trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
Dette er ei sak som har mykje å seie for dei ho vedkjem. Nasjonalt læremiddelsenter har ansvaret for å koordinere arbeidet med å utvikle spesialpedagogiske læremiddel for grunnskule og vidaregåande opplæring. For skuleåret 1999-2000 har det vore bestilt over 31 000 lydbøker. Dette er dobbelt så mange som året før. Til no i år er det ekspedert omkring 20 000 eksemplar, og NLS reknar med at dei som står att, er ferdigproduserte og ekspederte i løpet av november månad. Det er etablert ei bestillingsordning for elevar med dokumenterte behov for lydbøker. Ordninga vart innført i skuleåret 1998-1999, og det har vore stor etterspørsel. Lydbøker vert produserte på grunnlag av ferdige lærebøker frå forlaga. Dette inneber at når ei ferdigtrykt lærebok ligg føre for fyrste gong, vil det måtte gå ei tid før boka er innlesen, kopiert og distribuert. Innføringstakta for grunnskulereforma har medført at det har komme nye bøker for tre klassetrinn samstundes dei to siste åra. Det har derfor vore behov for svært mange innlesingar med etterfylgjande kopiering, og all ledig kapasitet har vore maksimalt utnytta. Til neste år vil ein for fyrste gong ha fullstendig dekning av lydbøker på grunnskuleområdet, og elevane vil få kassettane til skulestart. I inneverande år er det brukt omkring 15 mill. kr på lydbøker. På lydbokområdet er dette eit lyft vi ikkje tidlegare har vore i nærleiken av. At det i etableringsfasen for denne ordninga er komme kritikk om at det går for sakte, er sjølvsagt noko ein kan seie seg lei for, men det heile vil altså vere fullført når ein i år 2000 får dekt alle aktuelle læreverk i lydbokversjonar på begge målformer. Til slutt ein kort informasjon om utfordringar og planar vidare. I løpet av 1999 er det under etablering ei tilsvarande ordning for elevar i vidaregåande opplæring. Elevane vil få betre høve til å låne lydbøker innanfor dei fleste fagområde på grunnkursnivå. I år 2000 vil arbeidet med å utvikle dette tilbodet for VK I halde fram. Det har i all hovudsak vore produsert lydbøker i eit tradisjonelt kassettformat. Ein er no i gang med å etablere digitalt baserte produksjonar og dermed forbetre kvaliteten. Dette medfører i neste omgang at produkta vil komme som audio-CD-ar eller verte tilgjengelege frå lydbasar med høve til nedlasting direkte frå nett. Her er det likevel ein del uavklarte utfordringar både teknisk og når det gjeld lisensiering. For å møte desse utfordringane vert det no arbeidd aktivt på mange hald for at vi på best mogleg måte kan få utnytta den nye teknologien.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
Eg trur vel eg svara på det, men kanskje ikkje tydeleg nok, så eg skal gjenta det. Vi reknar med at i løpet av november månad skal alle bøker vere ferdigproduserte og utsende i forhold til bestillingane. Det er nok rett som representanten Torbjørn Andersen seier, at dette òg var eit problem i fjor. Eg er òg samd med han i at foreldre til elevar utan lese- og skrivevanskar nok ville ha reagert på at skulebøkene ikkje hadde komme, sjølv om ein del bøker ikkje var komne på grunn av tempoet i begge utdanningsreformene vi har hatt. Det gledelege er at ein har etablert ei ordning der det for fyrste gong er ein rett, og dermed kjem òg krava, og ein krev at den retten ein har fått, skal verte reell, det skulle berre mangle. Men ein har altså meir enn dobla kapasiteten, og når det ikkje vil vere behov for tre nye sett kvart år, så vil det frå neste haust vere eit komplett tilbod som ligg føre, og då reknar eg med at problemet òg er løyst.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
Skulen søkte om godkjenning etter privatskulelova den 9. desember 1997. I brev til skulen den 27. mai 1998 etterlyste departementet nærare planar for tilpassinga til Læreplanverket for den tiårige grunnskulen. Departementet mottok fagplanane frå skulen den 23. november 1998. Som representanten Løvik opplyser, skreiv departementet brev til Alta kristne grunnskole den 10. september i år. Skulen vart informert om at det gjenstår faglege vurderingar av undervisningsplanane. Eg har hatt som mål at søknader om godkjenning etter privatskulelova skal behandlast så raskt som mogleg. Saksbehandlingstida har òg gått ned. Det er likevel viktig at departementet bruker tilstrekkeleg tid på den faglege godkjenninga av dei private grunnskulane. Elevane skal sikrast ein kompetanse som svarer til den som vert gjeven i offentleg skule. Dette er viktig for at elevane skal kunne ta del i vidare opplæring, yrkesliv og samfunnet elles. Søknader om støtte etter privatskulelova reiser òg mange prinsipielle og juridiske problemstillingar som må løysast undervegs i prosessen. Det kan derfor ta noko tid å vurdere søknadene, under dette om det er behov for ytterlegare utfylling. Eg vil sjå til at søknaden om godkjenning av Alta kristne grunnskole får høg prioritet, og at han vert behandla så raskt som mogleg. Det er likevel eit absolutt krav at før det vert gjeven eventuell godkjenning, skal departementet ha forsikra seg om at det faglege opplegget held mål. Departementet vil kanskje måtte gå ytterlegare rundar med skulen før det eventuelt vert gjeve godkjenning. Eg håpar likevel at søknaden vil vere ferdigbehandla ved årsskiftet.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
Eg kan stadfeste det som representanten Løvik no spurde om, at det er sett i gang tiltak, og derfor er gjennomsnittstida nede i eitt år, som eg har sagt bør vere ei forsvarleg saksbehandlingstid. Så er det ein del unntak. Eg vil utan vidare ta ansvaret for ein del av dei unntaka. Eg skal heller ikkje saksbehandle denne saka frå talarstolen, men det er klart at når privatskuleelevane skal ha tilsvarande opplæring som dei i det offentlege, tek det mange gonger litt tid før ein kjem fram til korleis ein slik læreplan skal sjå ut. Då er det slik at ein må bruke ein del tid på det. Dersom ein ser på dei datoane som eg refererte til i svaret mitt, ser ein at det er heilt rett at vi brukte vel lang tid før vi bad om ytterlegare opplysingar. Men det gjekk òg svært lang tid før vi fekk svar attende. Det tok òg bortimot eit halvår. Derfor vil eg seie at denne saka har teke for lang tid, og eg skal halde det eg har lovt her, at vi skal setje opp tempoet, men vi er avhengig av eit samarbeid.
