trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bengt Rune Strifeldt (Fremskrittspartiet), 2019-02-20:
«Det etableres som en «sannhet» etter helseministerens besøk i Hammerfest den 12. februar at det åpnes for en u-sving i avtalen om at regjeringspartiene vil foreslå at Finnmarkssykehuset blir en del av Universitetssykehuset Nord-Norge. Kan statsråden bekrefte eller avkrefte om han er rett sitert i saken, og er det signalisert at statsråden ikke vil gjennomføre denne sammenslåingen slik den fremkommer i avtalen?»
Bengt Rune Strifeldt (Fremskrittspartiet), 2019-02-20:
Jeg takker for et godt svar fra ministeren. Når man igangsetter en slik prosess, er det naturlig og ikke minst viktig at man involverer ledelse, ansatte og fagmiljø og utreder hvilke utfordringer og muligheter som en slik sammenslåing medfører, at det utredes hvordan man rent praktisk kan fusjonere Finnmarkssykehuset med UNN for å få et best mulig resultat, og at en slik utredning skal danne grunnlaget for en formell beslutning om sammenslåing. Ved å sende utydelige signaler åpnes det for u-sving, og alle motstandere vil jobbe for å problematisere resultatene av utredningen framfor å se på løsningen. Det er særdeles uheldig og vil gi grobunn for en dårlig prosess, med et resultat som konkluderer med at dette ikke vil være hensiktsmessig å gjennomføre. Her må man være tydelig på at sammenslåingen skal gjennomføres, for å unngå illojalitet i utredningen. Er helseministeren enig i at mandatet må være klart og tydelig på at dette skal gjennomføres, for å få best mulig involvering, prosess og resultat for sammenslåing?
Bengt Rune Strifeldt (Fremskrittspartiet), 2019-02-20:
Takk.
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2019-02-20:
«VG skriver 14. februar om at medisinmangelen i Norge var større enn noen gang i 2018, og at dette har fortsatt inn i 2019.Hvilke konkrete tiltak gjør helseministeren for å hindre at Norge betaler overpris for legemidler, og for å sikre tilgangen på legemidler i Norge, og vil statsråden ta initiativ til å på ny opprette et statlig legemiddeldepot?»
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2019-02-20:
Noreg har ein minimal eigenproduksjon av legemiddel. Landet er avhengig av å importere og vil vere utsett dersom det oppstår ein langvarig legemiddelmangel. Norsk Medisinaldepot var opphavleg statseigd, men vart seld til eit tysk selskap i 2001. Sidan har prisane på legemiddel auka, og legemiddeltilgangen har gått ned. Meiner statsråden at dagens ordning sørgjer for ei tilstrekkeleg legemiddelsikkerheit for innbyggjarane i Noreg?
Geir Inge Lien (Senterpartiet), 2019-02-20:
Om Storbritannia trer ut av EU utan ein avtale, kan det føre til ytterlegare avgrensingar i legemiddeltilgangen i Noreg, ifølgje Justis- og beredskapsdepartementet. Som nemnt er legemiddelmangelen i landet allereie rekordhøg. Kva slags beredskapstiltak arbeider statsråden med for å forhindre at legemiddelmangelen i Noreg vert endå større, som følgje av ein eventuell brexit utan ein avtale?
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2019-02-20:
«Verdens insekter vil være utryddet om 100 år med dagens tempo. Mange pollinerende insekter er rødlistet fordi de mister leveområder på grunn av utbygging, oppdyrking og drenering, jord- og skogbruk og gjengroing av kulturlandskap. Summen av dagens politikk for å ta vare på naturmangfoldet er ikke tilstrekkelig for å sikre at Norge ikke bidrar til massedød hos insekter. Ser statsråden et behov for en snuoperasjon for norsk naturvern, arealbruk og landbruk for å hindre norsk og global insektdød?»
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2019-02-20:
Jeg er personlig veldig alarmert, og jeg tror det er på sin plass å minne om alvoret her. Insektene er naturens tannhjul. De er mat for dyr og fugler, som igjen er mat for mennesker. De pollinerer og bestøver frukttrærne. Uten insekter ingen epler. Uten insekter forsvinner til slutt menneskene – så enkelt og så skremmende. Det er veldig bra med mer kunnskap, men vi har mer enn nok kunnskap for å igangsette forpliktende tiltak. Pollinatorstrategien som regjeringen la fram i fjor, ble kritisert av flere miljøorganisasjoner for å være for vag og uforpliktende, bl.a. av Sabima, som anbefaler å vri landbrukssubsidiene for å gjøre det mer lønnsomt å ivareta kulturlandskap. Og her tror jeg vi er inne på noe essensielt fordi insektene faller mellom stoler i dag. Det er jo på grunn av mange forskjellige tiltak på tvers av departementer at insektenes områder blir svekket. I strategien varsler regjeringen at Miljødirektoratet skal utarbeide en tiltaksplan. Mitt spørsmål er da: Kommer den tiltaksplanen til å være forpliktende for andre departementers ansvar, f.eks. landbruket?
