Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-07:
I dag skal vi, som Ulf Erik Knudsen sa, ikke diskutere programproduksjon, programinnhold eller finansiering av fjernsyn. Det vi diskuterer i dag, er business. Vi snakker om god business – for det er det TV 2 er. TV 2 har gjennom konsesjonsvilkårene helt unike rettigheter og muligheter innenfor riksdekkende reklamefinansiert kringkasting i Norge. De har faktisk monopol på riksdekkende reklamefinansiert fjernsyn. En slik markedsposisjon er en ønskeposisjon for forretningsdrift. TV 2 kan ta langt høyere pris for sin reklameplass enn de andre reklamebaserte fjernsynskanalene, nettopp fordi de er de eneste som er riksdekkende. Det eneste som kreves av mottakerne, er at de har et fjernsyn og antenneforhold som kan ta imot tv-signaler. Folk som har fjernsyn, må betale lisens for å få lov til å ha et fjernsyn i huset. Det er fastslått i forskrifter om fjernsynsmottakere. Det er dette som er årsaken til at de som f.eks. ikke får inn NRK2-sendingene, likevel må betale full lisens. Men det betyr også at selv om lisensen går til NRK, så er det indirekte også en lisens som dekker TV 2-sendingene. TV 2 tjener godt. De tjener meget godt. Derfor er det ikke mer enn rett og rimelig at TV 2 betaler noe tilbake til staten for sine unike markedsandeler og privilegier. Det synet deles av alle partier i Stortinget. Det er bare uenighet om hvor mye det er rimelig at TV 2 skal betale for sine rettigheter, og hva de inntektene staten får, skal gå til. SV skiller seg fra de andre partiene når det gjelder hvor mye vi mener at TV 2 kan og skal betale i vederlag for konsesjonen. Alle partier, unntatt Fremskrittspartiet, er enige om å tilby TV 2 valget mellom enten å betale et engangsvederlag på 500 mill. kr eller å betale et engangsbeløp på 150 mill. kr i tillegg til et årlig fast vederlag pluss en inntektsavhengig del. Flertallet går inn for Regjeringens forslag om et årlig vederlag på 25 mill. kr pluss en inntektsavhengig del. SV mener at det er riktig og viktig at TV 2 må budsjettere med et vederlag av en viss størrelse, fordi staten med sine rammevilkår begrenser konkurransen til fordel nettopp for TV 2. Regnskapene til TV 2 viser gode resultater – ja så gode resultater at TV 2 i 2000 betalte 20 kr i utbytte pr. aksje eller 52 mill. kr til aksjonærene. Den modellen som flertallet i komiteen har vedtatt, åpner for at TV 2 slik sett kan slippe unna med å betale kun 25 mill. kr i vederlag pr. år. SV mener at et årlig vederlag på 25 mill. kr er for lavt, og foreslår et vederlag på 100 mill. kr pluss en inntektsavhengig del. SV mener at konsesjonsvederlaget i sin helhet skal øremerkes til film og tv-produksjoner og tilskudd til lokalkringkasting og andre kulturformål. Utsiktene for reklamefinansiert fjernsyn vil med SVs modell kunne gi et løft for tilskudd til disse formålene på samme måte som tippemidlene finansierer idrett, kultur og forskning. Med SVs modell ville kulturbudsjettet fått et løft som ingen kulturminister så langt har klart å plusse på i den årlige budsjettkampen. Flertallet vil dessverre bare litt av det samme. Det er lett å fastslå at auksjonsprinsippet er ubrukelig ved tildeling av konsesjon, selv om det er kommersielle konsesjonssøkere. Det mener stortingsflertallet også. SV vil legge til at auksjonsprinsippet heller ikke må brukes i framtiden ved tildeling av konsesjoner ved riksdekkende reklamefinansiert fjernsyn eller radio og eventuell utbygging av bakkenettet. Jeg vil til slutt ta opp SVs forslag i innstillingen.