trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Som jeg sa i mitt første svar, er det slik at Regjeringen prioriterer utdanning og studiefinansiering. Vi har gradvis hatt forbedringer i studiefinansieringstilbudet. Når det gjelder rentenivået, må vi nok dessverre konstatere at vi har et visst rentetillegg i forhold til en del andre land i Europa. Regjeringen er opptatt av at vi ikke skal øke presset på renten, og det er en viktig begrunnelse for de hovedprioriteringene som ligger i det budsjettet som vi har lagt fram. Når det gjelder spørsmålet om å effektivisere studieforløpet, herunder også se på spørsmålet om studiefinansiering, vil vi få lov til å komme tilbake til det. Men som sagt, hadde Regjeringen hatt forslag rede til å gjennomføre, så hadde vi selvfølgelig lagt det fram i det budsjettet som nå diskuteres. Det har vi ikke gjort.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Det bekymrer meg at vi bruker for lang tid på studiene, og at man ikke har så mange heltidsstudenter som representanten viser til. Derfor mener jeg at det er grunn til å gå grundig igjennom og se på hvordan vi kan gjøre hele utdanningssystemet mest mulig effektivt i forhold til å få en best mulig tilgang på kunnskap, og i den forbindelse må selvfølgelig også studiefinansieringen vurderes. Men det foreligger ingen konkrete forslag fra Regjeringen på dette tidspunktet.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Ja, det er ikke slik at selv om man prioriterer utdanning, så sier man ja til absolutt alt som man kan bruke penger på innenfor et område. Og da er det selvfølgelig slik at også gebyrstipendordningen må vurderes i forhold til om den fungerer hensiktsmessig i forhold til de mål som den er satt til å skulle innfri. Regjeringen har funnet det rimelig å foreslå en justering av antall utdanninger som kan falle inn under ordningen. Det går jeg ut fra at det blir rik anledning til å komme tilbake til i forbindelse med kirke-, utdannings- og forskningskomiteens budsjettdebatt. Nå er det jo også slik at det er foretatt en justering i forhold til Regjeringens forslag i det budsjettforlik som er inngått mellom Arbeiderpartiet og sentrumspartiene, og det kommer Regjeringen til å legge til grunn i det videre arbeid.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Regjeringen foretar en løpende utbygging av samfunnet gjennom forslag til utbygging av ulike velferdsformål. Jeg har konstatert at det ikke alltid er slik at Fremskrittspartiet er enig i den typen innsats i forhold til velferdssamfunnet, men la det ligge i denne sammenheng. Petroleumsfondet er etablert av ulike grunner. En av dem er at det skal være et avvik mellom det tidspunktet man opptjener pengene, og det tidspunktet man benytter dem. Det har sammenheng med at dersom man hadde benyttet pengene fra petroleumssektoren i norsk økonomi, ville det for det første ha ført til et tilnærmet sammenbrudd i konkurranseutsatt sektor, og for det andre ville det ført til et langt høyere rentenivå enn det vi nå har. Også Fremskrittspartiets forslag i budsjettsammenheng om økt bruk av oljepenger, ville som en naturlig konsekvens hatt som resultat at vi ville hatt et høyere rentenivå enn det som følger av Regjeringens opplegg. Det andre viktige elementet er at petroleumsfondet investeres i utlandet, også på grunn av at det skal fungere som en buffer i forhold til eventuelle sjokk når det gjelder endringer i petroleumsprisen. Dersom vi hadde investert i Norge og måtte ha utløst f.eks. plasseringer i norske selskaper for å kunne møte et oljeprissjokk, ville sjokket ha blitt dobbelt. Et tredje viktige element er at muligheten for å benytte petroleumspenger på et senere tidspunkt enn de inntrer, også har sammenheng med at vi da har muligheten til å fordele velferden over flere generasjoner og møte bl.a. de pensjonsforpliktelsene vi har fram i tid. Jeg har registrert at Fremskrittspartiet på et tidligere tidspunkt har lagt fram forslag om grunnlovsfesting i forhold til bruken av petroleumssektoren. Jeg registrerer at man ikke har et fullt så avgrenset syn på spørsmålet om disponering av pengene i dag. Jeg tar det til orientering. Sist, men ikke minst: Det som er prioritert, det som man mener er viktigst på budsjettet, får også plass på budsjettet, det trenger man ikke en bevilgning i tillegg for å kunne iverksette. Det som ikke får plass på budsjettet, er pr. definisjon det som har lavere prioritet enn det som allerede er inne.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Jeg har registrert at Fremskrittspartiet også har foreslått at vi skal investere i veier i Sverige. Det går i hvert fall noe utover det Regjeringen kan tenke seg å foreslå. Men la meg understreke at det ikke er slik at investeringer i samferdselssektoren eller i utdanningssektoren i seg selv fører til et prispress, dersom man sørger for at det er rom for den type investeringer. Men dersom den type investeringer skulle komme i tillegg til alt det andre som gjøres i økonomien, og til overmål i en situasjon hvor det er mangel på arbeidskraft innenfor mange sektorer, fører det til et pris- og kostnadspress. Jeg registrerer at Fremskrittspartiet har søkt råd hos en del professorer i økonomi, og jeg registrerer at svaret er ganske klart, bl.a. fra professor Noreng. Dette henger ikke på greip, sier han til Dagsavisen for kort tid tilbake. Han slår entydig fast at det opplegg Fremskrittspartiet har presentert, fører til at vi får et økt press. Vi har mangel på arbeidskraft, og det må føre til en økt innvandring hvis man skal kunne møte den typen utfordringer. Men framfor alt: Fremskrittspartiets økonomiske politikk ville føre til at unge mennesker med store boliglån ville få en sterkt økt rente. Det er en konsekvens som er en bakside av den medaljen Fremskrittspartiet presenterer, og som Regjeringen sterkt vil fraråde.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Selvfølgelig er det fornuftig å vedlikeholde de ressursene som er. Det blir alltid en vurdering hvor mye man skal sette inn, bl.a. når det gjelder vedlikehold av veier. Når det gjelder spørsmålet om skolebygg, er jeg enig i at det er en utfordring i mange kommuner. Det er i utgangspunktet en oppgave for den enkelte kommune. Regjeringen har gjort den utfordringen enklere ved at vi har foreslått en betydelig styrking av kommunesektorens økonomi. Jeg konstaterer at den samme oppmerksomheten ikke har vært til stede fra Fremskrittspartiets side.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Det er riktig at det er en betydelig vekst i sykefraværet. Vi anslo i budsjettet som nylig er lagt fram, at veksten fra 2000 til 2001 vil være på 12 pst. Nå tyder nye tall på at veksten blir på 13 pst. Dette har mange komplikasjoner. Det ene er selvfølgelig den problemstilling at vi må ha oversikt over hva som er årsakene til at sykefraværet øker, og også se på om vi kan tilrettelegge arbeidet slik at de som har mulighet for det, og ønsker det, skal kunne være i arbeid, selv om de har sykdomsmessige problemer. Det andre er at det har en kostnadsmessig side, som også representanten Kvassheim var inne på. Og sist, men ikke minst, innebærer et økende sykefravær at vi har en redusert tilgang på arbeidskraft i en situasjon der tilgangen på arbeidskraft er en vesentlig begrensning i norsk økonomi. Regjeringen har mottatt innstillingen fra Sandman-utvalget. Den er sendt på høring. Regjeringen er innstilt på å drøfte med partene den videre oppfølgingen av den. Regjeringen vil komme tilbake til Stortinget med vurdering av den videre oppfølging etter at høringsrunden er gjennomført.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
