Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-01-13:
I Ot. prp. nr. 112 for 2001-2002 fremmer Regjeringen forslag til endringer i plan- og bygningsloven av 14. juni 1985 nr. 77. Blant de viktigste forslagene som fremmes i denne proposisjonen, er forslagene som går ut på å innføre maksimale tidsfrister for byggesaksbehandlingen i kommunene. Ved at det nå skal innføres klare tidsfrister for byggesaksbehandlingen i kommunene, forventer man å oppnå økt tempo og raskere behandling av byggesøknader. Bakgrunnen for å innføre maksimalfrister for tidsforbruket i byggesaksbehandlingen er at det i flere kommuner har tatt svært lang tid å behandle byggesøknader. I en del tilfeller har saksbehandlingstiden vært over et halvt år, og enkelte steder også enda lengre. En såpass lang behandlingstid har skapt betydelige problemer både for husbygger og for de foretak som skal utføre byggearbeidene. Formålet med disse endringene er derfor å få til en raskere, enklere og mer forutsigbar byggesaksbehandling, noe som vil være til fordel for både huseiere, tiltakshavere og de ansvarlige foretakene som utfører byggearbeidene. La meg ikke unnlate å legge til at mange kommuner i dag allerede ligger innenfor de tidsfrister som foreslås, mens andre kommuner, som bruker lengre tid på byggesaksbehandlingen, vil måtte skjerpe seg når tidsfristene nå innføres. Tidligere har det ikke vært tidsfrister på behandling av byggesaker, med unntak for enkle tiltak og meldinger. Komiteen har sett det som positivt at Regjeringen fremmer forslag om å innføre tidsfrister i byggesaksbehandlingen, og forslagene får da også i all hovedsak komiteens tilslutning, dog med visse endringer og skjerpelser fra komiteens side. Saksordfører vil bare kort få referere noen av de viktigste forslagene og samtidig få nevne komiteens syn og hva Fremskrittspartiet alternativt foreslår i forhold til forslagene. Departementet foreslår i proposisjonen å innføre en tolv ukers maksimalfrist for kommunal behandling av byggesøknader. Flertallet støtter dette forslaget. Fremskrittspartiet foreslår imidlertid seks ukers maksimalfrist, men blir stående alene om dette. Departementet foreslår så en to ukers tidsfrist for utstedelse av ferdigattest for bygg. En enstemmig komite støtter forslaget. Departementet foreslår en tre ukers frist for å utstede midlertidig brukstillatelse på bygg. Flertallet i komiteen ber imidlertid Regjeringen om å innføre en én ukes tidsfrist på midlertidig brukstillatelse. Videre foreslås det en åtte ukers tidsfrist for kommunene til å oversende klagesaker til fylkesmannen vedrørende avslag på byggesøknader. Flertallet i komiteen har kuttet to uker i departementets forslag og fastsetter en seks ukers frist, mens Fremskrittspartiet mener at to uker bør være tilstrekkelig. Det foreslås også en seks ukers tidsfrist for fylkesmannen til å behandle saker der en klage har gitt utsatt iverksetting etter forvaltningsloven § 42. Flertallet støtter forslaget, men Fremskrittspartiet mener fristen bør være to uker. Departementet foreslår at forhåndskonferanse skal avholdes innen tre uker, mens Fremskrittspartiet foreslår to uker. Fremskrittspartiet får her flertall for sitt forslag om en to ukers frist, og at denne tidsfristen skal nedfelles direkte i loven. Det foreslås videre en fire ukers tidsfrist for annen sektormyndighet til å uttale seg. Komiteens flertall støtter dette, mens Fremskrittspartiet foreslår en tre ukers frist, uten å få flertall for dette. Og til sist: Regjeringen foreslår å redusere fristen fra fire til tre uker for behandling av enkle tiltak og får her tilslutning fra en enstemmig komite. Komiteen har i sin behandling også ønsket en mer klargjørende presisering av hva som kan regnes som enkle tiltak etter § 95 b i loven, da dette kan synes uklart. Det har derfor medført en noe begrenset anvendelse av byggesaksbehandling etter reglene om enkle tiltak. Når det gjelder ordningen med meldinger, støtter komiteen i all hovedsak Regjeringens forslag om å utvide ordningen med meldinger. Fremskrittspartiet foreslår, i tråd med Dokument nr. 8:59 for 2000-2001, å utvide meldingsordningen til å omfatte tiltak inntil 300 m2, men får ikke flertall for dette. Videre foreslås det at ansvarlig søker skal være mottaker av naboprotester, noe både Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet og Senterpartiet går imot, fordi dette kan påvirke rettssikkerheten i naboprotestsaker