Petter Løvik (Høyre), 1999-10-27:
Eg tillet meg å stille følgjande spørsmål til kyrkje-, utdannings- og forskingsministeren: «Alta kristne grunnskole søkte i desember 1997 Kyrkje-, utdannings- og forskingsdepartementet om godkjenning. I september 1999 etterlyste skulen saka, og fekk etter nokre dagar eit svar der departementet ikkje eingong gir det minste signal om kor lang tid vurderingane av saka vil ta og kva tid skulen vil få svar på søknaden. Vil statsråden sjå til at denne saka straks blir ferdig handsama?»
Petter Løvik (Høyre), 1999-10-27:
Eg vil takke statsråden for svaret. Sjølv om hovudfokuseringa og hovudsatsinga skal vere på den offentlege skulen, er det klart at for å oppfylle foreldreretten er det veldig viktig at det finst reelle alternativ. Då er ei god tilskotsordning og rimeleg rask saksbehandling to av føresetnadene. Eg veit at då noverande statsråd var leiar av utdanningskomiteen, hadde han den same innvendinga som eg har i dag, at dette går for seint. Ein kan sjølvsagt diskutere korleis kommunikasjonen skal vere. Det gjekk sju månader frå søknaden kom inn, til departementet bad om nye opplysningar. Statsråden har jo sagt at han har som eit mål at saksbehandlinga ved godkjenning av nye skular ikkje skal ta særleg lengre tid enn eit år. Vi har vore borti den problemstillinga tidlegare, og eg vil på prinsipielt grunnlag spørje statsråden vidare: Vil det bli sett i gang tiltak for å få ned saksbehandlingstida generelt?
Petter Løvik (Høyre), 1999-10-27:
Eg er glad for det svaret som statsråden igjen gav. Det er muleg at gjennomsnittstida no er nede mot eitt år, men det er klart at når vi her har ein situasjon der det har gått tett på to år frå søknaden blei send inn til dei kan få eit svar, så er det for lang tid. Då har det litt med kommunikasjonen mellom skule og departement å gjere. Eg er også einig i det statsråden sa, at læreplanane må ha ei veldig grundig behandling, for med dei politiske diskusjonane vi har om privatskular generelt, så er det viktig at saksbehandlinga blir grundig og skikkeleg, slik at læreplanane ikkje kan angripast vidare. Men eg er tilfreds med svaret, at den spesielle skulen det her gjeld, Alta kristne grunnskole, vil få eit svar før nyttår. Dette vil gi både privatskulen og den offentlege skulen i Alta mulegheiter til å planlegge, og det er nødvendig i ein slik situasjon.
Jan Johnsen (Høyre), 1999-10-27:
Jeg har følgende spørsmål til samferdselsministeren: «I forbindelse med rassikring av Trollstigen er det nå besluttet at veien skal stenges 14. august de neste 3 årene. August måned er en stor turistmåned med spesielt mange tyske og franske turister. Det er heller ikke uvanlig at cruiseskip anløper området langt ut i august. Trollstigen er en nasjonal turistattraksjon og må derfor prioriteres slik at stengingen blir så kort som mulig. Vil statsråden sørge for at så skjer?»
Jan Johnsen (Høyre), 1999-10-27:
Jeg takker ministeren for svaret. Nå er det slik at reiselivsnæringen der oppe ønsker å ha iallfall en ukes lengre drift i området enn det den har i dag. Ønsket der oppe fra er at dette blir trukket en uke lenger ut i august. Kan samferdselsministeren se på muligheten av at dette kan skje? Det er reiselivssjefen der oppe som spesielt ønsker dette. Jeg er klar over at det har vært møter med næringen, og at en er kommet fram til et kompromiss. Men for Norge som turistland er det uhyre viktig å holde denne veien, som den attraksjonen den er, åpen iallfall en uke til.
Jan Johnsen (Høyre), 1999-10-27:
Jeg takker for svaret, som jeg syns var både positivt og konstruktivt. Jeg regner med at det går an å få til den uken som reiselivsnæringen her ber om. Jeg har imidlertid et siste spørsmål til statsråden, og det går på selve økonomien i dette. Nå er det slik at dette går over fylkets midler. Men dette er en nasjonal turistattraksjon, og det vil derfor være helt naturlig at disse midlene blir bevilget over et nasjonalt budsjett og ikke nødvendigvis går direkte på fylket. Ser ministeren noen mulighet for at det kan bli en særordning for Trollstigen når det gjelder finansieringen? Jeg er blitt gjort kjent med at 10,5 mill. kr til rassikringsmidler i området har blitt tatt vekk fra andre prosjekter for å bli overført til Trollstigen. Det syns jeg er uheldig for dette fylket.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
I løpet av våren 1999 ble det registrert flere tilfeller med nedfall av mindre stein og steinblokker på Trollstigveien, og den 8. mai kom det betydelige nedfall tre ganger. Nærmere undersøkelser viste at nedfallene kom fra et større fjellparti relativt høyt over veien. Statens vegvesen har senere fått utført analyser av stabiliteten i området, og det ble konkludert med at det måtte iverksettes sikringsarbeider. Siden disse arbeidene skal utføres i om lag 700 meters høyde over havet og før snøen kommer, er det begrenset hvor lenge en kan arbeide utover høsten. Dette er bakgrunnen for at Statens vegvesen har tatt initiativ og iverksatt sikringsarbeidet fra 11. august i år. Dette tidspunkt har Statens vegvesen fastsatt i samråd med den lokale turistnæring nettopp for å ivareta disse interessene. I midten av august er turisttrafikken, etter det jeg har fått opplyst, dabbet av, og det er tatt hensyn til turistbåtanløp til Åndalsnes i denne forbindelse. Sikringsarbeidene, slik det nå legges opp til, vil bli fullført i løpet av 2001. Dersom sikringsarbeidet ikke kan foregå som planlagt, må vi regne med at det blir nødvendig å arbeide på vegen også i høstsesongen etter 2001. Jeg regner med at en lokalt søker å tilpasse stengingen til tiden omkring 15. august, og jeg vil derfor ikke gå imot den gjennomføringsplan som det er lagt opp til.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
