Jan Tore Sanner (Høyre), 2002-12-02:
Det er interessant å registrere at den nye alliansen i Stortinget – Senterpartiet, SV og Arbeiderpartiet – diskuterer så busta fyker når det gjelder pengepolitikken. Det viser om noe annet at denne alliansen har tenkt å vente lenge med å komme i ansvarlig posisjon. Det statsbudsjettet vi får vedtatt for 2003, er et godt budsjett for landet. Budsjettet er tilpasset den økonomiske situasjonen og er et ytterligere skritt i Samarbeidsregjeringens arbeid med å forandre Norge. Vi får et budsjett som legger til rette for ny vekst og utvikling. Vi trenger ny virksomhet og nye arbeidsplasser. Derfor prioriteres høyere utdanning, forskning og utvikling og lavere skatter. Vi får et budsjett som trygger arbeidsplassene. Deler av konkurranseutsatt sektor sliter på grunn av høy rente og kronekurs. Derfor har vi lagt frem et stramt budsjett. Vi får et budsjett med en god sosial profil. Det satses mer enn noen gang på fattigdomsbekjempelse, både i fattige land og her hjemme. Sosiale ordninger målrettes, slik at de som har størst behov, får mer hjelp. Neste år skal det brukes mer penger enn noen gang på barnehager, sykehus og psykiatri. Vi får et budsjett som bidrar til å forandre Norge: Offentlig sektor moderniseres og effektiviseres, slik at vi får flere tjenester og bedre service for pengene.For å få arbeidsledige raskere tilbake i jobb satses det mer på arbeidsmarkedsetaten, og det gjennomføres en reform av dagpengesystemet.Familiene sikres valgfrihet gjennom en storstilt satsing på barnehager og gjennom kontantstøtteordningen.For andre året på rad reduseres skattene kraftig for næringslivet, og folk får beholde mer av egen inntekt ved at inntektsskatten går ned, ved at færre betaler toppskatt og ved at boligskatten reduseres. Vi er godt i gang med å gjennomføre Sem-erklæringen. Med dette budsjettet viser vi at det er mulig å redusere skattene og holde utgiftsveksten nede samtidig som det satses på viktige velferdsoppgaver – eller for å sitere Dagens Næringsliv fra 4. oktober: «De tre partiene i samarbeidsregjeringen, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, viste ved årets budsjett at de klarer å prioritere.» Budsjetthøsten har vært lang. Uker med usikkerhet og en uavklart situasjon endte med en budsjettavtale mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet etter at finanskomiteen avgav sin innstilling. Jeg vil berømme Fremskrittspartiet og særlig finanskomiteens leder fordi partiet ville ta ansvar. På den måten har Fremskrittspartiet fått gjennomslag for viktige saker og satt sitt preg på budsjettet. I forhandlinger er det viktig at man søker etter løsninger som begge parter kan leve med, og ikke etter å ydmyke den annen part. Vi har fått et resultat som regjeringspartiene lever godt med: Skatter og avgifter blir ytterligere redusert.Gifte og samboende pensjonister får høyere grunnpensjon.Kommunene sikres om lag 1 milliard kr ekstra. Avtalen mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet innebærer samlet sett et strukturelt budsjettunderskudd på 30,7 milliarder kr. Det er det samme som i Regjeringens forslag til nasjonalbudsjett for 2003. Den reelle, underliggende veksten i statsbudsjettets utgifter anslås fortsatt til om lag ½ pst. – det samme nivå som lå til grunn for Regjeringens forslag til budsjett. Reaksjonene fra venstresiden har vært som ventet. Samtidig som det hevdes at endringene er beskjedne, påstås det at avtalen vil få dramatiske konsekvenser. Dette henger ikke på greip. Det er rett og slett ikke seriøst når hele forskjellen på et såkalt sosialt og et usosialt budsjett koker ned til noen ganske få hundre millioner kroner. Det som tydeligvis skremmer mange på venstresiden, er at vår regjering viser evne og vilje til nytenkning. Når vi ser tendenser til nyfattigdom i et av verdens rikeste land, viser det at våre velferdssystemer ikke alltid treffer dem som trenger det aller mest. Arven etter den siste arbeiderpartiregjeringen var 10 000 personer som hadde vært passive sosialhjelpsmottakere i mer enn tre år. Vårt mål er at folk skal komme raskere tilbake i arbeid. Vårt mål er at folk skal kunne klare seg på egen inntekt. Vårt mål er at ingen skal leve i fattigdom i Norge. I politikk er det ofte symbolene som skaper støy. Det kan vi tåle dersom vi når våre mål. For Samarbeidsregjeringen