La meg først understreke at det er viktig at vi får dempet veksten i sykefraværet. Jeg viste til årsaker til det. Jeg viste også til at Regjeringen har et engasjement i forhold til det som er kommet til uttrykk bl.a. i budsjettdokumentene, hvor vi har redegjort nøye for denne problemstillingen. Når det gjelder Sandman-utvalgets innstilling, vil jeg avgrense meg til på dette tidspunktet å si at vi har sendt den på høring. Regjeringens vurdering av forslagene i Sandman-utvalget vil vi komme tilbake til på et senere tidspunkt. Jeg vil imidlertid ikke unnlate å uttrykke glede over at det fra Venstres side, både fra representanten Kvassheim nå og også i finansdebatten, er understreket veldig sterkt at det er viktig å ha en sykelønnsordning som innebærer at folk skal føle en trygghet ved sykdom. Det er jo fremmet forslag, bl.a. fra Fremskrittspartiet, i forbindelse med budsjettet som ville innebære at en kvinnelig industriarbeider med gjennomsnittlig inntekt ville tape nesten 46 000 kr på et år som følge av de endringene Fremskrittspartiet har foreslått – ved Høyres forslag omtrent halvparten. Dette ville være dramatiske endringer i forhold til dagens situasjon.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Jeg vedkjenner meg det som vi skrev i revidert nasjonalbudsjett, og jeg vedkjenner meg det som vi skrev i budsjettet. Jeg er grunnleggende uenig i representantens framstilling. Det budsjett som vi har lagt fram, og de forslag som der måtte være på skatte- og avgiftssiden, rammer ikke folk flest. Tvert imot er det slik at når det gjelder skatt på arbeid, blir den redusert på rundt 1 milliard kr som følge av Regjeringens budsjettopplegg. Avgiftene reduseres på viktige områder, bl.a. gjelder det avgiften på bensin og diesel. Som en følge av budsjettforliket blir det også gjennomført en redusert merverdiavgift på mat. Men hele hovedtanken er jo at dersom vi skal gjennomføre den satsing på fellesgodene som Regjeringen foreslår – en sterk satsing på helsevesenet, på utdanningssektoren, på eldreomsorgen – uten å komme i en situasjon hvor vi får økt press på renten, er vi nødt til å redusere presset i den private delen av økonomien. Det har vi gjort ved å foreslå et sett av tiltak, bl.a. konjunkturavgift i forhold til næringslivet. Andre forslag er kommet isteden som følge av behandlingen i Stortinget, men poenget med disse tiltakene er å unngå at folk flest skal få nye brev fra banken om renteøkninger. Regjeringen er svært opptatt av at vi skal kunne unngå en slik situasjon. Jeg mener også at det budsjett vi har lagt fram, samlet sett er det beste for norsk næringsliv. Ved å legge fram et budsjett hvor vi demper presset i den private delen av økonomien for å gi rom for den helt nødvendige satsingen på fellesgodene, unngår vi å få en ny pris- og kostnadsspiral som vi kunne ha fått dersom vi ikke hadde sørget for å skape et slikt realøkonomisk rom for den satsingen vi har på fellesgodene. Gjennom Regjeringens budsjettopplegg blir det enkelte kostnadsøkninger som følge av skatter og avgifter – det er riktig – men man unngår den pris- og rentevirkning som vi ellers ville ha fått hvis Regjeringen ikke hadde gjort disse nødvendige grepene.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
For det første er det slik at dersom vi skulle hatt et skatte- og avgiftsnivå på linje med det som f.eks. er i Sverige, måtte vi ha økt skatte- og avgiftsnivået i Norge i størrelsesorden 50 til 100 milliarder kr. Det viser at denne debatten om skattenivået i Norge er kraftig overdrevet. Men det er jo ikke det som er hovedpoenget. Hovedpoenget er at vi står overfor valg som veldig klart er avdekket gjennom den finansdebatten som foregikk i denne sal i går og forleden dag. Og hva er valget? Jo, Arbeiderpartiet sier at vi skal styrke fellesgodene ved å bygge ut helsevesenet, eldreomsorgen og utdanningen. Vi skal ha en mer rettferdig fordeling, og vi skal unngå et økt press på renten Det gjør det nødvendig å gjøre noen grep i forhold til å dempe presset i privat sektor. Hva er så Høyres alternativ? Jo, Høyre sier at vi sender regningen til syke mennesker. Hvis en person har kreft og er syk i ett år, får han et kutt i lønnen sin på mellom 20 000 og 25 000 kr som følge av Høyres forslag. Videre kutter Høyre, som følge av sitt opplegg, betydelig i forhold til tiltakene i Distrikts-Norge, de kutter i forhold til bistand og i forhold til den fattigste delen av befolkningen i verden. Det er alternativet vi står overfor. Og jammen vil en som er syk i ett år, merke et inntektsbortfall på mellom 20 000 og 25 000 kr.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-29:
Jeg har forståelse for at statsråden forsvarer statsbudsjettet. Men studiefinansieringen består av tre deler, for det første er det rentefoten, det er stipendandelen og det er kostnadsnormen, som er den samlede sum som studentene får å leve av i ti måneder. Og Norge er på bunnen på alle tre områdene. Vi er dårligst på renten – har høyest rente – vi er dårligst på stipendandel, og vi har den laveste kostnadsnormen, det vil si det beløpet de skal leve av. Da er mitt spørsmål til statsråden, selv om han ikke kan si så mye om revidert nasjonalbudsjett: Bekymrer det statsråden at vi har en studieordning som er så dårlig, og som også betyr at studentene sannsynligvis bruker lengre tid, og at vi ikke greier å få så mange heltidsstudenter som vi egentlig ønsker?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-29:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål: «De to rapportene som evaluerer KRL-faget, er offentliggjort. Et funn er at fritaksordningen praktiseres forskjellig. Det kan skyldes dårlig informasjon, men det er også klart at reglene praktiseres ulikt. Rapportene viser at der det er konflikter, er konfliktnivået høyt. Det er flere steder skapt et klima som vanskeliggjør dialog og samarbeid. Hva vil statsråden gjøre for å rette opp forholdene, og vil statsråden foreta seg noe allerede inneværende skoleår selv om Stortinget ikke har behandlet saken?»
