Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2000-02-17:
Etter alle solemerker betyr forskningsmeldinga og behandlinga av den her i Stortinget at vi vil få et kraftig løft for norsk forskning. Det er veldig bra, og stort sett er innstillinga preget av en bred enighet. Jeg sier stort sett – og det er spesielt ett område der det er uenighet mellom Arbeiderpartiet på den ene siden og de øvrige partiene på den andre siden. Det har vært belyst gjennom replikkordvekslinga. Vi mener altså at når vi står foran en så sterkt økt satsing som det vi gjør nå, skal selvsagt kvalitet være viktigst. Men vi må også ha en bevisst satsing ut fra at forskning skaper ringvirkninger, og at den bør skape ringvirkninger i hele landet. Når vi skal fordele så mye penger som vi snakker om nå, må vi også kunne tenke litt regional fordeling. Og alle disse fem områdene der vi i Arbeiderpartiet står alene i denne innstillinga, danner en helhet som ville ført til – mener vi – både mer forskning i regionene i Norge og til at forskningen kunne skapt flere positive ringvirkninger, bl.a. flere bedriftsetableringer, økt lønnsomhet og utvikling innenfor f.eks. den marine næringa. Vi har vært inne på flere av disse punktene i debatten hittil, men jeg vil spesielt nevne to av dem. Det første gjelder FoU-avgiften for fiskeri- og havbruksnæringa. En enstemmig komite slår fast at midlene fra FoU-avgiften skal disponeres av næringa sjøl. Det vil bety mer forskning og utvikling i distriktene langs hele kysten. Så vet vi at det er en forventning i næringa om at også staten skal bidra. At staten legger inn like mye som næringa, vil bety større oppslutning om FoU-avgiften i næringa, og det vil også bety at det vil bli brukt dobbelt så mye midler på de områdene der næringa sjøl ønsker at det skal forskes. Det andre gjelder Nord-Norge. Nord-Norge har om lag 10 pst. av befolkningen, men bare om lag 5 pst. av forskningsmidlene brukes i den nordlige landsdelen. Når vi da erkjenner at det er forskning som skal danne grunnlaget for de nye arbeidsplassene og for nye inntekter til samfunnet, og når det erkjennes som en viktig grunn for at vi skal øke midlene til FoU med kanskje 8-9 milliarder kr, mener vi i Arbeiderpartiet at vi må ha som målsetting at Nord-Norge skal komme opp på landsgjennomsnittet. Sjølsagt skal vi vektlegge kvalitet, men det er flere områder der man har gode forskningsmiljøer. Det gjelder innenfor marin forskning, rom- og atmosfæreforskning og telemedisin, og det gjelder også innenfor polarforskning. Poenget er at med så sterke sentraliseringskrefter som er i sving nå, er styrking av disse miljøene noe som ikke kommer av seg selv. Polarforskning er et godt eksempel på det. Da Polarinstituttet ble flyttet til Tromsø, var det etter en lang og seig kamp. Nå er det et sterkt forskningsmiljø innenfor polarforskning i Tromsø, et miljø som også er attraktivt internasjonalt, også fordi det ligger eksotisk til, det er mye snø der – det er kanskje en ulempe andre ganger, men akkurat når det gjelder rekruttering av polarforskere, er det en stor fordel. Et annet eksempel er medisinerutdanning. Det siste tallet jeg har hørt nå, er at 14 av 45 professorater ved Det medisinske fakultet i Tromsø er ubesatt. Da medisinerutdanningen i Tromsø ble etablert, var man helt bevisst på at for å rekruttere fagfolk måtte man tilby forhold som var bedre enn ved de øvrige fakultetene. Og den gangen, på begynnelsen av 1970-tallet, hjalp det selvfølgelig at det var mange sekstiåttere som ønsket å reise oppover i ren idealisme for å bygge opp landsdelen. Men i tillegg til at man hadde veldig mange idealister, var det rause forskningsbudsjetter, det var også rause budsjetter til f.eks. å reise. Nå har hver professor og hver som underviser, ca. 10 000 kr til å reise for. Nå betaler ikke vi for billettene våre sjøl når vi er ute og flyr, men jeg sjekket tilfeldigvis prisene siste gang jeg var i Tromsø. Da kostet billetten min over 5 000 kr. 10 000 kr holder til to Oslo-turer, men da har man ikke råd til å betale noen avgift for å delta på konferanser. Representanten Inge Lønning mente at distriktspolitiske hensyn ikke hadde noe å gjøre i denne debatten. Sjølsagt er det viktigste i dag at vi samles om et kraftig løft for forskning, men det må være mulig å ha flere tanker i hodet på en gang – forskningspolitikk, næringspolitikk, distriktspolitikk, helsepolitikk, fordelingspolitikk. Det er en sammenheng mellom disse tingene, og det er en sammenheng som jeg har sett at kommunalminister og senterpartileder Odd Roger Enoksen er i ferd med å løfte opp. Han vil legge om distriktspolitikken og satse mer på forskning og høyere utdanning. Foreløpig er det bare å konstatere at han ikke har sentrumspartiene i Stortinget med seg på dette.