trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-28:
Takk for gode innlegg og for oppfølgingen av redegjørelsen. Jeg er glad for å slå fast at vi i Stortinget er nokså enige om de felles utfordringene vi har for å bedre likestillingen. Likestilling er en menneskerett, og vi skal være glad for at vi er et av verdens mest likestilte land. Men det betyr ikke at vi kan slå oss til ro med hvordan situasjonen er i dag. Vi må hele veien jobbe systematisk for å bedre likestillingen – ikke minst gjennom det som kanskje er det aller vanskeligste: å endre holdninger, tanker og idésett og strukturer. Det enkleste er selvfølgelig å gjøre endringer knyttet til loven og foreslå tvang, foreslå kvotering. Det har vi også i stor grad gjort i Norge. Men nå er det viktig å se på de områdene der vi trenger å gjøre noe med holdningene hos folk. Det er der det sitter, hvis vi skal gi alle mennesker like muligheter. Jeg er glad for at andelen kvinner som jobber deltid, aldri har vært mindre enn i dag. Jeg er glad for at det i Norge ikke er lov med lønnsdiskriminering. Den som har mistanke om lønnsdiskriminering, kan faktisk kreve opplysninger om lønnen til den han eller hun sammenligner seg med. Den viktigste grunnen til lønnsforskjeller mellom kvinner og menn i dag er det kjønnsdelte arbeidsmarkedet, som har vært sånn gjennom mange, mange tiår – etter kvinnenes inntog på arbeidsmarkedet. Det er nettopp her regjeringen ønsker å sette inn ressurser. Det er når det gjelder utdanningsvalgene, hvordan vi påvirker barn og unge tidlig i deres valg og ønsker med hensyn til utdanning, at vi er nødt til å sette inn ressurser. Det handler om å starte allerede i barnehagen og i skolen med hvordan vi påvirker barna til andre yrkesvalg. Derfor har regjeringen igangsatt en rekke tiltak knyttet til prosjekter som Menn i helse og Jenter og teknologi. Vi støtter også prosjektet i Agder – Likestilt arbeidsliv. Og så har vi nettopp satt ned et utvalg der vi skal se på hvordan kjønnsstereotyper påvirker barn og unges utdanningsvalg. Deltidsansatte får fortrinn til nye stillinger framfor nyansettelser, etter et forslag fra regjeringen. Jeg leste med glede i VG nylig at Unio-lederen uttalte: «Dette er en veldig god nyhet å få på sommerstid. Hauglie leverer.» Det er gledelig at foreningene også er enig med oss og støtter oss. I tillegg til et likestilt arbeidsliv er regjeringen opptatt av kvinnehelse – forskning, forebygging og diagnostisering. Vi er opptatt av å se på hvordan kvinnene i minoritetsmiljøer har mulighet til utdanning og å komme seg i arbeid. Derfor reformerer vi introduksjonsprogrammet. Vi gjør det mulig for alle å ta grunnskole og videregående opplæring for å styrke mulighetene deres til å komme inn i arbeidslivet. Vi tar nå også tak i en del av utfordringene knyttet til næringslivet.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-28:
Som representanten godt vet, er regjeringen i gang med å utrede og se på hvilken måte Likestillingsombudet i størst grad kan være en veiledningsressurs. Vi ser helt tydelig et behov for et sted å henvende seg hvis man ikke får fulgt opp saken sin, og derfor er regjeringen glad for at vi nå skal styrke ombudets mulighet til veiledning. Arbeidstilsynet og Likestillings- og diskrimineringsombudet har styrket sitt samarbeid om innsatsen mot seksuell trakassering. Det lages bl.a. nå et nettbasert veiledningshefte med praktiske råd og forslag for å forebygge og hindre seksuell trakassering, i tillegg til at det utarbeides opplæringsmateriell for arbeidsgivere, tillitsvalgte og verneombud.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-28:
Etter at budsjettet ble vedtatt, vedtok Stortinget å styrke ombudets mulighet til å veilede i saker knyttet til seksuell trakassering. Vi i departementet er nå i gang med å utrede hvordan dette skal gjøres på en best mulig måte, så det vil vi av forståelige grunner komme tilbake til. Når det gjelder likestillingssentrene, hadde jeg nettopp et møte med flere av dem, og jeg er veldig fornøyd med den jobben som gjøres ute. Vi er i en veldig privilegert situasjon i Norge, for vi har mange innenfor frivilligheten, og andre, som får statsstøtte, som hver eneste dag jobber for å bedre likestillingen. Det å være i en situasjon der en må prioritere hardt mellom alle de gode tiltakene – som også andre enn politikerne gjør – er faktisk et gode. Men det betyr ikke at likestillingssentrene ikke gjør en god jobb.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-28:
Da må jeg prøve å gjenta forklaringen. Regjeringen prioriterer sine bevilgninger gjennom statsbudsjettet, som Stortinget vedtar, og det vedtas ikke før i oktober. Styrkingen av ombudets funksjon knyttet til veiledning ble vedtatt for kun kort tid siden. Når det gjelder likestillingssentrene og kuttet på 1 mill. kr, er det ikke slik at jeg ikke skulle sett at de hadde fått mer, men det er en prioritering mellom mange gode likestillingsforslag. Så er jeg overrasket over at Arbeiderpartiet i debatten om likestillingsredegjørelsen bruker tre spørsmål på kutt på 1 mill. kr til likestillingssentrene når vi har utfordringer knyttet til kvinnehelse, knyttet til kvinner og minoriteter, knyttet til kroppspress, knyttet til et mer likestilt arbeidsliv og knyttet til bedre utdanningsvalg for å endre på alt dette. Arbeiderpartiet har en veldig ensidig og snever tilnærming til likestillingsdebatten og har mistet litt grepet, ser det ut som.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-28:
Som representanten selv viser til, er det ikke lov med lønnsdiskriminering i Norge. Jeg er veldig glad for at forskjellene mellom kvinners og menns gjennomsnittslønn har minsket fra 2015 til 2017. Det viser at vi går i riktig retning, og derfor skal vi gjøre mer av det som denne regjeringen er i gang med. Så er vi opptatt av et mer likestilt utdannings- og arbeidsmarked, og derfor skal vi utarbeide en strategi for å bidra til nettopp det. Vi viderefører Kompetanseløft 2020 for de kvinnedominerte yrkene, bl.a. i barnehage- og pleie- og omsorgssektoren. Regjeringen er også godt i gang med å gjøre flere vellykkede prosjekter landsdekkende for at vi også skal få endret utdanningsvalgene. Alt dette viser at vi bidrar til en mer vellykket utvikling enn vi har sett tidligere(presidenten klubber)(presidenten klubber) (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-28:
Jeg er veldig fornøyd, selv om representanter fra Arbeiderpartiet i denne salen twitret etter redegjørelsen at pilene ikke går i riktig retning. De gjør jo det. Vi ser jo nå at vi klatrer opp én plass fra 2016 til 2017 på World Economics The Global Gender Gap Reports ranking. Vi ser nå at Norge er rangert som nummer én på UNDPs Gender Development index for 2016. Så tallene og statistikken viser at dette går fremover. Jeg tror at vi skal være enige om at vi har en del felles utfordringer videre, men vi skal også ta med oss det som er godt, og ikke svartmale. Jeg er stolt over at vi jobber systematisk på alle felt. Alle departementer jobber med å bedre likestillingen(presidenten klubber)(presidenten klubber) (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-28:
Jeg er nødt til å ta ordet for å oppklare en del påstander fra Arbeiderpartiet som dessverre viste seg å være usanne, og det er kun Arbeiderpartiet dette gjelder. For det første viser representanten Henriksen til en indeks som jeg ikke klarer å finne ut hva er, så det må nesten Henriksen forklare – hvilken plass vi ligger på, og hvordan vi har sunket på den indeksen. For det andre hevder representanten Henriksen at vår politikk fører til at færre kvinner kommer ut i arbeid. Jeg vil gjerne at Arbeiderpartiet forklarer hvordan de kan komme med slike påstander. For det tredje påstår Arbeiderpartiet at likestillingen går i revers fordi vi kutter i fedrekvoten. Dessverre, Arbeiderpartiet, var det altså ikke dere som fikk gleden av å legge fram den historiske foreldrepengeordningen som nettopp ble lagt frem. Far har aldri hatt en større fedrekvote enn han har nå etter 1. juli, og det skyldes Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre – ikke Arbeiderpartiet. Kuttet som ble gjort i Likestillingsombudet, ble gjort fordi vi flyttet nemnda til Bergen. Det var ikke et kutt for å svekke likestillingsarbeidet, selvsagt. Det var fordi man i Stortinget ble enige om at man ønsket å etablere denne nemnda i Bergen. Påstanden om at det ikke lenger finnes en årlig oversikt over likestilling, er heller ikke riktig. Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet publiserer statistikk med kunnskap om kjønnslikestilling. Når Arbeiderpartiet i dag står og hevder at likestillingen i Norge går i feil retning, er det feil. Nå må Arbeiderpartiet begynne å fylle likestillingspolitikken sin med noe annet enn tom retorikk. Nå har de i år etter år stått og hamret løs om at likestillingen går i revers, og så viser resultatene noe helt annet, det faller altså på steingrunn: Færre jobber deltid. Lønnsforskjellene er redusert. Vi gjør mer for å hindre at kvinner utsettes for vold i nære relasjoner. Vi satser mer på at unge skal ta andre utdanningsvalg, for å få et mindre kjønnssegregert arbeidsliv. Vi satser på kvinnehelse. Vi setter inn flere tiltak for at innvandrerkvinner skal få seg en jobb. Nå må Arbeiderpartiet være med og bidra positivt videre i likestillingsdebatten, være med og se at nå må vi også gjøre noe for å endre holdninger, f.eks. når vi ser på metoo-kampanjen. Ja, der setter regjeringen nå i verk en rekke tiltak. Men dette handler ikke minst om holdninger til at menn og kvinner er like mye verdt.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-28:
Dette er en veldig underlig opptreden fra Arbeiderpartiet i en årlig likestillingsdebatt i Stortinget. Det tror jeg ikke det bare er jeg som gjør meg mine tanker om. Det representanten Henriksen viste til nå, denne statistikken i indeksen, er feil. Norge har gått fra tredje- til andreplass på denne indeksen. En redegjørelse handler om å orientere om hva regjeringen gjør – hvilke resultater man oppnår, og hvilket arbeid man er i gang med på likestillingsfeltet. Det skjer mye, og det har det gjort på likestillingsfeltet siden 2013. Vi er i gang med mye, som jeg brukte min redegjørelse til å orientere Stortinget om, så det skal jeg ikke gjenta. Jeg er veldig glad for at tallene og statistikken viser at vi er godt på vei. Vi er et av verdens mest likestilte land. Men vi har fortsatt våre utfordringer, og dem skal vi jobbe sammen om. Når Arbeiderpartiet tar den tonen – om at regjeringen fører en likestillingspolitikk som går i revers – synes jeg bare det er underlig. Sist det var en rangering av partienes likestillingsinnsats, som bl.a. NRK gjorde 27. februar 2017, var overskriften «Ap på jumboplass i likestilling». Her kom det frem at da NRK så på antall kvinner blant fylkeslederne i alle partiene, fant de ut at Arbeiderpartiet havnet på jumboplass, der 2 av 19 av fylkeslederne i Arbeiderpartiet er kvinner, og 69 av ordførerne er kvinner. Arbeiderpartiet elsker å angripe Fremskrittspartiet fordi de er så dårlige, men ligger til og med under dem. Jeg sier ikke at Arbeiderpartiet skal komme med nye tiltak, og anklager heller ikke Arbeiderpartiet for ikke å komme med forslag i likestillingsdebatten, som representanten Henriksen viser til her. Men jeg oppfordrer Arbeiderpartiet til å være edruelig i denne debatten og holde seg til fakta. Det tror jeg alle er tjent med. Så skal regjeringspartiene på egen hånd utmerket godt klare å fremme gode, konstruktive likestillingsforslag, som vil føre likestillingen fremover, slik den har gjort gjennom mange år. Vi skal jobbe systematisk på mange felt. Vi ser det gir resultater. Vi skal forsterke dem videre. Der er statistikken og tallene helt tydelige. De lyver ikke.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-28:
Representantene bak forslaget ønsker å fase de kommersielle aktørene ut av institusjonsbarnevernet. De ønsker også å utrede hvordan kommersielle aktører kan fases ut i de øvrige delene av barnevernet. Begge deler vil jeg advare mot. Som jeg har sagt fra denne talerstolen før, er jeg glad for at vi har et mangfold av aktører som bidrar til å løfte kvaliteten, som bidrar til at den enkelte kommune kan velge et tilbud som er tilpasset den situasjonen som det enkelte barnet er i, slik at barnet får være i nærheten av sitt nettverk i sin oppvekst. Det snakkes veldig mye om forutsigbarhet i denne debatten. Men ikke for barna. Det er det ingen som snakker om. Det er ingen som snakker om barnas behov for trygghet og forutsigbarhet – alle de barna som bor på disse institusjonene nå, og som er bekymret for om de skal få lov til å bo der videre. Gjeldende rammeavtale gjelder til mars 2020, med mulighet for forlengelse til 2022. Uansett om man ikke skulle forlenge avtalen til disse institusjonene, så vil det å kaste om på et marked i løpet av ett år skape ganske stor usikkerhet for de mest sårbare barna, de som er mer avhengige av stabilitet enn noen. Det jeg er bekymret for, er om de ideelle har den kapasiteten som er nødvendig for å overta så mye som 40 pst. av dette tilbudet i løpet av så kort tid. Det er stor usikkerhet knyttet til hva kostnadene for myndighetene vil bli for dette. Det er også uklart om vi har adgang til noe sånt etter regelverket. Til forslaget fra Arbeiderpartiet om at andelen ideelle øker til 40 pst i institusjonene: Problemet med å sette et sånt måltall er at sånn som det ser ut nå, er det ikke forenlig med verken EØS-regelverket, som vi må forholde oss til, eller regelverket for offentlige anskaffelser. Derfor vil jeg advare på det sterkeste mot at Stortinget fatter et sånt vedtak, nettopp fordi det vil være umulig for Norge å innfri et sånt mål. Det som er viktig for meg som barneminister, er å bidra til at barna får et tilstrekkelig tilbud som er av god nok kvalitet, at man har kapasitet i institusjonsbarnevernet og en geografisk spredning over hele landet, og at vi har fosterfamilier i nærheten av nettverkene og der barna er oppvokst. Da trenger vi et mangfold av bidragsytere. Når det gjelder kommersielle aktører og utfasing av dem, er regjeringen i gang med et arbeid. Det er riktig, det som sies også fra denne talerstolen, at dette har regjeringen vært i gang med, dette er departementet veldig godt i gang med. Det offentlige har ansvaret for barnevernet i Norge, og da må vi også ha full kontroll over virksomhetene til de private barnevernsaktørene. Som barneminister skal jeg være 100 pst. trygg på at kvaliteten på tilbudet er godt, at ressursbruken er effektiv, og at rettssikkerheten for barn og familier er godt nok ivaretatt. De private er en viktig bidragsyter, derfor ser vi nå på om det er nødvendig å endre juridiske og økonomiske rammevilkår for å oppnå riktigere bruk av private i barnevernet. Vi har identifisert utfordringer ved bruk av private aktører i barnevernet allerede. Derfor kunne jeg ønske meg at vi hadde fått sluttført det arbeidet før Stortinget konkluderer.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-28:
De påstandene som Arbeiderpartiet nå kommer med om forretningshemmeligheter i barnevernet, kan jeg selvsagt ikke si noe annet om enn at jeg vil undersøke om det stemmer. Det er også derfor vi nå innhenter ekstern ekspertise: for å gå ned i regnskapene, for å høre, se og få svart på hvitt om det stemmer, det som Arbeiderpartiet kommer med av påstander. Så vil jeg komme tilbake til hvilke vurderinger jeg gjør av den rapporten jeg får meg forelagt. Det er derfor vi nå går mye dypere inn i regnskapene, i de juridiske og økonomiske sidene ved de private barnevernsaktørene, enn det Stortinget har pålagt oss å gjøre.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-28:
Selvsagt ikke, og det har jeg heller aldri antydet. Jeg er veldig glad for det som de ideelle – og de kommersielle og det offentlige – bidrar med. Når jeg er rundt og besøker de ideelle og ikke minst også snakker med dem, skryter jeg av dem. Den kompetansen og kunnskapen som de har vært med på å utvikle gjennom mange år, bidrar til at vi har et såpass godt barnevern som vi har i dag. Men det har også private. Også de har opparbeidet seg mye kompetanse, de har også vært med og utviklet institusjoner som er litt annerledes enn det staten bidrar til. De har institusjoner som ungdommer velger seg til, fordi de har kvaliteter som passer akkurat den ungdommen best. Det er nettopp det mangfoldet av aktører som gjør at vi klarer å tilby en god tjeneste til det enkelte barn, uansett hvor i landet det bor.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-28:
Utgangspunktet for de sitatene som det henvises til her, er nettopp de mange påstandene som veldig ofte kommer om de private aktørene. Jeg vil finne ut om det stemmer. Ikke minst fra politikere kommer det mange påstander. Vi har sett noen eksempler, bl.a. avdekket i media, om store utbytter. Sånn skal vi ikke ha det, og derfor vil jeg ha denne rapporten og den gjennomgangen på mitt bord så fort som mulig, så vi kan ta debatten videre ut fra hvordan situasjonen faktisk er i hele det private barnevernet. Så har jeg en bekymring knyttet til så raskt å sette et måltall, hva det vil bety for kostnader, hva det betyr for tilbudet til barna.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-28:
Næringsministeren er i gang med en utredning av hele det private feltet, også innen velferdssektoren, og jeg har tatt initiativ til å gå mer detaljert til verks enn det Stortinget forutsatte, når det gjelder de private aktørene. Her skal vi nå jobbe så fort som mulig, og så vil jeg, også ut fra det som kommer frem i rapporten, gjøre en vurdering og komme tilbake til i hvilken form jeg skal melde tilbake til Stortinget hvis det blir aktuelt.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-28:
Det er akkurat det som representanten Moxnes nå etterspør, vi setter i gang, og som jeg ser med forventning frem til resultatet av.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-05-28:
Dette er en litt krevende debatt, og det viser vel de to foregående talerne, når de må oppklare usannheter som Arbeiderpartiet fremmer. Det har blitt gjort gjennomgående gjennom hele debatten. Jeg må dessverre også oppklare en usannhet som Arbeiderpartiet har fremmet i denne debatten. Arbeiderpartiet påstår herifra at regjeringen skal sette ned et utvalg for å gjennomgå ideelle aktører. Det ble det sagt. Det har aldri regjeringen foreslått, og regjeringen har aldri tenkt å sette ned et utvalg for å gjennomgå de ideelle aktørene. Det ble også sagt at hensikten med dette forslaget var å fase ut de private kommersielle barnevernsaktørene der de har størst andel, og at det var innenfor institusjonsbarnevernet. Der tar også Arbeiderpartiet grunnleggende feil. Det er helt motsatt. Det er innenfor fosterfamiliene de private er størst. Hvis det Arbeiderpartiet har sagt i denne debatten, representerer grunnlaget for at Arbeiderpartiet har snudd nå, og den posisjonen de har tatt på dette feltet, er det ikke noe annet enn skremmende. Jeg