Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-31:
Dette har blitt en gjenganger av en sak. I Innst. S. nr. 144 for 1995-96 vedtok et flertall i Stortinget: «Stortinget ber Regjeringen utarbeide bestemmelser i lovverket for å ivareta det fysiske arbeidsmiljø for elever i tråd med de bestemmelser som gjelder for vanlige arbeidstakere.» I Ot.prp. nr. 46 for 1997-98, Om lov om grunnskolen og den vidaregåande opplæringa, opplæringslova, ble spørsmålet behandlet på en forholdsvis grundig måte. Departementet understreket at det ikke hadde vært mulig å gjennomføre nødvendig utredningsarbeid på en forsvarlig måte. Det ble også presisert at forslaget, som de da jobbet med, måtte på vanlig høring, og det hadde det ikke vært mulig å få til. Dessuten skrev de at forholdet til Arbeidstilsynet måtte avklares, og heller ikke dette var det blitt tid til. For å få til en grundig og god behandling var det opprettet en arbeidsgruppe for å avklare det rettslige grunnlaget og nødvendige avgrensninger i gjeldende lovverk. Så heter det endelig i proposisjonen: «Departementet vil gjere framlegg om lovreglar om arbeidsmiljøet for elevar så snart den nødvendige utgreiinga er gjennomført.» Det vi kan slå fast ut fra det som foreligger i proposisjonen, er at dette utredningsarbeidet må ha startet en gang i 1997. Altså har de holdt på med å utrede dette i minst fire år. Nå i vår er utredningsarbeidet åpenbart ferdig, og et forslag er sendt på høring. Forslaget er et utkast til en ny paragraf i opplæringsloven. Det er altså ikke snakk om et nytt lovverk, men det er snakk om å legge inn en paragraf i opplæringsloven. Jeg vil gjerne sitere det forslaget som nå er ute på høring som svar – jeg understreker at det er som svar – på de mange vedtak som Stortinget har gjort. Det som er ute på høring, er følgende: «Alle grunnskolar og vidaregåande skoler skal vere helsemessig tilfredsstillande. Skolane skal planleggjast, byggjast, tilretteleggjast og drivast slik at det på ein allment akseptert måte blir teke omsyn til helsa, hygienen og tryggleiken til elevane. Samarbeidsutvalet ved grunnskolar, skoleutvalet ved vidaregåande skolar, og elevrådet og foreldrerådet, har rett til å uttale seg og komme med framlegg i alle saker som gjeld arbeidsmiljøet på skolen.» Det har i de to stortingsperiodene vi har drøftet denne saken, vært et omfattende engasjement for å få fortgang i saken. Fram til slutten av februar 2000 viste også Arbeiderpartiet stor aktivitet gjennom ulike spørretimer – i ordinære og muntlige spørretimer. I den muntlige spørretimen den 12. januar 2000 hadde Tomas Norvoll et spørsmål til daværende kirkeminister Jon Lilletun, og han avsluttet spørsmålet på en glimrende måte, som jeg har lyst til å sitere: «Hvorfor tar det så lang tid? Synes statsråden det er greit at mange elever har arbeidsforhold ingen andre ville akseptert?» Statsråden den gang var som vanlig glad for spørsmålet, og beklaget at saken hadde tatt lang tid. Han lovte rask reaksjon, og ville komme tilbake til Stortinget med en vurdering og eventuelt forslag til endringer. Nå fikk ikke den statsråden mulighet til å komme tilbake til Stortinget med forslag, av kanskje spesielt én grunn, nemlig at regjeringen gikk av før det var mulig å få fremmet et eventuelt lovforslag. Og det var kanskje heldig. 18. mai i fjor – etter at det ikke var kommet noe forslag og etter at vi bare hadde holdt på i tre år med stor aktivitet – hadde vi en debatt i Stortinget på bakgrunn av statsrådens utdanningspolitiske redegjørelse, og et flertall i Stortinget vedtok da et forslag fra SV, der vi bad Regjeringen legge fram et lovforslag innen høsten 2000, altså innen jul i fjor. Det var jo en knapp tid, og SV har forståelse for at det kunne være problematisk for Regjeringen. Vi aksepterte vel at det ville gå utover vinteren før vi fikk et forslag, men nå har vi ventet lenge. Jeg forstår og jeg aksepterer at dette er en sak som det tar tid å utrede, men det finnes grenser for i hvor lang tid man skal utrede. På ett eller annet tidspunkt må noen skjære igjennom og si at nå har vi utredet nok, nå legger vi fram et forslag – et forslag som kanskje ikke er optimalt, men som er det beste vi klarer å få til så langt. Så blir det opp til Stortinget å vedta det som skal bli den endelige lovteksten. Jeg føler nok at den tiden nå er kommet. Av og til kan man få en følelse av at det ikke er lovtekniske eller andre praktiske eller juridiske problemer som er utfordringen. Det er situasjonen ved mange skoler som er så dårlig at det ikke er mulig å lage en lov som ikke vil måtte få store konsekvenser for mange skoler. Hvis det er frykten for konsekvensene, så vil det selvsagt være avhengig av miljøstandarden som en eventuell lov knesetter. Uansett kan vi ikke være bekjent av at vi har skoleanlegg som har så dårlig standard at de ikke vil tåle konfrontasjonen med det vi regner med skal være minstestandarder for arbeidslivet. Jeg tar det som gitt at flertallet her i salen ikke vil gi standarder som gjør at skolene vil bli fyrtårn rundt om i miljøarbeidet i Norges land. Det alvorlige er at det er barn og unge som blir utsatt for dårlig arbeidsmiljø. 1. januar 1996 trådte det i kraft en forskrift om miljørettet helsevern for skoler og barnehager. Barneombudet har på bakgrunn av denne forskriften foretatt en kartlegging av hvorledes kommunene arbeider med miljøspørsmål i førskoler og barnehager. I følge Barneombudets rapport sier to tredjedeler av kommunene at de har registrert helseproblemer som skyldes innemiljøet. To tredjedeler er et ganske høyt tall. Barneombudet har dessuten anslått at kostnadene blir ca. 14 milliarder kr ved å sette i verk de nødvendige tiltak, slik at forskriftene blir oppfylt. Det er grunn til å merke seg at utstillingsvinduet Oslo står for nærmere 10 milliarder av disse kostnadene, ifølge Barneombudets anslag. Arbeidsmiljøbestemmelser skal være et hjelpemiddel for elevene og studentene, slik at de selv kan arbeide med sitt eget arbeidsmiljø. Det skal være en opptrening i demokratisk arbeid, der de selv går inn og viser hva som må gjøres. De blir også konfrontert med kostnader og må være med og foreta avveininger sammen med det øvrige personalet. Så dette med arbeidsmiljøbestemmelser er ikke bare en brekkstang, men det er også et viktig hjelpemiddel for å lære barn og ungdom om hvordan vårt system og vårt demokrati fungerer. En viktig del av en arbeidsmiljølov må også gjelde medbestemmelse, elevenes og studentenes medbestemmelse. Det er viktig at en kan samle disse bestemmelsene innenfor ett lovverk. Det vil jeg tro ville være det ideelle. Helt til slutt: I St.meld. nr. 27, som nå blir behandlet, gir vi studentene større rettigheter i forhold til sitt læringsmiljø. Det ville være glimrende om vi hadde arbeidsmiljøbestemmelser som de kunne bruke i sitt arbeid for å skape et bedre læringsmiljø rundt omkring på våre høyere utdanningsinstitusjoner. Vi venter fortsatt på lovutkastet, og vi venter med spenning.