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2019-02-20:
Jeg håper statsråden skjønte forskjellen og nyansene i spørsmålet mitt. Én ting er å gi f.eks. Landbruksdepartementet en tiltakspakke. Noe annet er å forplikte dem som har ansvar for f.eks. forhandlinger om jordbruksoppgjøret på vegne av staten, til også å jobbe for tiltak som ivaretar fellesskapets behov for at insektene blir tatt vare på. Det samme gjelder egentlig i kommunene – og det er et eget spørsmål. De Grønnes kommunestyrerepresentanter rundt omkring i Norge sier hele tiden at de er nødt til å kjempe for at arealene til dyr, natur og insekter i kommunene ikke skal bli nedbygd. Dette er ofte ikke så veldig populært. For eksempel i bydelen jeg bor i, Grünerløkka, har vårt bydelsutvalgsmedlem måttet jobbe ganske hardt for at en midlertidig barnehage ikke skulle bli stående på et område som er veldig viktig for pollinerende insekter i bydelen. Spørsmålet mitt er om statsråden kan gjøre noe for å oppmuntre eller forplikte lokalpolitikere rundt omkring.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-02-20:
En ny rapport om insekter i journalen Biological Conservation er oppsiktsvekkende og må tas svært alvorlig. Den viser at over 40 pst. av verdens insektarter er i nedgang, og at en tredjedel er truet. Det anslås at mengden insekter reduseres med 2,5 pst. per år. Insekter er en grunnleggende komponent i de fleste økosystemer. De er nedbrytere av dødt organisk materiale, de bestøver planter, og de er mat for andre dyr. Arealbruksendringer, forurensning, fremmede arter og klimaendringer truer våre insekter og andre arter. Vi arbeider derfor med mange tiltak for å redusere de negative effektene. Vern og bærekraftig bruk av arealene krever samarbeid på tvers av sektoren. Budsjettene til truet natur og bekjempelse av fremmede arter er økt betydelig siden 2013. Videre er det i samme periode bevilget nær 2,4 mrd. kr til skogvern. Prosesser med ytterligere vern i andre økosystemer er også godt i gang. Landbruket har ordninger for å ivareta og skjøtte leveområder for insekter i kulturlandskap og skog. Satsing på økologisk landbruk og reduksjon i bruk av plantevernmidler er også viktige tiltak. Dessuten vil redusert tap av myr både hindre økte klimagassutslipp og ta vare på insekter. Pollinatorstrategien som ble lansert i fjor, følges opp med en tverrsektoriell tiltaksplan i 2019. Men vi trenger mer informasjon om tilstanden og påvirkningsfaktorer for insekter i Norge. Norsk institutt for naturforskning har på oppdrag av Miljødirektoratet nylig levert en rapport med forslag til overvåkning av insekter over hele landet. Dette skal vi følge opp med midler til uttesting av metodikken allerede i år. Representanten Bastholm spør om jeg ser behov for en snuoperasjon for norsk naturvern, arealbruk og landbruk for å hindre norsk og global insektdød. Vi har i dag gode grep og gjennomfører mange tiltak både i miljøsektoren og i andre sektorer. Om vi har behov for en større snuoperasjon, krever mer kunnskap om situasjonen for insekter i Norge. Det vi vet, er at vi må styrke innsatsen ytterligere og videreutvikle tiltakene for å ivareta insekter og økosystemer.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-02-20:
Nå sa jeg at situasjonen er alvorlig, og den internasjonale situasjonen må virkelig tas på alvor. Vi vet en del om noen insekter i Norge, men vi har ikke god nok oversikt over det totale bildet. Derfor setter vi i år i gang en pilot i regi av NINA for å få et bedre overvåkingssystem for å vite mer – ikke bare om de sjeldne artene, de kjenner vi en del til, men for å vite mer også om de vanlige artene og hvordan utviklingen er der, sånn at vi bedre kan komme i gang med tiltak i årene framover. Det jeg også sier, er at vi har tiltak på en rekke områder, enten det er skogvern eller landbruk, og vi har en strategi for pollinatorer. Det er en overordnet strategi, og nå skal vi i gang med en tiltaksplan også for den. Vi skal også ha et pollinatorforum, som vil bli satt i gang i dag, slik at vi hele tiden skal kunne lære hva som virker best i årene framover. Og ja, det må være en koordinering mellom ulike sektorer. Det har vi også innenfor landbruket, hvor det må være tiltak for å ivareta kulturlandskap. Utvalgte kulturlandskap er doblet de siste årene, og det vil hele tiden være en del av landbruksoppgjøret for å få til stadig bedre tiltak.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-02-20:
For det første pollinatorstrategien: Nettopp fordi dette omfatter mange departementer, er det mange departementer som står bak den, bl.a. Landbruksdepartementet og Samferdselsdepartementet, sammen med Klima- og miljødepartementet. Det er også flere uten at jeg husker alle. Det er nettopp fordi dette krever tiltak på flere områder. Jeg tror – av personlig erfaring og slik jeg kjenner mange Venstre-politikere i landet – at de også slåss for å beholde grøntområdene som er rundt omkring i landet. Derfor, for å støtte opp under den jobben de gjør, trenger vi også den kunnskapen om tilstanden for insektene i Norge og hvilke tiltak det er nødvendig å sette inn. Jeg vil også anbefale representanten på Grünerløkka, når det gjelder den midlertidige barnehagen, å ha kontakt med sine partifeller i byrådet i Oslo for å ordne opp i den konkrete saken.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2019-02-20:
Spørsmålet lyder: «Gjennom media er vi kjent med at statsråden advarer norske studenter mot å søke på studier i Storbritannia på grunn av usikkerhet knyttet til brexit. Uttalelsen er senere moderert til å gjelde studenter som skal søke Erasmus+. Selv om det finnes andre ordninger som studenter kan søke på, har statsrådens advarsel skapt usikkerhet og uklarhet for norske ungdommer som ønsker å studere i Storbritannia.Vil regjeringen ta initiativ til bilaterale avtaler for å videreføre studentutvekslingen mellom Norge og Storbritannia?»
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2019-02-20:
Storbritannia er et av de mest populære landene for norske studenter, med internasjonalt ledende studiesteder. Det kan virke som om det er i regjeringens interesse generelt å skape negative holdninger til brexit framfor å se mulighetene brexit åpner for Norges forhold til Storbritannia. European University Association og Universities UK jobber for å forberede universitetene på en hard brexit. Når statsråden sier at hun forstår det slik at også norske institusjoner jobber med det, lurer Senterpartiet på om dette er en for defensiv holdning, og det skapes mye unødig usikkerhet. Centre for Global Programmes på University of York organiserer utvekslingsstudier for studenter fra hele verden og understreker at norske studenter fortsatt er høyst velkomne. Hvordan vil regjeringen ta en aktiv tilnærming til brexit og sikre studentutveksling med Storbritannia i framtiden?
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2019-02-20:
Det er nettopp denne defensive holdningen Senterpartiet vil ha bukt med. Det har fra flere hold blitt påpekt at brexit vil kunne ha positive konsekvenser for norske studenter som ønsker å ta hele eller deler av utdanningen sin i Storbritannia. Det er i dag en utfordring at universiteter i Storbritannia opererer med svært høye skolepengesatser, bl.a. på grunn av høy konkurranse mellom studenter fra hele Europa. Mindre konkurranse om plassene og lavere skolepengesatser kan bli konsekvensen av brexit for norske studenter. Er statsråden enig i at brexit vil kunne gjøre norske studenter mer attraktive ved opptak til britiske universiteter, og at det derfor ikke er grunnlag for å fraråde norske ungdommer å søke utdanning i Storbritannia?
