trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2017-06-19:
Det er interessant å registrere at opposisjonen i denne salen ikke engang har klart å legge fram en alternativ nasjonal transportplan. Det klarte opposisjonen fint i forrige periode, nettopp fordi vi ønsket å synliggjøre hva vi faktisk ville gjøre, og hvordan vi skulle løfte samferdselssektoren i Norge. Det Arbeiderpartiet og Senterpartiet klarte å gjøre, var å flikke på ting og komme med noen små forslag. Representanten Sverre Myrli lurte på hvor jeg har vært i dag, siden jeg ikke har vært i debatten tidligere. Da kan jeg berolige ham med at jeg har vært og kjørt på veier med fartsgrense på 110 km/t til Telemark – ca. 350 km med fantastisk flotte veier fordi denne regjeringen både bygger ny vei og sørger for å vedlikeholde veien som er der. Noen ganger har jeg måttet kjøre litt sakte fordi det faktisk skjer vedlikehold og nybygging. Det er fantastisk herlig å se at infrastrukturen bygges som bare det, og med de ambisjonene denne regjeringen har, vil Fremskrittspartiet være med og sørge for at det skal bygges mer vei. Etter å ha hørt representanten Gahr Støre si at det ikke er sikkert man skal bygge vei med fartsgrense på 110 km/t lenger, eller at man kanskje ikke skal ha full firefeltsvei lenger, er det greit å gå tilbake til mitt eget fylke og min egen hjemkommune, hvor man har vært svært opptatt av at man skal bygge en vei hvor det kan kjøres i 110 km/t, hvor det er bred veiskulder, og hvor det er lys. Men det er tydeligvis sånn at Jonas Gahr Støre ikke fant penger i budsjettene sine, eller i merknadene til Arbeiderpartiet, så man må kutte på standarden. Jeg synes det er utrolig dumt når man faktisk skal bygge fremtidens veier, og derfor er jeg glad for at vi har en samferdselsminister som vil at vi skal bygge veier med 110 km/t fartsgrense. Det er helt fantastisk. Den forrige regjeringen ville ikke ha det, men denne regjeringen vil ha det, og derfor har det vært en god dag å kjøre på. Jeg hører representanten Dag Terje Andersen si at de har store ambisjoner. Det er ikke noe problem å ha store ambisjoner – hvis man ikke har penger til det, er jo ikke ambisjonene noe annet enn luftslott. Det er det man ser med den nasjonale transportplanen som er lagt fram fra spesielt Arbeiderpartiet. Det er mye luftpenger og lite realiteter. Man må gjerne ønske å bygge intercity innen 2030, men det mangler titalls milliarder på å få det til. Regjeringen med Fremskrittspartiet og Høyre har lagt fram et forslag som er realistisk å ferdigstille i 2032. Det endte nesten som et lite pip i Telemark da Nasjonal transportplan ble avgitt i komiteen. Det var dørgende stille, med et lite pip om intercity innen 2030, men da man så realitetene, ble det ikke mer av det. Til slutt: Gassveien, som er kjempeviktig i Telemark, og som kommunen har prøvd å få inn i 40 år, har denne regjeringen lagt inn i Nasjonal transportplan. Nye Veier sier de ser på muligheten for å realisere den. De rød-grønne greide det aldri. Denne regjeringen ser ut til å få det til fordi vi tenker nytt og bruker nye verktøy.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2017-06-19:
Det var interessant å høre på Arbeiderpartiets transportpolitiske talsperson Eirik Sivertsen, som skulle forklare hva opposisjonen ønsket å prioritere opp, og hva den ønsket å prioritere ned. Da jeg hørte på alt representanten Sivertsen ville prioritere opp, var det ingenting igjen å prioritere ned. Det blir litt vanskelig når man mangler et sted mellom 100 mrd. kr og 150 mrd. kr på å ha en realisme i Nasjonal transportplan. Vi i Fremskrittspartiet fikk faktisk mye kjeft for fire år siden da vi la fram en alternativ nasjonal transportplan, hvor det faktisk også lå finansiering inne på de prosjektene vi ville gjennomføre. Det har altså ikke Arbeiderpartiet klart i det forslaget som er lagt fram fra Arbeiderpartiet, og som vi behandler i dag. Da Nasjonal transportplan ble lagt fram, var det store overskrifter i Telemark fra rød-grønne politikere. Senterpartiet sa de skulle endre NTP hvis de kom til makten. Arbeiderpartiet sa at NTP var en skandale for Telemark. Da er det interessant å gå inn og se hva som ligger i de alternative forslagene til Telemark fra de to opposisjonspartiene Senterpartiet og Arbeiderpartiet. På E134 ligger det ingen strekninger inne ut over det regjeringen har lagt inn, som har vært en av de viktigste sakene i Telemark. Det ligger noe i nabofylkene, men det er altså det samme som regjeringen har lagt inn. Det er noe omtale vedrørende arm til Bergen, men bortsett fra det er det ingenting for Telemark og E134 gjennom fylket vårt. Når det gjelder jernbane, var det, som jeg sa i stad, et lite pip, eller klynk, fra en Arbeiderparti-representant som mente at man nå skulle bygge intercity innen 2030, men da man begynte å se på kostnadene og regningen, var det ikke penger til å gjennomføre. Jeg synes det er ganske overraskende at det største partiet nå i denne perioden – jeg håper vel ikke det blir det i neste periode – klarer å legge fram en nasjonal transportplan som ikke er fullfinansiert med de forslagene som ligger her. Det er ganske overraskende. Jeg hører representanten Kjerkol og flere andre fra Arbeiderpartiet si at dette er et ambisiøst, seriøst og realistisk forslag til Nasjonal transportplan fra Arbeiderpartiet. Det er definitivt ikke det når man ser på tallene og hvordan man trikser med tall. Det er synd, for noen der ute vil tro at Arbeiderpartiet og Senterpartiet kommer til å gjøre mye, men for Telemark ligger det altså ingen forslag inne som betyr noe for den jevne telemarking, ut over det fantastisk flotte som regjeringen faktisk har gjort, på tross av all nedskytingen da NTP ble lagt fram. Det er altså ingenting i innstillingen fra de to partiene som betyr noe for de viktige veistrekningene, med unntak av at denne regjeringen satser på både vei og jernbane.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2017-06-19:
Jeg må gjøre en liten gjenvisitt, for Seljestad–Røldal ligger ikke i Telemark, men i nabofylket vårt. Vågslid–Røldal ligger i Telemark. Når Senterpartiet sier de prioriterer det, så gjør de definitivt ikke det. Konsekvensene av Senterpartiets prioritering er at Oslo-tunellen for jernbane blir borte, og den betyr kjempemye for alle – også i Grenland – som har tenkt til å bruke jernbanen fra Grenland til Oslo. Når det gjelder E18 gjennom Bærum og Asker, som Senterpartiet foreslår å utsette med fire år, er det et viktig prosjekt som betyr mye for folk fra både Telemark, Vestfold og Agder-fylkene som skal inn til hovedstaden. Så det er veldig trist å se at Senterpartiet prioriterer ned distriktene, for å få på plass disse prosjektene betyr mye også for Distrikts-Norge.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2017-06-19:
Dette er absolutt en viktig sak og av stor betydning for de menneskene det gjelder. Derfor er jeg også veldig glad for at saken er kommet. I dag finnes det rundt 50 000 mennesker med kroniske sår, og disse vil i stor grad trenge koordinert tverrfaglig hjelp. Kroniske sår defineres i to hovedgrupper: trykksår og ulike former for leggsår. Kroniske sår på føtter og legger er ofte forårsaket av sykdom og/eller livsstil, mens trykksår oftest ses hos eldre og sengeliggende. Vi vet at helse- og omsorgstjenesten i årene fremover vil møte flere brukere med én eller flere kroniske lidelser som vil kreve langvarig oppfølging, og vi merker oss at f.eks. sår som følge av diabetes er økende. Vi vet også at mange av disse sårene kan forebygges, og at det i alle tilfeller er viktig å satse på god behandling av den underliggende sykdommen. Det er også viktig å arbeide for bl.a. at man kan redusere overvekt, få mer fysisk aktivitet, ha god hygiene og riktig ernæring. Dette er viktige tiltak for å forebygge, og de minner oss på den enkeltes ansvar for å ta gode og sunne valg, jf. folkehelsemeldingen, som Stortinget også har behandlet. Jeg vil videre vise til at det meste av den praktiske sårbehandlingen hos kronikere gjøres i kommunehelsetjenesten, og at primærhelseteam vil være et viktig tiltak med målrettet forebyggende arbeid, både primær- og sekundærforebygging. Jeg mener også at det er viktig å vise til at noen kommuner og sykehus har utviklet spesielt gode tiltak innen sårbehandling, og at fagmiljøet etterlyser flere polikliniske sårsentre. Jeg må si jeg er enig med forslagsstillerne i at kompetanseutvikling i sårbehandling er viktig for ansatte både i kommunehelsetjenesten og i spesialisthelsetjenesten. Jeg vil også vise til at nasjonal retningslinje for diabetes nylig er revidert, og at denne gir anbefalinger om forebygging av sår og sårbehandling. Jeg regner med at de fleste partiene som har forslag i saken, kommer til å redegjøre for sitt syn i saken.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2017-06-19:
Fysisk aktivitet er kjempeviktig. Det er viktig for barn, det er viktig for voksne, og det er viktig for eldre. Fysisk aktivitet har ingen aldersgrense, og vi vet at aktivitet på tvers av generasjoner utvilsomt er positivt. Det er derfor vi må se på disse sammenhengene når vi utformer handlingsplaner for fysisk aktivitet. For aktivitet i skolen trenger ikke være en time der barn blir satt til å løpe rundt skolebygningen eller blir sendt til gymsalen for en ordinær gymtime. For mange barn vil dette bare oppleves som en ekstra påkjenning heller enn å fremme positive opplevelser rundt det å være aktiv. Dette vil derfor virke mot sin hensikt. Vi må tenke større og se på mulighetene som finnes i nærmiljøet. Det handler om å se potensialet og mulighetene for aktivitet utenfor skolens gjerde. Aktivitet i skolen kan kombineres med f.eks. aktivitet på sykehjem eller i eldreboliger. Det er få ting eldre på sykehjem setter så stor pris på som besøk, og særlig fra barn. Det skapes en helt spesiell stemning når disse generasjonene møtes. Vi vet også at alle barnehager har skolestartere. Hvorfor kan vi ikke i større grad la førsteklassingene på barneskolen få være aktive sammen med skolestarterne? Førsteklassingene vil få lære om det å være forbilder, og skolestarterne vil oppleve trygghet ved å få venner i skolen. Mulighetene er mange, men skal vi få til dette, må vi lage planer som favner helheten, ikke planer som er «stykkevis og delt», for å sitere fra NTP-debatten litt tidligere i dag. Derfor er det viktig med en handlingsplan som omfatter både barnehage, skole, nærmiljø og fritid. I denne planen må vi tørre å tenke nytt og annerledes. Vi må sørge for at denne aktiviteten ikke hovedsakelig blir en ekstra påtvunget gymtime for elevene. Det vil med stor sannsynlighet bare virke negativt for barn og unges syn på aktivitet, og kanskje spesielt for dem som ikke er så glad i det, men som vi gjerne vil at skal være mer aktive. Aktiviteten i skolen bør også kunne kombineres med andre fag, og vi må sørge for at dette er noe elevene ser fram til. Mange skoler har klart det, de har tatt med matematikkundervisningen ut i skogen og samtidig klart å la fysisk aktivitet bli en del av matematikktimen. Det har vært svært vellykket. Når aktivitet blir en naturlig del av undervisningen, det er da man har lykkes. Det gir barn et naturlig og sunt forhold til det å være aktiv, og det er nettopp dette som må være målet for vår handlingsplan. Jeg skal ikke synge, som representanten Knutsen gjorde, men jeg vil likevel takke komiteen for det gode samarbeidet og de gode debattene. For dette er – i hvert fall høyst sannsynlig – den siste helsedebatten i denne perioden.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-19:
Eg tenkte eg skulle ta ordet for å diskutere representantforslaget i sak nr. 6, som handlar om å gjennomføre ei konseptvalutgreiing for Tromsbanen. For som komiteen og Stortinget kanskje er klar over, ligg det inne i den føreslåtte nasjonale transportplanen at ein skal utgreie – ei veldig enkel utgreiing – ei jernbanestrekning frå Fauske til Tromsø, det som også blir kalla Nord-Noregbanen. Det er ei øving vi har vore igjennom tidlegare. 