samt påføre mindre byggeforetak et betydelig ekstraarbeid i enkelte tilfeller der det framkommer naboprotester. Når det gjelder ansvars- og kontrolloppgaver, foreslår Regjeringen at kontrollplaner bare skal vedlegges søknaden, og at de ikke lenger trenger å bli godkjent av kommunen. Komiteen gir sin tilslutning til dette. Så vil jeg tillate meg å komme med en kommentar av en mer generell karakter om den gjeldende plan- og bygningslovgivningen. Et hovedanliggende mot lovreformen som ble vedtatt i 1995, er at systemet med skjemadokumentasjon ikke fungerer etter hensikten og skaper et unødvendig byråkrati og et skjemavelde som virker både kompliserende, fordyrende og forsinkende på byggeprosessen. Det er derfor gledelig at komiteen langt på vei er enig med Fremskrittspartiet i dette syn, og at alle partier gir uttrykk for at systemet basert på omfattende dokumentasjon kan ha visse svakheter og derfor ber det nedsatte bygningslovutvalget foreta en grundig gjennomgang med sikte på forbedringer. Jeg synes det lover bra at en enstemmig komite er enig i at plan- og bygningsloven virker for kompliserende, og at forenkling hovedsakelig skal være i fokus når det gjelder framtidige endringer i byggelovgivningen, og at det utvalget som er nedsatt for å gjennomgå loven, har som mandat å vurdere ytterligere forenklinger i denne loven. Dette velger jeg som saksordfører å tolke som et positivt tegn på at det er bred tverrpolitisk enighet på Stortinget om at den gjeldende bygningslovgivningen kan og skal forenkles og forbedres. Enkelte vil si at hele reformen, pbl-97, er henimot bortkastet, og at vi heller bør gjeninnføre loven slik den var tidligere, i hensiktsmessig grad. Hvorvidt reformens intensjoner i så måte er oppnådd, er fortsatt meg bekjent overhodet ikke dokumenterbart. Ingen erfaringer som jeg så langt kjenner til, tyder på at reformen har vært vellykket i forhold til hensikten. De erfaringer jeg selv har brakt for dagen, tyder faktisk heller på det motsatte. Dersom det viser seg at kritikerne har rett, at loven ikke har medført noe vesentlig forbedret kvalitet på nye bygg, er hele loven slik den er innrettet i dag, å betegne som en ren fiasko. De 2– 3 milliarder kr i ekstra byggekostnader som reformen anslagsvis har påført huseierne, er bortkastede penger for samfunnet og for husbyggerne. Det er derfor tungtveiende grunner for å hevde at lovreformen er til skade og bør reverseres. Lovreformen, pbl-97, bygger mer på håp og tro enn på reelle fakta. Tiltakshaver, altså det vi kalte byggherre tidligere, må betale for et byråkrati og et omfattende papirarbeid som vi i liten grad kan feste tillit til har medført økt kvalitet og bedre bygg. Systemet med egenkontroll, der den utførende skal kontrollere sitt eget arbeid opp mot utfylte skjemaer, blir i liten grad fulgt opp på byggeplassene landet rundt. Dermed er et av de mest sentrale elementer i lovreformen i ferd med å bli undergravd. Systemet fungerer rett og slett ikke slik det var tenkt. Hva bør vi gjøre? Kommunenes og tiltakshavers ansvar for kontroll og tilsyn må styrkes på bekostning av byggaktørenes egenkontroll, slik utviklingen har vært i en del andre europeiske land. Egenkontrollens formaliserte rolle må reduseres, og det må gjeninnføres et direkte stedlig tilsyn ute på byggeplassene, slik Fremskrittspartiet foreslår. Papirmølle og skjemavelde må reduseres. Lovens krav må forenkles, og byråkratiet må bli vesentlig mindre i byggesaksbehandlingen. Man bør i alt videre arbeid med endringer i plan- og bygningsloven ha forenkling som utgangspunkt og strategi. Fremskrittspartiet har foreslått en rekke endringer i tråd med det jeg har sagt her i mitt innlegg, og Fremskrittspartiet har i innstillingen også formulert en rekke kritiske merknader til den eksisterende bygningslovgivningen. De andre partiene slutter seg til de aller fleste merknadene som Fremskrittspartiet har, men denne støtten faller dessverre bort når det gjelder å støtte våre konkrete forslag til endringer. Jeg vil så avslutningsvis i mitt innlegg og som saksordfører i denne sak få rette en aldri så liten henvendelse til det utvalget som nå er nedsatt for en treårsperiode for å foreslå ytterligere forenklinger i byggesakslovgivningen: Måtte utvalget evne å innse denne lovens galskap, og måtte utvalgets arbeid gi resultater som fører til endringer som virkelig hjelper, for her trengs det virkelig en real opprydning!