Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-12-21:
Hovedsiktemålet med den økonomiske politikken for 1999 har vært å få til en balansert utvikling i norsk økonomi, der pris- og kostnadsveksten raskt kommer ned på samme nivå som hos våre handelspartnere. Hvis ikke, reduseres muligheten for å opprettholde et høyt nivå på sysselsettingen og unngå en vesentlig økning i arbeidsledigheten. En nedkjøling av økonomien har vært nødvendig for å legge et grunnlag for moderate inntektsoppgjør og lavere rente. Gjennomføringen av den økonomiske politikken i år har bidratt til en positiv utvikling i norsk økonomi. Årslønnsveksten ligger an til å bli vesentlig lavere i 1999 enn i 1998. Samtidig er lønnsoverhenget inn i 2000 moderat, slik at forholdene ligger til rette for at lønnsveksten neste år kommer på linje med utviklingen hos våre handelspartnere. Valutakursen er tilbake på noenlunde samme nivå som før valutauroen i fjor. Norges Banks administrerte renter er satt ned med 2½ prosentenhet siden årsskiftet. Gjennomsnittlig AKU-ledighet ser ut til å bli om lag uendret fra 1998 til 1999, på 3,2 pst. Det er likevel en fare for at pris- og kostnadsveksten i årene framover kan bli for høy. Blant annet er det fortsatt mangel på arbeidskraft i store deler av arbeidsmarkedet. Dette stiller store krav til partene i arbeidslivet, som må gjennomføre moderate inntektsoppgjør. Statsbudsjettet er et helt nødvendig styringsverktøy, både på enkeltområder og i den makroøkonomiske styringen, selv om anslag, forutsetninger og vedtak kan bli endret underveis. Det er viktig at budsjetteringen bygger på realistiske forutsetninger basert på den informasjonen som foreligger, både i det opprinnelige budsjettforslaget, i det vedtatte budsjettet og ved eventuelle endringer som vedtas gjennom budsjettåret. Dette er lagt til grunn for gjennomføringen av 1999-budsjettet. Det har de siste par ukene vært fokusert på underskuddet på årets budsjett. I mediene har det forekommet en rekke oppslag om en budsjettsprekk på 13 milliarder kr. Oppslagene gir ikke et riktig bilde av årsakene til økningen i det oljekorrigerte budsjettunderskuddet. La meg derfor kort gjennomgå fakta. Det oljekorrigerte underskuddet på statsbudsjettet for 1999 er økt fra 5,5 milliarder kr i Gul bok 1999 til 18 milliarder kr i Regjeringens forslag til nysaldert budsjett. Av denne økningen på 12,5 milliarder kr skyldes imidlertid 7,4 milliarder kr anslagsendringer og utsettelse av salg av bankaksjer. De 7,4 milliarder kr i anslagsendringer m.v. fordeler seg som følger: reduserte skatteinntekter 2,3 milliarder kr reduserte netto renteinntekter 1,7 milliarder kr økt bruk av overførte bevilgninger fra 1998 m.v. 0,4 milliarder kr salg av bankaksjer utsettes til 2000 3 milliarder kr Etter fem år med finanspolitisk innstramming var det vanskelig å finne rom for utgiftsøkninger til viktige områder gjennom utgiftsreduksjoner alene. Regjeringen fant det derfor i budsjettforslaget for 1999 nødvendig å foreslå en reell økning i innbetalte skatter og avgifter på om lag 4 milliarder kr for å oppnå ønsket stramhet. Skatte- og avgiftsøkningen fikk imidlertid ikke tilslutning i Stortinget. I forliket ble noen av de foreslåtte skatteøkningene erstattet med andre inntektsøkninger og noen med reduserte utgifter. Stramheten i budsjettopplegget ble imidlertid redusert med om lag 1 milliard kr. Etter en samlet vurdering av situasjonen i norsk økonomi, og i lys av problemene knyttet til å gjennomføre store endringer og betydelige utgiftsreduksjoner midt i et budsjettår, fant Regjeringen det i revidert nasjonalbudsjett 1999 forsvarlig med en viss svekkelse av budsjettbalansen, tilsvarende merutgiftene i forbindelse med Kosovo-krisen. Videre gav budsjettbehandlingen i Stortinget i vår en ytterligere svekkelse i budsjettbalansen på 0,5 milliarder kr utover de 1,7 milliarder kr som fulgte av Regjeringens egne forslag i St.prp. nr. 67 for 1998-99, som ble fremmet i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett 1999. I andre halvår har det vært nødvendig å fremme forslag om tilleggsbevilgninger som samlet overstiger den gjenstående reserven for tilfeldige utgifter. Størrelsen på en del av disse tilleggsbevilgningene har først endelig blitt klar i høst. Blant annet gjelder dette de nødvendige bevilgningene i forbindelse med krisen i Kosovo, innsatsstyrt finansiering av sykehus og økte utgifter i forbindelse med flytting av Rikshospitalet. Forslag fremmet av Regjeringen har samlet gitt en netto budsjettsvekkelse på 3,7 milliarder kr. I tillegg kommer