Trine Skei Grande (Venstre), 2012-01-10:
Først vil jeg også takke interpellanten. Sjøl om jeg egentlig hadde ønsket at vi skulle hatt en klimamelding å diskutere i dag, er det prisverdig av interpellanten å minne regjeringa på hva det er vi skulle ha hatt på bordet. Problemet er jo ikke at ingen ting skjer, problemet er at vi går i feil retning når det gjelder utslippene i Norge. Det er mulig at representanten Marthinsen er lei, men jeg er redd. Jeg er redd for det som nå er i ferd med å skje i Norge, der utslippene bare øker når vi vet at vi må få dem til å gå i en annen retning. Kanskje skal vi slutte å snakke om global oppvarming? Kanskje skal vi nå snakke om det vi begynner å se rundt oss, nemlig mer og mer ekstremvær som påvirker hverdagen vår på uante måter? Jeg er enig med statsråden i at det er en håpløs debatt, den om hvorvidt vi skal kutte hjemme. Problemet er at de gangene jeg er blitt provosert de siste månedene av en sånn debatt, har jeg blitt provosert av regjeringas medlemmer og støttespillere. Nei, det er ikke gratis, og det er heller ikke lett. Og for å si det sånn, politikken har ikke hengt store medaljer på statsråder, regjeringer eller politikere som bare har gjort det som er gratis og lett. Det er faktisk når vi gjør de store endringene at vi måles. Vi vet alle hvorfor vi skal gjøre det, men det er også andre grunner. Samfunnene våre er i endring. Over hele verden er samfunnene i endring, fordi dette har blitt en ny faktor når det gjelder hvordan vi organiserer samfunnene våre. Dette er det teknologispranget som du kan si var i miniformat da nordmenn ikke alltid klarte å henge med da vi gikk fra seil til damp. Nå skal vi tilbake til seil i et nytt teknologisprang. Da kan vi lene oss tilbake og si at vi er så rike at vi kan betale andre for å gjøre det teknologispranget. Ikke nok med at vi ikke får gjort det vi skal gjøre, men vi kommer til å gjøre våre barn en bjørnetjeneste ved å overrekke dem et samfunn som teknologisk sett er helt i bakevja, og som ikke kommer til å skape arbeidsplasser som de kan leve av. Dette teknologispranget som vi nå snakker om, dreier seg om å skape framtidas arbeidsplasser. I stedet for å si at vi er så rike at vi kan slippe å gjøre det, bør vi heller si at vi er så rike at vi kan virkeliggjøre det på en enklere og greiere måte enn andre. Vi kan være med og skape de arbeidsplassene, den framtidige teknologien og de mulighetene. Så må jeg kommentere innlegget til Per-Willy Amundsen. Jeg lurer på om det er kunnskapsløst, eller om det egentlig er litt ondskapsfullt – en av delene er det i hvert fall. Det eneste jeg kan si at jeg er enig med Per-Willy Amundsen i, er at det mangler en viss realisme i klimaforliket, men med et annet fortegn. Hvis vi leser tallene til klimapanelet, som vi har fått framlagt nå, kutter vi for lite i klimaforliket. Vi har for små ambisjoner i forhold til det vi egentlig bør ha i klimaforliket med tanke på de tallene som FNs klimapanel nå har lagt fram. Det er den manglende realismen i klimaforliket. Problemet med denne regjeringa er jo ikke at de ikke mener noe. Vi har fått høre hva de mener når det gjelder klima. Det de mener, ligger i oljemeldinga. Det de mener, ligger i den utsatte klimameldinga – som ikke er så viktig. Det de mener, ligger i statsbudsjettet, der alle pilene peker i feil retning. Så problemet er jo ikke hva regjeringa mener, men at det de mener, ikke er godt nok. Derfor har vi i Venstre lagt fram hva vi er villige til å gå for, hvilke byrder vi mener vi skal være villige til å bære framover for å få til dette, og derfor har vi sagt hvilke grep som vi er villige til å gå for i Klimakur. Det er faktisk oppriktig ment som et håndslag. Vi viser kortene – det er ikke veldig strategisk riktig å gjøre det når man skal forhandle om samarbeid, men for oss er denne saken så viktig at vi er villige til å vise kortene på forhånd. Hvis vi ikke ser klimameldinga før utgangen av februar, kommer den til å komme som et Dokument nr. 8-forslag her. Det er jo skuddår i år!