2011 var sist gong ein gjennomførte ei veldig enkel, liknande, utgreiing, som gav eit altfor spinkelt grunnlag til å kunne gå vidare med saka. Vi må ikkje gløyme at denne saka først og fremst er eit spørsmål om transport som eit middel for å oppnå noko i samfunnet. Det er ikkje eit mål i seg sjølv å byggje jernbane. Det er ikkje eit mål i seg sjølv å byggje vegar, sjølv om ein av og til får inntrykk av det – spesielt når Bård Hoksrud snakkar. Det er heller ikkje noko mål i seg sjølv å byggje hamner eller farleier – det er for å byggje eller vedlikehalde noko som gir verdiar for samfunnet. Dette er berre eit verktøy. Vi veit at Nord-Noreg kanskje har det aller største potensialet for næringsutvikling for Noreg. Vi veit at i dei neste tiåra kjem viktigheita av petroleumsøkonomien for norsk økonomi til å gå nedover. Det er eit faktum. Det som peiker oppover, er det som bl.a. skjer i Nord-Noreg. Sintef gjennomførte ein større sektoranalyse av dei maritime næringane i Nord-Noreg for to år sidan som viste at i løpet av 2030, viss det blir lagt til rette for det, vil sjømatindustrien vere større og viktigare for Noreg, i eksportverdi, enn petroleum. Å leggje til rette for ein infrastruktur som faktisk kan løyse dette for Nord-Noreg, er avgjerande. Det er grunnen til at vi ville ha ei konseptvalutgreiing av ein del av Nord-Noregbanen, Tromsbanen. I det området vi snakkar om her – Tromsø, Narvik, Harstad – er det eit befolkningsgrunnlag på 228 000 innbyggjarar. Det blir ofte hevda at det er for lite folk i nord til at ein skal byggje jernbane, men befolkningsgrunnlaget der er større enn ved fleire av dei jernbanestrekningane som blir bygde i dag – det er altså ein gamal myte ein framleis lever med. Når ein slår dette saman med det enorme potensialet som ligg i sjømatnæringa i nord, som vil auke transporten i denne regionen nær ti gonger dei neste åra – og vi har eit etterslep i denne regionen på åtte milliardar frå før – veit vi at dette ikkje vil kunne løysast med dagens transportkonsept. Ein må bevege dette inn i ei jernbanetenking. Det er forunderleg at når ein har diskusjonar som dette, er det veldig mykje snakk om folk på vegane – at folk skal kjøre bil, osv., men næringsdimensjonen i debatten blir ofte fråverande. Difor synest eg det er trist at ikkje fleire parti støttar forslaget til SV om å etablere ei konseptvalutgreiing for Tromsbanen – førebels har vi ikkje sett noko anna parti enn SV.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-19:
SV støttar forslaget om ei større utgreiing. Fastlegemangelen er kanskje ei av dei største utfordringane vi har i distriktshelsetenesta. Nasjonalt senter for distriktsmedisin gjennomførte på 15-årsdagen for ordninga, altså i fjor, ei undersøking der dei kartla kva som var situasjonen. Det viser seg at ein femtedel av innbyggjarane i Noreg som har krav på det, manglar lege eller legevakt-lege – ein femtedel. Dette problemet ser ikkje ut til å bli mindre, det ser ut til å auke. Mange kommunar har ikkje nok listeplassar til å dekkje eiga befolkning. Dette fører oss inn i ein vond spiral som ofte blir sjølvforsterkande, ved at dei fastlegane som har krefter til å fortsetje, får for lange lister og for stor arbeidsbyrde og blir utbrente. Ein ser også at ein tredjedel av fastlegeheimlane med privat drift blir subsidiert av kommunane, og at dei fleste fastlegane ønskjer seg fast løn. Det er mange interessante funn i den kartlegginga. Unge legar ser nok også annleis på fastlegeyrket enn det den eldre garde gjer. Dagar som strekkjer seg langt utover normal arbeidstid, og opplevinga av å vere evig på jobb blir ofte trekt fram som eit problem. I tillegg kjem aukande styring, oppgåver, funksjonar osv. Eit godt fagmiljø og tilgang på god infrastruktur blir også etterlyst og påpeikt som noko som det er viktig å få gjort noko med. Uansett er det antakeleg på tide å tenkje nytt, eller sagt på ein annan måte: Vi må gjere ting annleis enn vi gjer i dag. Med samhandlingsreformen og dei auka utfordringane ho har gitt for kommunehelsetenesta, ser ein nok konturane av ei større oppgåve enn det som vi har tatt inn over oss, i alle fall gjennom praktisk politikk, til no. Vi vil alle ha ei fastlegeteneste som for det første dekkjer befolkninga. Vi vil at ho ikkje berre skal vere passiv, men at ho også skal vere retta utover og med på det førebyggande arbeidet. Tenesta skal vere fagleg og inngå i alle relevante arenaer i kommunehelsetenesta og samtidig jobbe godt saman med spesialisthelsetenesta. Da er nok ikkje dagens system det som kan vere svaret på det – i så fall må ein gjere radikale grep. SV har ikkje tenkt ferdig når det gjeld dette, men ein idé frå mi side kan vere – når ein skal diskutere dette meir opent – at ein kan sjå på ordningar ein har i andre land, f.eks. ordninga med «nurse practitioner» i Canada, der ein har hatt gode erfaringar med å utvide sjukepleiarrolla og dermed kunne avhjelpe fastlegen.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-19:
I det siste innlegget var eg usikker på om Venstre tok til orde for å privatisere heile sjukehusdrifta – at det var det som var poenget. «Slik vi har en Nasjonal transportplan for samferdsel, bør vi få en nasjonal helseplan for sykehusene. Da vil vi lytte til lokale innspill, faglige råd og la Stortinget ta avgjørelsene.» Det er etter kvart blitt ei ganske berømt utsegn som er veldig godt sagt. Det var statsministeren vår, Erna Solberg, som dagar før valet i 2013 sa desse berømte orda. Klarare kan det ikkje seiast. Det var det Høgre gjekk til val på. Ein skulle få ei demokratisk styring av sjukehusa. Bak det låg ein ganske hard kritikk av dagens føretaksmodell, som gjer at det politiske ansvaret er veldig uklart. Vi veit korleis det har gått med den saka. Ingenting er levert. Ein har falle inn i eit reint forsvar av dagens føretaksmodell. SV vil ha ei folkevald styring av sjukehusa. Vi vil avvikle føretaksmodellen, og vi vil sikre at styringa av sjukehusa blir gjord av folkevalde i full openheit. Kvart fjerde år, har vi skissert, skal vi på Stortinget behandle ein nasjonal sjukehusplan, der sjukehusstruktur, funksjonar og føringar blir lagde. Vi ser også føre oss sterke regionar, der bl.a. sjukehus, men også andre funksjonar, som transport og ressursforvaltning, inngår som ein del av oppgåvene til regionen. Slik får regionane faktisk innhald, mens det regjeringa la opp til i sitt forslag, var regionar utan innhald og å vidareføre sjukehusdrifta på den måten ein gjer i dag. Så oppsummert: SV går inn for forslaga nr. 2–10. Primært er det forslag nr. 7 som ligg nærmast vår modell. Eg vil understreke at forslag nr. 1 stemmer vi for subsidiært.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-19:
Dette er ein veldig stor og viktig diskusjon, som vi skal ta omtrent ved inngangen til midnatt – men han er like viktig uansett. Eg vil ta opp forslaget vårt i saka. Det er ei veldig negativ utvikling ved norske sjukehus som berre verkar å gå i stadig meir negativ retning. Sjølv har eg etter kvart fått ganske god erfaring gjennom mitt eige sjukehus, Universitetssykehuset Nord-Norge i Tromsø, og har jamleg kontakt med dei tilsette der. Eg får høyre forteljingar og prøver å sjekke dei bl.a. ved å forhøyre meg med leiinga om dette stemmer, og får ulike typar forteljingar. Men det som sit igjen, er ganske sterk kost. Det er tilstandar som eg ikkje trudde var mogleg i norsk arbeidsliv. Det er forteljingar om makt og autoritetsmisbruk, der tilsette som melder frå, mister vakter og blir stengde ute, der aktive tillitsvalde mister framtidsmoglegheiter, der alvorlege avvik ikkje blir melde av frykt for konsekvensane for tilsette, sist påpeikt av fylkeslegen i Troms, og ei HR-avdeling som fungerer som leiingas forlenga arm i interne konfliktar. Alt dette er påstandar som eg verkeleg har forsøkt å etterprøve og etter beste evne kan bekrefte. Berre for å illustrere med eit eksempel: Rett før jul avslørte avisa iTromsø at Universitetssykehuset Nord-Norge hadde leke sensitive personopplysningar på Snapchat. Ideen var at ein frå infoavdelinga skulle sende eit mobilkamera rundt omkring blant dei tilsette, så skulle ein ta snaps, og så skulle det sendast ut på Snapchat og på den måten vere ei kul og moderne framstilling av sjukehuset. Da måtte det uunngåelege skje, at personopplysningar kom ut. Det som var responsen frå UNN-leiinga, var å starte etterforsking, ved ein eigen sikkerheitssjef, av kven som hadde varsla dette. Dette er ganske illustrerande for korleis tilstanden er på UNN. Det toler rett og slett ikkje dagens lys. Så til vårt forslag. På St. Olavs Hospital føreslår ein å effektivisere vaktbytta mellom sjukepleiarar ved å kutte overlappingstida med eit kvarter. Vi meiner det er eit ganske alvorleg angrep på kontinuiteten, som vi veit er ekstremt viktig, spesielt når pasientbelegget er så høgt som det er. Difor føreslår vi at Stortinget seier klart frå om at dette kan ein ikkje gjere av omsyn til pasientsikkerheita.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-19:
Eg vil takke komiteen for – i ein kritisk heftig innspurt på Stortinget – å ha tatt representantforslaget vårt på alvor, og det er jo ei viktig sak vi behandlar. Utviklinga i fødselsomsorga er bekymringsfull. I media får vi stadig høyre historier om kvinner som blir sende i retur frå fødeavdelinga, om for dårleg oppfølging og om jordmødrer som vurderer å slutte og til og med åtvarar kvinner mot å føde på avdelinga. Vi er nok alle einige i at kvinner som føder, har rett til god omsorg, tid til å kome seg, kome i gang med amming og livet som mor, og at det er viktig for oss alle. Mor–barn-forholdet er ein grunnstein i samfunnet, på mange måtar, og da er jo den utviklinga vi no ser, ganske alarmerande. Folkehelseinstituttet har dokumentert at eit betydeleg tal uplanlagde fødslar skjedde utanfor fødeinstitusjon i 2016. Vi veit at sentraliseringa forsterkar denne utviklinga, at meir skjer under transport, meir skjer uplanlagd, utanfor institusjon. Dette aukar risikoen og skapar utryggleik. Og i institusjonane varslar fleire om utfordringar med å gi ein-til-ein-omsorg av jordmor til kvinner i aktiv fase på grunn av kapasitets- og ressursproblem, altså at institusjonar i større og større grad har problem med å skape dette ein-til-ein-forholdet mellom jordmor og kvinne i kritisk fase av fødsel. Så samla sett: Både sentraliseringa og situasjonen på institusjonane bør bekymre oss alle. I tillegg blir det tilsett for få jordmødrer, rekrutteringa til jordmoryrket er kritisk dårleg, og det er også ei aldring blant aktive jordmødrer som gjer at denne utviklinga kan slå som ein hammar ned i helsevesenet. Vi har i dag ca. 300 jordmødrer i Noreg som skal dekkje meir enn 60 000 gravide i året. Så situasjonen er veldig utfordrande, ein situasjon vi verkeleg må ta på alvor. Eg tenkjer at dette er eitt steg i ei retning – vi får håpe at vi etter valet kan få skaffe eit fleirtal som gjer at vi verkeleg klarer å få fart på satsinga på fødselsomsorga, som er så grunnleggjande. SV støttar alle forslaga i innstillinga. Eg tek opp våre eigne forslag. Forslag nr. 4 er eit forslag som vi ikkje primært går inn for, men vi kan støtte det subsidiært dersom dei andre forslaga fell.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-19:
Det er inga overrasking at regjeringspartia og Venstre ikkje ønskjer å gå inn for éin time fysisk aktivitet i skulane. Men det er positivt at ein samla komité legg såpass tydelege føringar for handlingsplanen for fysisk aktivitet generelt, no som han er gått ut. For SV har det vore ei reise heilt frå 2005 som har vore ganske lang, der vi starta med å insistere på at hjernen ikkje er aleine, at han er ein del av ein kropp. For det var dei som meinte at skulen berre var eit sted ein skulle lære, og alt anna – som fysisk aktivitet og mat i skulen – var underordna. Fokus skulle vere på læring. Resten fekk ein ta hand om sjølv, i familiane osv. No begynner ein i stadig større grad å innsjå at skulen er ein mykje breiare arena, og at hjernen ikkje er aleine, han er ein del av ein kropp, og at ein må sjå desse tinga i samanheng. Sidan vi kjenner standpunkta til kvarandre veldig godt i denne saka, tenkte eg at eg berre kunne kome med eit lite varsku. Det som er dei stor trendane i ungdomshelsa no, er at anten trener ein for mykje, eller så trener ein altfor lite. Anten er ein for aktiv eller for inaktiv. Begge delar gir eit veldig dårleg forhold til eigen kropp, og eg tenkjer at i iveren vår etter å få høgare puls i befolkninga og få folk i bevegelse, må vi dyrke eit sunt syn på eigen kropp, og at ikkje dei tiltaka vi gir her, bidreg i negativ retning, at det heile vegen skal liggje eit veldig positivt forhold til eigen kropp. For det er også ei djup utfordring som er i befolkninga, at psykisk helse og syn på eigen kropp gir veldig bekymringsfulle signal, og at når vi ønskjer meir fysisk aktivitet i skulen, heller ikkje berre ser på fysisk aktivitet som eit verktøy for læring. Fysisk aktivitet er også eit mål i seg sjølv og eit gode i seg sjølv. Det blir ikkje så bra av berre å stå og hoppe gangetabellen. Ein har kanskje fått turtalet opp hos ungguten og ungjenta, men det er ikkje noko mål i seg sjølv. Fysisk aktivitet må sjåast som noko som er positivt og bra, uansett. Med det får eg takke for samarbeidet med helsekomiteen, der eg som ein av fleire har vore satellitt og følgt med i arbeidet deira. Det er ein triveleg gjeng heile gjengen sjølv om det er skarpe rundar her og der.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-19:
SV støtter også forslaget subsidiært.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-19:
SV skal stemme for forslaget.
