Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-12-04:
Jeg er veldig glad for at flere i debatten i dag har løftet blikket og snakket om det som er av de store humanitære katastrofene og problemene i verden, nemlig folk som er nødt til å søke beskyttelse fra krig og forfølgelse. Det er det asyl- og flyktningpolitikken handler om. Situasjonen er så alvorlig mange steder at det er behov for at Norge tar et større ansvar enn det vi gjør i dag, jf. det som ble sagt her om situasjonen i andre deler av Europa, der de tar imot vesentlig mange flere. Det er derfor SV har vært veldig kritisk til at det har vært kutt i antallet overføringsflyktninger som Norge kan ta imot, i den situasjonen vi er i nå. Det er vi sterkt kritiske til, og vi mener at det ikke har vært noen grunn til det kuttet. Vi har gjennom mange år forsøkt å jobbe for at hensynet til barn i asylsaker skal veie tyngre enn det praksis har vist i flere år. Noen slike saker går for tiden for retten, og de viser med all tydelighet at Barnekonvensjonens krav til at barnet har selvstendige rettigheter, ikke blir vektlagt tungt nok i den norske utlendingspolitikken. Det er slik at hvis man er veldig opptatt av at det ikke skal komme for mange asylsøkere til Norge, må man være mer opptatt av å øke bistanden og også håndtere de alvorlige klima- og miljøproblemene som er i deler av verden, enn det f.eks. regjeringspartiet Fremskrittspartiet i hvert fall fram til nå har vært. De har nesten ikke anerkjent dette som et problem, men alle vi andre som har kommet oss igjennom opplysningstida og tror på vitenskapen, vet at dette kan forårsake at millioner av mennesker faktisk må finne et annet sted å bo. Når det gjelder arbeidsinnvandring, handler det om frihet for folk – frihet, akkurat det vi nordmenn liker å ha – til å kunne reise dit vi vil og bosette oss der vi vil. Dette er det vel rimelig at også andre folk i verden har. Nå kommer det mange til Norge, også på grunn av den alvorlige situasjonen i mange land i Europa, både i sør og i øst. Jeg er glad for at mange av dem får jobb i Norge. Det er da nødvendig at man holder oppe tiltakene mot sosial dumping. Det er også nødvendig at vi går videre med å bistå dem med informasjon på deres eget språk, og språkopplæring – for at det skal gå godt, og for at de skal kunne få et fotfeste i Norge – som gjør at de faktisk har mulighet til å greie seg. Når det gjelder bosetting, har det vært mye diskusjon om det i dag, og det er problemer med det. SV ønsker i utgangspunktet at vi må se på nye bosettingsordninger, muligens i forhandling med kommunene, der vi blir enige om hvor store utgifter de har, og at vi ut fra en enighet om det kan gå over på en ordning der kommunene forplikter seg til å ta imot det antallet som blir bosatt. SV ønsker også å se på ordninger der man sjøl kan bosette seg mer fritt, og også se på ordninger der flere får midlertidig arbeidstillatelse tidligere enn i dag, f.eks. ved hjelp av irisidentifikasjon, som kan gi en identitet som gir en mulighet til å få midlertidig arbeidstillatelse. Vi er helt overbevist om at det vil være en stor fordel for integreringen at folk kan få begynne å jobbe så raskt som mulig, forsørge seg sjøl og komme inn i det norske samfunnet. Så til likestilling i innvandrings- og integreringspolitikken. Jeg begynner å bli en voksen dame og har vært med på likestillingskampen siden 1960-tallet. Det er mange kamper vi har gått, men det er to ting som har vært helt grunnleggende for den. Det ene er frihet fra vold, og det andre er at en får mulighet til å jobbe. Begge deler er helt avgjørende for at kvinner skal ha frihet, uansett hvem de er. Da har det vært ganske forferdelig å se hvordan Fremskrittspartiet har kuttet i det som har gjort at barn kan være i barnehagene og mor kan komme i jobb. Jeg glad for at likestillingsministeren nå er ute og roser de tiltakene hun i fjor var med på å stemme ned, og jeg håper inderlig at det er en reell endring av politikk som ligger til grunn, og ikke bare en relativ tilpasning til et regjeringssamarbeid.