Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2008-04-24:
Jeg vil takke utenriksministeren for en interessant og tankevekkende redegjørelse om viktige EU- og EØS-saker. Han redegjorde for hvilke konsekvenser utviklingen i EU har for norsk politikk. Hans budskap var klart: På den ene siden har EU stor betydning for Norge, for nordområdene og Svalbard, for forskning og kunnskapsutvikling, for klima- og energipolitikk, for utenrikspolitikken. På den andre siden bidrar en rekke forhold til at det blir vanskeligere for oss å påvirke og få gjennomslag overfor et mer samstemt EU. Budskapet var med andre ord: EU får stadig større betydning for oss, mens våre muligheter til å påvirke EU blir stadig mer kompliserte. Utenriksministeren er en politiker som fortjener å bli lyttet til, også når han snakker mellom linjene. Det budskapet vi oppfattet lå her, var: Det blir vanskeligere å finne metoder som kan kompensere for at vi ikke er med i det politiske samarbeidet i EU. Utenriksministeren unnlot helt å si noe om hvordan vi skal håndtere de nye utfordringene som bl.a. EUs utvidelse og indre demokratisering innebærer. Det kan vanskelig tolkes på noen annen måte enn at han nå illustrerer at «den aktive europapolitikken» har møtt sin begrensning, og at vi vil stå oss på å søke andre og kanskje bredere samarbeidsformer. Høyre har alltid ment at EØS-avtalen er utilstrekkelig fordi den ikke gir oss medbestemmelsesrett. Da den ble innført, handlet EU-samarbeidet i stor grad om det som dekkes av EØS-avtalen. Nå faller stadig mer av EUs politikkutforming helt eller delvis på siden av EØS-avtalen. Lisboa-traktaten innebærer at EU skal se politikkområdene i sammenheng, og fører derfor til at søylestrukturen i EU faller bort. Dette fører til at Norge må forholde seg til rettsakter og initiativ som bare delvis dekkes av våre avtaler. EØS-avtalen er m.a.o. i ferd med å bli mindre relevant. Det bør føre til at flere enn Høyre stiller seg spørsmålet om EØS-avtalen er god nok. Nei til EU har krevd en utredning om EØS-avtalen tjener oss vel, noe som også Aftenposten tok opp på lederplass i går, den 23. april. Nei til EU ønsker en utredning med den forutsetning at medlemskap ikke er aktuelt. For Høyre er det liten grunn til å bruke tid på å utrede norske Sveits-avtaler og bilaterale handelsavtaler. Derimot kan vi se behov for å få en mer systematisk og objektiv gjennomgang av hvilke konsekvenser EØS-avtalen har for våre muligheter til å fremme våre interesser, og hvordan vi best skal ivareta våre interesser i fremtiden. Høyre har også etterlyst en redegjørelse om hva det vil innebære å bruke reservasjonsretten i EØS-avtalen, og hvordan tvisteløsningsmekanismene vil fungere. I lys av at flere EU-direktiver nå retter seg mot formål som strekker seg utover det indre marked, bør det bli klargjort hva det vil bety hvis Norge kommer med reaksjoner. Høyre vil derfor be Regjeringen vurdere en slik utredning, som klargjør hvilke reservasjonsmuligheter vi faktisk har. Det er viktig å analysere hva det betyr for EØS-avtalen at EUs politikk favner bredere og dypere. Men utenriksministerens budskap var også at EUs politiske bredde er viktig for våre interesser: EUs innsats er avgjørende for en fredelig utvikling på Vest-Balkan, EU er ledende i det internasjonale arbeidet for å redusere klimautslippene og for å skape økt energisikkerhet, og EU har stor betydning for det som foregår i våre egne nærområder, i nord. Ministeren la vekt på EUs rammeprogram for forskning og teknologisk utvikling og redegjorde for Regjeringens arbeid med å sette polarforskning, Svalbard og den marine forskningen på kartet i det syvende rammeprogrammet. Dette er en politikk Høyre støtter sterkt. Det er på høy tid at Norge bringer vår nordområdekompetanse og vår klima- og energikompetanse inn i