svekkelsene ved budsjettbehandlingen i Stortinget i fjor høst og i vår på i alt 1,5 milliarder kr. Fra Gul bok til Regjeringens forslag til nysalderingen er de samlete vedtak om bevilgningsendringer som ikke skyldes anslagsendringer og tekniske forhold, dermed på 5,2 milliarder kr. Behandlingen av nysalderingen i Stortinget og nyere opplysninger på enkelte områder har i tillegg medført ytterligere bevilgningsendringer, som svekker budsjettet for 1999 med om lag 500 mill. kr. Når bevilgningsendringene gjennom året er blitt så store, skyldes det i hovedsak tre forhold. Det har for det første sammenheng med betydelige merutgifter i forbindelse med krisen i Kosovo og Forsvarets internasjonale operasjoner i det tidligere Jugoslavia. Samlet sett utgjør tilleggsbevilgningene til disse formålene 3,5 milliarder kr. De fredsbevarende operasjonene i Bosnia og Makedonia er da medregnet. For det andre har ferdigstillelse av – og forsinkelser ved flyttingen til – det nye Rikshospitalet medført et behov på om lag 1 milliard kr i tilleggsbevilgninger, og for det tredje har økning i aktivitet ved sykehusene også medført økte utgifter, på om lag 1 milliard kr. Reserven for å dekke tilleggsbevilgninger gjennom året som var avsatt da budsjettet ble vedtatt høsten 1998, den såkalte ymseposten, var knapp, men tilstrekkelig til å dekke lønnsoppgjøret, pensjonistoppgjøret og andre inntektsoppgjør samt de fleste oppståtte behov for tilleggsbevilgninger. Unntaket er de tre nevnte, store postene, som det var svært vanskelig å forutse høsten 1998. En viktig forutsetning for budsjettbehandlingen i Stortinget bør være at prioriteringene i budsjettet fastlegges i budsjettbehandlingen på høsten. Omfanget av tilleggsbevilgninger i løpet av budsjettåret bør derfor i størst mulig grad begrenses, slik at prioriteringer i budsjettbehandlingen om høsten blir mest mulig reell. Dette tilsier at reserven for tilleggsbevilgninger heller ikke bør være for stor. Som jeg har gjort rede for, har vi i 1999 fått ekstraordinært høye uforutsette tilleggsbevilgninger på enkelte områder. Samlet sett overskrider disse den reserven for tilleggsbevilgninger som vi normalt vil behøve i et budsjettår. Det oljekorrigerte budsjettunderskuddet er én av flere budsjettindikatorer. I de senere årene er det i budsjettdokumentene i tillegg lagt stor vekt på endringene i det olje-, rente- og aktivitetskorrigerte budsjettunderskuddet og den reelle underliggende veksten i statsbudsjettets utgifter som viktige mål på finanspolitikken. I Gul bok for 1999 ble endringene i det olje-, rente- og aktivitetskorrigerte underskuddet – eller den finanspolitiske innstrammingen – anslått til opp mot 1 pst. av BNP for Fastlands-Norge. Den reelle underliggende utgiftsveksten ble anslått til 1 pst. Nå, ved nysalderingen, anslås den finanspolitiske innstrammingen redusert til om lag 0,5 pst. av BNP for Fastlands-Norge, mens den reelle, underliggende utgiftsveksten anslås til vel 2 pst. I forhold til de opprinnelige statsbudsjettforslagene fant det sted en tilsvarende glidning i statsbudsjettets utgifter i 1998, mens det var en enda større glidning i 1997. Utviklingen i disse årene er imidlertid ikke et argument for å tillate høyere utgiftsvekst enn budsjettert i neste års statsbudsjett, snarere tvert imot. Endringene på statsbudsjettet for 1999 som har skjedd etter at stats- og nasjonalbudsjettet for 2000 ble lagt fram, påvirker også endringstall fra 1999 til 2000 og dermed de finanspolitiske indikatorene. Isolert sett bidrar endringene i 1999 til at finanspolitikken neste år blir om lag ¼ prosentenhet strammere enn anslått i nasjonalbudsjettet, målt ved endringer i det olje-, rente- og aktivitetskorrigerte budsjettunderskuddet. Den reelle underliggende utgiftsveksten anslås isolert sett å bli drøyt ½ prosentenhet lavere. Disse endringene i indikatorene for 2000, som skyldes økte utgifter i inneværende år, gir imidlertid ikke grunnlag for å revurdere budsjettopplegget for neste år. Hovedsiktemålet for finanspolitikken har vært og er å få til en balansert utvikling i norsk økonomi. Tross budsjettsvekkelsen, som jeg har redegjort for, har gjennomføringen av statsbudsjettet for 1999 bidratt til en positiv utvikling for vår økonomi som vi alle bør ha god grunn til å glede oss over. I fjor var det mange dystre spådommer om såkalt krasjlanding for norsk økonomi og om en sterk økende arbeidsledighet. Slik gikk det ikke – pessimistene tok feil. Det er derfor betryggende å kunne konstatere at vi går inn i et nytt millenium med en sterk norsk økonomi.