Astrid Aarhus Byrknes (Kristelig Folkeparti), 2014-03-27:
Kristeleg Folkeparti meiner at vi må leggja større vekt på dei funksjonshemma sine rettar i utanrikspolitikken. Det må opp på agendaen i den politiske kontakten med styresmaktene i andre land. Omsynet til dei funksjonshemma må bli inkludert i alt relevant utviklingssamarbeid. Særlege prosjekt innretta mot funksjonshemma må bli fleire, men endå viktigare er det å arbeida inn funksjonshemma sine rettar i alle samfunnssektorar: i utdanningstilbodet, i helsetenestene, i sysselsetjingspolitikken osv. Her må vi ikkje tenkja smått og isolert, men stort og integrert. For kva er røyndomen i dei fattigaste landa? Jo, i Afrika sør for Sahara står 90 pst. av funksjonshemma barn utan skulegang, og dei blir hardast ramma av både diskriminering, stigma, vald og overgrep. Eg har sjølv erfart og sett frå mitt arbeid i Sør-Amerika, i Peru bl.a., at funksjonshemma barn blir gøymde bort. Dei fekk ikkje eingong koma ut og vera i kontakt med andre barn og ha sosial kontakt. Livskvalitet og verdigheit var for desse barna heilt ukjent. Difor treng vi på dette feltet gode vaktbikkjer i samfunnet vårt. Lat meg frå Kristeleg Folkeparti si side retta ein stor takk til funksjonshemma sine organisasjonar i Noreg, og lat meg takka Atlas-alliansen og andre som har løfta fram arbeidet for funksjonshemma i utviklingsland. I ei tid der så mykje av utanrikspolitikken skal målast opp mot norske interesser, er det godt å høyra klare røyster fortelja at det er verdiar å kjempa for som ikkje berre gjeld våre nasjonale interesser, men fattige, forfølgde og diskriminerte medmenneske sine rettar og interesser. Vi må evna å sjå noko som er større enn det vi søkjer ut frå vår eigeninteresse, og namnet på dette «større» er rettferd. Etter at Stortinget samrøystes gav sitt samtykke, kunne Noreg i juni i fjor ratifisera FN-konvensjonen om rettane til personar med nedsett funksjonsevne, og konvensjonen forpliktar oss. Menneske med nedsett funksjonsevne skal få eit sjølvstendig liv og kunna delta fullt ut på alle livets område. Konvensjonen skal sikra respekt for dei gjeldande sivile, politiske, økonomiske, sosiale og kulturelle rettane til menneske med nedsett funksjonsevne. Statane har plikt til å gjennomføra dei sivile og politiske rettane straks. I praksis inneber dette at dei funksjonshemma i mange fattige land nok må venta lenge på å få oppfylt mange av rettane sine. Difor er det så viktig at Noreg både politisk og i vårt praktiske utviklingssamarbeid tek ansvar. Vi må vera med og driva fram større rettferd for våre funksjonshemma medmenneske. For Kristeleg Folkeparti er dette ei viktig oppgåve, og difor trakk vi òg fram arbeidet for dei funksjonshemma i stortingsdebatten før jul om bistandsbudsjettet for 2014. Difor vil eg òg takka representanten Huitfeldt for at ho tek opp denne interpellasjonen, og utanriksminister Brende for det konstruktive og tydelege innlegget han heldt for litt sidan. Debatten viser brei semje. Utfordringa er å få dette til i praksis frå ord til handling. Norad sin statistikk viser at den delen av norsk bistand som spesifikt går til tiltak for funksjonshemma, har gått ned frå 1 pst. i år 2000 til knapt 0,5 pst. dei siste åra. Utanriksdepartementet sitt policy-dokument på området er ukjent for mange av ambassadane som skulle følgja opp. I praksis betyr det at altfor lite blir gjort for å integrera omsynet til funksjonshemma i det generelle utviklingssamarbeidet. Eg er veldig glad for at utanriksministeren gjev anerkjenning til det sivile samfunnet og dei frivillige organisasjonane, som også innanfor det temaet som denne interpellasjonen tek opp, gjer eit viktig og stort arbeid. Ein ny handlingsplan ville vera bra, der livskvalitet, verdigheit og menneskerettar står sentralt, og der ord blir til handling.