegelsesglede – og bedre læring.
André N. Skjelstad (Venstre), 2017-12-07:
Det er interessant å høre på Senterpartiets beskrivelse av dette, spesielt når en tenker på at de fleste av oss bygger huset før vi møblerer det. Men sånn er det altså ikke for Senterpartiet. Jeg har to perioder i fylkestinget selv, og det er ingen tvil om at hadde vi fortsatt med dagens struktur, hadde dette råtnet på rot. Men det har nok ikke vært viktig for Senterpartiet. Det som har vært svært viktig for Venstre, har hele tiden vært å skape en balanse mellom hovedstadsområdet og resten av landet, og det tror jeg vi er med på å bidra til i denne saken. Jeg holdt på med dette i vår, og jeg hører at kampen mot embetsstaten og folkestyret er viktig for Senterpartiet, kanskje dog bare på papiret noen ganger, for jeg er ganske forundret når jeg vet hva som ble vedtatt i vår. Hvorfor støttet ikke Senterpartiet at en ville overføre flere tilsyn som ligger til Fylkesmannen? Hvorfor støttet ikke Senterpartiet det i vår, da vi hadde den behandlingen?
André N. Skjelstad (Venstre), 2017-12-07:
Det er litt synd at representanten Greni ikke tar opp det som er den hele og fulle sannheten fra den behandlingen vi hadde i vår, den 8. juni. For det er en rekke oppgaver som ligger der, som nå faktisk kommer tilbake til Stortinget gjennom ekspertutvalget. Jeg må også få lov til å si at jeg reagerer på noe jeg har hørt mye av i debatten i dag: at det blir sådd tvil om Kristelig Folkeparti. Kristelig Folkeparti står for sine avtaler. Det bør det ikke være den minste tvil om. Kristelig Folkeparti har stått for denne avtalen rundt regionene, og stått oppreist. Det synes jeg de fortjener ros for. Jeg synes det er hult å angripe Kristelig Folkeparti på den måten som det gjøres nå. Kristelig Folkeparti har vært tydelige helt fra vi vedtok at vi skulle ha det andre nivået, til vi nå faktisk stadfester det vedtaket vi gjorde den 8. juni – og omkamp-kameratene heldigvis ikke får viljen sin. Direkte feil er også antydningene om videregående skole fra representanten Greni og flere til. Videregående skole er på akkurat samme måte som under de åtte årene representantens parti hadde regjeringsansvar sammen med de andre rød-grønne – det er akkurat det samme. Så det skjønner jeg ikke. Da må hun være misfornøyd med det en gjorde i de åtte årene en satt i regjering, for det var likt som i dag. Og når det gjelder dette om arealbegrepet, legger jeg merke til at alle er klar over at det kommer et ekspertutvalg. Alle var klar over det da vi vedtok dette den 8. juni. Da kommer justeringen, eventuelt. Vi var tydelig på at vi ikke kom til å dele opp fylker, i det vedtaket. Det har vi heller ikke gjort. Men vi var også tydelig på de oppgavene som vi vedtok skulle utredes nærmere, som er langt flere enn de 14 som representanten Greni nå påpekte i sitt innlegg – langt flere, og også noen som Senterpartiet heller ikke stemte for. Jeg blir også litt forundret når en av Senterparti-representantene lystig sier at de ønsker å flytte makt ut, i form av statlige arbeidsplasser. Ja, men da må man gjøre noe så det faktisk blir en reell balanse, ved å skape en motmakt – som jeg, da jeg gikk inn i denne salen i dag, trodde at Senterpartiet faktisk var opptatt av. Men der har jeg tydeligvis tatt feil, og jeg er helt enig i det representanten Tonning Riise sier om at det som var sannhet for Senterpartiet for åtte år siden, ikke gjelder nå. Det så vi også da vi debatterte sukkeravgift for bare noen få dager siden. En forandrer, og en snur kappen etter vinden til enhver tid.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2017-12-07:
Det er ein interessant debatt vi har i dag, og eg har lyst til å utfordre representanten Andersen på eit par av utsegnene ho kom med. For ho seier at det vi held på med no, er noko stort, som ingen har tilhøyrsle til. Når eg spør naboane mine heime kven dei er, og kvar dei kjem frå, seier dei at dei er sunnfjordingar, og dei seier at dei er vestlendingar. Ingenting av det er ei administrativ eining. Det handlar om ein kultur, og det handlar om ei tilhøyrsle som er mykje meir enn berre det. Så høyrer eg representanten seie at to av samanslåingane som blir gjorde no, er frivillige. Sogn og Fjordane fylkesting og Hordaland fylkesting har begge gjort gjensidige vedtak om at ein skal slå seg saman. Ein har stilt nokre premissar: Ein har sagt at det skal vere ein reell reform ned mot ti fylke, ein har sagt at ein må sjå på dei punkta som ligg i avtalen, og det skal vere ei reell oppgåvefordeling – slik ein skal jobbe med i den oppgåvefordelinga som no ligg føre. Korleis ser representanten på den samanslåinga? Er det ei tvangssamanslåing?
