trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2021-02-04:
Jeg vil takke helseministeren for et godt og grundig svar. Jeg er glad for at helseministeren følger opp Stortingets vedtak i bioteknologiloven og holder framdrift på dette. Jeg merker meg at statsråden fastholder at etablering av godkjenningsordningen for private aktører som ønsker å tilby NIPT, er satt til 1. april, men jeg vil gjerne ha noen videre svar på når man kan forvente at søknadene fra de private aktørene blir godkjent. Jeg håper virkelig at Helsedirektoratet har vært i dialog med de private aktørene i forkant, for å forsikre om at de er godt kjent med kriteriene som stilles til dem, sånn at det blir mer en rask formalitet å få godkjent søknadene deres etter 1. april. Jeg merker meg også at statsråden slår fast at tidlig ultralyd og NIPT til høsten blir et tilbud for alle gravide med risikosvangerskap og alle gravide over 35 år. Det er bra. Det er også oppløftende at helseregionene skal vurdere hvordan private aktører kan få den nødvendige tilleggskompetansen til å tilby det samme, men jeg oppfattet ikke om statsråden svarte på spørsmålet om det også vil innebære at helseforetakene forstår at de private aktørene kan bidra også i den offentlige svangerskapsomsorgen ved å avlaste så det kan bli en raskere innføring av tilbudet, ja, kanskje de til og med kan bidra til å spare det offentlige for penger. Det ønsker jeg noen kommentarer på. Statsråden svarer også greit på framdrift om eggdonasjon, men oppfatter jeg at det svaret betyr at det nå er rett rundt hjørnet, og at norske kvinner som ønsker å donere egg, egentlig kan kontakte fertilitetsklinikkene allerede nå? En kort oppfølging på dette med partnerdonasjon: Jeg registrerer de lovmessige vurderingene departementet har gjort, men Fremskrittspartiet er altså uenig i dem. Når et par har fått godkjent assistert befruktning utenfor kroppen, er et likekjønnet par i den privilegerte situasjonen at de har en reell anledning til velge hvem dette befruktede egget skal settes inn i, og den valgmuligheten mener jeg at paret må ta selv, og at det ikke må bero på en medisinsk vurdering fra legens side. Jeg vil gjerne ha noen kommentarer fra statsråden på om det er sånn at det er Stortinget som kan oppklare den lovmessige tolkningen, det flertallet som utgjorde loven. Stortingets vedtak om å gjøre store endringer i fødselsomsorgen var ikke forhastet. Det er jeg overhodet ikke enig i. Disse endringene har vært etterspurt og etterlengtet i årevis. Lovvedtakene står seg utrolig godt, og jeg er stolt av de historiske moderniseringene i bioteknologiloven som Fremskrittspartiet bidro til å få på plass. Jeg er helt sikker på at det også er medlemmer av Høyre som er glad for at vi fikk det til.
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2021-02-04:
Jeg vil takke for debatten og mange gode bidrag i den, også fra Senterpartiets Kjersti Toppe, som gir viktige bidrag i debatten for å illustrere differansen mellom Senterpartiet og resten av Stortinget i disse verdispørsmålene. For oss i Fremskrittspartiet handler dette om grunnleggende rettigheter for kvinner til å få tilgang til informasjon om sitt eget svangerskap. Det handler om kvinner som er bekymret for om barnet i magen i det hele tatt lever, kvinner som er bekymret for om barnet i magen har det bra, og også om det er flere av dem. Hvis man venter tvillinger, er det avgjørende viktig å finne ut av det tidlig, sånn at man kan følge opp dette på en god måte videre. For oss i Fremskrittspartiet handler det om å yte god helsehjelp. Rikshospitalets undersøkelse har vist at 85 pst. av gravide tar tidlig ultralyd. De betaler for det selv, men det er store ulikheter i dette landet når det gjelder tilgang og mulighet til å ta tidlig ultralyd. Nå blir altså dette løst. Jeg vil ellers si at jeg forventer gode svar fra statsråden på de problematikkene som har kommet opp under debatten, særlig dette med partnerdonasjon – om signalene fra flertallet som sto bak endringene i bioteknologiloven, er så tydelige at statsråden kan ta det med seg videre, eller om vi er nødt til å ta andre grep for å slå den tolkningen fast. Så litt om donorkode og hvorvidt det defineres som en anonym donor eller ikke. Vi ser i Norge at det allerede i dag er litt ulik praksis. Dette angår de familiene som har fått barn før endringene i bioteknologiloven trådte i kraft. For oss i Fremskrittspartiet handler det om å hjelpe de familiene som allerede har barn, til å få flere helsøsken til sine barn, og jeg håper at statsråden kan bidra til at en donorkode ikke defineres i strid med lovverkets krav om en anonym donor, slik at disse familiene kan få flere helsøsken til sine barn. Det er også viktig for oss å framheve at vi ønsker fortsatt framgang og prosess i denne saken. Private aktører der ute som i årevis har tilbydd tidlig ultralyd til gravide kvinner, kan være med som en ressurs i dette arbeidet og sørge for at framdriften går raskere. De private klinikkene som etablerer en NIPT-analysekapasitet, kan brukes av de offentlige aktørene for å gi en raskere framdrift. Jeg håper statsråden avslutningsvis vil komme inn på hvordan han ser at man kan bruke privat kapasitet i det videre arbeidet.
