Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2011-05-31:
La meg først takke representanten Skovholt Gitmark for denne interpellasjonen. Jeg mener det er viktig at det som skjedde, og det som skjer, på Sri Lanka, ikke går i glemmeboken. Jeg er en som husker veldig godt krigen mellom regjeringsstyrkene og De tamilske tigrene, som utviklet seg i en veldig dramatisk retning høsten 2008 og våren 2009, etter at begge parter hadde forkastet en fredsavtale, og etter at våpenhvilen ble brutt i 2008. Vi husker også bildene fra media om hvordan regjeringsstyrkene drev den etter hvert pressede LTTE-geriljaen opp i et hjørne, og hvordan den tamilske sivilbefolkningen ble fanget inne i kampområdene. Som flere har sagt, har vi mange tamiler i Norge. Det er en veldig godt integrert gruppe. Jeg fulgte dem ganske nøye for to år siden, og jeg tror det er viktig at man har kontakt med dem også framover, som jeg oppfattet at utenriksministeren understreket, og det er viktig i det videre arbeidet. Men vi skal ikke glemme de tv-bildene fra to år siden om hvordan folk ble låst inne, at det ikke ble vist noen nåde fra singalesernes side, at regjeringen ikke slapp noen inn i området og sågar nektet både helsearbeidere, forsyninger av mat, medisiner og annet utstyr inn til de internt fordrevne flyktningene. Det sier mye om den daværende situasjonen at Det internasjonale Røde Kors 27. januar 2009 så seg nødt til å trekke sine bistandsarbeidere ut av krigssonen og satte opp sine baser et godt stykke unna. Heller ikke media fikk komme inn. Det er blitt sagt av flere her hvordan Sri Lankas regjering brøt folkeretten og internasjonal humanitær rett. Vi fikk for to år siden en debatt om FN-vedtaket Responsibility to Protect fra 2005, om det som skjedde på Sri Lanka, at når en regjering selv ikke greier å ta vare på sin egen sivilbefolkning, så er det kanskje det internasjonale samfunnet som må gjøre det. Krigen mellom Tamiltigrene og regjeringen på Sri Lanka ble avsluttet 18. mai 2009, og den refererte FN-rapporten anslår at rundt 40 000 sivile mistet livet bare mellom januar og mai det året. I tiden etterpå har tamilene vært utsatt for militær overvåking, okkupasjon og mishandling. Vi ser også at folk forsvinner – dette har også andre vært inne på her. 350 000 tamiler ble internert og utsatt for alvorlige forbrytelser av regjeringssoldatene. Mer enn 11 000 personer som ble mistenkt som stridende i 2009, er blitt vilkårlig fengslet uten tiltale. Jeg vet at det har vært stilt krav om at disse skal få juridisk hjelp, og at i hvert fall Røde Kors må komme inn. Men igjen er det et ansvar som det internasjonale samfunn også må ta. Det er også viktig at det internasjonale samfunnet ber regjeringen på Sri Lanka om at interneringen og også utslettelsen av den tamilske kulturen, tar slutt. Dette redegjorde Skovholt Gitmark veldig godt for. Det er også viktig at regjeringen på Sri Lanka oppfyller sine folkerettslige forpliktelser, slik utenriksministeren understreket, og at FNs sikkerhetsråd er seg sitt ansvar bevisst. Det internasjonale samfunnet må følge opp hvis regjeringen svikter i slike spørsmål. De som har begått overgrep, må også stilles til ansvar – det gjelder for så vidt representanter fra begge sider i denne grusomme borgerkrigen. Men igjen, som representanten Skovholt Gitmark sa: De fleste ledere av Tamiltigrene, for ikke å si alle, er borte – fjernet, for å si det sånn – eller drept, mens det i viktige posisjoner fortsatt sitter viktige representanter for den singalesiske siden som har begått overgrep. Det er også viktig og nødvendig, som utenriksministeren sa, at den norske regjeringen holder kontakt med likesinnede land i denne saken. Til syvende og sist ser jeg for meg at det internasjonale samfunnet mye sterkere må på banen, og at det ikke er noen vei utenom. Både Sikkerhetsrådet og de landene som også har jobbet i flere år med denne saken, samarbeider om Sri Lanka.