trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-01-31:
Fra min side vil jeg gjerne fastholde at det som her er kommet fram, er flisespikkeri. Det som må være viktig, er å få et regelverk som ivaretar produktkvalitet på en tilfredsstillende måte, og at ikke norske myndigheter aksepterer at man skal legge seg på et detaljeringsnivå som nærmest gjør det umulig å få godkjent norske produksjonslokaler og norske anlegg, slik det kan synes som om man her har problemer med. Mitt avslutningsspørsmål blir derfor: Vil utenriksministeren følge opp dette spørsmålet tett for å sørge for at vi har et regelverk som det er mulig å overholde for norske aktører innenfor bransjen?
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-01-31:
Jeg er enig med representanten Enoksen i at slik saken er framstilt i artikkelen i Aftenposten, virker den urimelig. Norge har akseptert å innføre EUs strenge kontroll med fisk og fiskeprodukter fra land utenfor EØS-området for å sikre trygg sjømat. Vi har derved oppnådd at det ikke foretas veterinær grensekontroll ved eksport av norsk sjømat til EU. Norsk sjømatnæring unngår på denne måten forsinkende prosedyrer og omveier. Fiskeridirektoratets kontrollører skal utføre veterinær grensekontroll på alle partier med fisk som innføres fra tredjeland. EFTAs overvåkingsorgan – ESA – har akseptert at slik fisk fortsatt skal kunne leveres direkte til norske fiskerivirksomheter, dersom virksomheten selv innreder et såkalt kontrollsenter som tilfredsstiller EØS-kravene. For å få godkjent et slikt kontrollsenter skal det finnes visse rom og fasiliteter for Fiskeridirektoratets kontrollører. EØS-reglene for slike kontrollsentre har til nå vært uavklarte. Dette førte til at ESA innledningsvis praktiserte kravene mindre strengt i Norge enn EUs kontrollorgan gjorde i EU. Dersom regelverket ikke praktiseres på samme måte i EFTA/EØS-landene som i EU, vil vi kunne risikere at EU gjeninnfører veterinær grensekontroll mot Norge. Det virker som om ESA har skjerpet kravene noe for å unngå forskjellsbehandling mellom ulike land i EØS-området. Det er ikke aktuelt for Norge å kreve mindre streng veterinær kontroll enn i øvrige EØS-land. Dette ville kunne reise tvil om mattryggheten og derved skade norsk sjømatindustri. Etter en ESA-inspeksjon i februar i fjor konkluderte ESA med at åtte kontrollsentre ved norske sjømatvirksomheter måtte stenges. Norske myndigheter motsatte seg at tre av disse ble stengt, fordi man mente at ESA ikke hadde angitt gode nok faglige grunner for stenging. For Lofotterminalens kontrollsenter ble det imidlertid i ESA-rapporten listet en rekke konkrete mangler, slik at norske myndigheter vanskelig kunne argumentere mot stenging av dette senteret. Fra årsskiftet fikk Fiskeridirektoratet for øvrig myndighet til på egen hånd å godkjenne en del kontrollsentre. Dette vil kunne redusere godkjenningstiden bl.a. for Lofotterminalens vedkommende, når forholdene ved dette kontrollsenteret igjen er brakt i orden.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-01-31:
Jeg kjenner ikke til alle de tilfellene som Enoksen nå nevnte. Det jeg kan si, er at det ikke bare var dusj for kvinner det var snakk om, men det var listet opp seks punkter etter inspeksjonen ved Lofotterminalen. Jeg må si at det må være bedre nå å få gjort noe med de seks punktene enn å lage en stor prosedyre av det med fare for at vi får andre problemer i forhold til ESA. Denne listen på seks punkter skulle ikke være så veldig vanskelig å få rettet opp.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-01-31:
Det har vi for så vidt også gjort, i og med at vi ikke har akseptert tre av de klagene som kom. Men når man tar opp Lofotterminalen konkret, bør man gå inn på disse punktene. Og det er ikke bare flisespikkeri – et av punktene var f.eks. at det kun var lagerrom for frosne varer og ikke andre varer. Det er jo ganske viktig at man har ordentlig lagerrom for varene som en skal kontrollere. Siden Enoksen har vært veldig opptatt av matsikkerhet, går jeg ut fra at det også gjelder fisk, og ikke bare landbruksvarer. Så vi har ikke funnet at man kunne gå så konkret inn i akkurat denne saken som Enoksen har gjort, men når det gjelder andre forhold, har vi ment at det har vært flisespikkeri.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-01-31:
I de utredninger av dette spørsmålet som hittil er foretatt, har man kommet til at en utvidelse av det norske territorialfarvannet fra fire til tolv nautiske mil særlig vil kunne ha betydning i miljøsammenheng og for sikkerheten til sjøs. De miljøverntiltak man i dag har hjemmel for å iverksette i territorialfarvannet – innenfor rammen av retten til «uskyldig gjennomfart» – vil da kunne håndheves i et større område, lenger ute fra kysten. En utvidelse vil også gi bedre muligheter for kontroll av utenlandske skip og for å anvende norsk lovgivning i bestrebelsene på å bevare det marine miljø og å hindre forurensning. Åpning for norsk suverenitetshevdelse i et geografisk større område bedrer også muligheten for å gripe inn tidligere ved overtredelse av norsk lovgivning. Mulighet for håndhevelse overfor utenlandske skip – også i området mellom fire og tolv