Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2013-03-21:
Norge er til enhver tid de menneskene som bor i dette landet. At alle opplever at de er en del av denne nasjonen – en del av sitt lokalsamfunn – er i seg selv en svært viktig verdi for oss som samfunn. Det handler om verdighet, rettferdighet og toleranse. Men det handler også om at vi har bruk for alle i Norge, og alle har noe å bidra med. Som representanten Marianne Marthinsen pekte på, hadde ikke den økonomiske veksten vi ser og har sett de siste årene i Norge, vært mulig, hadde vi ikke hatt den arbeidsinnvandringen vi har, og alle de menneskene som bor her nå. Nøkkelen til å få til denne integreringen handler om at vi snakker samme språk, at man behersker norsk. Da kan man delta i samfunnet på alle måter – arbeidsliv, utdanning, kulturliv, nærmiljø, idrett osv. Da blir man en del av det store vi. «Utdanning er et av de viktigste virkemidlene for å redusere sosiale og økonomiske forskjeller i samfunnet», står det i innstillingen. Utdanning er nøkkelen til arbeid, selvstendighet og også personlig utvikling. Utdanning i Norge blir krevende uten ferdigheter i norsk. Derfor er man i denne innstillingen opptatt av mange ting som handler om norsk. Norskutvikling i barnehagene er svært viktig selvfølgelig. Gratis kjernetid er et riktig virkemiddel. Og det er mange andre tiltak i barnehagene som er av vesentlig betydning. Men obs.! Jeg har lyst til å peke på en utfordring vi nå ser, og det er at det er mange i barnehagene som er ufaglærte. Det er også en del ufaglærte som ikke har norsk som sitt morsmål. Uten påfyll av kompetanse for disse kan det være en fare for at man legger veldig stort ansvar på barnehagene, som ikke klarer å levere til skolene. Det finnes barnehager i min kommune – jeg bor i Asker, som er en kommune hvor det ikke er så veldig mange innvandrere – hvor 90 pst. av barna har en annen etnisk bakgrunn enn norsk. Det er i utgangspunktet ikke et problem, særlig ikke hvis de snakker veldig mange forskjellige språk, for da blir norsk fellesspråket. Men det er et problem når flertallet av dem som jobber der, ikke er etnisk norske og ikke har kompetanse. Det er uheldig, for da er ikke barna forberedt til å begynne på skolen, hvor de må beherske norsk. Manglende norskkunnskaper er en av hovedutfordringene ved at man ikke når de resultatene vi ønsker i norsk skole. Men også mange nyankomne barn av foreldre som kommer til Norge for jobb, enten de er fra Portugal eller Polen, kommer rett inn i norsk skole og kan ikke ett ord norsk, på samme måten som barn av dem som har fått innvilget asyl, kommer rett inn i skolen uten å kunne ett ord norsk. Jeg har vært på skoler i Distrikts-Norge hvor man har ekstraundervisning i tysk, nederlandsk og somali. Det er helt vanlig på en del skoler i Norge i små kommuner med små ressurser. Jeg ber om at kommunalkomiteen merker seg de økonomiske utfordringene de skolene står overfor hvis de skal klare å gi et godt språktilbud. Mange av dem som er arbeidssøkere i Norge, har også problemer knyttet nettopp til norsk språk. De som er registrerte ledige, får ikke jobb fordi de ikke kan norsk godt nok. De mangler norskkunnskaper. Jeg mener rent generelt at voksenopplæringen får altfor liten oppmerksomhet i hele utdanningsdebatten. Vi er veldig opptatt av grunnskolen, men det er mange som trenger kompetansepåfyll som voksne. Dette er synd, for det er svært mange voksne som vil lære språk og andre ferdigheter, men systemene er ikke godt nok satt opp til å hjelpe alle. Derfor er jeg glad for at flertall i komiteen, bestående av Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, viser til et forslag fra Utdanningsforbundet om en gjennomgang av hele voksenopplæringen. For hva skjer etter at introduksjonsprogrammet er gjennomført? Klarer vi å bygge en bro inn i arbeidslivet for alle? Er det tydelig nok hvilke rettigheter det er for voksne når det gjelder voksenopplæring etter opplæringsloven? Og klarer vi de forskjellige utfordringene, bl.a. den ene som går ut på å gi formell utdanning kombinert med språk, fordi det er folk som trenger fagutdanning eller studiekompetanse som ikke har det, mens andre har formell utdanning på plass og trenger bare språkopplæring? Gir vi de gode tilbudene? Jeg er ikke sikker. Vi har en del utfordringer på arbeidsmarkedet og når det gjelder språk: Vi må være flinkere til godkjenning av tidligere utdanning fra andre land. Vi må verdsette realkompetanse. Vi må ha lavterskeltilbud når det gjelder å kurses i norsk, altså kurses i språk. Språk må i større grad komme inn som et kompetansehevende tilbud til dem som går på jobbsøkerkurs. Vi får til integreringen i Norge svært bra, mye bedre enn i mange andre land, men vi har fortsatt en jobb å gjøre. Særlig innen språkopplæring tror jeg det er behov for ytterligere tiltak.