Bent Høie (Høyre), 2021-02-04:
Takk for tilbakemeldingene. Som jeg tror alle forstår, jobbes det veldig mye, ikke minst i direktoratet, for å få dette på plass, i tråd med det som var Stortingets intensjon. Jeg håper en har forståelse for at det også er en krevende prioritering, i en tid da direktoratet bruker mye av sin kapasitet til å håndtere en pandemi. Men en har kontinuerlig levert på de fristene som er satt. Det er jeg veldig takknemlig for at direktoratet har hatt mulighet til, og dermed også følge opp det som har vært Stortingets intensjon. Godkjenningen skal være på plass til 1. april. Det betyr at en veldig raskt etter det vil kunne få svar på søknaden, og søknadene er allerede under behandling. Det samme gjelder spørsmålet knyttet til eggdonasjon. Der er det sånn at de ferdige dokumentene vil bli veldig raskt publisert. Det betyr også at tilbudet raskt kan komme opp. Formelt sett er det én utfordring som ingen av oss helt vet svaret på, og det er tilgangen på egg. Det kan ikke jeg hjelpe med, der er en avhengig av at en har donorer som stiller opp. Hvor lang tid det vil ta før en får eggene tilgjengelig, er det vanskelig å si akkurat i dag. Så er det spørsmål om tolkningen. Det er klargjørende at Fremskrittspartiet mener noe annet nå, men det som er litt av utfordringen, er at det i innstillingen pekes på medisinske grunner når komiteen begrunner unntaket. Komiteen uttaler bl.a. «For likekjønnede par finnes det tilfeller der den ene kvinnen har gode egg, mens den andre kvinnen har bedre forutsetninger for å gjennomføre et svangerskap. Flertallet mener at det i slike tilfeller må være lov å bære fram et barn ved bruk av partners egg og donert sæd. Partnerdonasjon gir begge kvinnene en mulighet til å skape en biologisk tilknytning til barnet og vil redusere behovet for eggdonasjon fra en tredjepart.» Det kan, slik vi vurderer det, ikke leses annerledes enn at Stortinget på det tidspunkt har ønsket å begrense åpningen for partnerdonasjon dersom det er medisinsk behov. Hvis stortingsflertallet mener noe annet, bør nok dette komme uttrykkelig fram, for innstillingen her er jo innstillingen til en lovproposisjon, og det er det som på en måte er rettskilden til tolkningen av loven. Hvordan Stortinget eventuelt vil bidra til en annen tolkning her, må Stortinget gjøre en vurdering av, men vi er forpliktet til å forholde oss til de premissene som komiteen og flertallet har lagt til grunn for denne endringen. Så har det vært spørsmål knyttet til private, men det får jeg komme tilbake til i mitt sluttinnlegg.
Bent Høie (Høyre), 2021-02-04:
Når jeg understreket at Stortingets vedtak i mange av de temaene som berøres i denne interpellasjonen, var forhastet, var det ikke knyttet til lovendringene. Lovendringene var godt utredet i flere omganger, og Stortinget brukte Helse- og omsorgsdepartementet som sekretariat for å utforme de lovendringene som ble gjort i Stortinget, på en grundig og riktig måte, slik det skal gjøres. Hoveddelen av disse problemstillingene er knyttet til vedtak Stortinget gjorde som ikke handler om forhold som er regulert i bioteknologiloven, men som handler om svangerskapsomsorg og fosterdiagnostikk. Det var en rekke forslag som ikke er omregulert i bioteknologiloven, som ikke var utredet, som krevde et betydelig utredningsarbeid i etterkant, og som også har store konsekvenser for prioritering i helsetjenesten, noe representanten Toppe har vært inne på. Det er forhold som vi ikke kan ta lett på. Stortinget har i flere omganger i andre saker diskutert utfordringer med kapasitet og kvalitet i den norske svangerskapsomsorgen, og disse vedtakene får betydning for prioritering av knappe ressurser i den tjenesten. Det må det ikke være noen tvil om. Så er det reist spørsmål knyttet til bruk av private. Jeg har redegjort for de prosessene som er der. Det er viktig for meg å si at kompetanse innen medisinsk genetikk og genetiske analyser i dag hovedsakelig er tilknyttet universitetssykehusene. Det som er viktig, er å ta med seg at den tidlige ultralyden som Stortinget har vedtatt skal være et tilbud til alle, ikke er den tidlige ultralyden som mange kvinner i dag kjøper selv. Det er noe helt annet. Tidlig ultralyd som en del av den norske svangerskapsomsorgen vil ha helt andre kvalitetskrav enn det som ligger til grunn for det som i dag gis som et tilbud en kan kjøpe i det private markedet. Det er ikke slik at dette bare kan svitsjes over. Det andre er at private kan bidra, men utfordringen er at ved positive funn er det ikke private som må følge opp. Da er det den offentlige tjenesten som i dag kan følge opp, med f.eks. genetisk veiledning, og stortingsflertallet har vært veldig tydelig på kvalitetskravene til disse tilbudene. Det betyr at vi kan ikke etablere tilbud hos de private som finner f.eks. situasjoner, men der den offentlige helsetjenesten ikke har kapasitet til å følge opp disse funnene på en forsvarlig måte. Så dette henger sammen, og det er det veldig viktig å være bevisst på. Det jobbes godt med å følge dette opp så raskt som mulig. Men som sagt: Mye av dette vil kreve betydelig mer ressurser i den offentlige helsetjenesten. Det handler ikke minst om personell, som må få den nødvendige opplæringen før de kan bidra.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2021-02-04:
Senterpartiet problematiserer prioritering av helseressurser i denne saken, og det kan være et poeng å ha med seg. I den forbindelse vil jeg bare understreke at Arbeiderpartiet i hvert eneste statsbudsjettforslag denne perioden har hatt vesentlig økte rammer til sykehusene, og at bl.a. jordmorressursene har fått et særskilt løft i våre budsjetter. Jeg vil også minne om at behandlingen av denne saken var ganske utfordrende, for her måtte stortingsflertallet sette seg selv i førersetet for å klare å få til disse lovendringene. Jeg må si at de som var arkitektene bak disse lovendringene, gjorde et utrolig godt stykke arbeid med de forutsetningene som var der. Da forventer jeg også at det følges opp av regjeringen. Vi har en statsminister som har oppfordret til å lage flere unger. Vi trenger flere unger, sier statsministeren i vårt land. Ja, det er virkelig sterkt ønskede barn det er snakk om. I den forbindelse vil jeg understreke at Arbeiderpartiet har den samme oppfatningen som Fremskrittspartiet og SV. Vår intensjon i spørsmålet om partnerdonasjon er at dette skal være lov uten begrensninger, at de er unntatt fra kravet om ukjent donor. Når statsråden da henviser til komitébehandlingen og eksemplet der, var ulik fruktbarhet og evne til å bære fram et eksempel på hvorfor dette bør være lov. Det var altså ikke ment som en oppfatning av at man med det utgangspunktet ville begrense det til kvinner med medisinske utfordringer, men tvert imot vise at det også vil kunne ha noen viktige medisinske gevinster i en del tilfeller – altså ikke begrenset utelukkende til det. Jeg håper at det er oppklarende for statsråden. Hvis jeg nå har oppfattet det riktig, har både Fremskrittspartiet, SV og Arbeiderpartiet gitt det samme signalet – de samme partiene som sto bak det flertallet som var da bioteknologilovens endringer ble behandlet.