Ola Elvestuen (Venstre), 2017-06-19:
Jeg vil også snakke om klima, for det er ingen andre land i verden som er i nærheten av å være så offensive på å gjennomføre klimatiltak innenfor transportsektoren som vi nå er. Alle personbiler, alle lette varebiler og alle bybusser skal ha null utslipp i 2025. Alle tyngre varebiler skal ha det i 2030. 75 pst. av langdistansebussene skal ha det i 2030. 50 pst. av nye lastebiler skal ha det i 2030. Og all varedistribusjon i de store byene skal ha det i 2030. Det er altså sju og tolv år til at man skal oppnå så store resultater. Dette ligger langt foran det man driver med noen andre steder. I tillegg kommer ambisjonene som vi har innenfor skipsfart, hvor det gjennomføres prosjekter, og det som nå må komme, at man bygger opp et distribusjonsnett for både elektrisitet, hydrogen og biogass. Ja, vi må bruke biodrivstoff i en overgangsperiode, og bruken må konsentreres innenfor tungtransport og flytransport. Men vi sørger for at vi går framover og får avansert biodrivstoff så fort som mulig. Vi er offensive når det gjelder de store byene. Transporten skal skje med gange, sykkel og kollektivtransport. Vi vedtar Oslopakke 3 i dag. Jeg begynte med Oslopakke 3 da det var et initiativ tilbake i 2002/2003. Da forventet man i Oslo – og i Akershus – at det ikke skulle komme noen statlig støtte. Jeg var med i 2012, sammen med representanten Jegstad, og forhandlet fram enigheten den gangen. Hvilken forskjell det er fra den gangen til i dag! I 2012 var det ikke én krone fra staten til Oslo og Akershus som støtte til kollektivtransport – ingenting! Vi hadde nettopp fått en regjeringsbeslutning som overførte 2,5 mrd. kr for overskridelsene på Sinsen–Økern, som skulle tas lokalt med Oslopakke 3. I år er det nesten 500 mill. kr fra staten – i statsbudsjettet – som går til kollektivtransport i Oslo og Akershus. Og vi er oppe i 50 pst. til de store kollektivinvesteringene. Da vi bygde Lørenbanen, var det ikke én krone som kom fra staten. Dette er et løft som er gjort i denne fireårsperioden. Ja, jeg har sympati for Arbeiderpartiets ønske om å strekke seg mot 70 pst., men man må se på hva partier gjør, ikke hva de sier. Troverdighet bygger man opp gjennom hva man gjør, ikke hva man sier. Til slutt litt om jernbane: Det er 100 flere avganger fra Oslo S nå enn det var for fire år siden, og vi satser framover med intercity, ved å se på «city-linken» og de lokale strekningene. Jeg er glad for én ting: Nå løfter vi høyhastighetsdiskusjonen inn i jernbanetransporten igjen, gjennom at vi får vedtak om at vi skal ha strekningsvise høyhastighetsutredninger. Det er helt nødvendig, for høyhastighet er ikke en eller annen gang langt fram i framtiden. Det handler om at de investeringene man gjør nå, må ha den riktige dimensjonen, slik at man bygger opp under et skandinavisk nettverk. Nå kommer det på plass.
Ola Elvestuen (Venstre), 2017-06-19:
Jeg tar egentlig ordet for å støtte representanten Solhjell i at det burde vært mer bypolitikk. Det er helt avgjørende at vi klarer utfordringene med trafikkveksten i de store byene. Det er vanskelig. Selv med Oslopakke 3 er det fortsatt utfordringer igjen. Jeg skulle ønske vi hadde snakket mye mer om hvordan vi skal få til et samarbeid om Breivoll stasjon, for å få en utvikling der, hvordan vi skal få til nedbygging av rv. 4 og trikk til Tonsenhagen, hvordan vi innenfor kollektivsystemet skal klare å holde prisene nede – de settes opp med dette – og hvordan vi skal klare å dra sammen prisene, dra sammen summene, for å klare både å oppgradere trikkenettet og å kjøpe nye trikker. Det er område etter område der det fortsatt trengs å gjøre en jobb, og jeg skulle ønske at det var det vi konsentrerte debatten om, i stedet for om det som debatten har handlet om i måned etter måned, om 2,5 kilometer vei i Bærum – om en skal ha en løsning enten til Strand eller til Ramstadsletta. For alle som går inn i saken, er det helt opplagt at når en først skal bygge, er det riktig å bygge veien fra Lysaker til Ramstadsletta. Det er billigere, det går fortere, og en slipper å rive så mange hus. Men det er en enkeltbeslutning. Det burde vært mye mer konsentrasjon om det som er i resten av byen, og som vi fortsatt trenger å jobbe sammen om for å få til et løft. Det må vi gjøre lokalt, det må man gjøre som grunneier, og det må vi fortsatt gjøre fra Stortinget, med de virkemidlene som vi har. Det er også en stor fordel i dette: Det har alltid ligget i disse pakkene at jernbanen er en integrert del av helheten – men jernbanen har likevel vært ganske fraværende. Nå får en jernbanesatsingen inn som en del av bysatsingen. Intercity har vi kjent til gjennom mange år, men en får nå også inn jernbanetunnelen, som er viktig for hele Østlandet – for hele landet. En har tilsvarende i Trondheim. Selv om en nå elektrifiserer Trønderbanen, trenger en å jobbe videre med dobbeltspor til Værnes for å se på om en kan få et ordentlig flytog. Slik kan en også se på andre steder. Jeg synes dette er et stort steg i riktig retning for å se på helheten – ut fra det lokale og det nasjonale ansvaret – for å klare å dra sammen de prosjektene vi må ha i de store byene. Det handler ikke bare om å ha dem etter hverandre. En må ha finansiering når planleggingen er på plass, slik at en ikke får unødig opphold og må begynne på nytt igjen – som jo skjer altfor ofte med denne typen prosjekter.
