trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2007-06-12:
Jeg vil bare knytte noen få kommentarer til saken. Utenrikskomiteen har nå ved et par anledninger fokusert på Vestunionen og dens funksjon. Det henger sammen med at Vestunionen, i motsetning til f.eks. NATOs parlamentarikerforsamling, som vi debatterte her for en liten stund siden, ikke har et ministernivå å henvende seg til. Det betyr ikke at man ikke har interessante og spennende debatter i Vestunionen, noe jeg er godt kjent med at man har. Det jeg vil fremheve og syntes var veldig positivt, og som vi også har tatt med i merknadene fra komiteen, er det den norske delegasjonen har valgt å gjøre i sitt arbeid. De har aktivt gått inn og satt søkelyset på problemstillinger som er viktige for oss, ikke minst i forhold til nordområdene. Jeg er også kjent med at den norske delegasjonen tok initiativ til et besøk for Vestunionen på Svalbard, noe som er en god anvendelse av våre ressurser og krefter i denne forsamlingen. Det er et veldig konstruktivt bidrag, men vi fra utenrikskomiteens side er vel litt usikre på forsamlingens fremtid. Man kan jo si det slik at når vi nå har gått gjennom OSSE, Europarådet og NATO, mangler det ikke på debattarenaer. Internasjonale parlamentarikerforsamlinger er det flere av, og vi får se hvem som har livets rett fremover, hvem vi bør prioritere. Men når vi først er til stede, synes vi det er flott at den norske delegasjonen har fokusert så sterkt på viktige problemstillinger for Norge.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2007-06-12:
La meg først slutte meg til de innledende bemerkninger fra saksordføreren. Jeg er veldig tilfreds med at vi har en enstemmighet i saken. Det er også et uttrykk for den brede støtten til resultatet. Jeg har lyst til å si at det er nok mange som er oppmerksomme på at disse ordningene er kostbare, men det må veies opp mot hvor viktige de er for oss – og ikke minst for Romania og Bulgaria. Med så stor andel av markedet beliggende innen EU, innser vi alle nødvendigheten og viktigheten av å inngå den type avtaler. Det har vært en del oppmerksomhet omkring selve prosessen, og det er jo mulig det blir flere prosesser og nye forhandlinger i fremtiden. Vi hadde håpet at de forskjellige rundene man har hatt om denne type avtaler, etter hvert ville gitt oss noen – hva skal vi si – kriterier, parametrer, grunnlag for hvordan man faktisk konstruerer og beregner beløpene og ordningene. Jeg har inntrykk av at det har vært vanskelig. Det er mulig at utenriksministeren mener at man har kommet noe nærmere det etter denne forhandlingsrunden enn man var tidligere, men det er en av grunnene til at vi er særlig positive til at man i de felles merknadene også anmoder Regjeringen om å foreta en evaluering når avtaleperioden er ute. Det tror jeg kan være verdifullt, delvis for å se om innretningen har vært nyttig, men også generelt sett for å se om man har oppnådd et forventet positivt resultat i forhold til tilskuddsordningenes omfang. La meg avslutningsvis bare nevne en liten sak som har noe med dette å gjøre. Det er vedrørende utdanningstillatelse for studenter fra Romania og Bulgaria. Siden disse forhandlingene har tatt lengre tid enn antatt, og alle landene i EU/EØS må sluttbehandle avtalen, vil den neppe tre i kraft før et godt stykke ut på høsten. Det har vi forstått fører til problemer for noen ganske få rumenske og bulgarske borgere som har lagt opp til å ta utdanning i Norge, f.eks. på videregående skoler. UDI kan pr. i dag ikke forskjellsbehandle søknader fra rumenske og bulgarske statsborgere siden det ikke er noe formelt nytt juridisk grunnlag før avtalen iverksettes. Det medfører at enkelte vil tape ett års utdanning, til tross for at avtalen etter alle solemerker vil være i havn et par måneder etter skolestart i høst. Høyres gruppe ved parlamentarisk leder har derfor sendt et brev til arbeids- og inkluderingsministeren og bedt om å få vurdert om det er mulig å gi en instruks, slik at rumenske og bulgarske statsborgere kan få oppholdstillatelse for utdanning, i tråd med de rettighetene de vil få som EØS-medlemmer når de øvrige landenes behandlinger er ferdig.
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2007-06-12:
Først vil jeg rette en takk til saksordføreren for en særdeles grundig redegjørelse for de to sakene som ble tatt under ett, og Senterpartiet stiller seg bak de tilleggskommentarene som saksordføreren har. Men når jeg har bedt om ordet, er det fordi jeg ønsker å gi uttrykk for at det er en ganske sterk bekymring i Senterpartiet på ett felt, og det er USAs planer om utbygging av et rakettskjold på europeisk jord. Jeg er glad for at komiteen enstemmig har kvittert ut med følgende merknad: «Komiteen har videre merket seg at NATO arbeider med et missilforsvarssysstem innen alliansen utenom det amerikanske missilforsvaret som planlegges utplassert i Tsjekkia og Polen.Komiteen registrerer at Norge i 2006 stilte seg kritisk til utviklingen av et alliert, territorialt missilforsvar, og det er knyttet stor usikkerhet til den videre oppfølgingen av et territorialt missilforsvar i NATO». Det har i media i den siste tiden vært sterk fokusering på amerikanske planer om et rakettforsvar i Europa. Skepsisen fra vår nabo i øst, Russland, har vært stor. Under G8-møtet kom det heldigvis fram nye signaler fra Russland om et mulig samarbeid om et slikt forsvar. Jeg ser med spenning fram til hva utfallet av dette kan bli. Jeg håper at vi klarer å beholde den linjen at vi er skeptisk avventende til et missilforsvarssystem. Soria Moria-erklæringen er klar og tydelig på at «Norge skal arbeide for å skrinlegge dagens planer for rakettforsvar, og ta initiativ til et økt fokus på tidlig varsling og forebygging av konflikter». Dette må være Norges klare og tydelige linje i tiden som kommer. Likevel bør vi følge nøye med i utviklingen mellom Russland og USA. Vi må følge partenes innspill. Vi må se på de interne diskusjoner som er. Senterpartiet ønsker absolutt ikke at vi nå skal hive oss inn i en situasjon der vi får en ny rustningsspiral mellom USA og Russland, eller mellom andre deler av verden. Kald krig bør være et tilbakelagt stadium, og også den opprustningen som vi har sett etter annen verdenskrig. Derfor håper jeg at vi i tiden som kommer, kan jobbe med – etter følgende prioritet: Først må vi jobbe kraftig og intenst med forebygging av konflikter. Dialog er en bedre løsning enn direkte konfrontasjon. Lykkes vi ikke, må vi jobbe videre med tiltak for tidligvarsling – og det kan være mange aspekter i den kjeden. Og sist, som den absolutt siste utvei, må man se på oppbygging av et missilforsvar. Jeg håper at en slik linje kan få tilslutning og følges.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2007-06-12:
Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa har siden starten utviklet seg til å bli en viktig aktør på områder som spenner fra våpenkontroll til antiterrortiltak, demokratiutvikling, menneskerettigheter og situasjonen for nasjonale minoriteter. OSSE er i dag den eneste sikkerhetsorganisasjonen der alle europeiske land, innbefattet Russland og landene i Kaukasus, land i Sentral-Asia, USA og Canada deltar på like fot. Organisasjonen spiller ved tilstedeværelse i de ulike land en aktiv rolle i demokratiutvikling, særlig i de landene som er inne i omstillingsprosesser i Sentral-Asia og Kaukasus. OSSE har, i et Europa som har vært gjennom store forandringer, vist evne til smidighet og klart å tilpasse seg til de store endringene i den sikkerhetspolitiske arkitektur. Organisasjonen har et særlig ansvar for å bidra til demokratiutvikling i deltakerlandene, dette bl.a. for å forebygge destabiliserende, interne og regionale konflikter. Det er derfor avgjørende at medlemslandene står ved sine forpliktelser. En viktig del av organisasjonens arbeid er å opprettholde demokratiske standarder i deltakerlandene, ved å ta et særlig ansvar i forhold til valg og valgobservasjoner. Dette utføres både gjennom den parlamentariske forsamling og gjennom ODIHR. Det har imidlertid utviklet seg en vanskelig situasjon mellom disse knyttet til valgobservasjoner, noe man fra norsk side bør ta tak i for å skape ro og klarhet. Interne uoverensstemmelser må ikke komme i veien for viktig demokratifremmende arbeid. Utenrikskomiteen er tilfreds med at Regjeringen vil videreføre og styrke innsatsen for sikkerhetssektorreformen med vekt på politi- og justissektoren. Det er avgjørende for å bygge velfungerende rettsstater at man styrker innsatsen for å bekjempe korrupsjon og organisert kriminalitet. Fra norsk side har man påtatt seg et særlig ansvar for dette gjennom omfattende internasjonalt engasjement fra norsk politi og andre aktører innenfor justissektoren. Det er viktig at alle deltakerland føler eierskap til organisasjonen og arbeider for organisasjonens verdier og standarder. Kasakhstan har nå lansert sitt kandidatur til formannsvervet i OSSE i 2009. En enstemmig utenrikskomite slutter seg til Regjeringens holdning i saken og vil støtte Kasakhstans kandidatur, under forutsetning av at det fra Kasakhstans side vises vilje til å gjennomføre politiske og demokratiske reformer med støtte til OSSEs standarder.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-06-12:
Bare en kort kommentar. Jeg tror det er bred og viktig enighet om hovedsporet i dette siste spørsmålet, som nå har vært framme i de to siste innleggene. Vi er urolige for tendensen her – med tanke på nye våpensystemer og opprustning. Som representanten Jacobsen sa, det er ikke det verden trenger. Og det kan man utdype og gå i detaljer på. Jeg skal ikke gjøre det her. Men jeg tror det er bred enighet om det, og Soria Moria-erklæringen har en klar formulering på dette som Regjeringen legger til grunn. Samtidig må Norge forsøke her å posisjonere seg, slik at vi er i inngrepet med de prosessene som er i NATO, og som er blant de allierte. Det er et viktig prinsipp for NATO som handler om at sikkerheten er udelelig, altså at NATOs land skal ha den samme sikkerheten, og den skal være solidarisk. Vi arbeider med utgangspunkt i Riga-toppmøtets vedtak om at man i NATO fortsatt skal arbeide for å kartlegge de sikkerhetstrusler man står overfor, for å finne ut hvilke svar som er de beste svar på de truslene. Det er det sporet vi følger, og vi prøver å posisjonere oss slik at vi har maksimal innflytelse langs det sporet. Så må vi også merke oss hva som er debatten i andre land, hva som er den holdningen som våre NATO-allierte inntar, og hvordan denne utviklingen går videre. Men det viktigste for oss i denne sammenhengen er å holde fast ved de debattene som går i NATO. Der er det slik at Norge ikke står alene, men har flere som deler vårt syn.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-06-12:
La meg si til det siste spørsmålet at der er mitt svar det det har vært tidligere, at vi har ikke kjennskap til at det har funnet sted den type transport over norsk jord. Vi mener at vi har gitt utfyllende svar på det. Vi noterer oss at det fortsatt gjøres undersøkelser av det spørsmålet bl.a. i Europarådet. Det er stilt et spørsmål til statsministeren som vil bli grundig besvart. Det er det jeg har å si om den saken. Jeg skal være veldig kort i omtalen av Vestunionen, organisasjonen som er nedlagt, men der parlamentarikerne består. Det jeg vil gjøre, er fra Regjeringens side å gi en honnør til de parlamentarikerne som bruker dette organet. Jeg tror det det er et tegn på, er en felles tilnærming fra det norske politiske miljø til at vi i vår situasjon, utenfor EU, som vi kan ha ulike syn på, og med nordområdet og energidagsordenen, har behov for å bruke absolutt alle tilgjengelige organer for Norge. Da er det viktig at vi går inn med den entusiasme og den kreativiteten som vi her har hørt, med å vise til Svalbard, engasjere og bringe nordområdetematikken på dagsordenen. Dette er en slags «team Norway»-tilnærming som jeg tror det er konsensus for i denne sal rundt disse spørsmålene, og det er jeg glad for. Jeg mener at dette utvikler seg i riktig retning. Det er riktig som både representanten Gerd Janne Kristoffersen og representanten Odd Einar Dørum sier, at det er en oppoverbakke i å informere Europa om denne dimensjonen, men det er ikke noe vanskelig å tenne interessen for det om man gjør det på riktig måte. Jeg hadde som sagt en stor svensk delegasjon med meg nordover nå tidligere i uken. Den svenske riksdags utenrikskomite var på tilsvarende tur bare for noen dager tidligere. Så her er det en bred utvikling på gang, og det mener jeg er svært positivt. Så takker jeg for de hyggelige ordene som er sagt til min statssekretær. Hun kan brukes til mye, som f.eks. å representere meg på dagens møte i Østersjørådet av utenriksministere, der jeg da ikke kan være fordi jeg er her.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2007-06-12:
La meg først få understreke det som andre også har sagt, at de norske representantene som sitter i Vestunionens parlamentariske forsamling, gjør en god jobb, pluss at det er positivt i seg selv med parlamentarikerforsamlinger. Det betyr at man treffer parlamentarikere fra andre land. Man utveksler synspunkter og meninger, og man kan kanskje få lagt fram saker overfor parlamentarikere fra de landene. Likevel har utenrikskomiteen i forbindelse med behandlingen av de årlige rapportene fra Vestunionens parlamentarikerforsamling, både i denne perioden og i forrige periode, lagt inn i innstillingen et spørsmålstegn og gått ett skritt videre: Bør vi ikke gå gjennom alle de parlamentarikerforsamlingene som Stortinget sitter i, og se hvilke vi bør fortsette å være i? Ikke bare det: Kanskje finnes det parlamentarikerforsamlinger som vi ikke deltar i, og som er mye mer relevante? Vi har i dag bl.a. en parlamentarikerforsamling i Verdensbanken. Med tanke på det bistandsbudsjettet vi har, kan det hende at det, når man skal vurdere ressurser til utenlandsreiser og delegasjoner, er en av de parlamentarikerforsamlingene vi bør prioritere. Når det gjelder Vestunionen, hadde de sitt siste ministerrådsmøte i november i 2000 – altså for godt over seks og et halvt år siden. De fleste arbeidsoppgaver ble overført til EU. Det er slik at selve parlamentarikerforsamlingen blir da en satellitt som svever litt for seg selv. Det kan godt hende vi skal fortsette å delta i Vestunionens parlamentarikerforsamling. Det har vi ikke tatt stilling til ennå, og det tar vi ikke stilling til i dag. Det kan også hende at den blir nedlagt i forbindelse med videreutviklingen av ESDP. Det gjenstår å se. I alle fall er det slik at presidentskapet behandlet innstillingen fra i fjor på bakgrunn av en henvendelse fra administrasjonen, to ganger, nemlig 15. juni og 16. november. Den 16. november konkluderte presidentskapet med at vi skal gå gjennom de ulike delegasjonene vi deltar i med utgangspunkt i innstillingen fra utenrikskomiteen fra i fjor, altså for et år siden, om deltakelse i Vestunionens parlamentarikerforsamling, og da skal selvfølgelig også dagens representanter i parlamentarikerforsamlingen bidra med sitt. Jeg gjør oppmerksom på at det ligger implisitt i de beslutninger som er tatt, og de behandlinger vi har hatt, at om vi eventuelt går ut av Vestunionens parlamentarikerforsamling, vil det i så fall først skje fra neste periode. For øvrig har ikke Norge stemmerett i Vestunionens parlamentarikerforsamling. Vi er assosierte medlemmer, i motsetning til i f.eks. NATO, Europarådet og OSSE.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2007-06-12:
NATOs parlamentarikerforsamling er en internasjonal organisasjon for parlamentarikere fra NATOs 26 medlemsland. I tillegg deltar 13 assosierte land og observatører fra ytterligere land og internasjonale organisasjoner. Det har i parlamentarikerforsamlingen vært en svært aktiv deltakelse fra Stortingets delegasjon i alle komiteer og plenumssesjoner. Det er derfor positivt at tre representanter fikk verv i forsamlingen. Som Marit Nybakk nevnte, er Jan Petersen valgt til forsamlingens visepresident, Jan Arild Ellingsen til viseordstyrer for en av underkomiteene og Sverre Myrli til rapportør for rapporter om MAP-landene. Norge tok videre på seg å ta imot vitenskaps- og teknologikomiteen på besøk, hvilket ble vellykket gjennomført sist uke. Delegasjonen er også i gang med å planlegge forsamlingens vårsesjon som skal finne sted i Oslo i 2009. Afghanistan stod gjennomgående høyt på dagsordenen i mange av møtene, spesielt under høstens sesjon i Quebec ble balansens bidrag fra ulike NATO-land debattert. Kanadierne var særlig tydelige på at de ikke ville fortsette å bidra like sterkt med styrker uten at andre kom på banen tilsvarende. Det ble imidlertid lagt minst like stor vekt på betydningen av sivil innsats. Situasjonen på Balkan er fortsatt viet mye oppmerksomhet både i rapporter og i diskusjon. Det gjaldt de såkalte MAP-landene, de forventet neste i køen til NATO-medlemskap: Kroatia, Albania og Makedonia. Men også situasjonen i Serbia, Bosnia-Hercegovina og ikke minst Kosovo er mye diskutert. En tredje region som er gitt mye plass, er Svartehavsregionen med landene Georgia og Ukraina og til dels Hviterussland. Noen mener at disse dominerer uforholdsmessig sterkt. Hvis det skal trekkes noen konklusjon med hensyn til mulig framtidig medlemsstatus for Ukraina og Georgia, må det være at det er svært langt igjen. Forholdet til Russland er også preget av diskusjonen knyttet til Svartehavslandene. Det gjenstår å finne en god samarbeidsform med Russland både i plenumssesjoner og i NATOs Russland-komite. Det legges vekt på kunnskap og dialog med Middelhavslandene, og forsamlingens Middelshavsgruppe avla flere besøk i Midtøsten. På dagsordenen stod videre ikke-spredning av masseødeleggelsesvåpen og atomenergipolitikk. Det har vært diskutert hvorvidt energisikkerhet har noe på forsamlingens dagsorden å gjøre, og i så fall hvordan. Særlig de baltiske og sentral /østeuropeiske land fortsetter å fokusere på dette. Det er også fortsatt omstridt hvorvidt forsamlingen skal engasjere seg som valgobservatør. I 2006 ble det gjennomført i OSSE-regi med hensyn til Ukraina. For i år har det vært NATO PA-observatører ved valget i Serbia i januar, og det legges opp til deltakelse under høstens valg i Russland. Stortingets delegasjon har deltatt med en observatør på disse. NATOs parlamentarikerforsamling gir god mulighet til å styrke Stortingets kontakt og dialog om forsvarspolitiske spørsmål med parlamentarikere i andre NATO-land samt partnerland og assosierte land i Øst-Europa. Det er derfor et viktig forum å delta i.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-12:
Eg trur at VEU har blitt vitalisert etter at Frankrike og Nederland sa nei til ny grunnlov. Det har ført til mykje større aktivitet og ei større tru på at ein kan bli til noko. Eg har vore i VEU frå 1997 til 2001 og no i denne perioden. Eg trur det er uklokt å diskutera å trekkja Noreg ut så lenge aktiviteten blant dei andre statane er til stades. For i motsetnad til i EU er det jo fleire land som er med her som ønskjer å delta i slike fora som dette, nettopp for å bidra i den såkalla europeiske fellesskapen. Det som er mi erfaring, er at Noreg faktisk, gjennom den delegasjonen som er leidd av Dørum, har teke opp problemstillingar som er av stor interesse for politikarar i Europa generelt, for dei andre assosierte medlemene og for dei andre medlemene som ikkje har stemmerett, som Nybakk var inne på. Der klarer ein å trekkja merksemda mot nordområda. Akkurat på den same måten som vår regjering har gjort det på den delegasjonsreisa som ein hadde desse dagane der oppe, knytt til svensk regjering og næringsliv, har ein bidrege til, gjennom bl.a. VEU-delegasjonen sitt arbeid, å retta merksemda mot nordområda. Fokus i Europa er utan tvil ikkje der. Det kan me bidra til gjennom å delta i ulike delegasjonar. Det er mitt utgangspunkt. I VEU diskuterer ein veldig mykje forsvars- og tryggingspolitikk, bl.a. rakettforsvar. Då får ein høyra stemma til andre enn dei som er medlem i NATO. Då får ein høyra stemma til dei som gjerne føler seg meir trua enn andre av slike system, fordi fleire land deltek. Så får ein òg høyra stemma til folk som er opptekne av det som har skjedd med dei CIA-flya, som ein påstår har vore i Noreg, som Europarådet har diskutert, og som det er stilt spørsmål om til utanriksministeren. Kva slags rolle har me hatt i dette? Slike ting diskuterer ein fritt når ein ikkje er bunden opp av f.eks. ein organisasjon som NATO eller ein organisasjon som EU. Utan tvil, for å gjenta meg sjølv, trur iallfall politikarane som er i VEU, at innflytelsen til dette organet no kan auka på grunn av grunnlovsneiet i Frankrike og Nederland. Eg har lyst til å utfordra utanriksministeren litt, sidan han har teikna seg, om det som har vore ei mediesak i Noreg, og som er blitt diskutert i Europa. Det gjeld desse flya, som bl.a. mi lokalavis, Stavanger Aftenblad, har skrive mykje om, Noregs rolle i dette, og om han kunne seia nokre ord. Eg veit han skal koma tilbake til det i eit brev, men det er eit spørsmål som ikkje minst SV i regjering har vore oppteke av, kva rolle Noreg har spelt. Eg ser at Bjørn Tore Godal, tidlegare forsvarsminister, seier at dette har ikkje den regjeringa hatt noko med. Då må det vera nokon andre. Ser han for seg at ein skal gå inn i kva som faktisk har skjedd, og kva rolle Noreg eventuelt har spelt i den saka?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-12:
Jeg synes det er veldig spesielt at en mann som har jobbet med innkjøp i Forsvarsdepartementet, ikke ser at det er en klar forskjell på det å tjene penger på noe uetisk, og det å kjøpe en vare til forsvar av eget land som er utviklet på en fullt ut etisk måte. Mer er det ikke å si om den saken.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-12:
Slik som vi også skriver i merknadene fra flertallets side, henviser vi til svarene som er gitt av finansministeren på akkurat det området, der hun nettopp peker på en del av de tingene vi gjør i forhold til mikrokreditt. Vi tenker oss at Statens pensjonsfond – Utland først og fremst skal benyttes til å investere i bedrifter som har en viss lønnsomhet, mens vi i utgangspunktet ser på mikrokredittfondet som en virksomhet der målet er å hjelpe folk ut av fattigdom. Derfor har vi sagt at det er viktigere å bruke en del av de andre instrumentene som vi har gjennom bistandspenger – vi vet at det er flere bistandsorganisasjoner i Norge som jobber med mikrokredittinvesteringer. Vi har også hele NORFUND, som vi har jobbet mye med, og som vi begge er godt kjent med at bistandsministeren har jobbet mye med. Det er de redskapene vi bruker for å styrke mikrokredittfinansieringen. Om det etter hvert kommer en større satsing på mikrokreditt av rent kommersielle hensyn når det gjelder småselskaper, får vi komme tilbake til.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-12:
Det er riktig som Gjermund Hagesæter sier, at vi skrev det vi skrev i 2003, men det er ikke riktig at vi stemte for å redusere andelen til 25 pst. Det vi stemte for, var å få utredet en redusert andel på 25 pst. Nå har vi gjennom den utviklingen og de analyser som er lagt til grunn fra Strategirådet, for det første fått gode indikasjoner på den sikkerheten som ligger i de langsiktige aksjemarkedene og det å få jevne inntekter inn – med visse svingninger, ja, men jevne inntekter – i løpet av 15-årsperioder, som representanten Gjermund Hagesæter er vel kjent med i forhold til den dokumentasjonen som er framlagt. I tillegg er det slik at en aksjeandel på 60 pst. er noe mange andre aksjefond som man kan sammenligne med vårt fond, har på plass. Så er det én ting til som er veldig viktig, og som Fremskrittspartiet i sin tid bidrog med, men som de i dag går imot, nemlig at vi har fått på plass etiske retningslinjer for forvaltningen av dette fondet.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-12:
Jeg må si jeg synes dette er trist. Jeg synes virkelig det er trist at et parti som i sin tid var med på å få gjennomslag for etiske retningslinjer i Norge, nå fullstendig har abdisert fra dette, ved å latterliggjøre etiske retningslinjer og nevne forbud mot kasinoer i en aktuell framtid for å dekke over det faktum at Fremskrittspartiet faktisk går inn for at vi skal tjene penger på atomvåpen, landminer og klasebomber. Men dette til side, den debatten har vi hatt med Fremskrittspartiet flere ganger, og det er greit å høre argumentene. Men jeg ville gripe fatt i en annen ting. Det er altså slik at man mener at investeringer i realkapital i mange tilfeller, som man sier, vil være mer samfunnsøkonomisk lønnsomt enn de 4 pst. som vi forventer i realavkastning på børsen. Det er ikke vi uenig i. Men er det slik at Fremskrittspartiet på den måten de ønsker å rigge dette fondet, kan garantere at de herfra og inn i evigheten kun vil gå inn for prosjekter i veisektoren som er samfunnsøkonomisk lønnsomme?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-12:
Det var jo vennlig gjort av Jan Tore Sanner å tildele meg et judaskyss fra talerstolen der oppe. Man får vel bare ta imot og si takk. Representanten har jo rett i et par ting, nemlig at vi har ønsket en annen utvikling og utvinningstakt fra Nordsjøen. En av grunnene til det er den betydningen vi mente det kunne ha for økonomien, for det er klart at oljeindustrien og svingningene der er en destabiliserende faktor for norsk økonomi. Det viktigste argumentet vårt har jo hele tiden vært klimaet. Og selv om Høyre argumenterte hardt imot den gangen, er det vel ikke noen tvil om at vi hadde rett med hensyn til den betydningen oljeutvinning har for den samlede påvirkningen på klimaet. Det jeg tenkte jeg bare skulle påpeke for representanten, er at jeg synes det er fascinerende at Høyre på et vis har abdisert fra etikkfronten når det gjelder oljemeldingen, ved å si at de legger seg flate, Regjeringen har et godt syn på den etiske problemstillingen. I sin tid var Høyre hardt imot, men de følger altså opp det som står her, og danser etter SVs pipe. Det er vi fornøyd med.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-12:
Det er flere ting som det er greit å kommentere på slutten av debatten – dvs. nå ser jeg at det ikke er slutten av debatten likevel. La meg begynne med de etiske dilemmaene, som også finansministeren var inne på. Det er klart at det er fullt mulig å sette opp flere forskjellige problemstillinger her. Jeg mener at det i forhold til Lockheed Martin f.eks. er fullt mulig å trekke opp den prinsipielle linjen som er i Fremskrittspartiets grenseland og si at i det øyeblikk en bedrift driver på med noe som helst uetisk, skal ikke vi ha noe som helst mer med den å gjøre. Jeg gir Fremskrittspartiet det, det er fullt mulig å tenke sånn. Men en annen og like fullt gyldig prinsipiell innfallsvinkel er å velge å si at vi skiller mellom det som handler om å eie og tjene penger på uetisk virksomhet, og det å kjøpe noe som ikke er framstilt ved den samme tingen som vi anser som uetisk. Hvis det er sånn at Fremskrittspartiet avviser det og mener at nei, det er det ikke – jeg opplever at det er det Christian Tybring-Gjedde sier – stusser jeg på følgende: Når Carl I. Hagen var med på å beslutte at dette var de etiske retningslinjene vi skulle gå for, som var nøye drøftet av Graver-utvalget, er det da sånn at Carl I. Hagen ikke skjønte at det han drev på med, var en indirekte kritikk av USA, som Tybring-Gjedde nå mener å ha oppfattet at det er? Skjønte han det ikke, mens Fremskrittspartiet nå skjønner det? Skjønte altså ikke Fremskrittspartiet hva de var med på den gangen de gikk med på de etiske retningslinjene sånn som de ligger nå? Det var temmelig klart for oss andre, for å si det på den måten. I tillegg er det andre ting som det hadde vært interessant å få vite. Fremskrittspartiet er det eneste parti som ikke knytter realavkastningen på Pensjonsfondet opp mot det vi faktisk trekker inn i økonomien og faser inn i økonomien på lang sikt. Da stusser jeg rett og slett på: Hva er det da som er Fremskrittspartiets helhetlige forhold til Pensjonsfondet? Hvis vi bruker det siste årets budsjett, ligger de på en bruk av oljefondet på mellom 5 og 6 pst. Er det en linje? Er Fremskrittspartiets politikk å bruke mellom 5 og 6 pst. av oljefondet istedenfor 4, sånn at oljefondet over tid skal avta og brukes opp? Eller er det sånn at de har tenkt å øke dette med omtrent 1 pst. i året, slik at det første året skal det brukes 5–6 pst. av oljefondet, neste år 6 pst., så 7 pst., så 8 pst., så 9 pst.? Det hadde vært en interessant debatt for Fremskrittspartiet å gå inn i i forhold til denne posisjonen. Men det gjør ikke Fremskrittspartiet. Isteden sier de at vi skal opprette et infrastrukturfond på 300 milliarder kr, som de argumenterer med skal brukes til samfunnsøkonomisk lønnsomme investeringer. Men Christian Tybring-Gjedde sier: Nei, vi skal ikke bruke dem til samfunnsøkonomisk lønnsomme investeringer. Da lurer jeg på hvordan dette henger sammen.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-12:
Ja, vi får runde av debatten. Det er jo noen spennende betraktninger bare å se at noen av de partiene som ellers vanligvis er mest for aksjer, i denne sammenhengen er mest skeptisk – og så kunne jeg ha fortsatt det resonnementet, men jeg vil la være å gjøre det. Det andre er spørsmålet om Burma, som i og for seg er et greit spørsmål. Det er jo ikke noen tvil om at hvis SV hadde vært alene, hatt 60 pst. oppslutning og styrt landet i 20 år, er det mulig at vi ville brukt eiermakten vår til å gjennomføre utelukking på en bredere basis. Men vi har vært opptatt av at det her er nødt til å være overlappende konsensus. Det betyr en bredde – vi må sørge for at det ikke blir slik at vi spiller pingpong med spørsmålet om vi skal utelukke eller ikke utelukke land og områder, avhengig av valgresultatet. Dette har på en måte vært etiske retningslinjer, og vi har vært avhengig av en bredde. Et siste spørsmål, som jeg bare må få et svar på, enten her eller utenfor: 12 milliarder kr ekstra foreslår Fremskrittspartiet å bruke gjennom dette infrastrukturprogrammet sitt. Er det i tillegg til de bevilgningene som allerede ligger inne, eller er det istedenfor de bevilgningene som ligger inne? – Istedenfor de bevilgningene som ligger inne, nikker Christian Tybring-Gjedde. Det er greit å få vite, for da er jo det bare halvparten av dagens fond, så det spiller jo på mange måter ingen rolle.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2007-06-12:
For noen dager siden var representanten Heikki Holmås min motdebattant i Dagsnytt Atten på NRK. Temaet var forvaltningen av Statens pensjonsfond, og representanten Holmås forsvarte med stor iver Regjeringens utelukkelse av investeringer i bl.a. verdens største forsvarsbedrift, amerikanske Lockheed Martin – dette fordi bedriften driver uetisk virksomhet. I samme program, men noen minutter tidligere, argumenterte forsvarsminister Strøm- Erichsen fra den samme regjeringen varmt for å hurtiganskaffe, uten konkurranse, transportfly fra nettopp bedriften Lockheed Martin. Hvorfor er det slik at denne regjeringen mener at anskaffelser fra Lockheed Martin, som gir profitt til bedriften, er mindre uetisk enn å være aksjeeier i bedriften og få profitt fra bedriften?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2007-06-12:
Jeg tror ikke Reidar Sandal helt har forstått prinsippene rundt et kapitalforvaltermiljø. Det er ikke slik at det er 200 mennesker med skjorte og slips nede på Aker Brygge som skal tjene penger. Det å skape et miljø, å skape en forsikringsbransje rundt miljøet, og det å skape interesse for å reise kapital i Norge i stedet for å reise til London eller til New York, er det som er hele poenget. Hvis vi hadde kommet med akkurat den samme argumentasjonen til en som jobbet i London City, så hadde han ikke forstått hva vi snakket om. Det er titusenvis av mennesker i London knyttet til kapitalforvaltermiljøet. Og hvorfor ikke, når vi har denne ressursen? Vi har helt unike ressurser i Norge når det gjelder kapital. Da burde vi gå i bresjen. Vi burde være de ledende i Norden, ikke la Stockholm-børsen ta over dette miljøet. Vi bør etablere dette miljøet i Norge, og vi har bedt Regjeringen utrede hvordan dette kan gjøres. Det er forsøk på å få vedtatt det i dag, vi ønsker at Regjeringen skal utrede det. Vi tror det er mulig, vi tror det er fornuftig, vi har pengene, vi bør gjøre det.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2007-06-12:
Nei, det tror jeg ikke vi kan. Men det er veldig trist at Holmås er lei seg. Gode fondsstrukturer vil skape avkastning, og vi har derfor etablert disse to fondene for at de kan gi avkastning, slik at vi kan garantere at infrastrukturen prioriteres. Da blir vi ikke avhengig av de årlige budsjetteringene og prioriteringene til enhver sittende regjering, men vi får en garantert avkastning på det fondet på 300 milliarder kr, der vi vil bruke de 4 pst. i gjennomsnittlige avkastninger på investeringer i veier. Det er så åpenbart, hvor enn vi reiser i dette landet, at det folk klager på, er infrastrukturen. Det er samferdselssektoren som trenger en virkelig opprustning. Da nytter det verken med Nasjonal transportplan eller med Regjeringens store ambisjoner som den hevder den har gjennom Soria Moria. Jeg kan garantere at i 2009, når denne regjeringen går av, er folk like misfornøyd med samferdselsstrukturen som de var da Regjeringen gikk inn i regjeringskontorene. Fremskrittspartiet ønsker å gjøre noe med det. Vi har pengene, og vi bør skape verdens beste infrastruktur. Vi bør love velgerne våre ved valget i 2009 at det skal vi gjøre. Det kommer i hvert fall Fremskrittspartiet til å gjøre.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2007-06-12:
Nei, det er ikke riktig – dessuten brukte jeg en tredjedel av mitt innlegg på de etiske retningslinjene. Fremskrittspartiet har sagt at vi ønsker å motarbeide f.eks. korrupsjon. Det har ingenting med markedsøkonomi å gjøre. De landene – det er mange land som driver med korrupsjon – og de bedriftene som driver med korrupsjon, har ingen retningslinjer. Det kan vi nemlig ikke lovregulere gjennom noe reguleringsapparat, om det gjelder OECD, IMF, FN, EU eller EØS. De som driver med korrupsjon, og som vi oppdager driver med korrupsjon, mener jeg skal utelukkes. Der må vi være ganske nådeløse. Det er et godt eksempel. Jeg mener at barnearbeid også har vært et eksempel på det. Men det forutsetter at alternativet for disse barna er skolegang. Vi skal ikke mer enn 200 år, kanskje 300 år, tilbake i tid, da drev Norge også med barnearbeid, i landbruket og i gruvene. Hvis en utenlandsk regjering hadde kommet og sagt til oss at det får dere ikke lov til, det er uetisk, tror representanten at norske bedrifter hadde funnet seg i det? Poenget er at man er på forskjellige utviklingsnivåer, og vi implementerer våre utviklingsnivåer fra 2007 for land som er på et lavere utviklingsnivå enn oss. Og det kaller vi for etikkimperialisme.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2007-06-12:
Den som står alene, står sterkt. Norge har i hele etterkrigstiden vært beskyttet av NATOs militære, kollektive forsvar – NATOs doktrine. I den doktrinen inngikk forsvaret av Europa med atomvåpen. Faktisk var det «First Use» som var doktrinen, dvs. at vi kunne bruke atomvåpen hvis det var et stort konvensjonelt angrep fra øst. De fleste forsvarsanalytikere sier i dag at det var NATOs forsvarskonsept og doktrine som gjorde at vi vant den kalde krigen. Vi stod tøft på, og vi vant den kalde krigen, og vi har fred. For å kunne bli beskyttet av atomvåpen trenger vi produsenter som produserer komponenter til atomvåpen. Nå har altså Regjeringen valgt å utelukke bedrifter som produserer komponenter til atomvåpen. Er statsråden enig i at dette er en ganske lite prinsipiell holdning, at man i det ene øyeblikket skal bli beskyttet av komponenter til atomvåpen, for i neste øyeblikk ikke å akseptere å investere i bedrifter som beskytter andre land som trenger beskyttelse av atomvåpen?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2007-06-12:
Jeg tror sannelig at statsråden ikke får jobben hos kapitalforvalteren allikevel. Hun var inne på at Rockefeller burde ventet, han skulle bare ha sittet inne i markedet. Hele poenget med aksjeinvesteringer er at da er bedriften gått konkurs! Da er det ikke noen bedrifter, da er det ikke noe mer kapital igjen. Det hjelper ikke å sitte med 1 000 aksjer i en bedrift som er konkurs. Det er jo det som er hele poenget. Så til det å investere i et hundreårsperspektiv. Analysen er rett og slett ikke god nok, når bedriftene kan gå konkurs i mellomtiden. Det er det som er det essensielle, vi klarer ikke å selge oss ut. Andre forvaltere, som forvalter andre pensjonsfond, kan selge seg ut. Og så Norge og atomvåpen: Vi har vært beskyttet av atomvåpen under hele den kalde krigen. Statsråden gav ikke noe svar på hvorfor vi i 50 år skulle beskyttes av atomvåpen, men i dag skal hindre alle andre i å bli beskyttet av atomvåpen. Altså: Vi ble beskyttet av Lockheed Martin og de komponentene de produserte, men nå kan ikke andre land nyte godt av den samme beskyttelsen som vi gjorde – og vi vant den kalde krigen. Partiet SV vil boikotte varer fra Israel, men investerer i bedrifter i Israel. Det er den motsatte logikken av at det er ok å anskaffe, men ikke ok å investere. Det er den motsatte logikken som brukes i forhold til Israel.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2007-06-12:
Ett av de forslagene som Kristelig Folkeparti fremmer i representantforslaget og i den saken vi nå diskuterer, er at Pensjonsfondet skal se på muligheten for å investere i mikrokredittfond. Det har i grunnen flertallspartiene hoppet ganske glatt over i sin merknadsskriving, så da går jeg ut fra at representanten Holmås i utgangspunktet er enig i det brevet som er sendt fra finansministeren i sakens anledning. Det er klart at det er ikke store fond vi snakker om her. Vi mener at man i hvert fall kan vurdere muligheten for det, uavhengig av om man også støtter opp under det i det ordinære statsbudsjettet. Mitt spørsmål til representanten Holmås er: Ser Holmås noe problem i at det ses på en mulighet for å investere i den typen fond?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2007-06-12:
Det høres nesten ut som representanten Tybring-Gjedde blir mer og mer overbevist av sin egen argumentasjon, etter som innlegget skrider fram. Til slutt satt jeg i grunnen med det spørsmålet, siden to tredjedeler av hans innlegg dreide seg om de etiske retningslinjene: Hvorfor skroter ikke Fremskrittspartiet i det hele tatt de etiske retningslinjene? Det er vel egentlig konklusjonen på hele Tybring-Gjeddes innlegg. Vil man ikke egentlig fjerne dem helt? Er ikke det konsekvensen av den argumentasjonen som føres?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2007-06-12:
Det er ingen enkel sak – det erkjenner vi fullt ut, og det er også derfor vi ber om en vurdering av det. Vårt poeng er at disse investeringene også skal vurderes ut fra en avveining mellom forventet avkastning og den risikoen de innebærer. Vi er klar over at slike markeder er begrensede, men vi mener allikevel det bør gis anledning til å se på muligheten for å kunne gå inn i den type mikrokredittfond som det her er snakk om. Når det gjelder den konkrete utformingen av de krav som representanten Aasen Agdestein er inn på, må det bli en del av den vurderingen vi foretar. Det er jo ikke helt ukjent også i andre sammenhenger der Norge bidrar til å investere i den type fond, om enn ikke via Pensjonsfondet, men i andre sammenhenger.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2007-06-12:
Finansministeren var inne på noen av grunnene til at SV har skiftet syn når det gjelder å investere i aksjer, bl.a. nevnte hun at det nå er etiske retningslinjer. Hun nevnte også to andre grunner som gjør at en skeptisk Kristin Halvorsen allikevel går inn for utvidelsen til 60 pst. Det som jeg ikke hørte noe resonnement rundt, var det SV anførte i 1997, nemlig at det å plassere midler i utenlandske aksjer gjennom private kapitalforvaltningsfirmaer, som det het, ville medføre en privatisering av oljefondet. Det samme skjer jo i dag. Så mitt spørsmål er: Hva er det som har skjedd på det punktet når det gjelder Kristin Halvorsens syn på forvaltningen?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2007-06-12:
Til noen av de innleggene som er holdt, må jeg komme med noen kommentarer. Til Torgeir Micaelsen, som var inne på de etiske retningslinjene og var litt skeptisk til å gå lenger i forhold til disse fordi han syntes det ble vanskelig med avveiningen: Ja, det er vanskelig med avveiningene, og vi holder fast ved det utgangspunktet at det også er en etisk forpliktelse å ha høyest mulig avkastning. Der er vi ikke uenige. Men når det gjelder tobakksindustrien, og hvorfor vi har foreslått akkurat et uttrekk av den, er det noen spesielle grunner til det. For det første er det hvert år mer enn 4 millioner mennesker som dør for tidlig på grunn av røyking. Gro Harlem Brundtland, for å bruke en person som jeg regner med at Micaelsen har et forhold til, sa som generaldirektør i Verdens Helseorganisasjon at tobakk var det eneste lovlige produkt som ved normal bruk påførte forbrukeren en for tidlig død. Vi er vel kjent med at den internasjonale tobakksindustrien i årtier har kjent til de alvorlige skadevirkningene røyking medfører, men har tiet om det. Vi er også klar over – og det tror jeg også representanten Micaelsen er – at når tobakksindustrien møter økende reguleringer og motstand i de rike landene, hva gjør de da? Jo, da kaster de seg over utviklingslandene, hvor de ikke møter den motstanden, og kommer med aggressiv markedsføring for å gjøre nye generasjoner og nye forbrukere avhengige av deres produkter. Dette mener vi i Kristelig Folkeparti det ut fra en etisk vurdering er grunnleggende galt å medvirke til. Derfor opprettholder vi vårt forslag, og jeg er også glad for at flertallet er med på en merknad hvor man vil være med på å vurdere dette i likhet med andre produkter som kan ha de samme effekter. Så til representanten Tybring-Gjedde: Ingen bryr seg om Burma, sa representanten Tybring-Gjedde. Kanskje noen burde det, da. Jeg synes faktisk ikke at Fremskrittspartiets manglende interesse for Burma skal gjøres til et allment politisk problem. Det er greit at Fremskrittspartiet ikke bryr seg om Burma, men jeg vil helst ha meg frabedt å få samme merkelapp fra representanten Tybring-Gjedde som et allment uttrykk for hvordan holdningen er her i landet. Tybring-Gjedde var også opptatt av dette med etisk imperialisme, at vi ikke måtte overføre våre standarder til andre land. Men så hadde han selv et unntak: Han ville ikke godta noen form for korrupsjon. Så der synes også representanten Tybring-Gjedde at det bør være en etisk standard, og det er jeg i hvert fall glad for.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2007-06-12:
Det er jo ganske interessant å følgje med og sjå at SV no ønskjer å auke aksjedelen. For fire år sidan gjekk børsen veldig dårleg. Børsen hadde falle over lang tid. Då foreslo Senterpartiet, og SV slutta seg til, at ein skulle redusere aksjedelen i oljefondet. SV skreiv i innstillinga den gongen: «Disse medlemmer mener at det er bedre over tid med en tryggere og lavere avkastning, enn å være sterkt eksponert i aksjer.» Mitt spørsmål er da: Kva er det som har skjedd sidan 2003 – sett bort frå at Oslo Børs har stige 400 pst., og at også mange andre børsar har stige veldig mykje – som gjer at det no er interessant å auke aksjedelen, mens det for fire år sidan openbert var riktig å redusere aksjedelen frå 40 til 25 pst.?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2007-06-12:
Eg prøver å få taket på kva som gjer at det no er aktuelt å auke aksjedelen. Representanten Jakobsen viser til analysar, men eg trur at desse analysane ikkje er av nyare dato, at dette er analysar som t.d. òg eksisterte i 2002 og 2004, som var siste gong ein evaluerte aksjedelen i nasjonalbudsjettet i Stortinget. Den gongen meinte Arbeidarpartiet at det var riktig å halde seg på ein aksjedel på 40 pst. I dag meiner ein altså at det er riktig å auke han til 60 pst. Representanten Jakobsen viste til at andre store fond har 60 pst. og derfor må vi ha det same. Det er jo ein forførande argumentasjon, for då må det vere slik at om andre store fond reduserer aksjedelen, skal vi gjere det same. Då er mitt spørsmål: Er det slik at dersom andre store fond endrar si aksjesamansetning, kjem Statens pensjonsfond – Utland til å gjere akkurat det same?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2007-06-12:
Som SV har også Senterpartiet ei forhistorie når det gjeld aksjedelen i oljefondet. I utgangspunktet var Senterpartiet skeptisk, og seinast i 2003 fremma dei også eit forslag som gjekk ut på å redusere aksjedelen frå 40 pst. til 25 pst. Då var aksjemarknaden nede, han var lågt prisa. I dag har han stege veldig sterkt, og no har ein altså endra oppfatning og ønskjer å auke aksjedelen. Eg vil også sitere ein merknad frå Senterpartiet frå den behandlinga for fire år sidan: «I denne samanhengen føretrekkjer Senterpartiet ein meir risikoavers investeringsprofil der variansen vert redusert gjennom relativt høgare investeringar i obligasjonar. Mogelegvis impliserer dette ein kostnad i form av lågare forventa avkastning, men dette er i beste fall ei kvalifisert gissing.» Mitt spørsmål er: Kva har skjedd sidan 2003?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2007-06-12:
Det er litt interessant det som representanten Lundteigen no seier, for eg kan ikkje sjå at det blei sagt noko om det under saksbehandlinga i 2003, der Senterpartiet argumenterte med at på grunn av at oljefondet ikkje er større enn det er, må ein redusere aksjedelen. No er det det at oljefondet er blitt så pass stort at ein er nøydd til å auke aksjedelen. Då er det nærliggjande å spørje: Er det slik at når Statens pensjonsfond – Utland aukar ytterlegare til 3 000 til 4 000 til 5 000 milliardar kr, skal aksjedelen altså aukast ytterlegare frå 60 pst. til 70, 80 90 pst. eller kanskje endå høgare? Er det det som er nøkkelen for Senterpartiet, at jo større fondet blir, jo større skal aksjedelen bli?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2007-06-12:
No har vi fått fleire forklaringar på kvifor det var lurt å redusere aksjedelen i 2003, og kvifor det var lurt å auke han no. Den eine forklaringa, frå representanten Holmås, var at ein no hadde fått ny informasjon som ein ikkje hadde i 2003. Representanten Lundteigens forklaring var at fondet var blitt så stort at ein derfor måtte auke den prosentvise delen av aksjane. No blir det sagt her at det ikkje var etiske retningslinjer i 2003 som gjorde at ein ønskte å redusere. Det som er litt underleg og spesielt, er at SV ikkje har sagt noko om dette, korkje i debatten eller i merknadene. Det ein viser til her, er at det er stor risiko ved å ha mykje pengar i aksjar, og at ein vil vekk frå den risikoen. Spørsmålet mitt til finansministeren er: Kan finansministeren garantere at om vi no får ein langvarig nedgang i aksjemarknaden, slepp ein å oppleve at SV og Senterpartiet kjem springande med nye forslag om å redusere aksjedelen?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2007-06-12:
Grunnen til at eg tek ordet, er finansministeren si utsegn som gjekk nærast på at aksjeinvesteringar er risikofritt, og at sjølv om det kjem eit krakk, vil marknaden nesten same kva ta seg opp igjen i løpet av eitt til to år. Det er eit veldig farleg utgangspunkt dersom ein skal gå inn i aksjemarknaden, at ein trur at det er risikofritt og altså ikkje tek inn over seg den risikoen det inneber å eksponere seg sterkare i aksjar. Det blir vist til 1929-krakket. Dette var eit krakk som først og fremst ramma USA, og når det gjaldt aksjemarknaden i USA, gjekk det eit betydeleg tal år før han tok seg opp igjen. Verdsøkonomien og verdas aksjemarknader utviklar seg ikkje fullt så negativt, men same kva er vi nøydde til å ha som utgangspunkt at ein kan få nedgangsperiodar som overstig langt meir enn dei eitt til to åra som finansministeren skisserer. Ein annan ting er at dette med at aksjar teoretisk sett, og også historisk sett, har gitt ei betre avkasting enn obligasjonar, ikkje er nokon ny kunnskap som SV-finansministeren har funne ut no. Dette var jo tilfellet både i 2003, då SV ønskte å redusere aksjedelen i oljefondet, og også i utgangspunktet då det var sterke krefter som ønskte at vi ikkje skulle ha aksjar i det heile. Det spørsmålet eg stiller meg då, er: Kva skjer dersom vi får ein nedgangsperiode som strekkjer seg over to, tre, fire, fem år? Vil då SV og Senterpartiet på nytt begynne å argumentere for og leggje fram forslag om at vi skal redusere aksjedelen, slik dei gjorde i 2003? Det har finansministeren gitt ein garanti for ikkje kjem til å skje, men eg er ikkje 100 pst. overbevist om at det kjem til å vere tilfellet. Det som vil vere veldig uheldig, er at ein kanskje kjem i ein situasjon der ein aukar aksjedelen når børsen er på topp, og så fell det, og så senkar ein aksjedelen. Det å kjøpe dyrt og selje billig, blir det som kjent ikkje spesielt mykje pengar av. Då er det lurare å kjøpe billig og selje dyrt.