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2017-12-07:
Lat meg kome med eit par kommentarar om den debatten som går no. Her blir det slengt rundt uttrykk som at fylkesreforma er laga gjennom å kaste dart. Ord som «makkverk» har blitt brukt veldig mange gonger i løpet av debatten. Det er representantar som har påstått at Kristeleg Folkeparti avgjer fylkesreforma ut frå tilskot til friskular. Eg synest det er eit lågt nivå. Representanten Karin Andersen hadde eg ein replikk til før i dag. Ho fortalde meg at sidan eg ikkje var vald inn på Stortinget i førre periode, hadde eg ikkje kunnskap om dei prosessane som hadde gått. Men eg kan opplyse presidenten på Stortinget om at eg har møtt i folkevalde organ før. Eg har møtt i fylkestinget i Sogn og Fjordane, som har vore inne i ein ganske lang prosess, og eg har lyst til å opplyse salen litt om korleis debatten i det fylkestinget har vore. Fylkesordføraren vår heldt for to dagar sidan ein tale til fylkestinget, og då hadde ho eitt bodskap: Løft blikket og sjå framover! Ho sa at no er det viktig at vi konsentrerer oss om kva vi kan skape, og ikkje om kva vi kan tape. Eg trur det er kloke ord å ta med seg inn i den tida og den debatten som vi står i no, for den debatten som vi har no, handlar ikkje berre om fylkesreforma, han handlar om ei reversering av fylkesreforma. Eg høyrer få av dei representantane som er mest kritiske, seie kva dei faktisk vil. Å feile er menneskeleg. Å skulde på andre er politikk. I norsk politikk har vi hatt ein kultur der vi lagar breie forlik, spesielt i dei sakene som er vanskelege, og som skal seie noko om kvar hen vi vil. Og vi har hatt ein styrke i at vi har stått samla og har kunna lage forlik på tvers av partigrensene. Eg opplever ikkje det i den haldninga som er i salen no. Eg er foreløpig fornøgd med måten vi klarar å lande dette på. Så er det slik at ting kjem ein tilbake til seinare, men då skal vi gjere det på ein måte der vi er med på å byggje noko. Med orda til fylkesordføraren heime: Lat oss løfte blikket og sjå framover!