Jeg registrerer ønsket fra turistnæringen i området. Jeg synes det er rimelig at turistnæringen og Statens vegvesen snakker sammen på nytt. Jeg vil vel tro at en uke fra eller til ikke nødvendigvis er det som er det avgjørende, hvis man likevel greier å fullføre prosjektet i løpet av 2001, som forutsetningen er. Så jeg kan vel svare at jeg forventer at man tar en dialog på dette og finner praktiske løsninger innenfor de tidsrammer og den økonomi man har til rådighet.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
Slike ting som har skjedd rundt Trollstigen, er ikke noe man i budsjettsammenheng har tatt forhåndshøyde for. Det betyr at når akutte situasjoner oppstår, må man finne praktiske løsninger. Det er gjort. Man har derfor vært nødt til, iallfall i en foreløpig fase, å «låne» midler av andre konti, både sentralt og mellom fylker. Det er rimelig å bruke rassikringsmidler til dette prosjektet. Midlene på rassikringssiden er økt noe til neste år. Om vi greier å finne dekning for hele beløpet innenfor økte rassikringsmidler, tør jeg ikke svare på i dag. Vi ser nå på finansieringen, og jeg regner med at det nok må tas noe innenfor fylkesrammen på ordinær måte, men i hvor stor grad, vil jeg få lov til å komme tilbake til Stortinget med på et senere tidspunkt.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
En vegsjef er underlagt fylkeskommunen i spørsmål knyttet til fylkesvegene. Som ledd i den ordinære saksforberedelse ved tilsetting i stilling som vegsjef sendes saken derfor til vedkommende fylkeskommune til uttalelse. Foreleggelsen for fylkeskommunen følger av tilsettingsreglementet for Statens vegvesen og er ingen «høringssak» i alminnelig forstand. Som bistand for fylkeskommunens vurdering blir det gjerne foretatt en foreløpig, begrunnet rangering av søkerne. Av hensyn til de personer det gjelder, er innholdet i oversendelsen ikke offentlig, og offentlighetsloven § 6 nr. 4 gir hjemmel for å unnta fra offentlighet dokumenter i saker om ansettelser. Enkelte fylkeskommuner offentliggjør imidlertid sin egen innstilling i saken. Regjeringen arbeider generelt for mer offentlighet. I saker om tilsettinger i offentlige stillinger må imidlertid målet om større åpenhet veies opp mot hensynet til å få godt kvalifiserte kandidater til å søke. Dette gjelder særlig stillinger på høyere nivå. For enkelte søkere til offentlige stillinger vil det kunne medføre en stor belastning dersom det blir kjent at de søker ny stilling. Dette kan føre til et svakere søkergrunnlag. Regjeringen har på denne bakgrunn ute til høring et forslag om endringer i offentlighetsloven, hvor det bl.a. foreslås følgende tilføyelse i offentlighetsloven § 6 nr. 4: «en søker kan kreve at det ikke gis innsyn i hans eller hennes navn og andre individualiserende kjennetegn». Dette forslaget bygger som kjent på justiskomiteens forslag, jf. Innst. S. nr. 21 for 1998-99, som stortingsflertallet sluttet seg til.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
I den grad ansettelsesprosedyren føles og registreres som udemokratisk, er det helt naturlig at den gås gjennom på nytt. Det vil statsråden gjøre, i og med at representanten Knudsen har reist dette spørsmålet. Når det gjelder fylkeskommunens uttalelse, kan jeg ikke se annet enn at det er et ledd i de generelle uttalelsene i innstillingssammenheng. Fylkeskommunen har derfor adgang – og noen nytter denne muligheten – til å offentliggjøre sin egen rangering, sin egen uttalelse, i prosessen, men jeg minner om at til slutt havner også disse sakene – og denne saken – på statsrådens bord. Det betyr med andre ord at det som nå er tatt opp fra Knudsens side, vil bli vurdert når statsråden til slutt konkluderer.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
Nytenkning i samfunnet er det behov for på en rekke felter. Jeg vil ikke her og nå ta standpunkt til akkurat det feltet som representanten Knudsen tar opp. Jeg gjentar det jeg har sagt før, at når spørsmålet først er reist, som andre representanter i Stortinget tidligere har gjort skriftlig, er det naturlig at dette gis en gjennomgang. Jeg kan ikke se at disse to stillingene isolert sett enkeltvis skal danne grunnlaget for denne gjennomgangen, men det bør gjøres på mer prinsipielt grunnlag, mer prinsipiell basis. Jeg har stor forståelse for dem i samfunnet som mener at søkergrunnlaget bør være så bredt som overhodet mulig til denne typen stillinger, og at vurderingsgrunnlaget bør gjøres så bredt som mulig, og det er selvfølgelig naturlig at innstillende myndigheter tar dette med også i sine innstillinger. Statsråden vil også ta det med i sin konklusjon.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
Bakgrunnen for at det er åpnet adgang til å innføre piggdekkgebyr, er behovet for å kunne regulere helse- og trivselsulemper ved piggdekkbruk på en bedre måte. Høye konsentrasjoner av partikler kan utløse negative helseeffekter i form av lunge- og luftveissykdommer. Hovedkilden er piggdekkenes slitasje av vegdekket og oppvirvling av dette støvet fra vegbanen i perioder med bar og tørr veg vinterstid. Gjennom forskriften om gebyr for bruk av piggdekk og tilleggsgebyr har kommunene fått mulighet til å innføre gebyr for kjøring med piggdekk innenfor et nærmere fastsatt område. Så langt har Oslo besluttet å innføre en slik ordning. Gebyrordningen er valgt fremfor en forbudsordning nettopp for at de som av ulike grunner foretrekker å kjøre med piggdekk, skal ha mulighet til dette mot at det betales et gebyr for den miljøulempe bruk av piggdekk medfører. Funksjonshemmede – som andre – kan derfor fortsette med å bruke piggdekk. Det kan, som representanten påpeker, være slik at helsemessige forhold gjør at de ønsker dette. Gebyrene for å kjøre med piggdekk er fastsatt i forskriften. Disse gebyrene er generelle og vil gjelde alle. Jeg har fått henvendelser fra flere ulike hold med ønske om dispensasjon fra avgiften. Min vurdering er at avgiften bør gjelde for alle, og at det ikke bør gjøres unntak fra forskriften – fordi reduksjon i piggdekkbruken er helt nødvendig for å få bedre luftkvalitet i storbyene og dermed bedre helse og trivsel for alle som bor i disse kommunene. Men la meg til slutt understreke: Det er altså ikke forbud mot piggdekkbruk i byene, heller ikke i Oslo, men det er et gebyr som innføres for å kjøre med piggdekk, med tanke på å redusere ulempene i luft- og forurensningssammenheng.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
