Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2001-12-10:
Først vil jeg nevne et par saker som forsvarskomiteen og næringskomiteen har felles. Den ene saken er tørrdokkprosjektet i Harstad, som står omtalt i begge komiteers budsjettinnstillinger. Dette er en sak vi fra Arbeiderpartiet jobbet en del med i forrige periode, og det har vært utredet muligheter for å bidra til bygging av dokken. Jeg er svært glad for at saken nå er kommet så langt at Stortinget kan konstatere at prosjektet har kommet i gang, og at den kan legges fram for Stortinget til behandling i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett våren 2002. Norge står overfor innkjøp av store ordrer med militært materiell i framtiden. Nye kampfly er ett stikkord. I forbindelse med behandlingen av St.prp. nr. 45 for 2000–2001 kom spørsmålet om gjenkjøpsordningene opp. Det avspeilet seg en uenighet i den tidligere forsvarskomiteen om bruk av gjenkjøpsordningene. Jeg håper for norsk næringslivs skyld at forsvarsministeren bruker tid og gjør en skikkelig analyse – helst i samarbeid med norsk næringsliv – før hun tar stilling til hvorledes disse kontraktene skal videreforhandles, og dette med gjenkjøp. Arbeiderpartiet fikk mange reaksjoner fra næringslivet, spesielt fra forsvarsindustrien i forbindelse med Høyres merknader til dette i innstillingen den gangen, og vi har også nå i høst i forbindelse med budsjettbehandlingen gjennom høringer fått reaksjoner på at vi må passe på gjenkjøpsordningene, spesielt i forhold til Forsvaret. Så jeg håper at Bondevik II-regjeringen ikke bidrar til å sparke beina innunder norsk forsvarsindustri ved å glemme gjenkjøpsordningene i de sakene de skal jobbe videre med og når det gjelder store ordrer i utlandet. Så er det litt underlig for meg, som var medlem av forsvarskomiteen i hele forrige periode, å lese St.prp. nr. 1 Tillegg nr. 4. Jeg må innrømme at jeg brukte helgen til å bla meg gjennom debatten som vi hadde i Stortinget den 13. juni. Jeg har også hørt på debatten her i dag. Etter å ha lest debatten og hørt på debatten her i dag, er jeg glad for at det nå ser ut til at vi skal jobbe framover mot et felles forlik, slik at vi når vi kommer tilbake til dette i løpet av våren, får et fornuftig resultat. Men det er litt underlig at vi nå, for første gang på mange, mange år, ser at Høyre og Arbeiderpartiet har en felles innstilling til forsvarsbudsjettet, etter all den – jeg vet ikke om jeg skal kalle det – kjeft som vi har fått opp gjennom årene fra høyresiden. I debatten den 13. juni deltok både nåværende statsminister Kjell Magne Bondevik og nåværende utenriksminister Jan Petersen, og det var ikke mye fagnad vi fra Arbeiderpartiet fikk høre fra de to i forbindelse med Arbeiderpartiets forsvarspolitikk. Jeg har ikke lyst til å strø salt i sårene – noen har allerede gjort det i denne debatten – men jeg har lyst til å sitere litt av innlegget til Jan Petersen fra debatten 13. juni. Han sa følgende: «Men det er en krevende behandling vi er gjennom, for det spørsmålet som jo stilles, er hvor mye penger er vi villig til å bruke på en forsikringspremie i en tid hvor den aktuelle fiende ikke måtte stå rundt døren. Da er det fristende å utsette og utsette og utsette, og det er jo historien om 1990-årene og en av de viktige grunnene til den ubalansen som Forsvaret har fått.» Jeg konstaterer at Høyre nå er ansvarlig for en ny utsettelse. Riktignok sier de at den bare skal vare et halvt år, og at de til våren kommer med en ny proposisjon og mer penger. Så får vi se om det er skatte- og avgiftslettelsene eller Forsvaret som vinner da. Etter behandlingen av St.prp. nr. 45 for 2000-2001 ble det en debatt om hvor mye det vil koste, og det var en brevveksling mellom forsvarskomiteen og departementet ved statsråden. Det var også varierende tall ute og gikk den gangen vi behandlet proposisjonen i Stortinget. Vi bad departementet regne på det. Det ble gjort en grundig jobb fra departementets side, og vi fikk svar på ettersommeren. Da er det litt underlig når representanten Hernæs gav et spark til det han kalte «det tidligere regimet» for at det ble brukt tid på regnestykket og kvalitetssikring, og prisen ble 30,4 milliarder kr pr. år. Samtidig sa han at det er et kvalitetsstempel på Bondevik II-regjeringen at de trenger et halvt år på å kvalitetssikre Stortingets vedtak av 13. juni. Mye kommer an på øynene som ser.