Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2016-06-06:
Aller først har jeg lyst til å takke Arbeiderpartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti for et konstruktivt samarbeid, hvor vi sammen klarte å lande et bredt forlik om både nytt bestandsmål for ulv og fastsetting av ny sone for ulv. For Fremskrittspartiet har det vært viktig å få til et forlik hvor det reelt sett er både en innstramming av antall ulv og en mindre sone enn den som har eksistert. Ulv, bestandsmål og soner er ingen lett sak. Det er utrolig mye følelser i sving på alle sider. Derfor er det meget bra at forliket vi har på bordet, har støtte fra ca. 140 av 169 representanter i denne sal. Saken har et voldsomt engasjement, med småbrukere, beitenæring og jegere på den ene siden og WWF og ulike typer naturorganisasjoner på den andre siden. Undersøkelser som er blitt gjort, konkluderer med at ca. 20 pst. av befolkningen vil ha mer ulv i Norge, mens 21 pst. vil ha langt færre ulv enn det nivået vi har i dag. Det er også liten tvil om at det går et skille mellom land og by når det går på holdninger til ulv. Det er også et klart skille mellom det jeg kaller bypartiene, Miljøpartiet De Grønne, SV og Venstre, som ønsker langt mer ulv enn det vi har i dag, og flertallet i denne sak, som ønsker at vi skal ha noe ulv, samtidig som vi kan tilrettelegge for næring og bosetting. Senterpartiets forslag til forvaltning av ulv ville over noe tid ført til at ulven opphørte i den norske naturen. Det er ikke hver dag jeg støtter innsigelser som kommer fra Sametinget. Som oftest er jeg meget uenig i innsigelser som kommer derfra. De har ett formål, og det er å stoppe all nødvendig utbygging av infrastruktur. Men i denne saken er jeg enig med Sametinget og i innsigelsen. Tamrein og reindrift er grunnpilaren og kulturbæreren for samiske interesser, og da ville det blitt meget urimelig å utvide ulvesonen i nord, noe som ville ført til enda flere konflikter mellom reindriftsnæringen og ulveforvaltningen. En slik utvidelse ville ikke skape tillit og respekt i befolkningen, men tvert imot økt konfliktnivået. Det er også slik at flertallet går inn for at områdene 2, 3 og 7, slik det er beskrevet i meldingen, tas ut av sonen. Dette medfører i praksis at Glomma blir en naturlig grense sør i Hedmark og i Akershus til Øyeren. Flertallet i forliket går inn for at vi fastsetter et nytt bestandsnivå, som inkluderer grenserevir, og at grenserevirene skal telle med en faktor på 0,5. Videre vil flertallet i forliket at det nye bestandsnivået skal være fire–seks ynglinger, hvorav tre skal være helnorske. Det må også presiseres at eventuelle ynglinger på utsiden av sonen skal telles med. For Fremskrittspartiet har det vært viktig å få på plass at størst mulig grad av forvaltningen nå skal utøves av de regionale rovviltnemndene, men innenfor de nasjonale rammene. Det er viktig at regional forvaltning skal ha myndighet til å kunne fatte beslutning om felling av ulv når bestanden er innenfor bestandsnivået. Dette gjelder for grenserevirene, i sonen og på utsiden av sonen. Sentrale myndigheter og Miljødirektoratet skal fatte beslutning når man er under bestandsnivået. Ulveforvaltning er utfordrende, og det er ingen tvil om at vi trenger betydelige konfliktdempende tiltak. De partiene som utgjør forliket, anerkjenner fullt ut at etablering av ulv kan ha betydelige konsekvenser for den enkelte rettighetshaver, spesielt innenfor kjerneområdene i revirene. Derfor foreslår flertallet å be regjeringen utrede mulige økonomiske ordninger for tap av eventuelle rettigheter eller belastninger innenfor ulvesonen og viser til Ulvesoneutvalgets forslag knyttet til dette. Videre foreslår flertallet at regjeringen legger fram en sak hvor man vurderer mulige ordninger for midler til kommuner med ynglinger innenfor ulvesonen. Det er heller ingen tvil om at jakt er et konfliktdempende tiltak, og flertallet viser til at dagens regelverk åpner for lisensjakt også innenfor ulvesonen. En inkludering av ynglinger i grenserevirene vil innebære større muligheter for lisensjakt, og en foreslår at regjeringen vurderer å tillate lik jakttid i og utenfor sonen. Etter at ulven var så godt som utryddet på 1970-tallet, er det i dag en pågående debatt knyttet opp til genetikk, opprinnelse eller opphav for det mange ynder å kalle den sørskandinaviske ulvestammen. Vel, hvis vi diskuterer villaks, er genetikken av avgjørende betydning, ikke bare for nordatlantisk laks eller barentshavlaks – den har også stor betydning for det enkelte vassdrag eller den enkelte sideelv. Genetisk opphav for ulv i Norge er således viktig, all den tid det er mange påstander som verserer. Noen påstår at den er privat utsatt, andre at det er en blanding mellom ulv og hund, andre igjen at den er finsk-russisk, og atter andre mener den kommer fra Baltikum. Derfor foreslår flertallet at regjeringen bestiller en ny rapport, som er uavhengig, for å utrede det genetiske opphavet til ulvestammen i Norge. Det er viktig at den er uavhengig, for det har over tid vist seg at følelser relatert til temaet ulv fort kan overstyre en ellers klar hjerne. Hva angår representantforslaget fra Senterpartiet om ulveforvaltning, viser jeg til det brede forliket som er blitt gjort i forbindelse med Meld. St. 21, Ulv i norsk natur.