Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2008-01-10:
La meg først få lov til å klargjøre at vi har det samme syn som representanten Svein Roald Hansen når det gjelder det som nå er til behandling. Det er til behandling et forslag om å endre Grunnloven § 93 hvor man reduserer flertallskravet fra 3/4 til 2/3 når det gjelder å ratifisere en avtale som avgir suverenitet til en internasjonal organisasjon, hvis det har vært avholdt en folkeavstemning og folkeavstemningsresultatet er at folket har gitt sin tilslutning til en avtale om å overføre suverenitet til en organisasjon. Det er det prinsipielle som vi i Fremskrittspartiet svarer ja til. Så er det enkelte som har prøvd - for så vidt med et visst hell - å knytte dette litt ensidig til spørsmålet om eventuelt norsk medlemskap i EU, og derved har man skapt en ganske stor forvirring om hva debatten egentlig dreier seg om. Vårt utgangspunkt er at det dreier seg om det prinsipielle, helt uavhengig av EU. Det er det jeg kommer til å forholde meg til videre i mitt innlegg etter å ha foretatt følgende klargjøring. For det første er det enkelte av våre representanter som undertegnet noen erklæringer før valget i 2005, og som har problemer på hjemmebane og i hjemfylket med å få gehør for at dette dreier seg om det prinsipielle forhold, og ikke om spørsmålet om EU. Og det er i det offentlige rom. Der er det ofte slik at selv om grunnlaget er annerledes, lykkes det andre å skape et inntrykk av at dette dreier seg om EU. Derfor er vår gruppe fristilt, og enkelte av vår gruppes medlemmer vil også sannsynligvis stemme imot innstillingen fordi det er skapt denne forvirringen, at dette skulle ha noe med EU å gjøre. Så det er den ensidige grunnen til dette. Vårt partis holdning er jo at vi vil ha et system hvor denne type avgjørelse skal tas av folket gjennom bindende folkeavstemning. Arbeiderpartiet ser på det som politisk bindende, om ikke juridisk og konstitusjonelt bindende. Det er derfor jeg har tatt opp spørsmålet om vi i realiteten må se på å innføre noen regler for bindende folkeavstemning, for det er folket da som kommer i stedet for Stortinget som beslutningstaker. Så er det enkelte som i denne EU-varianten forsøker å dytte på meg en ja-holdning. La meg også da klargjøre at jeg var en glødende ja-mann i 1972, en sterkt tvilende ja-mann i 1994, men i dag er det mer sannsynlig at jeg ville stemme nei til et spørsmål om medlemskap i EU enn at jeg ville stemme ja. Så jeg tilhører altså ikke ja-folket som i denne sammenheng ønsker medlemskap i EU, jeg er mer sannsynlig et nei-menneske, hvis den problematikken skulle dukke opp igjen. Så derfor forholder jeg meg til det prinsipielle. For meg er det prinsipielle respekten for folket og folkets avgjørelser. Det er helt åpenbart at et hvilket som helst spørsmål om å avstå suverenitet til en internasjonal organisasjon vil være langt bedre dekket av befolkningen i en folkeavstemning enn som et element i en stortingsvalgkamp. En stortingsvalgkamp dreier seg om mange flere saker enn den ene som noen synes er veldig viktig, og det er mange mennesker som vil være sterkt i tvil, om de er enig i ett politisk partis program når det gjelder samferdselspolitikk, sosialpolitikk, helsepolitikk, kriminalpolitikk, utenrikspolitikk, forsvarspolitikk, men kanskje er uenig i akkurat det ene elementet om å avstå suverenitet til en internasjonal organisasjon. Det dilemmaet slipper velgerne hvis det i realiteten er folkeavstemning om det ene avgjørende spørsmålet om å avgi suverenitet. Derfor synes vi at en folkeavstemning, hvor folk ensidig tar stilling til en enkelt problemstilling - når det gjelder votering, ja og nei til et spørsmål, er det enkelt, det kan være masse bakenforliggende kompliserte greier, om man skal si ja eller nei - er en langt, langt viktigere og bedre avgjørelse enn at man til slutt, under tvil, velger ett parti fordi det kanskje er litt bedre enn det konkurrerende parti man lurer på om man skal stemme på, fordi det er så masse saker man tar stilling til i en stortingsvalgkamp. Så har det vært sagt at vi må ha entydige og ensidige regler. Det er jeg helt enig i, og det er det man prøver å få til. I hvert fall ville vi få det til hvis vi hadde en bindende folkeavstemning, for da ville det være helt entydig og klart, da ville folket i folkeavstemning avgjøre det. Vi har hatt to folkeavstemninger om å avgi