Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2002-06-10:
Jeg tror heller ikke det er et teologisk uttrykk(munterhet i salen) (munterhet i salen) Det er en viktig lov vi i dag vedtar. Det er neppe noen mennesker i dette land som ikke berøres av bestemmelsene i forbrukerkjøpsloven. Kristelig Folkeparti er glad for at Regjeringen har lagt fram dette lovforslaget. Det vil gjøre det enklere for forbrukeren å vite hvilke regler han eller hun må forholde seg til. Det blir enklere nettopp fordi mange bestemmelser samles i én lov, og det må være et mål at man på sikt får samlet alt som gjelder forbrukerkjøp inn under samme lov. Det kan nok ta tid, og det er ikke sikkert vi får det til, men det må være målet vårt. Med andre ord: «Et enklere Norge» også på dette området. Jeg vil nøye meg med å omtale visse temaer. Loven innebærer en viss styrking av forbrukerens rettigheter. Det er riktig og bra. Saksordfører Storberget har, med SVs støtte, foreslått en del endringer som nok kan sies å styrke forbrukerens stilling enda mer, f.eks. i forbindelse med spørsmålet om bytterett og forskuddsbetaling. Selv om hensynet til forbrukeren selvfølgelig er viktig, må vi imidlertid opprettholde en viss balanse mellom selgers og forbrukers rettigheter og plikter. Man kan risikere at lovgiver, ved å gi forbrukeren en for sterk stilling, faktisk begrenser forbrukerens muligheter på lang sikt, fordi situasjonen for selgeren blir for vanskelig. Dessuten mener Kristelig Folkeparti at det skal foreligge et vektig behov før en situasjon lovreguleres, og det kan se ut som om dette ikke alltid foreligger, f.eks. i spørsmålet om forskuddsbetaling. Det er også viktig å ha med seg at selger og forbruker faktisk kan avtale vilkår som gir forbrukeren en bedre stilling enn det han har etter loven. Det er ingen urealistisk mulighet at dette vil skje. Kristelig Folkeparti mener man har funnet den rette balansen i denne loven, og det er vi tilfreds med. Hvem er så en forbruker? Departementet har foreslått en klar og grei avgrensning som Kristelig Folkeparti støtter: En forbruker er en fysisk person. Kristelig Folkeparti ser at det kan være rimelig at også andre kunne få de samme rettigheter som forbrukerkjøpsloven gir deg og meg, f.eks. skolekorps og idrettsorganisasjoner, altså ideelle organisasjoner. Men la meg da understreke at det ikke er noe i veien for at dette spørsmålet løses ved at kjøpet foretas av en av medlemmene. Det er også viktig å huske på at det faktisk er mulig å avtale at forbrukerkjøpslovens regler skal gjelde selv om kjøpet egentlig ikke er et forbrukerkjøp. En annen definisjon, slik flertallet foreslår, skaper mer uklarhet. Det er igjen uheldig for forbrukerne. Når den samme definisjonen av forbrukere – «fysiske personer» – går igjen i hele lovgivningen, blir det mulig å foreta en omfattende regelforenkling i lovverket. Det synes vi i Kristelig Folkeparti er positivt. Det er grunn til å påpeke at denne regelforenklingen ikke vil svekke forbrukerens vern. Det er ikke ethvert salg til privatpersoner som defineres som forbrukerkjøp. Det forutsetter en næringsdrivende på den andre siden av bordet. Kjøp og salg mellom to privatpersoner er altså ikke omfattet. Bakgrunnen for dette er ganske enkel: Det er et annet styrkeforhold mellom en næringsdrivende og en privatperson enn mellom to privatpersoner. Så kommer spørsmålet: Skal en profesjonell mellommann som formidler et salg, hefte direkte overfor kjøper på samme måte som det selger gjør? I så fall ville kjøper få to personer å forholde seg til som ansvarlige for oppfyllelsen av selve avtalen. Verken departementet eller Forbrukerkjøpslovutvalget mente det ville være riktig. Det innebærer et brudd med de alminnelige prinsipper i norsk rett om mellommanns stilling, dersom man skulle innføre en slik bestemmelse nå. Kristelig Folkeparti har merket seg at det ikke er påvist tilstrekkelig behov for en slik bestemmelse hittil. Det at de har en slik bestemmelse i Sverige, er ikke nok til å skape det samme behovet i Norge. Det er ikke slik at forbrukeren står rettsløs dersom denne bestemmelsen ikke innføres. Den private selger hefter jo på linje med en yrkesselger når selgeren benytter seg av en profesjonell mellommann. Et viktig tema i arbeidet med denne loven har vært hva som omfattes av reglene om forbrukerkjøp. Paragraf 1 gir en generell bestemmelse: Loven gjelder salg av ting til en forbruker når selger eller selgers representant opptrer i næringsvirksomhet. Konkret sier § 2 at noen områder skal være omfattet av loven, mens andre ikke skal være omfattet. Departementet foreslo bl.a. at tilvirkingskjøp, levering av vann og kjøp av fordring og rettigheter skal omfattes av loven, mens den ikke skal gjelde for bl.a. kjøp av fast eiendom og levering av elektrisk strøm. Akkurat punktet om elektrisk strøm har vært mye debattert. Utvalget foreslo at strøm skulle omfattes av loven. I EUs forbrukerkjøpsdirektiv er det imidlertid slik at elektrisitet er unntatt. Departementet gikk i høringsnotatet