Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2007-04-26:
Jeg må innrømme at jeg ikke synes dette er et veldig vanskelig forslag å diskutere og behandle her, verken prinsipielt eller pragmatisk. Vanligvis argumenterer Høyre-folk prinsipielt, men ikke i denne saken. Vanligvis sier nemlig Høyre-folk at alle fordeler en ansatt nyter godt av, skal i utgangspunktet skattlegges likt. Får du lønn, skal det skattes for. Får du bil av arbeidsgiveren din, skal det skattes for. Får du gratis ferie av arbeidsgiveren din, skal det skattes for. Får du gratis innboforsikring, skal det skattes for. Da er det også logisk at får du en gratis helseforsikring av arbeidsgiveren din, så skal den skattes for. Det er ikke noe hokuspokus å gå inn og se på rent prinsipielt i forhold til et helhetlig skattesystem. Den mer pragmatiske innfallsvinkelen til problemet gjør heller ikke at jeg synes at det er en vanskelig debatt. Vi har ikke noen god dokumentasjon på at dette virker. Vi har ikke gode forskningsmessige resultater som viser at akkurat dette tiltaket førte til lavere sykefravær eller til en samlet prioritering av fellesskapets helseressurser, som igjen førte til at flere mennesker kom raskere i jobb. Det vi vet, er at vi har skikkelig og god dokumentasjon på at det førte til flere helseforsikringer. Med Høyre og Høyres venner i finansnæringen er det ingen tvil om at dette førte til flere helseforsikringer. Jeg synes ikke at det å sørge for at det blir flere helseforsikringer er et aktverdig tiltak som fellesskapet skal bruke mye penger på. Det hadde vært atskillig bedre om de pengene isteden kunne gått til fellesskapet, og samlet sett bidratt til at flere mennesker fikk en skikkelig oppfølging av et godt, offentlig helsevesen. Den andre pragmatiske innfallsvinkelen er om dette har en god fordelingsprofil – og det har det ikke. Tre fjerdedeler av de som mottok den typen helseforsikringer vi her snakker om, tilhørte høylønnsgruppene. De partiene som hevder å ha «hjartet på rette staden», burde være bekymret for at fellesskapet sponser en ordning som først og fremst kommer dem som har mest penger, til gode. Så ser vi altså at selv etter at vi fjernet dette, blir det flere helseforsikringer. Det viser jo at det er ikke penger det står på. Det er ikke penger det står på når det gjelder å sponse høytlønte med helseforsikringer. Da er spørsmålet: Hvis det ikke er penger det står på i den sektoren, skal vi da bruke fellesskapets oppsparte knappe midler på dette? Da er mitt svar: Nei, det synes jeg faktisk ikke er riktig. Så er det den siste biten som er veldig viktig, og det går på at vi faktisk har knappe helseressurser. Vi utdanner en haug med leger i året. I løpet av de siste fem–seks tiår har vi hatt en fordobling når det gjelder utdanningen av leger her i Norge. Vi utdanner flere leger og mer helsepersonell, og dette er veldig viktig fordi vi har økende behov for helsetjenester i årene som kommer. Da snakker vi om hvordan vi skal prioritere fellesskapets helseressurser. Jeg mener at det er en oppgave som fellesskapet skal ta. Det er vi som skal bestemme det. Vi har gjort det. Vi har sagt at det er viktig for fellesskapet å sørge for å prioritere folk som er syke og som er arbeidstakere, og det har vi gjort gjennom å plassere penger i det fondet som nå altså skal prioritere noen av disse i køen – fortrinnsvis gjennom ikke å skyve på annen kapasitet. Vi prøver så godt vi kan å prioritere disse, fordi det er fornuftig for samfunnet som helhet. Jeg vil ikke være med på å overlate til private arbeidsgivere å prioritere hvem som skal lengst fram i den køen. Jeg ønsker ikke å fremme et sånt system. Jeg vet at enkelte arbeidsgivere likevel prioriterer å kjøpe helseforsikring til sine ansatte, men jeg vil i hvert fall ikke smøre dette systemet økonomisk med fellesskapets penger. Så sier Jan Tore Sanner at vi kan jo la det private ordne opp i dette. Ja, hvor kommer legene som jobber i privat sektor, fra da? Hvor kommer plastikkirurgene fra som jobber i privat sektor, og som nå bruker kreftene sine på å foreta skjønnhetsoperasjoner på folk? De kommer fra det offentlige. Vi har gitt dem en spesialistutdanning som er meget kostbar, og de går over i det private og yter tjenestene sine der isteden. Jeg vil altså ikke være med på at vi skal bruke fellesskapets penger til å oppfordre til at den spiralen skal gå fortere i årene som kommer.