Ola Elvestuen (Venstre), 2017-06-19:
Varaplassen til Nordisk råd ble plutselig veldig viktig helt på tampen av stortingsperioden. Fra Venstres side synes vi den framdriften som har vært, med at dette kommer nå helt på slutten, har vært en underlig prosess. Vi har fortsatt likevel veldig stor respekt for at partigruppene skal bestemme hvem det er de skal ha i sine posisjoner. Samtidig opplever jeg vel at denne endringen egentlig ikke gir noen praktisk endring, ut fra at vi er helt på tampen av en sesjon – det er to dager til vi går fra hverandre. Så jeg tror jeg vil anbefale Venstres gruppe at vi ikke stemmer for dette nå.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-19:
Med fare for at innlegget mitt vert heilt malplassert – for eg har ingen harde ord og knallharde påstandar å leggje fram – skal eg berre argumentere for mitt syn i nokre spørsmål her og kome med ein refleksjon eller to på slutten av debatten. Det første gjeld økonomi. For meg er dette berre ein reprise med omvendte roller i forhold til for fire år sidan. Då la den raud-grøne regjeringa fram ein transportplan. Det var eit utruleg stort økonomisk løft i forhold til alle tidlegare transportplanar, eit enormt løft prega av satsing på brei front over ulike sektorar. Likevel sa opposisjonen at det var altfor lite, og la fram enda meir ambisiøse planar, litt sprikande, men likevel, og debatten følgde det mønsteret. No er det motsett. Det er ingen tvil om at den satsinga som ligg inne økonomisk er veldig stor, den er prega av litt framover i alle retningar, og den same typen kritikk kjem særleg frå Arbeidarpartiet og Senterpartiet. Dersom eg skulle tippe, trur eg at utfordringa, uansett kven som skal styre dei neste fire åra, vert å finansiere, anten det vert regjeringspartia eller opposisjonen sine opplegg som skal gjelde. Vi går inn i år med betydelege økonomiske utfordringar og svært mange andre område som det skal satsast på. Det andre gjeld at debatten som vanleg har vore prega av noko eg sjølv er oppteken av og kjenner godt til, nemleg viktige vegprosjekt rundt omkring i heile Distrikts-Noreg. Mange av dei er svært viktige. Eg har sjølv opplevd kor utruleg stor betydning det kan ha for folk og næringsliv, og mange av dei er viktige utan at dei har store negative miljøkonsekvensar. Ser ein likevel samfunnet i det heile, synest eg bypolitikken har spela ei altfor lita rolle i debatten. Der bur det store fleirtalet av menneske, i og rundt dei store byane. Det er der vi køyrer mest bil, Akershus er det fylket i Noreg vi køyrer mest bil per person, ikkje Finnmark eller Sogn og Fjordane. Det er der dei store klimaløfta kan kome, og transport pregar byutviklinga stort. Det er bl.a. difor SV har lagt inn ei ekstra satsing på 50 mrd. kr i bymiljøavtaler i perioden, og belønningsmidlar til sykkel på 6,5 mrd. kr. Det er ekstremt mykje vi kan få ut av ei satsing på dei områda i by når det gjeld klimaeffekt, men òg når det gjeld å få til god byutvikling. Så til det tredje som eg har lyst til å nemne. På side 42 i planen står så vidt nemnt dei store teknologiske endringane vi kan få innan transport, og så står det å lese: «Samferdselsdepartementet vurderer det slik at selv om vi ser konturer av store endringer, er det ikke fare for at det nå gjøres store og irreversible feil knyttet til de investeringene som foreslås i veginfrastruktur i første del av planperioden. På lang sikt er usikkerheten betydelig større.» Mon det – tolv år dreier denne planen seg om. Det kjem til å skje enorme endringar berre dei siste åra, og eg trur vi står i fare for å gjere store feil på område der transportmønsteret kan sjå heilt annleis ut om få år.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-19:
Det er god praksis at dei ulike partigruppene vel kven som skal representere seg i dei ulike organa i Stortinget og i internasjonale delegasjonar, sjølv om det er Stortinget som vel delegasjonane. Det støttar vi. Saka vi har til behandling i dag, er likevel spesiell, for her vert Stortinget i plenum brukt som eit slags straffetribunal i eit internt partioppgjer. SV si gruppe mislikar at den ordninga vi har partia imellom, vert brukt på denne måten. Det er naturleg og riktig at partia får høve til å flytte på sine representantar i løpet av ein periode. Det kan vere på grunn av politiske prioriteringar, behov for intern omorganisering eller til og med at ein representant gjer ein dårleg jobb. Fjerninga av representanten Godskesen to dagar før det siste møtet i perioden er noko anna: ei i utgangspunktet symbolsk avgjerd for å ta avstand frå ein representant. Det handlar dessutan om internasjonale verv som ein representant har på vegner av heile Stortinget. Tradisjonen med at partia bestemmer sjølve, er ei ordning som er basert på tillit. I dette tilfellet meiner vi at den ordninga har vorte misbrukt. Valet handlar om straff, ikkje om at representanten ikkje har skjøtta vervet sitt, ikkje om at representanten i vervet har stått for ei politisk linje som ikkje er akseptabel for partiet, ikkje om