trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Nancy P. Anti (Senterpartiet), 2017-12-07:
I henhold til vedtaket om tvangssammenslåing av fylkeskommuner har Troms og Finnmark pliktoppfyllende startet forhandlingene. Man startet med et fellesmøte for fylkestingene. Det første som skjedde, var at man måtte flytte møtet ut av fylkeshovedstaden på grunn av manglende hotellkapasitet. Så hørte vi i sted at man til og med måtte chartre et eget fly for å komme seg dit. Forhandlingene viste fort at det var stor uenighet om sentrale spørsmål, både når det gjaldt organisering og målsettinger. Én part ville ha formannskapsmodellen, en annen ville ha parlamentarisme. Det er også uenighet om hvor hovedsetet skal være, om valgordning, osv. Fylkene har også store forskjeller i historie, næringer, kultur og ressurstilgang. For å se litt humoristisk på det hele kan man slå fast at Troms og Finnmark aldri ville ha fått match på Tinder. Vi har alle sett på kartet hvor stort dette fylket blir. Man vil ikke kunne sammenligne dette fylket med f.eks. Danmark, og det er på grunn av den manglende infrastrukturen. Avstandene er gruelig lange, og det er maks 2–3 flyavganger per dag. Senterpartiet vil også spørre: Hvor mange fylker har vi som grenser til tre land? Det kommer det nye fylket til å gjøre. Ett av disse landene er faktisk stormakten Russland. Øst-Finnmark har både historisk sett og i dag et sterkt forhold til Russland, både formelt og i folk-til-folk-samarbeid. Når det gjelder Finland, har vi både felles skoler og barnehager, og vi har felles helse- og beredskapssamarbeid. Lokalt føler man veldig sterkt på at man sentralt i Norge bare omtaler nabolandet Sverige. Vi frykter at en storregion der flertallet ikke har denne historien og erfaringen, ikke vil ivareta våre naboforhold slik som vi ønsker det. Til sist vil jeg ta opp finnmarksloven og den pågående rettighetsavklaringen. Finnmarksloven brukte flere tiår på å modnes for i det hele tatt å bli vedtatt, og kommisjonens utredningsarbeid er langt fra ferdig. Det er meget tvilsomt om det er troverdig framover å mene at det er greit å ha ett område innenfor et fylke som skal ha en særlov og særrettigheter. Senterpartiet er overbevist om at man også i nord vet sitt eget beste, og det blir helt galt å tvinge fram en sammenslåing mot folkets vilje. Når det gjelder Kristelig Folkeparti, er det uforståelig at man sier at man var, er og forblir tro mot frivillighetsprinsippet, men allikevel vil stemme imot å oppheve tvangsvedtak.
Nancy P. Anti (Senterpartiet), 2017-12-07:
I Senterpartiets Norge vil vi ha lokalsykehus over hele landet, og vi vil bygge opp den lokale beredskapen, ikke bygge den ned. I sykehusdebatten som nå raser, legges det opp til en kamp mellom Hammerfest og Alta. Senterpartiet er ikke med på den dansen, fordi sykehusdebatten er så mye mer. Legeforeningen har slått fast at: «Faglig forsvarlighet, god beredskap og trygghet for befolkningen må veie tyngst i landets sykehusstruktur.» Videre sier de: «Befolkningen må sikres gode akuttilbud uavhengig av bosted.» Faktorer som «reisetid, geografi og værforhold er tungtveiende», sier de videre. At en del politikere, også i Finnmark, setter sykehus opp mot hverandre, er pent sagt defensivt. Jeg antar at det er noe som henger igjen fra at vi så ofte blir avspist med smuler, og at begrunnelsen er folketallet. Vi har en nordnorsk julesalme der vi synger om at «vi sto der med lua i handa». Men det kan ikke være tilfellet når det dreier seg om liv og helse. Vi må også huske på at det er ikke Alta og Hammerfest som har den lengste reisetiden. Det er veldig mange som har både to, tre og fire timer lengre vei. Avstanden er like lang begge veier, og de stengte fjellovergangene stopper deg uansett hvilken vei du skal. I denne debatten har også tilbudet til samiske pasienter druknet. Bemanning brukes som et argument mot å utvide tilbudet i Alta, men jeg vil gjerne snu litt på det: Muligheten for å rekruttere samiskspråklig helsepersonell vil være bedre i Alta, der man har samisk barnehage, skoletilbud og et miljø. I dag sogner mesteparten av de samiskspråklige pasientene til Hammerfest sykehus, og der lykkes man ikke med å gi et samisk tilbud. Sykehuset der er avhengig av telefontolking, og det er noe som er alt annet enn forsvarlig. Én av 60 fødende i Finnmark når ikke fram til fødeavdeling i tide. Det sies at et samfunn speiles i hvordan vi behandler våre mest sårbare, og fødende og nyfødte er i den kategorien. En utredning vil synliggjøre behovet for økte bevilgninger til Finnmark, på grunn av beliggenhet, klima og samferdselstilbud. En fødeavdeling og styrket akuttberedskap i Alta skal ikke gå på bekostning av Hammerfest. Senterpartiets forslag er konkret og går rett på kravet om et forsvarlig tilbud og en god beredskap, og den utvidelsen vil jo kunne skje parallelt med videreutviklingen i Finnmark. Den må ikke stoppe opp av den grunn.
