Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-02-15:
Først vil jeg hilse velkommen engasjementet, de kritiske spørsmålene og undringen rundt dette arbeidet. Det er svært viktig at det er slik i denne sal. Jeg tror for min egen del at jeg holder fast ved det jeg sa under interpellasjonsdebatten som representanten Høglund hadde i 2008, nemlig at til tross for svakhetene er dette en mulighet for oss til å engasjere oss, vise solidaritet i praksis, stille andre til veggs og selv bli stilt til veggs. Det mener jeg at det halvannet året vi har sittet i dette rådet, har vist. Jeg tror det er omtrent slik som folk som sitter i denne salen, opplever det. Man engasjerer seg for å få til forandring, får ikke gjennomslag for alt, får gjennomslag for noe. Alternativet er å ikke sitte der – å være på utsiden og få mer gjennomslag da. Jeg mener det er et ærlig valg, og vi bør diskutere det som ett kriterium for å gjøre noe annet. Men jeg tror den linjen vi har valgt, har vært klok. Et par kommentarer: Representanten Haugli holdt et svært godt innlegg, det er jeg helt enig i. La meg bare få understreke at når det gjelder seksuelle minoriteter, så var dette, slik jeg forstår det, en diskusjon som pågikk i FNs tredje komité, ikke i Menneskerettighetsrådet. Da vedtaket kom opp i plenum i generalforsamlingen, var det et massivt lobbyarbeid som ble gjennomført, bl.a. av Norge, og som vant fram. Der ble seksuelle minoriteter faktisk inkludert i vedtaket. Vi deltok, som sagt, for å få dette til. Vi brukte våre kanaler, inklusiv en rekke ambassader, for å utvirke at land på vippen endret posisjon. Det gjorde de, og det var positivt. Igjen viser det seg at vi kan bruke ulike kanaler og spille på dem. Når det så gjelder dette med blasfemi og krenkelse av religion, er dette en gjenganger som kommer hvert år, og som alltid blir vedtatt mot stemmene til samtlige vestlige land. Det har vært tema i MR-kommisjonen og er blitt tatt opp både i rådet og under generalforsamlingen. Det er slik at vi er enige i enkelte av resolusjonens paragrafer, som isolert sett kan være i orden, men vi kan ikke akseptere hovedformålet, nemlig beskyttelse av religioner som sådanne mot nedsettende omtale. Igjen er spørsmålet: Er vi best tjent med å kunne påpeke det fra innsiden eller fra utsiden? Så må jeg si at noe av det positive ved den erfaringen vi har ved deltakelse, er måten vi kan engasjere også det sivile samfunn i Norge på. Ved vår egen høring var noe av det som nesten gjorde sterkest inntrykk på meg, den omfattende forberedelsen, mobiliseringen av det sivile samfunns røster i Norge, som ga uttrykk for sine syn. Og de har sett oss veldig tett i kortene også i etterkant. Dette tror jeg – for ikke å bruke for store ord – er noe av det som land som Egypt og Tunisia mangler: en del av varsellampene og vaktbikkjene som nedenfra ser myndighetene i kortene og stiller dem til ansvar. Vår deltakelse i Menneskerettighetsrådet har aktivert og stimulert disse miljøene. Deltakelsen når vi blir undersøkt, slik som under en UPR, gjør det enda mer, og det stimulerer til bred debatt i samfunnet, også i denne sal, og det synes jeg vi skal hilse velkommen. Men takk til interpellanten for å ha reist et veldig viktig og betimelig spørsmål.