at det er behov for å fordele politiske oppgåver på ein ny måte i gruppa til Framstegspartiet. På eit viktig område kunne det òg fått praktisk betyding. Det gjeld arbeidet til representanten Godskesen i Europarådets parlamentariske forsamling. Representanten har lagt ned ein stor innsats. Vi treng representantar med nettverk og kunnskap, og det er viktig arbeid som skal gjerast dei neste månadane. Eg noterer meg at Framstegspartiet har trekt sitt forslag til det eine av dei to verva, med den formelle grunngjevinga som vi alle nok kjenner no, at det ikkje er grunnlag for å skifte ut personar som sit i Europarådets parlamentariske forsamling, på det grunnlaget. Men for at vi skal kunne ta stilling til kva vi skal votere seinare i dag, vil eg be om at representanten Nesvik klargjer for oss kva for eit grunnlag Framstegspartiet har for likevel å ville skifte ut representanten Godskesen frå Nordisk råd. Er det ein aksjon mot eit tillitsbrot, eller er det ei straff på grunn av handlingane hennar i ei anna sak? Eller finst det ei anna grunngjeving enn den dei har gjeve til media? Eg meiner det har relevans òg for det andre spørsmålet, sjølv om det ikkje vert votert over, for det er ikkje akseptabelt, slik som SV ser det, at Stortinget vert brukt til interne partioppgjer i eit parti. Det vil til slutt undergrave den tillitsbaserte ordninga som gjer at parti kan utnemne menneske på eit relativt fritt grunnlag. Så eg ber om ei avklaring av det frå den parlamentariske leiaren i Framstegspartiet, slik at SV kan ta stilling til kva vi skal stemme når det vert votering seinare i dag.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-19:
Eg teikna meg igjen fordi representanten Nesvik ikkje teikna seg igjen. No har han gjort det, og det er bra, for eg forventar at han gjev eit svar på dei spørsmåla vi stilte, og òg responderer på det representanten Myrli og andre tok opp herifrå, om å trekkje forslaget.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-19:
SV er tilhengjar av det prinsippet at Stortinget vel personar til delegasjonar og den praksis og kutyme at partia er tildelte stor tillit til å velje ut sjølve. Men det er tillit under ansvar, og dersom det vert misbrukt på ein openberr måte til å vere sanksjonar i ein intern straffereaksjon, bør vi avvise det. Derfor kjem SV òg til å stemme imot valkomiteen sitt forslag i denne saka, ikkje minst etter å ha høyrt debatten tidlegare i dag.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2017-06-19:
Denne stortingsperioden er snart over, og jeg kan se tilbake på tolv år i Stortinget, sammen med flere andre her som har noen få dager igjen. Siden den gangen i 2005 har vi diskutert og diskutert og diskutert min lokalvei, min fylkesvei, min riksvei, nemlig ny E18. Og vi har vel aldri vært nærmere å starte utbyggingen enn nå. Det synes jeg, i likhet med mine partifeller, er gledelig. Ny E18 er mulig takket være Oslopakke 3. Representanten Nikolai Astrup fra Høyre har beskrevet ganske godt hva det egentlig handler om. Det handler om å få en mye bedre sykkelvei til Oslo, hvilket vil bety at mange flere vil sykle, det vil bety at mange flere kan ta bussen, for det vil gå mye raskere og være mer effektivt å ta buss, og vi vil få en stedsutvikling i Asker og Bærum som vil frigjøre mange tomter og bety mye større boligbygging. Det fordrer ikke mer framkommelighet for biler. Jeg vil rose dem som har stått gjennom dette over tid. Det er mange i denne salen, og det er mange partier som ikke kritiserer andre, som holder seg til de løftene man har kommet med, og som roser avtalepartnere. De har stått skulder ved skulder med mitt fylkesparti, Akershus Arbeiderparti, om denne pakken, og det setter jeg pris på. Dette er helt nødvendig, for vi må ha samarbeid på tvers av fylker, på tvers av flere partier og over flere stortingsperioder. Men så er det en som er samferdselsminister for tida, som klarer å trampe oppi denne enigheten. «Slutt narrespillet», skriver han i Budstikka 16. juni. Det er et leserinnlegg som handler om de rød-grønne, og Arbeiderpartiet er nevnt ved navn. Han kaller det narrespill, det vi driver med. Da ber jeg statsråden høre etter hva vi sier. Han kan også lese innstillingen, der Arbeiderpartiet går for, og han kan være til stede her i kveld og legge merke til at hele Arbeiderpartiet kommer til å stemme for. Fremskrittspartiet, derimot, har i fylkestinget stemt imot Oslopakke 3 hver gang. Det er fordi de er imot bompenger. Men det finnes ikke noen Oslopakke 3 uten bompenger. Det er umulig. Da vil jeg si at det er ganske frekt å angripe Arbeiderpartiet og dem som står sammen i dette forliket, og som sikrer et bredt flertall. Jeg forventer faktisk mer av statsråder. Jeg forventer mer av folk som sitter ved Kongens bord, enn at de snakker om narrespill og kommer med usannheter i en politisk debatt. Men sånn er kanskje samferdselsdebatter. Det kommer harde ord, særlig fra Fremskrittspartiet, og jeg tror ikke det bedrer omdømmet til politikken og gir politikere mer respekt – dessverre.
