Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-06-21:
Høyres talsmenn har brukt store deler av sine innlegg til å hevde at Arbeiderpartiets strammere opplegg egentlig er det motsatte. Det kan bare skyldes én ting, frykten for at flertallets opplegg vil føre til renteoppgang og en ytterligere forsterking av de problemer som kom inn i økonomien etter nyttår. Regjeringen og flertallet ser fareskiltene for norske industriarbeidsplasser, økningen i kroneverdien og et lønnsoppgjør som er blitt høyere enn forutsatt i budsjettet, men de er uten vilje og evne til å tilpasse den økonomiske farten etter de nye og mer farefulle kjøreforholdene. Representanten Sanner, og nå også finansministeren, hevdet bl.a. at Arbeiderpartiets forslag om en fondsløsning for å avhjelpe de ekstra pensjonskostnadene i kommunene vil stimulere aktiviteten i kommunene. Disse pensjonsutgiftene fører jo til at kommunene må kutte i bevilgninger til skole og eldreomsorg og redusere aktivitetsnivået. Realiteten i det representanten Sanner og finansministeren da hevder, er jo at Regjeringen og Fremskrittspartiet foretar en innstramming gjennom kommunene. Dermed bekrefter de at det ikke vil være mulig å gjennomføre Sem-erklæringens løfter om 31 milliarder kr i skatte- og avgiftslettelser uten at det går ut over de velferdstjenester kommunene har ansvaret for: skole, helse, eldreomsorg og sosiale tjenester. Regjeringen og Fremskrittspartiet må ta ansvaret for følgene av den politikken de vedtar, også renteøkning og økning i ledigheten som måtte komme. Så etterlyste representanten Sanner det gode gamle Arbeiderpartiet som var ansvarlig og tenkte helhetlig. Jeg har fulgt norsk politikk gjennom de siste 20–25 årene, og når jeg tenker tilbake på Kåre Willochs beskrivelser av Arbeiderpartiet på 1970- og 1980-tallet, ja også før den tid, eller Jan P. Syses eller Per-Kristian Foss" beskrivelser på 1990-tallet, er det ikke det ansvarlige og helhetstenkende Arbeiderpartiet som huskes. Tvert imot, det var nesten ikke grenser for hvilke farer Arbeiderpartiet utgjorde for folk og land på den tiden. I revidert nasjonalbudsjett ligger det inne en stor og viktig sak, organiseringen av det nye Mattilsynet. En så omfattende og viktig sak bør etter Arbeiderpartiets syn presenteres langt bredere i en egen sak for Stortinget. Og det ser det ut til at vi får. Det er enighet om hovedgrepet, at Mattilsynet bør være et statlig ansvar. Men etter vårt skjønn bør dimensjoneringen av det sentrale leddet ses på igjen og vurderes i lys av de oppgavene dette skal håndtere. Mange av høringsinstansene har reist spørsmål om Regjeringen går for langt i å slanke det sentrale leddet. Regjeringen er uklar på hvilke oppgaver distriktsleddene skal ha, og dette må klargjøres. Organiseringen av laboratorietjenesten skal utredes videre. Det er helt nødvendig. Arbeiderpartiet mener at staten også bør overta laboratoriene fra de kommuner som driver slike i dag. Spesielt hvis det borgerlige flertallet bestemmer seg for at laboratorietjenesten skal organiseres etter et markedsbasert system, kan det ikke være hensiktsmessig at kommunene skal måtte beholde ansvaret for laboratoriene, med mindre de selv måtte ønske det. Den største svakheten ved håndteringen av denne saken er at alternativet med å innlemme sjømattilsynet ikke var med i høringsrunden. Tross dette har alle som ønsker et felles tilsyn, uttalt seg om spørsmålet, mens de som mener det er viktig å beholde et eget tilsyn for sjømat, har regnet dette som avklart. Det har ført til at Stortinget har fått et ensidig bilde av dette spørsmålet. Derfor ønsker Arbeiderpartiet at Regjeringen i denne saken skal komme tilbake til Stortinget med en utredning som også omfatter en grundig gjennomgang av dette alternativet. Nå har Fremskrittspartiet og regjeringspartiene blitt enige om at sjømattilsynet skal innlemmes. Jeg håper likevel spørsmålet undergis en grundig vurdering, og at det ikke blir noen hasteutredning, for det er sentrale spørsmål for fiskeriene som blir berørt. Det gjelder både ivaretakelsen av ressurskontrollen, som i dag er en del av kvalitetskontrollen, og det gjelder de ekstra, strengere kvalitetskrav sjømattilsynet har. Jeg er glad for at representanten Siv Jensen også pekte på dette i sitt innlegg. Derfor bør den endelige beslutningen tas på grunnlag av en slik bred og grundig vurdering, og ikke som et «billig» forhandlingskort for å sikre flertall for et revidert nasjonalbudsjett. Til slutt: Bondevik-regjeringen har flagget økt satsing på kollektivtrafikken sterkt, i Sem-erklæringen og i en egen melding til Stortinget. Men til tross for 6 milliarder kr mer til disposisjon i revidert nasjonalbudsjett, følges dette ikke opp med mer penger til denne sektoren. Arbeiderpartiet er enig i behovet for en slik satsing, særlig i de større byene. Trass i et strammere budsjettopplegg enn regjeringspartienes har vi funnet rom for 50 mill. kr til dette, og 15 mill. kr som sikrer studentrabattene også på lengre kollektivreiser.