Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2007-12-18:
Nysalderinga av statsbudsjettet for 2007 innebærer bare små justeringer. Det viktigste med dokumentet er en ajourføring og drøfting av budsjettets helhet. Årets nysaldering innebærer historisk store endringer både i redusert faktisk oljekorrigert underskudd og redusert strukturelt oljekorrigert underskudd. Samtidig er differansen mellom disse to sentrale beregningsmåtene nå hele 56 milliarder kr, noe som viser den enorme styrken i dagens høykonjunktursituasjon. Dette gir oss dermed klar melding om den nødvendige styrken som må til av korrigerende økonomiske virkemidler for å dempe høykonjunkturens negative sider, med stor kostnadsvekst i sentrale strøk. Samtidig er netto kontantstrøm til fellesskapet fra petroleumssektoren redusert med hele 45 milliarder kr fra saldert budsjett 2007, fra i fjor høst, til dagens nysaldering. På tross av økte petroleumspriser gir ytterligere fall i produksjonen kombinert med sterk vekst i investeringene denne budsjettsprekken. Per oktober i år har den totale årsproduksjonen av olje falt til 195 millioner oljeekvivalenter, eller om lag 5 pst., på ett år. Konsekvensene av dette må nå få økt oppmerksomhet i den politiske debatten. Statsbudsjettets samlede skatte- og avgiftsinntekter fra Fastlands-Norge anslås nå til 631 milliarder kr i 2007, en økning på enorme 12,3 pst. fra 2006. Dette gir en økning på om lag 41 milliarder kr i forhold til saldert statsbudsjett 2007 vedtatt på denne tid i fjor. Tilgangen på arbeidskraft er langt større enn budsjettert. En rekke stimulerende tiltak er satt inn, ikke minst fra statsråd Bjarne Håkon Hanssen. Det er positivt. Skatteprofilen for personlige skattytere bør forsterkes til fordel for dem med lavere inntekter, både ut fra fordelingshensyn og dagens arbeidskraftsituasjon. Entydig forskning viser at disse arbeidstakergrupper reagerer med størst økt arbeidsinnsats ved lavere skattlegging. Omfordeling av skattebyrden blir derfor et sentralt tema i arbeidet med 2009-budsjettet. Det offentlige konsumet har de siste fire åra hatt en reell underliggende utgiftsvekst med et godt samsvar mellom tallene i Gul bok, altså Regjeringas forslag til statsbudsjett, og de endelige regnskapstallene for året. Det offentliges andel av bruttonasjonalproduktet reduseres planmessig gjennom dette faktum. Dagens situasjon innebærer videre at nasjonalbudsjettets tall for privat konsum, oljeutvinning og rørtransport samt boliginvesteringer viser kraftig økning fra budsjett til regnskapstall. På godt norsk, denne delen av nasjonalbudsjettet sprekker. Arbeidskraftbehovet øker kraftig på disse samfunnsområdene. Her ligger Regjeringas største utfordring i det kommende nasjonalbudsjett. Dersom vi ikke får en mer realistisk budsjettering basert på sterkere styringsvirkemidler for disse samfunnsområder, vil dette føre til et så sterkt press for å gjennomføre en strammere finanspolitikk at denne kommer i enda større utakt med folks nøkterne forventninger til bl.a. kommunenes velferdstilbud, offentlige investeringer i bedre kommunikasjoner samt stimulans til nødvendige investeringer i fornybar energi. Verken Fremskrittspartiet eller de tidligere regjeringspartiene viser vilje til å debattere denne helheten. Et prisverdig modig unntak er tidligere Høyre-statsråd Victor D. Norman i Dagens Næringsliv 8. desember i år. Hans hovedpoeng var: «Regningen, takk!» «Skal vi ha et førsteklasses offentlig tjenestetilbud, må vi betale prisen.» Hans forslag om økte skatter for at bedrifter skal beslaglegge færre folk, er til overmål i strid med skatteløftet i Soria Moria-erklæringa til Regjeringa. Senterpartiets tradisjon er blandingsøkonomi, hvor korrigering av markedskreftene for å nå samfunnsmessige mål står svært sterkt. Vi har altså en tradisjon for en pragmatisk økonomisk politikk hvor nye radikale virkemidler kan brukes for å sikre en samfunnsmessig utvikling som gir en mer langsiktig satsing på å bygge Norge. Vi fortsetter gjerne debatten med Victor D. Norman for å få flertall for en ny og mer udogmatisk økonomisk politikk.