nautiske mil – vil bl.a. kunne være en fordel der det foreligger skjellig grunn til mistanke om at et skip i territorialfarvannet har foretatt ulovlige utslipp, f.eks. av olje. I slike tilfeller vil et territorialfarvann på bare fire nautiske mil medføre at skipet raskt vil kunne befinne seg utenfor norsk jurisdiksjonsområde, noe som i praksis ofte innebærer at norske myndigheter er avskåret fra å gripe inn. Retten til uskyldig gjennomfart er for øvrig ikke til hinder for at det etableres påbudte seilingsleder og trafikkseparasjonssystemer i territorialfarvannet, uansett om dette er på fire eller tolv nautiske mil. En utvidelse åpner for å innføre påbudte seilingsleder ut til tolv nautiske mil fra kysten for skip som utgjør en potensiell forurensingsfare. Det vil etter folkeretten kunne kreves at tankskip, atomdrevne skip og skip lastet med kjernefysiske eller andre stoffer som i seg selv er farlige eller skadelige, pålegges å begrense sin gjennomfart til slike skipsleder. La meg imidlertid få understreke at en utvidelse av sjøterritoriet fra fire til tolv nautiske mil i seg selv ikke vil løse alle problemer. Det vesentlige vil fortsatt være innholdet i den lovgivningen som eventuelt kan gjøres gjeldende overfor skipsfarten. En ny vurdering av utvidelsesspørsmålet forutsetter derfor en gjennomgang og sannsynligvis oppdatering av lovgivningen i samsvar med internasjonale standarder.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-01-31:
Nå gikk jo dette spørsmålet over til å dreie seg om noe helt annet enn det spørsmålet opprinnelig gjorde. Spørsmålet til meg dreier seg om territorialfarvannet. Det er det jeg håndterer, og jeg har svart på hvilke positive sider en utvidelse av det kan ha. Men når det gjelder den totale beredskapen, har selvfølgelig Regjeringen en samlet oversikt over det. For øvrig svarte miljøvernministeren på det i et tidligere spørsmål. Regjeringen ser nå på hvordan statens samlede ressurser kan utnyttes enda bedre, slik at vi får en mest mulig operativ og effektiv beredskap. Jeg viser også til hva miljøvernministeren sa, at vi for øvrig har en rimelig operativ og effektiv beredskap, men den kan selvfølgelig gjøres bedre, også innenfor en utvidelse av territorialfarvannet og eventuelt med ny norsk lovgivning tilpasset internasjonale standarder.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-01-31:
Stortinget er sikkert klar over at det er utenriksministeren som håndterer spørsmålet om utvidelse av norsk territorialfarvann. Derfor er jeg her for å svare på det. Når det gjelder det spørsmålet som nå kom, skal jeg ikke gå for mye inn på det, men man kan jo spørre foregående regjering om hvorfor det ikke er tatt opp tidligere. Jeg konstaterer at det nå er behov for å ta det opp, og det er akkurat det vi gjør.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-01-31:
Jeg har følgende spørsmål til forsvarsministeren: «Forsvarsministeren har informert Stortinget om at kystradarkjeden bidrar til den generelle sjøovervåkingen slik at forsvarskommandoene skal kunne danne seg et bilde av aktiviteten, og på den måte prioritere tilstedeværelsen av fartøy etter behov. Vi er nå blitt informert om at Forsvaret nå, på grunn av omstillingen, må konsentrere investeringene sine om dets kjerneområder. Er det slik å forstå at overvåking av våre sjøområder ikke er å anse som en kjerneoppgave for Forsvaret?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-01-31:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg forstår av ministerens svar at vi kan enes om at maritim overvåking er et vesentlig grunnlag for Forsvarets utførelse av pålagte oppdrag. For to uker siden ble forsvarsministeren forespurt om hva som var årsaken til de avvikende forklaringer fra Forsvarsdepartementet og Forsvarskommando Nord-Norge. Ministeren viste da til at det ikke kan settes lit til uttalelser gitt av en lokal orlogskaptein. Jeg vil minne om at denne lokale orlogskapteinen gav disse uttalelsene i en offisiell sjøforklaring. Samme dag framgår det også i VG at Forsvarskommandoens system inneholder samme tekniske kapasiteter som Kystverkets trafikkovervåkingssystem. Er det slik å forstå at ministeren fortsatt er uenig med Forsvarskommandoen om hvilke ressurser Forsvarskommandoen har tilgjengelig?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2001-01-31:
Jeg takker igjen for svaret. Til slutt har jeg et par korte spørsmål. Hva er årsaken til at det fram til i dag har kommet sprikende svar på de spørsmål som er stilt vedrørende Forsvarets evne til å overvåke trafikken utover kysten og varsle de berørte myndigheter som er nødvendig? Kan det skyldes misforståelse av begrepene trafikkovervåking som faller inn under Kystverkets ansvarsområde, og maritim overvåking eller kystovervåking som ministeren selv har uttalt er Forsvarets oppgave? Eller skyldes det kun bekymringen for at Forsvaret vil tilføres nye oppgaver i en allerede trengt økonomisk situasjon? I forbindelse med situasjonen i Kosovo har vi gjennom media blitt informert om mangelfull beredskap knyttet til Forsvarets engasjement i Kosovo. Er det i flere enn disse to sakene at Stortinget ikke er blitt informert gjennom annet enn media?
