trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per-Kristian Foss (Høyre), 2006-03-02:
Det er ganske sterk kritikk Riksrevisjonen retter mot helseforetakene i denne rapporten. Det gjelder tre områder: For det første gjelder det at trygdeetaten ikke har tilstrekkelig oppgjørskontroll med refusjonskravene fra private laboratorier og røntgeninstitutter. For det andre gjelder det at helseforetakene ikke har tilstrekkelig oversikt over egne kostnader ved røntgeninstitutter og laboratorier, slik at man kan foreta en vurdering av økonomien ved å kjøpe tjenester fremfor å utføre dem i egen regi. Og for det tredje sier Riksrevisjonen at undersøkelsene viser at de regionale helseforetakene har inngått avtaler uten at regelverket for offentlige anskaffelser er fulgt. Jeg skal komme tilbake til det siste. Komiteen har merket seg at departementet sier at det nå er et arbeid på gang med sikte på å skaffe seg bedre oversikt over helseforetakene gjennom det såkalte ISF-systemet, basert på «kostnad per pasient», slik at helseforetakene bedre kan vurdere hensiktsmessigheten i å kjøpe tjenester. Komiteen legger til grunn at det vil føre til bedre økonomistyring og også bedre kontroll med refusjonene i trygdeetaten. Avslutningsvis pekes det på et problem som jeg tror er mer generelt, at helseforetakene ikke følger god forvaltningspraksis. Det er god forvaltningspraksis å følge regelverket for offentlige anskaffelser. Det er likeledes god forvaltningspraksis å utlyse stillinger og ikke foreta venneansettelser. Det siste knytter jeg til en konkret sak som har versert i pressen i den senere tid, knyttet til Helse Førde. Jeg registrerer at styret i ettertid har uttalt at de er fornøyd og ikke har noen kritikk å komme med. Jeg så at statsråden for noen dager siden bad om en rapport om det som har skjedd i Helse Førde, både hva gjelder anskaffelser, og hva gjelder utlysning av stillinger eller manglende utlysning av stillinger. Jeg vil gjerne spørre statsråden om også hun er fornøyd med styrets «fornøydhet» med sin administrasjon.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2006-03-02:
Innledningsvis vil jeg si: Til alt overmål er jeg enig i det som saksordfører her kom med. Det er viktige påpekinger som ble gjort. Men det er en del andre ting som bekymrer veldig sterkt. Jeg vil rett og slett bruke selve pressemeldingen fra Riksrevisjonen, datert 21. oktober 2005, hvor de skriver følgende med uthevet skrift: «Riksrevisjonen stiller spørsmål ved om de samlede ressursene til laboratorie- og røntgentjenester utnyttes effektivt. De regionale helseforetakene har for lite kunnskap om laboratorie- og røntgenvirksomhet i egne foretak til å kunne vurdere om det er bedre økonomi å kjøpe tjenester fra private.» Dersom man skal vurdere hvorvidt det er lønnsomt å bruke andre produksjonsenheter enn egne, er det i hvert fall veldig greit å vite hva kostnadene knyttet til egen virksomhet er. Fra Riksrevisjonens side ser vi altså at det påpekes at man har for liten oversikt i egne helseforetak om kostnadene knyttet til dette, og da får man også store problemer med å vurdere andre tilbydere. Jeg tror det er viktig at vi også har for øye at mye av den bedringen som er gjort når det gjelder tilgjengeligheten til laboratorie- og røntgentjenester rundt i Norge, nettopp er skjedd ved bruk av private tilbydere som har kommet som et godt og viktig supplement til det offentliges egne tjenester. Private tilbydere er også viktig for å kunne ha et korrektiv til egne tjenester. Men da må det kunne forventes at denne rapporten brukes i framtiden til nettopp å få gjort det grunnleggende arbeidet internt i helseforetakene knyttet til kostnadene og tidsbruken i egen virksomhet. Jeg håper at statsråden kan tilkjennegi i sitt innlegg etterpå at man vil bruke denne undersøkelsen til å ta kostnadene i egen virksomhet på alvor, slik at man vet hva man har å forholde seg til når man skal lyse ut på anbud.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-03-02:
La meg også gi uttrykk for at den forvaltningsrevisjonen som her er foretatt, er absolutt nødvendig, og vi hilser den velkommen. En betraktning innledningsvis i forhold til IT-strukturen må jo være at vi står overfor to sett av utfordringer. For det første står vi overfor en teknologiutvikling som for mange blir mer og mer komplisert, og det vil kunne ramme oss i mye større grad enn andre typer angrep mot samfunnets virksomheter. Vi er blitt mer sårbare, og vi har kanskje en følelse av – og en reell situasjon – at teknologien er rimelig utilgjengelig. Det gjør sitt til at den forvaltningsrevisjonen og de påpekinger som komiteen nå gjør seg, er særdeles viktig og skal tas på høyeste alvor. Det er det ene. Den andre utfordringen, som for så vidt henger sammen med det første, er spørsmålet om ansvaret. Det ikke å få kartlagt hvor ansvaret ligger, at man har en uklar ansvarssituasjon, er vel en av de største utfordringene vi har i forhold til samfunnets sikkerhet og sårbarhetssituasjonen. Det at ansvaret pulveriseres på mange områder hvor vi slåss for å øke samfunnets sikkerhet, som Riksrevisjonen i realiteten peker på, og som komitelederen etter mitt skjønn gir en god beskrivelse av, er en av våre største utfordringer. Ansvaret må ikke pulveriseres. Jeg merker meg at Riksrevisjonens undersøkelser viser at myndighetenes arbeid med IT-sikkerhet preges av mange aktører og uklare ansvarsforhold. En avklaring av departementenes koordinerings- og sektoransvar er nå, som også fornyingsministeren var inne på, under utredning i en interdepartemental arbeidsgruppe, og der deltar også Justisdepartementet aktivt. Og alle har stor interesse av at dette ansvaret avklares, ikke bare for dem som skal ha ansvar, men selvfølgelig også for dem som ikke har samme type ansvar eller samme helhetsansvar som andre aktører måtte ha. Vi har med andre ord stor interesse av å få avklart dette ansvarsforholdet for å gjøre sikkerhetsarbeidet optimalt. Jeg vil også framheve at IT-sikkerhet spesielt, og sikring av kritisk infrastruktur generelt, først og fremst er et sektoransvar som følger ansvarsprinsippet. Dette betyr at ansvar for sikring av kritisk infrastruktur ligger hos eieren og/eller operatøren av infrastrukturen. Dette ansvaret er således ikke skilt ut som noe eget fagområde løsrevet fra det øvrige ansvaret innenfor en sektor. Derfor er det viktig, særlig for oss i Justisdepartementet, nettopp å gå aktivt inn i dette arbeidet for å få avklart spørsmålet om ansvar, slik at ikke uklarhet lammer oss unødig. Komiteens bestilling og forutsetning om å komme tilbake til Stortinget raskt, og i løpet av 2006, er, som fornyingsministeren nå var inne på, et arbeid som vil bli gitt høy prioritet. Det vil selvfølgelig også bli etterkommet overfor Stortinget. I forhold til det ansvaret som Justisdepartementet har, vil jeg bidra til at dette viktige arbeidet gis høy prioritet.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-04-26:
Det er en glede å legge frem forslag fra stortingsrepresentantene Bård Hoksrud, Per Ove Width, Kåre Fostervold, Per Sandberg, Arne Sortevik og meg selv om fullstandard firefelts E18 fra Larvik til Telemarks grense.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-04-26:
Jeg har gleden av å legge frem følgende spørsmål til statsråden: «I en undersøkelse gjennomført av NRK har tre av fire rektorer svart at de ikke har fått mer penger til driften av skolen, til tross for at Regjeringen hevdet at de har satset på skole gjennom sin økning av bevilgningene til kommunene på 5,7 mrd. kr i år. Fremskrittspartiet fremmet forslag om like store bevilgninger til kommunene i 2006, men øremerket midler til de viktigste velferdsoppgavene, herunder skole. Ser statsråden at Regjeringens påståtte satsning er feilslått, og vil statsråden vurdere øremerking til skole i 2007?»
