Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-09:
Også mine kommentarer går til sak nr. 5, Innst. 117 S for 2010–2011. Representanten Dagrun Eriksen fant ikke noe grunnlag for å si: Hva var det vi sa? Jeg er ikke så beskjeden, jeg har lyst til å si: Hva var det vi sa? For det var ikke få advarsler før regjeringen tabbet seg ut i denne saken, og jeg synes rett og slett de fortjener å høre det. Jeg hadde gleden av å være saksordfører da Stortinget behandlet regjeringens forslag om lov om endring i lov om Opplysningsvesenets fond, slik at den skulle hjemle tomtefesteinstruksen. Stortinget var sterkt splittet, faktisk så splittet som det er mulig for et storting å bli, med hensyn til hvorvidt lovendringen var i strid med Grunnloven § 106 eller ikke. Opposisjonen mente, som kjent, at forslaget var i strid med Grunnloven, mens regjeringspartiene forholdt seg til Justisdepartementets lovavdeling og mente at Grunnloven ikke var til hinder for lovendringen. Også på dette punkt tok Justisdepartementets lovavdeling feil. Høyesterett var i hovedsak enig i opposisjonens betraktninger. Stortinget behandlet saken flere ganger. Det ble også vurdert hvorvidt en skulle be om Høyesteretts uttalelse i forkant av lovbehandlingen, etter Grunnloven § 83. Dette ble latterliggjort av regjeringspartiene fordi det ville inhabilisere Høyesterett, hvilket selvfølgelig er helt feil. Det var representanter fra regjeringspartiene som i debatten sa fra Stortingets talerstol at det spilte jo egentlig ingen rolle, fordi en rettssak ville uansett rette opp Stortingets eventuelle feil. Jeg synes et storting skal være mer bevisst på rammene Grunnloven setter, enn det stortingsflertallet var i denne saken. Som folkevalgte er vi forpliktet til å arbeide for gode og forutsigbare løsninger for folket. Ved å utfordre Grunnloven gang på gang svekker flertallet Stortingets troverdighet i den type spørsmål. Regjeringspartiene har skapt forventninger som de ikke kunne innfri. Resultatet er nå bl.a. at 1 150 tilfeldig utvalgte nordmenn har vunnet i en slags statlig lotto. De har fått skattefinansiert rabatt på tomtekjøpene sine. Det er det denne saken egentlig dreier seg om, finansiering av den skattefinansierte rabatten. Regjeringens politikk har ført til alvorlig forskjellsbehandling av borgere med likt utgangspunkt. Regjeringen har vist at den ikke klarer å forholde seg til de rammene Grunnloven setter, og det har skapt vanskeligheter for Opplysningsvesenets fond og for Kirken. Justisminister, og jurist, Knut Storberget er en av dem som har kjempet hardest for å innføre tomtefesteinstruksen for Opplysningsvesenets fond – og han har tatt fullstendig feil. Denne saken er så alvorlig at det fra enkelte hold i media har vært hevdet at det kan foreligge grunnlag for riksrettssak mot ansvarlig statsråd, daværende kirkeminister Trond Giske. Det kan fortsatt bli aktuelt, for brudd på ansvarlighetsloven har jo lang foreldelsesfrist. Den grenseløse arrogansen som regjeringspartiene har vist under Stortingets mange behandlinger av denne saken, er det altså ikke grunnlag for. Jeg husker bl.a. at en representant fra Arbeiderpartiet, Gorm Kjernli, nærmest latterliggjorde Fremskrittspartiet og opposisjonens skråsikkerhet i saken. Sjelden har ordtaket «den som ler sist, ler best» hatt større relevans i en lovsak, tror jeg. Jeg håper saken kan bidra til en viss ydmykhet fra regjeringspartienes side. Kanskje kan det også hende at de utvikler en evne til å lytte til andre enn seg selv i saker hvor grunnlovsspørsmål blir satt på spissen. Jeg er nå glad for at kirkeministeren endelig kan få lagt frem en proposisjon om kompensasjon til Opplysningsvesenets fond, og jeg er fornøyd med at en enstemmig komité forutsetter enighet med Opplysningsvesenets fond om totaliteten i erstatningsberegningen, slik at en ikke risikerer en ny, flau rettssak. Alt dette kunne vært unngått om regjeringspartiene hadde lyttet noe mer til opposisjonen. Jeg legger til grunn at komitélederens redegjørelse eller tolkning av den enstemmige komitémerknaden ikke går ut over det som er ordlyden i komitémerknaden, men at det faktisk er det som står i innstillingen, som er komiteens faktiske holdning.