en større sammenheng - og da primært den europeiske. Utenriksministeren berørte imidlertid ikke samarbeidet med Russland. Vi er opptatt av et pragmatisk og konstruktivt samarbeid med Russland i nord, men er kontinuerlig helt avhengig av at russerne er like pragmatiske og samarbeidsvillige som oss. Det er de jo ofte, men vi har ingen garantier for hvordan utviklingen vil påvirke russisk samarbeidsvilje. Spørsmålet blir da hvilken betydning et sterkere EU-engasjement i nord vil kunne ha for samarbeidet med Russland. Høyre er mindre tilfreds med at vi at nå er blitt sinker i arbeidet med å implementere EØS-direktiver. Vi er altså på 22. plass på resultatlisten for rask gjennomføring av markedsdirektiver. Mistanken melder seg om at uenigheten om EU i Regjeringen bidrar til dette. Regjeringen har snart brukt to år på å vurdere tjenestedirektivet. Høyres oppfordring til utenriksministeren er å minne om Soria Moria-erklæringen. Norges innflytelse avhenger også av at vi følger opp de avtaler vi har, ja mer enn det: For et «utenforland» er det ekstra viktig å vise vilje og evne til å gjennomføre forordningene. Høyre savner at redegjørelsen også omhandler flere saker som er på trappene hos kommisjonen, og som kan komme på vårt bord i nær fremtid. Et slikt eksempel er direktivet for handel med helsetjenester. Så vidt vi skjønner, kan kommisjonens forslag til et slikt direktiv bli lagt frem i juni i år. Det kunne vært interessant for Stortinget å få vite hva norske myndigheter har lagt vekt på i sine kontakter med EU om en slik sak som denne. Som vi understreket i forbindelse med behandlingen av europameldingen, må Regjeringen konsultere Stortinget på et tidlig stadium for at vi skal ha håp om å påvirke beslutningene. EUs betydning favner langt bredere enn å være et velfungerende felles marked, og noen av oss vil si: Det er bra! EUs rolle internasjonalt og globalt er klart undervurdert i norsk offentlig debatt. Høyre vil fremheve EUs lederrolle i det internasjonale klimaarbeidet, EU som samlingspunkt for demokratiske verdier og EUs betydning for kampen mot fattigdom. EU er trolig verdens største mottaker av eksport fra Afrika og også verdens største bistandsyter. At Norge, hvor 75 pst. av bruttonasjonalproduktet kommer fra handel, må ha en dynamisk og velfungerende avtale med dette fellesmarkedet, er åpenbart. Spørsmålet er altså om EØS-avtalen er nok. Jeg var på vei hjem fra IPUs vårkonferanse da utenriksministeren holdt sin redegjørelse på tirsdag. Da jeg fikk manuskriptet i hende tirsdag kveld, leste jeg så øyet ble stort og vått, ikke bare fordi redegjørelsen var lang og innholdsrik - og interessant - men også fordi jeg satt igjen med et inntrykk av at utenriksministeren ikke fikk trukket den naturlige konklusjonen på innlegget sitt, og at han opplever at landet vårt i økende grad vil måtte slite noe mer for ikke å forspille sine muligheter. Vi i Høyre ønsker ikke noen ny debatt om EU-medlemskap før stemningen i folket tilsier et annet utfall av en eventuell tredje folkeavstemning. For min egen del tror jeg ikke det vil skje før det enten foreligger sikkerhetspolitiske grunner til å forankre oss enda tryggere i vår naturlige europeiske familie, eller at folk flest opplever at det koster dem noe eller at de går glipp av noe vesentlig ved ikke å være medlem. Det siste skal vel godt gjøres i et av verdens rikeste land. Det store flertallet har det så bra at en lett kan forledes til å tro at vårt norske Yggdrasil vokser like inn i himmelen. Når en så leser utenriksministerens redegjørelse, kan en imidlertid gjenvinne troen på at det nå kanskje foreligger en så overbevisende dokumentasjon på hva «utenforskapet» koster oss i form av tapte muligheter og manglende medbestemmelse og påvirkning at det snart burde gjøre et sterkt inntrykk på mange nok.