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-04-26:
Jeg takker for svaret, men jeg er bekymret over at statsråden ikke ser grunn til å se nærmere på dette. Statistisk sentralbyrå la før påske frem en analyse som viser at de økte overføringene til kommunesektoren først og fremst går til kulturformål, infrastruktur og kommunal administrasjon. Når vi i tillegg får rapporter fra tre av fire rektorer som sier at de ikke merker den lovede satsingen på skole som Regjeringen i valgkampen har vært helt tydelig på, er det ikke da på tide at Regjeringen vurderer om ikke andre økonomiske virkemidler må til for at lovnadene skal oppfylles? Eller vil statsråden fortsatt innta en passiv holdning til at de løftene regjeringspartiene gav i valgkampen, skal oppfylles av kommunestyrene – til tross for at det viser seg at det ikke skjer?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-04-26:
Det er riktig at Regjeringen er uenig med Fremskrittspartiet. Fremskrittspartiet styrket skolen med 800 mill. kr i sitt alternative budsjett i forhold til de frie midlene som Regjeringen har lagt opp til. Det er riktig at vi bare er fire måneder ute i et nytt år. Men budsjettene for kommunesektoren ble vedtatt i desember, hvilket må indikere at vi har en rimelig god oversikt over konsekvensene av den skolesatsingen Regjeringen har hevdet skulle komme. Er statsråden enig i at dersom det viser seg å være riktig at skolesatsingen uteblir, vil man ved behandlingen av budsjettet til høsten vurdere andre virkemidler, eller vil man slutte å si at Regjeringen satser på skolen, og si at det er opp til kommunene å velge om man skal satse på skolen?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2006-04-26:
Palmesøndag gikk utenriksministeren ut med en erklæring om Norges linje i støtten til de palestinske områdene og til den nye Hamas-regjeringen. Gahr Støres erklæring var helt i tråd med det Regjeringen tidligere hadde informert Stortinget om, og den var helt i tråd med de grunnleggende krav som det internasjonale samfunn, FN, EU, USA, Russland og viktige arabiske land, har stilt: Hamas-regjeringen må ta avstand fra vold, de må anerkjenne Israels rett til å eksistere, og de må godta inngåtte avtaler. Bistand er viktig for å sikre utvikling i de palestinske områdene, og Norge må fortsatt gjennom andre kanaler sørge for at hjelpen kommer til dem som trenger den. Men vi kan ikke kanalisere bistand gjennom en regjering som ikke tar klart avstand fra vold og terror, og som har utslettelse av staten Israel som mål. Men så er vi vitne til noe selsomt. Det blir strid i SV om utenriksministerens uttalelse, og en annen statsråd i hans departement kommer med en presisering på departementets egne nettsider i ti fotnoter til utenriksministerens erklæring for å forklare hva Gahr Støre egentlig mente. Statsministerens forsøk på å rydde opp fører bare til økt forvirring. Det settes i gang en underskriftskampanje mot utenriksministeren, der en rekke sentrale tillitsvalgte i regjeringspartiene skriver under. Statsministeren rykker ut på nytt, uten at det hjelper. Utenriksministeren innkalles på teppet, over NRK, av en av Arbeiderpartiets stortingsrepresentanter. Det hele kulminerer med at de to statsrådene går ut med en felles pressemelding om hva de egentlig har ment og mener. Det er visst ikke slutt ennå, skal vi tro dagens nyhetssendinger. Det er gruppemøter i dag. Den regjeringsvennlige Dagsavisen oppsummerte det slik i går: «De siste ukene har det hersket kaos og politisk strid mellom regjeringspartiene rundt Norges støtte til palestinerne.» Dette tror jeg dessverre er en treffende beskrivelse, men det er ille. Verre er det at det skjer på utenrikspolitikkens område, der det er viktig at vi framstår med en klar linje. Det verste er at det ikke er første gang SV setter Regjeringen i forlegenhet på dette området. Vi husker Afghanistan. Vi husker boikott av Israel, og nå har det skjedd igjen. Mitt spørsmål til statsministeren er: Hvordan vil statsministeren utøve sitt lederskap framover for å innfri valgløftet om at det skulle bli slutt på spill, spetakkel, omkamper og alt det tøvet, som han sa i en NRK-debatt den 16. august i fjor? Hvordan vil han innfri dette på utenrikspolitikkens område?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2006-04-26:
Dette er greie avklaringer fra statsministerens side når det gjelder sakens innhold. Men jeg må si det er en inntil frekkhet grensende frimodighet statsministeren nå viser ved å påstå at det er opposisjonen som har satt i gang dette spillet rundt denne saken. Var det opposisjonen som la ut ti fotnoter til utenriksministerens erklæring på Utenriksdepartementets hjemmesider? Nei, det var statsråd Solheim i statsministerens egen regjering. Var det opposisjonen som satte i gang en underskriftskampanje som har fått tilslutning fra ledende representanter fra samtlige regjeringspartier? Nei, det var regjeringskoalisjonens egne folk. Var det opposisjonen som fant det nødvendig å kalle inn til Stortinget? Nei, det var det ikke, for Regjeringen hadde vært i Stortinget og redegjort for synspunktene sine og fått tilslutning i Stortinget. Så dette har med respekt å melde den rød-grønne alliansen klart å stelle i stand selv. Det som er alvorlig, er at statsministeren ikke erkjenner det. Og det er enda mer alvorlig at det ikke er første gang det skjer. Jeg gjentar spørsmålet: Hva vil statsministeren gjøre for at det blir forutsigbarhet og klarhet på utenrikspolitikkens område, og at det utøves lederskap?