har ikke noe behov for å knytte noen kommentarer til de ideelle, for de ideelle aktørene vet utmerket godt at på både helsefeltet og barnevernsfeltet er denne regjeringen solide forsvarere av dem. Det er også sånn at vi fra regjeringens side ikke uten videre bruker de påstandene som er fremsatt i denne debatten om de kommersielle aktørene, uten at det er undersøkt nærmere. Det er aldri blitt gjort. Det ble aldri gjort under de rød-grønne. Jeg husker fra da SV satt og styrte Likestillingsdepartementet, eller barnevernsfeltet, sammen med Arbeiderpartiet: Det har vel aldri vært en større vekst innenfor de private aktørene på barnevernsfeltet – hvis jeg husker riktig. Men det er i hvert fall sånn at når vi nå diskuterer hvilket tilbud vi vil at de sårbare, utsatte barna innenfor barnevernsfeltet skal ha, må vi i hvert fall ha et riktig kunnskapsgrunnlag. Vi er nødt til å forholde oss til fakta, også i debatten her i denne salen og ute i offentligheten. Vi er faktisk nødt til å vite litt om hvilke konsekvenser vedtakene kan få, og forslagene fra Arbeiderpartiet i dag tror jeg blir umulig å gjennomføre, ikke minst også med tanke på at dette vil svekke tilbudet til barna.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-05-28:
Regjeringa vil se på hvordan hjelpetilbudet til dem som er utsatt for seksuell trakassering, kan bli bedre, sa statsråden i sin redegjørelse forrige uke, og det er bra, for det har Stortinget bestemt. Men virkeligheten for Likestillings- og diskrimineringsombudet, som er det som skal gi dette tilbudet, er ifølge tillitsvalgte budsjettkutt og nedbemanning som vil føre til at diskriminering i arbeidslivet vil kunne fortsette uten at noen griper tak i det. Antall ansatte har sunket fra 57 til 37, og etter Stortingets vedtak om et styrket tilbud, som ble gjort tidligere i vår, hadde det vært naturlig å følge opp med penger i revidert, men der kom det ingenting. Statsråden snakker i sine innlegg veldig mye om ting som er ønskelig å få til, og som bør gjøres, men veldig lite om hva regjeringa faktisk satser av penger. Det gjelder både likestillingssentrene og LDO. Hvordan mener statsråden at veilednings- og hjelpetilbudet hos Likestillingsombudet skal kunne styrkes og brukes av flere som opplever seksuell trakassering?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-05-28:
Det er mange gode ønsker i statsrådens svar. Jeg har tidligere fra denne talerstolen forsøkt å få svar på hva som er beveggrunnen for at likestillingssentrene kuttes med 1 mill. kr. Det har de gjort de siste årene, og det har ikke statsråden svart på. Nå er det altså LDO som kuttes, og det legges ikke inn penger for å øke merarbeidet de får. Jeg prøver meg igjen og spør statsråden: Med kutt i bevilgningene og ved ikke å øke bevilgningene til henholdsvis likestillingssentrene og Likestillingsombudet i tråd med det som Stortinget faktisk har bestemt når det gjelder å følge opp likestillingsarbeid – hvordan skal det bli mer likestilling med mindre penger til to så viktige aktører?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-05-28:
Takk for svaret fra statsråden. Jeg var ikke på jakt etter hva de andre gjør på feltet, jeg var på jakt etter hva statsråden mener er en god begrunnelse for ikke å følge opp med bevilgninger. Det er mitt spørsmål. Jeg gir statsråden nok en anledning til å fortelle Stortinget hva som gjør at statsråden velger ikke å bevilge penger til likestillingssentrene – de velger heller ikke å etablere flere, men det er en annen sak – og ikke velger å gi Likestillingsombudet de midlene de trenger for å ivareta det Stortinget faktisk har bestemt.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-05-28:
Det var ingen ambisjoner å spore i høyreregjeringas likestillingspolitikk og statsrådens redegjørelse. Redegjørelsen inneholdt ikke én eneste gang ordet «ambisjon» når det gjaldt likestilling. Det er å ha lave ambisjoner. Likestillingspilene peker i feil retning med denne regjeringa til rors. Arbeiderpartiet har fremdeles ambisjoner om å ta tilbake ledertrøya. Derfor er vi utålmodige og har levert flere forslag til god likestillingspolitikk sammen med Kristelig Folkeparti. Vi har fått flertall for mange saker, regjeringa har måttet følge oss. Vi legger fram to nye forslag i dag, og flere partier gjør det samme, så vi gir oss ikke. Vi vil ha en annen politikk. Regjeringa har satt likestillingen i revers – økt barnehage- og SFO-priser, økt kontantstøtte, søndagsåpne butikker, mer midlertidighet, økt normalarbeidstid til ni timer og de vil begrense kvinners selvråderett i abortspørsmålet. Da kommer vi tilbake til 1970-tallet som statsråden skrøt av i sin redegjørelse, da kom kvinnene ut i gatene. Og så har de gravlagt likestillingsloven, som ville ha fylt 40 år i år. Jeg forstår på innlegget til representanten Ørmen Johnsen at hun ønsker en lengre liste enn det Jonas Gahr Støre ga i sin innledning, over det som ikke gir mer likestilling. Jeg kan legge til et par ting: Regjeringa har stemt ned forslag om likestilte tros- og livssynsorganisasjoner, nå holder Stortinget på med behandling av en sak om sosial kontroll for de gruppene representanten Ørmen Johnsen var opptatt av. Så vi er offensive i likestillingsdebatten. Den lista over saker som Høyre har, og som motarbeider likestillingen, er lang. Den fører til at færre kvinner kommer ut i arbeid. Den fører også til en utrygg og mer belastende dag for mange kvinner, spesielt uorganiserte kvinner i vare- og servicehandelen. Nå må kvinner i varehandelen som ikke er organisert, jobbe én time lenger før de får betalt overtid. De har ikke særlig høy lønn fra før, og det er klart at dette slår ut. Spesielt rammes enslige mødre med forsørgeransvar. Det er en politikk for økte forskjeller, men det er villet høyrepolitikk og en politikk som skiller høyre- og venstresiden. Det er en politikk som øker forskjellene mellom kvinner og menn. Norge faller på likestillingsindeksen, og vi går i feil retning. Norge er ikke lenger verdens mest likestilte land. Regjeringas manglende likestillingspolitikk er også dårlig nytt for mange kvinner ute i verden som har lent seg på Norge, som har vist til Norge, og som har sett opp til hvordan Norge har valgt å gå i front og brøyte vei. Ambisjonene til regjeringa er like blodfattige som en utsultet blodigle – ingen næring til likestillingsarbeidet fra denne regjeringa. Det kan slås fast.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-05-28:
Jeg skal gjerne svare på noen av spørsmålene. Jeg fikk ikke med meg alle, men det var i hvert fall et spørsmål om hvilken statistikk jeg viser til, og det er World Economic Forums «Global Gender Gap». Der kan vi lese at forskjellene mellom kvinner og menn under denne regjeringa har gått ned. I 2013 var den på 84,17, i 2014 var den på 83,7, i 2015 gikk den opp til 85, og i 2016 og 2017 går det nedover – når det gjelder forskjellene mellom kvinner og menn. Og det er jo betegnende at likestillingsministeren er mer opptatt av å kritisere Arbeiderpartiet for ikke å gjøre noe, når vedkommende selv sitter med det fulle og hele ansvaret for å utforme likestillingspolitikk i Norge. Vi har bl.a. kommet med over 50 likestillingsforslag, 23 eller 24 av dem ble vedtatt med Kristelig Folkepartis stemmer mot  regjeringas stemmer. Det er ganske underlig å høre en regjering som på område etter område får kritikk fra næringslivets parter og fra arbeidstakerorganisasjonene for ikke å gjøre nok, og så skal det være det ideelle. Jeg gjentar bare at redegjørelsen statsråden holdt om likestilling, var blodfattig. Det var en opplisting av de tiltakene som er iverksatt, som er foreslått, som er under arbeid. Det var ikke noe nytt. Jo, forresten var det noe som var nytt: Det var enda flere møter, så var det noen middager, og så tror jeg det var noen samtaler rundt et rundt bord, og kanskje en utredning eller to. Det tror jeg var noen av de nye sakene. Ellers var det tynt.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-05-28:
Jeg skjønner at temperaturen stiger når en får noen fakta på bordet. Det handler om mer enn ranking – ja, det gjør det. Det handler om tiltak, og det handler om å ha ambisjoner. Jeg har ikke hørt én ambisjon fra regjeringspartiene fra denne talerstolen i denne saken i dag. Det er det det handler om – å komme videre fra der vi er. Arbeiderpartiet har aldri vært fornøyd med å være der vi er. Vi har foreslått nye ting hele tida, også fra vår rolle som opposisjonsparti. Det vi ser nå, er at det går i gal retning. Når lavtlønte kvinner må jobbe en time ekstra før de får overtid, er det med på å øke de økonomiske forskjellene mellom kvinner og menn. Det er realiteten av denne regjeringas politikk.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-05-28:
I Dagsavisen i dag skriver Landsforeningen for barnevernsbarn, Ideelt Barnevernsforum, Fagforbundet, Fellesorganisasjonen og For velferdsstaten et felles innlegg til støtte for å fase ut kommersielle aktører av barnevernet. De skriver: «Vår begrunnelse bunner i konkrete erfaringer med hvordan dagens kommersialiserte system fungerer.» Videre skriver de: «I motsetning til offentlige og ideelle, har de kommersielle aktørene et mål om profitt til eierne, som gjerne er utenlandske finansfond. Med det forsvinner felleskapets midler, som skulle gått til barnevern, ut til privat profitt. Samtidig kan målet om fortjeneste fort bli viktigere enn barnets beste.» Og de spør, og dette er også mitt spørsmål til statsråden: Ser ikke statsråden hvordan hele logikken i institusjonsbarnevernet endres av konkurranse, profittjakt og forretningshemmeligheter?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-05-28:
Statsråden sa i sitt innlegg at hun ikke hadde hørt noen snakke om barn. Da lurer jeg litt på hvilken sal hun har vært i under de innleggene som er blitt framført her i dag – for alle som har vært på talerstolen, har snakket om barn, så vidt jeg har fått med meg. De ideelle aktørene har bred forankring og lang erfaring, de er engasjert og har kvalitet. Statsråden sier bl.a. at vi vil senke kvaliteten når vi faser ut de kommersielle. Jeg lurer på hvordan statsråden kan si at kvaliteten blir senket, når det ikke finnes noen forskning på om det er bedre eller dårligere kvalitet, verken hos de ideelle eller hos de private. Det har ikke vi sagt – vi har ikke sagt noe om kvaliteten. Men jeg spør: Mener statsråden at alle disse ideelle aktørene som er på banen, ikke har barns beste i tankene når de gjør sine vurderinger?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-05-28:
Jeg skal først bare si at jeg tar opp også det løse forslaget som vi har levert i saken, slik at det er klart. Denne debatten har vist at Høyre nå har kommet på offensiven igjen med tiltak som fører til mer byråkrati og mer administrasjon. Det er ikke Arbeiderpartiets svar. Fremskrittspartiet viser til negative konsekvenser, og at barna blir kasteballer. Jeg vil bare si til Fremskrittspartiet at det er en veldig lite hyggelig hilsen til de ideelle aktørene og til dem som jobber i offentlig barnevern. Hvordan barn blir mer kasteballer i den ene eller den andre tjenesten, mener jeg en skal være utrolig forsiktig med å ha meninger om. Men vi vet at i Jeløya-erklæringen har denne regjeringa slått fast at det er helt uvesentlig hvem som driver barnevernstjenester. Der er Arbeiderpartiet helt uenig. Venstre var oppe og sa «mangfold» så mange ganger at jeg kom på: Er det ikke en sang som heter «mangfold er bra»? Det er det som er det rare i denne saken, at det sier både Venstre, Høyre og Fremskrittspartiet, men det blir ikke mer mangfold, det blir mindre mangfold. Og det er jo det som er dokumentert, og det er det som er så merkelig: at de fortsetter å bruke dette begrepet for å lage en konflikt som faktisk ikke finnes. Arbeiderpartiet har avgrenset dette forslaget til å gjelde institusjonsbarnevernet fordi det er institusjonsbarnevernet det er enklest å gjøre noe med, og det er der det er mest kommersiell bruk. Så vi har i forslag nr. 2 bedt om at regjeringen kommer tilbake i en egen sak for å se på hvordan kommersielle tilbydere blir brukt i kommunen, og hvordan en kan gjøre noe med det. I vår samtale og dialog med de ideelle antyder de at en god fordeling mellom ideelle og offentlige aktører er en 60–40 pst. fordeling, der 60 pst. er offentlige og 40 pst. er ideelle. Vi lytter også til dem når de sier at det er viktig for de ideelle å ha en sterk statlig offentlig barnevernstjeneste. Det er også litt fascinerende å høre at vi både skal fjerne folk og kompetanse, for det skal vi da vitterlig ikke. Vi har ikke foreslått at de som jobber i kommersielt barnevern, ikke skal få lov til å jobbe – hvor som helst – i barnevernet. Det vi vil fase ut, er profitten, det er verken ansatte eller kompetansen. Vi prøver å få til flertall for en retning. Det har jeg jobbet for gjennom hele helgen, og jeg håper det kommer på plass før vi går fra hverandre i dag.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-05-28:
Jeg mener at det vi har hørt her i denne salen – jeg skal ikke bruke for sterke ord, men det er nesten sånn at det oser av mistillit til de ideelle aktørene. Det denne regjeringa gjør nå, er at de skal komme på banen og sette ned et utvalg som skal se på om de ideelle aktørene snakker sant. Det er det statsråden har sagt fra denne talerstolen, og det er det som ligger i det de har gjort. Denne regjeringa er presset fra skanse til skanse i denne saken. Denne problemstillingen har ikke kommet i år, den har vart i hvert fall så lenge denne regjeringa har hatt ansvar, og også tidligere har det vært problemstillinger knyttet til privat barnevern. Arbeiderpartiet mener det nå er på høy tid å få gjort noe. Regjeringa har svart at de skal se på det, sende brev, ta det opp, gi tydelige signaler. Fremdeles vil de ikke gjøre noe mer enn å lage mer byråkrati og sette ned flere utvalg.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2018-05-28:
Denne regjeringen prater ofte og mye om like muligheter for alle, men er merkelig passiv når det kommer til stykket. Høyrepartiene synes å kvie seg for å føre virksom politikk. Men likestilling kommer ikke av seg selv. Arbeiderpartiet er villig til å bruke politikk for å komme videre, og det trengs på mange felt. Det er stadig slik at kjønn begrenser menneskenes muligheter. Både enkeltindivider og samfunnet taper på det. Tidlig innlærte kjønnsroller påvirker valg av utdanning, yrke og stillingsprosent. Vi har fortsatt et av Europas mest kjønnsdelte arbeidsmarkeder. Kvinner går fortsatt inn i tradisjonelle kvinneyrker, jobber oftere deltid, tjener mindre enn menn og får mindre som pensjonister. Også i samfunnslivet deltar kvinner mindre – de har ikke så mange maktposisjoner som menn. Bare 7 av 100 toppledere i allmennaksjeselskapene i Norge er kvinner. Kvinner er i klart mindretall blant professorene og er mindre synlige i media. Kvinneandelen blant politiske ledere har stått nesten stille de siste 20 årene, og bare rundt 28 pst. av ordførerne i Norge er kvinner. Til gjengjeld gjør kvinner mest husarbeid og tar fortsatt mest ansvar for ulønnet omsorg. Disse skjevhetene opprettholdes av kultur, strukturelle forhold og selvsagt også av politikk. Solberg-regjeringen har dels vært passiv, dels tatt likestillingen bakover, som ved å gå inn for å utvide kontantstøtten, å kutte i fedrekvoten og at fastleger skal kunne reservere seg mot henvisning til abort. Et likestilt Norge krever vilje til endring og kraftfull politikk – debatt, holdningsskapende arbeid, politikk som endrer rammebetingelser og lover og organiserer utdannings-, arbeids- og samfunnsliv. Dette arbeidet må igjen bygge på kunnskap. For å gjøre noe med utviklingen trenger vi fakta og tall. Hvordan fordeler mulighetene seg mellom kvinner og menn? Hva er status i hjemmene, arbeidslivet, medier, kommunene, staten? Denne typen spørsmål fant offentligheten før enkelt svar på via Likestillingsbarometeret og etter hvert LDOs SaLDO. Nå publiseres ikke lenger en samlet, lett tilgjengelig årlig statistikk over likestillingsutviklingen i Norge. Det synes jeg er en alvorlig mangel, som jeg oppfordrer likestillingsministeren til å rette opp, for et helhetlig likestillingsregnskap gjør det vanskeligere å overse skjevhetene i samfunnet. For Arbeiderpartiet er likestilling en sentral del av frihetskampen. Regjeringen vil helst at like muligheter skal komme av seg selv. Det kommer lite ut av det.
Tage Pettersen (Høyre), 2018-05-28:
La meg også få lov til å starte med å takke for en god likestillingspolitisk redegjørelse med et bredt og inkluderende ståsted. Statsråden viser oss at likestillingspilene peker i riktig retning, og samtidig at likestillingsutfordringene stadig favner bredere. Likestillingsloven er 40 år gammel, men den gang handlet likestilling i hovedsak om likestilling mellom kvinner og menn. Det er fortsatt viktig i dag, men mange andre aspekter må også vies betydelig plass. Opposisjonen forsøker til stadighet å gjenta budskapet om at likestillingen i Norge er satt i revers med Solberg-regjeringen. Feilaktige påstander blir ikke mer korrekt selv om de gjentas til det kjedsommelige, og Norge er et av verdens mest likestilte land. Statsråden refererte i redegjørelsen til sin kollega Bent Høie, og jeg tillater meg å gjenta litt fra det i dag: «Med mer kunnskap blir det mindre dumskap. Vi skal skape et samfunn der det å være normal ikke er å være som alle andre, men å være seg selv.» Og i dagens Norge er det lettere å være seg selv. Norge er f.eks. et av Europas beste land når det gjelder politikk og rettigheter for LHBTIQ-personer. Ikke minst hos min arbeidsgiver gjennom 19 år, Forsvaret, arbeider de godt med kunnskap, bevisstgjøring og holdninger for å beholde denne gruppen i sine styrker. Det er fortsatt likestillingsområder hvor vi har en vei å gå. Et område er religiøs diskriminering, trosdiskriminering. Her har vi fortsatt ugjort arbeid for å bekjempe rasisme og hatefulle ytringer. Historien om borgertoget i Kristiansand på 17. mai har gjort meg og mange med meg triste. Her ble de som gikk bak fanen til Human-Etisk Forbund, hetset og mobbet underveis i toget. At man skal oppleve slik i Norge i 2018 fordi man tror på noe, eller ikke tror på noe, kan vi ikke akseptere, og jeg har lyst til å trekke fram Emilie Hesselberg, som turte å fortelle om historien i media, og som etter det har opplevd en massiv og fortjent støtte. Skal vi komme holdninger vi ikke aksepterer, til livs, er vi avhengig av at modige mennesker som Emilie tør å benytte sin ytringsfrihet i kampen for frihet. Mye har skjedd på likestillingsfeltet i løpet av de 46 årene jeg har levd, og de 40 årene likestillingsloven har virket. Utfordringen er alltid at samfunnsutviklingen løper fortere enn det vi som myndigheter ofte klarer å fange opp. Derfor kan det sikkert av og til oppleves som to skritt fram og ett skritt tilbake, men retningen er vi alle sammen enige om. Vår viktigste jobb i denne sammenheng er å kjempe for alle dem som ikke får leve frie og selvstendige liv.