Iselin Nybø (Venstre), 2019-02-20:
Storbritannia er et av våre viktigste samarbeidsland innenfor høyere utdanning. De har gode institusjoner, og språkbarrieren er liten. Av de ca. 5 000 norske studentene som befinner seg i Storbritannia årlig, er rundt 500 utvekslingsstudenter. Majoriteten av disse er på utveksling gjennom Erasmus+-programmet. Regjeringen har ambisiøse mål for studentutveksling, og for å oppnå disse målene er det viktig at Norge opprettholder det gode samarbeidet med Storbritannia. For øyeblikket er det knyttet stor usikkerhet til resultatet av brexit-prosessen. Hvis det blir brexit uten avtale 29. mars, vil Storbritannia med stor sannsynlighet stå utenfor Erasmus+-programmet, som bl.a. organiserer studentutveksling i Europa. Hvis det skjer, er det meget usikkert om det vil være mulig å reise på utveksling til Storbritannia gjennom Erasmus+ høsten 2019. Jeg mener det er riktig av oss å informere om denne usikkerheten. I media har det – dessverre, kan man si – blitt framstilt som en advarsel til alle studenter som ønsker å studere i Storbritannia. Fra min side har det alltid handlet om Erasmus+-studenter, og jeg har derfor også gått ut og presisert det. Et viktig tiltak for å sikre at studentutveksling til og fra Storbritannia kan fortsette uavhengig av brexit, er å opprette flere bilaterale avtaler mellom høyere utdanningsinstitusjoner i Norge og i Storbritannia. Det finnes allerede mange slike avtaler, og slik jeg har forstått det, er det flere institusjoner som nå jobber med å sikre enda flere slike avtaler. På dette tidspunktet er det for tidlig å si noe om nødvendigheten av eventuelle bilaterale avtaler på myndighetsnivå. Når resultatet av brexit-prosessen er klart, vil jeg vurdere om det er nødvendig med ytterligere tiltak for å sikre fortsatt studentutveksling mellom Norge og Storbritannia. Hvis en bilateral avtale på departements- eller regjeringsnivå vurderes som nyttig, er det absolutt noe jeg er forberedt på å jobbe videre med. Jeg skal også reise til Storbritannia i starten av mars for å få best mulig informasjon fra britiske myndigheter om hvordan dette kan påvirke våre studenter, og hvilke tiltak vi bør vurdere i det videre.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-02-20:
Som jeg sa i mitt innlegg, er Storbritannia et av de viktigste samarbeidslandene vi har når det kommer til studentutveksling. Men la meg også gjøre det helt klart: Brexit er en villet politikk fra Storbritannias side, og det har konsekvenser. På det området som gjelder forskning og høyere utdanning, har jeg fortsatt til gode å se en eneste positiv effekt av brexit. Tvert imot – det er negativ effekt på negativ effekt. En ting er studentutveksling, som i stor grad blir rammet fordi viktige og store programmer som Erasmus+-programmet er EU-programmer som Storbritannia nå risikerer å stå utenfor. Det rammer selvfølgelig britiske studenter, men det rammer også andre europeiske studenter. Samarbeid innenfor høyere utdanning og forskning er viktig at skjer på internasjonalt nivå, og brexit hindrer framfor å fremme slikt viktig samarbeid.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-02-20:
Jeg tror jeg har en helt annen grunnholdning til brexit og europeisk samarbeid enn det representanten har. Jeg mener at samarbeid i Europa er helt avgjørende for å få til god høyere utdanning og god forskning. Brexit vil gjøre det vanskeligere, ikke enklere å drive med samarbeid. Det vil splitte opp miljøer, ikke samle miljøer. Jeg mener brexit er til skrekk og advarsel for dem som ønsker mindre samarbeid i Europa framfor mer samarbeid i Europa. Norske studenter er attraktive i Storbritannia. De kommer fortsatt til å være attraktive i Storbritannia. Norske studenter betaler mye skolepenger og er slik sett også attraktive for de britiske universitetene. Det er et av våre viktigste samarbeidsland – ikke bare fordi det er nært oss, men fordi det er små språkbarrierer. De har noen av Europas beste universiteter. Så å samarbeide med Storbritannia skal vi gjøre – enten det blir en hard brexit eller det blir en avtale.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-02-20:
«Var det kinesiske selskapet Huawei kunde hos First House samtidig som justisministeren var medeier i samme selskap?»
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-02-20:
Jeg vil minne statsråden om at hans oppdrag ikke lenger er å beskytte de hemmelige kundene i sitt tidligere selskap. Da Wara takket ja til Erna Solbergs spørsmål om å bli justis- og beredskapsminister, fikk han ansvar for å ivareta det norske folks sikkerhet. Det jeg spør om, er jo ikke om statsråden har jobbet for kinesiske interesser tidligere. Det vet vi jo at han har gjort, ut fra en kundeliste som allerede er offentliggjort. Men det som er spørsmålet, er om statsråden har hatt økonomiske interesser knyttet til et selskap som blir koblet mot kinesisk etterretning, som sikkerhetsmyndighetene i land etter land advarer mot, og som også PST har kommet med klare advarsler mot. Derfor vil jeg be statsråden om å svare konkret på: Har statsråden hatt økonomiske interesser knyttet til Huawei som selskap?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-02-20:
Jeg stiller justisministeren et konkret spørsmål. Fra tidligere har deler av den tidligere kundelisten til statsråden fra First House blitt offentliggjort. Men statsråden var altså medeier i det selskapet, og det som er spørsmålet, og som har offentlig interesse, er hvilke økonomiske interesser statsråden tidligere har hatt. Og det kan enten være i den tiden han var medeier i First House, eller det kan være i andre sammenhenger. Derfor spør jeg statsråden igjen: Har statsråden tidligere hatt økonomiske interesser knyttet til Huawei som selskap?