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-04-26:
Jeg takker for spørsmålet. Jeg forstår at representanten Dagfinn Høybråten prøver å lage et politisk spill ut av noe som faktisk er veldig klart og tydelig. Det er nedfelt i ti punkter, og det er en balansert tilnærming til hele Midtøsten-konflikten, noe vi mener er helt nødvendig. Det handler for det første om at vi fortsatt skal arbeide for en fredelig løsning i Midtøsten. Vi er tilhengere av en tostatsløsning, dvs. at vi skal ha en levedyktig palestinsk stat, og vi skal ha en israelsk stat innenfor internasjonalt anerkjente grenser. Så skal vi fortsette med å støtte det palestinske folket. Vi skal gjøre det på minst samme nivå som vi har gjort i tidligere år. Vi skal gjøre det gjennom FN og gjennom frivillige organisasjoner. Jeg har invitert palestinernes president, president Abbas, til Norge og møter ham senere i dag, nettopp for å diskutere andre måter for kanalisering av bistand, bl.a. til helsevesenet, gjennom myndigheter og organer som er under presidentens kontroll. Når det gjelder den direkte budsjettstøtten, som utgjør en mindre del, i underkant av 20 pst. av den samlede norske bistanden til det palestinske folk, har vi sagt at vi vil avvente nye utbetalinger. Det var en utbetaling i mars på 10 mill. dollar, nesten 70 mill. kr. Vi vil avvente spørsmålet om nye utbetalinger til vi ser hva slags politikk den nye Hamas-regjeringen faktisk gjennomfører. Vi støtter kravene som hele det internasjonale samfunnet har formulert, om at Hamas må avstå fra vold, anerkjenne staten Israel og respektere internasjonale avtaler, akkurat som vi stiller krav til Israel om å respektere FN-resolusjoner og trekke seg tilbake fra okkupert land.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-04-26:
Å fortsette å lede en regjering som har klare standpunkter, f.eks. i Midtøsten-konflikten. De punktene som utviklingsministeren har lagt fram, er jo ikke noe som står i strid med det utenriksministeren har lagt fram. Det er felles punkter. De utfyller hverandre, og det er akkurat det samme politiske budskapet. Så det at ulike statsråder formulerer Regjeringens politikk, så lenge det er den samme politikken som formuleres, kan jeg overhodet ikke se er noe problem. Når det gjelder å møte i Stortinget, er det helt riktig at Regjeringen har redegjort for disse tingene i Stortinget. Det er selvsagt i tråd med hva vi har redegjort for i Stortinget, det Regjeringen sier, det jeg sier, og det utenriksministeren sier. Men vi er selvsagt når som helst beredt til å utdype, begrunne og argumentere for de standpunktene. Derfor er det ikke snakk om å komme inn på teppet, men det er snakk om en helt ordinær politisk behandling at vi redegjør løpende for våre standpunkter og synspunkter, og det mener jeg er en del av en politisk prosess. Det er altså ikke noe problem at man har en gjennomgang av f.eks. Midtøsten-politikken.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-04-26:
Svaret på det spørsmålet er nei. Det er heldigvis bred enighet, og det er også klart forankret. Det er forankret i Stortinget ved flere anledninger hva denne regjeringen mener om Midtøsten-politikken, og vi har fått bred tilslutning i Stortinget for det, senest i forbindelse med den utenrikspolitiske redegjørelsen og i andre konsultasjoner med Stortinget. Der har representanten Høglund helt rett, det er enighet om og tilslutning til den politikken Regjeringen har framført i Stortinget. Punkt 2: Den politikken er beskrevet og argumentert for og presentert i ti punkter, en felles pressemelding fra utviklingsminister og utenriksminister, og det er i tråd med det vi har redegjort for i Stortinget. Punkt 3: Det er heldigvis slik at vi i Norge har debatt om utenrikspolitikk. Jeg mener at det faktisk er en styrke ved norsk utenrikspolitikk at den også er gjenstand for diskusjon. Jeg tror vi simpelthen bare må se det som noe positivt at det er diskusjon, ulike vurderinger, ulike synspunkter både i den allmenne offentlighet og i ulike partier, inklusiv regjeringspartiene. Men så lenge Regjeringen har en klar holdning og klare standpunkter som er forankret i Stortinget, er det ikke noen tvil om hva som er Regjeringens og Norges syn, og det skal vi framføre bl.a. i møte med president Abbas i dag.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-04-26:
Jeg er stolt av å lede en regjering som fører en aktiv politikk for fred i Midtøsten, og som har en klar politikk på at vi skal anerkjenne staten Israel, men at vi samtidig stiller krav til staten Israel om å trekke seg tilbake fra okkuperte områder, stanse ulovlige bosettinger og respektere de sentrale FN-resolusjonene. Jeg er stolt av å lede en regjering som er opptatt av å støtte det palestinske folk, men samtidig stiller krav til Hamas-myndighetene om å avstå fra vold, anerkjenne staten Israel og respektere internasjonale avtaler. Så er det altså ikke noe nytt at det er medlemmer av regjeringspartiene som har et annet syn, men det endrer ikke Regjeringens syn. Regjeringens syn er klart. Og jeg er uenig med dem i regjeringspartiene som er uenig med Regjeringen – og det er Regjeringens syn som teller.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-04-26:
Jeg er helt enig med representanten Lilletun i at Hamas har et stort ansvar. Det er jo derfor vi også formulerer krav til dem. Det er helt i strid med hva vi står for, at man ikke greier å ta avstand fra selvmordsaksjoner, terroraksjoner, men kaller det selvforsvar. Og det er helt nødvendig for å videreføre Oslo-prosessen at man anerkjenner behovet for to stater i området, en palestinsk stat og en israelsk stat. Derfor må vi også kreve av Hamas at de anerkjenner den israelske staten. Det er klart at den type holdninger som Hamas har gitt uttrykk for, bl.a. etter selvmordsaksjonen i Tel Aviv, gjør det vanskelig å få til økonomisk støtte. Ikke bare fra Norge, men fra hele det internasjonale samfunnet – EU og resten av det internasjonale samfunnet – blir det vanskelig å få til den type støtte når Hamas har de holdningene. Men mitt hovedbudskap i dag er at vi skal greie å opprettholde minst samme støtte som tidligere, gjennom andre kanaler, og det er jo allerede også gitt et betydelig beløp til de palestinske selvstyremyndighetene før Hamas overtok. Så Norge skal ikke gi mindre støtte, Norge skal gi minst like mye, kanskje mer, støtte enn tidligere.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-04-26:
Jeg må si meg enig i alt det spørsmålsstilleren nå har sagt og gitt uttrykk for. Det er slik at politikken Norge fører, ligger fast, og den har bred og solid forankring i Stortinget. Så er jeg samtidig enig i at det er viktig å finne den rette kombinasjonen av fasthet, både overfor Hamas og overfor Israel, og grunnlag for dialog og grunnlag for fortsatt å yte økonomisk bistand til det palestinske folk. Det er metoder for det, for hvordan Norge skal være med i det samarbeidet, for hvordan vi skal yte bistand på best mulig måte. Det er de virkemidlene og den teknikken vi skal drøfte i dag med president Abbas, nettopp for at Norge skal fortsette å spille en rolle både i forhold til fredsprosessen og i forhold til å hjelpe det palestinske folk.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-04-26:
Denne regjeringen har gjennomført mer av sin politikk på kortere tid enn svært mange andre regjeringer har greid i løpet av et halvt år. Vi har kommet veldig langt i å innfri valgløftene, og vi har gjort det vi sa vi skulle gjøre, med en gang. For eksempel sa vi at vi skulle avvikle skattelettelsene og isteden bruke de store pengene på de store oppgavene, eldreomsorg, utdanning og velferd, og det gjør vi. 5,7 milliarder kr ekstra til kommunene betyr at kommunene nå har mer penger til skole. Det betyr at mange planlagte kutt, f.eks. her i Oslo kommune, hvor Fremskrittspartiet er med og styrer, er avblåst, og det er blitt påplusninger bl.a. til eldreomsorg og skole i mange kommuner som ellers ikke hadde hatt råd til det. Det er ingen tvil om at når kommunene får mer penger, så blir det mer til det kommunene driver med, og nesten 80 pst. av kommunenes utgifter er til skole, helse og omsorg. Vi har satt ned barnehageprisen, og vi har gjort mye for å skape et mer menneskelig arbeidsliv. Vi har gjort mye for å bidra til en mer rettferdig fordeling, ved at de som har lite, f.eks. de som fikk kutt i arbeidsløshetstrygden ved hjelp av Fremskrittspartiet, og de som ved hjelp av Fremskrittspartiet fikk dårligere uføretrygdordninger i forrige periode gjennom det som ble kalt midlertidig uføretrygd, nå har fått bedre ordninger, økning i dagpengene, økning i uføretrygden, som resultat av den nye regjeringen. Og vi har økt bostøtten. Og så har vi sørget for at de som har de høyeste inntektene, betaler mer skatt, mens med Fremskrittspartiets opplegg ville de med de høyeste inntektene betalt mindre skatt, fordi man hadde fått kraftig kutt i kapital- og formuesbeskatningen. Så vi er i gang: Mer fellesskap framfor skattelette. Og vi er i gang med å bygge ut. Men vi har aldri lovet at alt skulle være på plass i løpet av de første seks månedene. Det vi har lovet, var at kursen skulle være en annen. Den er en annen, og den er nettopp i den retningen vi sa: Pengene til velferd, til skole, til omsorg, til barnehager, istedenfor til dem som har nok fra før. For øvrig er det oppsiktsvekkende at Fremskrittspartiet bruker SFO som eksempel, for Fremskrittspartiet er for å avskaffe all offentlig støtte til SFO og all offentlig støtte til barnehager, slik at barnehageprisen ville blitt omtrent 10 000 kr og alle SFO-ordninger vesentlig dyrere enn i dag.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-04-26:
Fremskrittspartiet har stemt for tre statsbudsjetter og forhandlet fram tre statsbudsjetter, og i de tre statsbudsjettene de siste tre årene har Fremskrittspartiet vært med på å finansiere store skattelettelser og bevilget for lite penger til grunnleggende velferdsoppgaver. Fremskrittspartiet har altså et problem med å bestemme seg for hva de faktisk velger. Når vi ser at de må velge, velger de skattelette framfor velferd i samarbeid med de andre borgerlige partiene. Når det gjelder hvor mange som kommer til å bli ansatt i helsevesenet eller i eldreomsorgen eller i skolene, er det slik at en driver nå og ansetter folk, så vi vet ikke i april 2006 hvor mange som kommer til å bli ansatt i norske kommuner i 2006. Det vet vi når året er omme. Men det vi vet, er at f.eks. Tønsberg, der Fremskrittspartiet styrer, eller Oslo, der Fremskrittspartiet er med på å styre, hadde varslet at det skulle bli færre ansatte innenfor viktige velferdsoppgaver, hadde varslet nedbemanning i eldreomsorgen f.eks. i Oslo. Og da de fikk pengene, sa de: Nå kan vi droppe det, nå kan vi beholde de ansatte. Så det blir i hvert fall vesentlig flere ansatte i eldreomsorgen med Arbeiderpartiets opplegg enn med det opplegget den borgerlige regjeringen hadde foreslått.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-04-26:
Ja, vi vil ta tak i den samhandlingen som er nødvendig mellom sykehusene og kommunene, mellom sykehjemstilbudene og sykehustilbudene. Vi har sittet i et halvt år, og vi har gjort én veldig viktig ting: Vi har sørget for at mange kommuner, også fremskrittspartistyrte kommuner, har fått mer penger, slik at de slipper å kutte i eldreomsorgen og i sykehjemsutbyggingen. Da er det lettere å ta imot folk fra sykehus som egentlig bør være på sykehjem istedenfor på sykehus. Vi har altså tatt et betydelig skritt allerede i forhold til kommunene, som har ansvaret for sykehjem. Det andre vi har gjort, er at vi har varslet at vi kommer med en stortingsmelding om eldreomsorgen. Dette handler jo i veldig, veldig stor grad om eldre som ikke får den pleie og omsorg de bør ha, som ofte har problemer med å få behandling på sykehus, slik de skal ha, og/eller blir liggende for lenge på sykehus fordi sykehjemstilbudet er for dårlig. Det er et hovedtema i den stortingsmeldingen vi legger fram om noen uker. Så vi er raske både til å handle når det gjelder penger, og til å legge fram nye planer.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-04-26:
Det er helt riktig at mye går bra i Norge, og det har gått bra i Norge gjennom mange år, uavhengig av regjeringer. Jeg mener det er et poeng, og jeg understreket faktisk det også i valgkampen i TV-debatter, at det ikke er svart-hvitt, at det ikke er et sosialdemokratisk paradis mot en borgerlig jammerdal, men det er valg det handler om – det handler om hvilken retning, hvilken kurs, hvilke verdier politikken skal bygge på. Det vi nå ser, er at politikken som nå føres, bygges på andre verdier. Retningen er en annen, selv om det selvsagt er uløste oppgaver. Den viktigste verdiforskjellen er at vi er opptatt av fellesskapet, at vi er opptatt av det spleiselaget som heter velferdssamfunnet, at vi ønsker å bruke pengene på det istedenfor skattelette, og der er det en ærlig uenighet mellom oss og Høyre. Vi mener simpelthen at det er viktigere med god eldreomsorg og god skole enn med nye milliarder til lavere skatt. Så er det slik at det å investere i fellesskapet, enten det er i utdanning eller det er i veier, som denne regjeringen bruker mer penger på enn Høyre, bidrar både til velferd og også til verdiskaping. Norge, Sverige og Danmark er land som har et forholdsvis høyt skattenivå, men også høy sysselsetting, høy verdiskaping.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-04-26:
Da jeg drev valgkamp, ble jeg mer og mer klar over at det absolutt var en mulighet for at vi kunne vinne valget. Derfor ble jeg mer og mer opptatt av å ta noen klare, jeg vil si, forbehold, i den forstand at jeg var veldig klar i flere debatter – jeg husker spesielt en gang i Tabloid hvor jeg understreket alt det vi ikke kom til å greie å gjøre i løpet av ett år, to år og i hvert fall ikke i løpet av et halvt år, faktisk ikke i løpet av en hel stortingsperiode. Så jeg garanterte ikke, og jeg understreket faktisk at det kom til å være problemer på mange viktige samfunnsområder også i 2009, selv om vi vant. Men det jeg lovet, var at vi skulle få en annen kurs, og at vi skulle bruke pengene på andre ting enn det den forrige regjeringen gjorde. Det viktigste i den forbindelse var altså at vi ville avlyse skattelettelsene og bruke de pengene på skole og eldreomsorg. Det løftet har vi holdt. Det er en helt annen kurs, det er en helt annen retning, og det er massevis av Kristelig Folkeparti-ordførere som er veldig glad for at Arbeiderpartiet sitter i regjering sammen med Senterpartiet og SV, istedenfor at Kristelig Folkeparti sitter der sammen med Høyre og fortsetter å bruke penger på lavere skatt istedenfor å gi mer penger til skole og eldreomsorg i kommunene. Så vi holdt(presidenten klubber) det løftet vi gav, nemlig å endre kursen. Den er endret, men vi er ikke i mål. (presidenten klubber)
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-04-26:
Jeg står ansvarlig for det jeg har sagt, og det jeg har sagt, er nettopp det jeg nå sier i denne spørretimen – jeg har sagt det etter valget og før valget – og det er at vi gjør andre valg, vi foretar andre prioriteringer enn den forrige regjeringen. Men vi har aldri lovet, og jeg kommer aldri til å love, at alle problemer blir løst – jeg har for mye erfaring med hvor komplisert den gjenstridige virkeligheten egentlig er. Men det betyr jo ikke at det er uvesentlig hvem som styrer. For hvis to skip forlater samme havn, og kursen er ulik, er kanskje ikke avstanden så stor de første dagene og den første tiden, men når de over tid seiler over hele havet, blir det stedet de ender opp, veldig forskjellig. Det var det dette valget handlet om, hvilken retning samfunnsutviklingen skal ha. Nå har den en annen retning – rettferdighet, fellesskap – enn den retningen den hadde under den forrige regjeringen. Over tid blir forskjellene svært store. For de arbeidsløse, som har fått mer i ledighetstrygd, for de kommunene som har kunnet ansette flere i eldreomsorgen, for de skolene som har sluppet å kutte i spesialundervisningen, er forskjellene vesentlige.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-04-26:
Det vi har sagt om bilavgiftene, er at vi ønsker å legge om bilavgiftene i en mer miljøvennlig retning. Det betyr bl.a. at biler som bruker mindre drivstoff, mer miljøvennlige biler, er vi opptatt av skal komme rimeligere ut, og vi ser på måter å få til det på nå. For øvrig er det jo slik at Erna Solberg har sittet fire år i regjering. Høyre har hatt finansministeren, og det er vel ikke slik at folk opplever at det er veldig rimelige biler som er resultatet av de fire årene. Tvert imot så beholdt man et ganske høyt nivå på bilavgiftene, og man gjorde ingen ting med bensinavgiftene i den perioden Høyre satt i regjeringskontorene. Vi lover en mer miljøvennlig innretning av bilavgiftene, men vi kommer ikke til å love noen generell senkning av det allmenne nivået. Det skyldes simpelthen at vi mener det er riktigere å bruke penger på skole, eldreomsorg og veiutbygging, der vi satser mer enn Høyre, enn å bruke penger på den type omfattende avgiftslettelser. Jeg har merket meg at Høyre ikke har vært noen pådriver når de er i posisjon, men med en gang Høyre kommer i opposisjon, blir Høyre en pådriver for f.eks. lavere bensinpriser, noe de ikke gjorde noe som helst med da de satt i regjering.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-04-26:
Jeg er veldig bekymret over trafikksikkerheten, og basert på den kunnskap som alle fagfolk har skaffet denne regjeringen, og som den forrige regjeringen helt sikkert var kjent med, er det mye viktigere å investere i veier. Derfor har vi sørget for økte veiinvesteringer, økte samferdselsinvesteringer, sammenliknet med det den forrige regjeringen både fikk vedtatt og la opp til. Jeg er faktisk stolt av at det måtte en regjering med SV, Senterpartiet og Arbeiderpartiet til for at vi skulle få økt innsats i samferdselssektoren. Det er bra for næringslivet. Det er bra for framkommeligheten, men det er også veldig viktig i forhold til trafikksikkerhet. Det er grunnen til at jeg mener det er ganske mange andre ting, både innenfor velferd og også innenfor f.eks. samferdsel, som kommer høyere opp på listen når jeg skal velge, enn en allmenn generell reduksjon i bilavgiftene, selv om det selvsagt hadde vært hyggelig. Men lover jeg bort noen milliarder der, er det færre milliarder på et annet område, og det er andre ting jeg mener kommer først.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-04-26:
Når vi har varslet en gjennomgang av bilavgiftene, er det nettopp fordi vi mener at vi trenger en gjennomgang, og vi har ikke konkludert før vi legger fram de forslagene vi har. Da vil Jan Tore Sanner få svar på alle sine spørsmål. Vi ønsker å ta ting i riktig rekkefølge – først vurdere, se på argumenter for og imot, og så presentere et forslag for Stortinget. Da kan Høyre være for eller imot det forslaget, når de ser et konkret forslag. Men vi mener altså, i motsetning til Høyre – og det er en helt ærlig sak at Høyre og Arbeiderpartiet er uenige – at det er andre ting i samfunnet som er viktigere enn å senke avgifter og skatter generelt. Vi ønsker et mer rettferdig skattesystem. Vi ønsker et mer rettferdig avgiftssystem, men vi mener det er viktigere med penger i felleskassa, enten det er til pensjon, til de arbeidsløse, til skole eller til de uføretrygdede. Derfor har vi hatt mer til de uføre, mer til de arbeidsløse, mer til eldreomsorgen, mer til skole fordi vi har hatt kraft, styrke eller evne til å si nei til en del ting Høyre sier ja til. Nå gjentar Høyre sine skatteløfter, som jeg mener grunnleggende sett er gale, og jeg tror det er et uttrykk for at Høyre sliter litt på meningsmålingene, når de begynner med den type avgiftsretorikk.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-04-26:
Jeg har sagt, og jeg gjentar det gjerne til representanten, at vi er i gang med en gjennomgang av bilavgiftene, og så kommer vi til å presentere våre konklusjoner for Stortinget. Det jeg ikke er med på, er å love mange milliarder til alle mulige formål. Jeg mener at det er veldig viktig at politikere er i stand til å velge og si hva som er viktigst. Og selv om det hadde vært veldig hyggelig å love mange milliarder til lavere bilavgifter, gjør jeg ikke det, fordi jeg mener andre ting er viktigere, som f.eks. eldreomsorg, pensjoner og skole. Man er nødt til å se sammenhengene i politikken. Det er altfor mange politikere som lover penger til alle gode formål, og så går det galt, fordi man ikke greier å innfri løftene. Derfor får ikke Fremskrittspartiet meg til å love mange milliarder i lavere bilskatt, men til gjengjeld får Fremskrittspartiet meg til å si at jeg heller vil bruke de pengene på eldreomsorgen, skolen, velferden og arbeid til alle. Så skal vi lage et mer rettferdig og bedre avgiftssystem for bilene. Det jobber vi med, og så kommer forslaget.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-04-26:
Noe av det jeg synes er hyggeligst i dag, er å merke meg at jeg er mer enig med representanten Sponheim enn jeg pleier å være. Jeg har vært enig i begge hans innlegg. Jeg synes de har vært gode, reflekterte, nyanserte uttrykk for sentrum i norsk politikk, og det er godt å se at det lever. Så jeg er enig i det representanten sier, at vi også må satse på kollektivtransport. Når jeg sier samferdsel, bør jeg kanskje bli flinkere til å presisere at jeg da både tenker på veier og på kollektivtransport. Vi fikk ekstra bevilgninger til kollektivtransport, til jernbane, i det nye reviderte budsjettet vi la fram, og det er veldig fint at Venstre støtter det og er for økt satsing på kollektivtransport. Det er miljøvennlig, men det er også bra for bilistene, fordi det blir færre biler på veiene når flere som har mulighet til det, kan ta tog eller annen kollektivtransport. Sykkelveier skal vi jobbe intenst med. Det er veldig bra med flere sykkelveier. Det er for dårlig sykkelveitilbud i Norge i dag, og jeg er i dialog med berørte statsråder for å se hva vi kan gjøre for å styrke sykkelveiene i Norge.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-04-26:
Jeg deler absolutt uroen for miljøproblemene knyttet til kjernekraftverk, spesielt til lagring av avfall fra kjernekraftverk. Det er også grunnen til at det er helt uaktuelt for denne regjeringen på noe tidspunkt å gå inn for bygging av kjernekraftverk i Norge, at det skal være noe bidrag til den norske kraftbalansen. Det er klart at også vi er urolige for miljøproblemer knyttet til kjernekraftverk i våre naboland. Det er jo kjernekraftverk i flere av landene i våre nærområder: i England, i Sverige, i Finland og i mange andre europeiske land. Det som er en av våre utfordringer, er at vi gjør oss avhengige av stadig mer importert kraft, og det er også i noen grad importert kjernekraft. Noe av problemet i Norge er at mens vi før, i gamle dager, produserte mer kraft enn det vi brukte i normalår, hvor det var normalt med nedbør og normale temperaturer, så er det slik at når det nå regner normalt, når det er vanlig varmt, er Norge avhengig av å kjøpe mer og mer kraft fra våre naboland. Og det er et problem at vi importerer kullkraft, kjernekraft og miljøskadelig kraft fra stadig flere land. Det er grunnen til at denne regjeringen er opptatt av å styrke kraftbalansen i Norge. Det er grunnen til at vi nå er i gang med å bygge gasskraftverk og sette i gang arbeidet med å få på plass CO2-håndtering på Kårstø, og at vi vil trappe opp innsatsen for å få fram andre nye, alternative energikilder, for nettopp å gjøre oss mindre avhengige av å importere kraft, og dermed også mindre avhengige av å importere f.eks. finsk kjernekraft.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-04-26:
Først til Sellafield. Jeg har tatt opp det ved flere anledninger. Det er for det første riktig at vi har sendt brev. Og jeg vet at mine kolleger kan lese og leser brev, og får med seg budskapet der. Det andre er at jeg også har tatt opp dette i møte med Tony Blair. Det gjorde jeg for ikke så veldig mange år siden, der Sellafield var et hovedtema i samtalene. Vi vil, om nødvendig, ta opp dette på nytt. Men det er riktig at det nå i hvert fall har vært viktige skritt i riktig retning. Vi vil følge utviklingen ved Sellafield-anlegget og andre atomanlegg nøye og ta opp det på nytt dersom det er nødvendig.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-04-26:
Denne regjeringen er veldig opptatt av nordområdene generelt og også av miljøproblemer og atomsikkerhet spesielt. Både denne og tidligere regjeringer av skiftende farge har derfor bevilget penger til dette arbeidet, og vi har hatt et nært samarbeid med russiske myndigheter både når det gjelder opphugging av gamle kjernefysiske ubåter, atomubåter, og når det gjelder sikkerhet ved f.eks. kjernekraftanlegget på Kolahalvøya. Det samarbeidet vil vi fortsette. Den bistanden vil vi fortsatt gi for å bidra til å redusere faren for atomforurensning f.eks. i Barentshavet. Akkurat når det gjelder transporter og hvilke ruter som er de riktige og mest miljøvennlige, og hvilke som ikke er det, må jeg bruke noe mer tid på å vurdere det og finne ut hva som må være de beste rådene og de beste tilrådingene til russiske myndigheter. Men hele vårt samarbeidsprogram med russerne, som også flere andre land deltar i, handler jo om å redusere faren for atomforurensning og dermed også om å velge transportruter som reduserer faren mest mulig.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-04-26:
Jeg er litt usikker på hva Fremskrittspartiet egentlig mener, om det er slik at Fremskrittspartiet mener at vi skal satse på kjernekraftverk også i Norge. I så tilfelle er jeg uenig i det. Hvis Fremskrittspartiet mener at det er galt å satse på CO2-håndtering og å bruke offentlige penger på det, slik at vi kan få gasskraftverk uten utslipp av klimagassen CO2, er jeg også uenig med Fremskrittspartiet i det, for jeg mener at det er helt nødvendig at det offentlige bruker midler på å utvikle lønnsom teknologi som gjør at vi kan få gasskraftverk uten utslipp av klimagassen CO2. Jeg mener at Norge bør bruke hovedtyngden av sin forskningsinnsats innenfor energi på de områdene hvor vi tror vi har spesielle fortrinn. Det er jo ingen tvil om at vi har spesielle fortrinn, et spesielt grunnlag for å bli verdensledende og spesielt gode på gasskraft, fordi vi er en stor gassnasjon, og fordi vi da kan utvikle en energibærer, styrke kraftforsyningen og utvikle en miljøteknologi som verden etterspør, både fordi den trenger kraft, og fordi den trenger måter å håndtere klimagassen CO2 på. Så jeg oppfattet spørsmålet nærmest som en kritikk av at Regjeringen bruker penger på CO2-rensing. Det mener jeg er feil. Og vi har begrenset forskning på kjernekraft. Vi har noe ved reaktoren i Halden, og det skal vi fortsette med, men vi har ingen planer om å trappe opp den virksomheten vesentlig.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-04-26:
Jeg er for så vidt enig i begge budskapene som lå i spørsmålet fra representanten Foss. Det ene er at jeg ikke tror verden blir spesielt imponert over Norge, som er motstander av en lang rekke energibærere som kullkraft, kjernekraft osv., men som importerer stadig mer av det. Svaret på det er at vi bør prøve å gjøre oss mindre avhengige av import, for det er litt rart å være mot kjernekraft, men å bruke kjernekraft, være mot kullkraft, men å importere kullkraft. Det er det ene. Det andre er at jeg er enig i at miljøene på Kjeller og i Halden har veldig verdifull kompetanse og bidrar til økt sikkerhet knyttet til bruk av radioaktive stoffer ved kjernekraft. Vi ønsker å videreføre det. Det jeg var litt usikker på om den forrige spørsmålsstilleren mente, var at vi nærmest ikke skulle satse på CO2-håndtering. Jeg er altså kraftig tilhenger av at vi satser på CO2-håndtering, for der er Norge i en helt spesiell situasjon. Når det gjelder kjernekraftverk, er det mange andre land som har mye mer kompetanse og har kommet lenger, men vi skal bevare og utvikle den kompetansen vi har.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2006-04-26:
Jeg er helt enig i at de miljøene vi har på Kjeller og i Halden, som driver med kjernefysikk og med sikkerhet ved atomreaktorer, er veldig viktige miljøer. Jeg har også vært ansvarlig statsråd for dem i sin tid, og vet at de gjør et imponerende arbeid og et arbeid vi trenger selv om vi ikke selv har kjernekraftverk. Det er det ene. Det andre er at vi er opptatt av at de pengene vi bruker for å bidra til atomsikkerhet og redusere faren for atomulykker i våre naboområder, spesielt i Nordvest-Russland, brukes best mulig. En del av vår satsing på nordområdene innebærer selvfølgelig at vi hele tiden går igjennom og vurderer om pengene kan brukes på bedre måter, om vi kan samarbeide på andre måter for å sikre at vi får mest mulig igjen for den innsatsen vi gjør for kjernefysisk sikkerhet i Russland.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-04-26:
Statsministeren sier at Regjeringen har vært klar og tydelig. Representanter fra regjeringspartiene i denne sal har tydelig ikke oppfattet den klarheten og tydeligheten. Det har vi fra opposisjonen oppfattet. Vi oppfattet tidlig hva Regjeringen mente, og har i grunnen i hovedtrekk vært enig med Regjeringen. Men så kommer det forsøk på omkamp etter omkamp. Representanten Høybråten har referert til en del av dette. Er statsministeren komfortabel med situasjonen slik den har utviklet seg? Er han komfortabel med at norsk utenrikspolitikk er gjenstand for en drøfting på denne måten? Arbeiderpartiet har mye av æren for at det har vært bred enighet – i hvert fall i forhold til omverdenen – om viktige deler av norsk utenrikspolitikk. Er det nå i ferd med å rakne?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-04-26:
Jeg har et spørsmål til nærings- og handelsministeren: «SIVA Fornebu AS sier nei til å delta i den planlagte kapitalutvidelsen i IT Fornebu Inkubator AS. Med denne politikken løper staten vekk fra sine tidligere løfter og bremser den positive utviklingen som har vært ved IT Fornebu. Hva vil statsråden gjøre for at de gjenstående 22 mill. kr av investeringsrammen for statens Fornebu-engasjement blir bevilget, og hva vil gjøres for å sikre et aktivt statlig engasjement i utviklingen av IT Fornebu, i tråd med intensjonene?»
