Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2004-10-28:
Jeg skal ikke gjenta spørsmålet fra representanten Lønning om å få utdypet nærmere hvordan Arbeiderpartiet og Senterpartiet skal klare å bli enige, men jeg er enig i at det var interessant å se den skarpe uenigheten, som ikke ble avklart noe nærmere her i salen. Jeg har bare lyst til å utdype noe nærmere, i forlengelsen av representanten Jacobsens spørsmål tidligere her, det som gjelder u-landene og særordninger når det gjelder toll. Det rammeverket som nå ligger på plass fra Genève, kommer utviklingslandene i møte på svært viktige områder. Utviklingslandenes interesser har blitt ivaretatt både gjennom generelle retningslinjer og gjennom særordninger. Utviklingslandene vil få bedre markedsadgang for sine varer og tjenester gjennom den generelle liberaliseringen, mens de opprettholder en større mulighet enn industriland til beskyttelse av egne markeder. Det er spesielt viktig at de minst utviklede landene slipper å foreta tollreduksjoner. Det har nemlig ofte vært slik at utviklingsland som med suksess har ekspandert sin økonomi, er de som har vært forberedt på å gi egen industri beskyttelse mens de oppnår styrke og gir samfunnet tid nok til å utvikle varierte produkter. Med en slik overgangsfase kan de skape sterke industrier og forretninger som kan konkurrere på like vilkår i det globale markedet, uten behov for å fortsette beskyttelsen av egen industri. Taiwan og Sør-Korea er gode illustrasjoner på dette. De bygde sin internasjonale handel på et fundament av nasjonale subsidier og sterk investering i infrastruktur og ferdigheter, samtidig som de vernet seg mot konkurranse fra utenlandske selskaper. Utviklingslandene blir i rammeverket lovet lengre tid til å gjennomføre ny WTO-avtale, og det tas sikte på at WTOs faglige bistand og kompetansehevende tiltak skal økes. Nettopp dette siste er svært viktig for at u-landene i framtiden skal kunne ivareta sine egne interesser. For svært mange av de fattigste landene er det vanskelig å følge med på alt som skjer av forhandlinger, og sørge for at deres stemme blir hørt. I forhandlingene kommer det fram en rekke krav om liberalisering og åpning av ulike markeder. Det er imidlertid svært viktig at utviklingsland får beholde nasjonal kontroll og eierskap over egne naturressurser. Ingen bør tvinges til å privatisere sine ressurser mot sin vilje. Utenriksministeren sa i sin redegjørelse at Norge skal jobbe aktivt med å få flere land til å framlegge tilbud om ytterligere liberalisering av tjenestesektoren gjennom GATS-avtalen. Norge har mange offensive interesser når det gjelder skipsfart, energi og telekommunikasjon. Likevel er det for Kristelig Folkeparti også viktig at det som skjer, ikke resulterer i et for stort press mot utviklingsland til å liberalisere ytterligere. Spesielt er det viktig at nasjonale myndigheter får beholde kontrollen over egne vannressurser. Norge må forsvare fattige lands rettigheter til å forvalte egne vannressurser, og motsette seg ethvert forsøk på å tvinge u-land til å privatisere vannforsyningene. Mer enn 1,1 milliarder mennesker mangler i dag tilgang til rent drikkevann, 10 000 mennesker dør hver eneste dag på grunn av dårlig drikkevann, og i over halvparten av tilfellene er dette barn under fem år. Det er ikke uten grunn at det er et viktig delmål blant FNs tusenårsmål å halvere andelen mennesker som er uten tilgang på sikkert drikkevann og tilfredsstillende sanitære forhold innen 2015. Det er viktig å skape et forutsigbart grunnlag for private investeringer også i vannsektoren, og det er behov for å se vannspørsmålet i en integrert sammenheng med andre områder. Men en må sørge for at en unngår at liberalisering fører til at vann blir et høyt priset gode forbeholdt dem som har betalingsevne.