Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-05-03:
Det Stortinget vedtar i dag, er i praksis – avkledd alt – en beskatning som vi i Norge har på biltransport for å finansiere viktige samferdselstiltak. Det er ingen grunn til å framstille det som noe annet. Fordelen med denne beskatningen, på praktisk norsk, er at vi når vi har som alternativ å stå og vente i en evighetskø, men har den praktiske løsningen, vet at pengene går fra et formål – pengeboken til den enkelte – til et konkret avlesbart formål. Det er faktisk det som gjør at vi kan godta det. Og det som også gjør at veiprisingsalternativet som er presentert for Stortinget i dag, og som ligger i lovteksten, er akseptabelt sett med mine øyne, er at det er penger som går fra noe lokalt til noe annet lokalt. Det går på beskatning av biler som passerer konkrete knutepunkter i trafikken, til fordel for lokale transportløsninger. Det kan være kollektive transportløsninger, men det kan også være, slik som det står i proposisjonen og i komiteinnstillingen, miljørettede tiltak på veg. For eksempel i den delen av landet som vi er i, kan det være miljøtunneler, og det kan være sikring av kollektivtransporten. Det er åpnet for at man kan bruke av dette også til å drifte kollektivtransport, men det er lagt inn en, etter min mening, betimelig advarende pekefinger, ved at man sier at hvis man nå får løst de faktiske kø- og miljøproblemene som er en forutsetning for å innføre vegprising, så har man ikke noen garanti for at de pengene kommer inn etterpå. Man sier rett ut at det får man ikke. Det må man sikre på en annen måte. Vegprising er, slik som jeg ser det, i praksis et virkemiddel for å regulere trafikk, men det forutsetter samtidig et alternativ i en kollektivtransportløsning. For min del, som Oslopolitiker, vil jeg ikke innføre dette uten at det samtidig skjer noe som betinger at kollektivtransporten har en type troverdighet. Det sier jeg selv om vi er i en del av landet hvor kollektivtransporten, spesielt i Oslo, har tyngde. Det gjelder både T-bane, trikk og buss, og også NSB- og SL-systemet. Selv om vi er i en del av Norge hvor dette faktisk har en viss tyngde, velger jeg å uttrykke meg på denne måten. Samtidig trenger man ikke å se så langt, for nettopp i Oslo og Akershus kan man konstatere at NHO i disse dager har gått ut og nærmest krevd at man forlenger trafikkantbetalingen i en eller annen form for å sikre viktige samferdselsprosjekter. Man vet at dette er måten man kan sikre tiltakene på. Jeg tar til etterretning at noen gjør dette, for jeg tror at det er livsviktig at det skjer. Min og Venstres form for vegprising vil jeg definere som «vegprising light». Jeg velger å si det på den måten, fordi det var noen som på et eller annet tidspunkt i debatten om vegprising her i Norge, så for seg at man nærmest skulle ha avgifter differensiert pr. løpende hundre meter, kilometer eller hva det var. Slik ser jeg det ikke. For meg er vegprising et system som kan knyttes til en eller annen tillempet utgave av det vi har vært vant til og kjenner som bomringer. De må gjerne være annerledes plassert og annerledes teknisk konstruert enn dem vi har nå, men knyttes til disse. Så får vi en differensiering i pris i rushtiden, og kanskje også en differensiering i helger og på nattetid. I de bomringsystemene vi har, har vi allerede en type vegprising light, light, light to steder. Vi har det i den avtalepakken vi har laget på Nord-Jæren, med én sats i rushtiden og en annen sats utenom den, og vi har det i en litt mindre utgave, når det gjelder prisvariasjon, i den ringen som eksisterer rundt Trondheim. Fenomenet er ikke ukjent. Når jeg ser på dette som en politisk praktiker, er jeg opptatt av virkemidler for å få til løsninger. Jeg tror at det vi får på bordet i Odelstinget nå i dag, er et virkemiddel i tillegg til andre for å få til løsninger. Ingen av disse løsningene blir til uten at det er bygd koalisjoner lokalt som erkjenner at dette er nødvendig, altså at vi kommer til det punkt hvor vi kan se på folk og si: Vil du stå på din rettferdige plass i din rettferdige kø og fremme ditt rettferdige krav, eller vil du ha en løsning som du kan akseptere? I Norge vet vi at vi ofte har måttet godta løsninger som representerer denne formen på beskatning på samferdsel, for å få til et løft. Jeg ønsker ikke å pakke inn de standpunktene jeg har tatt. Jeg synes at det blir helt galt. La meg bare si at det i andre deler av verden føres en debatt om vegprising som er mer intens enn det vi har i vårt land. Dette er et tema forskjellige steder på kontinentet. Det vi skaffer oss nå – hvis jeg skal omskrive dagens bomringsystem og putte det inn i det – er et verktøy hvor vi gjennom en moderne form for bompengeavtale kan innføre tidsdifferensiering og samtidig ha mer frihet til å bruke pengene til en del andre formål enn det vi har gjort før. Men hvis vi går tilbake og f.eks. ser på dagens system rundt Oslo, vil vi se at også i det systemet går det noen prosenter av beløpet til kollektivsatsing. Når man ser på det praktiske innholdet i de systemene man har utviklet, synes jeg ikke at spranget fra dagens systemer i Norge til de systemene som denne lovgivningen åpner for, brukt klokt av norske politikere, er så veldig stort. Men det gir en større fleksibilitet og en større handlefrihet sett fra Venstres ståsted. Det er derfor vi går inn for det. Men våre vilkår er at det skal brukes i en lokal situasjon, hvor vi har kollektive løsninger som samtidig gir trygghet og styrke med hensyn til de alternativene vi står overfor.