Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2002-11-05:
I Sem-erklæringen varslet Regjeringen et økt fokus på miljø- og utviklingsspørsmål. Dette har vi fulgt opp. Vi har bl.a. lagt fram stortingsmeldinger på viktige miljøområder som klima og hav. Vi har fremmet en handlingsplan for kampen mot fattigdom, og vi har gått inn for en betydelig økning av bistandsbudsjettet. Vi har også lagt fram en nasjonal strategi for bærekraftig utvikling for å belyse de samlede utfordringene Norge står overfor i et 20-årsperspektiv. Regjeringens ambisjoner på disse viktige områdene var utgangspunktet for vår innsats på FN-toppmøtet om bærekraftig utvikling i Johannesburg. Det er etablert et omfattende internasjonalt samarbeid om bærekraftig utvikling siden FNs Verdenskommisjonen for miljø og utvikling først lanserte begrepet på 1980-tallet. Kommisjonsrapporten «Vår felles framtid» gjorde det klart at økonomisk vekst måtte foregå innenfor jordens økologiske rammer. Det ble også gjort viktige koblinger mellom sosial utvikling og miljø. Dette er spørsmål som fortsatt er aktuelle i dag. Brundtland-rapporten la grunnlaget for FNs konferanse om miljø og utvikling i Rio de Janeiro i 1992. Rio-konferansens resultater er godt kjent. Verdens ledere ble enige om en global handlingsplan for det 21. århundre, Agenda 21. Rio-konferansen førte også med seg bindende internasjonale avtaler på viktige områder som klima og biologisk mangfold, forørkning og kjemikalier. I 2000 vedtok FNs generalforsamling tusenårserklæringen om hvordan vi skal møte de nye utfordringene vi står overfor i det nye årtusen. Et sett med tusenårsmål ble vedtatt, også med tanke på miljø og bærekraftig utvikling. I 2001 vedtok de nordiske statsministere og de politiske ledere for de selvstyrte områder strategien «Bærekraftig utvikling – en ny kurs for Norden». På Nordisk Råds sesjon i Helsingfors i forrige uke fikk vi stadfestet at arbeidet med å følge opp strategien er godt i gang. Gjennom denne 20-årsstrategien skal vi sikre en regional oppfølging av de globale mål om bærekraftig utvikling. Har så verden blitt et bedre sted de siste ti årene etter Rio-konferansen? På mange områder er det framskritt når det gjelder utvikling og miljø. I de fleste utviklingsland bedres grunnskoledekningen, barnedødelighet reduseres og forventet levealder øker. Verdens forbruk av ozonødeleggende stoffer er kuttet ned. I vår egen region har vi klart å redusere sur nedbør og langtransportert luftforurensning. Likevel gjenstår det store utfordringer. Global oppvarming og klimaendringer gjør noen områder tørre og ufruktbare, mens andre oversvømmes. Avskoging fortsetter, og det biologiske mangfoldet svekkes. Vannressurser er under press og fiskebestander overbeskattes. Over en milliard mennesker i verden lever på mindre enn én dollar om dagen. Nye sykdommer, som aids, har oppstått, mens gamle sykdommer, som malaria og tuberkulose, består. I mange land i Afrika sør for Sahara har forventet levealder blitt kraftig redusert de siste årene. Forskjellene mellom de rike landene og de aller fattigste øker. Vi har i dag god kunnskap om miljø- og utviklingsspørsmål. Vi vet mer om årsakssammenhenger og hva som skal til for å sikre en bærekraftig utvikling. Verdenssamfunnet har framforhandlet mange gode avtaler og intensjoner. Men det gjenstår også mye, ikke minst på gjennomføringssiden. Vi må sikre at ord blir til handling. Et viktig formål med toppmøtet i Johannesburg, ti år etter Rio, var nettopp å revitalisere den globale forpliktelsen for bærekraftig utvikling. Norge gikk inn for at toppmøtet i Johannesburg måtte løfte fram sammenhengen mellom fattigdom og miljø og bidra til å styrke kampen mot fattigdom. Vi