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-29:
Jeg takker for svaret. Jeg føler at det arbeidet som er gjort så langt, er greit nok. Det er satt i gang et stykke arbeid for å informere. Men jeg tror også det er litt viktig at en viser stor grad av fleksibilitet ut dette skoleåret når det gjelder fritak. Jeg tror at det vil være riktig og fornuftig av statsråden å signalisere allerede nå at der konflikten er stor, og der det er skapt et psykologisk klima som gjør at dette er veldig problematisk og vanskelig, bør det innvilges fullt fritak for å prøve å dempe konfliktnivået. For jeg tror aldri vi vil komme ut av denne saken på en god måte hvis vi ikke allerede nå prøver å dempe konfliktnivået. Det er en oppfordring til statsråden om å gjøre noe med akkurat fritaksordningen også før Stortinget har behandlet saken.(Presidenten klubber.) Jeg vil gjerne understreke at et demokratis styrke kjennetegnes ved måten en behandler mindretallet på(presidenten klubber igjen) (Presidenten klubber.) (presidenten klubber igjen)
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-29:
Jeg takker for den påminnelsen. Det er jo bare statsråden og jeg her nå, så vi kunne holde på lenge med denne saken, for det er en viktig sak. Så til fritaksordningen. Rapporten fra Høgskulen i Volda viser helt klart at det finnes miljøer hvor en praktiserer fullt fritak, det finnes skoler hvor det praktiseres fullt fritak – det er trukket fram én skole spesielt i denne rapporten – mens andre miljøer ikke får samme muligheten. Derfor tror jeg det er forferdelig viktig nå at en viser fleksibilitet også i de miljøene hvor en praktiserer dette veldig strengt og hvor det er vanskeligere å få fritak. Så min henstilling er fortsatt at statsråden går ut med en oppfordring til skolene om å vise stor fleksibilitet og strekke seg langt for å prøve å dempe konfliktnivået.
Inge Lønning (Høyre), 2000-11-29:
Jeg merket meg at finansministeren understreket at denne regjering prioriterer utdanning. Da må man jo tenke med gru på hvorledes det står til med de formål som ikke prioriteres av denne regjering. I tillegg til det som er reist som spørsmål, om studiefinansiering, har man i statsbudsjettet foreslått å skjære ned på gebyrstipendordningen for norske studenter som studerer utenlands, ganske dramatisk. Man har også foreslått å ta bort den støtteordning som gjelder for norske elever ved skoler i utlandet, for å gi kompletterende undervisning i norsk og norske samfunnsforhold. Er dette å prioritere utdanning?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-11-29:
Jeg har et spørsmål til finansministeren. I dag spares hele den norske oljeformuen i pengeplasseringer i utlandet. Når man sparer, er jo det fordi man ønsker en rente eller en avkastning på pengene, slik at de kan komme også fremtidige generasjoner til gode. Men det finnes alternative måter å spare på også, én er bl.a. å foreta realinvesteringer. Og i Norge er det mange måter å spare penger på. Vi kunne altså ha investert penger i veibygging, vi kunne ha investert penger i forskning, vi kunne ha investert penger i IKT-utstyr i skolene, for å nevne noe som ville ha gitt oss tidobbelt tilbake om noen år. Likevel holder Regjeringen fast på at disse pengene for enhver pris skal saltes ned i fondsplasseringer i utlandet fremfor å nå investeres i områder i Norge som vi vet vil gi oss avkastning igjen i fremtiden. Hvorfor vil ikke Regjeringen engang vurdere denne måten å spare penger på?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-11-29:
Dette er med all respekt galt. Det er ikke slik at Regjeringen virkelig prioriterer de viktige utbyggingsområdene. I år – på det budsjettet som ble vedtatt i fjor – ble det altså vedtatt et netto kutt i samferdselsinvesteringene. Skoleelevene sitter i dag og deler PC-er. Mener Regjeringen at det å investere i nytt IKT-utstyr i skolen, vil føre til økt rente i Norge? Mener Regjeringen at det å investere i et effektivt veinett, som i realiteten betyr at man får effektivisert økonomien og redusert kostnadene for en rekke bedrifter rundt omkring i Distrikts-Norge, er rentedrivende, når vi i tillegg vet at det er ledig kapasitet i anleggssektoren som står klar til å kunne bygge veier bare neste år for 2–3 milliarder kr? Jeg skjønner ikke hvorfor Regjeringen har en så til de grader sterk motvilje mot å la disse pengene bli investert også i Norge, slik at de ikke bare kan komme denne generasjonen til gode, men faktisk også de kommende, ved at vi investerer i å effektivisere vår egen økonomi, og lar de kloke hodene bli enda klokere.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-29:
Det er et oppfølgingsspørsmål til finansministeren. Enhver bedrift og enkeltperson med respekt for seg selv tar vare på sine formuer og vedlikeholder dem. Vanlige folk vedlikeholder sine boliger. De skifter ut treverk, de maler – de vedlikeholder og tar vare på formuen. Næringslivet gjør det samme. De vedlikeholder ved å skifte ut og reparere maskinpark og næringsbygg. Norge har også en formue, en formue i skolebygg, sykehus, veier etc. Hvorfor vedlikeholdes ikke denne formuen? Veinettet i Norge blir dårligere og dårligere. Regjeringen selv beskriver det slik: Det er en underfinansiering av veinettet på 600 mill. kr årlig bare for vedlikeholdet – det har opparbeidet seg et etterslep på 8,2 milliarder kr. Hvorfor vil ikke Regjeringen vedlikeholde denne veiformuen – noe som ville komme både folk flest og næringslivet til gode? Det må da være bedre å gjøre dette enn å bygge opp penger på bok i utlandet? For øvrig har vi hatt to renteøkninger etter at Arbeiderpartiet overtok makten.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-29:
«I høring datert 16. juli 1997 foreslo Vegdirektoratet forenklede godkjenningsprosedyrer for bruktimporterte biler som tidligere hadde vært registrert i minst 6 måneder innenfor et EU-land eller USA. Over 3 år senere er det fortsatt nærmest umulig å få godkjent bruktimporterte biler som er produsert for det amerikanske markedet. Synes statsråden at en behandlingstid på over 3 år er akseptabel når en vet at tilsvarende godkjenning ikke representerer noe problem i for eksempel Sverige?»