Marianne Haukland (Høyre), 2018-05-28:
I dag får Stortinget mulighet til å gjøre opp status for likestillingsarbeidet i Norge. Det er 40 år siden likestillingsloven ble vedtatt her på Stortinget, og på det tidspunktet var min mamma 12 år. Da jeg ble født, var likestillingsloven 10 år, og Norge hadde kvinnelig statsminister. Jeg tror rollemodeller er viktig i likestillingsøyemed. Du skal ha tro på deg selv og dine evner til å ta plass, oppgaver og roller. Da er det avgjørende med rollemodeller. For unge kvinnelige politikere har denne regjeringen nok av kvinnelige rollemodeller med kvinnelig statsminister, utenriksminister og finansminister, og på Stortinget har vi nå også kvinnelig stortingspresident. Rollemodeller er viktig for et mer likestilt arbeidsliv. I offentlig og statlig sektor har man i dag fått til en god kjønnsfordeling i topplederstillinger. Vi trenger imidlertid flere kvinnelige ledere og rollemodeller i næringslivet. Stortingsrepresentant fra Høyre Tina Bru problematiserte kvinneandelen i styre og i ledelsen av Equinor. Det nye navnet på Statoil står nesten for «equality in Norway», altså likestilling i Norge. Da er det viktig at det nye energiselskapet ikke bare likestiller alle energikildene, men også sørger for at selskapet representerer mangfoldet i befolkningen. Også unge menn trenger rollemodeller – gode rollemodeller. Ikke alle unge gutter har en rollemodell i hjemmet. Flere eneforsørgere betyr at behovet for mannlige rollemodeller utenfor hjemmet blir viktigere for barna. Barnehagelærere, lærere, skolehelsetjenesten og trenere er eksempler på kontaktpersoner, rollemodeller, for unge utenfor hjemmet. Derfor er det viktig at vi har et bredt mangfold av søkere og kandidater til sånne stillinger. Det er et paradoks at unge gutter i dag kan ha en hel skolekarriere uten å ha møtt på en mannlig rollemodell. Sånn kan vi ikke ha det. Det er ikke sunt for ungene våre. Det er problematisk med et segregert arbeidsmarked med tradisjonelle rollemønstre i Norge. Vi skal ha kjønnsnøytrale arbeidstitler i Norge. En mann ville nok vegret seg for å søke på stillingen som skolehelsesøster. Selve stillingstittelen er diskriminerende – skolehelsetjenesten kunne hatt kjempebehov for mannlige rollemodeller, som kunne tatt unge tenåringsgutters utfordringer i skolehverdagen på alvor. Derfor er det viktig at man støtter opp om prosjekter som arbeider for å jevne ut kjønnsrollemønstre i det norske arbeidsmarkedet. Det føler jeg denne regjeringen har tatt på alvor.
Marianne Haukland (Høyre), 2018-05-28:
Jeg måtte gå rett inn på World Economic Forum og søke for å finne ut hvilken plassering Norge faktisk hadde. Og det er helt riktig som ministeren sier, at Norge systematisk har ligget på første-, andre- og tredjeplass på rankingen. Akkurat nå er vi 0,002 pst. fra landet som ligger over oss på rankingen. Jeg håper Arbeiderpartiet kan forklare hvordan økt støtte til likestillingssentrene kommer til å slå inn på den rankingen.
Marianne Haukland (Høyre), 2018-05-28:
Jeg føler at jeg har vært vitne til en debatt der det nærmest blir påstått at det viktigste hensynet i denne saken fra vår, høyresidens, side er at vi forsvarer privates rett til å drive innenfor barnevernstjenesten. Det må jeg bare si ikke er sant. Det viktigste for oss, representantene fra regjeringspartiene i denne saken, er at vi har et godt og forsvarlig barnevern i Norge. Det er kommunenes oppgave å saksbehandle hvert enkelt tilfelle i barnevernssakene og komme fram til, få tak i, et tiltak som passer, og som er egnet for det barnet. Det ble sagt i denne salen av representanten fra Rødt at de ideelles andel bare har sunket og sunket, de er blitt presset ut av private, fordi det er et så hardt marked der ute. Det stemmer ikke – de ideelles andel har økt. På det private området er de private størst på fosterhjemsområdet, ikke på institusjonsområdet, som det blir hevdet her. Det viktigste vi gjør som politikere i denne salen, er å sørge for at vi også i morgen har et forsvarlig barnevern for de barna som er i barnevernets omsorg, og at vi i denne salen ikke er med og skaper usikkerhet rundt de tjenestene vi kjøper. Det er kommunenes ansvar å ha en forsvarlig og god saksbehandling i kommunene. Jeg gikk igjennom en artikkel i Kommunal Rapport. Der var det et barometer over hvilke kommuner som kjøpte flest saksbehandlingstjenester fra private tilbydere. Det var ikke Høyre-kommunene som sto øverst på den lista. Det var Arbeiderparti-kommuner som sto øverst på den lista. Jeg føler at Arbeiderpartiet her også er med på å begrense de mulighetene deres egne kommuner har for å hente inn ressurser som sikrer at deres ordførere har et forsvarlig barnevernstilbud i sine kommuner.
