Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2019-03-26:
Til tross for at komiteen deler seg allerede etter henvisningen til selve forslaget i innstillingen, tror jeg at jeg skal ta sjansen på å si at det likevel er et tverrpolitisk mål om et godt organisert arbeidsliv med ryddige lønns- og arbeidsvilkår. Opposisjonen ville ikke stille seg bak setningen «fast og direkte ansettelse er og skal være hovedregelen i norsk arbeidsliv, noe som fremgår uttrykkelig av arbeidsmiljøloven § 14-9 første ledd». Men første setning i arbeidsmiljøloven § 14-9 er: «Arbeidstaker skal ansettes fast.» Det var heller ikke mulig å samle komiteen om å skrive at loven fra 1. januar i år også inneholder en definisjon av hva det innebærer å være fast ansatt, og at øvrige ansettelsesformer er unntak som krever at særskilte vilkår er oppfylt – det til tross for at forslaget om å presisere arbeidstakerbegrepet i arbeidsmiljøloven ble vedtatt av Stortinget i fjor. Da er det vel heller ingen overraskelse at det ikke var mulig å samle komiteen bak henvisningen til Fafo-rapport 2018:38, som viser at fast ansettelse i praksis også er hovedregelen i norsk arbeidsliv. Bare 11 pst. av de sysselsatte er midlertidig ansatt, innleid eller selvstendig næringsdrivende uten ansatte. Det vi derimot er enige om, om ikke i felles merknads form, er at det ikke skal være mulig for arbeidsgivere å organisere seg vekk fra arbeidsgiveransvar. Med nye organisasjonsformer og digitale plattformer for oppdrag og aktivitet skal vi som politikere være høyst oppmerksomme på at dette ikke skjer. Det er forskjell på mer effektive måter å koble behov og ressurser til oppdrag på, som å gå fra tilbud om tjenester på en lapp på korktavla i nærbutikken til å bruke en digital plattform, og det å organisere virksomheten bort fra fast ansatte. Det første skaper muligheter, det andre kan undergrave dem. Det skal vi være på vakt overfor. Flertallet mener likevel at dagens arbeidsmiljølov er en god og forebyggende vaksine mot et useriøst arbeidsmarked ingen av oss ønsker. Men endringer og trender i arbeidsmarkedet kan over tid føre til behov for endringer av eksisterende lovverk for å sikre at det gir de rettigheter og vern norske arbeidstakere ifølge lovens intensjon skal ha. Dette ble også prøvet i Høyesterett i saken mellom Norwegian Air Shuttle ASA og ansatte i Norwegian, som ble representert av YS-forbundet Parat. Arbeidsgiver er definert i arbeidsmiljøloven som «enhver som har ansatt arbeidstaker for å utføre arbeid i sin tjeneste». Vanligvis vil rettssubjektet arbeidsgiver være sammenfallende med arbeidsgivers virksomhet. En utvidelse av arbeidsgiverbegrepet bl.a. til konsernselskaper og andre selskaper med bestemmende innflytelse ble bl.a. vurdert i forarbeidene til gjeldende arbeidsmiljølov. Departementet kom da til at en utvidelse ikke var ønskelig, bl.a. fordi loven og rettspraksis i de aller fleste tilfellene er treffende med hensyn til hvor den reelle beslutningsmyndigheten ligger. Etter gjeldende rett er det også en viss åpning for at arbeidsgiveransvaret etter en konkret vurdering kan plasseres hos flere dersom det er et særskilt grunnlag for det. Dette kan berøre ansattes medvirkning og medbestemmelse, som forslagsstillerne ønsker å styrke. Regjeringen har satt i gang et forskningsprosjekt som skal se nærmere på nettopp hvordan medvirkning og medbestemmelse praktiseres i norsk arbeidsliv i dag, herunder om grunnleggende rettigheter og ordninger påvirkes av endringer i arbeidslivet. Oppdraget er tildelt Fafo, og sluttrapport skal leveres ved utgangen av 2020. Når det gjelder håndheving av innleie, ble det varslet i Prop. 73 L for 2017–2018 at departementet er i gang med å utrede hvordan myndighetene gjennom offentlig kontroll kan styrke håndhevingen av innleiereglene, herunder likebehandlingsreglene. Dette arbeidet følger samtidig opp flere anmodningsvedtak fra Stortinget. Regjeringen har nedsatt et utvalg om norsk luftfart, som bl.a. skal vurdere konsekvenser for arbeidstakere i luftfarten som følge av nye forretningsmodeller og endring i tilknytningsform for de ansatte. Vi mener altså at forslagene som vi i dag diskuterer, enten er ivaretatt gjennom eksisterende lovverk og lovarbeid, eller gjennom at regjeringen nå skaffer seg veldig god bakgrunn for å vurdere om eller hvilke endringer som er nødvendige for å sikre et fortsatt trygt og godt organisert arbeidsliv med ryddige lønns- og arbeidsvilkår. Flertallet tilrår derfor at forslagene ikke vedtas slik som de står i dag.