Nancy P. Anti (Senterpartiet), 2017-12-07:
Jeg må bare gjenta meg selv: Denne sykehusdebatten er så mye mer enn det vi snakker om her. Vi står fortsatt her med lua i handa, og så godtar vi at det framstilles som om alt av forbedringer som skal skje i Finnmark, må gå på bekostning av noe annet. Det er jo ikke det som er tilfellet. Dette er en nødvendig satsing, som man må tørre å ta. Det er de smulene jeg snakker om og refererte til i sted. Vi er vant til at vi skal ta til takke med hva det måtte være, det er ikke snakk om å snakke ned de tilbudene som er planlagt å sette inn. Denne saken handler om folk, det handler om medmenneskene våre – gamle, unge, syke og pasienter. Og så handler det om trygghet, det at vi – også i Finnmark – har krav på tilnærmet den samme trygghetsfølelsen som andre har. Da vil jeg bare si at denne nettverksmodellen som Senterpartiet legger opp til, er nettopp det som er løsningen for Finnmark, at vi har gode, desentraliserte tjenester, der man bygger samarbeid i stedet for at helseinstitusjonene skal konkurrere med hverandre, sånn som det legges opp til i den debatten som foregår nå. Jeg er glad for å være i Senterpartiet, som er et parti som evner å se utfordringene i det vi har av landskap, vær og uvær, språk og kultur. Som det ble sagt her i sted, dette går på politisk vilje. Vi må tørre, også vi fra Finnmark, å hevde at det er det det går på – ikke bestandig å sette alt opp imot hverandre.
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2017-12-07:
I dag gjør hestehandler på bakrommet at vi ender med et vedtak ingen partier ønsker. Vi får et norgeskart der det virker som om høyresiden har kastet dart i blinde på Norges-kartet for å bestemme hvilke fylker som skal slå seg sammen: Lille Møre og Romsdal består, folkerike Akershus skal slås sammen med ikke bare ett annet stort fylke, men to. Massive Finnmark slås sammen med Troms og står for en fjerdedel av Norges areal, samtidig som lille Oslo skal bestå. Derfor er dette en trist dag for Stortinget. Ikke fordi det er galt å gjøre endringer, men fordi endringene er dårlige. SV kunne opprinnelig vært med på et vedtak i dag – om en regionreform som kunne skapt sterke regioner, og hvor vi kunne flytte oppgaver vekk fra staten, slik SV har foreslått. Virkelig avbyråkratisering, for bedre tjenester for folk, får vi om vi flytter beslutninger vekk fra staten og ned og nærmere folk. Slik kan vi også få ned forskjellene i makt og rikdom. SV ønsket å flytte sykehusene til et regionalt nivå med folkevalgt kontroll. Endringen til helseforetak har vært byråkratisk og dårlig for helsevesenet. Vi ønsker mer tid og tillit og beslutninger som tas nærmere folk. Det kunne vi fått i dag med en god regionreform. I stedet for å gjøre et sånt vedtak – sammen – i dag ble vi servert slurvete arbeid uten innhold som ingen egentlig støtter. I debatten i Akershus i valgkampen ville ingen – selv ikke noen av høyresidens representanter – forsvare regionreformen som den er. Ingen av dem ville forsvare å legge ned Akershus. Det er en trist dag for Stortinget og høyresiden i Norge. Denne hestehandelen gir oss en reform ingen vil ha, og som verken bidrar til å løse klimaproblemene eller de økende forskjellene i makt og rikdom. Det er en meningsløs reform, og jeg gleder meg til å stemme sammen med SV mot dette makkverket.