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-04-26:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er riktig at disse 22 millionene ikke automatisk kunne bevilges, men statsråden og Regjeringen kunne fremmet et forslag til Stortinget om dette. Det har man ikke intensjon om å gjøre, og det synes jeg er leit. Nåværende statsminister, Jens Stoltenberg, uttalte i valgkampen at han så det som naturlig og riktig at staten har et aktivt forhold til hvordan IT Fornebu skal utvikle seg. Til tross for det engasjementet som likevel er der, er det vel en kjensgjerning at for å få det velfungerende offentlig-private samarbeidet som man ønsker, og den utviklingen som hele området trenger, må det en oppfølging til. Denne oppfølgingen ser nå ut til å mangle. Føler statsråden seg komfortabel med at man ikke oppfyller de valgkampløftene som bl.a. nåværende statsminister gav, med det som nå er resultatet?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-04-26:
Igjen takker jeg statsråden for svaret. Nå høres statsråden nesten ut som om han representerte den forrige regjeringen, som ønsket at staten skulle spille en minst mulig rolle i den type prosjekter. For å få dette prosjektet på plass tok Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet felles initiativ. Regjeringen har selv sagt at den ønsker å være mer pågående og aktiv i næringspolitikken. Styret i IT Fornebu sier at de nå må bruke tid på å nedjustere ambisjonene og bygge en mer beskjeden strategi for IT Fornebu. Bekymrer ikke det statsråden – på et så sentralt prosjekt som Arbeiderpartiet har et betydelig ansvar for å få på plass? Burde ikke statsråden i en dialog med styret nå bruke tid på å finne ut hvordan man best mulig kan få den utviklingen som var forespeilet da man igangsatte dette prosjektet?
Erna Solberg (Høyre), 2006-04-26:
Jeg er i grunnen glad for at vårt land har opparbeidet seg betydelig fredsmeklingskompetanse. For øyeblikket virker det som om den trengs innenlands, og at den trengs i Regjeringen. Jeg har lyst til å si at det er mange som har uttalt seg klart og tydelig i den diskusjonen som har foregått mellom de tre regjeringspartiene. Noen av dem som har uttalt seg mest klart og tydelig, har presentert noe av det mest historieløse, noe av det mest respektløse mot ofrene for nazismen, som jeg har sett på trykk på lenge. Jeg refererer til en del av statsministerens politiske grunnlag i denne sal, nemlig SVs stortingsrepresentant Hallgeir Langeland og hans uttalelser om at Israels politikk dreier seg om det samme som nazismen drev på med, nemlig å skaffe seg såkalt Lebensraum. Er statsministeren stolt over å lede en regjering hvor en del av grunnlaget har den typen holdninger som grenser til antisemittisme, eller har han tenkt å gjøre noe med det, f.eks. overfor SVs leder i Regjeringen?
Erna Solberg (Høyre), 2006-04-26:
Jeg synes det forrige svaret til statsministeren var interessant. Rettferdighet og fellesskap er to viktige verdier. Jeg har lyst til å begynne med å gratulere statsministeren. Gratulerer med ny bil! Det er alltid hyggelig å få ny bil – i vanskelige tider er det ofte hyggelig å shoppe også. Det avhjelper tingene litt. En moderne Mini Cooper er en fin bil. Jeg mener at det er ingen tvil om at det er innenfor det regelverket som gjelder, og jeg har ingen problemer med at statsministeren har gjort det i utgangspunktet. Men det er ganske viktig at det illustrerer et poeng om oppfattelsen av rettferdighet, nemlig at det er blitt for dyrt for folk i Norge å skaffe seg en Mini Cooper, eller en Volvo SUV, som olje- og energiministeren har skaffet seg. Både Stoltenberg og mange andre i vårt samfunn klarer å løse det ved å spare penger gjennom å ha firmabil. Men svært mange andre betaler de skattene og avgiftene, som bl.a. bidrar til å finansiere våre lønninger o.a. – de kommer bl.a. fra de bilavgiftene som innbetales. Hvis norske bilavgifter hadde vært lavere, ville norske biler vært billigere, og flere mennesker kunne fått seg trygge, nye og faktisk også mer miljøvennlige biler. Mitt spørsmål til statsministeren er: Ut fra den debatten som har vært de siste ukene, ut fra forståelsen av at det er behov for, bl.a. i Distrikts-Norge, å ha trygge, sikre, firehjulsdrevne biler – slik som olje- og energiministeren mener han trenger – ville det ikke ha vært et poeng å senke bilavgiftene?
Erna Solberg (Høyre), 2006-04-26:
Jeg er i grunnen ganske glad for å ha presidenten i ryggen i dag, for i 2002, som Arbeiderpartiets leder, sa han at en viktig sak for Arbeiderpartiet burde være å senke bilavgiftene. Jeg er helt innforstått med at vi ikke gjorde det i de fire årene vi satt i regjering. Fra sin forrige regjeringsperiode hadde Stoltenberg gitt oss en for lang liste av skatter og avgifter som måtte senkes først for å få tilbake dynamikken i norsk økonomi. Men det er slik at dersom vi skal legge om et skatte- og avgiftssystem for bil, er faren med en omlegging bare i miljømessig retning at de sikre bilene blir dyrere. Folksam, det svenske forsikringsselskapet, har gjort beregninger som viser hvor mange liv som kan spares. Omsatt til norske forhold er det slik at hvis hele vår bilpark hadde vært fra etter år 2000, hadde vi kunnet spare 100 liv i trafikken i Norge på grunn av sikrere biler. Faren med å gjøre en omlegging, som Høyre også er enig i, men vi ønsker også å senke bilavgiftene, er at man ikke får sikrere biler i Norge, og man får flere drepte. Bekymrer det statsministeren?