Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2003-11-18:
Nedrustning og ikke-spredning har alltid stått i fokus i Norge, både hos politiske myndigheter og hos det norske folk. En meningsmåling fra noen år tilbake viste at 92 pst. mente at Norge skulle arbeide aktivt for et forbud mot atomvåpen. Norge har sterke folkelige bevegelser og organisasjoner som engasjerer seg i kampen mot atomvåpen og andre ødeleggelsesvåpen. Dette er et av de viktigste spørsmålene i vår tid. Vi har et politisk og moralsk ansvar for å holde det på dagsordenen og bidra i alle relevante internasjonale fora til nedbygging, ikke-spredning og eliminering av denne type våpen. Nå ble denne interpellasjonen fremmet for å få en debatt i Stortinget foran behandlingen av årets resolusjon fra de såkalte New Agenda-landene i FNs generalforsamling, om en atomvåpenfri verden. Den ble imidlertid votert over 4. november, så vidt jeg husker, og Norge avstod fra å stemme, som i fjor – i motsetning til under Stoltenberg-regjeringen, da vi høsten 2000 stemte for en tilsvarende resolusjon. Vi mener vi burde stemt for årets også, og jeg vil be utenriksministeren begrunne hvorfor det ikke skjedde. Vi fjerner naturligvis ikke atomvåpen med FN-resolusjoner. Likevel gir positiv stemmegivning viktige signaler til atommaktene. I år var det spesielt viktig med tanke på det videre arbeidet fram mot tilsynskonferansen i 2005. Vi er inne i en kritisk fase. Det er avgjørende at alle som har innflytelse på det videre arbeidet med atomnedrustning, bidrar til at vi ikke får noe sammenbrudd i ikkespredningsarbeidet i 2005, og at Ikkespredningsavtalen, NPT, videreføres og styrkes også fram mot 2010. NPT er i dag det eneste multinasjonale ikkesprednings- og nedrustningsalternativet som vi har. Det årets NAC-resolusjon forsøkte, var å slå ring om de 13 skrittene mot atomnedrustning fra tilsynskonferansen i 2000. Og i den sammenhengen er det viktig å jobbe for slike resolusjoner – i en verden med atommateriale på avveier, atommateriale som kan havne i hendene på terrorister eller ustabile regimer. Aftenposten og andre medier skriver faktisk i dag om at det er stjålet atommateriale i Barentshavet, og det er blant de tingene som virkelig er alvorlig i denne sammenhengen. Derfor blir dette også en av de store truslene, også definert som en del av norsk forsvarspolitikk, sikkerhetspolitikk og utenrikspolitikk. Vi må bekjempe alle typer ødeleggelsesvåpen, kjemiske våpen, bakteriologiske våpen og atomvåpen. Men atomvåpen og radioaktivitet står fortsatt i en særstilling når det gjelder død og ødeleggelse. En av de grusomste handlingene i moderne krigshistorie var atombombene som ble sluppet over Hiroshima og Nagasaki i august i 1945. Bare i Hiroshima brente bomben opp 80 000 mennesker i løpet av sju sekunder. Det er noe vi ikke kan fatte. I tiårene etter har ytterligere titusener av dem som overlevde dette menneskeslaktet, lidd en smertefull død på grunn av ettervirkninger. Verden ble aldri helt den samme etter Hiroshima. Energien og styrken i atomvåpen, i dag tusen ganger sterkere enn i 1945, er av en karakter vi knapt kan fatte. Det er forresten viktig å være klar over at de bombene som terroristorganisasjonene kan lage, vil være omtrent som Hiroshima-bomben, hvis de får tak i bl.a. uran og plutonium. Den aller første atombomben smalt i Los Alamos i New Mexico 16. juli 1945. Det var da forskerne jobbet på spreng for å utvikle det nye ødeleggelsesvåpenet. Det ble sagt at solen stod opp to ganger den dagen – den ene gangen som en rødglødende kule, den andre gangen med et gigantisk smell. Slik startet atomkappløpet. Ukontrollert spredning av atomvåpen og nukleært materiale utgjør i dag trolig den mest akutte trusselen mot menneskeheten, mot sivilisasjonen og mot miljøet på kloden vår. Men i dag stammer ikke trusselen om kjernefysisk krig fra stormaktsrivalisering i en todelt verden. Den er der i form av spredningsfare til land med uberegnelige regimer. Vi skal ikke undervurdere at Nord-Korea har trukket seg fra Ikkespredningsavtalen eller at Iran og Nord-Korea ikke overholder kravene fra Det internasjonale