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-29:
Det var et særdeles lite tilfredsstillende svar. Det er faktisk slik at hvis det importeres biler fra USA til et EU-land – Tyskland, Sverige, ja uansett – godkjennes bilene der, basert på de krav som er i USA. Kravene som er i USA, er ikke dårligere enn de europeiske kravene, men de er utformet på en annen måte. Og da er det litt underlig at selv om bilen har vært registrert i Tyskland, Sverige eller andre land som har de samme reglene som Norge, går det altså ikke an å få den registrert i Norge. Dette har ført til uvanlig høye priser på amerikanskproduserte biler i Norge på grunn av at importørene har monopol på denne importen. Man får ikke ut kjøretekniske spesifikasjoner, og dermed får man ikke godkjent import av slike bruktbiler. Ser ikke ministeren dette problemet? Og vil han ta tak i det og gjøre noe med det?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-11-29:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til finansministeren. Det er en formidabel økning i utbetalingene til sykelønn. Det reduserer handlingsfriheten på de offentlige budsjettene og går ut over formål som ikke minst mange svake grupper hadde hatt nytte av. Og det er en betydelig belastning for næringslivet. Venstre tror ikke at svaret er de harde kutt som høyrepartiene legger opp til, som har en sterk usosial profil. Men svaret er heller ikke det som Arbeiderpartiet så langt har hatt, nemlig ingen justering av dagens ordning. Venstre har stått for en moderat endring av sykelønnsopplegget, bl.a. slik at kronisk syke og foreldre i forbindelse med sykdom hos barn blir holdt utenom. Nå foreligger innstillingen fra Sandman-utvalget, som går nettopp på den tenkningen som Venstre har hatt, en moderat tilpasning som ikke rammer noen grupper hardt. Er statsråden enig i at den innstillingen som foreligger fra Sandman-utvalget, er et godt utgangspunkt for et bredt kompromiss i revideringen av sykelønnsordningen?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-11-29:
Jeg deler finansministerens grunnholdning, vi skal fortsatt ha en veldig god sykelønnsordning i Norge. Og det er av avgjørende betydning at en ser på andre elementer som påvirker sykefraværet. Men det er ingen grunn til å underslå at det må gjøres noen grep som også går på revisjon av ordningen, og som vil redusere kostnadene, for her ligger det viktige elementer for å bidra til å få sykefraværet ned uten at det rammer noen grupper hardt. Det som jeg ønsker å utfordre finansministeren til, er å gi uttrykk for visse grunnholdninger. Spørsmålet er da: Er det behov for en revisjon av dagens ordning? Og er finansministeren enig i at den type balansert tenkning som Venstre har stått for, og som Sandman-utvalget følger opp, uten at noen rammes hardt, er det som kan være grunnlaget for å få til en revisjon av dagens ordning?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-11-29:
Tildeling av midler til barnevernet fra fylkeskommunen til kommunene skjer etter hvor mange barn som har hjelpetiltak, ikke etter hvor mange som er plassert utenfor hjemmet. Kostnadene med tiltak utenfor hjemmet er langt det dyreste og fører til store kostnader, spesielt for store bykommuner. Er den praktiserte tildelingen i tråd med regelverket, eller bør praksis endres?»
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-11-29:
Jeg vil takke statsråden for et positivt svar. Jeg deler de synspunktene som det ble gjort rede for, og som er bakgrunnen for omleggingen av ordningen. Det som er problemstillingen nå, er at noen av dem som har de største problemene, kommer dårligst ut, og at det er nødvendig å se på det. Det må være en dialog og et samspill med bykommunene. Det opplevde jeg at statsråden uttrykte vilje til. Jeg kjenner til et tilfelle fra Trondheim, og der er det snakk om flere millioner kroner. Det betyr at manglende bevilgninger fort kan ramme noen av de svakeste barna. Så jeg ser positivt på svaret og ser fram til å få ytterligere tilbakemelding.
Børge Brende (Høyre), 2000-11-29:
I går kveld vedtok Arbeiderpartiet og sentrumspartiene de største skatte- og avgiftsøkningene i manns minne. Ikke minst rammer det arbeidsplasser og økonomien for folk flest – dette til tross for at finansministeren i revidert nasjonalbudsjett skrev følgende: «Skatte- og avgiftsnivået i Norge er allerede høyt sammenlignet med andre land.» Han skrev også: «Likeså gjør den økende internasjonaliseringen det vanskelig for Norge å ha vesentlig høyere skatter på kapital- og arbeidsinntekter enn våre naboland.» Mitt spørsmål til finansministeren blir ganske enkelt: Vedkjenner han seg fortsatt det han skrev i vår om at skatte- og avgiftsnivået i Norge er høyt sammenlignet med andre land? Og hvordan vil finansministeren beskrive nivået nå, etter de massive skatteøkningene i budsjettet for 2001?
