Stefan Heggelund (Høyre), 2019-12-17:
Jeg tror det er viktig å ha med seg historikken her, slik også andre representanter har vært innom på talerstolen. Vi lever i en tid da industriarbeidere i petroleumssektoren opplever at den jobben de gjør, den verdiskapingen de står for, de inntektene de bringer inn til fellesskapet, blir uglesett, spesielt av partier på venstresiden. Så er det fortsatt noen deler av landet som roper etter den typen arbeidskraft, som ønsker den typen arbeidskraft velkommen. I den forbindelse dro Equinor – daværende Statoil – til Finnmark, skålte i champagne og sa at her vil den arbeidskraften komme. Da er det intet annet enn utrolig skuffende, også med tanke på de signalene som ble sendt fra denne salen, at Equinor ikke leverer på det løftet. Men i denne historikken er det også viktig å huske hva vi var enige om i denne salen da vi behandlet Castberg, hva regjeringspartiene var enige med Arbeiderpartiet og Senterpartiet om. Det var at dette selvfølgelig skulle være samfunnsøkonomisk lønnsomt, og at en beslutning skulle bygge på prinsippene om god ressursforvaltning, slik vi har drevet petroleumspolitikk i Norge i alle år. Disse forslagene, som jeg hører at Arbeiderpartiet og Senterpartiet i dag har tenkt å støtte, er i realiteten et brudd med måten man har drevet norsk petroleumspolitikk på. Men de stemmer for – av rent opportunistiske årsaker. Disse forslagene er nemlig ikke nye. Tilsvarende forslag ble fremmet da vi behandlet Castberg, og da stemte Arbeiderpartiet og Senterpartiet mot, fordi de visste at det ville være et brudd med måten man driver petroleumspolitikk på. Så er spørsmålet: Nå som Sosialistisk Venstreparti har muligheten, når dette spørsmålet er oppe igjen, hvorfor fremmer ikke Sosialistisk Venstreparti sitt primærstandpunkt, som er at Castberg ikke skal bli noe av? Hvor er forslaget om å reversere beslutningen om Castberg? Det er Sosialistisk Venstrepartis primære standpunkt i denne saken, og når vi da behandler den her, er det pussig at det forslaget ikke kommer. Hadde det vært opp til Sosialistisk Venstreparti, hadde det ikke vært noe Castberg, og det hadde ikke vært noe å ilandføre. Hvor er forslaget? Det er spørsmålet til representantene fra SV. Dersom man skulle ha fått til dette, er det i realiteten fire måter det kunne ha skjedd på: Den ene er at Equinor kunne ha holdt løftet sitt, og det er det de burde ha gjort. Den andre er at staten på en eller annen måte skulle være deleier i investeringene. Det ville også være et brudd med måten vi driver på, og det er heller ikke kommet noe konkret forslag om det, så vidt jeg kan se. Den tredje er at man kunne ha endret petroleumsloven slik at skipstransport blir en del av den, men det ville ha hatt store konsekvenser for all annen skipstransport som skjer på den norske sokkelen, og jeg har heller ikke hørt noen partier gå inn for det, antakeligvis med den begrunnelse. Den fjerde muligheten er – hvis man virkelig ønsker dette og skjønner at de andre måtene ikke går an – å gå inn, kaste styret i Equinor og sette inn et nytt styre med et klart mandat om dette. Det er et grep som partier som Sosialistisk Venstreparti har foreslått i tidligere sammenhenger, men som Arbeiderpartiet og Senterpartiet har vært mot, fordi de forstår hva det vil si å drive med profesjonell eierskapsstyring. Det er skuffende at Equinor tok den beslutningen de tok. Men det hjelper altså ingen at Sosialistisk Venstreparti skjuler sine primærstandpunkter for omverdenen, som er å reversere Castberg, og da blir det ingen ilandføring i det hele tatt. Det hjelper heller ingen at Arbeiderpartiet og Senterpartiet nå går bort fra de lange linjene som har vært i norsk petroleumspolitikk, og stemmer for forslag som de stemte mot før sommeren. Alle skjønner hva de driver med.