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2017-12-07:
Jeg er fra Akershus og blant dem som foreslår å oppheve Viken-regionen. Hovedstadsområdet venter en historisk vekst. Oslo og Akershus er allerede landets største og kanskje viktigste sammenhengende bo- og arbeidsmarked. Framover er vi nødt til å planlegge i fellesskap, både samferdsel, klima og miljø, næringsliv, kulturutvikling og mye mer. Vi er allerede en funksjonell region, og alle skjønner at det er Oslo og Akershus som burde fusjoneres i dag. Kristelig Folkeparti kommer til å bli tungen på vektskålen i denne saken, og de har tidligere signalisert vilje til å se på Viken på nytt. Nå appellerer jeg til dem og et samlet storting om å ta til fornuft når vi voterer i dag. Så vil jeg bare si at jeg håper på et mirakel.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2017-12-07:
Jeg er enig i at vi trenger en regionreform. Som jeg sa, vokser Oslo-området raskt, og vi trenger helhetlig politikk og samordning av de felles utfordringene som vi står overfor i det sammenvevde bo- og arbeidsmarkedet. Viken kommer ikke til å løse noen av de utfordringene. Viken kommer til å skape en hel del nye problemer for oss. Representanten var inne på at dette egentlig ikke var sånn som de hadde tenkt det, men jeg mener at det holder ikke å si at dette ikke ble sånn som de hadde tenkt. Det er vi som sitter i denne salen, som har ansvar for å forme Norge, og det holder ikke å gå inn for en region som har som eneste formål å vise at det skjer en regionreform. Derfor ønsker jeg å spørre Kristelig Folkeparti om de ser at oppgavene i Oslo og Akershus er der i fullt monn, og hvordan Kristelig Folkeparti, med det bakteppet, kan støtte en så dårlig samfunnsutvikling.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2017-12-07:
Viken ble vedtatt her i juni mot et betydelig mindretall. I dag har Stortinget en mulighet til å oppheve det vedtaket. Statsviteren Johan P. Olsen utviklet en gang en modell som er velegnet til å forklare hvordan beslutninger fattes i institusjoner. Det han kalte Garbage Can-modellen, gir særlig innsikt i hva som ligger bak irrasjonelle beslutninger. I dag føler jeg meg beklageligvis som en del av en case, som Garbage Can-modellen kan forklare: Beslutningene stortingsflertallet er i ferd med å ta i dag, er vanskelige både å forstå og forklare hvis man forventer rasjonell atferd. For helt ærlig: Viken – sammenslåingen av Østfold, Akershus og Buskerud – er regionen som ingen vil ha, unntatt en håndfull politikere her i denne salen. Det er betenkelig at en så viktig avgjørelse – med store samfunnsmessige konsekvenser – mer er resultat av tilfeldighetenes spill enn av veloverveide valg. Martin Kolberg kalte det en politisk ulykke. Jeg tror folk forventer noe helt annet av det norske stortinget. De forventer at representantene tar avgjørelser som gjenspeiler det flertallet i folket ønsker, eller i hvert fall som et minimum velger det alternativet som gir best utfall ifølge det et flertall i Stortinget ønsker. Men slik blir det ikke. Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti tar en beslutning som både er i strid med det folket ønsker, og i strid med intensjonene i regionreformen, som Stortinget selv har vedtatt. Viken ble vedtatt på tross av høringer der de fleste kommunene i Akershus takket pent nei. Viken ble vedtatt på tross av at de involverte fylkeskommunene ikke ønsket å være med i Viken. Man respekterer at Oslo vil stå utenfor, men man respekterer ikke Akershus, Østfold og Buskerud. Viken ble vedtatt på tvers av hensikten med regionreformen, og det har mindre med avstand å gjøre og mer med hva det er regionreformen skal løse. Den har til formål å lage funksjonelle regioner, som kan takle viktige utfordringer med befolkningsvekst, med samferdsel, med næringsutvikling m.m. Viken uten Oslo mangler saklig begrunnelse. Viken kommer ikke til å løse noen av de felles utfordringene som Akershus og Oslo står overfor, men den kommer til å skape en hel del nye. Jeg håper at Stortinget er seg sitt ansvar bevisst.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2017-12-07:
En dag i juni i 2017 designet et knapt flertall i Stortinget en fullstendig dysfunksjonell region. De slo sammen Troms og Finnmark. Denne regionen blir nå 74 494 km 2 . Det er over tre ganger så stort i utstrekning som Viken, som omtales som urimelig i størrelse. Vi som bor i Finnmark, vet alt om avstandsulemper. Nå har det knappe stortingsflertallet – bestående av Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti – påført oss enda større avstandsulemper. For meg som innbygger i Finnmark og finnmarking ser vedtaket om sammenslåing ut som et resultat av den Oslo-arrogansen som befolkningen i nord har opplevd tidligere. En sitter i Oslo og bestemmer hva som skal skje i nord, uten å ta hensyn til det de demokratiske organene som representerer finnmarkingene, sier. Finnmark fylkeskommune ønsker ikke å bli slått sammen med Troms. En spørreundersøkelse blant innbyggerne viser at tre av fire finnmarkinger er imot sammenslåing. Folk flest der er imot. Hvorfor er vi imot det? Vi er i mot fordi vi ikke kan se at en enormt stor region vil gi Finnmark en positiv utvikling. Flertallet for regionreformen påstår jo at den skal gi nye muligheter. Hva de går ut på, har ingen greid å forklare. Det er ikke tildelt en eneste ny oppgave, og ingen forsikring er gitt finnmarkingene om at det kommer noe som helst til Norges nordligste fylke. Slik det ser ut så langt, kommer Finnmark tvert imot til å tape både aktivitet og arbeidsplasser. Regionreformen er en flopp, drives fram av tvang og kommer til å ende som noe bare Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti vil ha, eller kanskje bare Venstre og Kristelig Folkeparti, for det høres egentlig ikke ut som verken Høyre eller Fremskrittspartiet vil ha det – nemlig null innhold, stor endring og med konsekvenser for svært mange mennesker. Jeg lurer på om representantene for de nevnte partiene er fornøyd med det kaoset de har skapt og ikke vil være villig til å rydde opp i. Det er trist. Vi i Finnmark synes at dette er en utrolig trasig situasjon, og vi ser faktisk ikke fram til det.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2017-12-07:
Jeg skal ikke gå nærmere inn på det fellesmøtet som Sanner ba fylkeskommunene i Troms og Finnmark om å holde, som kostet én million – bortkastede penger. Det verste er at det ikke virker som flertallet her tar inn over seg i det hele tatt at vi kaster penger ut av vinduet på den måten. Å greie å tegne et kart uten at de som bor der, er involvert, er ingen stor statsmannskunst – heller tvert imot. Håndverket er elendig, og vi sitter igjen med en dysfunksjonell region. Det er ikke stortingsrepresentantene, verken fra Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre eller Kristelig Folkeparti, som kommer til å slite med følgene av det vedtaket. Den byrden er det faktisk finnmarkingene selv som må bære. Samfunnet har endret seg. Ja, men avstandene er like store, de er de samme. Vi bor i et land mer stor variasjon i folketall og geografi. Denne reformen hensyntar ikke våre demografiske og geografiske utfordringer. Når Sanner påstår at sammenslåingen av Troms og Finnmark vil styrke nordområdepolitikken, ja, da blir vi overrasket, og da skal vi lytte nøye. Det høres helt urimelig ut. Høyre–Fremskrittspartiet-regjeringen har ikke definert nordområdene som Norges viktigste strategiske område, som de rød-grønne definerte det som. Hvordan sammenslåingen av Troms og Finnmark skal endre det, er meg en gåte. Regjeringen har nedprioritert nord. Sammenslåingen av Troms og Finnmark er en del av denne nedprioriteringen. Hvordan kan flertallet leve med denne sentraliseringen og tenke eller påstå at de utvikler Nord-Norge? Jeg frykter at Finnmark er den største taperen etter behandlingen av denne saken, og det gjør meg faktisk vondt. Jeg synes det er tragisk. Finnmarksloven er en del av dette bildet. Vi har en lov som er begrenset til arealet i Finnmark. Det er mulig at vi kan finne tekniske løsninger på det, det ser jeg ikke bort fra, men det vil komplisere det hele. Jeg tror ikke at noe blir endret gjennom denne debatten, for flertallet bruker sin makt. Men dette kommer ikke til å utvikle demokratiet i nord, dessverre. Det er utrolig trist, og jeg synes det er en trist dag for fylket Finnmark – og for meg som finnmarking.