trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-15:
Det er en veldig spennende diskusjon dette med de dynamiske effektene. Men da vil jeg også oppfordre til å gå en runde om velferdsstaten f.eks., den dynamiske effekten av barnehageplasser og dynamiske effekter av å ha en eldreomsorg som gjør at kvinner slipper å gå ned i deltidsstilling for å ta vare på sine syke eldre. Det er vel så interessant som å diskutere dynamiske effekter av skattelettelser. Dynamiske effekter av kutt, som jeg var inne på her i stad, er også høyst relevant å ha med inn i debatten. Men å diskutere det er nå én ting, å budsjettere med det er noe helt annet. Da krysser vi en linje. At Fremskrittspartiet gjør det, er ikke overraskende, men at Høyre er villig til å gjøre det, er særdeles overraskende. Jeg mener at når vi ser rundt oss i Europa og ser hvordan land sliter fordi de nettopp har begynt på noen mer kreative løsninger for budsjettering, så burde vi i hvert fall ta et skritt tilbake og lære av de feilene som har blitt begått, og ikke begynne å ape etter de landene som har gjort gigantiske feil, som de angrer på i dag. Da er også diskusjonen om dynamiske effekter, som blir spekulasjon fordi vi ikke vet nøyaktig hvor mye penger det dreier seg om, en farlig vei å bevege seg ut på, og vi vil advare på det sterkeste mot å gjøre det.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-15:
Blue notes f.eks.! Det er to problemer med høyresidas resonnement her. Det ene er at vi ikke vet hvor store de dynamiske effektene er. Å begynne å forskuttere dem og legge dem inn i budsjettene på den måten som høyresida har valgt å gjøre, spesielt Fremskrittspartiet, er skummelt. Det andre er selve troen på skattelette som universalvirkemiddel. Det er noe av det man nettopp har lent seg på rundt oss i verden. Det gjelder USA, og det gjelder også de fleste land i Vest-Europa, som har satset veldig mye på skattelette og da mest til dem som har aller mest fra før – nøyaktig sånn som høyresida har valgt å prioritere i denne salen. Det har betydd at man har fått en økt ulikhet som både har vært medvirkende til at man har fått en krise, fordi man bl.a. har fått en oppblåst finanssektor, og som i tillegg bidrar til at det er vanskelig å møte krisen med effektive virkemidler fordi folk ikke har tiltro til politikerne sine – de mangler legitimitet.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2011-12-15:
Når det gjelder det siste som ble sagt, om Finanstilsynets forslag om å øke egenkapitalkravet til 15 pst., kan jeg være enige i mye av det som representanten Lundteigen sier, bortsett fra at det også er foreslått at startlån skal komme innunder den samme ordningen. Det vil jeg advare sterkt mot. Startlån er et lån som gis til ungdom og til mennesker som er vanskeligstilte, og ellers har store problemer med å komme inn på boligmarkedet. Dersom man kommer med det samme kravet om egenkapital, er jeg redd for at hele startlånordningen vil falle bort. Jeg har også behov for å komme med en liten oppklaring: Representanten Sanner peker på et forslag der Høyre og «de andre borgerlige partiene» er med. Han henviser da til forslaget om å se på de dynamiske effektene på kort og lang sikt når det gjelder redusert skatt på arbeid og formue. Det forslaget er også Kristelig Folkeparti med på. Kristelig Folkeparti er et kristendemokratisk sentrumsparti. Jeg hadde bare lyst til å presisere det, sånn at det ikke blir noen misforståelser her. Ellers er det slik at vi i Kristelig Folkeparti tok opp våre synspunkter og ga en grundig redegjørelse for synspunktene våre i finansdebatten, så jeg har ikke tenkt å bruke tid på å gjenta det her nå. Men jeg vil gjerne ta opp de forslag som vi er med på i denne saken.
Borghild Tenden (Venstre), 2011-12-15:
Jeg tar i første rekke ordet for å ta opp forslaget fra Venstre i innstillingen – så er det gjort. Det hadde vært fristende å si noe om dynamisk skattepolitikk også fra min side, etter påstander i finansdebatten om at Venstre har forlatt sentrum, fordi vi foreslo en lettelse i aksjeverdsettelsen av formuesskatten på 10 pst. Også i andre sammenhenger har det kommet påstander om at Venstre har fått en tydeligere og tydeligere høyreprofil, nettopp fordi vi har foreslått disse lettelsene i formuesskatten. Jeg håper vi kan få en større debatt om dette på et senere tidspunkt, men jeg merket meg med interesse Senterpartiets leder i Dagsrevyen på tirsdag, noe representanten Lundteigen ikke kom inn på i sitt innlegg. Så til enkelte konkrete saker i innstillingen vi nå behandler. For det første handelen med klimakvoter: Venstre er noe forundret over dette når det gjelder både kjøp og salg av klimakvoter. I forbindelse med behandlingen av statsbudsjettet for 2007, 2008, 2009, 2010 og 2011 har Venstre vært kritisk til regjeringens budsjettering når det gjelder kjøp av kvoter. Det har så langt kun vært kjøpt kvoter for en liten brøkdel av det som har vært avsatt i budsjettene. Av totale bevilgninger på 2,3 mrd. kr i denne perioden er bare 561,5 mill. kr, eller tilsvarende 24 pst., faktisk brukt. Jeg hadde håpet at finansministeren kunne si litt om dette hvis han tok ordet i denne debatten. Også når det gjelder salg av klimakvoter, er det etter vårt syn en spesiell budsjettering. Regjeringen legger til grunn en gjennomsnittlig kvotepris på 110 kr for 2012, mens kursen i går var på 6,58 euro, eller tilsvarende 46 kr – altså langt under den verdien regjeringen har lagt til grunn. Det er derfor lite trolig at den budsjetterte inntekten på 1,1 mrd. kr er realistisk. Som følge av den økonomiske krisen i mange EU-land er det heller lite som tyder på at etterspørselen etter kvoter vil bli særlig stor i 2012, og prisnivået vil heller holde seg stabilt lavt enn å øke til det nivået regjeringen har lagt til grunn. Det andre konkrete jeg vil ta opp, er forslaget om oppkapitalisering av Investinor. Dette fremstår dessverre utelukkende som symbolpolitikk, slik Venstre ser det. Investinor fikk tilført 2,2 mrd. kr i investeringskapital ved opprettelsen i 2008, mens det så langt ikke er investert mer enn 667,7 mill. kr. Venstre stiller seg derfor uforstående til forslaget om å øke investeringsrammen til Investinor med ytterligere 1,5 mrd. kr. Vi mener at det ville vært mye mer målrettet å avvikle hele Investinor og overføre dagens portefølje til et spisset Innovasjon Norge eller til et nytt investeringsselskap for klima- og miljøteknologi, Klimatek, slik Venstre foreslår i denne innstillingen, og som vi også snakket om under finansdebatten. Vi mener også at det ville vært mye mer målrettet i tillegg å styrke egenkapitalen i SIVA.
Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2011-12-15:
Først av alt vil jeg rette opp en liten misforståelse. Det ble nevnt at Fremskrittspartiet ikke var med på en merknad om lærlinger. Det er for så vidt pussig nok, i og med at dette jo er en sak om Finansdepartementet og skatteetaten og sånt noe, at man har en merknad om lærlinger, og at vi må ha fokus på det. Det var nok en teknisk glipp. Men når det først er tatt opp, vil jeg minne om Fremskrittspartiets forslag i vårt alternative statsbudsjett som er blitt fremmet her i denne sal, om fjerning av arbeidsgiveravgift for lærlinger og å øke lærlingtilskuddet med 250 mill. kr – mener jeg det var. Hvis man først skal gjøre noe for det, synes jeg faktisk det er litt stusslig bare å skrive noen merknader om at det bør bli flere lærlinger. Man bør kanskje følge opp med tiltak. I forbindelse med denne saken vil jeg rette oppmerksomheten mot det voksende byråkratiet i skatteetaten, Toll- og avgiftsdirektoratet og finansadministrasjonen for øvrig. Til tross for mer og mer elektronisk innlevering av selvangivelser, f.eks., og på andre områder er det ikke blitt færre ansatte i etaten. Det er ikke blitt raskere tilbakemelding når det gjelder f.eks. for mye innbetalt skatt. Et eksempel jeg gjerne bruker, er vårt naboland i øst, Estland, der man faktisk leverer elektronisk selvangivelse, og to– tre dager etterpå får man eventuelt skattepenger tilbake igjen på konto. Her i Norge går jo dette i flere puljer, og det tar gjerne halvannen måneds tid. Enkelte – meg selv inkludert, og selv om det var en mer eller mindre forenklet selvangivelse – fikk skatteoppgjøret først i slutten av oktober. Man kan jo sette spørsmålstegn ved hvorfor det tar så lang tid, og hvorfor det ikke stilles større krav til effektivisering. Så til disse to bøkene jeg tok med: Denne tykke boken her er Tolltariffen, og her har vi Lignings-ABC, som er ganske kompleks, og som illustrerer litt av det komplekse regelverket folk flest og næringslivet har å forholde seg til, og som jeg egentlig tviler på at den gjennomsnittlige skattebetaler har kjennskap til. Vi har også en høy tollmur rundt Norge, med ulogiske regler som gjerne kunne vært et perfekt manus for en stand-up-komiker, men som får mange uheldige konsekvenser, ikke minst alle disse tollsatsene på f.eks. smør som har vært tema i de siste par ukene, men det er også mange andre morsomme eksempler når det gjelder både tekstiler og mange landbruksprodukter. Jeg håper enkelte partier kanskje støtter våre forenklingsforslag som vi i dag fremmer.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2011-11-23:
Jeg har et spørsmål til Jonas Gahr Støre. I går kunne vi høre både Arbeiderpartiets partisekretær, Raymond Johansen, og AUFs leder, Eskil Pedersen, komme med flere kraftfulle utfall mot Fremskrittspartiet. Det var påstander om høyrepopulister med grumsete holdninger, det var påstander om at Fremskrittspartiet av en eller annen grunn misbrukte ytringsfriheten når vi deltok i det politiske ordskiftet i Norge, det var påstander om at vi bidro til en hatsk debatt, fordi vi gjennom mange år har satt søkelyset på utfordringer ved norsk innvandrings- og asylpolitikk, og det var sågar en underliggende påstand om at vi nærmest delte terroristens holdninger fra 22. juli. Dette er alvorlige påstander fra landets største regjeringsparti. Jonas Gahr Støre har – fra tid til annen i hvert fall – vært opptatt av ytringsfrihet. Han var noe mer unnfallende i karikaturstriden, men har vært betydelig klarere den senere tid. I tillegg har han ledet Arbeiderpartiets integreringsutvalg, som la frem 99 forslag, hvorav svært få av dem – om noen – har blitt vedtatt politikk, men mange av forslagene som utvalget til Støre la frem, var til forveksling lik Fremskrittspartiets. Jeg har noen spørsmål til Gahr Støre: Er det slik at Norges asyl- og integreringsutfordringer plutselig har forsvunnet, eller er det fortsatt en jobb å gjøre på dette feltet? Er det slik at det er Arbeiderpartiet som nå har definisjonsmakten på ytringsfrihet? Er det greit, ifølge Støre, å omtale Fremskrittspartiet på denne måten? Og til slutt: Er Støre enig i sine partifellers karakteristikker av Fremskrittspartiet?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2011-11-23:
Gahr Støre unnlater å svare på de spørsmålene som gjelder hans eget partis deltakelse i denne debatten. Jeg er helt enig i at vi skal snu alle steiner og ha en bred debatt om hvordan vi skal møte kriminalitet. Alle som begår kriminelle handlinger i Norge, skal straffes for det og måtte sone for det. Det er det ingen tvil om. Samtidig er vi i en situasjon med betydelige utfordringer fortsatt i den politikken som Arbeiderpartiet må ta ansvar for gjennom de siste 20–30–40 årene når det gjelder utviklingen av norsk asyl- og innvandringspolitikk. Gahr Støre gikk selv i spissen for det gjennom Integreringsutvalget, som jeg ser ikke har lyktes så langt i å få særlig gjennomslag i regjeringen, det er mulig det var et forsøk på dobbeltkommunikasjon. Jeg gjentar allikevel mitt spørsmål: Er Gahr Støre enig med sine partifeller, nemlig partisekretæren og AUF-lederen, i måten de nå har valgt å beskrive Fremskrittspartiet på?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-11-23:
Dette var et motsetningsfylt innlegg. Jeg vil være den første til å forsvare ytringsfrihetens fundamentale posisjon i vårt land, i vårt demokrati generelt, og i den tiden vi lever i nå, spesielt. Hvis man er en forsvarer av ytringsfrihet, må vi ha en debatt om det som skjedde i juli, vi må ha en debatt om alle sider av det på en åpen måte, og det kan til tider gjøre vondt. Jeg har ikke hørt noe fra de to personene representanten Jensen omtaler, som jeg mener faller utenfor en soleklar ytringsfrihet til å problematisere og sette søkelys på forhold rundt det som skjedde der. De får, med respekt å melde, selv argumentere med representanten Jensen om hun så ønsker. Ingen har holdt Fremskrittspartiet ansvarlig for det fryktelige som skjedde. Ingen, meg bekjent, har gjort et poeng av at den antatt skyldige inntil noen år før var medlem av det partiet. Det man har satt søkelyset på, er hvilket ansvar vi har for de holdningene vi sprer når vi mener noe om viktige forhold i samfunnet – også det mangfoldige Norge, også integreringspolitikken. La meg svare veldig kort. Er alt gjort når det gjelder asyl- og integreringspolitikken i Norge? Nei. Er det gjort store fremskritt i håndtering av asylpolitikken? Ja. Har vi et godt utgangspunkt for god integreringspolitikk i Norge? Det mener jeg også. Har Arbeiderpartiet definisjonsmakten i dette spørsmålet? Selvfølgelig ikke, definisjonsmakten ligger i det brede mangfoldet som er av meninger og holdninger. Men jeg mener at Fremskrittspartiet bør se gjennom – som også representanten Jensen, forstår jeg, har sagt – en del av toneleiet, en del av uttalelsene som har vært fremmet i denne debatten, bl.a. omkring gruppetenkning og sitater som at «alle muslimer er ikke terrorister, men alle terrorister er muslimer». Det utsagnet ble trukket fram igjen etter 22. juli og er et eksempel på holdninger som jeg mener Fremskrittspartiet må tåle å ta kritikk for. Det er en del av det demokratiske ordskiftet som de to fremtredende representantene fra Arbeiderpartiet fremførte, og som de også fremførte i går.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-11-23:
Jeg gjentar at de selv får ta debatten med Siv Jensen. Jeg har ikke hørt alt det de sa. I hovedtrekk mener jeg de hadde veldig godt grunnlag for det jeg har lest og fått rapportert. Men her ser vi igjen, og jeg tillater meg å si det, en sammenblanding av mange forhold. Det er som om Fremskrittspartiet er offeret i den debatten vi har etter 22. juli – veldig merkelig. Det er som om spørsmålet rundt det som skjedde i juli, blandes sammen med at vi fortsatt har betydelige utfordringer i integreringspolitikken. Det er en problematisk sammensetning av argumenter, som nærmest skulle tilsi at fordi vi har de problemene, kan vi forklare det som skjedde 22. juli. Da er vi snublende nær slutninger som jeg synes det smaker betenkelig av. Ja, vi har utfordringer. Mange av de forslagene som vi vedtok på Arbeiderpartiets landsmøte, følges opp i regjeringens politikk, kommer til å bli arbeidet med videre. Dette er politikk som må formes over lengre tid. Men jeg synes det er underlig at vi skal være sterk tilhenger av ytringsfriheten, mens Fremskrittspartiet ligger langt fremme og sier at de nå blir urimelig behandlet i det åpne ordskiftet demokratiet Norge har.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-11-23:
Dette innlegget bekrefter det jeg sier, at her er det som om det er Fremskrittspartiet som er offer i det demokratiske ordskiftet etter 22. juli. Og jeg må si, fra denne talerstol, at jeg reagerer på at representanten sier at Arbeiderpartiet har spilt offer etter 22. juli. Arbeiderpartiet var offer 22. juli. Arbeiderpartiets juvel, ungdommen, ble angrepet forsvarsløst. Mer offer går det faktisk ikke an å bli.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-11-23:
Så vil jeg si at vi kan alle – og bør alle – stadig vurdere hvilke ord vi bruker, og være åpne for kritikk om det kan misforstås. Et utsagn som sier at ikke alle muslimer er terrorister, men alle terrorister er muslimer, er for meg et hatsk utsagn, for det gruppetenker, og det skaper assosiasjoner som er veldig kritiske. Om vi skal ha sagt ting som kan være i den kategorien, bør vi åpent kunne ta den kritikken. Det å omtale folk som mørkemenn har vært gjort i norsk samfunnsdebatt lenge. Noen ganger er det berettiget, andre ganger er det ikke berettiget. Hvis det ikke er berettiget, må vi kunne ta kritikk for det. Det må vi kunne ta stående og utveksle normale meninger om.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-11-23:
Begrepet «pingpongdebatt» i norsk demokrati er litt uvant for meg, så jeg vet ikke helt hva som menes med det. Men jeg har sans for det som ble sagt etter 22. juli, at de demokratiske partiene i Norge har mer til felles seg imellom enn noen av dem har til de ekstreme voldsmiljøene utenfor. Det å diskutere med voldsmiljøene utenfor er en vanskelig øvelse når vi vet at mye av dette foregår i vanskelig tilgjengelige nettsamfunn. Jeg tror det er en del av fellesgodset i demokratiet at alle partier i denne sal – og jeg har vært veldig tydelig på at Fremskrittspartiet selvfølgelig er blant dem – må være tydelige i sitt normative budskap ut mot de miljøene som kan ha ekstreme holdninger. Det er den ene strategien. Den andre strategien er at vi hegner om det demokratiske ordskiftet mellom oss – kall det gjerne pingpong. Men det er klart at måten vi håndterer og ikke håndterer samfunnsutfordringer på, gir grobunn for reaksjoner også utenfor det parlamentariske og demokratiske. Så det er et samspill mellom de to, men debatten her i denne sal og mellom partier er en viktig del av det.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-11-23:
Jeg tror mange både hjemme og ute la merke til at Norge sto sammen i ukene etter 22. juli. Da ble forskjellene lagt til side, og vi sto sammen om dem som trengte det. Jeg mener det var en veldig viktig måte – og en moden måte – av det norske demokratiet at vi vendte tilbake igjen til demokratiet. Vi gjennomførte lokalvalg, og nå er vi tilbake i det demokratiske ordskiftet. Jeg mener det er et viktig prinsipp når statsministeren sier mer åpenhet, mer demokrati, at vi tar de demokratiske debattene, og at vi ikke skygger unna de vanskelige temaene, men at vi gjør det på en respektfull måte. Så langt mener jeg at vi har klart det. At det kommer til å bli smertefullt på noen områder, at vi kommer til å ta opp vanskelige saker, at det kan bli trådt feil, tror jeg vi må vente. Men da tror jeg også at vårt samfunn er så modent at vi klarer å komme opp igjen om vi begår feil, og at vi kan være åpne for å revurdere det vi kan ha sagt – etter 22. juli, men også før 22. juli. Det er ting vi ikke opplever så mye i andre land som har opplevd den typen katastrofer, hvor skyttergravene blir veldig dype. Jeg har fortsatt tro på at vi skal klare det i vårt land, og at tiden fram til nå sånn sett har vist at vi er på rett kurs.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-11-23:
Først synes jeg representanten Eriksen Søreide ga en god beskrivelse på kort tid av den komplekse situasjonen som er i Egypt. Jeg vil ikke gjenta det da det var presist beskrevet. Min refleksjon rundt dette, og det jeg vil fokusere på, er at vi må vente at dette kommer til å ta tid. Bruk som eksempel hvor lang tid det tok etter Berlinmurens fall for samfunnene som da gikk inn i en stor overgang. De overgangene er ennå ikke ferdige på Vest-Balkan, og det er 20 år siden. Nå er vi bare noen måneder etter at Mubarak falt. Det er den første observasjonen, og her kommer det til å være oppturer og nedturer. Vi kommer til å merke nedturene, særlig fordi den økonomiske siden ved dette er viktig. Han som kjører taxi med turister i Kairo, har ikke jobb, for det er ikke turister. Det er kommet hjem hundretusener gjestearbeidere fra Libya, slik at økonomien sliter. Det var også utgangspunktet for protestene som felte Mubarak. Jeg tror at Egypt her står overfor en veldig vanskelig balansegang. På den ene siden er strukturen i dette landet i stor grad bygget opp rundt hæren. Hæren er folkets hær. Det blir nå testet. Hæren var på folkets side i februar. Nå er det hæren som er utsatt. Det andre er: Hvordan kommer egypternes holdning til syne? Klarer de å gjennomføre valg? Klarer de å gjennomføre valg til meningsfulle posisjoner, dvs. at de som vinner valg, faktisk også får makt? Eller er det faktisk slik at militæret sitter ved makten? Som et talende eksempel: Han som i dag er Egypts sterke mann, var jo forsvarsminister under Mubarak. Hva kan vi gjøre? Jeg tror det er viktig at vi er veldig tydelige på hva vi sier, og at vi sier og påpeker uke for uke det vi ser. Det andre er at vi fortsetter å tilby vår erfaring, men vi kan altså ikke påføre vår erfaring, og som representanten sier: Egypterne er vare for det. Det tredje er at vi holder de regionale organisasjonene engasjert – Den arabiske liga, Den afrikanske union – som blir viktige organisasjoner rundt disse landene, og som skal forsøke å skape demokrati. Egypt er kjernen, og en tredjedel av araberne bor i det landet.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-11-23:
Snittalderen på Tahrir-plassen i februar var 23 år, blir det sagt. Det er en annen gruppering som er der nå, og analysen av det er viktig. Selv om det er 100 000 der, er det altså 60 millioner innbyggere til i Egypt, og hvordan Egypterne tenker og mener, er det vanskelig å få et klart bilde av. De tiltakene som representanten peker på, er gode tiltak. Det jeg vil påpeke, er at pengeoverføringer til dette landet skal man tenke grundig gjennom i den situasjonen som er rundt korrupsjon og kontrollrutiner, for at både gjeldslette og investeringer kan la seg gjennomføre på en måte som faktisk kommer folket til gode. Vi er opptatt av å tenke nedenfra: Sivilsamfunnsstøtte, støtte til kunnskapsmiljøer og støtte til skjøre sivile organisasjoner, som forsøker å danne den motmakten vi vet er viktig i denne type samfunn. Det gjør vi direkte til en del organisasjoner og også i samarbeid med etablerte miljøer fra utsiden som har erfaringer i Egypt. Det er viktig at mye av dette bygges fra bunnen, så vi må gå skrittvis fram.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-11-23:
Stikkordet til representanten Kristiansen er viktig – hvordan vi koordinerer – for her tror jeg det er viktig å huske at Norges stemme, som Norge alene, har begrenset verdi. Derfor har en hovedstrategi på dette området, som handler om verdier, retninger, samfunn, menneskerettigheter og minoriteter, vært å følge de multilaterale spor: tydelige meldinger gjennom FN, tydelige meldinger gjennom FNs menneskerettighetsråd og å arbeide tungt inn mot de regionale organisasjonene. Jeg nevnte i debatten vi hadde i salen i går, at FN nå har vedtatt en resolusjon for menneskerettighetsforkjempere, som bl.a. slår fast prinsippet om fredelige demonstrasjoner. Det skaper ikke fredelige demonstrasjoner over natten, men det skaper en motvekt til dem som vil slå ned på fredelige demonstrasjoner. Så vil jeg vektlegge et område som vi kommer til å prioritere fremover, og det er minoritetenes stilling, og særlig de kristnes stilling – ikke bare i Egypt, men i den arabiske verden, hvor disse minoritetene går fra en situasjon hvor de har vært utsatt, til å bli ekstra utsatt. Det gjelder kopterne i Egypt, det er en relativt stor minoritet, men også mindre kristne minoriteter i den arabiske verden.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-11-23:
Til det første: La meg bare si at det er interessante paralleller å sammenlikne Egypt med Tyrkia og Iran. Ofte holder de sammenlikningene bare et stykke på vei fordi historien er så pass forskjellig. Noen kan også vise til Indonesia, og så tar utviklingen sin egen vei. Jeg tror Egypt kommer til å bli Egypt, med spesielle karakteristikker. Når det gjelder situasjonen i Tyrkia, er det for det første mye positivt å si om det landet over tid. Det handler om landets økonomi, utvikling, utdanning, demokratiets gjennomføring av valg osv. Men det er også grunn til å være aktsom når det gjelder en del utviklingstrekk, som representanten Høglund beskriver. Det følger vi med på. Jeg tror en viktig strategi for oss er å ta det opp gjennom de forpliktelsene Tyrkia har i en organisasjon vi begge er medlem av, nemlig Europarådet. Der er det grunnleggende konvensjoner for fundamentale, europeiske menneskerettigheter som de også er ansvarlig for når det gjelder ytringsfrihet, forsamlingsfrihet osv. Vi følger det der, og vi tar det opp i de samtalene vi har med Tyrkia på politisk nivå, og også i den løpende kontakten på diplomatisk nivå.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-11-23:
Svaret på begge spørsmål er ja. Det jeg er glad for, er at vårt initiativ for å komme Libya i møte på dette området er et svar på et libysk spørsmål. En kan vel ikke godt å si at Libya hadde lovgivning på oljeutvikling og oljeformuesforvaltning under Gaddafi. Det var et system, men det var et system som var gjennomkorrupt og tilhørte en annen verden. Vi har merket interesse fra det libyske overgangsrådet og nå den kommende libyske regjering for å lære av det som er av norske erfaringer. Vi er tydelige på at de ikke lar seg kopiere, men man kan lære av dem, og vi er villig til å dele. Vi ønsker nå å gjøre tilgjengelig vår ekspertise på dette området i en oppfølging av Olje for utvikling-erfaringene vi har med mange land, og rydder ressurser for at vi kan gjøre dette med Libya. Det har allerede vært detaljerte kontakter om det, og det vil også være det i forbindelse med de deler av norsk næringsliv som har vært og som vil fortsette å være i Libya på energisiden. Så dette vil vi følge opp i ukene og månedene som kommer.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-11-23:
Igjen mener jeg at dette er en presis og urovekkende situasjonsbeskrivelse som stemmer – dessverre. Det er et alvorlig problem. Det har kommet spørsmål til meg om dette gjennom de siste årene, og jeg har også forsøkt å svare på det veldig grundig ved å si at det er en prioritet for oss å følge opp minoritetenes stilling, der de kristne står i en særstilling i den arabiske verden. Situasjonen i Egypt er samtidig kompleks. Koptere og muslimer sto side om side på Tahrir-plassen. Vi mottok en delegasjon av unge ledere fra den plassen. Det var representanter for Muslimbrødrene – unge – og det var kristne som for første gang var på tur sammen og fant ut hva de hadde felles, og man kunne få inntrykk av at her var det et potensial. Hvem det er som står bak disse gjengene som går til angrep på kristne kirker i Egypt, er også et litt uklart tema. Er det organiserte gjenger som har provokasjon som mål? Er det salafister? Summen av det er utrygghet for minoritetene, og det kan ikke aksepteres. Derfor mener jeg vi må angripe dette på to måter. Den ene er i vårt direkte forhold til Egypt, i kontaktene vi har med egyptiske ledere, å si at den standard det demokratiske Egypt vil bli målt mot, er ut fra respekten for minoritetene. Det er et paradoks at minoritetene i en del av disse landene har hatt en mer beskyttet situasjon under diktatoren enn de kan ha under demokratiet. Neste landet ut er Syria, hvor det er noen av de samme problemstillingene. Det andre området vi må være veldig tydelige på, er igjen i de multilaterale fora. Det er å ta opp spørsmålet om religionsfrihet som en fundamental menneskerettighet, i Menneskerettighetsrådet, i FN og i regionale fora. Det er å oppdatere og tydeliggjøre normene for dette. Jeg kan her varsle at vi i Utenriksdepartementet kommer til å definere dette som et eget prosjekt i tiden framover – med et særlig fokus på de kristne minoritetene i landene som representanten nevnte, men også i flere land i denne regionen, og også å arbeide med norske miljøer med kunnskap på dette området for å få et rapporteringssystem som vi kan bruke for oppfølging med oppdatert informasjon.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-11-23:
Det er derfor jeg også forsøker å møte disse på mine reiser – for å synliggjøre overfor vertskapet at vi legger vekt på det. Det er – jeg holdt på å si – en metode vi har brukt i tidligere Øst-Europa, hvor vi synliggjorde for lederne hvem det var vi mente det var viktig å være opptatt av. Jeg ser fram til å komme tilbake til Stortinget og orientere om hvordan vi vil organisere dette arbeidet, som ikke er nytt, for vi har hatt et bredt kontaktnett. Vi har hatt en del kontakter med kirkelige miljøer i Norge i den siste tiden for å få deres erfaringsgrunnlag inn. Men vi ønsker nå å systematisere det i måten vi arbeider på, og måten vi følger opp. Jeg mener at dette er et viktig område – minoritetene selv, men også prinsippet om minoritetsbeskyttelse. Da flytter jeg også fokus over til et annet område som er kvinners stilling i lovgivningen i disse landene. Når det lages nye grunnlover og ny detaljert lovgivning, ser vi en urovekkende tendens til at vekt på kvinners like rettigheter blir skjøvet til side, og også den paradoksale situasjonen at kvinner kan få forverret vern, dårligere vern enn de faktisk hadde før. Det må vi ta opp bilateralt og i de multilaterale organene.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-11-23:
Fordelen med å ta det opp i de multilaterale organene er at der har vi et rammeverk som alle land har sluttet seg til. Så de som har en avvikende praksis hjemme, har vanskeligere for å argumentere det bort i de multilaterale fora. Det er en styrke, for dermed kan vi også få drevet gjennom resolusjoner og prinsipper for religionsfrihet som en sentral menneskerettighet som landene har sluttet seg til. Svakheten ved det, selvfølgelig, er at oversettelsen av det som de vedtar i sentrale multilaterale organer tilbake i landene, kan svikte. Men vi må begynne et sted. Jeg har tro på at det at man har normer og standarder som landene har sluttet seg til, og som de kan bli holdt ansvarlig for i høringer og gjennom spesialrapportører som kan reise ut og inn, som kan – som man sier på engelsk – «name and shame», altså henge ut de som ikke følger opp det de har forpliktet seg til, er en metode å arbeide etter. Så lenge dette er forankret i et universelt menneskerettighetsoppsett som alle land har sluttet seg til, har vi et veldig godt utgangspunkt for å holde landet ansvarlig.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-11-23:
Det er et faktum at Vesten som gruppe har et blandet omdømme i disse landene, ikke bare fordi de er ansett som kristne land, men også på grunn av historien. Det har vi hatt interessante debatter om i denne sal i siste år. Det betyr at vi må nærme oss dette ikke fordi vi er Vesten, eller fordi vi er land med en kristen majoritetsbefolkning, men fordi vi forankrer det i de universelle menneskerettighetene som alle land har sluttet seg til. Det er ikke fordi vi er Vesten, eller fordi vi kommer fra land som gir bistand, at vi kommer til å svinge holdninger her. Det er fordi vi kan binde land opp i hvilke prinsipper som forventes av dem når de er en del av det internasjonale samfunn. Da må vi ha tilgang til de sentrale gruppene. Det er en av grunnene til at jeg mener vi bør snakke tydelig til Muslimbrødrene som organisasjon – det er en tung organisasjon i Egypt, bl.a. – for å si hva som forventes av dem for at de skal anses for å være en gangbar organisasjon i et forhåpentligvis gangbart demokrati, Egypt.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-11-23:
Jeg tror vi kan bruke de erfaringene. Jeg tror vi igjen skal være varsomme med å si at vi nærmest bare kan ta dem inn i et stort land som Egypt, men vi kan gjennom de kontaktene vi har, engasjere grupper i Egypt til samtaler og dialog, som kan så frø de kan jobbe videre med. Det synes jeg vi har erfart til nå gjennom den tilnærmingen at når vi snakker til dem, er det også for å målbære det vi forventer av dem, dersom de blir et gangbart demokrati. Det er en tendens til at veldig mange av konfliktene i Egypt, konflikter som ikke nødvendigvis har et religiøst utgangspunkt, blir satt i et religiøst perspektiv. Men det er en farlig utvikling. Det ser vi også i Europa i dag – apropos det at minoriteter får skylden. Europa har ikke noen gloriøs historie her, og det gjelder å være på vakt i den situasjonen Europa er i nå. Gjennom interreligiøs dialog har Norge fått et kontaktnett i disse landene som jeg tror få land har, og det er en styrke vi vil bruke når vi nå utarbeider det prosjektet jeg har omtalt tidligere i dag, for beskyttelse av minoriteter.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2011-11-23:
La meg først bare slå fast at det er ingen som prøver å spille offer her. Hvis det er noen som har spilt offer etter 22. juli, er det til de grader Arbeiderpartiet, og det bør de også gjøre, for de var et av de store ofrene. Og det er det Arbeiderpartiet nå tydeligvis har lagt en strategi på – å videreføre denne debatten gjennom å angripe Fremskrittspartiet. Vi skal stå oppreist og ta denne debatten, men jeg vil gjerne utfordre utenriksministeren, for utenriksministeren har også vært ute og betraktet noen av Fremskrittspartiets representanter som hatske og ondskapsfulle. Jeg vil be om hjelp fra utenriksministeren: Dersom ord fører til handling, noe utenriksministeren også har antydet, er det slik at ord fra Fremskrittspartiet kan føre til handling, men ikke ord fra Arbeiderpartiet – når Arbeiderpartiet snakker om islamisering, når Arbeiderpartiet kaller muslimske ledere for mørkemenn, når Arbeiderpartiet er motstander av burka? Eller: Når Arbeiderpartiet sier at Fremskrittspartiet skal bekjempes med alle midler, hvilke midler er det da man skal bruke?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2011-11-23:
President, det sa jeg også.
Erna Solberg (Høyre), 2011-11-23:
Jeg har det utgangspunktet at jeg tror alle i denne sal har et ønske om å bekjempe de ekstremistiske tankeretningene og de miljøene som ga seg et voldelig uttrykk den 22. juli. Da blir mitt spørsmål til Gahr Støre: På hvilken måte klarer vi det best? Er det ved å lage en pingpongdiskusjon i norsk politikk om ansvar for meninger, eller er det gjennom faktisk å gå til de ekstreme meningenes opprinnelse og begrunnelse og argumentere mot dem? Faren hvis vi gjør det til nok en pingpongdiskusjon i norsk politikk, er at vi ufarliggjør og tar oppmerksomheten vekk fra de virkelig tunge ekstreme holdningene – de holdningene som altså leder til at noen til slutt dreper hverandre. Da er mitt spørsmål til Gahr Støre: Hva er strategien fra regjeringen for ikke å gjøre dette til den demokratiske arenaens pingpong, men faktisk en kamp mot ekstremisme?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-11-23:
Jeg føler at noe er i ferd med å gå i stykker her. Noe av det store etter den dype tragedien var vår felles evne til å stå sammen – ikke om alle meninger, ikke om alle forklaringer, men om viljen til å se framover, til å vende hat og revansjlyst til kjærlighet og åpenhet. Det må vi ta vare på. Det betyr ikke at vi ikke skal diskutere meninger, og jeg må vel si at de av oss som av og til står for sterke meninger, også må tåle sterke karakteristikker. Jeg vil spørre utenriksministeren, som har et internasjonalt perspektiv på dette: I lys av de erfaringer andre land har gjort etter dype nasjonale tragedier som dette, og i lys av de erfaringene vi selv har gjort, hvordan mener utenriksministeren at vi best kan ta vare på den lærdommen vi har med oss fra 22. juli, slik at vi ikke havner i en skyttergravsdiskusjon med stempler på hverandre?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-11-23:
Jeg har også et spørsmål til utenriksministeren. Jeg befinner meg fortsatt i Midtøsten. Det er klare tegn på at situasjonen i Egypt spesielt, etter president Mubaraks fall, har ført til en voldsom forverring av situasjonen for minoriteter generelt og for den kristne minoriteten spesielt. I en rekke land i Midtøsten har det tradisjonelt vært en betydelig kristen minoritet. Mange av de eldste kristne kirkene befinner seg nettopp i dette området, naturlig nok, men vi er i ferd med å se en utvikling i land som Irak, Iran, det palestinske området og nå Egypt, hvor andelen av befolkningen som er kristne, går kraftig ned. De flykter fra området, eller de blir utsatt for regelrette forfølgelser og henrettelser. I Egypt er det fra ulike kilder bekreftet at det har vært en økning i islamistenes angrep på koptiske kristne landsbyer, deres eiendommer, deres religiøse sentre, deres kirker og deres prester. Egypts id-kort-system brukes diskriminerende mot dem som ikke tilhører den godkjente muslimske trosretningen. Ekstra ille er det at de militære styrkene som skulle beskytte folk, tvert om så ut til å ta del i angrepene på de kristne tidligere i høst. Det kan være tegn på at noen av de mest intolerante islamistene, de såkalte salafistene, har en farlig innflytelse. Dersom slike grupper vinner større makt i Egypt, kan landets religiøse minoriteter, ikke minst flere millioner koptiske kristne, bli utsatt for økende trakassering og angrep. Professor Unni Wikan, som er ekspert på Egypt, kaller det som skjer, en voldsom forverring, og hun frykter en omfattende utvandring av koptiske kristne fra Egypt – dette ifølge uttalelser hun ga til Aftenposten sist søndag. Fra Kristelig Folkepartis side har vi de siste årene tatt opp dette på flere måter med utenriksministeren, og jeg vil spørre: Hva foretar han seg når det gjelder dette?