Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-06-10:
De årlige proposisjoner om reindriftsavtalen er begredelig lesning, fordi reindriftsnæringen lenge har vært et nærings- og miljømessig problembarn. Til tross for kontinuerlige og betydelige statssubsidier som politikerne har eksperimentert med, har vi ikke sett lys i tunnelen. Det har heller blitt verre. Fremskrittspartiet har ikke villet være med på denne galeien. Vi har hele tiden påpekt nødvendigheten av en radikal omlegging av næringspolitikken på dette området. En videreføring av dagens reguleringsordninger eller kombinert med nye som ledsages av betydelige økonomiske virkemidler, vil ikke løse reindriftsnæringens problemer. Tilskudds- og reguleringsordningene motvirker en helt nødvendig strukturrasjonalisering av reindriften. Næringen har heller ingen naturlige korrektiver i form av et normalt marked å forholde seg til. Den vanlige selvregulering som finner sted gjennom forbrukernes frie valg av varer og tjenester, er satt til side og byttet ut med subsidier og styring som virker i strid med næringsmessige, miljømessige og dyrevernmessige interesser. Det politiske flertall burde være villig til å innrømme at reindriftspolitikken som føres i dag, har spilt fallitt. Stort sett alle, unntatt en del politikere og byråkrater, er misfornøyd med situasjonen. Skattebetalerne reagerer sterkt på at det sprøytes betydelig kapital inn i dette gjennom årlige tilskudd og omstillingsprogrammer i hundremillionerkronersklassen som ikke virker. De er lei av politiske eksperimenter som de hele tiden skal betale regningen for. Det som har skjedd, er et velkjent økonomisk fenomen. Da myndighetene for noen år siden bestemte at reindriften skulle være et satsingsområde gjennom betydelige statssubsidier, ble det skapt et bilde av en reindrift som ville gi gode muligheter og en skikkelig levestandard. Mange unge gis et fremtidshåp og satser. Vi får altfor mange rein og altfor mange yrkesutøvere, og resultatene har vi. Mange mener at det spilles russisk rulett med Finnmarksvidda, og at vi går mot et økologisk sammenbrudd. Langsomt beites vidda ned og blir til en ørken. Mose og lav forsvinner, og store områder drepes av sand og grus. Naturen holder på å bryte sammen. En unik villmark er døende. Forskere ved Universitetet i Tromsø har dokumentert elendigheten. Det betyr også at mange reindriftssamer får en elendig økonomi. Men det verste av alt: Tusenvis av rein sulter i hjel hvert eneste år, med alle de dyretragediene dette innebærer. Dyrene lider kolossalt av sult og avmagring fordi det ikke finnes riktig mat til alle. Og ressursregnskapet er skremmende. 56 pst. av alle kalvene som ble født i Karasjok i fjor, er døde, mens tallene fra Kautokeino nesten er like ille. Det nytter ikke lenger å basere seg på økonomiske lokkemidler, og det burde nå være åpenbart for alle at det har vært uheldige virkemidler som har motvirket en helt nødvendig strukturrasjonalisering av reindriften. Vi i Fremskrittspartiet har hele tiden advart og ønsket å erstatte dagens system med markedsstyring, som vil sikre nødvendig flokkreduksjon i forhold til tilgjengelige beiteressurser. Behandles denne næringen likt med annen næringsvirksomhet og det offentlige ansvar blir redusert til en fornuftig ressurs- og miljøforvaltning, vil reindriftsnæringen ha positive utviklingsmuligheter for dem som fortsetter i næringen. Så nå må storsamfunnet velge: enten det statssubsidierte, men miljøødeleggende kaos, eller det frie marked med færre aktører, hvor beiteressursene gir bedre muligheter til høsting på en bærekraftig måte. Fremskrittspartiet vil hevde at generelle spilleregler som eventuelt gir gode vilkår for alle yrkesutøvere i et geografisk område, er den eneste veien å gå dersom man virkelig ønsker at en nasjonal minoritet skal få gode muligheter og tilbys en god levestandard og et fremtidshåp for sin ungdom. Alternativet er fraflytting fra et ensidig næringsreservat, uten den variasjon i arbeidstilbud og muligheter unge mennesker krever, uansett språk og kulturell bakgrunn. Det må være et tankekors at så mange unge mennesker i dag stemmer med føttene, forlater landsbygda, forlater distriktene og dømmer norsk distriktspolitikk i praksis nord og ned. Flyttestrømmen går fortsatt stri fra bygd til by. De første 15 månedene med en Bondevik-regjering, fra 1. oktober 1997 til 31. desember 1998, hadde vi en netto utflytting av 8 500 mennesker fra Distrikts-Norge og inn til byene. Fremskrittspartiet ser på reindriftsnæringen som en interessant næringsvei i distriktene i årene som kommer, men det vil være uholdbart for denne og andre støttede primærnæringer å være avhengig av en uforutsigbar politisk vilje til å fortsette subsidieringen. Kun gjennom lik behandling av samtlige næringsveier i de berørte områder vil minoritetene kunne finne frem til lønnsomme produksjoner, og således kunne holde sin ungdom på plass. I likhet med avtaleverket overfor jordbruket er ikke reindriftsavtalen et overføringssystem som fremmer nytenkning, ei heller premierer den kundetilpasset produksjon. Resultatet i form av store miljøproblemer og slett lønnsomhet i dagens reindrift burde således ikke overraske noen. Til avstemningen: Fremskrittspartiet vil stemme mot innstillingens tre romertall.