Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2012-06-05:
Meld. St. 13 for 2011–2012, Utdanning for velferd, har til forskjell fra de fleste andre meldinger en undertittel som lyder: Samspill i praksis. Det er en vel så treffende overskrift som hovedoverskriften. Som det er sagt så mange ganger før: Alt henger sammen med alt. Jo mer ambisiøse vi er på vegne av samfunnet og fellesskapet, dess mer sammensatt og komplisert vil samfunnet bli. Konsekvensen av det er at vi alle må strekke oss lenger og jobbe annerledes enn før. Skal vi klare det, må det – når vi skal levere velferdsytelser – skje i et samspill og en samhandling mellom ulike yrkesgrupper, mellom ulike etater og mellom ulike institusjoner. Vi har hatt store reformer av velferdstjenestene de siste årene, særlig Nav-reformen, som flere talere før meg har trukket fram. Den var omfattende og krevende, men riktig – og særlig sett i et lengre perspektiv. Samhandlingsreformen er en annen type reform og en nøkkel for å få tilbudet til de syke og pleietrengende til å bli bedre. Endringene i tjenestene som disse to reformene representerer, krever nye måter å jobbe på. Det krever en annen blanding av dybdekompetanse og tverrfaglighet enn det studentene i dag blir utdannet til, og det krever at ulike yrkesgrupper samarbeider på nye måter. Dette setter utdanningssystemene på prøve. For er det slik at de som i dag utdannes innen helse- og sosialfag, blir kompetente nok til de oppgaver som venter og de kravene vi har? Svaret er nei. Utdanningene må endres. Denne meldingen staker ut kursen i så måte. Fortsatt skal de ulike yrkesgruppene ha solid kjernekompetanse innen sitt fag, men i tillegg må de ha kunnskap om helheten. Systemforståelsen må gå hånd i hånd med fagforståelsen. De må i større grad også beherske ferdigheter som samarbeid på tvers av fag, høy etisk bevissthet og vurderingsevne, evne til å kommunisere med brukere, pasienter og pårørende. Flere enn før av dem de møter, vil ha annen kulturell bakgrunn, og brukermedvirkning vil få en mer sentral plass. Dette er den virkeligheten arbeidstakerne møter. Dette er kompetansen vi forventer er på plass. Derfor må utdanningene fylles med et innhold som svarer på dette. En annen viktig egenskap som vil kreves av alle yrkesgrupper, også velferdsstatens yrkesgrupper, er endringskompetanse. Selvfølgelig må kandidatene kunne gå inn i det yrket de har valgt seg, slik det er i dag, men de må også kunne ta til seg ny kunnskap, utvikle seg faglig videre, reflektere over egen yrkespraksis og ta relevant og ny forskning i bruk. Kunnskap må gjøres levende. Død kunnskap som ikke brukes, har liten verdi. Kombinasjonen forskningsbasert kunnskap og praksis er i så måte helt avgjørende for å beherske disse yrkene. Her må nye modeller utvikles, ny undervisning igangsettes, og praksistida må brukes og tas på alvor både hos utdanningsinstitusjonene og hos vertskapet, dvs. arbeidsgiverne. Det er vesentlig for å lykkes med tjenestene at yrkesgruppene lærer sammen. Dessuten må kvaliteten heves. Vi må tørre å erkjenne at det fortsatt er en del å gå på når det gjelder kvalitet i mange av våre utdanninger. Kvaliteten er variabel, og samspillet utdanning, forskning og arbeidsliv kunne vært tettere, og bør bli bedre. Her ligger også en nøkkel til å få ned frafallet blant studenter, og bl.a. representanten Thorsen nevnte i sitt innlegg at det er for høyt frafall. Å utvikle kvalitet i studiene er å ta studentene på alvor og trolig det viktigste botemidlet mot at ungdom og studenter faller fra. Jeg synes det er positivt å se de initiativ som tas lokalt for å løse en del av disse problemene. Universitetene i Nordland, Agder og Stavanger har allerede vært nevnt i debatten. De jobber nå systematisk med å videreutvikle disse velferdsutdanningene, med vekt på forskning. Jeg håper flere utdanningsmiljøer lar seg inspirere til å forbedre kvaliteten både på forskning og på utdanning. Vi er helt avhengig av at denne meldingen følges opp lokalt. Vi er avhengig av lokale initiativ som drar nytte av det gode meldingsarbeidet som er gjort her, og den innstillingen som vi i dag kommer til å vedta. Arbeiderpartiet har i så måte store forhåpninger til hva denne meldingen fører til. Jeg tror og håper den vil være inspirerende og mobiliserende. På vegne av befolkningen har Stortinget store forventninger og høye krav til en velferdsstat som er under forandring og til en viss grad under press. Skal vi makte å levere gode tjenester til høy kvalitet, må vi ha kompetent arbeidskraft i disse yrkene. Denne meldingen staker ut kursen i så måte.