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-11-23:
Det utenriksministeren nå svarte, er en meget gledelig nyhet, for vi har fra vår side lenge etterlyst en systematisk og målrettet strategi. Jeg går ut fra at når det etableres et prosjekt med basis i de ressurser vi har her i Norge, og med det nettverk disse organisasjonene har ut over i verden, vil det i bunnen for det ligge en strategi som er forankret i våre forpliktelser til å kjempe for trosfrihet og andre menneskerettigheter. Jeg vil bare si at det er et initiativ som vi ønsker velkommen. Utenrikskomiteen hadde anledning til å møte religiøse ledere, både muslimske og kristne, bl.a. den koptiske paven, da vi var i Egypt tidligere i år, og det er helt klart at den kontakten som også den norske ambassaden og norsk diplomatisk personell har med ulike miljøer, både religiøse og menneskerettsmiljøer, i disse landene, er veldig betydningsfull.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2011-11-23:
Jeg har et spørsmål til utenriksminister Gahr Støre. Vi ser at situasjon i Egypt er dramatisk. Volden tiltar og har tiltatt dramatisk over helgen. Flere titalls demonstranter er drept, så mange som 30. Vi vet at ca. 1 800 demonstranter er såret, flere skal være arrestert og fengslet uten lov og dom, og de er torturert. Amnesty sier veldig klart at menneskerettighetssituasjonen er verre nå enn under Mubaraks regime. Rettighetsklimaet er dårlig, det forverres, og mange spør seg om det er mulig å avholde frie og tillitsfulle valg allerede mandag neste uke. Den umiddelbare situasjonen er eksplosiv, og veien til en enda dypere voldsspiral og represjon er kort. Den positive utviklingen vi så på vårparten, der omveltningene var positive for de fleste, ser ut til bare å ha vært første akt i et langt større bilde, og den prosessen står nå i fare. Gitt også Egypts veldig viktige stilling i regionen – hver tredje araber er egypter, landet er stort og har en stor signaleffekt overfor andre land i regionen – er det viktig at det som skjer i Egypt, skjer på en god måte framover. Samtidig ser vi at de protestene som nå finner sted på Tahrir-plassen, er av en litt annen karakter enn de som var der i våres. Observatører mener å se at middelklassen ikke er til stede, men at det er de mer politiske og religiøst konservative kreftene som nå har inntatt arenaen. En ytterligere utfordring er selvfølgelig at Egypt er et samfunn med en veldig lav snittalder på 24 år, hvor omtrent 50 pst. av menneskene lever under 2 dollar om dagen, og hvor man har analfabetisme i halvparten av befolkningen. I tillegg har de sagt at de ikke ønsker noe særlig hjelp utenfra. I denne konteksten: Hvordan vurderer utenriksministeren situasjonen i Egypt nå og hva Norge og andre land kan gjøre for å avhjelpe?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2011-11-23:
Det er også helt riktig at de som nå står på Tahrir-plassen, på mange måter føler at revolusjonen har blitt kuppet, og at de fortsatt ser Mubaraks hånd styre over landet. Vi har vært positive til at regjeringa har lagt inn ekstra penger til menneskerettigheter og demokrati i regionen. Fra Høyres side har vi plusset på ytterligere 100 mill. kr fordi vi mener at det er viktig på alle mulige måter å støtte opp om den utviklingen som må skje, både i Egypt og i andre land i regionen nå. I den sammenheng vil jeg særlig nevne tre konkrete ting som flere andre land har gått inn og støttet: Det ene er gjeldslette. Det andre er entreprenørfond for å få økonomien i gang igjen – som utenriksministeren også helt riktig nevner kanskje er det største problemet – og ikke minst støtte til de uavhengige sivilsamfunnene. Vi hadde i komiteen møter med flere, helt nystartede politiske partier da vi var i Kairo i mai. Det var en spennende opplevelse, og det er mye positivt som kan skje, men den utviklingen må dras i en riktig retning. Er det noe Norge kan støtte av tiltak?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2011-11-23:
Et av de mest forhåpningsfulle øyeblikkene da vi møtte den samme gruppen som utenriksministeren møtte, var da de fortalte om hvordan kristne vekket muslimer til bønn på Tahrir-plassen tidligere i vår, og at det var et tegn på forbrødring. Det er helt åpenbart at et samfunns evne til å håndtere og beskytte minoriteter er et veldig godt signal om hva slags stat og hva slags samfunn vi har med å gjøre. Vi hadde nylig et møte med årets Raftopris-vinner, som jobber for seksuelle minoriteters rettigheter i Uganda, en jobb som er livsfarlig på alle måter. Det man ser tendenser til, er at minoriteter, enten religiøse eller andre, gis skylda for ting som går galt i landet. Det er en tiltagende effekt som vi også kan merke særlig i Egypt, hvor kopterne, særlig, er veldig utsatt. Kirker brennes ned, koptere drepes, og samfunnet er uten evne til å beskytte dem. Spørsmålet er: Kan vi bruke noe av den kunnskapen vi har særlig på interreligiøs dialog, til å få en folkelig beskyttelse av bl.a. religiøse minoriteter?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2011-11-23:
Situasjonen i Egypt går fra vondt til verre. Jeg tror det er en ganske god analyse utenriksministeren her ga, om at dette kommer til å ta tid, samtidig som utenriksministeren understreket at vi må være tydelige i vårt budskap. Det internasjonale samfunnet har vært avventende. Det er mer enn ett år siden revoltene ble satt i gang, og Mubarak gikk av 11. februar i år. I løpet av denne perioden er altså 12 000 sivile egyptere sendt til militærdomstolen, og 13 er dømt til døden. Naturlig nok ønsker ikke det internasjonale samfunnet å komme i konflikt verken med militærstyret som ble satt inn av folket, eller sivilbefolkningen. Mitt spørsmål til utenriksministeren er: Hvordan koordinerer Norge sin støtte i både ord, penger og handling, internasjonalt, slik at denne støtten kan få styrke og slagkraft?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2011-11-23:
Etter Mubaraks fall har vi hatt et håp om at Egypt skal bli mer likt Tyrkia enn Iran og Saudi-Arabia. Men nå ser vi også en bekymringsfull utvikling i Tyrkia, et annet land – som har stor signaleffekt. 63 journalister sitter fengslet. Det ble nå nylig lansert et Internett-filter tilsvarende det som er i Kina, og EU rapporterer også om en bekymringsfull utvikling for ytringsfriheten. Er dette noe som bekymrer utenriksministeren, og er det noe som Norge forfølger i sin dialog med Tyrkia?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2011-11-23:
Representanten Høybråten tar opp en svært alvorlig situasjon. Hvordan vurderer utenriksministeren Vestens, inkludert Norges, mulighet til påvirkning og støtte til f.eks. kvinner og kristne minoriteter i Midtøsten og fremme av universelle menneskerettigheter, gitt at Vesten i all hovedsak også er synonymt med kristne nasjoner?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-11-23:
Den arabiske våren får følge av en høst, ser det ut til på mange områder. Jeg vil nevne et land som foreløpig ikke har vært inne i diskusjonen, nemlig Libya, hvor Norge kan spille en særlig rolle nettopp med vår ekspertise på naturressurser, som gjør at vi kanskje på en særskilt måte også kan bidra til å innvirke positivt på landets utvikling når det gjelder menneskerettigheter. Mitt konkrete spørsmål er: Har man fått henvendelser fra libyske myndigheter, eventuelt tatt initiativ fra norsk side, slik at Norge med den ekspertisen vi har på et spesielt område, også kan virke positivt på andre områder i utviklingen av et nytt libysk samfunn?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-11-23:
Jeg vil også si at jeg er veldig glad for det svaret utenriksministeren ga. Det er et paradoks: Vi har hatt to–tre store fakkeltog i denne byen de siste par ukene. Noe har fått større oppmerksomhet enn annet. Jeg merker meg at fakkeltog for pelsdyrs rettigheter ble behørig tatt med i ulike nyhetssendinger, mens fakkeltoget for de kristne som blir forfulgt for sin tros skyld, var noe som ble forbigått i stillhet i den norske offentlighet. Så derfor takk til utenriksministeren for det positive svaret han har gitt. Det er faktisk slik at i Midtøsten, som jo hadde 20 pst. kristne for 100 år siden, er man nå er nede på 5 pst. kristne i stor grad på grunn av forfølgelse. Når utenriksministeren snakker om de multilaterale fora, er mitt spørsmål knyttet til det prosjektet han nevnte: Hvordan føler utenriksministeren at det Norge tar opp, blir møtt av de landenes myndighet som det gjelder?
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-11-23:
Ikke overraskende har Venstre et spørsmål til forskningsministeren. I denne sal, under de siste regjeringene, er det gjort en del djerve, flotte, langsiktige og modige vedtak som har sørget for at forskningen har blitt prioritert over tid og fått langsiktighet – fra Jon Lilletuns forskningsfond, fra kravene om rekrutteringsstillinger i forskninga og det prosentvis å tidfeste mål for hvor mye forskning vi skal ha i Norge, til Kristin Clemets gjennomføring av gaveforsterkningsordninga og det vi gjør med SkatteFUNN, som hun gjør om til en ny rettighetslov. Mye av dette har fungert godt, ja faktisk så godt at de burde ha blitt utvidet, og mange av målene er nådd. Noen av oss ønsker virkelig å ha en egen forskningsminister som en ny del av dette, ha en egen minister som bare skal ha som oppgave å tenke ut nye ordninger for å sikre forskninga og tenke ut nye muligheter for å sikre at vi skal satse på forskning framover. Det forskningsministeren har gjort, er å legge ned Jon Lilletuns forskningsfond, slutte å legge inn nye stipendiatstillinger, legge ned Kristin Clemets gaveforsterkningsordning og ikke utvide SkatteFUNN-systemene, som vi ser har fungert så godt. Det jeg egentlig vil si når vi har fått en egen statsråd på feltet, er at det var ikke Venstres mål at vi skulle legge ned alt dette som sikret langsiktighet i forskninga. Vi hadde faktisk trodd at en forskningsminister skulle satse på forskning, ikke legge ned forskninga.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-11-23:
Man har et underlig syn på berging, hvis man først dytter folk utfor stupet, så tar imot dem to hakk lenger ned i fjellskrenten, og at man da har berget dem fra fallet. Det er faktisk denne regjeringa som har dyttet Forskningsfondet utfor stupet. Det er intet parti som har bevilget mindre til Forskningsfondet ved noen budsjettanledning. Det at man ikke bevilger midler til Forskningsfondet over tid, gjør selvfølgelig at Forskningsfondet får for lite penger, som gjør at man får problemer i forhold til renter. Det er ikke renter som har ødelagt Forskningsfondet, det er faktisk regjeringas prioriteringer. Denne uka la NIFU fram tall som viser at Norge nå er det eneste landet i Norden som ikke når målet på 3 pst. Ja, vi har faktisk gitt opp å tidfeste når vi skal dit en gang. Finland er på 3,9 pst., Sverige på 3,4 pst., Danmark og Island på 3,1 pst. og Norge på 1,7 pst. – 1,7 pst.! Likevel legger regjeringa ned alle de virkemidlene som gjør at vi kunne nådd det målet ved å ha fått næringslivet med på laget.