Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2009-06-11:
La meg først ta opp de forslagene som Fremskrittspartiet har i sakene nr. 2 og 3, som også er en del av denne debatten. Da samferdselsministeren 13. mars i år presenterte Regjeringens forslag til ny Nasjonal transportplan for perioden 2010–2019, sa hun at det var et lite skritt i riktig retning. Det er det. Det er et lite skritt i riktig retning – men det er langt fra å møte behovet. Det er ofte slik i selvskrytets egenmåling at man helst ser bakover, ikke fremover, og ikke måler seg med behov. Det gjelder også Regjeringens egenmåling. Regjeringens rammer for ny NTP er større enn for gjeldende plan. Alle som fulgte behandlingen av transportplanen for 2006–2016, i 2004, husker nok at det var Fremskrittspartiet, som sammen med Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet sørget for at det da kom 22 milliarder kr mer til samferdsel. Det var et flertall i Stortinget som løftet rammene for dagens nasjonale transportplan. Dagens regjering løfter videre. Regjeringen får ros fra Fremskrittspartiet for at den øker rammene når forslag til ny transportplan er lagt frem. Fra Fremskrittspartiet får Regjeringen også kritikk for at det blir for smått. «Et lite skritt i riktig retning» blir for smått. Norge har ingen grunn til å vente med de store skrittene innenfor samferdsel. Norge har fortsatt et av Europas mest umoderne vei- og jernbanenett. Behovet for investeringer er enormt. Samtidig har store oljeinntekter gitt Norge en økonomisk kraft som de fleste land misunner oss. Norge – staten og Regjeringen på vegne av oss alle – har penger så det rekker langt. Også i ny NTP mangler viljen og evnen til å koble finansiell rikdom med investering i nasjonal infrastruktur – investering ikke i Coca-Cola, men i E6, ikke i Coca-Cola, men i E18, ikke i Coca-Cola, men i E134, ikke i Coca-Cola, men i E39, for å nevne noen av våre nasjonale, viktige stamveier. Viljen og evnen til å gjennomføre en slik kobling har manglet hos flere foregående regjeringer, og den mangler også hos denne regjeringen. Norge – staten og Regjeringen på vegne av oss alle – har penger så det rekker langt. Derfor er det ingen – overhodet ingen – grunn til å bruke bompengefinansiering for å betale for utbygging av et moderne, effektivt, sikkert og miljøvennlig veinett i Norge. Fremskrittspartiet kritiserer også denne regjeringen for en kraftig økning i bruk av bompenger. Fire år med rød-grønn regjering har gitt 30 pst. økning i bompengebruken. I forslaget til ny NTP ligger det mer bompenger – en ekstraskatt på 75 milliarder kr knyttet til bompengebetaling for ny vei, for nye kollektivtiltak og for drift av kollektivtiltak. Norge har ikke råd til å vente med de store skrittene. Vår avstandsulempe forsterkes med økte driftskostnader på grunn av dårlig vei, økte transporttider på grunn av dårlig vei og økte transportkostnader knyttet til passering av stadig flere bomstasjoner. Går det slik EU vil, blir også passeringskostnadene kraftig økt fordi EU vil at de rabattordningene som vi nå har, skal reduseres kraftig. Under Stoltenberg-regjeringen har vedlikeholdsetterslepet på norske veier økt. Ved utgangen av 2009 vil vedlikeholdsetterslepet på stam- og riksveier være på hele 19 milliarder kr. Regjeringens viktigste grep er å nedklassifisere 17 150 km «øvrige riksveier» til fylkesveier fra 2010. Den gir seg selv fritak fra veglovens bestemmelser om at veier som omklassifiseres, skal være i god stand. Norge har et umoderne samferdselsnett som svekker – ikke styrker – norsk konkurransekraft, og som dermed hindrer vekst og verdiskaping over hele landet. Den såkalte Forvaltningsreformen er en ulykke for Vei-Norge. Den gir ikke bedre veier. Det blir ikke bedre veier selv om staten overfører veier den selv ikke har klart