Trine Skei Grande (Venstre), 2010-02-04:
Jeg vil begynne med å fremme de to forslagene fra Venstre som er omdelt i salen, som jeg mener berører mye av kjernen her, og som jeg gjerne skulle hatt med i komitébehandlingen også. Jeg mener at den viktigste av alle innsatsfaktorer for å bekjempe mobbing kan beskrives med ett ord: lærere. Gode lærere, trygge lærere, lærere som kan det å være ledere i klassesituasjonen, lærere som kan ledelse, lærere som er trygge på faget sitt, og som er trygge på det å være voksenleder i forhold til ungene, det er det viktigste. Derfor er lærerutdanning – etter- og videreutdanning av lærere, det å sørge for at vi har en god lærerutdanning – sjølve kjernen for å bli kvitt mobbing. Derfor har vi fremmet forslag nr. 6. Min redsel her er at vi tror at vi skal drepe mobbingen med byråkrati. Det tror ikke jeg. Jeg tror snarere tvert imot, at den læreren som er en god klasseleder, som tør å ha et stort handlingsrom for virkemidler for hva man kan gjøre for å komme ut av den situasjonen man er i, er den læreren som klarer å finne de beste løsningene også. Det å snu trenden i den ungdomsgruppa man er leder for, er av og til å tenke veldig utradisjonelt og prøve noe helt nytt, og av og til å gå litt utenfor de vanlige rammene. Så min redsel for Fremskrittspartiets tilnærming i denne saken er at de tror at vi skal komme oss ut av dette med jus og byråkrati og et regelverk, mens jeg mener man gjør det med gode, dyktige voksne som tar kloke valg, og som også har et handlingsrom for å gjøre det. Det andre er at dette er et felt vi egentlig ikke vet så mye om, sjøl om vi slår rundt oss med veldig mye kunnskap. Senteret for atferdsforskning sier at det i det siste året har vært en dramatisk økning. Likevel har vi i Venstre et forslag her, da dette virkelig er et område hvor vi burde ha forsket mer, funnet ut hva som er grunnlaget, hva som skaper situasjonene, hvilke ting som fungerer, hvilke ting som ikke fungerer. Det er viktig å gi de lærerne som skal gå inn i det, den fagballasten. Grunnen til at vi i Venstre ikke støtter det obligatoriske mobbeprogrammet, som skal innføres i alle skoler, er at de ulike mobbeprogrammene vi har, bare er en metode. Det finnes skoler som har innført mobbeprogram, og som har fått økt mobbing. Det hjelper ikke å innføre en metode hvis man ikke jobber etter den, og hvis man ikke også har et arbeidsteam som er dedikert og tror på at dette fungerer. Derfor tror ikke jeg på at det å styre skolene til å jobbe på bestemte måter er det som løser dette, det er snarere tvert imot friheten til å jobbe på gode måter som gjør det. Så er jeg litt bekymret for hele Stortingets tro på at alt kan løses med ombud. For meg handler det om en undergraving av hele vår rolle som folkevalgt. Grunnen til at denne saken er i Stortingets sal nå, er at mange foreldre har kontaktet oss. Det har vært startet folkeaksjoner, det har vært kampanjer på nettet, det har vært en masse ting som har skjedd, noe som gjør at folkevalgte løfter dette inn i salen. Hadde vi hatt et ombud som hadde tatt seg av det, hadde dette aldri vært noen sak i Stortingets sal. Det hadde aldri vært noe problem for oss som politikere at noen har vært utsatt for dette, hvis vi delegerte det til et ombud. Nå skal vi ha Nav-ombud, og vi skal ha alle mulige andre ombud for alle ting som vi mottar ubehagelig mail om. Jeg er for at politikere mottar ubehagelig mail, og at vi ordner opp i det. Det er jobben vår. Det å sette ut det på anbud til en eller annen ombudsordning, mener jeg er å undergrave hele vårt folkevalgte system. Jeg mener at det ikke skal være et ombud som får beskjed. Jeg mener at lokalpolitikere kan få beskjed om at denne skolen ikke ordner opp. Så er det lokalpolitikere som skal ordne opp, det er deres jobb som folkevalgte å gjøre det. Det å utsette alt til en ombudsordning, mener jeg er å undergrave hele vårt demokrati. Så fikk jeg sagt det – dette kjenner jeg et stort engasjement for. Så mener jeg at vi må ha systemer som hjelper foreldre som skal ta opp problemer, og kanskje bør vi lage maler for foreldre for hvordan man skal ta opp det. Jeg tror også at et veldig mye større virkemiddelapparat knyttet til helsesøstre, vaktmestre, spesialundervisning og alt som ligger i det, må til for å få løst dette. Jeg tror at vi også må se på utearealene på skolene våre, at vi ikke har utearealer som er så små at knuffingen mellom ungdomsmiljøene blir enda større. Men i bunnen her ligger det også et foreldreansvar – et foreldreansvar som handler om hvordan man snakker om andre mennesker rundt middagsbordet med barna sine til stede, og hvilken backing man gir barna sine med hensyn til hvordan de skal opptre overfor andre.