Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2008-03-03:
Kongekrabben har utvilsomt gitt nytt liv til deler av Finnmarkskysten. Krabbefisket bidrar vesentlig til lønnsomheten i kystflåten, og krabben skaper nye arbeidsplasser i viktige lokalsamfunn. Bugøynes er et eksempel på det - et samfunn som i ren fortvilelse lyste seg selv ut for salg for noen år tilbake, men som nå har fått nytt liv og virksomhet som følge av kongekrabbefisket. Vi opplever altså at en fremmed art som under normale omstendigheter burde vært utryddet, er blitt en viktig ressurs som kan høstes, og som bidrar vesentlig til sysselsetting og bosetting i vårt aller nordligste fylke. Og det er akkurat dette dilemmaet Stortinget i dag tar stilling til, når vi bestemmer at kongekrabben er en ressurs øst for Nordkapp og til russergrensen, med unntak for innerste delen av Porsangerfjorden. I dette området, som også har sin nordlige begrensning, skal bestanden av kongekrabben forvaltes på bærekraftig og langsiktig basis. Her skal det høstes. Her skal kongekrabben være levebrød. Utenfor dette området er det fritt fiske, i den hensikt å redusere bestanden mest mulig. Om dette er det altså ingen uenighet. Alle parter går inn for at utryddingsfisket skal stimuleres ved innføringen av et eget tilskudd til utryddingsfangst, altså en form for skuddpremie, om vi vil. Derimot er det uenighet om finansieringen. Fiskerne mener, tradisjonen tro, at staten i sin helhet skal bære utgiftene ved ordningen, mens Regjeringen har foreslått at skuddpremien finansieres gjennom et fond med statlig deltagelse og en avgift på omsetningen av krabben. Jeg synes det er et godt prinsipp at den kommersielle utnyttelsen av kongekrabben er med på å betale bekjempelsen av de miljøproblemene som følger av krabbens vandring sørover og nordover. Til syvende og sist er det jo vi som forbrukere som betaler, i denne som i de fleste andre sammenhenger. Også utrydningsfisket har vakt betydelig kommersiell interesse, og det er å håpe at utkastforbud, skuddpremie og et mer intensivt fiske utenfor den kommersielle sonen bidrar effektivt til å redusere muligheten for at krabben sprer seg videre sørover langs kysten og nordover i Barentshavet. Det er en del av vår folkerettslige forpliktelse. Gjennom internasjonale konvensjoner har vi forpliktet oss til å gjøre vårt for å utrydde eller begrense omfanget av fremmede arter dersom det kan sannsynliggjøres en uakseptabel risiko for økosystemet, og føre var-prinsippet krever at vi setter inn tiltak for å unngå eller redusere eventuelle skadeeffekter på det marine miljøet. Da er det naturligvis et problem at vi i dag ikke vet nok om kongekrabben, og den kunnskapen bør vi snarest skaffe oss. Usikkerheten om kongekrabbens virkninger på økosystemet bør derfor føre til at forvaltningen evalueres etter fem år, og at effekten av de spredningsbegrensende tiltakene vurderes årlig. Jeg har sagt det før, og jeg gjentar det også nå: Det finnes knapt et politikkområde der det er så mange meninger og så sterke motsetninger som i fiskeripolitikken, nær sagt ned til den minste detalj. Kongekrabbemeldingen er ikke noe unntak i så måte. Denne gangen gjelder det først og fremst tilgangen til fisket i det kommersielle området. Regjeringen foreslår, og regjeringspartiene støtter, at flere nå får adgang til kongekrabbefisket. Alle fartøy som i dag har adgang til å delta, skal fortsatt kunne gjøre det. Samtidig åpnes det en generell adgang til fisket for fartøy under 11 meter fra Øst-Finnmark. Hensikten er selvsagt å bidra til økt næringsaktivitet i de områdene som er mest berørt av kongekrabben, og til at de fiskerne som er mest plaget av kongekrabben, altså de som over år har fått garn og redskap ødelagt, nå skal få være med og høste denne ressursen. Dette er små fartøy med liten mobilitet og få driftsalternativ. Jeg synes det vil være urimelig om disse skulle måtte oppfylle bestemte kvalifiseringskrav for å få adgang til å delta i fangsten av kongekrabbe, nettopp fordi utbredelsen av kongekrabbe har gjort det vanskelig å oppfylle de samme kvalifiseringskravene i lokale fjordområder. Den begrensningen som ligger i at de som eier flere fartøy, bare kan delta med ett fartøy hver, blir nå videreført. Dette vil innebære at totalt 500 fartøy vil kunne få adgang til å delta i den kommersielle fangsten av kongekrabbe. Kongekrabbefisket har hatt god lønnsomhet. Slik vil det også være i fortsettelsen, om fisket skal være attraktivt. Utvidelsen av fisket til også å omfatte hunnkrabbe, med separat kvote, og legalisering av bifangst vil bidra til det. Men det er klart at når flere får adgang til fisket, kan kvotene også bli mindre for den enkelte.