Ingebjørg Amanda Godskesen (Fremskrittspartiet), 2017-06-19:
Jeg ønsker å få fortsette i Nordisk råd ut perioden. Det er ikke mye igjen av den, kanskje et par møter – maksimalt – og det er midt i ferien, i den tiden da de fleste andre er i gang med valgkamp. Jeg har vært medlem i Nordisk råd i snart åtte år. Jeg har vært både fast medlem og varamedlem. Jeg har ikke misligholdt mine oppgaver, og jeg har stilt opp så sant jeg har kunnet, og det har vært ganske ofte. Min stortingsgruppe tok opp det som vi nå behandler, på et gruppemøte hvor jeg ikke var til stede. Det sto ikke på agendaen, og jeg hadde heller ikke fått beskjed om at saken skulle komme opp. Jeg synes det er veldig spesielt, i og med at denne saken i høyeste grad angår meg.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2017-06-19:
Når det gjelder Europarådet, har vel strengt tatt Fremskrittspartiet og Stortinget ikke noe valg, for det er Europarådets egne regler, som vi også må forholde oss til. Når representanten Nesvik snakker om ny praksis, er det vel i aller høyeste grad en ny praksis som forsøkes her i dag, nemlig regelrett å kaste ut en stortingsrepresentant under to døgn før Stortinget stenger sine dører for sommeren og i det siste året av en fireårsperiode. Det er en ny praksis. Spørsmålet blir da, som representanten Solhjell også var inne på, om Stortinget vil la seg bruke – eller misbruke – i denne sammenheng. Det er smålig, det er brutalt, det vitner om hevnlyst og om å ta igjen, og for min del har jeg ikke noen intensjon om å være med på å støtte opp om en slik type hevntokt på Stortinget. Jeg mener at Stortinget har langt mer fornuftige ting å gjøre. Dette handler om å være gode kollegaer og ha en viss form for medmenneskelighet. Det handler også om hvordan vi vil at politikken skal være. Er det dette inntrykket vi vil vise? Er det dette som skal stå igjen? Er det sånn vi vil framstå? Jeg tror ikke det. Det vil i hvert fall ikke jeg være med på. Vi har også et etisk ansvar som storting, som stortingsrepresentanter, som kollegaer, og jeg vil på det sterkeste oppfordre Fremskrittspartiet til å trekke dette forslaget.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2017-06-19:
Det er ingen tvil om at dette er en brutal straff og et hevntokt. Jeg håper at hver og en representant spør seg om de kan være med på dette. Jeg håper det blir nedstemt av Stortinget. Dette er en ny praksis. Jeg tror at hvis en gransker historien, Stortingets historie, vil en ikke finne en parallell til dette at en representant fratas sine internasjonale verv som en konsekvens av en intern splid i et parti, under 48 timer – når voteringen skjer, er det vel 36 timer – før Stortinget går fra hverandre, i siste år av en fireårsperiode. Dette er absurd, dette er pinlig, og jeg håper at det blir stemt ned av Stortinget. Dette blir lagt merke til. Det øker i hvert fall ikke interessen for og tilliten til politikken, og det øker definitivt ikke rekrutteringen til politikken. Så la oss andre i hvert fall ikke bringe politikken i vanry.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2017-06-19:
Dette er politikk på sitt aller beste. Her har vi klart å bli enige. Det begynte i februar med en interpellasjon og det ender foreløpig her, men dette er jo bare begynnelsen – dette blir felles politisk tankegods. Det trenger barn, ungdom, voksne og eldre med autisme og Tourettes. Det trenger også de pårørende. Tusen takk til hele komiteen og medforslagsstiller Karin Andersen, tusen takk til statsråden og ikke minst tusen takk til saksordføreren, Ketil Kjenseth, som har loset denne saken godt igjennom komiteen. Det denne saken handler om, er at vi alle sammen ser at tilbudet til og oppfølgingen av barn, ungdom, voksne og eldre innenfor autismespekteret og Tourettes ikke holder mål, så vi må gjøre noe med det. Så målsettingen er at denne gruppa skal få en verdig og god individuell oppfølging, uavhengig av bosted. Sånn er det dessverre ikke i dag. I dag er det ren bingo hvilken hjelp og oppfølging en får, og det kan vi selvfølgelig ikke sitte stille og se på. En NOU er ikke en garanti for et godt resultat. Derfor er det viktig at vi nå skrur sammen et godt utvalg, finner et godt mandat, at det jobbes målbevisst i det utvalget, og at en legger noen politiske føringer for framtidas oppfølging og tilbud til denne gruppa. Det har jeg god tro på at vi kan lykkes med, så lenge vi klarer å få et sånt felles politisk tankegods omkring dette temaet som vi får her i dag. Det som gjør det litt komplisert, er selvfølgelig at dette ikke bare handler om helse. Dette handler om utdanning, dette handler om arbeid, dette handler om trygd, dette handler om fritid. Dette handler om en rekke instanser som skal samhandle for å gjøre livet best mulig for dem det gjelder, og for dem rundt, og det handler om en rekke etater, en rekke instanser som vi må tilføre mer kompetanse, og som vi må gi verktøy til å samarbeide bedre. Og ikke minst må vi styrke praksisfeltet, som vi ser svikter veldig ofte. Men alt i alt: Dette gir håp til alle dem som sliter der ute, og dem er det dessverre altfor mange av, som i dag ikke får et godt nok tilbud. I tillegg har vi lagt inn et hastetiltak hvor vi er veldig tydelige på at vi forventer at det samarbeides bedre mellom spesialisthelsetjenesten og kommunene.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2017-06-19:
Jeg er veldig glad for at statsråden i det store og hele tenker på samme måte som meg. Bare et par små oppklaringsspørsmål: Når det gjelder det med strakstiltak, kan statsråden være enda litt mer spesifikk på hvordan han tenker det kan gjennomføres, med tanke på de forpliktende samarbeidsavtalene? Og hvilket tidsperspektiv tenker statsråden seg når det gjelder nedsettelse av et utvalg som skal komme med en NOU?
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2017-06-19:
I dag hadde vi et veldig hyggelig besøk. Det var Autismeforeningen i Norge og Norsk Tourette Forening som var her for å feire – på forhånd – Stortingets vedtak i kveld/natt, som etter all sannsynlighet blir enstemmig. Det var veldig hyggelig, og de hadde mange gode faglige innspill. Det de selvfølgelig er opptatt av, er at disse faglige innspillene blir tatt vare på, og at de også får en solid representasjon i en sånn type utvalg. Er dette noe som statsråden vil vurdere i forberedelsene til at dette utvalget skal settes ned, at en sikrer god brukermedvirkning både i utvalget og også når det gjelder innspill, og kanskje også med tanke på mandat?
Arve Kambe (Høyre), 2017-06-19:
Som leder av arbeids- og sosialkomiteen, hvor Godskesen er medlem, vil jeg si at komiteen har hatt et veldig godt samarbeid med Godskesen. Vi registrerer at hun stort sett har vært varamedlem, når hun har vært i Nordisk råd og i Europarådet, og hun har vært svært aktiv i de to rollene. Så for å si det sånn: Vi har hatt et godt samarbeid med Godskesen, selv om hun har vært mye i Europarådet og mye i Nordisk råd, så mye at det nesten har vært en stående vits når det har vært komitémøter: Hvor er Ingebjørg? – Bare så det er sagt, slik at vi vet det. Vi skal ikke blande oss inn i voteringen på Stortinget i dag, men som leder for den komiteen Godskesen er medlem av, hadde jeg behov for å si det.