suverenitet til en internasjonal organisasjon vi har fremforhandlet en avtale med. Begge ganger var det et knepent flertall i folket som sa nei. Så hvis det er et nei til en slik avtale, da har vi et entydig regelverk - men det bygger jo i realiteten på en politisk lojalitet fra dem som mente at man burde si ja til den avtalen. De har unnlatt å fremme forslag i Stortinget om å ratifisere avtalen, slik at det ikke er blitt noen diskusjon i stortingssalen om hvorvidt det var et tilstrekkelig flertall, om det var flertall i alle distrikter, om det var flertall i landbruk og fiskeri eller industri og banknæring. Det har ikke vært noe tema. Spørsmålet er: Hva er regelverket hvis folket i folkeavstemning sier ja til en fremforhandlet avtale med en organisasjon om å avstå suverenitet til den? Er det da et entydig regelverk? Nei, det er ikke det. Det er ikke da noe entydig regelverk. Det konstitusjonelle regelverket - at det fortsatt kreves 3/4 flertall i stortingssalen for å få ratifisert avtalen - er det nåværende regelverket. Det foreliggende grunnlovsforslag reduserer flertallskravet, hvis det har vært en folkeavstemning, til 2/3. Men det betyr at 1/3 av stortingsrepresentantene fremdeles kan blokkere, hindre, folkets avgjørelse i å vinne frem. Dagfinn Sundsbø spurte om tidselementet, og jeg synes han fikk et glitrende svar fra Svein Roald Hansen, nettopp at det i en folkeavstemning er en stor debatt et par måneder om den ene saken som ikke blir sausa sammen med alle de andre sakene som vil være i enhver ordinær stortingsvalgkamp. Derfor vil avgjørelsen i en folkeavstemning om ett saksspørsmål være langt tyngre - og toneangivende - og burde tillegges langt større vekt enn hvis dette var ett element i et grunnlovsforslag som lå som en del av temaet i en stortingsvalgkamp. Så jeg vil gjerne få lov til å utfordre særlig Senterpartiet, som er veldig opptatt av entydige regler. Hva anser Senterpartiet for å være det politiske, moralske og entydige regelverket man henviser til - vi vet det konstitusjonelle, det er ikke det jeg spør om - hvis folket i folkeavstemning svarer ja til at Norge bør tilsluttes en internasjonal organisasjon som Norges regjering har fremforhandlet en tilslutningsavtale med? Hva er det entydige regelverket som man hevder foreligger fra tidligere vedtak, på det området? Er det entydige regelverket at også Senterpartiet - og for så vidt SV og kanskje Kristelig Folkeparti og Venstre - vil respektere folkeavstemningsresultatet og samtlige representanter stemme i samsvar med folkeavstemningsresultatet, når det konstitusjonelle spørsmålet om tilslutning og ratifisering av avtalen skal behandles i stortingssalen? Hvis vi får den bekreftelsen at de har den samme holdning som den andre side, at man respekterer folkets avgjørelse, så la oss få vite det, da! La også befolkningen få vite det. Men forrige gang dette var oppe, sa Senterpartiet at de ville vurdere i ettertid - ikke på forhånd, slik at folk kunne få vite det - om et eventuelt ja-flertall til å overføre suverenitet til en internasjonal organisasjon basert på en fremforhandlet avtale som skulle ratifiseres, var tilstrekkelig. Først da ville man vurdere om flertallet var tilstrekkelig. Men hva er tilstrekkelig? Er det 55 pst.? Er det 60 pst.? Er det 67,8? pst.? Hva er det? Det synes jeg vi bør kreve å få et svar på. Er det et kvalifisert flertall, slik man har vurdert det i andre sammenhenger: at det skal være flertall i befolkningen, men også flertall i samtlige fylker? Eller skal det være i samtlige regioner - som vi etter hvert sikkert vil få? Eller skal det være flertall i minst to av landsdelene? Jeg synes nå Senterpartiet og andre bør klargjøre hva som er det entydige regelverk som man mener man har fra tidligere tider, for at et flertall i en folkeavstemning skal kunne påregne at landets nasjonalforsamling ratifiserer en avtale med en internasjonal organisasjon som Norge skal avgi suverenitet til ifølge en fremforhandlet avtale. Hva er det entydige regelverket som Senterpartiet og andre legger til grunn? Eller er det slik at man hevder det som er det konstitusjonelle systemet i dag, at en fjerdedel av de valgte stortingsrepresentanter til enhver tid skal kunne blokkere og hindre at et flertall i befolkningen som har sagt ja til en avtale, allikevel ikke får den respekt at avtalen blir formelt godkjent av landets nasjonalforsamling?