Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-03:
Statkraft er et svært viktig selskap innenfor en bransje som jeg trodde var svært viktig for alle partier på Stortinget – i hvert fall høres det slik ut i alle energi- og miljødebatter. Regjeringspartiene gjør dette til en debatt om hvem som skal eie Statkraft, og hvordan en skal forvalte naturressursene. Det er riktig at Fremskrittspartiet gjerne ser at det kan være private eiere i Statkraft, ikke fordi en skal selge seg ut, som enkelte hevder, men fordi en kan selge seg ned. Hvorfor vil vi dette? Jo, vi tror at ved å få inn private, eksterne, eiere – eller gjerne andre statlige, offentlige, selskaper – vil en få mer proffe eiere, slik at alle beslutninger ikke kan gjemmes hos en statsråd så lenge han selv finner det for godt, men at han faktisk må forholde seg til en forespørsel som kommer, og diskutere med andre eiere hva han egentlig vil med selskapet. Jeg synes det er helt meningsløst å høre representanten Aasland si om dagens status quo-situasjon for egenkapital at alt er bra. Med den tilnærmingen skulle regjeringen ikke ha brydd seg om at Hydro kom og sa: Vi vil noe mer med Hydro, vi vil kjøpe et gruveselskap for å kunne utvikle oss i framtiden. Det kunne en ikke gjort med den egenkapitalen som Hydro hadde da. Selv om den var tilfredsstillende når det gjaldt eksisterende drift, ville den ikke ha vært tilfredsstillende for det selskapet en ønsket for framtiden. Og det er dét som er poenget med det Statkraft ønsker. Statkraft er i dag et formidabelt selskap, sannsynligvis litt for dominerende i det norske markedet, men ikke stort i det europeiske markedet, selv om det innen fornybar energi er dominerende også i europeisk sammenheng. Men Statkraft ønsker noe mer. Derfor har de sagt at selv med god egenkapital trenger vi tilføring av mer egenkapital, og vi trenger en annen utbyttepolitikk, hvis vi skal kunne realisere disse prosjektene. Regjeringen er jo selv veldig flink til å skryte av at Statkraft – ikke regjeringen, men Statkraft – har fått til kontrakter på Doggerbank, at Statkraft kjøper svenske vannkraftselskaper, at Statkraft kjøper seg opp andre steder og bl.a. er med i SN Power og over hele verden investerer i fornybar energi. Men når Statkraft kommer til regjeringen, eieren, og spør om de kan få mer egenkapital, fordi de vil enda mer, får de ikke svar. Dét er problemet i denne sammenhengen. Det er rart at denne regjeringen, som retorisk hevder at den er verdensmester når det gjelder klima, i praksis gjør noe helt annet. Når SAS, som er et fossil-energi-selskap, kommer, når Hydro, som primært er et fossil-energi-selskap, kommer, og når Aker, som driver med fossil-energi-aktiviteter, kommer, får de altså de egenkapitaltilskuddene de trenger for å holde seg i live og for å utvikle sin næring, men når Statkraft, som primært sett er et 100 pst. fornybar-energi-selskap, får de ikke pengene. Når regjeringen hevder at det er fornybar energi som er fremtiden, henger ikke dette sammen med den eierskapspolitikken og egenkapitalpolitikken som den fører. Vi vet i dag at Statkraft har måttet trekke seg ut av fornybar energi-prosjekter rundt i verden, nettopp fordi egenkapitalen ikke er tilstrekkelig solid til at vi kan gjøre de store løftene det handler om. Når det gjelder investeringene på Doggerbank, snakker man om hundretalls milliarder kroner. Da kan man ikke sitte og si at dagens egenkapitalsituasjon er tilfredsstillende. Den er det ut fra dagens aktivitet, men ikke ut fra framtidens aktivitet. Hvis vi ønsker noe med Statkraft, må vi ha en mye mer offensiv tilnærming. Den offensive tilnærmingen har Fremskrittspartiet. Spørsmålet er om regjeringen har det. Da nytter det heller ikke å snakke om at hvis Fremskrittspartiet hadde fått styre, hadde vi solgt oss ned – som om det er enden på norsk vannkraftsituasjon. Vannkraftressursene eksisterer uavhengig av hvem som utvinner dem. Jeg synes det er rart at regjeringen synes det er greit at italienske statseide selskaper og amerikanske privateide selskaper skal få lov til å være med og utvinne olje og gass på norsk sokkel uten at det er et ideologisk problem, mens det plutselig er et kjempeproblem hvis et utenlandsk selskap hadde gjort det samme når det gjelder norsk vannkraft. Hvorfor det? Det er jo gjennom skatte- og avgiftspolitikken man styrer disse ressursene økonomisk, og det er gjennom konsesjonspolitikken man styrer hvordan de blir utvunnet. Slik fungerer det på norsk sokkel, og alle er veldig fornøyd. Arbeiderpartiet har faktisk gått inn for at man skal ha mer privat engasjement på denne sokkelen, men i vannkraftpolitikken går dette altså ikke an. Der handler det om politikk, og ikke om hva som er pragmatisk fornuftig. For oss er dette altså ikke en debatt om å ville selge seg ut. Det er en debatt om å få en profesjonalisering av eierskapet. Dette handler ikke om hvordan man forvalter norske ressurser. Dette handler om hvordan Statkraft i større grad skal konkurrere internasjonalt om å bli et stort energiselskap, der selvsagt også utbyttet vil komme den norske befolkningen til gode. Men skal man kunne drive Statkraft videre, bør man lytte til dem som styrer selskapet til daglig, som definerer behovene, og som kommer med prosjektene. Hvis regjeringen ikke ønsker noe mer med Statkraft enn å ha det som en melkeku, slik det har vært så langt, er det greit, men da bør regjeringen si det, framfor å gi inntrykk av at Statkraft skal gå ut og finne prosjekter, men som de ikke får kapital til å realisere.