inn for at avtaler om levering av strøm burde omfattes av forbrukerkjøpsloven. Høringsinstansene var sterkt splittet i synet på forslaget, og departementet konkluderte med at det burde settes ned et utvalg for å se på dette spesielt. Spørsmålet om kjøp av strøm gjelder to forhold – nettleie og bestilling av strøm. Man kan tenke seg at begge deler skal omfattes av loven, eller at det ene skal omfattes og det andre ikke. Nettet er underlagt monopol og er strengt regulert, så behovet her er kanskje ikke så stort. Når det gjelder levering av strøm, er markedet i dag åpent for konkurranse. I utgangspunktet mener Kristelig Folkeparti at det er mange gode grunner til at også strøm bør omfattes av loven, noe som også gjenspeiler seg i den fyldige omtalen dette er gitt i proposisjonen. Vi mener man bør se på om ikke både nettleien og bestilling av strøm bør omfattes. Ikke minst på bakgrunn av at både olje og gass skal omfattes av loven, kan det være naturlig at også strøm inkluderes. Kristelig Folkeparti mener at det kan være fornuftig å se nærmere på disse spørsmålene og støtter derfor departementets forslag om å sette ned et utvalg for å se på dette. Et annet viktig og vanskelig tema er digitale ytelser. Da tenker vi både på kjøp av varer og tjenester via Internett, noe som i utgangspunktet omfattes av det eksisterende regelverket, og kjøp av digitale ytelser som leveres online fra et datasystem til et annet. I denne saken er det først og fremst den siste varianten som omhandles. Det er etter Kristelig Folkepartis mening ingen grunn til at forbrukeren ikke skal ha like godt vern ved kjøp av digitale ytelser som ved andre kjøp. Også på dette området reises det spørsmål om særregler, fordi varen er av en vesentlig annen karakter enn det som ellers omfattes av forbrukerkjøpsloven. Vi ønsker imidlertid at Regjeringen vurderer dette parallelt med strømspørsmålet. Når det gjelder elektronisk handel, er det behov for justeringer i og presiseringer av det generelle regelverket. Regjeringen vil komme med et lovforslag om elektronisk handel ganske snart, og her vil nok mange spørsmål bli tatt opp. Det er f.eks. et problem at det i en del tilfeller formidles tjenester på nettet hvor det foreligger usikkerhet om hvem som kjøper har kjøpt varen eller tjenesten av, formidler eller produsent. Derfor er det viktig å få en gjennomgang av dette. Forskuddsbetaling har vært et annet tema der det har vært uenighet. Kristelig Folkeparti har merket seg innspillene fra f.eks. Forbrukerombudet som ønsker et forbud. Men verken utvalget eller departementet har funnet at det er noe behov for et lovforbud mot forskuddsbetaling. Det kan faktisk være behov for forskuddsbetaling av og til, bl.a. når selgeren har dårlig erfaring med kjøpers betalingsevne-/vilje, eller hvor oppfyllelsen av avtalen krever en særskilt forberedelse fra selgers side. Så selv om det er rom for forskjellige vurderinger her, går Kristelig Folkeparti inn for å støtte departementets forslag. Også bytteretten har det vært uenighet om. Også her er det slik at verken utvalget eller departementet mener det foreligger noe behov for å lovfeste retten til å bytte en vare. Erfaringene tyder på at folk flest får byttet de varer de ønsker å bytte. En lovfesting av bytteretten ville medføre mange vanskelige avgrensninger. Skal avtalen om at bytterett ikke skal gjelde, være skriftlig, eller kan den være muntlig? Må den gis enkeltvis til hver kunde, eller kan den gjelde generelt? For noen bransjer er det uproblematisk med bytterett, for andre vil konsekvensene være større. Kristelig Folkeparti mener at bransjene i det minste bør få mulighet til å uttale seg om bytteretten før noe slikt blir innført. Men vi mener også at det ikke er grunn til å lovregulere områder hvor det ikke er behov for lovregulering. Derfor støtter vi departementets synspunkt. Når det gjelder reklamasjonsplikt ved mangler, er dagens situasjon noe forvirrende. Hovedregelen er at kjøper må reklamere senest to år etter at han/hun overtok tingen. For ting som er ment å vare vesentlig lenger enn to år, er fristen fem år. Er fristen gått ut, kan kjøper ikke lenger reklamere, fristen er absolutt. Kristelig Folkeparti mener det er underlig om en vare som har forventet levetid i tre–fire år, skal kunne reklameres på dersom det oppstår en feil når varen er fire år og ti måneder. Det er ikke rimelig med en slik regel. Fem års reklamasjonsfrist bør gjelde for varer som har en beregnet levetid på fem år og mer. Derfor ber vi departementet om å se spesielt på dette forholdet. Vi har også kjøpers krav i forhold til mangler. Dette med bytteretten har vært omtalt av andre, og jeg skal ikke gå nærmere inn på det. Jeg har også lyst til å kommentere et område som flertallet i komiteen har vært opptatt av, de særlige tilfeller av varer der varen leveres i deler. Det handler bl.a. om bokverk. Vi ønsker ikke at folk skal bli hindret i å kunne skaffe seg et leksikon på denne måten, og går derfor inn for det som tidligere er sagt av andre.