Statsråden innrømmer at det er kommet en rekke påstander etter at det ble gitt anledning til å innføre piggdekkgebyr. En del av disse påstandene blir nå nærmere undersøkt, allerede pr. dato. Vi kan ikke bekrefte eller svare på de påstander som er kommet i media, og som siteres av representanten nå. Det har ikke vært meningen på noen måte å skade miljøet ved å innføre piggdekkgebyr, tvert imot. Det er helse- og miljøsikkerhet som er årsaken til dette. Det er jo det å lette hverdagen for folk flest – ikke minst for dem med allergier – som er hensikten med å gi en hjemmel til å innføre et gebyr. Statsråden vil naturligvis undersøke de påstandene som er kommet. Foreløpig har vi ikke grunn til å tro annet enn at en redusert bruk av piggdekk i storbyene vil være til velsignelse for oss alle.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
I forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 53 for 1990-91, Stamveg Bergen-Oslo, vedtok Stortinget den 18. juni 1992 følgende: «Stortinget ber Regjeringen forsere arbeidet med innkorting av Bergensbanen(Hønefoss-Oslo) (Hønefoss-Oslo) Stortinget behandlet spørsmål om korridorvalg for Ringeriksbanen i forbindelse med St.prp. nr. 64 for 1995-96 og Innst. S. nr. 12 for 1996-97, og bad om at den videre planlegging av Ringeriksbanen ble gjennomført for to alternative korridorer, alternativ 2 via Kroksund og alternativ 2/6 via Åsa. I tillegg ble det forutsatt utarbeidet nye og oppdaterte nytte-kostnadsvurderinger, herunder kostnadsoverslag og trafikkvurderinger, for prosjektet i forbindelse med hovedplanleggingen. Foreløpig hovedplan for Ringeriksbanen ble godkjent av Jernbaneverkets hovedkontor i juli 1999, og konsekvensutredningen etter plan- og bygningsloven lå deretter ute til høring fram til 22. oktober i år. Jernbaneverket går nå gjennom høringsuttalelsene for å avklare om utredningsplikten er oppfylt. Etaten har som mål å oppnå en godkjent konsekvensutredning innen utgangen av februar 2000. Samferdselsdepartementet har i St. prp. nr. 1 lagt opp til at Stortinget skal få saken til ny behandling våren 2000. Inntil det eventuelt foreligger nye signaler fra et flertall på Stortinget, legger Regjeringen til grunn at planleggingen av prosjektet skal fortsette med utgangspunkt i de vedtak Stortinget selv har fattet.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
Representanten Stensaker kommer med spenstige vurderinger, interessante vurderinger. Så langt kan jeg gå i mitt tilleggssvar. Men utover Stortingets vedtak kan jeg ikke gå. Stortinget har lagt føringer. Stortinget har fattet vedtak. Det har en regjering og en statsråd å forholde seg til. Derfor er statsråden, slik han redegjorde for i hovedsvaret, innstilt på å legge dette fram etter planen nå til våren, og Stortinget må da ta standpunkt til de spørsmål og de vinklinger som representanten Stensaker nå brakte fram. Jeg registrerer at vedtaket ligger noen år tilbake i tid, men jeg har selvfølgelig tiltro til at Stortinget er i stand til å gjøre helhetsvurderinger når de får saken presentert i sin helhet til våren.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
La meg først si at statsråden ikke uten videre kan bekrefte at de tallene som er lagt fram, er representative for Ringeriksbanen og det området. Statsråden har nok en viss følelse av at disse tallene ligger til grunn for en landsvurdering mer enn en spesiell lokal vurdering. Jeg skal imidlertid ikke gå inn på disse tallene akkurat her og nå, men komme tilbake til dette på et senere tidspunkt. Jeg regner med at de tall og henvisninger som representanten Stensaker viser til, vil være vesentlige både i den konklusjon som Regjeringen er nødt til å trekke når saken legges fram for Stortinget, og til slutt i den vurderingen Stortinget gjør når de fatter endelig vedtak i saken, forhåpentligvis i løpet av våren 2000.
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 1999-10-27:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «To nye vegsjefer tiltrer 1. januar 2000, i Hordaland og Buskerud. I Hordaland er det nær 30 år siden siste vegsjefskifte. Saken er sendt fylkespolitikerne til høring i sak unntatt offentlighet. Er dette i tråd med Regjeringens ønske om mer offentlighet, og vil statsråden ta initiativ til en mer åpen prosess?»
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 1999-10-27:
Jeg takker statsråden for svaret. At loven åpner for at ting kan unntas fra offentlighet, er langt fra at det må holdes hemmelig. Ved høringer som dette må søkerliste og tilrådinger fra etaten kunne sendes ut offentlig. Like viktig er det at politikerne kan komme fram til sine anbefalinger i åpent møte. I Hordaland ble saken behandlet i møte 21. oktober 1999. Politikerne fikk først informasjon om saken på bordet da fylkesutvalget ble samlet. I Buskerud ble saken behandlet dagen før. Der fikk politikerne informasjon i sakslisten, som ble sendt ut på ordinært vis. Ledelsen i Vegdirektoratet har med tre personer rent flertall i ansettelsesutvalget. De ansatte har to representanter, men disse er kun rekruttert fra ingeniørenes organisasjon, på tross av at ingeniørene utgjør bare 10 pst. av de ansatte. Hva vil statsråden konkret gjøre for å få en mer representativ og tidsmessig demokratisk prosess?
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 1999-10-27:
Det siste statsråden sa, var betryggende å høre, for innen vegetaten har det kommet flere rop om modernisering av organisasjonen, med øn-ske om å hente inn ledere som kan tenke nytt. Vil statsråden, når han sier at denne saken til sjuende og sist vil komme på hans bord, ta kontakt med disse enkeltpersoner og organisasjoner for å starte en prosess der bredden i vegetaten blir mer synlig?
