Michael Tetzschner (Høyre), 2011-06-16:
Det er riktig, som påpekt av tidligere talere, at vi har en levende debatt rundt personvernspørsmål. Særlig hadde vi en stor og omfattende debatt i forbindelse med implementeringen av EUs datalagringsdirektiv. Problemet med disse debattene er jo at de alltid kommer i forkant av at vi er i ferd med å bryte en ny barriere. Også hvis man ser seg bakover, vil man kunne oppsummere med å si at det som kom ut av debattene, er at man lover seg selv at dette er omtrent siste gangen man skal bevege seg i ytterkant av det som kan være betenkelig ut fra et personvernspørsmål, for så å gå inn i den nye løsningen. Slikt sett kan man si at debattene hele tiden ligger etter den teknologiske utvikling, og at debattene i deres konklusjon ofte går ut på å strø sand på en villet teknologisk utvikling – og dette at vi har sterke drivere som vil ta i bruk i og for seg effektive systemer, men som altså har den haken ved seg, at det utsetter den enkelte for risiko for at opplysninger kommer på avveier. Det er den enkelte som må bære belastningen ved systemsvikt, og når systemene svikter, hører vi at det egentlig ikke er det tekniske ved dem som har sviktet, men det menneskelige ved dem, og at det var mennesker som slumset og glemte minnepinner eller andre lagringsmedier, i vanvare eller ved direkte illojalitet. Man kan vel kanskje også si at hvis det er menneskelig svikt, så er det jo faktisk også en systemsvikt, for det er jo systemet som tillater at opplysningene er blitt samlet. Jeg skal bare redegjøre for forslagsstillernes initiativ litt summarisk, tatt i betraktning hvor langt vi har kommet i debatten i dag. Men grunnpilaren er at den som blir omtalt, og som blir registrert, skal ha maksimal kontroll og eierskap til egne opplysninger. Det står i Grunnloven om personvern. Så skal opplysningene begrenses til det formålet de er innhentet for, og de opplysningene det dreier seg om, skal være minimale når det gjelder å tjene sitt formål. Så skal det være sikkerhet rundt oppbevaringen av opplysningene. Vi har også vært inne på forslag som ble problematisert av representanten Haugli, forslag som jeg innrømmer absolutt kan og bør problematiseres, om vi ikke da velger virkemidler som gjør at man får paradokser av den typen som representanten var inne på, hvilket kanskje tilsier at man klarer seg uten offentliggjøring i mediene i det hele tatt, altså i elektroniske medier. Men det er en diskusjon vi får komme tilbake til. Dessuten har jeg også merket meg at mange nå ser frem til den bebudede stortingsmelding om personvern, som etter hva jeg forstår i stor grad vil basere seg på Personvernkommisjonens innstilling som la etter seg et godt arbeid, og som i hvert fall var i stand til å vitalisere debatten. Jeg vil på tampen gjøre oppmerksom på at mens vi diskuterer, går den teknologiske utvikling videre. Når det gjelder disse forslagene, kan jeg da varsle en dagfersk problemstilling, og den er knyttet til det såkalte EDAG-prosjektet, altså Elektronisk Dialog med Arbeidsgivere, som er et felles prosjekt igangsatt av landets fire største sankere og brukere av informasjon, om individene i samfunnet og bedriftene. Det dreier seg om SSB, Nav, Brønnøysundregistrene og med Skatteetaten i førersetet. Verktøyet de bruker, er «the uploading» til Altinn. De jobber etter tre formål: for det første at man skal forenkle og bespare, man skal ha bedre tjenester – altså bedre oppgaveløsning – og redusert ressursbruk. Tiden tillater ikke å presentere problemstillingene mer utførlig enn dette, men jeg tror kanskje statsråden skal ta med seg at mens vi folkevalgte debatterer, har vi altså et ganske kraftfullt teknokratisk byråkrati som ikke tar det så nøye med personvernhensynene – og så flommer disse forslagene innover oss. Det hadde vært utmerket hvis statsråden hadde tatt det med i sin vurdering når hun fremmer personvernmeldingen.