Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2014-12-15:
Denne høsten har vært preget av mye skatt og skattedebatt – først regjeringens forslag til budsjett, så forliket, så har vi fått Scheel-utvalget, og i forrige uke var Thomas Piketty her. Så det mangler i hvert fall ikke på engasjement rundt et viktig politikkområde. For Kristelig Folkepartis del, når vi utformer vår skattepolitikk, ønsker vi å legge til rette for verdiskaping. Vi ønsker å legge til rette for sysselsetting, for frivillighet, og for at vi også gjennom skattesystemet skal bidra til viktige mål som dreier seg om fordeling, miljø og folkehelse. Det har vi lagt til grunn i vårt alternative budsjett, og også i de forhandlingene som vi har gjennomført med Høyre, Venstre og Fremskrittspartiet. For å ta et par ord om formuesskatten: Mange, også i opposisjonen, er enige om at dette er en problematisk skatt. Den gir – enten man liker det eller ei – en form for straffeskatt på norske eiere, sammenlignet med utenlandske eiere. Det vet alle ikke er så veldig positivt på lang sikt. Samtidig tror jeg vi skal skjønne hvordan dette virker ute i befolkningen når dette kombineres med en del andre grep i budsjettpolitikken. Det vil jeg si sikkert er en lærdom som noen hver tar med seg etter denne høsten. Nå har vi fått et forlik hvor endringene i formuesskatten blir noe begrenset sammenlignet med det regjeringen foreslo. Og siden det er snakk om eiendom, har jeg lyst til å si at det nå over år skjer en annen skattlegging av eiendom, i hvert fall når man ser utover primærboligen. Hvis man i tillegg tar en ganske solid vekst i eiendomsskatten på kommunalt nivå, er det ingen tvil om at eiendom nå skattlegges langt kraftigere enn for bare noen år siden. Slik sett følger man de råd som et samstemt fagøkonomisk miljø kommer med. Jeg er også glad for at budsjettforliket har gitt en grønnere retning også på skatte- og avgiftssiden, alt fra økt CO2-avgift på innenriks kvotepliktig luftfart til at vi nå ser ut til å kunne få et marked for biodrivstoff. Alt dette, i tillegg til det som noen kaller gulrøtter – nemlig forsterket innsats overfor kollektivdelen av transportsystemet vårt – bidrar til dette skiftet. Og at det er behov for det, ser vi i større eller mindre grad daglig. Når det gjelder frivilligheten, er jeg veldig glad for at vi har økt gavefradraget over to år, slik at det nå er på 20 000 kr. Dette gir penger til frivilligheten, penger som ikke er disponert via statlige eller kommunale prosjekter, men som faktisk er penger frivilligheten selv kan benytte til det de ønsker å prioritere. Vi øker også grensen for når frivillige organisasjoner må betale arbeidsgiveravgift, til 50 000 kr per ansatt og 0,5 mill. kr per organisasjon. Det er også et løft for frivilligheten. Og vi øker også – noe jeg synes er viktig i en fordelingssammenheng – det skattefradraget som uførepensjonister fortsatt kan få trekke fra de tre kommende år, når det gjelder overgangsordningen for uførepensjonister. Hvor stor er egentlig uenigheten i denne sal når det gjelder skatte- og avgiftspolitikken? Det er selvfølgelig uenighet, men hvis man ser på dette i det store bildet og – jeg holdt på å si – ser for seg at det hadde vært i et annet land man diskuterte nivået på skatter og avgifter, er ikke strikken strukket veldig langt i norsk sammenheng. Vi er ganske så enige om systemet, litt uenige om nivået. Det skulle bare mangle, og vi ser også fram til nye debatter, ikke minst rundt Scheel-utvalgets rapport.