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2019-02-20:
Jeg har i min tid i First House ikke hatt Huawei som kunde. Når det gjelder spørsmålet om hvorvidt First House har hatt Huawei som kunde, må det rettes til First House.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2019-02-20:
Da jeg sluttet som ansatt i det private næringslivet etter 25 år, avviklet jeg alle mine eierinteresser og alle mine aksjeinteresser. Da er jeg altså ikke inhabil i forhold til tidligere arbeidsgivere eller i forhold til tidligere kunder. Man er inhabil hvis man har økonomiske interesser i Huawei, og det har jeg ikke, og jeg har heller ikke nær familie eller nære venner der, så per definisjon er jeg ikke det. Det samme gjelder egentlig spørsmålet dersom jeg hadde jobbet for Huawei. Nå er det for å være imøtekommende at jeg svarer at jeg ikke har gjort det, men hvis representanten mener at jeg er inhabil, så bør han si det tydelig og ikke komme med dunkle hentydninger.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2019-02-20:
Jeg skjønner at det kan være litt vanskelig for representanten å forstå hvordan næringslivet fungerer. Jeg har vært 25 år i næringslivet, noe jeg skjønner representanten altså har vanskelig for å forstå hvordan fungerer. Det er slik at i næringslivet har man kunder, det er en helt vesentlig del av den måten man driver virksomhet på. Det er også slik at jeg i løpet av de årene jeg har vært i næringslivet, har vært medeier i selskaper som sannsynligvis har hatt tusenvis av kunder – tusenvis av kunder. Det er også slik i næringslivet at man inngår privatrettslige kontrakter mellom kunder og oppdragsgiver om hvordan man skal håndtere oppdraget og informasjonen – og etter det jeg skjønner, ber altså representanten meg nå om å bryte noen privatrettslige kontrakter. Det betyr at han mener at justisministeren skal bryte de avtaler han har inngått. Representanten har, så vidt jeg skjønner, bakgrunn fra politikk og Nei til EU, men slik er det altså det fungerer i næringslivet.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2019-02-20:
Det er gjennom et lokalt initiativ, fasilitert av Domstoladministrasjonen, oppnådd enighet om sammenslåing av fire av fem tingretter i Østfold. Intensjonsavtale ble inngått 12. februar 2019 og gjelder tingrettene i Fredrikstad, Halden, Moss og Sarpsborg. Jeg har blitt kjent med at det har pågått diskusjoner i Østfold, men verken regjeringen eller jeg har hatt noen rolle eller gitt føringer for prosessen knyttet til sammenslåing av tingrettene. Jeg er kjent med at Domstoladministrasjonen om kort tid vil ta initiativ til et møte lokalt for å redegjøre for sammenslåingsprosessen og for å få innspill fra berørte aktører og politikere. Dersom det oppnås lokal enighet, og grunnlaget for en sammenslåing ellers er godt utredet, vil departementet på vanlig måte sende saken ut på bred offentlig høring. Basert på tilbakemeldingene i høringene vil det eventuelt fremmes en sak om sammenslåing for Stortinget i budsjettproposisjonen. Intensjonsavtalen i Østfold må ses på bakgrunn av Stortingets føringer for fremtidige sammenslåinger av tingretter. I Stortingets justiskomités behandling av statsbudsjettet for 2016 viste flertallet i komiteen til at dersom man lokalt ønsket endringer i strukturen, må det gjennomføres en prosess der det er gode diskusjoner og prosesser lokalt knyttet til sammenslåing. De viste videre til at det er viktig å sikre at både kommunen og ansatte i domstolen involveres på en god måte. Dersom man etter en slik prosess oppnår lokal enighet, hadde flertallet ingen motforestillinger mot en sammenslåing. Av Prop.1 S for 2018–2019 går det fram at Domstoladministrasjonen og departementet vil fortsette å følge opp lokale prosesser om endringer i domstolsstrukturen. Sammenslåing vil bli vedtatt der det er lokal enighet, eller der det av andre særlige grunner taler for det. Intensjonsavtalen legger opp til en samlokalisering av tingrettene så snart som mulig etter at en sammenslåing eventuelt er besluttet. Målet er at samlokaliseringen eventuelt skal skje innen 2024. Det har, slik jeg forstår det, så langt ikke vært diskutert hvor en eventuell sammenslåing av tingrettene skal samlokaliseres. Dersom sammenslåing blir en realitet, er lokalisering noe Domstoladministrasjonen må ta stilling til.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2019-02-20:
Denne prosessen tror jeg det er viktig å huske på at har sin bakgrunn i et initiativ også fra Stortinget. Det er Stortinget som har beskrevet at der det er gode prosesser og et lokalt initiativ, har man ikke noe imot det. Domstoladministrasjonen fasiliterer prosessen videre. Både ansatte og kommuner skal være involvert. Så får vi se hva man kommer fram til til slutt. Det er som sagt ikke mitt initiativ, men saken vil komme på mitt bord til behandling på ordinær måte dersom det oppnås enighet.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2019-02-20:
Nå ber representanten meg om å legge føringer for en prosess som jeg ikke har fått på mitt bord ennå. Jeg har heller ikke fått Domstolkommisjonens arbeid på mitt bord. Når de kommer, regner jeg med at de er utredet og godt vurdert, og da skal jeg vurdere det. Jeg vil ikke foregripe det som skjer der. Men jeg synes det er interessant å tenke at det kommer noen lokale initiativ i denne saken. Jeg tenker at vi som er sentrale myndigheter, godt kan lytte litt til lokale initiativ og ta hensyn til dem. Det kan være et godt utgangspunkt for den politikken vi skal føre.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2019-02-20:
På forsommeren besøkte jeg Halden tingrett etter noen bekymringsmeldinger fra advokatmiljøet i Halden og fra andre tilknyttet tingretten. De var bekymret for sammenslåing med Fredrikstad tingrett i påvente av en ny sorenskriver. Forrige uke kom nyheten om at fire av Østfolds tingretter har inngått en intensjonsavtale om sammenslåing. Heggen og Frøland tingrett, den femte tingretten, har reservert seg: «Hvilke føringer har regjeringen gitt for fremtidig lokalisering av tingrettene i Østfold?»