Børge Brende (Høyre), 2000-11-29:
Hvis jeg forstår finansministeren rett, er det riktig å øke skattene og avgiftene med 12 milliarder kr for bedrifter og for folk flest, fordi Regjeringen ikke vil gjøre noe med det som er de viktigste utfordringene i norsk økonomi, nemlig å øke tilgangen på arbeidskraft og å omstille offentlig sektor, effektivisere den. Hadde man gjort det i stedet, hadde folk flest sluppet dette. Forstår jeg også finansministeren rett, er det ingen som blir rammet av 12 milliarder kr i skatter og avgiftsøkning, det bare innkreves. Poenget er at man prøver å fortegne det. Boligskatten øker med 15 pst., elavgiften øker, næringslivet har nå en skattemodell å forholde seg til som er vesentlig dårligere enn utgangspunktet i 1992. Jeg merket meg også at finansministeren sa at han fortsatt står ved sine uttalelser i revidert nasjonalbudsjett, at vi har et høyt skatte- og avgiftsnivå i forhold til andre land. Og hva er hans svar på det? At vi skal øke det ytterligere. Forstår ikke finansministeren at når landene rundt oss senker skattene og avgiftene, kan ikke vi lenger utvikle oss til et skattepolitisk annerledesland uten at det også får store konsekvenser for bedriftsetableringen i Norge?
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2000-11-29:
Jeg vil gjerne få stille et spørsmål til forsvarsministeren. Det er stor uro i Forsvaret på grunn av den meget omfattende omorganisering som nå er skissert, og som flere har vært inne på. Konklusjonene både fra Forsvarspolitisk utvalg og fra Forsvarsstudien 2000 fra forsvarssjefen vil som kjent medføre store endringer. 4 000-6 000 offisersstillinger og flere avdelinger foreslås nedlagt. Dette har medført at nær sagt alle nå føler seg utrygge. Vi får henvendelser nesten hver uke fra avdelinger over hele landet hvor man føler seg truet av nedleggelse. Og jeg tror ikke statsrådens forsikring her tidligere om at det ikke er sikkert at Regjeringen vil følge forsvarssjefens forslag, er egnet til å berolige. Det haster med en avklaring, og vi venter nå med spenning på Regjeringens langtidsproposisjon. Statsråden har tidligere sagt at denne vil bli fremlagt i februar neste år. Det er helt nødvendig å få dokumentet så tidlig for at Stortinget skal rekke å behandle den i vårsesjonen. Kan statsråden garantere at tidsplanen vil holde, og at den vil bli fremlagt i februar, som planlagt?
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2000-11-29:
Vårsesjonen er som kjent siste sesjon dette storting sitter sammen, og det er av avgjørende betydning at dette storting får behandlet den store omorganiseringen av Forsvaret. I oversikten over saker fra Regjeringen, som vi mottar regelmessig, står det ikke februar 2001. Det står noe mer flytende våren 2001. Det var derfor jeg gjerne ville ha en klargjøring fra statsråden, en forsikring om at det er i februar 2001 vi vil motta denne proposisjonen. Vi skal jo gjennomføre høringer og befaringer og ha en grundig behandling av forslagene. Så jeg vil gjerne ha en garanti fra statsråden for at den kommer i februar.
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-11-29:
Jeg vil få stille følgende spørsmål: «De ansatte ved Nycomed Pharmas anlegg i Oslo fastholder at det er gitt uriktige eller ufullstendige opplysninger da erverv ble godkjent i august 1999. Vilkåret for å pålegge erververen å avhende de aktiva ervervet omfattet, eller omgjøre vedtak om å legge ned fabrikken med over 200 arbeidsplasser skulle derved være til stede. Kan statsråden ut fra de forsikringer som er gitt om at ervervet ikke ville føre til redusert produksjon i Norge, forsvare å ikke håndheve lovens bestemmelser?»
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-11-29:
Jeg takker for svaret. Jeg mener at det ikke foreligger noen tvil – de ansatte ville sagt nei til overtakelse hvis de hadde visst det de vet nå. De ble fortalt at det var planer om at produksjonen i Norge skulle øke. Departementet spurte i brev av juli 1999 om det samme, og det ble svart at det forventes økt vekst også for virksomheten i Norge. Så sent som på sommeren i år, én måned før nedleggelsen ble vedtatt, var hovedkontoret flyttet, og da ble det ny brevveksling med departementet. Da fastholdt den nye eieren at den norske virksomheten ikke ville bli svekket vesentlig. Det å legge ned fabrikken er å svekke vesentlig. Det har hele tiden etter de ansattes mening vært gitt feilaktige opplysninger. Hvis det ikke blir reagert på det denne gangen, vil denne loven være uten noen troverdighet. Er ikke det et viktig moment?
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-11-29:
Vi har en lov om erverv, og § 20 sier at her kan departementet gripe inn. Ut fra hensikten med den loven må departementet gripe inn, og jeg kan ikke begripe at det går an å bevise noe bedre enn det som er gjort i dette tilfellet. Før landsmøtet i Arbeiderpartiet var det et avisoppslag der Thorbjørn Jagland sa at vi nå må ta et oppgjør med den utviklingen som skjer. Det er «ikke-kreftene» som har tatt over og bestemmer utviklingen, sa han. Han sa at vi har noen vi må kunne kalle for «bedriftsslakterne», som får lov til fritt å ture fram. De må vi få gjort noe med. En sak som denne har smitteeffekt. Det får betydning for andre også hvis en bare kan skrive i et brev at vi har ingen planer om å legge ned, men så arbeides det med slike planer parallelt med at departementet sitter og behandler svaret på saken. Den smitteeffekten er jeg redd for, og det er også den de ansatte prøver å fri oss fra.
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-11-29:
Jeg har følgende spørsmål til fiskeriministeren: «Ifølge media har ledelsen i Fiskeridepartementet vært helt uvitende om det omfattende jukset i fiskeriene som er omtalt i media. Samtidig uttaler statsråden at vi har et kontrollverk som er godt nok til å avdekke eventuelt juks, og sier at alle i fiskebåtene og på kaikanten som har medvirket i regelbrudd, skal straffes hardt. Hva vil statsråden ellers foreta seg for at regelverk og kontroll blir slik at vår forvaltning av fiskeressursene ikke mister sin troverdighet?»