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 1999-10-27:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Som kjent er det nå åpnet adgang til å innføre piggdekkgebyr i våre større byer. Et gebyr vil ramme funksjonshemmede som er avhengig av å komme frem med sin bil, og som ikke er i stand til å skyve eller legge på kjetting. Disse kjøretøyer har et parkeringskort som det er strenge restriksjoner for å få, og kan brukes som bevis på fritak for piggdekkavgift. Vil statsråden medvirke til at slike biler blir fritatt for piggdekkavgift?»
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 1999-10-27:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg tror ikke de som er avhengige av slike biler, blir helt fornøyd med det. Samferdselsministeren begrunnet i sitt svar gebyret med luftkvaliteten, men det er jo blitt hevdet at piggfrie vinterdekk medfører at man utvikler lateksallergi, da de inneholder mer naturgummi enn piggdekk, som legger seg lettere i svevestøvet. Leger har hevdet at det har skjedd en økning i slik allergi etter at piggfrie dekk ble tatt i bruk. At folk lettere skulle utvikle allergi fra naturgummi og eventuelt strøsand, var vel ikke meningen da piggdekkgebyr ble innført. Vil statsråden undersøke disse påstandene, og i tilfelle de medfører riktighet, treffe tiltak?
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 1999-10-27:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Utredning av Ringeriksbanen viser høy kostnad og dårlig lønnsomhet, i tillegg foreligger ingen fullført fagrapport. Det er en tilfredsstillende bussforbindelse på strekningen i dag. Veitransporten utfører 87 pst. av persontransporten og 51 pst. av godstransporten. Jernbanen utfører 4 pst. av persontransporten og 8 pst. av godstransporten. Bevilgning pr. transportkilometer viser 88 øre til jernbanen og 15 øre til vei. Vil statsråden treffe tiltak for å stoppe videre planlegging av milliardprosjektet?»
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 1999-10-27:
Jeg takker statsråden for svaret. Med erfaring fra Romeriksporten og Gardermobanen, som skulle bli den mest lønnsomme i landet, virker Ringeriksbanen som et tvilsomt prosjekt med negativ kost-nyttefaktor.Forutsetningene til Stortinget da det ble fattet vedtak om å utrede Ringeriksbanen, var å korte ned tiden mellom Oslo og Bergen med ca. en time. Synes statsråden det er fornuftig å bruke nærmere 4 milliarder kr av skattebetalernes penger til denne banen når vi vet at hele landet har et stort behov for å utbedre veinettet, og at forutsetningen for banen kanskje kan nås ved bruk av krengetog etter nåværende trasé?
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 1999-10-27:
Jeg takker statsråden igjen, men vil bare legge til at Ringeriksbanen i hovedsak fører til en omfordeling av trafikk mellom kollektivmidler ved overføring av reisende fra buss til bane. Overføring av trafikk fra bil til bane utgjør ca. 5-6 pst. av dagens nærtrafikk over Sollihøgda. Dette tilsvarer om lag fire års trafikkvekst for veien. Selv om noe veitrafikk vil kunne bli overført til bane, gir ikke utredningen grunnlag for å konkludere med at Ringeriksbanen fører til redusert veitrafikk av betydning og dermed vil påvirke behovet for veiinvesteringer i området, kanskje tvert imot. Dette gjelder alle alternativer, og det er da min påstand at det må vi ta i betraktning når vi skal vurdere dette videre.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-10-27:
Jeg skal få stille den ærede helseminister følgende spørsmål: «Norsk Sykepleierforbund har henstilt til sine medlemmer i sykehus og sykehjem å nekte planlagt overtid. Om dette blir fulgt opp av sykepleierne står vi foran en alvorlig situasjon i helse- og omsorgsvesenet. Hva vil statsråden foreta seg i denne anledning?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-10-27:
Jeg takker helseministeren for svaret. Det er selvfølgelig begrenset hva helseministeren kan gjøre med dette problemet på kort sikt når staten ikke har ansvaret for driften, verken for våre sykehus eller omsorgsinstitusjoner. Selv om jeg langt på vei forstår sykepleiernes frustrasjon over å bli utnyttet av fylkeskommuner og kommuner med overtidsarbeid og merarbeid som ofte går på helsen løs, har jeg ikke sans for en trussel om å nekte overtidsarbeid og merarbeid, som vil ramme pasientene først og fremst. Brev til meg fra flere sykepleierorganisasjoner i ulike fylker kan tyde på at denne henstillingen kan bli fulgt opp av svært mange sykepleiere. Vil helseministeren medvirke til at vi snarest får en lovendring, slik at vi kan få flere private, fleksible utleieordninger for helsepersonell og dermed få tilbake flest mulig av de sykepleiere som er ute av tjeneste i dag?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-10-27:
Jeg takker igjen helseministeren for svaret. Det er ett forhold til i forbindelse med dette som jeg kunne tenke meg å forespørre helseministeren om. I utlandet, også innen enkelte skandinaviske land, har man nå begynt å se på forholdet mellom sykepleiere og hjelpepleiere, mellom disse to profesjonene. Jeg vet at ved enkelte sykehus i Sverige legger man opp til en bevisst politikk hvor man reduserer antall sykepleiere og øker antall hjelpepleiere og like fullt kan få en faglig forsvarlig drift ved det enkelte sykehus. Kunne helseministeren tenke også i disse baner for å få en bedre bemanning totalt sett, kanskje med en forskyvning av sykepleiere i forhold til hjelpepleiere?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-10-27:
Jeg har et nytt spørsmål til den ærede helseminister: «For kort tid tilbake ble en 74 år gammel mann med symptomer på hjerteinfarkt brakt til Oslo legevakt, men fikk der beskjed om å trekke kølapp og vente, noe som resulterte i at pasienten døde kort tid etter. Hva har statsråden foretatt seg i sakens anledning, og kan vi forvente for fremtiden at alvorlig syke mennesker umiddelbart blir tilsett av lege etter ankomst til Oslo legevakt?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-10-27:
Jeg vil takke helseministeren for svaret og understreke at jeg er godt fornøyd med den raske reaksjonen som helseministeren også har vist i dette tilfellet. Den tragiske historien ved Oslo legevakt, hvor en pasient ble innbrakt med truende hjerteinfarkt og av en vekter ble henvist til venterommet med en kølapp i hånden, er nesten ikke til å tro. Hendelsen er klart i strid med gjeldende lovverk, og viser en menneskebehandling og en faglig medisinsk oppførsel som er totalt uakseptabel. Jeg er enig med Aftenpostens leder av 10. oktober 1999, hvor det anføres følgende: «Men det er ikke nok at man evaluerer rutinene. Disse skandaløse forhold må det simpelthen ryddes opp i, og det må skje øyeblikkelig.» Jeg er så enig, så enig. Mitt oppfølgingsspørsmål til helseministeren blir da: Vil helseministeren medvirke til at de ansvarlige ved slike hendelser får en personlig reaksjon som merkes, i tillegg til at en påser at rutinene blir endret?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-10-27:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg er mer enn forundret over klinikksjefens uttalelse i Aftenposten den 10. oktober om at en ikke kan bruke sykepleiere til å ivareta akuttmottaket og sortere pasienter ved Oslo legevakt fordi sykepleierne vil være overkvalifisert til den slags jobb. Det er en helt ubegripelig uttalelse. Til dette er å si at det å vurdere pasientenes alvorlighetsgrad ved akuttmottak nettopp bør være en sykepleieroppgave. Det er mange andre oppgaver sykepleiere utfører, som gjerne kunne overføres til annet fagpersonell. Det må være noe fundamentalt galt når nettopp en legevaktledelse kan overlate vurderingen av akuttpasienter til ufaglærte vektere. Er helseministeren enig med meg i denne vurderingen?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
Arbeidsgiveransvaret for sykehus- og sykehjemssektoren, med unntak av statens sykehus, ligger i fylkeskommunene og kommunene. Det er arbeidsgivers ansvar å påse at all bruk av overtid skjer etter gjeldende regelverk, dvs. arbeidsmiljølovens regler. Reglene forutsetter at overtid bare kan pålegges i særlige tilfeller, f.eks. dersom sykdom blant ansatte forstyrrer eller truer med å forstyrre den jevne drift, eller dersom mangel på spesiell kompetanse gjør at særlig arbeidspress har oppstått. Av dette følger at bruk av planlagt overtid pr. definisjon er i strid med arbeidsmiljøloven. På bakgrunn av dette er Norsk Sykepleierforbund i sin fulle rett når de henstiller til sine medlemmer om ikke å utføre planlagt overtid. Noe annet vil det være dersom Norsk Sykepleierforbund henstiller til medlemmene å nekte lovlig pålagt overtid. Overtidsnekt vil da kunne være brudd på den enkeltes arbeidsavtale og arbeidsplikt. Det er statens ansvar å sikre tilgangen på sykepleiere ved tilstrekkelig utdanningskapasitet, bidra til å rekruttere fra andre land og å stimulere sykepleiere som er gått over i andre bransjer, til å komme tilbake. Departementet oppfatter det slik at den største utfordringen ikke er rekrutteringen til sykepleierstillinger, men frafallet i stillinger. Departementet har gjennom handlingsplan for helse- og sosialpersonell 1998-2001 utformet en rekke tiltak for å sikre tilstrekkelig personelltilgang. Kort kan følgende tiltak nevnes: økt opptakskapasitet til sykepleierutdanningen, tilskudd til desentralisert sykepleierutdanning, oppdateringskurs for å rekruttere sykepleiere som har vært ute av yrket en stund, samt rekruttering fra andre land. Vi legger vekt på å ha en god dialog med organisasjonene om innretning og oppfølging av tiltakene i planen. Det er avtalt møte med Norsk Sykepleierforbund om dette i den nærmeste fremtid. Videre vil departementet bidra til gode arbeidsplasser, der sykepleiere kan ha mulighet for livslang karriere i fulltidsjobb uten å pådra seg fysiske eller psykiske slitasjeskader. Departementet har etablert et program der vi sprer kunnskaper og erfaringer fra arbeidsplasser med lite fravær og godt arbeidsmiljø som eksempler til etterfølgelse. Når det gjelder utviklingen i den konkrete situasjonen, vil tilsynsmyndighetene som ledd i sin løpende virksomhet følge med på hvorvidt det skjer en utvikling ved sykehusene som går ut over krav til forsvarlig drift. Jeg har bedt helsedirektøren om å se spesielt på dette, og jeg vil be om å bli orientert dersom så skulle være tilfellet. Det kreves en aktiv innsats både fra nasjonale myndigheter og fra arbeidsgiverne. For å kunne løse sykepleiermangelen må alle dra lasset i fellesskap.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
I likhet med representanten Alvheim er jeg sterkt opptatt av hvordan vi kan få tilbake til sykepleieryrket de som i dag ikke er aktive i yrket og som kanskje kunne tenke seg å komme tilbake. Det er en av grunnene til at vi satser aktivt på oppgraderingskurs, som skal øke tryggheten hos dem som vurderer å komme tilbake, i forhold til den faglige utfordring de møter i et helsevesen som stadig utvikler seg. Spørsmålet om lovgivningen når det gjelder utleie av helsepersonell, er, som representanten Alvheim vil være kjent med, til behandling her i Stortinget. Regjeringen har i proposisjonen, på grunnlag av Blaalid-utvalgets innstilling, gitt uttrykk for sin vurdering, og det ligger nå i Stortingets hender hvordan lovgivningen på dette punktet bør utformes for fremtiden.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
Vi er fra departementets side interessert i internasjonale erfaringer med relevans for Norge som går på hvordan vi kan utnytte helsepersonells kompetanse bedre i det samlede helsevesen. Der vi har knapphet på personell og kompetanse, er det avgjørende at vi bruker kompetansen riktig, at rett person kommer på rett plass. Uten å gå konkret inn på den problemstillingen som representanten Alvheim nå reiser, vil jeg si at vi vil studere de resultater som representanten Alvheim viser til, med interesse. Vi vil generelt være opptatt av å legge til rette for at vi bruker personellet til det de er best på, og ikke til en rekke andre oppgaver som andre grupper kan gjøre like godt eller bedre.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