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2019-02-20:
Det er riktig at dette er et lokalt initiativ. Samtidig synes jeg at det er noe merkelig at det kommer et drøyt halvår før Domstolkommisjonens arbeid skal være klart, et arbeid som har relativt sterke føringer når det gjelder dette med sammenslåing, spesialisering og eventuelt sentralisering av domstolene. Som justisministeren også sa, skal det legges vekt på lokale prosesser, gode diskusjoner og lokal enighet. Hvordan vil man sørge for at man får til en lokal forankring på de fire stedene disse tingrettene ligger i dag, og hvor mye vil man vektlegge de innspillene som kommer fra lokalmiljøet?
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2019-02-20:
Det er godt å høre at man vil lytte til de lokale. Jeg håper også man velger å lytte til kommunene, som etter hvert vil avgi en høringsuttalelse. Men Østfolds femte tingrett, Heggen og Frøland, er en relativt liten, men effektiv tingrett som betjener om lag 50 000 innbyggere. De har valgt å stå utenfor avtalen med de fire andre domstolene, bl.a. for å avvente Domstolkommisjonens konklusjon, men også fordi det vil være unaturlig med én felles domstol i Østfold, da forflytningsstrømmene i hovedsak følger øst–vest-aksene langs E18 og E6. Et alternativ her vil trolig være et samarbeid mot Follo. Regjeringens representanter i Indre Østfold mener at Indre Østfold er stort nok for Heggen og Frøland tingrett. Er justisministeren enig i det, og kan han forsikre om at tingretten på Mysen vil bestå?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-05-07:
Jeg takker statsråden for svar. Det er klart at det har skjedd mye utvikling av den norske høgskole- og universitetsstrukturen og endringer opp igjennom årene – statsråden startet ganske langt tilbake i tid – men ingenting har skjedd så mye etter tilfeldigheter som den strukturreformen vi fikk for fire år siden. Det har aldri tidligere skjedd at man helt og fullt har overlatt det til sektoren sjøl og ikke har satt opp noe overordnet mål for hva som skal være høgskolesektorens oppdrag i årene framover. Hva skal de gjøre? Hvis alle blir universiteter, som vi nå ser en tendens til, hva er det nye universitetsbegrepet? Er det det gamle begrepet, med tilpassinger, eller skal vi skape et nytt universitetsbegrep? Skal vi tillate noen universiteter å være mer spissede og mer internasjonalt orientert enn de andre? Hvem våger eventuelt å si det rett ut? Jeg har i alle fall ikke hørt at regjeringen har turt å si det. Problemet er at ingen av disse forholdene har vært gjenstand for en bred debatt. Mange av disse spørsmålene står fortsatt ubesvart, og den politiske viljen til å besvare dem er liten. Statsråden peker på spørsmålet om god tilgang til kompetanse over hele landet og regionalt samarbeid som viktig. Det er jeg enig i, men de tellekantene man opererer med, premierer jo ikke dette. Tellekantene man opererer med i finansieringen, premierer noe helt annet. Det at man ser på søkningen og antallet førstevalgssøkere, er en rent sentraliserende komponent. Om Nord universitet tiltrekker seg en andel på 1,4 eller 2,4 førstevalgssøkere, har da ingen betydning. Det viktigste er jo om det er godt nok når man gjennomfører studiet. Det er nesten umulig å ha en slik tellekant som mål hvis man skal unngå å sentralisere. Jeg har til gode å se hvilke mål man skal ha for de gode intensjonene om god tilgang til kompetanse over hele landet og regionalt samarbeid, for det er ikke med i tellekantene, slik som jeg ser det. Jeg registrerer at statsråden trår vannet og venter på hva styrets behandling skal føre til. Det skal bli spennende å se hva regjeringen og statsråden gjør hvis styret fastholder det de nå har foreslått. Regjeringen er jo ikke maktesløs overfor Nord universitets styre. Man kan jo skifte det ut, skifte ut alle de eksterne medlemmene, sette inn et nytt styre og legge føringer for både det regionale samarbeidet og det å opprettholde antallet studiesteder. I slutten av juni vil vi nok få se om det man i dag sier om høgskolene, bare er innpakningspapir eller om det vil bety noe i realiteten.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-05-07:
Jeg har lyst til å takke for en interessant runde. Norge er et land med bare 5 millioner innbyggere, og jeg skulle ønske meg mer differensiering i høyere utdanning, at noen hadde fått lov til å være internasjonalt rettet, mens andre skulle ivareta det regionale oppdraget uten at kvaliteten på de to grupperingene hadde blitt satt opp mot hverandre. I stedet er vi nå i en situasjon der alle blir likere og likere, og der de som er igjen av høyskoler, etter hvert søker om å bli universiteter, de også. Det rommet vi har gitt høyskolene til å løse det regionale oppdraget, er utrolig smalt fordi tellekantene er helt like, og de prioriterer ikke det regionale oppdraget, de prioriterer stort sett bare publisering, doktorgrader og førstevalgssøkere. Det er mål som i seg sjøl kan være sentraliserende når det gjelder de regionale høyskolene. I tillegg gis de nye universitetene nesten ingen tid eller kraft til omstilling. Det gjør dem sjølsagt også sårbare, uten at det betyr at det er dårlig kvalitet – men det gjør dem sårbare. Og det er det jeg savner fra regjeringspartiene: sjølkritikk på hvorfor en står der en står i dagens situasjon, for det er noen ting som fremmer den utviklingen vi nå ser, og de forslagene som kommer fra styret i Nord universitet. Senterpartiet mener at siden hver høyskole var opprettet ved et stortingsvedtak, bør de ikke legges ned av et styre når de nå har blitt studiesteder. Da bør også vi ta et politisk ansvar for drøftingen av om de skal opprettholdes. Representanten Sandberg nevnte Nesna og Sandnessjøen, men vi vet at Namsos blir rasert hvis dette blir gjennomført, og Steinkjer blir ødelagt som studiested, sjøl om de i første omgang bare skal årelates, ifølge styret. Det er en realitet at regjeringen gikk på tå hev og håpet at sektoren skulle løse disse utfordringene. Hvis NTNU for fire år siden hadde sagt nei – det ble tross alt ja med én stemmes overvekt i styret – hadde vi ikke fått disse omstruktureringene som vi nå har fått. Det var rene tilfeldigheten, kan en faktisk si. Hvis Nord universitet nå får klarsignal fra regjeringen til å sentralisere studiesteder, kommer det til å utløse ytterligere sentralisering innenfor sektoren, og det kommer til å være regjeringens ansvar. Når det gjelder sitatene fra Trine Skei Grande, var de fra Trønder-Avisa 3. mai. Jeg anbefaler statsråden å lese det intervjuet – det var meget sterkt og klart. Og så merker jeg meg at representanten Gudmundsen sier at styrets innstilling er skuffende, og Nybø sier at de har lagt for mye vekt på ett hensyn. Det gjenstår å se om Høyre, Venstre og Fremskrittspartiet mener noe med det, eller om dette bare blir ord, og de i slutten av juni kommer til å toe sine hender over de avgjørelsene styret ved Nord universitet kommer til å ta.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-05-07:
Representanten Arnstad begynner sitt andre innlegg med å takke for svaret, og da føler jeg at jeg burde begynt mitt første innlegg med å takke for interpellasjonen, for jeg mener virkelig at det å diskutere universitetene og høyskolene våre, er noe vi burde gjort mer og ikke mindre. At vi får løftet denne debatten opp i Stortinget, synes jeg er bra – så takk for interpellasjonen. Representanten stiller en del spørsmål som jeg skal prøve å svare litt på. For det første: Skal alle universiteter være like, eller skal vi åpne opp for en differensiering mellom universitetene? Til det vil jeg si at universitetene og høyskolene i dag er underlagt samme lovgivning, og de har et samfunnsoppdrag som handler om både å tilby forskningsbasert utdanning og å fylle det regionale behovet for utdanning til arbeidsliv og næringsliv. Og så skal de forske, det skal både høyskoler og universiteter gjøre. Men det er forskjell på universitetene i dag. For det første er det historiske forskjeller som gjør at de har ulik finansiering, og som gjør at noen har et større handlingsrom enn andre. Noen av våre universiteter er mer opptatt av å spisse seg internasjonalt. Noen av våre universiteter er opptatt av å lage seg et image eller en profil som er annerledes enn de andre, og det synes jeg er bra. Jeg synes det er bra at vi har Universitetet i Oslo, som er veldig opptatt av sin internasjonale profil. Det samme kan vi si om NTNU. Vi differensierer på ulike måter, og en av måtene vi gjør det på, er gjennom utviklingsavtaler. Da inngår departementet og de ulike universitetene avtaler om hva de skal jobbe videre med de neste årene. Vi er opptatt av ansvarsdeling, vi er opptatt av at vi skal ha ulike typer universiteter og høyskoler selv om de har samme samfunnsoppdrag, og selv om de er underlagt samme lovgivning. Så spør representanten om uttalelsene til Trine Skei Grande. Jeg har nok ikke lest alle uttalelsene hun har kommet med, så jeg kan ikke si om jeg er enig eller ikke, men det jeg kan si, er at jeg opplevde rektors forslag som litt for ensidig på den ene delen av oppdraget, altså det å styrke kvaliteten ved Nord universitet. Derfor ønsket jeg å sende et brev der jeg ga signaler om at den andre delen også må vektlegges – det å levere gode kandidater til arbeidslivet og næringslivet i regionen. Jeg er opptatt av at styret må ha to tanker i hodet på en gang. Jeg mener at de har et godt styre ved Nord universitet, og jeg har tillit til at styret ved Nord universitet ser på helheten før de fatter sin beslutning i slutten av juni.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-05-07:
Jeg vil også begynne med å si takk for debatten. Jeg ønsker jeg å oppklare en del ting som jeg synes det rotes litt med. For det første: Det som har skjedd nå, er at rektor har lagt fram en rapport. Det er altså ikke styrets rapport, det er rektor som har lagt fram en rapport som styret nå har sendt ut på høring, med en del tilleggsbestillinger. Så vil rektor etter høringsrunden komme med en ny innstilling til styret som de skal ta stilling til i slutten av juni. Så styret har ennå ikke fattet noen beslutning i denne saken og heller ikke tatt stilling til innholdet i rapporten. Den er nå ute på høring. Når det gjelder den økonomiske utviklingen til Nord universitet, har det ikke vært noen dårlig utvikling under denne regjeringen. De har hatt en realvekst på 6,1 pst. fra 2015 til i dag. Hvis vi sammenligner med det de fikk fra Stoltenberg-regjeringen, kommer de også ganske greit ut. Stoltenberg-regjeringen fikk på plass 391 studieplasser og 17 rekrutteringsstillinger. Fra Solberg-regjeringen har det kommet 105 studieplasser og 66 rekrutteringsstillinger. De har fått en betydelig andel av SAKS-midler. Det er ikke den kontantsituasjonen som de står i nå, som er utfordringen for Nord universitet; de har foreløpig stor avsetning, men det er utfordringer ved Nord universitet. Det er mye bra å se også, det er heldigvis ting som går i rett retning, men det er jo en utfordring for Nord universitet når vi ser at de ikke klarer å ansette i de rekrutteringsstillingene de har fått på MNT-fag, altså matte, teknologi og naturfag. Da er det ikke bare Nord universitet som har en utfordring, da er det den regionen de leverer til, som har en utfordring. Det samme kan man si om lærerutdanningen. De har gode lærerutdanninger på Nord universitet, men det er en utfordring når vi ser at det ikke er nok lærere i Nordland. Det er også derfor regjeringen har lagt inn noen ekstra incentiver for de tre nordligste fylkene. Til slutt vil jeg si at hvis vi ser på Universitetet i Tromsø og det som skjedde i sammenslåingen med Finnmark, vil jeg si at Finnmark har kommet veldig godt ut der. De klarer, selv om det er store geografiske områder, å levere god kvalitet på utdanningen. Det skjer mye utvikling på UiT i Finnmark, og ett eksempel er sykepleierutdanningen. Da regjeringen la inn 20 ekstra plasser, la UiT på 10, tilbød desentralisert utdanning i Alta og fikk over 200 søkere. De leverer bra ved UiT, og jeg har de samme målene og de samme ønskene for Nord universitet, at de skal klare å løfte seg, for det trenger regionen, det trenger Nordland, og det trenger Trøndelag.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2019-05-07:
Det er godt å høre at vi kan være enige om frivillighetens verdi, og jeg er glad for at statsråden omtaler studieforbundene i så positive ordelag. Det er veldig interessant å høre at det for de ulike problemstillingene for endring ikke nødvendigvis blir konkludert nå. Da håper jeg statsråden kan redegjøre for hva vi får vite i løpet av våren, eventuelt hva studieforbundene fortsatt må gå rundt og lure på, hva vi kan vente oss, og hva slags endringer de eventuelt kommer til å stå i. Her er det nettopp frivilligheten det handler om, det er folk som stiller opp i sin egen fritid, og da må vi ha respekt for at de også trenger forutsigbarhet i sin hverdag. Det er videre interessant at statsråden er så tydelig i det poenget at studieforbundene selv vet best hvordan de løser sine utfordringer, og også at kompetansereformen vil inkludere studieforbundene. Det er vi glad for. Signalene tar vi med oss videre, og vi vil melde tilbake at staten får mye mer for pengene enn vi noen gang kan måle og vite, i