Sylvi Graham (Høyre), 2017-04-18:
Jeg vil konsentrere meg om vår bistandsinnsats i Afghanistan – et land som lå i ruiner. Etter flere tiår med væpnet konflikt og andre krevende situasjoner var statsstrukturene i 2001 helt ødelagt. Mye av landets infrastruktur, som veier og strømnett, var brutt sammen. Helsevesen fantes nesten ikke, og mødre- og barnedødeligheten var svært høy. Til tross for væpnet konflikt har Afghanistan i dag et ungt, om enn noe skjørt, demokrati. Det første fredelige og demokratiske presidentskiftet har også funnet sted. Fra 2001 til 2014 har den gjennomsnittlige levealderen økt med ca. fem år. Helsetjenester for kvinner og barn, kombinert med bedre ernæring, har bidratt til nedgang i barnedødeligheten. Verdens helseorganisasjons statistikk for antall dødsfall pr. 1 000 barn under fem år har sunket fra 137 i år 2000 til 91 i 2015. I den nylig mottatte meldingen til Stortinget, Meld. St. 24 for 2016–2017, Felles ansvar for felles framtid, om bistand, kan vi lese: «Afghanske myndigheter har med bistand fra blant andre Norge bidratt til en betydelig økning i antall barn i Afghanistan som går på skole. I 2001 gikk om lag én million barn, hovedsakelig gutter, på skolen. I 2015 gikk om lag 8,2 millioner barn på skolen, hvorav nesten 40 prosent jenter. Norge har bidratt med omkring seks prosent av det store gjenoppbyggingsfondet for Afghanistan(ARTF) som administreres av Verdensbanken, og nesten ni prosent av bidragene til GPE, som er de to største aktørene for utdanning i Afghanistan.» (ARTF) Dette er grunninvesteringer for framtiden, ikke minst for kvinners framtid og rettigheter i landet. Samtidig er vi bekymret over at mange av de registrerte barna fremdeles ikke går på skole. Det gjenstår også mye arbeid for å bedre utdanningens kvalitet. Det er viktig for avsenderen at mottakerne har evne til å håndtere midlene de skal forvalte, men det er også viktig at avsenderen følger opp, og utenriksministeren har gjort rede for at Utenriksdepartementet kontinuerlig arbeider med å forbedre rutiner og forvaltning, både hos våre partnere og i våre egne systemer, for å gjøre bistanden mer effektiv. Det legges i gjennomføringen av vår bistand stor vekt på å samarbeide med organisasjoner som har gode kontrollrutiner i sine prosjekter og programmer. Det er bra. Videre har den norske bistanden til Afghanistan, som Stortinget vet, vært gjenstand for flere evalueringer i løpet av de siste årene. Det er i den sammenheng viktig å understreke at en av konklusjonene fra evalueringene er at norsk bistand til Afghanistan har vært hensiktsmessig innrettet. Støtten er også tilpasset underveis, i tråd med anbefalingene som har kommet. Den har vært basert på landets behov. Den har vært stabil og pålitelig. Valg av sektorer har vært tilpasset Afghanistans egne prioriteringer og andre givere. Afghanistan-utvalgets rapport understreker også behovet for god forvaltning av bistanden, og dette har heldigvis høy prioritet fra Utenriksdepartementets side. Men vi kan ikke, som utenriksministeren sa, være naive når vi driver bistand i et av verdens mest korrupte land med enorme humanitære behov. Det er ikke enkelt. Og, som han også sa: «[D]et er ikke barna i Afghanistan som har ansvaret for dårlig styresett.» Derfor kan vi da heller ikke slutte med bistanden. Innenfor de krevende rammene som er, må vi prøve å gjøre vårt beste for å nå fram, både på den humanitære siden og på bistandssiden. Jeg er glad for at regjeringen har forpliktet seg til å videreføre sivil bistand til Afghanistan med om lag 700 mill. kr i året ut 2020. Afghanistan vil dermed forbli en av de største mottakerne av norsk bistand. Afghanske myndigheter forventes å fortsette arbeidet med å gjennomføre reformer, bekjempe korrupsjon og sikre kvinners rettigheter. Den norske bistanden er konsentrert om tre viktige sektorer for landets utvikling – for det første utdanning, for det andre nærings- og landsbygdutvikling og for det tredje styresett med vekt på politi, likestilling, menneskerettigheter og arbeid mot korrupsjon. I 2016 ble utdanningsstøtten til Afghanistan økt til ca. 50 mill. kr. Den skal utgjøre minst 70 mill. kr i inneværende år. Regjeringen vil fortsatt støtte norske og internasjonale frivillige organisasjoner i Afghanistan. De gjør et meget viktig arbeid for å nå ut til befolkningen der myndighetene ikke har kapasitet. Flyktninghjelpen, Afghansk Røde Halvmåne og Den internasjonale Røde Kors-komiteen, ICRC, er gode eksempler på slike. Å bidra til å styrke likestilling og arbeidet for kvinner, fred og sikkerhet i det afghanske samfunnet er et viktig mål for den norske innsatsen. Derfor stilles det krav til alle våre tilskuddsmottakere i Afghanistan om å fremme likestilling i sine aktiviteter. Avslutningsvis vil jeg vise til komiteens felles merknad som viser til at situasjonen i Afghanistan er bekymringsfull, og at det internasjonale samfunn må bidra i mange tiår framover. Ja, utvikling tar tid, som utenriksministeren nettopp sa.