Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-02-21:
Lov om Etterretningstjenesten ble vedtatt i 1998, og et tilbakeblikk på de 19 årene som er gått, viser at den samfunnsmessige, rettslige og teknologiske utviklingen siden slutten av 1990-tallet har vært stor – jeg vil si nesten enorm. Digitaliseringen av samfunnet er én faktor, endringen i trusselbildet er en annen. Dessuten har menneskerettighetenes stilling i norsk rett stadig blitt styrket etter vedtakelsen av menneskerettighetsloven i 1999 og også etter grunnlovfestingen av visse sentrale menneskerettigheter i 2014. Ser man alle disse faktorene under ett, tilsier det at tiden er moden for å gjennomgå rettsgrunnlaget for Etterretningstjenesten. Jeg deler derfor kontroll- og konstitusjonskomiteens syn på at etterretningstjenesteloven bør oppdateres helhetlig. Dette er et arbeid Forsvarsdepartementet igangsatte allerede i fjor sommer, og vi er også helt enig med komiteen i at det å gjøre oppdateringer av enkeltbestemmelser i loven neppe tjener formålet. Det har skjedd såpass store endringer at vi må se på det helhetlig. En gjennomgang av rettsgrunnlaget for E-tjenesten bør, som EOS-utvalget peker på, sikre at E-tjenesten har tilstrekkelig hjemmelsgrunnlag for de oppgaver den er satt til å utføre i ivaretakelsen av rikets sikkerhet. Videre må man sikre seg at rettsgrunnlaget er ajourført sett i forhold til rettsutviklingen, særlig på menneskerettighets- og personvernområdet. Det er riktig, som saksordføreren sier, at ingen er tjent med, og minst av alle Etterretningstjenesten, at det skapes en tvil – selv om det ikke er en tvil – og da er det å gjøre denne gjennomgangen av rettsgrunnlaget viktig. Det er også viktig å minne om, som representanten Tetzschner også gjorde, at utvalget ikke finner grunn til å rette kritikk mot tjenesten. Etterretningstjenestens oppgave er systematisk å innhente og bearbeide informasjon som angår utenlandske forhold ved bruk av både åpne og fordekte metoder i en statlig legal ramme. Produktene fra Etterretningstjenesten skal redusere usikkerhet og skape forståelse og gir et veldig viktig grunnlag for norske beslutningstakere. Dette er et samfunnsoppdrag som ikke blir mindre viktig i tiden vi nå går inn i, og jeg vil derfor framheve at en gjennomgang av rettsgrunnlaget ikke har som formål å begrense E-tjenestens oppgaver eller samfunnsoppdrag, men snarere å forsikre at dette har sikker lovmessig forankring. Den lovmessige forankringen må sikre både at E-tjenesten kan løse sine oppgaver effektivt, og at viktige sikkerhetshensyn blir ivaretatt. Regjeringa vil derfor komme tilbake til Stortinget med en oppdatert lov om Etterretningstjenesten som ivaretar alle disse hensynene. Som jeg har vært inne på, har teknologien og trusselbildet utviklet seg voldsomt de senere årene. Angrep, spionasje, trusler i det digitale rom er sterkt økende. Terrorisme og voldelig ekstremisme forblir en alvorlig trussel mot vår sikkerhet. Dette er forhold som både Etterretningstjenesten og PST har pekt på i sine åpne vurderinger for både 2016 og 2017. Kommunikasjonsstrukturen i samfunnet har endret seg, og trafikken har flyttet seg fra luften – altså radio og satellitt – til høyhastighets fiberkabler. Etterretningstjenesten har i dag ikke systemer for å kontrollere den digitale landegrensen og har ingen egen aksess til informasjon som flyter i kabelnettet. Norges evne til å fange opp kommunikasjon mellom aktører som kan utgjøre en fare for rikets sikkerhet, slik som mellom internasjonale terrorister, og vår evne til å beskytte oss mot ytre trusler i det digitale rom, er derfor ikke tilfredsstillende, og det er alvorlig. Både Ekspertgruppen for forsvaret av Norge og det digitale sårbarhetsutvalget peker på denne problemstillingen. Regjeringa besluttet derfor å gi det digitale sårbarhetsutvalget, eller Lysne I-utvalget et tilleggsoppdrag, som da ble til Lysne II-utvalget. Lysne II-utvalget avga 26. august i fjor en rapport som utreder sentrale spørsmål knyttet til innføring av et eventuelt digitalt grenseforsvar. Utvalget anbefaler enstemmig at et digitalt grenseforsvar bør etableres. Forutsetningen er at det etableres