Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2013-01-15:
Jeg takker for muligheten til å diskutere et av de mest sentrale punktene i utviklingspolitikken, nemlig forholdet til menneskerettigheter og betydningen av demokrati for å fremme utvikling. Nettopp betydningen av demokrati for å fremme utvikling kommer til å være sentralt i den stortingsmeldingen som vi kommer til å legge fram i løpet av våren, som omhandler nettopp dette: rettferdig fordeling, demokrati, åpenhet og betydningen av disse for å skape økonomisk vekst. Jeg mener at vi har og skal ha en menneskerettighetsbasert utviklingspolitikk. Det betyr at utviklingshjelpen skal ta utgangspunkt i og støtte opp under menneskerettighetene. Menneskerettighetsbasert bistand skal sørge for at individer inkluderes og ikke diskrimineres når det gjelder politisk medbestemmelse og fordeling av goder. Dette handler om alle menneskerettighetene, både de politiske og de sosiale, som også er retten til liv, retten til mat og retten til utdanning og alt det som ligger på den sosiale siden. Skiftende regjeringer og storting har nå i en drøy generasjon lagt til grunn at det må være våre samarbeidsland som selv har ansvaret for sin egen utvikling, og jeg understreker at det er samarbeidslandene våre som har ansvaret for oppfyllelsen av menneskerettighetene. Det er statenes ansvar å sørge for at dette skjer. Vår oppgave som givere er ikke å ta over, men å støtte landene i deres bestrebelser på å skape en bedre hverdag for sin befolkning, og utfordringen som representanten Skovholt Gitmark beskriver, er at mange stater ikke tar dette ansvaret – enten ikke i det hele tatt eller ikke fullt ut, f.eks. gjennom helt eller delvis å utelate deler av befolkningen fra politiske prosesser eller fra fordeling av goder. La meg gi noen eksempler på hva regjeringen gjør. Jeg kan begynne med FN-systemet, som i økende grad arbeider for en rettighetsbasering av sin innsats. Regjeringen har besluttet å bidra med 8 mill. kr til FNs fond for integrering av menneskerettigheter i verdensorganisasjonens arbeid på landnivå, fordi vi mener at det skal gjennomsyre politikken til FN-organisasjonene på alle nivåer. Det nytter ikke bare å gjøre det sentralt; en må gjøre det i landene, det er der det spiller en rolle. Blant FN-organisasjonene kan jeg nevne UNICEF, som jobber for realisering av retten til utdanning, og i det året vi nettopp har lagt bak oss, bidrar Norge med 550 mill. kr til dette arbeidet. Utdanning er en del av grunnleggende rettigheter. Det har landene selv ansvar for, men vi prøver særlig å bidra nettopp i land der myndighetene ikke selv har kontroll, i sårbare stater med krig og konflikt, eller i land der vi ser at f.eks. jenter ikke får oppfylt den retten. Det er mange rettigheter som er viktige. ILO og det arbeidet ILO gjør, er et annet eksempel, der vi arbeider for å fremme arbeidstakernes interesser, noe som også vil få betydning for mennesker i våre samarbeidsland. Som Peter Skovholt Gitmark er godt kjent med, er alle stater gjenstand for regelmessige landgjennomganger i FNs menneskerettighetsråd, og der mottar statene anbefalinger og påtale, påstander og påpekninger – kall det hva du vil – som de er nødt til å forholde seg til. Vi fra norsk side er veldig aktive i disse prosessene. Vi bruker disse landgjennomgangene til – sammen med andre land – å samarbeide og være i dialog med statene om hvor det er meningen at utviklingen bør gå for å styrke menneskerettighetssituasjonen. Siden Peter Skovholt Gitmark tar fram Etiopia: Menneskerettighetsrådet var et av de stedene der vi deltok i arbeidet nettopp ved å påpeke viktige menneskerettighetsbrudd i Etiopia. En utviklingspolitikk som er tuftet på menneskerettighetene skal både styrke myndighetenes evne til å oppfylle borgernes rettigheter og bidra til folks egen evne til å kreve sine rettigheter gjennomført. Derfor gjør vi en betydelig innsats for å følge opp menneskerettighetene på landnivå. Vi støtter bl.a. organisasjoner som jobber for fundamentale rettigheter. Det kan være homofiles organisasjoner, arbeidet som organisasjonene der gjør. Jeg møtte nettopp folk i organisasjoner som jobber for grunnleggende menneskerettigheter i Malawi, hvor den nye presidenten, Joyce Banda, er opptatt av å sørge for grunnleggende rettigheter og for å styrke og utvide rammene for demokrati. I møte med organisasjonene der, som vi har støttet gjennom en årrekke, pekte de nettopp på at arbeidet og nye ledere har ført til et økt demokratisk rom som vi har bidratt til å skape gjennom et langsiktig samarbeid med frivillige