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-01-31:
Kystovervåking er og vil forbli en sentral oppgave for Forsvaret. Overvåkingen av våre meget store maritime interesseområder er meget krevende. Til dette bruker Forsvaret betydelige ressurser. Tilstedeværelse med fartøyer fra hele Sjøforsvaret spiller en viktig rolle i denne sammenhengen. Luftforsvarets maritime patruljefly, helikoptre om bord i kystvaktfartøyer og innleide fly for Kystvakten bidrar også i betydelig grad til å gi en oversikt over aktiviteten i våre havområder og langs kysten. Videre får forsvarskommandoene viktig informasjon fra radaranlegg og satellittbilder. I tillegg til de nevnte virkemidlene har vi en mer passiv overvåking gjennom Forsvarets kystovervåkingssystem, COSS, som bl.a. baserer seg på meldinger fra fartøyer og annen egenrapportering. Kystradaren er med andre ord bare ett element i overvåkingen. Til sammen bidrar disse kildene til at forsvarskommandoene kan etablere et oversiktsbilde av aktiviteten i sjøterritoriet og utover, og på dette grunnlaget utføre sine overordnede oppgaver innenfor suverenitetshevdelse og krisehåndtering. Som jeg sa i svaret mitt i spørretimen 17. januar, nærmer kystradarkjeden i Sør-Norge seg slutten av sin levealder, mens kjeden i nord er i langt bedre stand. Det vil derfor være nødvendig å vurdere en fornyelse av radarsystemene. Kystradarene ble etablert i en tid med helt andre sikkerhetspolitiske rammebetingelser. NATO har også bidratt betydelig til finansiering av radarene. I dagens sikkerhetspolitiske situasjon er det militære operative behovet for denne typen overvåking redusert. Investeringer i ny kystradarkjede må naturligvis vurderes opp mot andre operative behov og mot de andre elementene som også bidrar til overvåking av havområdene, samt hvordan disse eventuelt kan utnyttes bedre. Forsvarets evne til å håndtere suverenitet og drive krisehåndtering vil i framtiden være minst like viktig som i dag. En god maritim overvåking og ikke minst hensiktsmessige varslingssystemer i forbindelse med ulykker står nå i fokus for det samordningsarbeidet som miljøvernministeren nylig har tatt initiativet til, og der flere departementer nå er engasjert, noe hun for øvrig også berørte i sitt svar på et spørsmål i spørretimen tidligere i dag.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-01-31:
Nei, det tror jeg ikke. Jeg har iallfall ikke noe grunnlag for å si ja til det. Det jeg svarte på, var at det faktum at en lokal offiser i Forsvaret sier hva han kan bruke sin kapasitet til, ikke nødvendigvis betyr at han skal bruke sin kapasitet til det. Han er underlagt en kommandokjede i Forsvaret som består i at det ikke er han selv som beskriver sine arbeidsoppgaver. Det er andre som bestemmer det. Jeg tar et visst forbehold i retning av å si at fordi Sjøforsvaret har mye befal og fordi Kystvakten har mye befal, kan de settes inn akkurat der hvor vedkommende kaptein ønsker å sette dem inn. De må være del i et system, og i denne sammenhengen må også kystovervåkningen finne sin plass blant Sjøforsvarets øvrige oppgaver. Ikke noe av det han har sagt, er galt, men beskrivelsen av offiserenes oppgaver totalt sett i Forsvaret er ikke overlatt til den enkelte kaptein.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-01-31:
Jeg skjønner ikke helt hva representanten mener med tilleggsspørsmålet. Men det er selvsagt slik at det er et veldig bredt behov når det gjelder kystovervåkning, hvor mange departementer og mange etater må bidra. Gjennom de møtene jeg har hatt med statsråder som håndterer beslektede områder, har vi ikke funnet noe grunnlag for noen misforståelser eller sprikende forklaringer. Det er snakk om å samordne eksisterende ressurser bedre for å få mer ut av det. Noe mer konflikt og krise enn det er det ikke. Det er ikke noen sprikende oppfatninger på dette området, men det er spørsmål om å samordne ressursene bedre ut fra de ressurser som vi har. Så enkelt er det. Det er ingen mystikk, det er ikke noe som skal oppklares. Det er snakk om et spatak for å få en bedre utnyttelse av ressursene.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-01-31:
Opplysningene som er framkommet den seineste tid, er alarmerende, og Forsvaret vil gjøre sitt ytterste for å bringe de faktiske forhold på det rene. Jeg kan forsikre at Forsvaret ønsker å komme til bunns i denne saken og gjøre alt som er nødvendig for å sikre et godt og trygt arbeidsmiljø i framtiden. Sjøforsvaret er nå i full gang med å granske de konkrete sakene ved Rødbergodden og Meløyvær fort. Arbeidet med å skaffe alle nødvendige data og kvalitetssikre disse vil imidlertid ta noe tid. Det er i en sak som denne viktig å forsikre seg om at man får fram alle opplysninger av betydning før det trekkes konklusjoner. Det vil også være nødvendig å trekke på ekstern og habil kompetanse. De etterlatte vil få melding om det arbeidet som nå er igangsatt. Sjøforsvaret vil også igangsette et større pilotprosjekt som består av en arbeidsmiljøkartlegging, for å framskaffe tilstrekkelige datamengder til å belyse en eventuell sammenheng mellom arbeidsmiljø og sykdom. Denne undersøkelsen vil ikke bare dreie seg om kreft, men skal også fange opp andre helseproblemer som ansatte i Sjøforsvaret kan ha pådratt seg som følge av tjenesten. Både Kreftregisteret og Seksjon for arbeidsmedisin ved Universitetet i Bergen har sagt seg villig til å delta i dette arbeidet. Hvilke tiltak som deretter vil bli igangsatt, er avhengig av hva undersøkelsene vil avdekke. Forslag til hvorledes saken skal håndteres når de faktiske forhold er brakt på det rene, er til løpende vurdering. Jeg kan derfor ikke nå gi et mer konkret svar med hensyn til hva slags oppfølging som kan bli aktuelt. Men det bør ikke herske noen tvil om at Forsvaret ønsker full åpenhet i saken, og at berørt personell vil få nødvendig informasjon når fakta foreligger.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-01-31:
Ja, det finner jeg naturlig. Jeg er glad for at representanten er fornøyd med svaret så langt. Det er klart at veldig mye nå ligger i den videre oppfølging. Jeg har god grunn til å tro at Sjøforsvaret, som også representanten med rette gav komplimenter for håndteringen så langt, sammen med berørte faginstanser, medisinsk og ellers, har et seriøst arbeid på gang som vil fungere etter hensikten, slik at vi får kartlagt denne situasjonen best mulig.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2001-01-31:
Jeg ønsker å stille arbeids- og administrasjonsministeren følgende spørsmål: «I forbindelse med bygging av nytt Rikshospital ble det brukt 15 mill. kroner til kunstnerisk utsmykking. Dessverre ble flere av utsmykkingene stående tilbake i det gamle sykehuset. Hvorfor ble det ikke brukt anslagsvis 200 000 kroner av denne summen for å få flyttet med disse og derved få en bedre utnyttelse av pengene?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2001-01-31:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg tolker positivt i sakens anledning, ved at statsråden, da han ble kjent med saken, bad om en nærmere redegjørelse. Jeg takker også for det positive i dette svaret. Jeg vet ikke hva dette kunstverket er verdt i kroner og øre, men jeg er helt sikker på at det har vært en betydelig verdiøkning, og at verdien er stor i forhold til det det koster å flytte det. I tillegg er dette et kunstverk som er veldig tidstypisk, både i uttrykk og når det gjelder teknikk, og absolutt bevaringsverdig av den grunn. Jeg ser også i svaret til statsråden at han heller ikke ser bort fra at det kan være private som kommer på banen og overtar dette. Det synes jeg også er greit. Det viktigste er jo at disse kunstverkene blir tatt vare på for ettertiden. Men tilbake til selve spørsmålet – det handler jo om statens bruk av offentlige midler. Her kunne man altså fått mye utsmykning for en relativt rimelig pris.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2001-01-31:
Jeg takker statsråden for et positivt svar.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-01-31:
Før jeg svarer konkret på representanten Bredvolds spørsmål, vil jeg bare kort få minne om at både omfang og innhold av kunsten i det nye Rikshospitalet ble planlagt og besluttet i et eget utsmykkingsutvalg. Totalt sett er det også et stort mangfold i kunsten på det nye Rikshospitalet – noe som samsvarer godt med byggets karakter. Det er preget av arealer av høyst ulik størrelse, utforming og funksjon. Hva så med den betydelige kunstsamlingen fra det gamle Rikshospitalet? Ved flyttingen fra det gamle sykehuset ble det meste av den eldre kunsten tatt med til det nye Rikshospitalet, men ikke alt. Representanten Bredvold viser til at det nå foreligger et anslag på ca. 200 000 kr for demontering av et stort gjenværende kunstverk, og mener at dette er et relativt beskjedent beløp, sett i forhold til de 15 mill. kr som totalt er brukt til kunstnerisk utsmykking av det nye Rikshospitalet. Jeg ble først kjent med saken medio januar og bad umiddelbart om en nærmere redegjørelse fra Statsbygg. I sitt svar peker Statsbygg på bl.a. at de i forbindelse med prosjektet Pilestredet Park har vært behjelpelig med å få registrert og vurdert gjenværende kunstverk. Noe er allerede tatt vare på, mens noe er vurdert som vanskelig og meget kostbart å ta ned for lagring. Slik jeg forstår redegjørelsen fra Statsbygg, har dette bl.a. vært tilfellet med den aktuelle glassutsmykkingen av billedkunstneren Finn Christensen. Skulle det nå bli aktuelt å endre tidligere beslutning, kan Statsbygg selvfølgelig være behjelpelig med å gjennomføre en akseptabel håndtering av den aktuelle utsmykkingen. Dette vil imidlertid etter Statsbyggs oppfatning kreve at nødvendige midler blir stilt til disposisjon for formålet. Jeg finner svaret fra Statsbygg oppløftende og mener som representanten Bredvold at det ville være beklagelig om dette kunstverket skulle gå tapt på grunn av mangel på penger. I utgangspunktet er jeg derfor innstilt på at staten skal gi et positivt økonomisk bidrag for å få løst denne saken på en fornuftig måte. Jeg vil likevel få minne om at alle forslag til løsning som innebærer eventuell flytting og gjenoppføring på det nye Rikshospitalet, må forelegges og drøftes med Rikshospitalets ledelse, før det kan tas en endelig beslutning i den retning. Jeg vil selvsagt heller ikke motsette meg en eventuell løsning basert på private initiativer, såfremt disse bidrar til at kunstverket blir bevart på en måte som kan komme allmennheten til gode også i framtiden.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-01-31:
De 15 mill. kr som ble satt av til kunstnerisk utsmykking av det nye Rikshospitalet, er blitt brukt og fordelt av utsmykkingsutvalget. Der har ikke dette kunstverket vært prioritert. Jeg tror vi skal ha slik respekt for utsmykkingsutvalgets arbeid at vi lar det stå. Så får vi prøve å løse den gjenstående utfordringen på best mulig måte, både av hensyn til den verdi kunstverket har i seg selv som kunstverk, og kanskje også for å bidra til ytterligere utsmykking, enten av det nye Rikshospitalet, en annen statlig institusjon eller private institusjoner. Vi skal iallfall være positive til å forsøke å bidra til en fornuftig løsning.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-01-31:
Regjeringen arbeider for tiden med spørsmålet om valg av løsninger på oppgavefordelingen mellom forvaltningsnivåene. Målet for dette arbeidet er å bidra til en god og effektiv forvaltning, der vi gradvis kan overføre ressurser fra administrasjon til tjenesteyting. Et annet viktig mål er å styrke kommunene som politisk institusjon og tjenesteprodusent ved å gi kommunene større handlingsrom og flere oppgaver. Dette arbeidet er et viktig ledd i Regjeringens fornyelsesprogram. Regjeringen vil legge fram en stortingsmelding om saken i vår og dermed invitere Stortinget til en bred debatt om så vel oppgavefordeling som samarbeidsformer mellom forvaltningsnivåene. Et av spørsmålene som melder seg i denne sammenhengen, vil være hvordan staten organiserer sin virksomhet på det regionale nivået. Staten har en betydelig virksomhet på dette nivået. Uansett framtidig oppgavefordeling mellom kommuner, fylkeskommuner og staten, må vi sørge for at denne organiseringen skjer på en fornuftig måte. Det er viktig med en god intern statlig samordning. Samtidig må statens forhold til kommunesektoren gi grunnlag for god dialog og samhandling. Det er riktig at statlige etater tenker noe ulikt om sin regionale struktur. Samtidig må vi erkjenne at etatenes arbeidsoppgaver er forskjellige, og at de har ulike behov for tilstedeværelse på regionalt nivå. Mens enkelte etater vil være tjent med større regionale enheter enn dagens fylkesinndeling, vil andre ha motsatt behov. Det finnes ingen enkle og generelle løsninger her. Det er nødvendig å bygge organiseringen på noen prinsipper. Jeg er av den oppfatningen at et viktig prinsipp må være at de regionale statlige etatene skal følge den til enhver tid gjeldende fylkesinndeling. Hensynet til f.eks. samordning av statlig politikk vis-à-vis kommunesektoren tilsier dette. Jeg tror likevel det vil være uklokt å presse flest mulig av de regionale statsetater inn i én felles løsning. Men samtidig er jeg sikker på at statsetater som har betydelig innbyrdes kontakt og likeartede oppgaver som i stor grad er rettet mot kommunene, må samkjøre sin virksomhet mye bedre enn i dag. Jeg tror det vil være mye å tjene på dette, ikke minst for kommunene. Arbeidet med denne saken er en prioritert oppgave og vil i første omgang bli fulgt opp ved en grundig gjennomgang av den regionale statsforvaltning. Staten må her gå foran i fornyelsesarbeidet og vise vilje til å rydde opp i eget hus.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-01-31:
Jeg kan forsikre representanten om at Regjeringen vil fatte beslutning på bakgrunn av en helhetlig vurdering der samfunnet og brukernes beste blir lagt til grunn for de beslutninger som tas. Mye av det som skal bli den fremtidige utvikling på det regionale nivået, forholdet mellom de ulike forvaltningsnivåene, vil nettopp bli bestemt gjennom den stortingsmelding som vil legges fram for Stortinget om oppgavefordeling. Så vil man som et resultat av den prosessen komme til den endelige organisering av de statlige etater. Man må akseptere at det pågår prosesser, utredninger og diskusjoner om fremtiden også i de statlige etatene, men jeg kan forsikre representanten om at her skal det ikke bli fattet noen endelige beslutninger før Stortinget har hatt anledning til å si sitt om den endelige oppgavefordeling mellom forvaltningsnivåene i Norge.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-01-31:
Grunnlaget for den fremtidige oppgavefordeling må være brukernes behov. Det må være retningsgivende for kommune, for fylke og for stat når man skal planlegge den fremtidige forvaltningen. Hvordan skal vi gjennom forvaltningen få til best mulig tjenesteproduksjon for brukerne? Så må svaret på det være avgjørende for hvilken organisering vi i fremtiden treffer avgjørelse om. Jeg er klar over at noen av de disposisjoner som kommer til å bli nødvendig å foreslå, vil bety at staten på den andre siden også må være villig til å flytte ut virksomheter. Det er et problem som Regjeringen er meget opptatt av, og som alle departementer vil søke å gjennomføre i samarbeid med hverandre.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-01-31:
Det er riktig at Tollvesenets kontrollstatistikk over beslaglagte kjøttvarer er stigende. I 1998 beslagla Tollvesenet over 31 tonn kjøttvarer på grensen, i 1999 over 55 tonn og i 2000 over 67 tonn. Tollvesenets virksomhetskontroller har i tillegg til dette også avdekket et ikke ubetydelig omfang av kjøttsmugling. Tollvesenet er oppmerksomme på den negative utviklingen og bruker derfor stadig mer ressurser på å avdekke kjøttsmugling. Risikoen for utvikling av Creutzfeldt-Jakobs syndrom etter å ha spist kjøtt infisert av kugalskap, er noe Regjeringen ser meget alvorlig på. Også risikoen for andre sykdommer, som f.eks. salmonella, og ikke minst den betydelige avgiftsunndragelsen tilsier at avdekking av kjøttsmugling blir en viktig og prioritert oppgave for Tollvesenet i tiden fremover. I denne forbindelse vil jeg nevne at Finansdepartementet for tiden vurderer et forslag om generelt å heve strafferammene for smugling. Jeg vil også understreke at Tollvesenet vil fortsette sitt samarbeid med bransjen og andre etater som politi, Skattedirektoratet og Statens næringsmiddeltilsyn som ledd i bekjempelse av smuglingen. Jeg kan i tillegg til det få føye til at jeg forstår ikke hvilken etisk standard de restaurantene har, som videreselger til forbrukerne kjøtt som de beviselig vet er smuglet inn og ikke kontrollert. De burde ikke ha anledning til å fortsette i sin virksomhet.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-01-31:
Selvsagt er det slik at all kontroll kan gjøres bedre, og alle myndigheter som har tilsynsmyndighet overfor disse bransjer, i tillegg til Toll- og avgiftsdirektoratet, er svært opptatt av å bedre sine tiltak. Men la meg få understreke at ingen statlige kontroll- og tilsynsvirksomheter kan overta det ansvaret den enkelte som innfører og videreselger dette produktet, har når de begår en slik kriminell handling. Så det er helt åpenbart at både strafferammer for slik smugling og oppfølging av dem som blir tatt for slik smugling, også må være et ledd i denne bekjempelsen. Det er de kriminelle som i utgangspunktet har skylden, ikke statens kontrollmyndighet.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-01-31:
Det var jo det jeg sa – vi skal jobbe videre med alle de kontroll- og tilsynsorganer vi har, for å bli bedre, slik at vi kan ivareta forbrukernes interesser best mulig. Forbrukerbevissthet er også noe som er nødvendig, men forbrukeren vil alltid være avhengig av de svarene som blir gitt. Og en kriminell som tar seg den frihet ikke bare å produsere, men også å servere muligens infisert mat, vil neppe gi det korrekte svaret på et spørsmål fra en forbruker.
Astri Wessel (Kristelig Folkeparti), 2001-01-31:
Jeg vil stille følgende spørsmål til arbeids- og administrasjonsministeren: «Regjeringen har satt i gang arbeidet med å modernisere offentlig sektor. Flere statlige etater gjennomgår sine oppgaver og sin struktur. Av den offentlige debatt går det fram at etatene tenker svært ulikt om den regionale struktur. Dette kan skape vansker for samarbeidet mellom statlige etater og mellom disse etatene og kommunene. Hvordan vil Regjeringen samordne den regionale organisering av de statlige etater?»
Astri Wessel (Kristelig Folkeparti), 2001-01-31:
Jeg takker for svaret. Jeg er enig i en del av de prinsipper og de mål som ministeren skisserer. Likevel vil jeg si at jeg er urolig i forhold til de prosesser som foregår, fordi jeg er redd for at det blir tatt beslutninger uten en helhetsvurdering. Jeg kjenner til at Planlovutvalget i dag legger fram sin delutredning, der de bl.a. sannsynligvis påpeker sterkt behovet for forpliktende regional planlegging. Jeg vet også, som ministeren påpekte, at det arbeides med en stortingsmelding angående oppgavefordeling mellom stat, kommune og fylkeskommune. Jeg vil gjerne understreke at det direkte folkevalgte nivået, fylkeskommunen i dag, bør ha ansvar for oppgaver som krever skjønn. I dag er flere av slike oppgaver lagt til fylkesmannen og statlige etater. Jeg har lyst til å spørre ministeren om det ikke ville være riktig og klokt å avvente Stortingets behandling av nevnte stortingsmelding før man gjennomfører grundige prosesser og foretar endringer også i de statlige etatene. Eller skal ikke Stortinget gis mulighet til å foreta en helhetsvurdering?