er det et mål å holde den offentlige utgiftsveksten lavere enn veksten i Fastlands-Norge for å skape større rom for privat sektor. For 2003 er dette spesielt viktig av hensyn til konkurranseutsatt sektor. Derfor la vi frem et budsjett med en lavere utgiftsvekst enn på svært mange år. Det er bra at også Arbeiderpartiet er opptatt av industriens situasjon. Men hva hjelper det å snakke seg varm om industriens situasjon, når Arbeiderpartiet samtidig klasker til med skatteøkninger som rammer næringslivet, og utgiftsøkninger som vil skape større press i økonomien? De som ventet seg nye og spennende initiativ fra Stoltenberg & Co., må være skuffet. Så langt er det gamle løsninger med mye støv fra Youngstorgets arkiver som er lagt på bordet. Melodien er den samme: Skattene skal opp. Etter at Stoltenberg hadde økt skattene med rekordbeløp i sitt siste regjeringsår, gikk Arbeiderpartiet til valg med noe de kalte et verdipapir. Her ble det gitt løfter som skulle være viktigere enn andre løfter. Arbeiderpartiet garanterte at innslagspunktet for toppskatten skulle økes tilsvarende lønnsveksten. Det løftet har Stoltenberg allerede brutt i opposisjon. Med Arbeiderpartiets opplegg må en kvart million flere skattebetalere med vanlig inntekt betale toppskatt til neste år i forhold til Regjeringens forslag. Det paradoksale er at mens Arbeiderpartiet snakker om industri og næringsliv, smeller de til med nye skattekrav som særlig rammer det private eierskapet. I sitt alternative budsjett foreslår Arbeiderpartiet dobbelt beskatning av utbytte, høyere formuesskatt og innstramming i delingsmodellen. Dette er et kraftig angrep på norsk næringsliv, norske investorer og norske arbeidsplasser. Under dekke av å skulle ta de rike går Arbeiderpartiet løs på titusenvis av norske små og mellomstore bedrifter og deres eiere som bruker pengene sine på å skape arbeidsplasser. De siste årene har vi hatt en ganske omfattende debatt om behovet for å styrke det nasjonale eierskapet. Arbeiderpartiet står igjen uten en flik av troverdighet i slike spørsmål når de på denne måten går til angrep på norsk privat eierskap. For å ta et eksempel: O. Mustad & Søn AS er en tradisjonsrik familiebedrift. Da avskrivningsreglene ble strammet inn for noen år siden, fikk denne bedriften en skattesmell. Det rettes nå opp igjen ved at vi øker avskrivningssatsene. For denne bedriften betyr det ca. 1 mill. kr i lavere skatt til neste år. Men hva hjelper det når Arbeiderpartiet kommer med nye skatter som vil øke skattebyrden for denne familiebedriften med 1,4 mill. kr? Det Stoltenberg gir med den ene hånden, tar han enda mer igjen med den andre. Resultatet av en slik politikk er at eierne flytter ut, og at arbeidstakerne mister jobben. Ingen må undervurdere de utfordringer som deler av den konkurranseutsatte sektor møter. Vi la frem et statsbudsjett som skal trygge arbeidsplassene og fremme ny vekst og utvikling. Næringslivets dom var positiv da budsjettet ble lagt frem, mens kritikken fra deler av opposisjonen bare økte i styrke. Da avtalen mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet var et faktum, nådde svartmalingen et klimaks. Jeg må få spørre: Har det gått Arbeiderpartiet hus forbi at næringslivet og næringslivets organisasjoner er entydig positive – ikke bare til Regjeringens forslag, men også til avtalen mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet? Det er gledelig at hensynet til konkurranseutsatt sektor preger forliket, sa NHO.Budsjettavtalen er positiv for industrien, sa Prosessindustriens Landsforening.Viktige forbedringer for næringslivet, sa Abelia.Vi har fått full uttelling for våre kampsaker. Nå retter vi blikket mot nye utfordringer, sier Teknologibedriftenes Landsforening. Byggenæringen, reiselivsbedriftene, servicebedriftene og Handels- og Servicenæringens Hovedorganisasjon sier nøyaktig det samme. Vi får et budsjett som vil være med og trygge arbeidsplassene, bidra til å videreutvikle velferdssamfunnet og gi folk flest en enklere hverdag. Til slutt: Flertallet foreslår at det skal innføres skattefritak for arbeidsgivers dekning av utgifter til barnehage for ansattes barn. Dette forslaget er ikke utredet og heller ikke finansiert i budsjettet for neste år. Her må vi legge til grunn at vanlige prosedyrer skal følges, og at Regjeringen kommer tilbake med forslag.