å vedlikeholde, til fylkeskommunene, med beskjed om at nå får de jammen gjøre jobben! Statlig ansvarsfraskrivelse kalles slikt – ofte en populær øvelse hos regjeringer som ikke klarer, eller ikke vil gjøre, jobben selv. Norge har ikke råd til å vente. Næringsliv og trafikanter behøver heller ikke vente. Fremskrittspartiet vil ikke vente. Med Fremskrittspartiets forslag til ny Nasjonal transportplan for perioden 2010–2019, og også helt frem til 2034 – et 25 års perspektiv – vil Norge ta mange og store skritt fremover. Mange store FrP-skritt må til, ikke Regjeringens små. Fremskrittspartiets store skritt kommer med 580 milliarder kr på toppen av Regjeringens rammer, sammen med et perspektiv og en ramme som altså går 25 år frem. Sammen med Nasjonal transportplan behandler vi nå også St.meld. nr. 17 for 2008–2009, som omhandler Oslopakke 3 trinn 2. La meg kort si noe om det, i tillegg til replikkvekslingen med saksordføreren. Det som ble gjort tydelig i høringen i komiteen om denne saken, var bl.a. en klar uttalelse fra lederen i samferdsels- og miljøkomiteen i Oslo, Rune Gerhardsen, som oppfordret sterkt til å ivareta balansen i det vedtatte programmet. Med merknaden som ligger i innstillingen til denne saken, er det etter vårt syn mer usikkerhet innenfor den avtalen som er inngått. Det er usikkert hva bilistene får, men det er helt sikkert at de får betale – betale mye, hele 45 milliarder 2006-kroner for en pakke på 54 milliarder kr. Uten Fremskrittspartiet i regjering vil bilistene kunne risikere at de må betale bompenger i Oslo også etter 2028. Vi behandler faktisk tre saker i denne runden. Den siste av de tre er Innst. S. nr. 201. Det er et representantforslag fra undertegnede og flere andre fremskrittspartirepresentanter om å få en egen stortingsmelding om strategi og tiltak knyttet til effektiv sjøtransport og havnestruktur. I behandlingen av Nasjonal transportplan er det hovedfokus på veier og på jernbane. Også i innstillingen og i dagens debatt er det hovedfokus på veier og jernbane, og det er på mange måter forståelig. Intensjonen med NTP var bedre samordning mellom transportsektorene. Fremskrittspartiet registrerer at en slik samordning ikke på noen måte er tydelig til stede, heller ikke slik at de fire transportsektorene får nødvendig fokus. Vi ser et klart behov for å se nærmere og grundigere på mål, strategier, virkemidler og finansielle rammer for sjøtransport og havnestruktur. Vi ønsker derfor en egen stortingsmelding om sjøtransport – ikke istedenfor Nasjonal transportplan, men som et viktig tillegg til Nasjonal transportplan. Vi vil se på rammeverket for sjøtransporten. Vi vil se på offentlig finansiering og drift av infrastruktur. Vi vil se på stamnettet, altså stamnetthavner og tilknytning til annen infrastruktur. Vi vil se nærmere på sjøbasert kollektivtransport og på sjøbasert godstransport, og vi vil se nærmere på beredskapen, ikke minst oljevernberedskapen, men også farledsmerking og bergningstjenester. Vi vil se på den statlige organiseringen, og vi vil se nærmere på spørsmålet om statlig finansiering til havner, og utrede og avklare det. Der må en også se på ordninger for tilskudd, lån eller lånegarantier for ulike investeringsformål for å modernisere og effektivisere norske stamnetthavner. Det er jo bred enighet i Stortinget om å overføre mer av godstransporten til sjøbasert transport, altså fra land til sjø. Derfor er det underlig at ikke flere partier enn Fremskrittspartiet vil ha en egen stortingsmelding om hvordan vi konkret kan få dette bedre til. Det samme gjelder for luftfartsområdet. Tiden min, ti minutter, tillater ikke mange kommentarer om det, men etter Fremskrittspartiets syn har vi det samme behovet der: en egen luftfartsmelding basert på den strategirapporten om norsk luftfart som foreligger.