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-11-29:
Jeg takker for svaret. Et av mysteriene rundt dette at det kan være et så omfattende juks, et så gjennomført juks, og at vi har en så god kontroll, er at statsråden ikke vet at det foregår! Det kommer ikke informasjon om dette jukset videre til statsråden, og det kommer heller ikke videre til Stortinget. Og det stod i avisene i dag at det kunne være opp til 20 pst. av fisken som gikk på en slik måte at det var ureglementert. Jeg så pressemeldingen fra møtet i går, med de tiltakene som skal komme. Det var mye kontroll og mange straffetiltak mot dem i båten og dem på kaikanten, og jeg mener at det trengs. Men det trengs også et kontrollapparat som er slik at det ikke saboterer den informasjonen som skal videre. Mitt spørsmål til fiskeriministeren er om han har tatt sitt eget apparat i ørene, og at det blir satt fortgang i arbeidet med regelverket, slik at regelverket blir tilpasset virkeligheten på sjøen og på kaia, og ikke først og fremst virkeligheten på skrivebordet.
Morten Lund (Senterpartiet), 2000-11-29:
Jeg takker på nytt for svaret. Jeg vil understreke at jeg er glad for at det nå arbeides så alvorlig som det gjøres med dette. Jeg synes det er viktig å få understreket at det må være balanserte reaksjoner, og at det også må gjøres noe for å hjelpe dem som håndterer et regelverk, som – i hvert fall ifølge det som er sagt i samtaler med meg – er veldig vanskelig. Det at vi har et kontrollverk som er omfattende nok, som dukker opp ofte nok, og at de feil som blir oppdaget, ender med reaksjoner som er tilpasset den virkeligheten vi lever i, er også viktig. Det er om å gjøre at vi nå kan ha tillit til det vi selv holder på med, at andre land kan ha tillit til den forvaltningen vi har tatt på oss på vegne av det internasjonale samfunnet, og ikke minst at næringens renommé ikke taper seg mer enn det som allerede har skjedd.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Nordic Capital kjøpte i mai 1999 70 pst. av aksjene i Nycomed Pharma-konsernet, og de resterende 30 pst. eies av Nycomed Amersham-konsernet. Ervervet ble meldt til Nærings- og handelsdepartementet 14. juni 1999. På bakgrunn av de opplysningene som ble framlagt i saka, ble ervervet godkjent 13. august 1999 uten nærmere prøving. I slutten av august i år besluttet styret i Nycomed Pharma endringer i den skandinaviske produksjonsstrukturen. Dette innebærer at selskapets fabrikk i Asker vil bli en rendyrket tyggetablettfabrikk med en oppgradering over de neste par årene med investeringer på ca. 110 mill. kr. Fabrikken i Oslo vil bli nedlagt med en gradvis nedtrapping over tre år. Nærings- og handelsdepartementet vurderer om de endringer som har skjedd i Nycomed Pharmas norske virksomhet, er et brudd på godkjennelsen som ble gitt i august 1999. I denne sammenheng er det avgjørende å få avklart om godkjennelsen ble gitt på grunnlag av uriktige eller ufullstendige opplysninger, eller at nærmere prøving ble unnlatt av samme grunn, jf. ervervsloven § 20. Av loven framgår det at dersom det viser seg at godkjenninga skyldes uriktige eller ufullstendige opplysninger, eller at prøving er unnlatt av samme grunn, kan departementet pålegge erververen å avhende de eierandeler og aktiva som det meldepliktige ervervet omfattet. Jeg noterer meg at representanten Lund viser til at de ansatte hevder at det er gitt uriktige eller ufullstendige opplysninger, og at det skulle være tilstrekkelig til å trekke godkjenninga tilbake. Ervervslovens bestemmelser om å pålegge erververen å avhende eierandeler, forutsetter imidlertid at det må kunne påvises at erverver faktisk gav uriktige eller ufullstendige opplysninger om sine planer da ervervsmeldinga var til behandling. Det stilles strenge beviskrav her. De ansattes synspunkter inngår som en del av bevisvurderinga, men også andre forhold må vurderes i denne sammenhengen. Det har vært avholdt flere møter med ledelsen i selskapet, og Nærings- og handelsdepartementet har hatt jevnlig kontakt med representanter for de ansatte. I tillegg har departementet bedt om og fått oversendt et omfattende skriftlig materiale om bakgrunnen for og begrunnelsen for de beslutninger som er tatt. Behandlinga av saka har tatt tid, bl.a. på grunn av innspill fra de ansatte som det har vært behov for å vurdere nærmere for å få en så grundig vurdering som mulig av saka. Departementet har faktisk hatt møter med de ansatte hele veien fram til nå. De ansatte har derfor hatt mulighet til å komme med sine synspunkter overfor departementet under hele behandlingsperioden. For alle de involverte parter er det uheldig at det fortsatt foreligger en uavklart situasjon i forhold til ervervsgodkjennelsen i 1999, og Nærings- og handelsdepartementet tar derfor sikte på å avgjøre saka i løpet av kort tid.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Som jeg sa i mitt første svar, er Nærings- og handelsdepartementet godt kjent med hva de ansatte mener, de ansatte har vært med i prosessen, og det har vært mange møter og samtaler. Jeg kan ikke si noe mer her og nå enn at det vil bli tatt en avgjørelse i denne saka i løpet av veldig kort tid.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Jeg har for så vidt ikke noe mer å tillegge enn at jeg kan forsikre om at saka blir gått veldig grundig gjennom i Nærings- og handelsdepartementet i forhold til de påstander som har blitt framsatt om uriktige eller ikke fullstendige opplysninger. Men jeg understreker også at bevisene må være ganske klare. Jeg kan imidlertid ikke si noe mer nå enn at vi er i dialog med de ansatte, som jeg har sagt, og det vil bli en avgjørelse i denne saka i løpet av veldig kort tid.