Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2019-10-03:
Vi har store utfordringer vi må løse sammen. Klimautslippene må ned. Det haster med handling, og Norge må bidra mer. For mange står uten jobb i dette landet, og forskjellene mellom folk øker. Samtidig har vi en regjering som ikke evner å løse disse utfordringene. Ja, regjeringens partier er ikke engang enige om hvorvidt dette er utfordringer. I regjeringen sitter det folk fra partier som tviler på om klimaendringene er menneskeskapt. Det sitter folk der fra partier som i stedet for å få flere i jobb velger å prioritere å betale flere for ikke å jobbe, men for å gå hjemme. Og når stadig flere står utenfor arbeidslivet eller trenger hjelp for å komme inn igjen, hva gjør regjeringen? Jo, den gjør det vanskeligere å kvalifisere seg for jobb ved å kutte i AAP for unge. Med det bidrar man nok en gang til at forskjellene mellom dem i jobb og dem uten jobb, mellom dem som har mest, og dem som har minst, øker. Vi har altså en regjering som på område etter område og med bevisst politikk bidrar til at forskjellene i det norske samfunnet øker. Vi har en regjering som ikke evner å bli enige seg imellom om hva de store utfordringene våre faktisk er, eller hvordan de skal løses. I stedet har vi krangling for åpen scene. For det regjeringen har brukt mest tid på den siste tiden, er jo ikke de utfordringene nasjonen vår har, og de hverdagsproblemene folk flest kjenner på – nei, det er egne, interne stridigheter for å kunne beholde makta – en slags parterapi. Og parterapi har jo denne regjeringen drevet mye med. De er blitt gode på det, og en av budsjettlekkasjene vi har fått nyss om, handler om at det skal brukes 30 mill. kr på å gi folk parterapi. 30 mill. kr til parterapi er vel og bra, det, men det høres kanskje litt småstusslig ut når vi samtidig vet at regjeringen har brukt 22 bompengemilliarder på sin egen parterapi for å redde sitt vaklende ekteskap. For Arbeiderpartiet er jobb nummer én å få flere i arbeid. Derfor kjemper vi for et arbeidsliv med plass til flere, der flere kan få hel og fast jobb, for det er det som skaper trygghet og frihet i livet. Vi kjemper for et arbeidsliv der færre må kjenne på tidsklemma, der flere kan få til kombinasjonen arbeidsliv og familieliv på en god måte, og der ingen må stå med lua i handa på korttidskontrakter. Vi må få ned forskjellene mellom folk, og vi må bruke fellesskapets ressurser på vanlige folk og på velferd. De aller, aller mest utsatte i det norske samfunnet, de ungene som staten, barnevernet, må ta omsorgen for fra foreldrene, de ungene som trenger omsorg aller mest, skal ikke kommersielle aktører kunne drive butikk og tjene penger på ved å ta ut profitt av fellesskapets ressurser – penger som skulle gått til bedre omsorg. Vi vil sikre at de ressursene kommer de mest utsatte ungene til gode, at pengene skal gå til mer varme og mer omsorg, ikke til profitt. Derfor mener vi at barnevernet skal drives av det offentlige eller av ideelle krefter. Trontalen nevnte heller ikke i år ordet likestilling en eneste gang, og sånn sett fortsetter regjeringen sin støe kurs. Høyreregjeringen har svekket de likestillingspolitiske verktøyene som har gjort Norge til et av verdens mest likestilte land. I tillegg har vi det siste året blitt satt på den skammelige lista over land som har innskrenket kvinners rett til å bestemme over egen kropp. Gjennom å stramme inn abortloven sviktet man norske kvinner for å beholde egen makt. Arbeiderpartiet vil gå i en annen retning. Vi vil styrke, ikke svekke, likestillingen. Vi vil styrke, ikke svekke, kvinners rett til å bestemme selv. Det er bare økt likestilling som kan gi folk i Norge mer frihet – og reell valgfrihet. Regjeringens resultater peker i motsatt retning. Resultatet av høyrepolitikken er likestilling i revers og større forskjeller. Og det at noen må stå igjen, betyr mindre likestilling, det betyr økt ulikhet. Vi i Arbeiderpartiet tror på noe annet. Vi vet at de store utfordringene løses best i fellesskap, og vi vet at vi står sterkere sammen.