organisasjoner. Når det gjelder utviklingen av demokrati, vil jeg peke på et par ting som jeg også kommer til å komme tilbake til når vi presenterer stortingsmeldingen vår. Det er for det første at utgangspunktet vårt må være at sentrale elementer i det vi forbinder med et demokrati, er en del av de internasjonale menneskerettighetene, særlig FNs konvensjon om sivile og politiske rettigheter, som trådte i kraft i 1976. Det handler om politisk deltakelse, ytringsfrihet og de grunnleggende tingene. For det andre må demokratiutvikling i all hovedsak forstås som en intern prosess som er drevet fram av lokale aktører i hvert enkelt land. Vi må ha et nøkternt, realistisk forhold til hva det er vi kan bidra med utenfra, fordi det er vanskelig å se – og jeg tror en har få eksempler på – at demokrati påtvunget utenfra er noe som har lyktes. Tvert imot er det det langsiktige arbeidet gjennom å fremme viktige demokratiske institusjoner og støtte opp om sivilsamfunnet som over tid bidrar til en positiv utvikling. Det er avhengig av at det finnes egne krefter i landene som driver endringene framover. I land med en svak demokratisk tradisjon, men hvor mulighetene for endring er til stede, er det muligheter. Myanmar kan f.eks. ikke sies å være et velfungerende demokrati ennå, men de viser en vilje til politisk demokrati når det er noe regjeringen der støtter opp om, og det sentrale for regjeringen vår har vært hvordan vi kan støtte opp om aktører og prosesser som vil bidra til demokratiutvikling. Det er også viktig å understreke at der var vi også til stede og bidro til positive prosesser i en situasjon der vi ikke så de samme positive tegnene til demokratiutvikling som vi ellers så. For det tredje er demokratiutvikling en kompleks prosess, og det er noe av det vanskeligste vi kan begi oss inn på. Det er fordi vi er enige om at vi ikke kan påføre demokrati utenfra. All den tid demokrati handler om de fundamentale forholdene og den fundamentale fordelingen av makt i et samfunn, er det nødvendig at egne krefter i landet til enhver tid står bak endringene og driver dem framover. Dette handler om tiltak for å styrke frie medier, og vi legger ikke skjul på hva det er vi mener overfor våre partnere. Vi er uredde forkjempere for det vi mener er riktig. Dette gjelder spørsmål som er mer kontroversielle, som kvinners og seksuelle minoriteters rettigheter. Peter Skovholt Gitmark trakk også fram Uganda som eksempel, et sted der vi har brukt betydelig politisk kapital og engasjement for nettopp å jobbe imot de lovene som er strenge mot homofile, som bl.a. innebærer dødsstraff for homofile, og som vi i en del tilfeller har brukt mye tid og krefter på å jobbe imot. For det fjerde handler ikke demokrati alene om de formelle institusjonene for gjennomføring av politikk og for utforming, men om utviklingen av en demokratisk politisk kultur, sånn at et lands innbyggere skal kunne gjøre bruk av systemet. Vi bruker mye penger – 1,8 mrd. kr i fjor – til styrking av sivilt samfunn i utviklingsland. Dette representerer en formidabel innsats, der også norske frivillige organisasjoner gir et betydelig bidrag, og vi tenker at de er best til å gjøre den jobben. Vi legger opp til en styrking av dette arbeidet i år. Det har Stortinget vedtatt. Jeg vil understreke en ting siden jeg var inne på Malawi i sted. En av de tingene som slår meg etter hvert som jeg har besøkt en rekke utviklingsland og sett på utviklingen over tid, er at fordeling av penger er avgjørende for fordeling av den politiske makten i et samfunn og dermed avgjørende for demokratiet. Ofte er det sånn i et samfunn at der noen har mye penger, har også noen mye politisk makt. Er du en stor gruveeier i et land, utøver du som gruveeier betydelig politisk makt. Er du en stor oljeeier eller driver stort der, utøver du betydelig politisk makt. Samtidig er den foruroligende trenden at mange av dem som har politisk makt, også er de som tilraner seg, eller skaffer seg, den økonomiske makten. Dette må vi jobbe imot. Derfor jobber vi med en del av disse tingene i flere land, bl.a. har vi i Uganda trukket dette fram, og vi jobber for en grunnleggende styrking av finansforvaltningen. Det å ha riksrevisjoner på plass, det å ha finanssystemer som er åpne, det å gi innsyn til storting og parlamenter i disse prosessene er en viktig del av både Skatt for utvikling-samarbeidet, arbeidet vårt med riksrevisjoner og arbeidet vårt med Olje for utvikling. I presentasjonen av stortingsmeldingen vil jeg varsle at vi kommer til å legge større vekt på demokratiarbeidet i utviklingssamarbeidet i årene som kommer.