Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-12-03:
Kampen mot terrorkriminalitet har for både den forrige regjering og den nåværende gått langs tre akser: For det første at man får et lovverk som dekker de typer forbrytelser vi her snakker om, terrorhandlinger, definisjonen av terror. Foregående taler var inne på krigsforbrytelser, som vel også er omfattet av den revisjonen som ble foretatt i vår. Dette er et forslag som bidrar til at vi får et lovverk som dekker og definerer terror, men som også dekker hele handlingsforløpet. Jeg mener at det er viktig at vi får dette på plass sammen med de to andre forholdene som er viktige når det gjelder kampen mot terrorkriminalitet. Det ene er at man har tilstrekkelige metoder med henblikk på å avdekke straffbare forhold i etterforskningssammenheng, men også i forebyggende øyemed, og det siste er spørsmålet om ressurser. Og der er det jo sånn at i det budsjettet vi nå har vedtatt, styrker vi bl.a. PST med 25 mill. kr. Det har også vært en løpende ressursstyrking av PST som jeg tror er veldig viktig. Med denne lovsaken får Norge et regelverk som innebærer at vi i nær framtid kan ratifisere Europarådets konvensjon av 16. mai 2005 om forebygging av terrorisme. Jeg er glad for at komiteen har sluttet seg til forslaget om at dagens straffelov skal få en ny bestemmelse om straff for oppfordring, rekruttering og opplæring til terrorhandlinger. Det ligger et sterkt forebyggende element i det. Den nye straffeloven har allerede en tilsvarende bestemmelse, men det vil ta noe tid før den kan settes ut i livet. Dette lovforslaget gjør det mulig å ratifisere konvensjonen uavhengig av den nye straffeloven, og forslaget gir oss det samme strafferettslige vernet mot terrorisme som vil ligge i den nye straffeloven. Oppfordring, rekruttering og opplæring til terrorhandlinger rammes i stor grad av gjeldende straffelov, bl.a. fordi slik aktivitet kan ses som straffbar medvirkning til terrorhandlinger. Men straffansvaret etter dagens regler går ikke like langt som det som ligger i lovforslaget. Forskjellen er dels at den nye regelen ikke stiller samme krav om tilknytning til konkrete terrorhandlinger, og dels at medvirkning til oppfordring, rekruttering og opplæring nå gjøres straffbart. Det er visse forskjeller i utformingen av forslaget til den nye bestemmelsen i straffeloven og den parallelle, allerede vedtatte § 136 i straffeloven av 2005. En av forskjellene er at forslaget angir at medvirkning er straffbart, mens § 136 ikke nevner medvirkning. Ulikhetene i utformingen har stort sett lovtekniske forklaringer. Mens straffeloven av 2005 inneholder en generell bestemmelse om at medvirkning er straffbart når ikke annet er bestemt, følger det etter dagens lov særskilt av det enkelte straffebud om medvirkning er straffbart. Proposisjonen inneholder ikke forslag om endringer i reglene om politiets metodebruk og adgang til tvangsmidler under etterforskningen. Men den nye straffebestemmelsen skal etter forslaget omfattes av oppregningen i politiloven av hvilke oppgaver som hører inn under Politiets sikkerhetstjeneste, PST. Forslaget innebærer at ansvaret for saker om oppfordring, rekruttering og opplæring til terrorhandlinger vil ligge til PST. Så til slutt: Representanten André Oktay Dahl nevnte at noe av lovgivningen kunne bære preg av å klippe og lime, og han nevnte også noe om å være styrt av frykt. Jeg vil ikke være så brutal mot den forrige regjering. Jeg mener at lovgivningen ikke bar preg av å klippe og lime, og den bar slett ikke preg av frykt. Det som var flott med behandlingen i forrige stortingsperiode, og også nå, er at man i Norge tok seg tid til å behandle disse reglene, både når det gjaldt spørsmålet om straffebestemmelser og ikke minst når det gjaldt metodebruken, som ikke ble behandlet umiddelbart etter det som skjedde i New York i 2001. Man tok seg tid, og man tok seg også anledning til å høre både på opposisjonen og på innspillet fra bl.a. Riksadvokaten. Det gjør at det lovverket vi har i Norge i dag, både når det gjelder metode og straffelovgivning materielt sett representerer moderat bruk av strafferettens mekanismer. Det representerer også et uttrykk for at dette er kriminalitet som skal bekjempes med strafferettens virkemidler og med den rettssikkerheten som ligger til det. Når det er sagt, mener jeg at de utfordringer som Fremskrittspartiet i sitt forslag peker på når det gjelder spørsmålet om å evaluere, først og fremst ligger på metodebruk. Der har jo Regjeringa, som kjent, et arbeid på gang for å evaluere metodesituasjonen. Det er det viktige. Det å evaluere bruken av konkrete straffeparagrafer ville være problemstillinger vi etter min mening vil kunne stå overfor når det gjelder de fleste straffebud – om de er hensiktsmessige. Der må det etter min mening skje en løpende vurdering av om straffeloven er hensiktsmessig. Det gjelder alle straffebud. Det vil også gjelde den nye straffeloven som blir vedtatt, at man hele tida er på vakt med tanke på dette. Jeg mener derfor at departementet og Regjeringa løpende må vurdere om det er behov for ytterligere endringer i lovverket, om loven fungerer godt nok. I så måte kan jeg i hvert fall love forslagsstiller at det lovverket vi nå vedtar, vil vi også følge nøye for å sikre at det fungerer slik som vi mener det skal fungere. I den grad det er behov for reparasjon, skal vi ikke nøle med det.