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2017-12-07:
Vi som står bak forslaget, har evne til å svare på de spørsmålene, men det er ikke vår jobb. Vi er ikke utøvende myndighet i Norge, og hvis statsråden og Høyre her i salen virkelig mener at opposisjonen på Stortinget skal begynne å levere ferdige forslag klare til implementering, uten å gi regjeringen en sjanse til å påvirke dem, tror jeg regjeringen ender opp med å skape mye større problemer for seg selv enn de egentlig ønsker å gjøre. Det det egentlig handler om, er at barn må bevege seg. Det handler om helse, og det handler om læring. Motsatsen til dette forslaget er å godta at barn skal bli sittende stille på rekke og rad i et klasserom, seks timer i strekk. Vi vet at mange lærere ikke vil dette, men noen skoleeiere gir ikke lærerne ressursene de trenger. Det er veldig alvorlig om statsråden godtar at skoleeiere og kommuner fortsatt skal kunne gjennomføre et slikt regime. Så vet vi at fysisk aktivitet er viktig, og statsråden snakker nå om at han er for fysisk aktivitet. Jeg er kanskje ny på Stortinget, men jeg har lært meg at festtaler er én ting, og handling er en annen. Hvis han virkelig ønsker utviding, kan han jo støtte SVs forslag om utviding av timetallet og sikre fysisk aktivitet slik.
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2017-12-07:
Flere av høyresidens representanter sier her at de venter på kunnskap om fysisk aktivitet virker. Det er nesten ikke til å tro. Jeg tror alle som ikke sitter i denne salen, forstår at om folk beveger seg, blir de friskere. Om folk beveger seg, lærer de mer. Jeg har ikke fått egne barn ennå, men jeg er onkel til åtte, og jeg vet at når de barna har sittet helt stille en time i strekk, blir de ufokusert. De sliter med å lære. Vi vet at fysisk aktivitet virker. Det virker for helse, og det virker for læring, men jeg må spesielt løfte helse, for vi i denne salen snakker av og til om å planlegge langt fram i tid. Vi tar beslutninger i dag som skal sikre Norge for framtiden. Vi får en aldrende befolkning. Vi får stort press på spesialisthelsetjenestene våre. Vi er nødt til å ta grep som forebygger problemer før de skjer. Dette tiltaket gjør nettopp det. Det er med på å sikre Norge for framtiden. Det er spesielt, som jeg sa i stad, å høre Høyres representanter gå opp hit én etter én og si i sine festtaler at de er så veldig for fysisk aktivitet i skolen, mens de er mot alle forslag som kan gi fysisk aktivitet i skolen. Stokkebø pekte nå på at han ønsket lokale tiltak. Så ble det vist til Drammen, der det er Høyre lokalt som sier nei til fysisk aktivitet i skolen. Dette er problematisk. Vi vet at fysisk aktivitet virker. Men hvis Høyre er enig i at fysisk aktivitet er bra, og at det helst ikke skal skje innenfor dagens timetall, kan jo Høyre være med og støtte SV og jobbe for å få utvidet timetallet og få flere lærere inn. Det er SVs primærstandpunkt. Hvis Høyre har lyst til å snu og støtte dette, står SV klar med åpne armer for å være med på å få et flertall for å utvide timetallet med én times fysisk aktivitet hver dag. Høyre snakker gjentatte ganger om tidstyver, så la meg spørre en gang til, for de har ennå ikke svart. SV vil samarbeide med Høyre også her, hvis de faktisk mener alvor. Vil Høyre støtte SVs forslag om å kutte mengden kompetansemål? Vil Høyre støtte forslagene våre om å kutte målstyring, kutte unødvendig testing, og ikke minst ansette flere lærere og stoppe avskiltingen av lærere, slik at vi har nok lærere å ansette? I 1. klasse på min lokale skole på Tårnåsen går det 27 små seksåringer på én lærer. Da er det vanskelig å gjøre skolen fysisk og praktisk. Lærerne sier de ønsker en mer fysisk og praktisk skole, men skoleeierne gir ikke ressursene som trengs for å gjøre det mulig. Dette forslaget vil tvinge skoleeierne og kommunene på plass. Derfor er SV klar på at vi primært ønsker mer ressurser inn i skolen, men det beste kan ikke være det godes fiende. Nå ser vi fram til forslaget fra regjeringen, slik at dette kan gjøres på en god måte – i samarbeid med lærerne og helst i samarbeid ved gjennomgangen av læreplanen.