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Stortinget bestemte ved behandling av St.prp. nr. 44 for 1998-99 at det var behov for en videre utredning av hvilke konsekvenser en grenseregulering vil ha for øyene Kvamsøy og Sandsøy, før det tas standpunkt til overflytting av Åram krins fra Sande til Vanylven kommune, jf. Innst. S. nr. 174 for 1998-99. På oppdrag fra departementet har fylkesmannen i Møre og Romsdal forberedt gjennomføringa av utredningsarbeidet. Senter for samfunnsforskning fikk den 5. oktober i år tilsagn fra departementet om å foreta utredninga. Denne skal vise konsekvenser for samhandling, levevilkår og kommunal tjenesteyting i krinsene Åram, Sandsøy og Kvamsøy ved en eventuell overflytting av Åram krins til Vanylven kommune. Senter for samfunnsforskning vil sluttføre prosjektet innen årsskiftet, og etter en høring av kommunene tar jeg sikte på å få en rask avgjørelse i saka. Jeg vil orientere Stortinget om beslutninga i kommuneøkonomiproposisjonen i mai neste år.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Jeg kan forsikre om at alle sider av saka vil bli vurdert før endelig beslutning fattes, og jeg kan også forsikre om at den avgjørelsen skal bli tatt så raskt det er praktisk mulig.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Jeg har nedsatt en hurtigarbeidende tverrdepartemental arbeidsgruppe som skal vurdere behovet for forenklinger og oppmjukinger av arbeidstillatelsesregelverket både på kort og lang sikt. Det er imidlertid viktig, tror jeg, å se de ulike sidene ved arbeidsmarkedspolitikken og innvandringspolitikken i sammenheng. Dersom det er aktuelt å gjennomføre tiltak som innebærer endringer i prinsippene for innvandringspolitikken eller bestemmelser i utlendingsloven, vil saka bli forelagt Stortinget på vanlig måte. En hovedregel og et grunnleggende prinsipp i utlendingsloven pr. i dag er at arbeidstillatelse må foreligge før innreise, jf. lovens § 6 fjerde ledd. Det betyr at en utlending må ha søkt tillatelse fra hjemlandet og fått innvilget tillatelse før innreise til Norge. Det er mange fornuftige hensyn som ligger bak denne regelen, men det er også mulig at regelen kan bidra til å hindre rekruttering av arbeidskraft. Arbeidsgruppa vil sjølsagt også vurdere behovet for justeringer i denne regelen. Utenlandske studenter som avslutter et lengre studium her, vil i mange tilfeller representere en fagutdannelse som Norge har bruk for. De anses som «spesialister». Hovedregelen om at utenlandsstudenter må oppholde seg fem år i hjemlandet før de kan få innvilget tillatelse som spesialist i Norge, ble justert sist vår for studenter som sjøl finansierer sine studier her. Bistandselementet og hensikten med at utenlandsstudentene skal gis relevant kompetansegivende utdanning som de skal kunne nyttiggjøre seg i sine hjemland, er ikke så framtredende for sjølfinansierende studenter som for de øvrige. Disse kan nå få arbeidstillatelse som spesialist etter fullførte studier, uten krav til karantenetid. Når det så gjelder de som får sine studier finansiert av norske midler, er hovedregelen fortsatt at de må være fem år i hjemlandet før de kan få arbeidstillatelse som spesialist her. Men dette går nå arbeidsgruppa gjennom, og Regjeringa vil sjølsagt på bakgrunn av det arbeidsgruppa kommer til å foreslå, ta stilling til det, og se på om det også på dette punktet er behov for en oppmjuking. Vi har ingen hjemmel for midlertidig å suspendere det eksisterende regelverket, verken for studenter eller andre utlendinger som ønsker tillatelse. Det gjelder også reglene om karantenetid. Men, som jeg har sagt, Regjeringa kommer til å gå gjennom dette meget raskt. Vi er i gang, og vi kommer til – i den grad det er nødvendig å gå til Stortinget med det – å komme tilbake til Stortinget i løpet av våren med noen forslag til oppmjukinger, justeringer eller eventuelt endringer av regelverk.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Som representanten Løvik sjøl sa, kan jeg ikke kommentere den spesielle enkeltsaken, men jeg tror nok at det på generelt grunnlag kan finnes – og det har jeg jo sett og hørt sjøl – en del eksempler på saker som virker litt firkanta på folk flest, og det må jeg si jeg har forståelse for. Derfor er jeg også enig i det som representanten Løvik og andre har tatt opp i mange sammenhenger, nemlig at vi har en skrikende mangel på arbeidskraft innenfor mange sektorer i Norge. Jeg tror heller ikke at vi greier å løse det bare ved hjelp av grep her hjemme, ved å få flere i jobb på ulikt vis, men at vi også er nødt til å åpne for å få noen flere hit fra andre land. Men det regelverket som fins, er der inntil vi lager et annet, enten gjennom lov og forskrift eller ved at man justerer praksis osv. Det er sjølsagt også slik at vi er nøye på å følge opp praktiseringa av det regelverket vi har. Men vi kan ikke gjøre noe annet enn å følge de lover og regler som også Stortinget har sluttet seg til. Men, som sagt, jeg er innstilt på å komme tilbake til Stortinget med noe på dette området i løpet av nær framtid.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Husbanken har flere ordninger som brukes til å finansiere kjøp av brukt bolig. De aktuelle ordningene er etableringslån og boligtilskudd som tildeles via kommunene, og kjøpslån som tildeles direkte fra Husbanken. Etableringslån og boligtilskudd er toppfinansieringsordninger som kan gå både til kjøp av brukt bolig og til oppføring av nye boliger. Etableringslån kan utgjøre opp til 90 pst. av kjøpesummen, mens boligtilskuddet vanligvis utgjør mellom 10 og 30 pst. Kjøpslån er et grunnlån som utelukkende går til kjøp av brukt, sjøleid bolig, og som utgjør opp til 80 pst. av lånegrunnlaget. Når det gjelder etableringslån, går to tredjedeler av utlånene til kjøp av brukt bolig. Dette mener jeg er gode og treffsikre ordninger som bidrar til å lette boligfinansieringa for ungdom spesielt, men også for enslige forsørgere, sosialt vanskeligstilte og andre med lav inntekt eller liten egenkapital. I mange tilfeller samarbeider Husbanken og kommunene om finansieringspakker der Husbanken sørger for grunnfinansieringa med kjøpslån og kommunene sørger for toppfinansieringa med etableringslån og eventuelt boligtilskudd. På denne måten kan boligsøkeren rett og slett få fullfinansiert boligen med husbankmidler. Etableringslån og kjøpslån har blitt prioritert innenfor Husbankens lånerammer de siste årene, og fra 1996 til 1999 økte Husbankens utlån av etableringslån og kjøpslån fra 1,6 milliarder kr, eller 18 pst. av ramma, til 2,7 milliarder kr, eller 30 pst. av ramma. I 