Torill Eidsheim (Høyre), 2021-02-04:
Den norske velferdsstaten dekkjer dei fleste sosiale behova i samfunnet vårt. For eksempel finst det eit stort offentleg system for arbeidsinkludering, som vi kallar Nav, som dekkjer oppgåver som i mange andre land er overlatne til private og frivillige aktørar. Men på enkelte område finst det behov som det offentlege tilbodet ikkje fullt ut maktar å dekkje, bl.a. når det gjeld ungdom, utanforskap, eldreomsorg og inkludering av flyktningar. Her ser vi at sosiale entreprenørar og sosiale verksemder fyller eit behov i samspel med det offentlege. I samband med denne meldinga har regjeringspartia valt å trekkje fram sosialt entreprenørskap for innovasjon i det offentlege. Kvifor det? Jo, fordi vi er opptekne av gode vilkår for bruk av sosiale entreprenørar og frivillig sektor i velferdssystemet. Vi skal inkludere fleire, og sosialt entreprenørskap er viktig for å få fleire inn i arbeid og aktivitet. Vi treng gode modellar for samarbeid mellom offentleg sektor og sosiale entreprenørar, slik at nye idear kan kome fleire til gode. Kven er så desse sosiale entreprenørane? Er dei den fryktelege privatiseringa, som representanten Gharahkhani brukte sin retoriske kraftsalve på innleiingsvis? Dei fleste verksemdene på dette feltet er relativt små – det er færre enn fem tilsette. Det er mange som har viktige samarbeidsrelasjonar med kommunane. Sosiale entreprenørar er i eit grenseland mellom privat sektor, frivillig sektor og offentleg sektor. «Vi er ingen konkurrent til det offentlige. Vi er et supplement.» Det skriver Linda Øye, som er gründer av Fra offer til kriger AS. Ho etterlyste arbeidarperspektivet til Arbeidarpartiet etter at dei kalla ho ein velferdsprofitør. Korleis gjev vi politisk ryggdekning for at det offentlege kan ta gode val av innovative samarbeidspartnarar? Innovative innkjøp er krevjande og krev stor kompetanse. Dei raud-grøne peikar i innstillinga på at partnarskap for radikal innovasjon er viktig. Dei oppfordrar òg departementet til å bidra aktivt inn i dette arbeidet. Det er lovande, men spørsmålet mitt er: Kva slags sjølvmotseiing ligg det i det som Arbeidarpartiet framfører her i dag?
Torill Eidsheim (Høyre), 2021-02-04:
Debatten nærmar seg slutten, og eg vil nytte anledninga til å takke for ein engasjerande og god debatt, som løftar både det som er av utfordringar, og det som er av skiljelinjer. Eg stiller meg framleis litt spørjande til kvar denne krystallklare grensa eigentleg skal gå – mellom det som er ei grei privat, og ei kynisk privat. Høgres klare syn er at næringslivet både kan vere – og er – samansett, og at sjølv internasjonale selskap som tener pengar, kan vere ein viktig bidragsytar til velferdssystemet vårt gjennom sosialt entreprenørskap. Avslutningsvis har eg lyst til å trekkje fram det heile som i utgangspunktet no vil kome til å vere svært viktig for vidare utvikling òg av innovasjon. I Høgre er vi opptekne av at heile landet skal få like digitale moglegheiter. Pandemisituasjonen har understreka nettopp potensialet vårt for digital kommunikasjon. Vår store felles oppgåve er å sørgje for at alle kan ta del i og utnytte teknologien. Den internasjonale teleunionen, ITU, meiner at drivaren for utbygging av 5G vil kunne medføre at kommersielt attraktive stader, som større byar, blir favoriserte, og at ein kan få større digitale skilje. I arbeidet med denne meldinga har vi i regjeringspartia nettopp difor vore opptekne av at den digitale politikken blir gjennomgått, slik at ulike verkemiddel som bl.a. frekvensforvaltning, tilskotsordningar, lokal arealforvaltning og offentleg innkjøpsforvaltning, gjev insentiv for rask utbygging, større sikkerheit og samfunnstenleg prioritering av 5G. Det er difor ekstra gledeleg at regjeringa akkurat i dag varslar ein frekvensrabatt med inntil 560 mill. kr i den komande 5G-auksjonen i september. Det betyr at tilbydarane vil kunne få ein rabatt mot å byggje ut i område som elles ikkje ville blitt prioriterte først. Dette er ei satsing på breiband i distrikta. Det er viktig at vi kjem i gang med tildeling av nye frekvensar, og det er ikkje minst viktig at dei nye reglane som Nkom presenterer i dag, sikrar oss nye bruksområde og gjev eit løft både for den datadrivne økonomien og ikkje minst òg for konkurransekrafta til norsk næringsliv.
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2021-02-04:
Det gjør jeg.
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2021-02-04:
Mener statsråden det skaper innovasjon når ansatte i offentlig sektor ikke får faste hele stillinger, har minst medbestemmelse, har ledere som ikke ser på trepartssamarbeidet som en selvfølgelighet eller har kompetanse om det, at man har en hverdag som styres av mer målstyring og feilslått rapportering, og som gir ansatte mindre tid til innbyggerne, samtidig som staten har blitt melkeku for konsulentbransjen, topplederne har fått en lønnsfest, mens arbeidsfolkene sitter igjen med smuler og velferden privatiseres på bekostning av kvaliteten på tjenestene?