Astri Wessel (Kristelig Folkeparti), 2001-01-31:
Jeg takker for det svaret, det virket jo veldig klokt og riktig. Jeg vil likevel gjenta at jeg er urolig i forhold til de prosessene som foregår. Jeg ser at organisering av offentlig sektor og også av lokaldemokratiet rundt i landet er en side av det som er viktig for å få en utvikling over hele landet, og for å få til en god verdiskaping. I denne sammenhengen er det snakk om flytting av arbeidsplasser som krever kunnskap og kompetanse, og en nedlegging og samordning av offentlig sektor vil medføre at kanskje tiltrengt kompetanse blir flyttet fra distriktene. Jeg vil gjerne spørre om ikke en løsning kan være å legge ned en del direktorater og fordele de oppgavene som i dag er i direktoratene, til dagens fylkesledd.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-01-31:
Jeg har et spørsmål til arbeids- og administrasjonsministeren som svarer på vegne av finansministeren: «Årsstatistikken fra Østfold tolldistrikt viser en sterk økning i beslagene av kjøttvarer. På grunn av redusert kjøttforbruk i europeiske land med kugalskap, fristes kriminelle av store fortjenester ved å smugle ukontrollert risikokjøtt. Det anslås at 600 tonn ulovlig importert kjøtt konsumeres på norske spisesteder. Smuglerkjøttet kan være det som får kugalskapen til landet. Hvilket tiltak vil Regjeringen iverksette for å redusere kjøttsmuglingen?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-01-31:
Jeg takker statsråden for svaret. Dette med kugalskap gir nye utfordringer til alle vesteuropeiske land. Vi står overfor en helt ny situasjon, selv om Norge har et godt utgangspunkt. Jeg vil nok si at kontrollen av levende dyr er bra i Norge, men den kan sikkert forbedres den også. Vi har veterinæravtalen innenfor EØS, som gir en brukbar kontroll både på opprinnelsesstedet og på mottaksstedet, og vi har tredjelandsimport med grensekontroll osv. Men det er jo nå nettopp mulighet for økt smugling av kjøttvarer på grunn av at konsumpsjonen i enkelte land i Europa har blitt redusert med inntil 50 pst., og de som er kjeltringer, kan jo se et betydelig fortjenestepotensial i å dumpe slikt kjøtt, f.eks. i Norge. Dette er nye problemstillinger. Og de som er ute på restaurant, f.eks. her i Oslo, tror jo at de spiser rent kjøtt. Så hva vil man nå i tillegg gjøre for å bedre og øke den kontrollen?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-01-31:
Det er nok mye restaurantene selv kan gjøre, f.eks. å informere om hvor råvarene kommer fra. Kundene kan jo også bli litt mer kritiske og spørre om opphavet til det kjøttet de spiser. Men det mange sier, er at kontrollen i dag er for svak, og at de som ønsker å lure seg unna, veldig lett kan takle det på en måte som gjør det lett å slippe konsekvenser. Mener ikke statsråden at vi må jobbe videre med dette for å kunne oppnå en bedre avskrekkingseffekt for dem som ønsker å være kjeltringer – det kan være både smuglere og restauratører?
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2001-01-31:
Jeg vil stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Utlendingsnemnda ble etablert 1. januar 2001. Mange saker er oversendt fra Justisdepartementet og venter på en avgjørelse, blant annet saken til en kvinne i Valle. Hennes sak er grundig belyst gjennom lang tid og var lovet ferdig før nyttår. Når kan saken ventes ferdigbehandlet til beste for et lidende menneske?»
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2001-01-31:
Dette er ikke en hvilken som helst sak. Den har versert lenge. Det dreier seg om et lidende menneske i vårt land som ber om å få den hjelp hun vet nytter. Hun har tidligere fått behandling av en person fra Sri Lanka, men det må behandling til over lengre tid enn de tre månedene som man kan få, for å få varig nytte av det. Derfor er det søkt om oppholdstillatelse begrenset til to år. Det er ikke snakk om noe mer, for hvis ikke behandlingen da nytter, så kan man ikke gjøre noe mer. Det er bl.a. et enstemmig kommunestyre i Valle som vil finne en løsning for denne kvinnens situasjon. Kommunen har utlyst stillingen uten å få noen søknader, og den garanterer for arbeidskontrakt i to år til en person som da tilfeldigvis bor på Sri Lanka, og som er villig til å gjøre jobben. Hans familie vil være igjen i hjemlandet. Det må da være plass for dette? Hvorfor kan ikke statsråden skjære igjennom når denne saken har versert lenge før Utlendingsnemnda kom i gang og den visst fremdeles ikke er på beina?