1999 var det om lag 8 100 husstander som fikk etableringslån, 2 300 husstander fikk kjøpslån og om lag 1 500 husstander fikk boligtilskudd til etablering i egen eierbolig. Av disse husstandene er svært mange unge førstegangsetablerere. Disse tallene viser etter min mening at Husbanken i stor grad er en bank for førstegangsetablerere, eller en såkalt førstehjemsbank. Regjeringa ønsker å gå videre i denne retninga ved å videreutvikle virkemidlene slik at de når enda flere førstegangsetablerere. Jeg viser i den forbindelse til tiltakspakken «En solidarisk boligpolitikk», som jeg har lagt fram. Med økninga i låneramma på 2 milliarder kr som Regjeringa har foreslått, og Stortinget har sluttet seg til, kan Husbanken satse enda mer på etableringslån og kjøpslån og bl.a. godta høyere kostnader og dermed øke låneutmålinga. Jeg har som mål at opp til 50 pst. flere enn de 8 000 som i dag får etableringslån, skal få slikt lån. Jeg ønsker også å lempe på behovsprøvinga. Dessuten vil jeg åpne for at kommunene kan fullfinansiere boliger med etableringslån, dvs. at 90 pst.-regelen oppheves. Regjeringas forslag om også å øke tilsagnsramma for boligtilskuddet med 152 mill. kr vil sammen med en satsing på etableringslån og kjøpslån styrke kommunenes muligheter til å gi unge og vanskeligstilte med svak økonomi tilbud om lån, tilskudd og boligløsninger som er tilpasset deres boligbehov og økonomiske evne.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Det er ikke slik at det er noe forbud om en er skilt eller enslig, mot å benytte seg av de ordninger som Husbanken har, hvis en ellers kommer inn under de kriterier som gjelder. Et av kriteriene er at en har låg inntekt, men det er klart at dette vil bli vurdert i hvert enkelt tilfelle. Men en forsøker å nå så mange som mulig av vanlige folk og de med dårlig betalingsevne gjennom de ordninger som Husbanken har. Jeg mener som sagt at gjennom det som Regjeringa har foreslått og Stortinget har sluttet seg til, vil flere få mulighet til å kunne få fra den ordninga for neste år.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
Når utlendinger får et avslag som innebærer at de må reise ut, plikter de å forlate Norge frivillig. Reiser de ut frivillig, kommer de ikke opp i situasjoner som gjør det nødvendig for politiet å pågripe dem. Det følger ellers av loven at politiet ikke bare har rett, men også en plikt til å pågripe utlendinger som ikke har forlatt landet frivillig i henhold til et endelig vedtak. Når utlendinger blir pågrepet av politiet som følge av at de ikke har forlatt riket, vekker dette ofte sterke følelser og reaksjoner. Politiet må sjølsagt utøve skjønn for hvordan pågripelsen skal skje, slik at den blir minst mulig belastende for de aktuelle personene. Tidvis hender det imidlertid at det av ulike grunner er nødvendig f.eks. å benytte håndjern i forbindelse med en pågripelse, f.eks. for å hindre sjølbeskadigende handlinger eller når personene blir svært urolige. Dette har politiet lov til, men også her må det foretas en konkret forholdsmessighetsvurdering. Jeg kan av hensyn til taushetsplikten ikke gi en detaljert redegjørelse for den konkrete saken det her er vist til. Jeg kan imidlertid opplyse at familien har fått sin sak vurdert tre ganger i Justisdepartementet og én gang av Utlendingsdirektoratet. De fikk siste avslag i august i år, men reiste ikke ut. I stedet ble det fremmet nok en omgjøringsbegjæring som ikke ble tatt til følge, og politiet ble på nytt bedt om å iverksette uttransportering. Pågripelsen kan således ikke sies å ha vært fullstendig uventet for familien. Når det gjelder det forhold at et av familiemedlemmene ble pågrepet på sjukehus, understreker jeg at dette bare kan skje etter samråd med ansvarlig medisinsk personell på sjukehuset. Familiemedlemmet ble også påsatt håndjern i en kort periode, mens de medisinsk ansvarlige var til stede. Håndjernene var tatt av da vedkommende ble kjørt til flyplassen. Politiet må vurdere situasjonen i hvert enkelt tilfelle og også stå for den politifaglige vurderinga. Det er vanskelig for meg å kunne vurdere det i hvert enkelt tilfelle, og det skjønnet mener jeg at politiet må stå for.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-11-29:
På grunn av taushetsplikten kan jeg ikke si noe mer om den konkrete saken. Men jeg må si at når politiet skal pågripe folk som skal sendes ut fordi de ikke har reist frivillig, som de egentlig plikter å gjøre når de har fått et avslag på vedtak om å få bli i landet vårt, er det klart at politiet skal gjøre det på en så skånsom måte som mulig av hensyn til dem det gjelder. Men det er veldig vanskelig for meg å ha en detaljert håndbok eller retningslinjer utover det vi allerede har, fordi sakene er så forskjellige i hvert enkelt tilfelle. Jeg tror også det er viktig å si at det ikke alltid er den framstillinga som kommer fram i media eller andre steder, som nødvendigvis er den riktige framstillinga. Det gjør saka også litt vanskelig for oss som representerer den andre sida, når vi ikke kan si det slik som vi kjenner saka. Men poenget er at det er politiet som etter min mening må foreta den politifaglige vurderinga i hvert enkelt tilfelle, og det er vanskelig for meg å overprøve det, fordi det er så forskjellig fra sak til sak.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-11-29:
Eg vil stille kommunal- og regionalministeren følgjande spørsmål: «Kva tid kan ein vente ei avgjerd i saka om Åram krins skal flyttast til Vanylven kommune eller framleis skal vere ein del av Sande kommune?»
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-11-29:
Eg takkar statsråden for svaret. Det statsråden seier skal vere ei rask avgjerd, er med andre ord i løpet av mars/april, når ho skal orientere Stortinget i mai om si avgjerd. Dersom Åram blir flytta, vil statsråden då vurdere om det skal haldast nyval i Vanylven, kanskje også i Sande, og om det eventuelt kan gjerast i samband med stortingsvalet som skal haldast i september? For Åram krins blir truleg på ein måte utan politisk verksemd dersom dei blir flytta til Vanylven, og kanskje likeså om ein del av dei blir i Sande.