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2021-02-04:
Hadde Høyre fått styrt i mange, mange år, hadde vi ikke hatt en sterk og velfungerende offentlig sektor, som vi har nå, og som har vært helt avgjørende for at velferdsstaten har klart å stille opp for oss under denne pandemien. Men la meg være litt konkret: Når sju av ti helsefagarbeidere jobber deltid og må shoppe vakter, mener statsråden det er riktig – at det er innovasjon? Når den samme yrkesgruppen, som ofte er kvinner, som jobber med det som er viktigst for deg og meg, de eldre og velferden vår, har minst medbestemmelse sammenlignet med alle andre yrkesgrupper? Mener statsråden at det er riktig bruk av fellesskapets ressurser når ansatte i ungdomspsykiatrien sier at de bruker 20–25 pst. av dagen på rapportering og mindre tid på behandling av innbyggerne, når staten har blitt melkeku for konsulentbransjen og bruker milliarder av kroner, mens vi ser at når Nav velger å bygge opp egen kompetanse, sparer man millioner av kroner? Vi har kommersielle barnehagekjeder som investerer i luksuseiendom i Spania. Er det riktig bruk, og er dette innovasjon av offentlig sektor?
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2021-02-04:
Arbeiderpartiet er opptatt av innovasjon i offentlig sektor, men vi er ikke så veldig opptatt av stortingsmeldinger som lages av folk på toppnivå. Jeg er opptatt av å lytte til arbeidsfolkene der ute, som forteller om en situasjon der de for hvert eneste år som går, bruker mer tid på rapportering, tid som tar fra dem tilliten til å kunne gi innbyggerne bedre tjenester. Da blir det ikke innovasjon. Når man får beskjed om at høyresidens politikk er at mest mulig skal privatiseres og konkurranseutsettes når det f.eks. gjelder digitale løsninger, mangler det offentlige den kompetansen ansatte i offentlig sektor må ha for nettopp å kunne finne gode løsninger som både er økonomisk bærekraftige og gir bedre tilbud i hverdagen både for ansatte og for innbyggerne. Jeg har nevnt det konkrete eksemplet: I Nav sparer man millioner på å bygge opp egen kompetanse. Det samme ser vi at politiet gjør, mens regjeringens politikk er det motsatte. Da blir det ikke innovasjon i offentlig sektor.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2021-02-04:
Statsråden var inne på at innovasjon ikke nødvendigvis alltid er teknologi, men også det å gjøre ting annerledes. I den sammenheng ligger det i innstillingen et forslag om å se på en plikt for nettselskapene til å undersøke muligheten for, når man oppgraderer ledningsnettet, også å få lagt fiber, slik at vi får tatt i bruk mange av de nye teknologiske tjenestene som er drevet fram av innovasjon. I innstillingen går det fram at Høyre og noen av de andre mener at dette er helt unødvendig, de viser til at bredbåndsutbyggingsloven skal ivareta det. Men den gjelder utbygging av bredbånd som er helt eller delvis offentlig finansiert. Forslaget går ut på å snu problemstillingen og si at nettselskapene har en selvstendig plikt til å undersøke, når de oppgraderer, om det er aktuelle aktører som ønsker å bygge ut bredbånd. Mener ikke statsråden at det kan være en mulighet å se på?
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2021-02-04:
Jeg har merket meg at distrikts- og digitaliseringsministeren ikke er til stede. Men statsråd Astrup har tidligere hatt ansvaret for nettopp digitalisering og bl.a. for å se på hvordan man kan sikre tilgang for folk og næringsliv i hele landet. Jeg merket meg at statsråden var litt både–og her – kanskje man skal se på dette. Jeg håper iallfall at statsråden overbringer den vurderingen, for jeg oppfatter at bl.a. Høyre i innstillingen har misforstått hva forslaget egentlig går ut på. Bredbåndsutbyggingsloven dreier seg om en anmodning fra bredbåndsutbyggeren, ikke en diskusjon om også netteieren har en selvstendig plikt til faktisk å undersøke om det er muligheter for å utbygge. Det finnes mange eksempler rundt omkring i landet der man har gjort utbygginger og ikke klart å ivareta denne samordningen i tilstrekkelig grad, helt uavhengig av om det er helt eller delvis offentlig finansiert. Jeg mener at det ville ha vært et grep som kunne vært tatt – en lavthengende frukt – for å sørge for bedre bredbånd. Mener ikke statsråden at det vil være en forutsetning for at alle skal kunne få ta del i den digitale utviklingen?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-02-04:
Det er veldig mange ansatte i offentlig sektor som har drevet med veldig god innovasjon mange ganger. De har kanskje ikke funnet billigere løsninger akkurat her og nå, men løsninger som sparer penger på sikt, og ikke minst bedre løsninger med hensyn til den oppgaven de har. For eksempel har jeg sett flere forsøk når det gjelder hvordan vi skal håndtere folk som har stått utenfor arbeidslivet lenge – det har vært gjennomført forsøk som har funnet fram til gode metoder som varer litt lenger, som koster litt mer her og nå, men som faktisk gjør at folk står på beina. Men hva skjer når det forsøket er over? Da er det tilbake igjen til det samme, fordi det koster litt mer i en periode. Derfor ber jeg statsråden svare på: Når han snakker om innovasjon, er det da bare billigere løsninger som gjelder? Eller er det bedre løsninger som gjelder, slik at vi på sikt kanskje også kan få fram løsninger på store samfunnsproblemer, som f.eks. at mange ikke kommer tilbake igjen til arbeidslivet hvis de har vært uheldige og falt ut?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-02-04:
Det er noen verdimessige forskjeller mellom partiene her. Det handler om at høyresida er mindre villig til å gi det offentlige det rommet som skal til for at de skal kunne ha høyest mulig kvalitet, ha den kompetansen som skal til, ha rommet til å drive innovasjon, ha rommet til å samarbeide seg imellom og ikke minst med dem som skal ha tjenester, for at det skal bli best mulig. Til de som ønsker at forretningskonsern med utbyttekrav skal komme inn: Jeg hørte en representant fra Høyre var oppe og snakket om sosiale entreprenører. Det har jeg jobbet med lenge, og man er ingen sosial entreprenør hvis man har utbyttekrav og er kommersiell. Da er man en entreprenør. Vi har ingenting imot sosiale entreprenører i dette. Tvert imot er det veldig bra, men da må det være rom i det offentlige for å kunne få lov til å lære av dette og fortsette med de gode måtene å jobbe på, sånn at man løser oppgaven. Det er ingen grunn til å dekke over det ideologiske skillet der høyresida ønsker at privat næringsvirksomhet skal kunne drive forretning på våre velferdstjenester. Det er SV imot. Vi mener at de pengene som vi betaler inn i skatt og bevilger til dette, skal gå til det formålet, og at det skal være rom der for å drive innovasjon. Så til kompetanse i offentlig sektor. Jeg er litt sjokkert hvis noen fra Høyre mener at vi ikke skal ha det. Alle de tekniske tjenestene som det offentlige er nødt til å kjøpe – innen f.eks. bygg, anlegg, IKT – kan i samhandlingen med privat næringsliv absolutt skape innovasjon, men da må det offentlige ha den kompetansen som gjør at vi både kan vite hva vi skal ha, og kan kontrollere kvaliteten og ikke bli lurt, for det har vi blitt, mange ganger. Det er helt nødvendig for at offentlig sektor skal kunne være den gode driveren i samarbeidet med privat sektor, der det er naturlig at man har mye høyere kompetanse på veldig mange områder enn i dag. Da må vi slutte å ha så mange konsulenter. Vi er nødt til å sørge for å ha kompetansen sjøl, i organisasjonen, enten det er i kommune, fylke eller stat. Det er utrolig viktig. Til slutt: Vi må ikke fjerne rettigheter til folk i dette arbeidet. Det er veldig mange rapporteringer som gjøres, som jeg mange ganger har lurt på om folk leser. Vi får rapporter fra Riksrevisjonen, og vi diskuterer dem her, men jeg er litt i stuss om det egentlig blir tatt inn, det som står der, eller i mye av den forskningen vi initierer, og mange av de rapportene vi får om mange ting som blir gjort på nye måter. Det er ikke systemer for hvordan vi skal håndtere ny kunnskap og ny innovasjon i noen av disse offentlige systemene, og det taper vi mye på.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-02-04:
Først vil jeg gi stor støtte til representanten Eirik Sivertsens siste innlegg. Det er en stor og prinsipiell forskjell mellom frivillig sektor, sosiale entreprenører og kommersielle aktører. Hver gang vi diskuterer dette, trekker Høyre fram noen små sosiale entreprenører som liksom er representanter for de store internasjonale konsernene som er interessert i å ta ut milliarder av våre velferdstjenester og skattepenger. Det er SV mot. Den forskjellen er stor, den er skarp, den er prinsipiell, og den bør erkjennes av alle. Det andre er at vi snakker om handlingsrommet framover. Ja, det kommer an på punkt én, om vi klarer å legge om de næringspolitiske virkemidlene slik at vi kan skape de grønne, fornybare arbeidsplassene vi kan tjene penger på, og punkt to, om vi skal bruke mer penger på felles velferd eller på økt privat forbruk, om forskjellene skal opp eller ned. Hvis forskjellene går ned, skaper vi mer.
Solveig Schytz (Venstre), 2021-02-04:
Det er 21 år siden Odd Einar Dørum, Valgerd Svarstad Haugland og Magnhild Meltveit Kleppa i regjeringen Bondevik I la fram den første handlingsplanen mot vold i nære relasjoner. Det ble et tidsskifte. Det het ikke lenger husbråk, det het vold i nære relasjoner, og det endret måten både politiet og de andre aktørene jobbet på. Senere har det kommet flere handlingsplaner mot vold i nære relasjoner, og jeg ser fram til at dagens regjering skal legge fram en ny handlingsplan, for det trengs. Voldtekt, vold i nære relasjoner og vold og overgrep mot barn og unge er økende problemer som det kreves særskilt kompetanse for å avdekke og bekjempe. Politiets innsats mot seksuallovbrudd i nære relasjoner har tidligere fått kritikk fra flere hold. Heldigvis har det blitt større oppmerksomhet om dette, både i politiet og politisk, de senere årene, og politiets arbeid har også på dette området blitt styrket. I forbindelse med politireformen er det også opprettet egne fagmiljø i alle politidistriktene med kompetente ansatte som jobber dedikert med disse sakene. Voldtekt, vold i nære relasjoner og overgrep mot barn er et alvorlig og omfattende samfunnsproblem. Antallet anmeldelser av seksuelle overgrep mot barn og unge har økt markant de siste årene, og vi må erkjenne at vi ikke har lyktes i å beskytte sårbare barn, unge og voksne som utsettes for trusler, overgrep og vold av noen av dem som står dem nær. Vi har ikke gjort nok for å forebygge, hindre og avdekke vold og overgrep mot barn, og vold i nære relasjoner. Det er forebygging som er aller, aller viktigst. Vi løser ikke disse problemene med å vedta i Stortinget hvordan politiet skal jobbe. Skal vi forebygge og bekjempe problemene knyttet til vold i nære relasjoner, må både politi, helsevesen, skole, familievern, barnevern og andre relevante aktører samarbeide tett, for ting henger sammen. Vi greier ikke å bekjempe vold i nære relasjoner hvis ikke også helsevesenet har fokus på dette, og vi greier ikke å bekjempe ungdomskriminalitet og gjengkriminalitet hvis vi ikke bekjemper vold i nære relasjoner. Hvert fjerde drap i Norge gjøres av en nåværende eller tidligere partner, og det er en sammenheng mellom vold i nære relasjoner og drap i nære relasjoner. Partnerdrapsutvalget har nylig levert sin rapport og har kommet med ikke mindre enn 70 ulike forslag til tiltak. Dette blir et svært viktig grunnlag for regjeringens arbeid med en ny handlingsplan mot vold i nære relasjoner. Det kreves en offensiv, men også en helhetlig politikk, og vi må snakke sant om hva dette er. Det betyr noe hva vi kaller det. Det heter ikke husbråk, og det heter ikke familietragedie. Det heter vold i nære relasjoner, og det heter partnerdrap. Dette prioriterer denne regjeringen, og jeg ser fram til at regjeringen skal legge fram en ny, tverrfaglig og tverrdepartemental handlingsplan mot vold i nære relasjoner.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-02-04:
Nei, og det er heller ikke en beskrivelse av slik situasjonen er i dag. Det virkelighetsbildet representanten tegner, både i sitt innlegg fra talerstolen i sted og i spørsmålet nå, samsvarer ikke med den virkeligheten jeg møter når jeg er ute og treffer f.eks. ordførere fra Arbeiderpartiet, som er veldig interessert i hvordan de kan bidra til mer innovasjon, eller ordførere fra Senterpartiet – og i og for seg det samme med ordførere fra alle partier. Virkeligheten der ute er ikke slik som representanten Gharahkhani forsøker å tegne den. Jeg må si at jeg også reagerer litt på beskrivelsen av hvordan offentlig sektor bygges ned under denne regjeringen, når offentlig sektor aldri har vært større som andel av verdiskapingen i Norge enn den er nå. Den er på 66 pst., den har aldri vært så høy. Likevel tegner representanten et bilde av at her bygges offentlig sektor ned. Det hører jo ingensteds hjemme, kanskje med unntak av på retorikkurs i ungdomspartier eller andre, tilsvarende tilstelninger.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-02-04:
Svaret er jo åpenbart – svaret er nei. Men jeg skulle ønske at representanten kanskje var litt mer opptatt av det vi faktisk diskuterer i dag, nemlig denne stortingsmeldingen om innovasjon. Det er ingen ting i de spørsmålene representanten stiller som viser at han faktisk er opptatt av innovasjon i offentlig sektor – hvordan vi skal få det til, hva som skal til – annet enn å tegne et bilde som er relativt perifert i den virkeligheten vi faktisk lever i. Selvsagt må vi involvere de ansatte i innovasjonsarbeid, det er en viktig og avgjørende forutsetning for å lykkes med innovasjonsarbeidet. Jeg skulle ønske at representanten og hans parti også kunne være litt mer positive til innovasjonen vi faktisk gjennomfører, og som viser seg vellykket. Ta f.eks. Nye Veier. Det er innovasjon som Arbeiderpartiet har vært imot, fordi Arbeiderpartiet har vært mer opptatt av hvordan vi løser oppgaven, enn hvilke resultater vi oppnår. Det er den mentalitetsendringen vi trenger å gjennomføre i alle deler av offentlig sektor. Da er vi mer opptatt av hva vi oppnår, enn hvordan vi oppnår det.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-02-04:
Det er fristende å minne representanten om at regjeringen styrer både Nav og politiet. De gode eksemplene som representanten nevner, foregår på vår vakt og er dermed et uttrykk for regjeringens politikk. Vi har ikke noen ideologiske skylapper med hensyn til at alt skal gjøres av privat sektor, eller at alt skal gjøres av offentlig sektor. Tvert om må vi finne gode løsninger som passer den enkelte virksomhet, der vi har en balanse mellom den kompetansen offentlig sektor har, og det man kan oppnå gjennom et samarbeid med privat sektor. Det er helt riktig at det er mange virksomheter som kan tjene mye på å ha bedre kompetanse internt, og som dermed også kan gjøre bedre innkjøp og ha bedre samarbeid med privat sektor. Det er en vinn-vinn-situasjon. Så tror ikke jeg at det offentlige har monopol på gode ideer, slik det later til at representanten tror. Jeg tror tvert imot at de beste løsningene oppstår i et samspill mellom ulike aktører som har gode ideer og kan spille hverandre enda bedre.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-02-04:
Dette er et spørsmål som ligger under distrikts- og digitaliseringsministerens konstitusjonelle ansvarsområde, slik at det spørsmålet må rettes til henne. Men på generell basis vil jeg si at det er viktig at vi har en samordning som gjør at vi får bygget ut mest mulig kritisk infrastruktur på en mest mulig effektiv måte. Jeg er veldig enig med representanten i at innovasjon ikke bare handler om ny teknologi, det handler også om å løse oppgavene på nye og bedre måter og ha et åpent sinn til at det går an å løse oppgavene på en annen måte enn det vi gjør i dag. Jeg er glad for at representanten har den innfallsvinkelen. Det skiller seg jo fra den forrige representanten som sto på talerstolen.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-02-04:
Nå skal jo distrikts- og digitaliseringsministeren fremme en stortingsmelding i løpet av våren om ekom og bredbånd, og der vil nettopp denne typen problemstillinger bli belyst, så det vil bli rikelig anledning for Stortinget til å diskutere disse spørsmålene som representanten reiser. Men som sagt, jeg tror vi alle er opptatt av at vi skal få bygget ut mest mulig kritisk infrastruktur så raskt og effektivt som mulig over hele landet, slik at alle får ta del i de mulighetene som ny teknologi gir. Det gjelder både forbrukere flest, som trenger tilgang til rimelig og god infrastruktur, knyttet til f.eks. bredbånd, og det gjelder ikke minst bedriftene og offentlig sektor, som har et stort potensial for å levere tjenester på nye måter hvis vi har god, grunnleggende infrastruktur i bunnen. Nå har vi jo fått et lite krasjkurs gjennom disse siste månedene i hvordan digitalisering kan foregå. Jeg tror ikke vi har alle de beste svarene ennå, men dette kommer til å utvikle seg raskt i tiden fremover.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-02-04:
Det er godt beskrevet i stortingsmeldingen at regjeringen er opptatt av at forsøk ikke bare skal bli med forsøk, men at vi må gjøre det vi kan for å sørge for at vellykkede forsøk faktisk settes ut i livet og blir en ny normal. Så tror jeg det er viktig også å erkjenne at skal vi virkelig få en innovasjonskultur, må vi heller ikke forvente at et vellykket forsøk ett sted er noe som nødvendigvis skal bli normalen over hele landet. Man må også være åpne for at ulike kommuner og ulike offentlige virksomheter kan ha litt ulike innganger til hva som er en god løsning for dem. For å svare på representantens spørsmål: Innovasjon begrenser seg ikke til forsøk og tiltak som bidrar til å spare penger, det handler like mye om å kunne levere enda bedre tjenester. Jeg tror begge perspektiver må være med oss i tiden som kommer, fordi det økonomiske handlingsrommet kommer til å være et annet. Det gjør at vi må se på hvordan vi kan få enda mer ut av de pengene vi bruker, også fordi befolkningens forventinger er store og vi må kunne levere enda bedre tjenester i årene som kommer.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-02-04:
Jeg har lyst til å takke for en god debatt om innovasjon i offentlig sektor og avslutte med noen ord som i hvert fall jeg mener er viktige. Det ene er at vi ikke kan avgrense debatten om innovasjon til denne meldingen. Det viktige budskapet i denne meldingen er jo nettopp at måten vi tenker innovasjon på, må inn i alt vi gjør. Det kan være en viktig påminnelse til oss alle at vi når vi ellers har gode hensikter og fatter detaljerte vedtak om hvordan vi skal organisere ulike virksomheter, kan det stå i veien for innovasjon. Når vi fra Stortinget eller lokalpolitikere er skråsikre på hvordan en oppgave skal løses, ja, så gjør vi det gjerne sånn, men det står antagelig i veien for enda bedre måter å løse oppgaven på. Skal vi lykkes med innovasjon, handler det også om at vi må tørre å legge bånd på oss selv og nettopp ha tillit til at offentlige virksomheter, kommuner, rundt omkring i landet, de som har skoen på og vet hvor den trykker, kan finne enda bedre løsninger, og gi dem verktøy og virkemidler for nettopp å utløse det fantastiske potensialet som ligger der ute. Representanten Sivertsen tok opp en viktig problemstilling, nemlig: Hvordan skal vi få en kultur der det er lov til å prøve og feile, i et samfunn der det å gjøre feil, særlig når det gjøres feil med skattebetalernes penger, straffer seg? Vel, til inspirasjon er et eksempel fra Bærum kommune, som hvert år deler ut en pris med tittelen «Årets beste feil». Der kan man nominere noen som har forsøkt seg på et eller annet og feilet, og de med den beste feilen får en pris. Hva kan vi lære av dette? Jo, moralen i denne historien er at skal vi ha en kultur der det er lov til å prøve og feile, må vi også stykke opp prosjektene på en slik måte at risikoen blir liten. Vi må spise elefanten i små biter. Da vil risikoen være mye mindre, og dermed blir det mulig å teste ut ting. Det er nettopp det som er hensikten med denne meldingen: å si noe om at vi må ha en kultur for å ha forsøk, for å teste ting, i smått – og kanskje i litt større – men at vi rett og slett må tenke litt annerledes rundt disse tingene. Så til representanten Andersen, som av og til får det til å høres ut som om regjeringen mener at alt skal løses av kommersielle krefter, og at de per definisjon er negative, mens det meste i grunnen bør løses i offentlig sektor. Jeg mener at regjeringens tilnærming til dette er en mellomvei, nemlig at offentlig og privat sektor kan gjøre mye bra hver for seg, men at de kan gjøre det enda mye bedre hvis de samarbeider. Det er vår tilnærming. Her er det jo SV og Arbeiderpartiet som har endret seg betydelig siden de satt i regjering selv.
Ove Trellevik (Høyre), 2021-02-04:
Den viktigaste oppgåva til offentleg sektor er å sørgja for at befolkninga får dei velferdstenestene dei forventar, og ikkje minst har krav på. Det er litt rart å høyra representanten frå Arbeidarpartiet i dag som karakteriserer opptrappingsreforma som Arbeiderpartiet hadde innanfor psykiatri, og den målstyringa som følgde med den opptrappingsplanen. Eg var sjølv ordførar på den tida og stod i sjøstøvlar i ein liten kommune vest i havet og visste ikkje kva skjema eg skulle fylla ut. Det følgde sjølvsagt ikkje gode, kvalifiserte arbeidarar med i den opptrappingsplanen som Arbeidarpartiet innførte. Likevel, etter at Høgre kom i regjering i 2013, har omfanget av den idiotiske målstyringa – for å bruka uttrykket til representanten frå Arbeidarpartiet – vorte kraftig redusert. Det er ikkje eit godt parlamentarisk uttrykk, likevel brukte representanten frå Arbeidarpartiet dette om det dei innførte i samband med opptrappingsplanen innan psykiatri. Men eg har tillit til at kommunane og verksemdene best veit korleis dei kan nå måla som er sette. Difor gjev me dei fridom og handlingsrom til å ta i bruk innovative arbeidsmetodar til å løysa oppgåvene på den måten som verkar best etter dei lokale forholda. Politikarane bør ha eit pragmatisk forhold til korleis me organiserer oss i offentleg sektor, så lenge me lykkast med å levera gode tenester til innbyggjarane. Dei fleste menneske er meir opptekne av kvaliteten på tenestene dei mottek, enn av kven som leverer desse tenestene, men det er tydeleg ut frå debatten her i salen i dag at Arbeidarpartiet ikkje deler det synet. Kommunane og det offentlege har kome langt i f.eks. å digitalisera tenestene. Sjå berre til søknadsprosessar i forbindelse med eigedom: Elektroniske søknadsskjema for ei rekkje tenester er tilgjengelege hos Kartverket. Ringjer ein Kartverket i dag, svarar ei flott og herleg vestlandsstemme frå Kinsarvik og set ein over til rett saksbehandlar, f.eks. i Hønefoss. Men det er også ei rekkje tenester som kan forbetrast i samspel med dei private. Ulike appar for parkering, fritidstilbod og rapportering til offentlege myndigheiter er tenester som det private fullt ut kan levera fullverdige og gode produkt på. Då er det viktig at det offentlege ikkje utviklar det som allereie er utvikla i det private, og som det offentlege kan nyta godt av. Men opposisjonen har ideologiske skylappar, og konsekvensen er at dei set systemet framfor innbyggjarane. God tilgang til breiband er viktig for folk. I dag lanserer regjeringa ei storsatsing på 5G, men ei slik satsing er like viktig for næringslivet og for offentleg sektor. Når me får fart på den digitale omstillinga ved bruk av digitale velferdstenester, vil det verta lettare for næringslivet og lettare for det offentlege. Me vil sikra arbeidsplassar, og klimautsleppa vil gå ned.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2021-02-04:
Det synes å være bred enighet i denne salen om at det også i det offentlige kommer nye løsninger, enten de er store eller små, omtrent på daglig basis. Det er et syn jeg deler. Men en av de tingene som meldingen drøfter, og som også komiteen har påpekt, er risikoaversjon. I merknadene har komiteen påpekt at det finnes risikoaversjon som følge av både juridisk og politisk ansvar, men vi kunne også ha lagt til økonomisk ansvar eller for så vidt forventninger til kvalitet fra dem som er mottakere av tjenestene og produktene. Det er en utfordring å lede en kommune som skal drive med utstrakt innovasjon, hvis rommet for å gjøre feil er tilnærmet lik null. Det er en av de utfordringene vi står overfor. Jeg må si at det er et av de forholdene som verken opposisjonen eller for så vidt regjeringen og regjeringens representanter i Stortinget har noen gode svar på hvordan vi skal løse. Vi er veldig flinke til å dra til og kritisere hvis det gjøres noen feil. Det er også helt åpenbart – jeg kan f.eks. vise til den Nav-skandalen vi har gående – at det er problematisk hvis man gjør feil når det gjelder grunnleggende lovfestede rettigheter. Det dilemmaet er ikke godt nok belyst, verken av regjeringen i meldingen eller for så vidt i diskusjonen i komiteen, og vi har ennå ikke funnet virkemidlene for å endre den – skal vi kalle det – opinionen og den offentlige samtalen om hvordan vi aksepterer feil, og hvilke feil vi aksepterer og ikke. Så har jeg merket meg at statsråden både i sitt innlegg og i meldingen er opptatt av de ansatte og kompetanse. Jeg deler det synet at den største delen av nasjonalformuen vår er verdien av vårt framtidige virke. Vårt framtidige virke vil i mindre og mindre grad bestå av arbeid med hendene, det vil i større og større grad bestå av arbeid med hodet. Flere og flere arbeidsoppgaver blir mer og mer kompliserte, og den beste investeringen vi kan gjøre, er å gi mer utdanning, både grunnutdanning, påbygging og – ikke minst – en utdanning som gir en sjansen til å fornye seg og være relevant for arbeidslivet, enten i privat eller offentlig sektor, hele livet. Det har heller ikke fått tilstrekkelig oppmerksomhet i regjeringens melding: Hvordan skal man løse utfordringen med å bygge opp den kompetansen? Jeg har derimot merket meg en ting som regjeringsfraksjonen har løftet opp og erkjenner, som vi fra opposisjonen har kritisert de siste årene, og det er den økende konsulentbruken. Det at man nettopp løfter fram betydningen av «in-house» kompetanse, at det er et viktig bidrag også til å skape innovasjon, er i hvert fall et skritt framover. Jeg tror fortsatt vi har noe å gå på, og vi bør diskutere balansen mellom kjøp av konsulenter og det å ha «in-house» kompetanse: Er den riktig? Nei, jeg tror ikke det, jeg tror det har svingt for langt i retning av konsulentbruk i staten de siste årene.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2021-02-04:
Til det siste er det bare å replisere at det foreligger ingen selvmotsigelse. Det er et forsøk på å skape en selvmotsigelse, for det er, som representanten Karin Andersen var inne på, noen ideologiske forskjeller. Jeg ba om ordet igjen fordi det er noen mer konkrete ting i denne meldingen og i komiteens innstilling som jeg har lyst til å bemerke og understreke. For det første er det bred enighet om å støtte opp under regjeringens arbeid for å legge bærekraftsmålene til grunn. Jeg er veldig glad for at man nå fokuserer på det arbeidet. Det som vil bli veldig utfordrende, er hvordan vi skal klare å dokumentere det, hvordan vi skal måle det, hvordan vi skal finne ut om vi nærmer oss målene eller ikke. For den økonomiske bærekraften har vi velprøvde systemer for å måle om dette er økonomisk bærekraftig eller ikke, men når man skal begynne å måle økologi, f.eks. verdien av alternativ bruk av areal, som er en kjempeutfordring i kommunal sektor, har vi få – om noen – verktøy for å gjøre det på en hensiktsmessig måte. Det samme gjelder for den siden av bærekraft som er knyttet til sosial eller kulturell bærekraft. Hvordan skal vi gjøre det, og hvordan skal vi holde disse tre perspektivene opp mot hverandre? Jeg har merket meg at regjeringen har varslet en handlingsplan – i form av en stortingsmelding – for arbeidet med bærekraftsmålene. Jeg imøteser den, men jeg håper virkelig at statsråden finner rom for å drøfte virkemidler og verktøy for hvordan vi skal klare å systematisere dette arbeidet, slik at vi klarer å holde farten oppe. Hele komiteen, med unntak av Fremskrittspartiet, har framhevet høringsinnspillet fra Teknologirådet, som tar opp problemet med eksperimentering, ofte omtalt som regulatoriske sandkasser. Teknologirådet har fremmet eksempler på prinsipper som man bør legge til grunn når man arbeider med det. I komiteens arbeid har man også sagt at man ser fram til at regjeringen utarbeider slike prinsipper på en egnet måte. Det er det flertall i Stortinget for. Det er helt bevisst at det ikke er fremmet som et forslag, men det er et bredt flertall i Stortinget for at det skal skje, og jeg er helt sikker på at statsråden har merket seg det og vil følge opp det arbeidet. Teknologirådet har kommet med et annet innspill også, som et mindretall i komiteen, Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti, står bak. Det handler om behovet for en ny digital samfunnskontrakt. Når digitaliseringen nå slår inn og endrer måten vi både bruker og mottar tjenester på – måten vi lever vårt liv på – er det også behov for å drøfte hvordan det forholdet skal reguleres. Det burde regjeringen også ha fulgt opp ved å formulere et utkast til en digital samfunnskontrakt.