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2001-01-31:
Det er ti måneder siden denne søknaden ble sendt, og hver dag er en lidelse for vedkommende. Samme sak ble tatt opp den 18. oktober i høst, og da svarte statsråden at hun ville se på regelverket for arbeidsinnvandring, ja hun sa at arbeidet «er i gang». Det er lenge siden 18. oktober. Jeg må da spørre: Hva må til, slik statsråden ser det, for at en slik sak kan bli løst?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-01-31:
Jeg vil få lov å stille den ærede helseminister følgende spørsmål: «25. oktober 2000 stilte jeg helseministeren i ordinær spørretime et spørsmål om legemiddelet Celebra. Det er søkt om pliktmessig refusjon 30. mars 2000, men svar er ennå ikke mottatt. I oktober 2000 svarte helseministeren at fristen var i ferd med å gå ut, og at saken ikke var ferdigbehandlet. Det er den tydeligvis ennå ikke, og fristen på 90 dager er for lengst gått ut. Vil statsråden nå ta et initiativ overfor Statens legemiddelverk i denne saken, slik at legemiddelfirmaet får et svar på sin søknad?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-01-31:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er gledelig at helseministeren da har gjort det påtrykket som skal til. Men jeg må få lov å kommentere litt av det, for årsaken til at Statens legemiddelverk utsatte saken, var et innspill i saken fra en konkurrent den 30. november. Videre kom det den 5. januar en faks fra SLV hvor disse innspillene fra konkurrenten ble kommentert. Hvis man stopper klokken de dagene som har gått helt fram til 5. januar, har man oversittet fristen med 207 dager. Dersom man stopper klokken bare fram til 30. november, så er fristen oversittet med 179 dager. Det som er hensikten med spørsmålet, er å få på plass en ordning i Legemiddelverket som gjør at vi ikke kommer opp i slike situasjoner. Føler statsråden seg trygg på at så ikke vil skje i framtiden?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-01-31:
Jeg takker statsråden nok en gang for svaret. Årsaken til spørsmålet er ikke at jeg er bekymret for de forskjellige legemiddelfirmaene. Årsaken til spørsmålet er hensynet til norske pasienter som ikke bør utsettes for å måtte vente i lang tid før de får svar og får tilgang til legemidler andre personer kanskje får tilgang til, for det er en rivende utvikling innenfor dette området til beste for pasienter også i Norge. Derfor er det viktig at f.eks. denne gruppen giktpasienter skal kunne få – hvis man kommer til den konklusjon i departementet – tilgang til disse legemidlene så raskt som mulig. Jeg vil avslutte med følgende spørsmål til helseministeren: Vil han ta initiativ til å be Legemiddelverket undersøke om det ligger andre saker til behandling der man også har oversittet fristen? For vi må være oppmerksom på at norske pasienter så raskt som mulig må få tilgang til de beste legemidlene også i Norge.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-01-31:
Da representanten Nesvik stilte spørsmål om denne saken den 25. oktober i fjor, gav jeg uttrykk for det utilfredsstillende i at behandlingen av søknaden til da hadde tatt så lang tid. Jeg forklarte at forsinkelsen i stor grad skyldtes den måten saksbehandlingen har vært organisert på, men at dette senere er endret slik at forutsetningene for å kunne overholde 90-dagersfristen nå er bedret. Jeg gav samtidig uttrykk for at saken skulle prioriteres slik at en eventuell konklusjon om å åpne for såkalt pliktmessig refusjon kunne fremmes i revidert nasjonalbudsjett 2001. Meningen var at denne saken skulle avklares i begynnelsen av desember i fjor. I slutten av november mottok imidlertid Statens legemiddelverk nye opplysinger om Celebra som kunne endre ved den helseøkonomiske vurderingen som var lagt til grunn. Det ble derfor nødvendig å innhente ytterligere opplysninger fra produsenten. Det dreier seg om informasjon og påstander som berører konkurransemessige forhold mellom ulike legemidler og legemiddelprodusenter, og som utløser innsynsrett og rett til kommentarer fra de berørte parter før endelig vedtak fattes. Slike tilbakemeldinger ble mottatt i begynnelsen av januar, og Statens legemiddelverk vil på dette grunnlag fatte vedtak i nærmeste fremtid. De aktuelle legemiddelfirmaer har vært holdt løpende informert om saksbehandlingen, herunder om årsaken til den forsinkelse som er oppstått. Forsinkelsen er beklagelig, spesielt på bakgrunn av den lange tiden som er gått siden søknad ble fremmet. Jeg har imidlertid grunn til å tro at Statens legemiddelverk nå vil ferdigbehandle saken i aller nærmeste fremtid. Dermed står konklusjonen fra mitt svar i oktober fortsatt ved lag. Hvis man etter en helhetlig vurdering kan tilrå pliktmessig refusjon, betyr dette at saken vil bli forelagt Stortinget i revidert nasjonalbudsjett 2001.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-01-31:
De forsinkelser som det her vises til, er sterkt beklagelige, det har jeg tidligere gitt uttrykk for i Stortinget og gjør det fortsatt. De har i hovedsak hatt sin årsak i en organisering av saksbehandlingen som ikke har vært hensiktsmessig. Den organiseringen er, som jeg har redegjort for, nå omlagt, og jeg føler meg trygg på at forutsetningen nå er til stede for at vi skal klare å håndtere slike saker innenfor de frister og regler som er fastlagt for det. Sånn sett håper jeg også å kunne si at dette er et ledd i en opprydding i forhold til slik det har vært, og at vi skal slippe å ha denne type saker til behandling på denne måten i Stortinget.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-01-31:
Jeg vil først understreke at det dreier seg om et legemiddel som allerede er godkjent, og som norske pasienter har tilgang til også i dag. Forholdet er at det må skje etter forskrivning fra lege i hvert enkelt tilfelle og etter søknad fra lege. Men det er ikke slik at disse legemidlene ikke er tilgjengelige for norske pasienter. Vi snakker om en annen måte å gjøre dem tilgjengelige på, en annen paragraf etter forskriftene som vil gjøre dem lettere tilgjengelige. Jeg mener å kunne hevde at vi nå har en organisering når det gjelder denne saksbehandlingen som gjør at vi ikke skal ha slike forsinkelser som i dette tilfellet. Jeg må samtidig legge til at vi har et opplegg for godkjenning av legemidler i Norge som tar sikte på å garantere pasientene trygghet for at alle sider ved bruken av dem er grundig vurdert før de gjøres tilgjengelige på den måten det her er snakk om.