ønsket en plan for globale fellessatsinger med klare prioriteringer, mål og tidsfrister. Og vi gikk inn for at FNs ledende rolle i arbeidet for bærekraftig utvikling skulle styrkes. Regjeringen la vekt på at den norske forberedelsesprosessen skulle være bred og inkluderende. Vi hadde et tett og godt samarbeid med frivillige organisasjoner og ikke-statlig sektor. Vi arbeidet systematisk overfor media og gikk ut med informasjon om toppmøtet og norske posisjoner. Representanter fra Stortinget, Sametinget, LO, NHO, Kommunenes Sentralforbund, Landsrådet for Norges barne- og ungdomsorganisasjoner og ulike organisasjoner ellers var til stede i Johannesburg og bidrog aktivt. Regjeringen bygde også allianser internasjonalt med likesinnede land, vertslandet og med FN. Dette var ikke minst viktig i forkant av toppmøtet. Det siste forhandlingsmøtet før toppmøtet hadde vist oss at det var mange land som hadde vanskeligheter med å påta seg konkrete forpliktelser. De reelle forhandlingene kom bl.a. derfor sent i gang. Forhandlingssituasjonen på forsommeren gjorde at vi reiste til Johannesburg med mål om å hindre tilbakeskritt i forhold til resultat fra tidligere FN-konferanser. Men vi hadde også ambisiøse mål om å bidra til fremskritt på nye områder. Vi fryktet vesentlige tilbakeskritt når det gjaldt tilslutning til sentrale prinsipp, som bl.a. føre var-prinsippet. Dette unngikk vi heldigvis. Jeg vil også trekke fram betydningen av at vi sammen med andre forhindret en formulering som kunne ha blitt tolket i retning av at WTO-reglene skulle være overordnet andre internasjonale avtaler innen miljø- og utviklingsområdet. Det er et viktig prinsipp at handelsregelverk og andre avtaler skal være sidestilte og gjensidig støttende. Toppmøtet brakte også framskritt på viktige områder. Vann og sanitære forhold var et høyt prioritert område fra norsk side. Urent vann og dårlige sanitære forhold tar i dag livet av mange mennesker. I Johannesburg forpliktet landene seg til en halvering av andelen mennesker som ikke har tilgang til sanitærtjenester innen 2015. Det skal utarbeides et handlingsprogram for å nå disse målsettingene. Dette er noe som vil bety mye for svært mange fattige. Tapet av biologisk mangfold er alarmerende. Hvert år forsvinner en del av de naturlige økosystemene, og det er de fattige som rammes hardest. Hele 60 pst. av verdens fattigste mennesker bor i økologisk sårbare områder. I Johannesburg forpliktet landene seg til en betydelig reduksjon i tap av artsmangfold innen 2010. Det var også enighet om å framforhandle et internasjonalt regime for rettferdig fordeling av utbytte fra bruken av genressurser. For Norge var det viktig at skadene fra miljø- og helsefarlige kjemikalier skal minimaliseres innen 2020. Det er også på dette området de fattige som er mest utsatt. Norge kjempet for at slike kjemikalier skulle fases ut, men var likevel tilfreds med at det ble enighet om en konkret og forpliktende målsetting om reduksjon. Norge bidrog til å fokusere på helse- og miljøskadene fra tungmetaller og behovet for internasjonal innsats på dette området. Innsats på kjemikalieområdet er også viktig når det gjelder miljøtilstanden i våre egne nærområder. Vedtakene på havområdet utgjør et viktig bidrag i det langsiktige arbeidet for å få til en bærekraftig utnytting av marine ressurser. Det ble enighet om at nedfiskede bestander skal gjenoppbygges så raskt som mulig. Vi er også tilfreds med at teksten etablerer konkrete tidsfrister for gjennomføringen av sentrale internasjonale retningslinjer for ansvarlig fiske. En annen viktig sak for Norge var oppfordringen til gjennomføring av økosystembasert forvaltning innen 2010. Dette er i tråd med grunnleggende