Marianne Haukland (Høyre), 2018-05-28:
I denne proposisjonen foreslår Klima- og miljødepartementet å endre lov av 9. juni 1978 om kulturminner, kulturminneloven. Forslaget gjelder endring av kulturminneloven § 4 andre ledd slik at grensen for automatisk fredning av samiske kulturminner skal settes til årstallet 1917. Det har vært et godt arbeid i komiteen. Vi stiller oss egentlig bak de vurderingene som er blitt gjort av departementet. Forslaget har vært ute på høring. Fredningsdatoen som vi lovfester her i dag, er etter forslag fra Sametinget. Året 1917 har en viktig symbolsk betydning for samene, da det var det året de avholdt sitt første samiske landsmøte, 6. februar, i Trondheim. Dagens utgangspunkt er at alle samiske kulturminner som er eldre enn 100 år, automatisk er fredet. Mennesket setter stadig flere spor etter seg jo nærmere vi kommer vår egen tid. Antallet automatisk fredede kulturminner vil dermed også øke over tid. Lovforslaget som presenteres i proposisjonen, har støtte i Meld. St. 35 for 2012–2013, Framtid med fotfeste – Kulturminnepolitikken, og Sametingsrådets redegjørelse fra 2013. Sametinget foreslo i 2016 å sette grensen for automatisk fredning til 1917. Årsaken til dette var at Riksrevisjonen avdekket en svakhet knyttet til den samiske kulturminneforvaltningen: Den flytende 100-årsgrensen medfører at antallet automatisk fredede bygninger potensielt vil øke hvert eneste år. Det ble også påpekt at det ikke fantes noen god oversikt over hvilke samiske bygninger som automatisk var fredet. I tillegg avdekket Riksrevisjonen at forvaltningen manglet oversikt over hvilke samiske bygninger som i framtiden ville bli automatisk fredet. Norsk institutt for kulturminneforskning ble bedt om å vurdere den flytende 100-årsgrensen og konkluderte i sin rapport med at en så stor tilvekst av automatisk fredede kulturminner etter hvert kunne legge betydelige føringer for arealbruken, og at antallet objekter kunne bli så omfattende at det ville være til hinder for en ønsket samfunnsutvikling. I proposisjonen og i komiteens høring ble fredning av kvenske kulturminner løftet fram som en utfordring, spesielt i samiske områder, der kvenske kulturminner normalt skal fredes etter kulturminneloven §§ 15, 19 og 20, og dermed ikke har det samme vernet som samiske kulturminner. Dette ble tatt fram som problematisk. Jeg skal drøfte dette videre i et senere innlegg.
Marianne Haukland (Høyre), 2018-05-28:
Da må jeg takke for en god redegjørelse fra statsråden. I høringen fikk vi også lagt fram utfordringen knyttet til fredning av kvenske kulturminner, spesielt i samiske områder, da kvenske kulturminner normalt skal fredes etter kulturminneloven §§ 15,19 og 20. Dermed har ikke disse den samme automatiske fredningen som samiske kulturminner. Komiteen registrerer at departementet i denne omgang ikke fant det naturlig å fremme forslag knyttet til kvenske kulturminner. Likevel har komiteen foreslått at utfordringen knyttet til kvenske kulturminner bør drøftes i den varslede kulturminnemeldingen. Komiteen har også registrert at det pågår et arbeid hos Riksantikvaren der kvenske kulturminner er et av satsingsområdene for Riksantikvarens arbeid. Jeg tror jeg snakker for en samlet komité når jeg sier at det er ønskelig at vi i størst mulig grad skal kunne ta vare på viktige kulturminner, og at kvenske etterkommere skal få kunne ta vare på sine kulturminner. Vi erkjenner at det er en spesiell utfordring med feilmerking av kvenske kulturminner, som også representanten Øvstegård tok opp, spesielt i samiske områder, fordi bruksgjenstander og verktøy har vært svært like, men har hatt forskjellige fredningsmuligheter. Så selv om lovproposisjonen handler om å redusere et litt for sterkt vern av samiske kulturminner, håper jeg at denne behandlingen kan være med på å bidra til et løft for kvenske kulturminner.
Marianne Haukland (Høyre), 2018-05-28:
Vi skal nå behandle forslaget fra Kristelig Folkeparti om gjennomgang av grenseoppgangen mellom «mindre» og «større» tiltak i kulturminneloven §§ 9 og 10. Problemstillingen forslagsstillerne løfter fram, er spesielt utfordringen jordbruksnæringen står overfor, der kulturminneloven gir forbud om å gjøre inngrep i automatisk fredede kulturminner. En gårdbruker vil ha meldeplikt til kulturminneforvaltningen ved igangsetting av tiltak som kan virke inn på et automatisk fredet kulturminne. Forslagsstillerne viser videre til at loven pålegger tiltakshaver undersøkelsesplikt etter kulturminneloven § 9 ved planlegging av større private tiltak samt ved reguleringsplan. Undersøkelser kan konkludere med at tiltaket ikke kan gjennomføres før det er foretatt arkeologisk registrering og eventuell utgraving. For offentlige og større private tiltak skal kostnadene ved slike undersøkelser belastes tiltakshaver etter § 10. Forslagsstillerne viser til at ved mindre, private tiltak vil kostnadene normalt bli dekket av det offentlige. Det blir påstått fra forslagsstillerne at tiltak etter undersøkelsesplikten ved større private tiltak i liten grad blir dekket av det offentlige. Der er to forslag i saken, forslag nr. 1, fra Arbeiderpartiet og SV, og forslag nr. 2, fra Kristelig Folkeparti og Senterpartiet. Forslagene er i noen grad like, men begge forslagene sier at man skal se på innlemmelse av mindre tiltak – jeg har ikke tenkt å gå inn på forslagene. Det blir etterlatt et inntrykk av at bare mindre, private tiltak utløser mer støtte fra staten, og at formuleringen utvides til også å gjelde tiltak som i dag faller inn under større private tiltak. Jeg ønsker å vise til at også større private tiltak etter særlige forhold kan få støtte fra Riksantikvaren. I merknadene og i svarbrevene fra departementet vises det til at søknader om ganske høye summer innvilges fra denne potten. Jeg vil også påpeke at regjeringspartiene i Jeløya-erklæringen har uttrykt at man ønsker å styrke Kulturminnefondet, sånn at flere private eiere kan få tilskudd til å sette i stand verneverdige eiendommer.