Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2011-05-03:
Offentlig Privat Samarbeid knyttet til offentlige oppgaver har vært debattert i ganske lang tid. Hvis den norske stat ikke hadde hatt kapital tilgjengelig, hadde det kanskje vært naturlig at en hadde sett på hvordan en skulle få bygd ut offentlige velferdstilbud. Men Norge er jo ikke et fattigsamfunn. Vi har mer enn nok tilgang på kapital, på arbeidskraft og på kunnskap knyttet til dette. Når regionale helseforetak i dag på et selvstendig grunnlag skal vedta utbygginger, enten det gjelder sykehus, distriktspsykiatriske sentre, rusbehandlingssteder eller rehabiliteringsplasser, handler det om å bygge ut disse tilbudene ut fra en økonomi som de regionale helseforetakene kan opprettholde framover. En utbygging kan ikke skje på en slik måte at innholdet i disse byggene reduseres fordi en framover ikke kan drive disse institusjonene. Under Bondevik I-regjeringen og Bondevik II-regjeringen hadde sykehusene i Norge store underskudd hvert eneste år. Hvert år var det store debatter om hvordan dette skulle håndteres. Under den rød-grønne regjeringen og denne statsråden har det nesten alle steder vært balanse – vi har hatt overskudd som gjør at helseforetakene på selvstendig grunnlag kan foreta investeringer i store, nye sykehusutbygginger, noe vi ser rundt omkring i hele landet. Aldri før har det vært investert mer i offentlige helsetjenester enn hva det er gjort de siste årene. Som statsråden sa, siden 2002 er det hvert år i gjennomsnitt investert 7 mrd. kr. Vi har investert voldsomt også innenfor psykisk helse. Denne regjeringen og dette flertallet har innfridd når det gjelder disse investeringene. Vi har overoppfylt Nasjonal transportplan. Men når det bygges veier gjennom Offentlig Privat Samarbeid, med større rentekostnader enn når kommuner, fylker eller staten tar opp egne lån, er det bilistene som må betale den ekstraregningen. Er det slik at hvis det koster 12 pst. mer å bygge ut et sykehus, er det pasientene opposisjonen ønsker å sende regningen til? Derfor er det viktig at vi har orden på egen økonomi når vi skal bygge dette. Når en kommune bygger ut barnehager og sykehjemsplasser, eller når en fylkeskommune bygger ut videregående skoler, må de selvsagt ha et kapitalgrunnlag selv og ha mulighet til å drifte dette – ellers vil det jo gå ut over innholdet i tilbudet til dem som skal bruke disse tjenestene. Så er det ikke slik som argumentene går ut på, at hvis man gjør dette gjennom OPS, blir det raskere bygging osv. Det er jo ikke offentlig ansatte som bygger veier, legger rør, utfører elarbeid, er bygningssnekkere eller hva det måtte være. Det offentlige har jo et nært samarbeid med privat sektor når det gjelder bygging og drifting mange steder. Men det er hvordan dette skal organiseres, som er det viktige. Politikk handler om prioritering og om å ha økonomiske evne til å bære de investeringene man har framover. Derfor er det viktig at det er god balanse. Det å ha private utbyggere som skal finansiere dette, når vi har mer enn nok kapital selv, er et fordyrende ledd. Og det handler ikke om å gi et bedre tilbud. Det handler om hvordan vi organiserer tjenestene, og hvordan det skal skje. Da er det viktig at det skjer i offentlig regi og på en god måte ut fra offentlige prioriteringer – enten det er en kommune, et fylkesting, Stortinget eller helseforetakene som skal ha ansvar for det.