prinsipper for norsk fiskeripolitikk. En gledelig begivenhet på toppmøtet var at Kina, Russland, Canada og India kunngjorde at de nylig har ratifisert eller har til hensikt å ratifisere Kyotoprotokollen. Dette er et viktig framskritt som betyr at protokollen vil kunne tre i kraft, selv uten land som USA og Australia. Også her oppnådde vi gjennomslag i forhandlingene, da vi fikk enighet om en tekst som sterkt oppfordrer andre land til å ratifisere Kyotoprotokollen. Toppmøtet bidrog til å styrke bevisstheten omkring landbrukets betydning for fattigdomsbekjempelse, bærekraftig utvikling og, ikke minst, bekjempelse av sult og underernæring. Ett av de viktigste oppfølgingspunktene i denne sammenhengen blir det videre arbeidet for å utvikle retten til mat. Sluttdokumentet fra toppmøtet bekreftet enkeltlands tilsagn om betydelige økninger i sin bistand som ble gitt på konferansen om finansiering av utvikling, som fant sted i Monterrey i år. Det er av betydning at også USA her har forpliktet seg til økt bistand. Et annet viktig tverrgående tema vedrører produksjons- og forbruksmønstre. På dette området ble det vedtatt å utvikle et rammeverk for tiårs handlingsprogrammer. På enkelte områder har vi ikke samme grunn til å være fornøyd med resultatet. Energi var ett av dem. Over to milliarder mennesker har ikke tilgang til moderne energiforsyning, noe som er en grunnleggende forutsetning for utvikling. Energi er også nært knyttet til klimaproblematikken. Norge jobbet for å få inn en målsetting om å øke den globale andelen av fornybar energi til minst 15 pst. innen 2010. Vi foreslo også en målsetting på 10 pst. nye fornybare energikilder på global basis innen 2010. Vi ønsker i tillegg et handlingsprogram for å øke tilgangen på energi for de fattigste. Ingen av disse målsettingene fikk gjennomslag. Sammen med bl.a. EU og søkerland til EU, Brasil, Island, Sveits og New Zealand, gikk Norge inn for et separat initiativ for å arbeide for å øke den globale andelen fornybar energi og for å fremme investeringer og utvikle markeder for fornybare energikilder. På området naturressursforvaltning ble det også et dårligere resultat enn det som var ønsket fra norsk side. Målsettingen om å snu trenden i forringelse av naturressurser innen 2015 falt ut. Sett med norske øyne er henvisningen til behovet for en økosystemtilnærming heller ikke tilfredsstillende. Den sosiale dimensjonen – inkludert arbeidstakerrettigheter – fikk ikke den plassen vi ønsket. Norge bidro imidlertid til at kvinne- og likestillingsperspektivet ble ivaretatt. Norge fremmet også en rekke forslag om urfolks spesielle rolle og situasjon. Et viktig gjennomslag var at urfolkgrupper ble omtalt som egne folk i den politiske erklæringen, en anerkjennelse som er av betydning for urfolks rettigheter som gruppe. Vi stod på krav om godt styresett nasjonalt og internasjonalt som en viktig forutsetning for bærekraftig utvikling. Toppmøtet bidrog til å befeste bærekraftig utvikling som et overordnet prinsipp for FN. Det ble vedtatt å arbeide videre med et globalt styresett på miljøområdet om ledd i den kommende drøftingen av organiseringen av FNs arbeid på det økonomiske og sosiale området. Det ble dessverre ikke enighet om de overvåkningsmekanismene vi ønsket for å sikre oppfølging av toppmøtets beslutninger. Toppmøtet la opp til å engasjere ikke-statlig sektor i arbeidet med bærekraftig utvikling. Det ble lagt opp til at såkalte partnerskapsinitiativ skulle utgjøre en sentral del av resultatene fra toppmøtet. Disse ble definert som frivillig samarbeid mellom ulike aktører som f.eks. land, internasjonale organisasjoner, frivillige organisasjoner, lokale myndigheter, næringsliv og finansieringsinstitusjoner