Siv Mossleth (Senterpartiet), 2021-03-25:
Talerlista i denne saken ble fort full, og flere Senterparti-politikere får ikke tegnet seg, bl.a. Geir Adelsten Iversen fra Finnmark, som ikke får ordet. Han ville nok sagt noe om bl.a. fiskerinæringen. Jeg er glad for at to meningsmålinger fra de siste fire ukene viser at Senterpartiet er største parti i Nord-Norge. Folk ser selvsagt hvem som har en politikk som er bra for folk og næringsliv i nord. Det er Senterpartiets politikk som svarer på de endringene vi vil ha. NHO fikk utarbeidet en stor rapport som ble ferdig i 2015, og som viste hva tre ulike politiske retninger ville bety for Nord-Norge. Retning nr. 1 var å «følge», det vil si å følge utviklingen som var før 2015, altså ikke ta nye politiske grep. Retning nr. 2 var å «lede» det vil si den retningen som høyreregjeringa har fulgt helt siden den kom til makta. Regjeringa startet en storstilt sentralisering med å endre de nøklene som bestemte hvor mye penger de ulike fylkene skulle få fra staten. De største taperne her var Nordland og de andre distriktsfylkene. Fylkespolitikerne fikk skylda for kuttene, og det var nok tilsiktet. Høyre og Fremskrittspartiet vil gjerne legge ned fylkeskommunene og heller ha gigantkommuner. Det vil virkelig lede til sentralisering, som har vært mål nummer én for høyreregjeringa, inkludert Fremskrittspartiet, i sju år. Sentraliseringen har skjedd åpent, gjennom tvangssammenslåing av fylker og kommuner, men den har også skjedd i det skjulte. «Stille sentralisering» er blitt et begrep om Solberg-regjeringas strategi. Et eksempel er nedleggingen av Helfo-arbeidsplasser i den store nabokommunen min, Beiarn. Der bor det ca. 1 000 mennesker. Det er nok et sted som staten forlot med regjeringa bak roret. Helfo-kontoret i Beiarn leverte gode tjenester, og de avlastet andre kontorer. Men det ble ikke ansatt nye folk der, jobbene ble flyttet. I 2018 ble de siste fem–seks arbeidsplassene flyttet fra bygda, med argumentasjon om at digitaliseringen krevde større fagmiljø. Disse arbeidsplassene betydde like mye for sysselsettingen i Beiarn som alle arbeidsplassene i Oslo kommune betyr for sysselsettingen i Oslo. Det lensmannskontoret hjemkommunen min, Saltdal, og Beiarn delte, er borte. Nav skal sentraliseres, og staten forlater distriktene. Det er de som bor ytterst, i de minste kommunene, som forlates først. Å lede mot mer sentralisering er en politisk retning regjeringa har spesialisert seg på. Vi ser det på nedleggingen av høyere utdanning på Nesna og i Sandnessjøen. Regjeringa peker på Nord universitet, men det er helt klart at føringene og sentraliseringsviljen først og fremst kommer fra den politikken som føres. Nedlegging av Campus Nesna betyr mangel på lærere og sykepleiere, spesielt på Helgeland. Det forsvinner 100–120 arbeidsplasser fra Nesna. Og fagmiljøet flyttes ikke til Mo i Rana. Nei, de flyttes til Bodø og Levanger – nok en sentralisering gjennomført. Det å snakke om desentralisert utdanning senere er som å gå et museskritt fram, etter å ha tatt tre store skritt tilbake. Den tredje politiske retningen er å «snu». Det vil si å satse på mer distriktspolitikk. Både distriktsnæringsutvalget, Norman-utvalget og nordområdemeldinga peker på viktige distriktspolitiske tiltak. Regjeringa har bestilt disse for å gi et skinn av endring mot neste stortingsvalg. Men det føres samme politikken, det er bare innpakningen som er ny. Mange av tiltakene, som billigere billetter og bedre tilbud på båt, ferge og fly, er saker Senterpartiet har fremmet og regjeringspartiene har stemt ned. Men hva vil motstrømspolitikk bety? Hva vil det bety å snu til mer distriktspolitikk? Jo, det vil være bra for hele Nordland og alle byene i Nordland. Det vil øke verdiskapingen i Nordland med 12,5 mrd. kr. Å lede mot mer sentralisering vil minske verdiskapingen i Nordland med 7 mrd. kr. Å snu til mer distriktspolitikk er bra for hele Nord-Norge.