Trond Helleland (Høyre), 2001-01-31:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kulturministeren: «Stortinget vedtok 26. mai 2000 endringer i åndsverkloven hvor retten til å kreve vederlag og avgift for offentlig framføring av fonogrammer ble utvidet. Så langt har ingenting skjedd. Vil statsråden sette fortgang i arbeidet med å godkjenne Gramo som oppkrevings- og fordelingsorganisasjon(jf. åndsverkloven § 45 b) også for offentlig fremføring av fonogrammer, slik et klart flertall i Stortinget gav uttrykk for?» (jf. åndsverkloven § 45 b)
Trond Helleland (Høyre), 2001-01-31:
Jeg takker kulturministeren for svaret. Jeg la merke til at hun sterkt vektlegger de interne forhold i Gramo. Vi er alle kjent med at det har vært turbulens både i GramArt og i Gramo, men dette er nå brakt i orden – det skjedde i høst. Dette stortingsvedtaket ble fattet den 26. mai, og jeg vil minne kulturministeren på at alle unntatt Arbeiderpartiet da var med på merknaden om at Gramo skal ha avgjørende innflytelse på hvem som skal kreve inn Gramos vederlag. Selv sa kulturministeren i debatten at hun selvsagt skulle følge opp Stortingets vedtak, og at det var naturlig at Gramo har en avgjørende rolle i dette. Når det gjelder den videre oppfølging, lurer jeg på når kulturministeren ser for seg en avklaring. Og er det slik at Fond For Utøvende Kunstnere er styrt direkte av departementet – slik det ble hevdet overfor meg – når det gjelder de forhandlingene som nå pågår?
Trond Helleland (Høyre), 2001-01-31:
Jeg tror ikke vi kommer så veldig mye lenger i dag. Men jeg synes det er interessant at statsråden så sterkt betoner at det er interne forhold i Gramo som har vært hindringen. Gramo sier det stikk motsatte, at det er motvilje fra departementets side, mot å respektere stortingsflertallets klare ønske om at det er Gramo som skal være oppkrevingsorganisasjon for egne midler. Jeg vil oppfordre statsråden til å gå sterkere personlig inn i denne saken og se til at de reglene og den praksisen som det nå er strid om, blir brakt i orden. For det som skjer, er at millioner av kroner som norske plateartister og kunstnere kunne ha fått tilgang på, ikke kommer inn på bok fordi det nye regelverket ikke er på plass. Bakgrunnen for dette er at vi ventet i fire-fem år med å vedta et EU-direktiv. Så norske artister og kunstnere har tapt millioner av kroner på sendrektighet i denne saken.
Ellen Horn (Arbeiderpartiet), 2001-01-31:
Jeg deler ønsket fra representanten Helleland om en snarlig avgjørelse i denne saken. Men jeg vil samtidig understreke at saken har tatt tid, i hovedsak på grunn av forhold internt i Gramo. Da lovendringene i åndsverkloven og fondsloven ble vedtatt, forutsatte Stortinget at det må etableres et samarbeid mellom Gramo og Fond for utøvende kunstnere om innkreving av vederlag og avgift. Det er hensynet til brukerne, som skal betale vederlaget, som tilsier dette. Det har vært viktig for departementet at partene selv finner gode, praktisk gjennomførbare løsninger. Derfor har det blitt avholdt tre møter i departementet hvor både Gramo, Fond for utøvende kunstnere og departementet har vært representert for å initiere og drive fram et slikt samarbeid. Nå ser det endelig ut til at partene nærmer seg en løsning. Loven er ikke iverksatt, og det er ikke gitt forskrifter fordi dette forutsetter et system for innkreving og fordeling som Gramo og Fond for utøvende kunstnere må komme til enighet om. Allerede før lovendringene ble vedtatt, hadde departementet iverksatt en gjennomgang av Gramos retningslinjer og praksis for fordeling av såkalte kollektive midler. Dette er i hovedsak midler som stammer fra foreldede vederlagskrav. På 1990-tallet fordelte Gramo mellom 5 mill. kr og 14 mill. kr pr. år fra kollektive midler. Gramo har også hatt en praksis med forskuddsvis fordeling til medlemsorganisasjoner av ikke-foreldede kollektive midler. Gramo søkte om godkjenning 18. juli 2000, men departementet har ikke ønsket å utvide Gramos virksomhetsområde så lenge det er uavklart om fordelingen av kollektive midler er i tråd med lov og forskrift. Dette har vi informert Gramo om, både i brev og i møter. Et moment som har komplisert prosessen, er uten tvil de interne forholdene i Gramo, noe som også har fått bred dekning i mediene. Det har vært naturlig å avvente en konklusjon når det gjelder godkjenningssaken til Gramo selv har vist vilje og evne til å løse sine problemer og rydde opp i sitt regelverk før organisasjonens virksomhetsområde utvides. Som jeg allerede har nevnt, har det skjedd en positiv utvikling i saken, og jeg regner med at den vil få en snarlig løsning.
Ellen Horn (Arbeiderpartiet), 2001-01-31:
Jeg vil først gjenta at det, slik vi ser det, er Gramo som har gjort at saken har tatt tid. La meg også understreke at det hele tiden har vært min og departementets forutsetning at Gramo skal ha avgjørende innflytelse når det gjelder innkreving av vederlaget. Dette følger av departementets lovforslag. Da ordningen med vederlagsplikt for bruk av lydopptak i kringkastingen ble innført i 1989, ble organisasjonen Gramo godkjent til å innkreve og fordele vederlaget. Det er i forskrift fastsatt nærmere regler for innkreving og fordeling av vederlag, og at departementet skal godkjenne organisasjonens vedtekter. Som et resultat av dialogen mellom departementet og Gramo har Gramos styre bestemt at forskriftsvis bruk av ikke-foreldede midler skal opphøre. Dette ble meddelt departementet i brev den 21. desember. Endringen vil få betydning for behandlingen av søknaden om godkjenning, noe vi umiddelbart gav uttrykk for overfor Gramo den 10. januar.
Ellen Horn (Arbeiderpartiet), 2001-01-31:
La meg få understreke at jeg er helt enig med representanten Helleland i at det er om å gjøre å få en så hurtig løsning som overhodet mulig i denne saken. Jeg har engasjert meg i spørsmålet, og vi har hatt en rekke møter. Det uroer meg noe at Gramo fortsatt hevder at departementet skulle ha noen direkte styring til fordel for fondet i denne saken. Vi har lagt betydelig vekt på at her skal de to partene komme til enighet, og slik jeg oppfatter forhandlingsklimaet, vil en slik enighet være nær forestående.