for å iverksette tiltak som bidrar til å nå målene fra toppmøtet. Til toppmøtet ble det av FN utarbeidet rammeverk for partnerskapsinitiativ innenfor hovedsatsingsområdene vann, energi, helse, landbruk og biodiversitet. Norge vil følge med i det videre arbeidet med partnerskap for bærekraftig utvikling. En kan spørre seg selv om slike store, ressurskrevende møter er det mest egnede redskap for å styrke FNs arbeid med bærekraftig utvikling og andre sentrale spørsmål. Prosessene er kompliserte og ressurskrevende. Samtidig er det slik at de har bidratt til å sette viktige spørsmål høyt på den internasjonale politiske dagsordenen og styrket FNs normative rolle. Jeg tror at vi for å nå fellesskapets mål må arbeide gjennom det multilaterale systemet. Vi må sikre at fattigdomsreduksjon, bærekraftig utvikling og andre grunnleggende spørsmål også i fortsettelsen blir drøftet på høyeste politiske nivå. Norge vil ta aktivt del i de internasjonale drøftelsene om organisering og oppfølging av de store FN-konferansene. Vi må sikre at hele det multilaterale systemet blir trukket aktivt inn i oppfølgingen av toppmøtene. De internasjonale finansinstitusjonene var ikke så nært trukket inn i forberedelsene til toppmøtet i Johannesburg som Norge ønsket og arbeidet for. Dette er desto viktigere nå i oppfølgingen. Toppmøtets betydning vil avhenge av den faktiske oppfølgingen av resultatene. Det gjelder nasjonalt så vel som internasjonalt. Internasjonalt vil Regjeringen særlig fokusere på oppfølgingsarbeidet vis-à-vis FN-systemet. Et hovedsiktemål vil være at arbeidet for bærekraftig utvikling integreres i FNs samlede innsats for utvikling og fattigdomsbekjempelse med tusenårsmålene som overordnet rettesnor. FN må bidra til en tilsvarende samordning på landnivå, slik at hensynet til bærekraftig utvikling blir del av landenes fattigdomsrettede utviklingsstrategier. Resultatene fra toppmøtet i Johannesburg må følges opp innenfor en rekke internasjonale samarbeidsprosesser, og jeg nevner følgende: Regjeringen legger stor vekt på utviklingsdimensjonen i WTO-arbeidet, altså i Verdens Handelsorganisasjon-arbeidet. Videre er det viktig å opprettholde prinsippet om at handelsregelverk og andre avtaler skal være sidestilte og gjensidig støttende, og at det ikke skal være noe hierarki mellom miljøavtaler og det internasjonale handelsregelverket. Regjeringens målsetting er at WTOs nye forhandlingsrunde også skal bli et viktig bidrag i kampen mot fattigdom og for bærekraftig utvikling. Vi vil arbeide for økt markedsadgang generelt og for miljøvennlige varer og tjenester.Vi vil fortsette arbeidet for å sikre gjennomføringen av de globale miljøkonvensjonene. Også regionalt og innenfor OECD vil Regjeringen presse på for at forpliktelsene fra Johannesburg følges opp.I den internasjonale oppfølgingen av toppmøtet vil vi delta aktivt i koalisjonen for fornybare energikilder. Målet er å oppnå en betydelig økning i den globale andelen av fornybare energikilder. Vi vil følge opp føringene som er gitt for å fremme investeringer og utvikle markeder for slik energi. Et første møte i denne koalisjonen er allerede avholdt.Et viktig område i oppfølgingen av toppmøtet vil være innenfor kjemikalieområdet. Vi vil styrke den internasjonale kjemikalieforvaltningen, også i forhold til tungmetaller. Regjeringen vil arbeide for å styrke FNs miljøprogram og den internasjonale miljøforvaltning.Vi vil støtte opp under det internasjonale arbeidet for åpenhet om myndigheters inntekter fra næringslivets uttak og forvaltning av bl.a. mineralressurser og petroleumsressurser.Vi vil delta aktivt når FN neste år markerer det internasjonale vannår og Japan er vertsland for en global ministerkonferanse