Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-10-18:
Dette forslaget ble fremmet for å reise noen viktige sider ved en debatt som jeg tror vil bli mer påtrengende i årene framover, enn den har vært så langt. Det er spørsmålet om hvorvidt selskapene kommer til å etterleve de føringene som Stortinget har lagt om at oljevirksomheten skal spres utover hele landet. Det er mange festtaler om at oljevirksomhet skal skape regional kompetanse og arbeidsplasser. Vi bruker de festtalene overalt, og det ble også gjort i forbindelse med behandlingen av PUD for Ivar Aasen, der en ikke minst sa at driftsorganisasjonen måtte legges til Trondheim fordi det skulle styrke petroleumsmiljøet i regionen. I andre sammenhenger sier vi at det skal styrke arbeidsplassene, leverandørmiljøet osv. Det er viktig, og det er bra. Men spørsmålet er om vi i realiteten klarer å følge det opp, og hvordan man skal følge det opp i årene framover. Derfor forstår jeg godt bekymringen som oppsto i Trondheim da Det norske sa at fellesenheter skulle samlokaliseres i Stavanger. Det var en uro som var betydelig, ikke minst blant Høyres og Fremskrittspartiets lokalpartier i Trondheim og Trondheims-regionen. Det er klart de var bekymret for det, for de var opptatt av de arbeidsplassene som er knyttet til Trondheim og Trøndelag og oljevirksomheten. Vi hadde en enighet allerede for 20 år siden om hvordan en skulle lokalisere drifts- og baseorganisasjoner i norsk oljevirksomhet. Den enigheten baserte seg både på en fornuftig fordeling og på at en skulle bygge opp de ulike regionale miljøene. Derfor skulle vi utvikle Harstad, derfor skulle vi utvikle Stjørdal, derfor skulle vi utvikle Kristiansund, og derfor skulle vi utvikle Stavanger. Det har skiftende regjeringer forholdt seg til, og det har vært veldig fornuftig, for det er ikke gitt at det ville ha blitt slik. En kunne ha tenkt seg en utvikling der alt hadde havnet i Stavanger. En kunne også ha tenkt seg en utvikling der det ikke havnet i Norge i det hele tatt, men at driftsorganisasjoner og ledelse av den typen felt hadde havnet i London, for den saks skyld. Så de beslutningene som Stortinget en gang gjorde i den sammenhengen, var viktige, de la et grunnlag, og det grunnlaget er også viktig framover. Jeg forstår at statsråden og regjeringen mener at dette dreier seg om bare noen få arbeidsplasser, og de har forsikret komiteen om at de ikke har mottatt noe signal om at selskapet har planer om noen annen lokalisering av driftsorganisasjonen enn Trondheim. Da får vi ta regjeringen på ordet når de sier det til Stortinget. Nå er det slik at Det norske har blitt omorganisert siden sist og blitt omdannet til Aker BP. Skiltene med Det norske er for lengst vekk fra torget i Trondheim, og da får vi håpe at regjeringen – hvis det skulle komme noen konsekvenser i form av flytting av arbeidsplasser utover de fem som regjeringen snakker om – også vil være opptatt av å forfølge det som en mener en ikke har fått signal om så langt. Jeg tror også det er et åpent spørsmål – som jeg kanskje kunne komme tilbake til, og som statsråden kanskje kunne oppklart – om det er slik at hele ledelsen i driftsorganisasjonen kommer til å bli værende i Trondheim. Kunne han svart bekreftende på det i Stortinget, ville det vært fornuftig. Senterpartiet synes altså at denne saken er viktig fordi det er noen lange linjer i den norske oljepolitikken som fortjener å ivaretas og utvikles videre. De forpliktelsene og den fordelingen av arbeidsplasser og virksomhet rundt omkring i hele landet er noe av det. Derfor er jeg glad for at hele komiteen nå er med på merknader om at at rettighetshaverne må bygge ut og drive feltene i tråd med godkjente planer, at legitimiteten til oljevirksomheten langs kysten i stor grad baserer seg på de prinsippene vi tidligere har nedfelt i Stortinget om fordeling av drifts- og baseorganisasjoner, og at de prinsippene også må følges opp i årene framover. I det synes jeg det ligger en forpliktelse fra hele Stortinget om at en også i årene framover ser de prinsippene som viktige, og ønsker at de skal bli fulgt opp. Det var også litt av hensikten med Dokument 8-forslaget: nettopp å få en debatt og en innstilling som vektlegger den typen ting. Ivar Aasen er ett eksempel. En har også hatt noen andre eksempler, som ikke har vært helt heldige, vil jeg si, og man kommer til å få eksempler i årene framover som vil utfordre den fordelingen av oljevirksomhetens drifts- og baseorganisasjoner som Stortinget har lang tradisjon for å legge til grunn.