Som jeg i sin tid også viste til i svaret til representanten Aud Blattmann, er det pasientens lege eller den aktuelle sykehusavdeling som etter en medisinsk faglig vurdering tar stilling til hvilket tilbud den enkelte pasient skal gis. Representanten Rolf Terje Klungland viser til et oppslag i Verdens Gang der en lungesyk ikke får operasjon på grunn av alder. Av oppslaget går det fram at det dreier seg om en lungetransplantasjon. Det er Rikshospitalet som har ansvaret for all transplantasjonsvirksomhet i Norge. Jeg er blitt informert om at en ikke har fastsatt aldersgrense, men på grunn av tilgangen på organer praktiseres veiledende aldersgrenser for forskjellige former for lungetransplantasjoner: 40 45 år ved hjerte-lungetransplantasjon, 50 55 år for dobbelsidig lungetransplantasjon og ca. 60 år ved ensidig transplantasjon. Det er i alt transplantert på 107 pasienter, av disse 105 etter 1. januar 1990. Fire hadde passert 60 år ved transplantasjonen. Pr. 18. oktober 1999 står det 42 pasienter på lungetransplantasjonslisten. Hittil har de som venter på hjerte lungetransplantasjon, ventet i 311 dager, 23 har ventet på dobbelsidig transplantasjon i 377 dager, og 15 har ventet på enkel lungetransplantasjon over et år, i gjennomsnitt. Organmangel er den viktigste kvantitative begrensning ved lungetransplantasjon. Det er relativt få organgivere som har lunger som er egnet for transplantasjon. Rikshospitalet har vurdert det slik at ut fra en totalvurdering av alder, allmenntilstand, operasjonsrisiko og mulighet for godt langtidsresultat, vil yngre pasienter måtte prioriteres på ventelisten. Med dagens organtilgang representerer ventelisten minst to–tre års ventetid før transplantasjon kan utføres. Rikshospitalet mener derfor at det ikke er hensiktsmessig å sette de eldste pasientene på venteliste. Når det gjaldt hjertetransplantasjon, ble spørsmålet om aldersgrense forelagt Statens sykehusråd. Sykehusrådet anbefalte at kronologisk aldersgrense ikke lenger anvendes. Sykehusrådet støttet imidlertid oppfatningen av at under ellers like betingelser skal unge prioriteres framfor eldre, men at kronologisk alder ikke skal tillegges avgjørende betydning når det gjelder prioritering. Dette har departementet sluttet seg til og meddelt Rikshospitalet. I prinsippet kan en si at de samme vurderinger vil gjelde for lungetransplantasjon. Men situasjonen når det gjelder tilgang på organer, er slik at det vil ta år før de som i dag står på venteliste, vil få transplantasjon. Dette er grunnlaget for den praksis Rikshospitalet har valgt å legge seg på. Jeg vil imidlertid be Statens sykehusråd om en uttalelse om dette, slik jeg gjorde det når det gjaldt hjertetransplantasjoner.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
Jeg er selvsagt avskåret fra å gå inn i en diskusjon av den konkrete saken som representanten Klungland nå refererer til. Hovedproblemet, som også er en del av det etiske dilemmaet en her står overfor, er mangelen på organer. Det skaper ventetider, og det skaper prioriteringsutfordringer for sykehuset. Derfor er jeg svært opptatt av tiltak som kan bedre tilgangen på organdonasjoner, og en rekke forslag til tiltak på dette området er fulgt opp eller er under oppfølging. Som jeg har annonsert, vil jeg omgående be Statens sykehusråd om en uttalelse, slik at deres vurdering også på dette spørsmålet kan fremkomme.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
La meg bare presisere at jeg har redegjort for den praksis som Rikshospitalet har, den vurdering som Rikshospitalet tillegger alder, og jeg har gjort rede for at jeg vil ha en uttalelse fra Statens sykehusråd om dette, slik jeg fikk det når det gjaldt hjertetransplantasjoner. Og så får vi vente med å trekke konklusjonene til denne uttalelsen foreligger.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
Jeg har stor forståelse for den reaksjon representanten Alvheim gir uttrykk for, og min raske handling er også et uttrykk for en tilsvarende reaksjon på de oppslag som mediene brakte i denne saken. Men jeg ber om forståelse for at jeg må avstå fra å karakterisere dette tilfellet, og forholde meg til oppfølgingen av det, inntil tilsynsmyndighetene har gjort jobben sin. Men jeg forutsetter at tilsynsmyndighetene reagerer i forhold til eventuelle lovbrudd og forskriftsbrudd som måtte bli påvist. Jeg vil for øvrig vise til at Oslo kommune har iverksatt tiltak allerede for å unngå at slike hendelser skal gjenta seg. Spørsmålet om hvorvidt disse tiltakene er tilstrekkelige, vil jeg først høre fylkeslegens syn på før jeg uttaler meg om.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-10-27:
Det fremgikk vel av mitt hovedsvar at det faktisk er forskriftsfestet at kontakten med akuttpasienter skal ivaretas av kvalifisert helsepersonell, så derom hersker det ingen tvil. Jeg viser til Forskrift om medisinsk nødmeldetjeneste av 20. august 1999, § 2-1. Jeg vil også vise til at Oslo kommune har satt i gang arbeid med tiltak som skal sikre at personer med helsefaglig bakgrunn skal ha oppgaven med å observere pasientene før de blir registrert i legevaktmottaket. Det er av de spørsmål som jeg regner med at fylkeslegen vil studere nærmere nå.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 1999-10-27:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helseministeren: «Jeg viser til tidligere spørsmål fra stortingsrepresentant Aud Blattmann når det gjelder å bruke alder som eneste kriterium for å nekte utredning til hjertetransplantasjon. I Verdens Gang 20. oktober 1999 framgår det at en lungesyk ikke får operasjon på grunn av alder. Statsråden har i etterkant av spørsmålet fra representanten Blattmann endret kriteriene for hjertetransplantasjon. Hva vil statsråden gjøre for lungesyke i tilsvarende situasjon?»