de investeringene som blir gjort i studieforbundene. Jeg mener at variasjon i studieforbundene definitivt ikke er et onde, men et gode, som også gjenspeiler behovet og mangfoldet i befolkningen der ute. Jeg ønsker at vi ser stort på det, og bygger videre på mulighetene som ligger i de organisasjonene som er opparbeidet i de ulike studieforbundene. Arbeidslivet krever mer kontinuerlig påfyll, og flere av de fremste bedriftene i landet oppfordrer sine ansatte til ukentlig eller månedlig faglig påfyll. Endringer i det offentlige og i samfunnet generelt gjør også at vi som innbyggere må oppdatere oss, omtrent slik som vi oppdaterer våre teknologiske hjelpemidler og digitale verktøy. Det er selvfølgelig rom for endring i landskapet studieforbundene utgjør, men endringer kan ikke svekke mulighetene det frivillige og selvdrevne organisasjonslivet har til å drive opplæring og kompetanseheving. Dette er på mange måter livsnerven i samfunnet vårt, og vi skal ikke ta for gitt god kompetanse på organisasjon. Det får man også utbytte av som representant på Stortinget eller i det daglige liv. Vi trenger seriøse kanaler for informasjon og faglig påfyll. Studieforbund er en moderator for aktuelt påfyll, og det blir produsert enormt mye materiell og læringsopplegg som setter sammen gammel som ung, alle samfunnslag og folk med ulike forutsetninger og erfaringer. Åpne møter er populære. Der får folk mulighet til å hente og gi innspill, og det blir mobilisert for kunnskap. Jeg mener tilbudet vi har om læring – i løpet av hele livet, i hele landet, nær folk – skal være like variert som folk er. Studieforbund må være en del av den miksen. Så gjenstår spørsmålet: Hva vil Stortinget at studieforbund skal være? Jeg er enig i at vi må ta utfordringen og muligheten til å forme studieforbund for framtiden.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2019-05-07:
Nå som regjeringen har kastet alle ballene som regulerer studieforbund, opp i lufta, blir det spennende å se sjongleringa og hvor det hele ender. Jeg savner et tydeligere svar på når flere av problemstillingene blir landet, men jeg blir glad for å høre at det blir tydelige høringer med rom for innspill. Målet med lokalt arbeid mener Senterpartiet er godt ivaretatt i dag og initiativ for å styrke dette videre mener vi er positivt. Ideologisk er vi selvsagt for å flytte makt og midler nærmere folk, men SPS, som ett eksempel, har 10 000 studietimer og kun to ansatte som ikke lar seg fordele utover fylkene. Like sikkert som at verden endrer seg, må studieforbund endre seg. Slik Senterpartiet ser det, er det de med skoen på, som vet best hvor den trykker. Altså bør studieforbund i stor grad være med og avgjøre hva som bidrar til mer aktivitet, mer kompetanseheving og utvikling til det beste for folk. Da er det viktig å anerkjenne at mye går godt i studieforbundene også i dag. Kompetansebehovsutvalget, voksenopplæringsloven og alle de tusenvis av studietimene som blir registrert årlig, legger grunnlaget for mange muligheter. Hva framtiden vil bringe, vet vi ikke, men vi kan være sikre på og enige om at studieforbund er en viktig del av den. Utdannings- og forskningskomiteen anerkjenner den uformelle opplæringen, og vi skal ikke undervurdere hvordan dette bidrar til inkludering og kompetanseheving. Spørsmålet i interpellasjonen var hvordan regjeringen følger opp komiteens innstilling og engasjement for studieforbund, og hvordan statsråden mener studieforbundene bidrar til kompetanseheving. Svaret har vært nyttig. Koblingen til det formelle utdanningssystemet varierer fra studieforbund til studieforbund, og slik mener jeg det bør være. Behovene i samfunnet kan ikke bare ligge som et ansvar og mandat til det formelle opplæringssystemet, her er også frivilligheten en del av løsningen for å bygge Norge videre. Jeg takker for debatten og ser fram til videre arbeid med kompetansereformen som regjeringen har varslet. Den har vi store forventninger til.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2019-05-07:
Jeg takker for statsrådens innspill, men jeg vil også kommentere at selv om psykiske utfordringer ble avdekket før PISA og før nasjonale prøver, har det sin naturlige sammenheng med kartlegging og andre faktorer i samfunnet. Statsrådens poeng om at man ikke skal prioritere prøver for prøvenes skyld, kan vi alle være enig i, men samtidig anerkjenner også regjeringen at det er et stort tidspress i skolen, og at lærerne står overfor mange dilemmaer med hensyn til hva de skal prioritere for å fremme elevenes læring. Det er ingen tvil om at når vurderinger og nasjonale prøver fokuseres så mye på nasjonalt, blir dette et mål i seg selv heller enn å prioritere den enkelte eleven og den tilpassede opplæringen vi alle ønsker mer av. Når det kommer til sammenhengen med nye læreplaner, er det ingen tvil om at vurdering for læring må fokuseres på i neste omgang. Nå må vi først også kommentere at livsmestring, som et av de tverrfaglige elementene, har direktoratet tatt ut, etter forespørsel fra departementet. Nå er det flere i faggruppene som føler seg overkjørt, etter lange prosesser og godt faglig arbeid, som nå blir satt til side. Som statsråden er jeg også opptatt av den siste Ungdata-undersøkelsen, men der vil jeg påpeke at vi ser en tendens til lavere skoletrivsel og en økning i psykiske helseplager. Elevene uttrykker at summen av prøver fører til økt press, utover det som er naturlig å forvente i en prøvesituasjon. Hele sju av ti opplever skolearbeidet som stressende, og elevene føler seg maktesløse når prøvepresset blir for stort. For å bruke helseministerens egne ord: «Dagens elever møter en rekke krav og forventninger. Det handler om forventninger fra skolen, lærerne, foreldrene og samfunnet, men også om forventninger den enkelte elev har til seg selv.» Og videre: «Alle som jobber med barn og unge, bør ha en bevisst holdning til hvordan krav og forventninger kommuniseres. Det er viktig å unngå at det utvikles en stresskultur på skolen.» Som statsråden sa, peker Kunnskapssenter for utdanning på at stress i skolen skyldes at elevene opplever en ubalanse mellom krav og støtte. Skolene kan gjøre mye for å gi elevene den støtten de trenger for å motvirke negativt stress, men også de blir møtt med store krav, uten at støtten til skolene nødvendigvis svarer til forventningene. Variert undervisning som engasjerer, og positive utfordringer må få plass mellom vurderingene. Vi må sette alle kluter til for å motvirke stress. Ser statsråden utfordringen med tidspress i skolen, og vil regjeringen ta grep for å redusere det samlede omfanget av prøver og tester som lærerne og elevene står i?
