Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-04-26:
Dette er en av de store sakene i denne stortingsperioden. Selv husker jeg oljeforliket på midten av 1980-tallet – da var det for øvrig en statsråd fra Kristelig Folkeparti i Olje- og energidepartementet. Det ble et tjenlig og et robust forlik, som nå har stått i over 15 år. Det er gledelig at vi igjen oppnår et bredt oljeforlik. Det bør også kunne stå i mange år og dermed gi forutsigbare rammebetingelser for dem som opererer i denne viktige virksomheten. Noen saker er av så stor nasjonal betydning at de om mulig bør løftes over partigrensene, og det har vi lykkes med i denne. Et oljepolitisk regime må ivareta at olje og gass er en nasjonal fellesformue som må underlegges nasjonal politisk kontroll, og som skal være til inntekt for hele samfunnet og for kommende generasjoner. Det må videre ivareta en effektiv og langsiktig utnyttelse av ressursene, det må ivareta at vi videreutvikler sterke norske oljemiljøer og selskaper som også står seg i internasjonal konkurranse, det må bidra til at det virker attraktivt på utenlandske oljeselskaper som har tilført og fortsatt kan tilføre petroleumsvirksomheten på norsk sokkel verdifull kompetanse og ekspertise, og det må bidra til en positiv industriell utvikling i Norge. Forliket tilfredsstiller etter mitt syn disse hovedkrav. Utviklingen i de senere år har gått i retning av større oljeselskaper, bl.a. gjennom fusjoner. Vi ønsker de norske selskapene, Statoil og Hydro, som konkurransedyktige og sterke selskaper også i internasjonal sammenheng. I et slikt perspektiv er det etter Kristelig Folkepartis syn derfor riktig å la disse selskapene kjøpe noen SDØE-andeler, desto mer også for å rydde opp i såkalt teigblanding, i for mye oppdeling av eierskap på en del felt og områder. Regjeringens forslag inneholdt en klar ubalanse i fordelingen av kjøp av SDØE-andeler mellom Statoil og Hydro. Forliket er bedre, og denne forandringen bør ikke statsministeren prøve å tildekke. Statoil engasjerer seg i økende grad også på olje- og gassfelt i andre land. Det er naturlig at selskapet til en viss grad får flere å dele risikoen med og ellers også kan tilføres den revitalisering som flere eiere ofte betyr. En moderat delprivatisering med fortsatt klar statlig majoritet er derfor en naturlig tilpasning til denne situasjonen. Som statsminister arbeidet jeg også en god del med denne saken. På det tidspunktet var det umulig å få noen klare signaler fra Arbeiderpartiet i de kontakter vår regjering hadde mot Arbeiderpartiet. Etterpå forstod vi bedre hvorfor. Det var åpenbart stor intern uenighet i Arbeiderpartiet. Den nye regjeringen måtte da også ta en mye lengre utsettelse av saken enn det vi fra sentrumsregjeringen varslet. Jeg føler meg også trygg på at vi skulle ha oppnådd intern enighet i sentrumsregjeringen om dette, slik vi viste i en rekke andre saker der vi hadde noe ulike utgangspunkt. Så det er nok ikke bare Arbeiderpartiet som har systemer for å løse slike saker, som statsministeren gav uttrykk for, det har også vi andre vist at vi har. Jeg er for øvrig noe overrasket over at statsministeren la opp til en debatt om dette på en dag som først og fremst er preget av et bredt oljepolitisk forlik. Jeg skal derfor heller ikke si mer om det, bare til slutt si at for meg er det i hvert fall slik at jeg i opposisjon er glad for den dialogen vi har hatt med den nåværende regjering, også før den la fram sitt forslag, og som derfor også har gjort at det fra vår side ikke har vært behov for de store endringer i det som kom. Men endringen først og fremst i balansen mellom Statoil og Hydro når det gjelder kjøp av SDØE-andeler, er viktig nok. Jeg er også glad for den kontakt og dialog vi har hatt med regjeringspartiet og andre partier her i Stortinget, og som har beredt grunnen for dette brede forliket. Vi er glad for å se denne saken i mål nå. Det er viktig for Norge, som er en betydelig energinasjon.