Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-12-13:
Utenriks- og forsvarskomiteens budsjettinnstilling dreier seg ikke bare om bevilgningsvedtak. I begrunnelsene for bevilgningene bekreftes oppslutningen om sentrale pilarer i norsk utenrikspolitikk. Den som vil lete etter hva som er praktisk politikk og ikke bare politiske talemåter, gjør alltid klokt i å sjekke hvor pengene går. I denne innstillingen bekrefter Stortinget sin støtte til at Norge skal ha sin sikkerhetspolitiske forankring i det transatlantiske samarbeid og i NATO. Her finansieres – med støtte fra alle partier – både Norges deltakelse i NATO, investeringer og drift av vårt nasjonale forsvar og de internasjonale militæroperasjonene som Norge deltar i – f.eks. i Afghanistan. Jeg mener det er et stort framskritt at det nå er hundre prosent enighet om dette i det norske Stortinget. I europapolitikken bekreftes at samarbeidet med EU skal baseres på EØS-avtalen. Også høstens meningsmålinger bekrefter at kravet om EU-medlemskap står svakere enn noen gang. Tidligere var det vel slik at blant Kristelig Folkepartis velgere var det 80 pst. som var mot EU-medlemskap. Nå er jammen den norske befolkningen kommet etter, nå er de samme tallene dekkende for hele den norske befolkningen. Man kan vel si det slik at fornuften siger inn. Viktige pilarer i vår nærområdepolitikk er nordområdetiltak og prosjektsamarbeid med Russland. Sammen med vår store nabo i øst har vi ansvar for å forvalte store verdier i Barentshavet, både petroleumsforekomstene og våre fornybare, men sårbare fiskeressurser. Nordområdekapitlet rommer også tiltak for å utvikle demokrati og menneskerettigheter. Presidentvalget i Russland ble en avslørende test på hvor demokratiseringsarbeidet står. Meldinger fra valgobservatører og opposisjonen om alvorlig valgfusk og massearrestasjoner etter demonstrasjoner er nedslående nyheter. Det blir for meg vel diplomatisk når utenriksministeren uttaler til NTB at demokratiet i Russland fortsatt er utsatt. Og det blir aldeles for intetsigende når utenriksministeren som kommentar til uregelmessighetene i valget sier: «Det reiser spørsmålet om valget lever opp til vanlige europeiske krav for å være fritt og rettferdig.» Etter vår oppfatning reiser uregelmessighetene ikke bare spørsmål. Valgrapportene viser dessverre brudd på det vi kan kalle vanlige europeiske krav til rettferdige valg. Jeg forventer at utenriksministeren uten omsvøp formidler dette til russiske myndigheter, hvis han ikke allerede har gjort det. Vi må ikke la hensynet til den nyoppussende realpolitikken og interessepolitikken føre til at Norge unnlater å tale klart om dette. Vi har under den sittende regjeringen gjennom år etter år erfart at det er lite rom for Stortinget til å foreta endringer i noe som helst som kommer hit til Stortinget, og i særdeleshet i statsbudsjettet. Under utenrikskomiteens behandling av bistandsbudsjettene har vi fra Kristelig Folkepartis side likevel lagt vekt på å være resultatorientert, og i høst har vi oppnådd – ved å forhandle med regjeringspartiene – å få flyttet 100 mill. kr på 2012-budsjettet. Takket være god tone og konstruktive samtaler har vi kunnet øke satsingen på flere viktige utviklingsformål som ikke har vært tilstrekkelig prioritert fra regjeringens side. Derfor vedtar Stortinget i dag å øke Norges innsats for utdanning i u-land. Vi styrker tiltakene for et mer bærekraftig og klimarobust landbruk og større matsikkerhet i fattige land. Vi plusser på bevilgningene både til det sivile samfunn og til UN Women. Fra Kristelig Folkepartis side vil jeg gi regjeringspartiene honnør for vilje til å stå sammen med oss om disse endringene. De er langt fra så kraftige satsninger som Kristelig Folkeparti foreslår i sitt alternative budsjett, men det er avgjort skritt i riktig retning. Under komiteens behandling av forsvarsbudsjettet lyktes vi i å få til bred enighet om å skjerme støtten til Det frivillige Skyttervesen også for neste år. Det kuttet som regjeringen hadde foreslått, blir nå omgjort av en samlet komité – også det er positivt. Selv om stortingsdebatter gjerne har en tendens til å vektlegge det som skiller, skal vi ikke undervurdere det vi står sammen om. Likevel er det ennå mye som gjenstår i forhold til den mer offensive og ambisiøse linje som Kristelig Folkeparti foreslår i kampen for internasjonal utvikling og fattigdomsbekjempelse. Kristelig Folkeparti er ikke enig i regjeringens forslag om å redusere bistandens andel av Norges bruttonasjonalinntekt. I vårt alternative statsbudsjett foreslår vi derfor å øke bistandsrammen med 560 mill. kr ut over regjeringens forslag. Det