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 1999-10-27:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Det er jo i høyeste grad et etisk spørsmål om en skal ha rettigheter til operasjon eller ikke, eller faktisk ha rettigheter til å bli vurdert som aktuell for en transplantasjon. Jeg har vært i kontakt med denne karen som det stod om i VG, som har fått avslag på grunn av alder og ingenting annet. Han har også vært innlagt på sykehus av andre årsaker og blitt sjekket, og de sier at ut fra den helsetilstanden han er i nå, skulle det ikke være noe i veien for at han kunne ta en transplantasjon. Men det som får meg til å reagere ekstra mye, er at han det ene året var for frisk og det neste året for gammel, for han var da over 60 år. Jeg vil igjen spørre statsråden om han vil vurdere dette nokså raskt, slik at vi kan få en endring på regelverket.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 1999-10-27:
Jeg innser jo også situasjonen i helsevesenet, og selvfølgelig er jeg enig med statsråden i at det bør foretas prioriteringer dersom en har mangel på organer. Men det som egentlig har fått meg til å reagere i denne saken, er at det bare er prioritert ut fra en alder på 60 år. At en er 60 år kan jo ikke være noe kriterium, slik jeg ser det, i forhold til prioriteringer; det bør i høyeste grad være helhetssynet på de personene som skal ha en eventuell transplantasjon. Men jeg er glad for det positive svaret jeg, slik jeg ser det, har fått av statsråden. Jeg går nå ut fra at han vil se på dette, og at det vil bli fulgt opp så det blir likhet for alle, og at aldersgrense i seg selv ikke blir et kriterium i vurderingen.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 1999-10-27:
Dereguleringen av elektrisitetsmarkedet i Skandinavia på 1990-tallet har ført til at vi har fått en nordisk kraftbørs, nye rammebetingelser for etablering av selskap og mulighet for nye aktører til å etablere seg. I dag er elmarkedet i Skandinavia svært oppdelt, med ca. 400– 450 mindre salgsselskap og kommunale elverk. Markedet gjennomgår samtidig forholdsvis store omveltninger. Strømprisene i sluttbrukermarkedet vil variere over tid, og de vil avhenge av produksjons- og etterspørselsforholdene i Norge og våre naboland. Hvilke leverandører som på et gitt tidspunkt er billigst, vil også variere. Denne uken ligger f.eks. tilbud fra Statoil flere øre pr. kWh over det billigste tilbudet i markedet på tilsvarende produkt. Det er med andre ord neppe grunn til å hevde at Statoil underbyr samtlige aktører i strømmarkedet. Statoils begrensede størrelse i et slikt marked tilsier at det ikke er Statoil alene som vil være førende for prisnivået. Statoil har i dag antakelig en markedsandel på mellom 3 og 5 pst. av husholdningsmarkedet i Norge. Statoil har forretningsmessig frihet og driver virksomhet innenfor flere forretningsområder. Selskapet skal konkurrere på like vilkår med andre selskaper. Som et ledd i selskapets tilpasning til energimarkedet har selskapet valgt også å selge elektrisitet. Statoil satser også på å delta i utviklingen av fornybare energiformer, og er i tillegg i ferd med å bygge opp kompetanse knyttet til såkalt totale energiløsninger. En av målsettingene med kraftmarkedet er å sørge for en effektiv utnyttelse av ressursene til enhver tid. Denne målsettingen kan sjølsagt i enkelte perioder lede til lave markedspriser, mens den i andre perioder kan føre til høye markedspriser. Som et ledd i det politiske arbeidet for å prøve å begrense strømforbruket, ønsker Regjeringen å heve elavgiften. Regjeringen foreslår også å øke avgiften på fyringsolje for å unngå en overgang fra strøm til fyringsolje. Avgiftsøkningene vil gjøre energibesparende tiltak mer lønnsomme, og de vil forhåpentligvis også kunne bidra til å gjøre alternative oppvarmingskilder relativt sett rimeligere i forhold til elektrisk kraft. Økt avgift på fyringsolje vil også gjøre bioenergi mer konkurransedyktig. Jeg kan ikke se at det er noen motsetning mellom de virkemidlene vi legger til rette for å prøve å legge om energipolitikken, og at en samtidig er nødt til å basere seg på det faktum at en må operere innenfor de rammer som dagens kraftmarked setter.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 1999-10-27:
Jeg vil håpe at SV og representanten Langeland fortsatt har et positivt forhold til Regjeringens målsettinger innenfor energi- og miljøpolitikken, tatt i betraktning at denne regjeringen i løpet av knappe to år har fordoblet den økonomiske satsingen på energiøkonomisering og alternative energikilder. Det er i alle fall et positivt tegn som SV burde ta med seg. Når det så gjelder spørsmålet om Statoil som selskap alene senker prisene på energi, mener jeg, som jeg sa i mitt svar, at det ikke er grunnlag for å kunne si det. Det vil variere over tid hvem som er dyrest og billigst på markedet, og pr. 25. oktober ligger faktisk Statoil på nærmere 1,5 øre pr. kWh over i pris i forhold til f.eks. Lyse Energi i det området som representanten Langeland kommer fra. Jeg har ikke grunnlag som generalforsamling til å kunne gå inn og diktere de enkelte forretningsmessige områdene Statoil velger å satse på. Statoils kjernevirksomhet er produksjon og transport av olje og gass, men Statoil har også forretningsmessig frihet til å kunne engasjere seg i forretningsområder utover kjernevirksomheten.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 1999-10-27:
La meg si at jeg syns det er hyggelig at SV betegner Regjeringens satsing på energiøkonomisering og alternative energikilder som positiv. Det tegner godt også for det videre samarbeidet knyttet til både neste års budsjett og framover. Jeg er opptatt av Statoils kjernevirksomhet, og Statoils kjernevirksomhet er, som jeg sa i mitt forrige svar, produksjon og transport av gass og olje. Jeg har ikke påstått at kjernevirksomheten er noe annet, men jeg har sagt at fokusering på kjernevirksomheten ikke betyr at Statoil ikke har frihet til forretningsmessig å engasjere seg i andre områder, enten det er raffinering, petrokjemi eller elektrisitetsmarkedet. Det har Statoil hatt mulighet til, og det har også Stortinget vært med og gitt sin tilslutning til. De aller fleste elverk i Norge er fortsatt offentlig eid. Derfor blir det en konkurranse mellom ulike offentlig eide selskap. Årsaken er at vi deregulerte markedet på 1990-tallet, men vi privatiserte ikke. Jeg vil formode at SV ikke mener at vi i tillegg til å deregulere også burde privatisere.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-10-27:
Jeg har et spørsmål til miljøvernministeren: «Lokaliseringen av tre familiegrupper av ulv i Østfold gir betydelige problemer. Selv om fylket var utpekt som et område med lavt konfliktpotensial, har den økte ulvetettheten gitt dyretragedier av store dimensjoner. Et forslag til forvaltningsplan for ulv ligger til behandling i departementet. Hvor lang tid vil det ta å behandle forvaltningsplanen?»