om forvaltning av verdens vannressurser. I Johannesburg fikk vi igjen bekreftet visjonen om et forpliktende partnerskap mellom nord og sør, slik det er formulert i FNs tusenårserklæring og i dokumentet fra Monterrey-konferansen. Dette er god norsk utviklingspolitikk, som Stortinget også har gitt sin tilslutning til. Det er dette perspektivet som ligger til grunn for handlingsplanen for kampen mot fattigdom i sør, som Regjeringen la fram i mars, og som Stortinget ble orientert om, bl.a. i forbindelse med den utviklingspolitiske redegjørelsen i april. Fra FN-møtets talerstol i Johannesburg lovte jeg 375 mill. kr over tre år i tilleggsmidler til oppfølging av handlingsplanen fra toppmøtet. De økte bevilgningene som nå foreslås av Regjeringen i statsbudsjettet for 2003, ønsker vi at særlig skal knyttes til oppfølging innenfor områdene fornybar energi, naturressursforvaltning, landbruk og biologisk mangfold. Helse er allerede et viktig satsingsområde i norsk utviklingssamarbeid. Her vil også tiltak for bedre vann- og sanitærforhold stå sentralt. Vi vil bidra til et internasjonalt løft for destruksjon av helsefarlige kjemikalier. Dette er et stort miljø- og fattigdomsproblem, bl.a. i mange afrikanske land. Mye av den norske oppfølgingen av Johannesburg-toppmøtet på det utviklingspolitiske området vil måtte skje på landnivå innenfor vårt regulære samarbeid med utviklingsland. Jeg tror det er viktig ikke å fravike de prinsipper og arbeidsmåter som har gjort norsk utviklingssamarbeid til et effektivt virkemiddel i kampen mot fattigdom. Stikkordene her er samarbeidslandenes reelle eierskap til sin egen utviklingsprosess og landenes egen styring av partnerskapet med giverlandene. Regjeringen vil også følge opp Johannesburg-toppmøtet på nasjonalt nivå. Den nasjonale strategien for bærekraftig utvikling, som ble lagt fram forut for toppmøtet i Johannesburg, er begynnelsen på en langsiktig prosess for å skape et bærekraftig samfunn. Som ledd i framleggelsen av nasjonalbudsjettet for 2004 vil Regjeringen legge fram en handlingsplan for gjennomføring av bærekraftstrategien, i form av en Nasjonal Agenda 21. Lokalforvaltning, næringsliv og organisasjoner vil bli invitert til å delta i prosessen. Det vil avholdes konferanser for å sikre en bred deltakelse i prosessen. Vi har allerede gode erfaringer fra arbeidet med Lokal Agenda 21 som vi vil trekke veksler på. Siktemålet er at arbeidet med Nasjonal Agenda 21 vil bidra til en helhetlig og systematisk oppfølging av resultatene fra Johannesburg på nasjonalt nivå. Nasjonalt vil innsatsen ligge på flere områder. Det gjelder bl.a. ressursforvaltning, herunder fiskeri, oppfølging av internasjonale miljøavtaler, biologisk mangfold, enøk og fornybare energikilder, samt kjemikalieområdet. Mer enn 100 stats- og regjeringssjefer var til stede i Johannesburg. Det viser at verdens ledere fortsatt gir arbeidet for bærekraftig utvikling prioritet. Toppmøtet ble også gjenstand for bred interesse i media og blant folk flest. Vi satte oss høye mål for toppmøtet i Johannesburg. Disse ble ikke oppnådd, men vi fikk gode resultater på noen områder. Vi måtte også forsvare flere viktige tidligere vedtatte prinsipper. De globale utfordringene er fortsatt betydelige. Toppmøtet har gitt oss et felles utgangspunkt for å arbeide målrettet videre med fattigdomsbekjempelse, bærekraftig produksjon og forbruk, samt en bærekraftig forvaltning av naturressursene. Toppmøtet har mobilisert en politisk vilje til å styre utviklingen i riktig retning. Denne politiske viljen må nå opprettholdes og styrkes, slik at de forpliktende mål blir omsatt til håndfaste resultater. Dette vil Regjeringen arbeide aktivt for i tiden som kommer.