et strengt kontrollregime bestående av både teknologiske og menneskelige kontrollmekanismer. Det er viktig for meg å understreke at et digitalt grenseforsvar ikke vil gi Etterretningstjenesten fritt innsyn i all kommunikasjon som transporteres i kabelnettet. E-tjenesten vil få tilgang til kun en meget liten del av denne. Utvalgets rapport omtaler en rekke mekanismer som skal bidra til å sikre nettopp dette. For det første må det utarbeides tekniske filtre som så langt det lar seg gjøre vil sile ut informasjon som E-tjenesten ikke skal befatte seg med, som f.eks. norsk-til-norsk-kommunikasjon. For det andre er det et viktig poeng, et poeng som kanskje syns å falle litt bort i samfunnsdebatten om digitalt grenseforsvar, at Lysne-utvalget foreslår at E-tjenesten må gå til domstolene og få forhåndsgodkjent objekter og handlingsmønstre som den ønsker å gjøre søk på. Det betyr altså at E-tjenesten først vil kunne gjøre spesifikke søk i kommunikasjonslagre etter at det er vurdert og akseptert av en domstol. For det tredje anbefaler utvalget en uavhengig tilsynskontroll i tilnærmet sanntid, og ikke minst en etterhåndskontroll utført av EOS-utvalget. Til sammen vitner altså denne firedelingen av kontrollen om et meget strengt kontrollregime – både tekniske filtre, forhåndskontroll, kontroll i tilnærmet sanntid og etterhåndskontroll. Av og til når man hører den offentlige debatten, er det mulig å få inntrykk av at det kan være lett å blande sammen hva som er E-tjenestens oppgave og hva som er kriminalitetsbekjempelse. Det er to ulike ting. E-tjenestens oppdrag er rettet mot utlandet. Informasjon og analyser fra E-tjenesten skal bidra til å ivareta Norges sikkerhet og norske interesser. Arbeidet er trusseldrevet og ikke rettet mot enkeltpersoner. E-tjenesten har f.eks. ikke som oppgave å samle bevis mot mistenkte personer med formål om å reise tiltale. Det er en oppgave for politiet. Det er heller ikke riktig, som jeg var inne på, at Etterretningstjenesten får tilgang til all digital kommunikasjon som krysser landets grenser. Lysne II-utvalget foreslår at E-tjenesten skal få tilgang til å gjøre målrettede søk i et informasjonslager etter at en domstol har godkjent det. Jeg vil også understreke at E-tjenesten ikke vil kunne søke etter data om norske personer i Norge. Det ligger utenfor E-tjenestens lovpålagte oppdrag. Et digitalt grenseforsvar innebærer derfor ikke at E-tjenesten skal kunne overvåke vanlige menneskers e-post, telefontrafikk eller Internett-surfing i Norge. Det er ikke tvil om at spørsmålet om innføringen av et digitalt grenseforsvar reiser mange vanskelige, prinsipielle spørsmål. Fra det offentlige ordskiftet kan vi se at det er ulike oppfatninger av hvordan et digitalt grenseforsvar forholder seg til våre folkerettslige forpliktelser, og da særlig på personvern- og menneskerettighetsområdet. Lysne II-utvalgets rapport ble sendt på høring i fjor høst, med høringsfrist 20. januar i år, og det har kommet mange og gode høringsinnspill. Jeg kan forsikre om at vi også følger den internasjonale rettsutviklingen nøye. I dag vurderer vi det imidlertid slik at det ikke foreligger holdepunkter som tilsidesetter Lysne-utvalgets konklusjoner om at et digitalt grenseforsvar kan innføres. Regjeringa mener at et spørsmål knyttet til innføringen av et digitalt grenseforsvar i Norge må utredes og konkretiseres nærmere. Vi må forvente at truslene i – kombinert med vår avhengighet av – det digitale rom snarere vil øke enn minke i årene framover. Vi som nasjon må evne å tilpasse vårt forsvar til de truslene vi står overfor. Regjeringa tar derfor sikte på å utarbeide og utrede og konkretisere et forslag til hvordan en form for digitalt grenseforsvar som både øker vår beskyttelsesevne mot trusler mot rikets sikkerhet og ivaretar helt sentrale menneskerettighets- og personvernforpliktelser, kan etableres og lovreguleres. Lysne II-utvalgets rapport med tilhørende høringsinnspill gir et veldig godt grunnlag for videre analyser, men det er fortsatt en rekke spørsmål som må konkretiseres og vurderes før et endelig lovforslag kan presenteres. Det tar regjeringa sikte på å gjøre i løpet av 2018.