atomenergibyrået. Men trusselen er også der fordi atomvåpenkompetanse og spaltbart materiale etter Sovjetunionens fall kan være ute av kontroll og, som jeg sa, havne i hendene på terroristnettverk, og f.eks. på grunn av atomavfall i Nordvest-Russland, materiale som i en gitt situasjon kan brukes til å lage såkalte «dirty bombs». Kanskje er det en sammenheng mellom de gamle og de nye atomtruslene. De nye truslene har fått flere til å bringe atomvåpnene fram til forsvarsdoktrinene. I tillegg viser de land som allerede har slike våpen, dessverre større vilje i dag til å bruke våpnene og bruke dem i kampen mot dem som har skaffet seg eller mistenkes for å forsøke å skaffe seg masseødeleggelsesvåpen. Vi vet at USA jobber med å utvikle såkalte «mininukes». Representanten Haakon Blankenborg sa i en interpellasjonsdebatt 8. mai i år: «Vi har egentlig ingen andre veier å gå på dette området enn avtaleveien.» Det tror jeg vi alle sammen kan slutte oss til. Ikkespredningsavtalen er det viktigste virkemidlet vi har. Da avtalen ble forlenget på ubestemt tid i 1995, ble kravene til tilsynsprosessen skjerpet med et sett av «Prinsipper og målsettinger for kjernefysisk ikke-spredning og nedrustning». Til tross for dette stoppet flere viktige prosesser opp gjennom 1990-tallet. Tilsynskonferansen i 2000 ble imidlertid et gjennombrudd, med et handlingsprogram med 13 viktige skritt eller punkter. Vi ser dessverre allerede tilbakeskritt i forhold til 2000. Skrittene går altså i feil retning. Et av de 13 punktene var å få til en snarlig ikrafttredelse av Prøvestansavtalen. USA ønsker ikke å ratifisere avtalen, og jeg vil be utenriksministeren fortsette det presset jeg vet Norge har overfor amerikanerne på dette punktet. Jeg vet at Norge har spilt en ledende rolle i arbeidet med å forberede Prøvestansavtalens ikrafttreden, særlig når det gjelder å få på plass dens viktigste verifikasjonsmekanismer. NORSAR på Kjeller gjør – som norsk senter for verifikasjon av avtalen – en viktig jobb. I mellomtiden er det avgjørende å videreføre det faktiske moratoriet på kjernefysiske prøvesprengninger. Blant de 13 punktene er også en videreføring av START-prosessen og en styrking av ABM-avtalen. Nå sa jo USA opp ABM-avtalen, tilsynelatende i et samspill med Russland. Dersom partene ønsket å gå nye veier, er det i alle fall viktig å videreføre den strategiske stabiliteten som ABM-avtalen bidrog til å sikre. Men med ABM-avtalen forsvant også START-prosessen. Det er også grunn til, ikke minst for oss som bor i Europa, å sette fokus på framdrift i nedbyggingen av de taktiske kjernevåpnene på kontinentet vårt. Dette er et europeisk problem, for øvrig noe som egner seg for NATO-Russland-rådet. NATO har også gitt arbeidet med ikke-spredning og kjernefysisk nedrustning høy prioritet, både på toppmøtet i 1999 og særlig på Praha-møtet i november i fjor. Effektiv nedrustning og ikke-spredning kan bare finne sted dersom ny produksjon av spaltbart materiale opphører. Spaltbart materiale og overskuddsmateriale må komme inn under internasjonal kontroll i regi av IAEA. Ikkespredningsavtalen er noe mer enn en ikkespredningsavtale. En sentral del er atommaktenes forpliktelse til nedrustning og fjerning av sine kjernevåpen som motytelse for at nye land ikke skaffer seg atomvåpen. Også i handlingsplanen fra tilsynskonferansen i 2000 erkjenner atommaktene sin utvetydige forpliktelse til å ruste ned og eliminere kjernevåpen. Det er viktig at vi stiller krav om at de påbegynner arbeidet. I stedet har flere, hver på sin måte, stadfestet kjernevåpnenes rolle, som jeg sa. Et viktig skritt på veien er imidlertid G8-landenes initiativ Global Partnership, et initiativ mot spredning av masseødeleggelsesvåpen og annet ødeleggelsesmateriale. Her legger G8-landene 20 milliarder dollar på bordet. For Norge er det viktig at noen av disse pengene brukes til opprydding av atomavfall i vårt grannelag, på Kolahalvøya i Nordvest-Russland. Oppslagene om at det er blitt stjålet atommateriale, underbygger og bekrefter dette. Jeg vil derfor også be utenriksministeren si litt om de norske initiativene overfor Global Partnership.