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2019-05-07:
Kritikken rundt de tverrfaglige temaene i de nye læreplanene står godt beskrevet på Utdanningsnytt.no. Læreplangruppene ville nemlig gjerne bidratt, ved å nå de målene Stortinget har vedtatt, og gjøre de justeringene direktoratet nå har gjort, dersom de fikk muligheten. Et annet poeng er at Skottland, f.eks., ikke har ønsket seg nasjonale prøver, nettopp fordi de mener at det ikke viser hva elevene faktisk kan, og heller ikke gjenspeiler lokale variasjoner. Sjelden har det vært så viktig med spisse albuer og å være best i klassen på regjeringens karakterkrav og prøver som nå. Når det kun blir samlet på førsteplasser, er det vanskelig å føle seg god nok eller inkludert i fellesskapet. Elevene i skoleklassen har det tøffere enn noen gang. Psykiske og psykosomatiske lidelser blir avdekt hos stadig yngre barn. Ensomhet blir avdekt i større grad. Media har omtalt det som skolesviket. I tillegg har vi det man kan kalle lærersviket, med et firerkrav i matte til lærerutdanningen, kompetansekravet med tilbakevirkende kraft og den sentraliserende lærernormen. Lærertetthet er viktig i hele grunnopplæringen. Frafallet i videregående skole og antallet som ikke får vurdering i fag, særlig blant gutter på yrkesfag, er altfor høyt. Ungdata-undersøkelsen viser at stadig flere unge, både gutter og jenter, sliter med skolerelatert stress og udefinerbare psykiske og fysiske helseplager. Flere kvalifiserte lærere med tid til å se og følge opp hver enkelt ungdom er etter Senterpartiets syn et viktig tiltak for å sikre alle ungdommer et likeverdig og godt opplæringstilbud, uavhengig av hvor de går på skole, eller hvilke forutsetninger og behov de har. Når det gjelder flere helsesykepleiere og psykologer, er det vel og bra, men da er spørsmålet om elevene får mulighet til å gå til disse fagpersonene og ha den samtalen de sårt trenger, eller om fraværsgrensen setter en stopper for det. Tilliten må bli etablert på nytt overfor fylkene, kommunene, skolene, lærerne og den enkelte elev. Vi kan ikke sette krav, normer og terskler vi forventer at alle skal over og igjennom. Ambisjonene våre må være skyhøye for trivsel og utvikling av gagns mennesker. Så må tiltak og midler følge etter – med en god porsjon tillit. Dagens diskusjon har vært interessant, og jeg takker statsråden for at han tar problemstillingen på alvor og kommer med tiltak som vi kan diskutere videre. Jeg kan ikke si at jeg er fornøyd, jeg kan ikke si at vi er i mål, men jeg kan si at vi er godt i gang. Jeg takker dem som deltok.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-05-07:
Også jeg er glad for at det er bred politisk enighet om målene for studieforbundene, og ikke minst anerkjennelsen av den viktige rollen som studieforbundene har spilt, og som de fortsatt spiller, for både å ivareta viktige deler av vår kulturarv, bidra til å opprettholde et engasjert demokrati og bidra til både norskopplæring og mer formell kvalifisering. Det er bra at det er bred enighet om det. Samtidig er det viktig å understreke at studieforbundene skal være noe annet enn det formelle utdanningssystemet. De skal nettopp være en del av frivilligheten. Det er der vi står i en diskusjon hvor man på den ene siden peker på og understreker at studieforbundene er noe annet enn det formelle, samtidig som det på den andre siden er et ønske om at studieforbundene også skal spille en rolle i kompetansereformen. Det er der jeg er opptatt av også å utfordre studieforbundene tilbake, om hvilken rolle de selv mener at de kan spille i kompetansereformen. Så er det helt riktig at vi har dialog med studieforbundene, og har en diskusjon om hvordan vi skal organisere dem for fremtiden, knyttet til tilskuddsordningen. Det er slik at regjeringen alltid stiller spørsmålet om vi kan få bedre løsninger ved en desentralisering. Der er det en diskusjon. Senterpartiet har vært med på den som et studieforbund og har ikke vært så sterkt tilhenger av en desentralisering av studieforbundene. Der mener jeg at vi må stille spørsmålene: Blir det bedre, eller blir det dårligere? Sørger vi for at det blir mindre byråkrati eller mer byråkrati? Når vi får svaret på de spørsmålene, vil vi også være klare til å konkludere. Det vil Stortinget få informasjon om. Hvis det blir endringer i tilskuddsordningen, vil det selvsagt også bli sendt på alminnelig høring før det blir foretatt endelige konklusjoner. Jeg mener at på dette området er det viktig at vi har god dialog, får gode utredninger, før vi trekker endelige konklusjoner.