er faktisk det minimum som trengs for å opprettholde bistandens andel på 1,02 pst. av BNI fra i år til neste år. Det har vært snakk om hva som er etisk i bistandspolitikken. Jeg vil vel si at når Norge ligger på toppen – verdenstoppen – når det gjelder velstand, er det ikke spesielt imponerende ut fra en etisk begrunnelse å kutte vår bistand til de aller fattigste med 6–7 mrd. kr, slik ett av partiene her i salen gjør i dag. I tillegg da å bruke etikk som begrunnelse for sin politikk, blir for meg ganske skurrende. Vi foreslo å opprette et investeringsfond på 10 mrd. kr for å fremme næringsutvikling, spesielt i Afrika sør for Sahara, som er verdens fattigste kontinent. Rett skal være rett – der fikk vi støtte fra Fremskrittspartiet. Vi fikk støtte fra Høyre, dessverre ikke fra regjeringspartiene. Det er vi undrende til. Vi tror de egentlig er enige med oss, men at det er motkrefter i regjeringskvartalet som ikke lar dem få lov. Det er nå en hypotese, ikke noe mer enn det – men den bygger på en viss erfaring. Etter Kristelig Folkepartis syn må en helhetlig og bedre samstemt utviklingspolitikk bety at vi fra norsk side gjør mer for utvikling av privat sektor i utviklingsland, utenom bistandsbudsjettet. Derfor er investeringer og handel helt sentrale virkemidler i utviklingspolitikken. Hadde Norge holdt bistandsprosenten på samme nivå som i år, ville vi gitt det sivile samfunn 150 mill. kr ekstra. Vi ville økt regionbevilgningen til Afrika med 100 mill. kr, og i tillegg brukt 100 mill. kr spesielt på å sikre Afrikas nyeste stat, Sør-Sudan, et bedre startgrunnlag. Dessuten ville Kristelig Folkeparti styrket helsesystemer i utviklingsland med 100 mill. kr og økt støtten til klimarobust landbruk kraftig. Jeg må bare konstatere at Kristelig Folkepartis forslag ble nedstemt av stortingsflertallet under behandlingen av finansinnstillingen. Det skjedde, selv om det i regjeringens politiske plattform, Soria Moria II står: «(…) at bevilgningene til utviklingssamarbeid skal holdes over 1 prosent av BNI». I praksis er det bare Kristelig Folkeparti som har foreslått dette under behandlingen av statsbudsjettet i år. Vi hadde ventet mer av regjeringspartiene – og av Høyre. Når det gjelder Fremskrittspartiet, skal jeg nøye meg med å bringe til torgs en nøktern matematisk konstatering, for tydeligere enn noen gang ser vi nå følgende forhold: Størrelsen på den bistanden Fremskrittspartiet vil gi, er omvendt proporsjonal med lengden av partiets budsjettmerknader om bistand. (…) Det aller viktigste for Kristelig Folkeparti er at Norges politikk overfor utviklingsland samlet sett bidrar mer effektivt til å bekjempe fattigdom og å få til utvikling under de klimabetingelser som landene i sør faktisk må leve under. Da er mange virkemidler viktige: investeringer i privat sektor, lettere samhandel, fredelig konfliktløsning, klimatilpasning, fremme av demokrati og menneskerettigheter, kamp mot korrupsjon og utvikling av styresett. Bistandsbevilgningene er bare en del av denne virkemiddelpakken, men det er en viktig del, fordi bistandsmidlene faktisk gir handlekraft til å framskynde arbeidet på alle disse områdene. Vi trenger økte ressurser for å støtte den arabiske våren! Våre arabiske brødre og søstre må støttes i sin kamp for den frihet og de menneskerettigheter de så altfor lenge har blitt fratatt. Det er bra at det nå bevilges mer til dette. Men budsjettvedtakene gir også grunn til ettertanke. Hadde vi opprettholdt en høyere bistandsramme, kunne vi dekket denne økte innsatsen for menneskerettighetene uten å redusere innsatsen for utvikling og fattigdomsbekjempelse i de aller fattigste landene. Som saksordfører for komiteens innstillinger om Prop. 39 S for 2011–2012 og Prop. 40 S for 2011–2012 har jeg til slutt en enkel oppgave. Jeg kan på vegne av en enstemmig komité anbefale at Stortinget gir sitt samtykke til at Norge deltar i de forestående kapitalpåfyllingene i to internasjonale utviklingsfond. Over de nærmeste årene vil Norge bidra med godt over 2,3 mrd. kr til Det internasjonale utviklingsfondet, IDA, som administreres av Verdensbanken. Norge vil bidra med 1,5 mrd. kr til Det afrikanske utviklingsfondet. De mer detaljerte vedtak går fram av komiteens tilrådinger i innstillingene. La meg så avslutningsvis si at Kristelig Folkeparti under voteringene senere i dag vil støtte det forslag som er framsatt av Høyre og Fremskrittspartiet i Innst. 7 S, forslag nr. 2, som går på å gjenopprette nødvendige kapasiteter i de store byene, mobiliserbare kapasiteter, til erstatning for HV-016, som ble nedlagt i fjor. Det er altså forslag nr. 2, fra Høyre og Fremskrittspartiet.