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2017-12-07:
Representanten Tybring-Gjedde fortalte fra talerstolen hva jeg skal ha sagt fra talerstolen – det tror jeg sjelden er en god idé. Jeg har aldri sagt at lærere ønsker at elevene skal sitte stille. Jeg sa det motsatte. Jeg fortalte om min lokale barneskole der det er 27 elever i førsteklasse, i en Høyre-styrt kommune. Det er rammene rundt som gjør at lærerne ikke har mulighet til å ha fysisk aktivitet i skolen. Å skulle holde styr på 27 seksåringer er vanskelig. Problemet her er skoleeierne som ikke gir ressursene, og skoleeier i denne kommunen er Høyre. Så tror jeg det er viktig å snakke om dette med lovregulering. Kent Gudmundsen påsto at dette må lovreguleres. Det er ingen i denne salen som har snakket om en bestemt lovregulering – annet enn Høyre. Vi ber om en sak for å se hvordan dette kan organiseres. Det er slik vi organiserer oss i Norge med skillet mellom regjering og storting. Så sies det her at alle er for fysisk aktivitet. Vel, det er lett å si at man er for noe i festtaler. Spørsmålet er hva man gjør når vedtaket kommer. Høyre kommer nå til å stemme imot alle forslag om fysisk aktivitet i skolen. SV kommer til å stemme for – og gjenta vårt ønske om at det skal følge med ressurser og utvidet timetall.
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2017-12-07:
Jeg måtte svare på noen av påstandene fra Venstre her: De sier at det ikke dreier seg om et nytt sykehus, men om en utredning. Enda en utredning, på toppen av alle utredningene som allerede er gjort! Man skal utsette alle investeringene i hele Finnmark nok en gang for å få enda en utredning på toppen. Vi velger i stedet å lytte til fagfolkene og til utredningene som er gjort. Vi lytter til Legeforeningen i Finnmark, vi lytter til Sykepleierforbundet i Finnmark, og vi lytter til Fagforbundet i Finnmark, som alle er enige om at man må jobbe med fagmiljøet som finnes. Venstre nevner sykehus hele tre ganger i hele lengden av sitt alternative statsbudsjett, de har skrytt fra denne talerstolen i årevis med forslag til kutt i sykehussektoren, og så skal de ha oss til å tro at det vil gi et bedre tilbud i Finnmark. Grimstad fra Venstre snakket om faren for transportfødsler i Finnmark. Faren er der, men i denne salen må vi basere oss på fakta, og fakta er at det var fem transportfødsler i hele Finnmark i fjor, for man tar viktige grep med gratis sykehus og opphold i Hammerfest. En fordeling på tre fødeavdelinger vil gi færre enn én fødsel per dag. Det gir ikke gode muligheter til å rekruttere gynekologer, fødselsleger og andre som er viktige for et godt fødselstilbud. Så blir det snakket om å stå fast over Sennalandet – ja, det er alvorlig. Men den veien går to veier, og forskjellen er at når det er dårlig vær, står flyene i Hammerfest, en by som ligger ved kyststripen, og som gjør det nesten helt umulig å reise inn og ut for hele kystfolket i Finnmark. Det er svært sjelden det ikke er mulig å fly fra Alta til Tromsø. SV skulle ønske at vi kunne ha tre akuttsykehus i Finnmark. Om mange år, når folketallet er større, kan vi kanskje få det til. Det er det alle ønsker, men vi må sikre hele befolkningen tilgang til akuttjenester, og da må vi sikre at det er mulig å fly ut. Det er det oftere i Alta enn i Hammerfest. Derfor er det viktig at vi nå bygger ut tilbudet både i Alta og Hammerfest og i resten av Finnmark, og ikke utsetter dette nok en gang med nok en utredning. Gode tjenester for pasientene krever gode ansatte. Det er de som gjør jobben. Å foreslå å legge ned et helt fagmiljø, for så å skulle bygge opp et helt nytt fagmiljø, er useriøst, og det skremmer meg hvilken betydning det vil ha for fagfolk og for trygghet for arbeidsplasser. Vi trenger en investering for hele Finnmark. Det får vi med den planen som ligger.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2017-12-07:
Jeg kommer fra Vestfold, så jeg skal være litt forsiktig med å snakke om avstander. Men vi kan i hvert fall konkludere med, uavhengig av denne regionreformen, at det blir ikke lenger fra ett sted til et annet. Det har vært veldig mye fokus på at det blir større forskjeller med denne regionreformen. Det er feil. Det er åpenbart fortsatt et behov for satsing på realfag. Oslo er i dag nesten ni ganger større i folketall enn det minste fylket. Viken kommer til å være under fem ganger større enn den minste regionen etter at det nye kartet er tegnet. Det er betydelig mindre forskjeller mellom regionene. Så kan det hende at man mener at det er veldig store forskjeller på geografien, men det er altså sånn at Viken – når det er en realitet – får plass to ganger inne i det som er dagens Finnmark. Så jeg skulle ønske at vi i dag heller kunne se fremover, som flere av mine kollegaer har vært inne på, i stedet for denne omkampen. For jeg hører flere si at i dag vedtar vi – i dag er det en trist dag. Det er jo ikke det. Dette ble vedtatt 8. juni. Det står mange regionale og lokale politikere der ute og venter på å komme i gang, og man venter på at vi skal bli ferdig med denne unødvendige omkampen. Min medrepresentant fra Arbeiderpartiet fra Vestfold, Dag Terje Andersen, avla meg og mine kollegaer en visitt, og gikk imot min kollega Westgaard-Halles påstand om at dette ikke opptar folk flest. Han sier at dette opptar folk flest, dette er folk flest opptatt av. Jeg tror ikke han har rett, men la oss for tankeeksperimentets skyld si at folk flest er opptatt av det. Ja, da er kanskje det forklaringen på at Arbeiderpartiet gikk kraftig tilbake i Vestfold, og at Høyre gikk godt frem og fikk en ekstra representant i fylket. Så la oss legge det til side. Regionale og lokale politikere har lyst til å komme i gang med denne reformen nå. De venter på at vi skal bli ferdige med dette. Jeg har lyst til å sitere Steven Stills – i en hit med Crosby, Stills & Nash fra forrige gang det var kommunereform, for 50 år siden: «If you can’t be with the one you love, love the one you’re with.» Nå må vi løfte blikket, vi må åpne opp for å utvikle bedre tjenester, og vi må utvikle bedre regioner. Det er skole som er viktig, det er kultur som er viktig, det er samferdsel som er viktig, og det er regional utvikling som er viktig. Vi må komme oss videre. Vi må slutte med å være opptatt av avstand i meter og antall mennesker. Det er ikke sånn at jeg plutselig får et akutt behov for å dra til Hol eller Halden fordi det blir samme region, eller Siljan eller Sande for den sakens skyld. Sentrum er der vi bor, der vi jobber, og der vi lever livet vårt. Det er det vi skal utvikle videre, og det er det denne regionreformen er en del av. Så jeg ønsker at vi nå legger omkampen død, at vi kommer oss videre og får utviklet de gode regionene.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2017-12-07:
En veldig kort kommentar til representanten Grenis siste innlegg, hvor hun forsøkte seg på å definere hva Høyre legger i ordet «reform»: Jeg tror ikke så ille om mine ærede konkurrenter. Jeg tror både Senterpartiet og vi har samme definisjon av ordet «reform», nemlig å forandre til det bedre. Det handler ikke om å bekjempe demokrati eller andre betegnelser. Det jeg derimot tror vi har en ulik definisjon av, er ordet «bedre». Vi ønsker en reform fordi omverdenen har forandret seg, så vi ønsker å forandre til det bedre, mens jeg tror «bedre» i Senterpartiets ører er å beholde alt som det er, og hvis ikke man gjør det, skal man reversere.
Kristian Tonning Riise (Høyre), 2017-12-07:
I avisen Glåmdalen den 26. oktober 2005 kunne vi lese følgende: «Det var rene forlovelsesfesten på Lillehammer da fylkestingene i Hedmark og Oppland vedtok å inngå ekteskap og bli til Region Innlandet innen 2010.» De observante vil legge merke til at dette tidspunktet er like etter at regjeringsskiftet i 2005 skjedde og den rødgrønne regjeringen hadde tiltrådt, og da var det entusiastisk stemning i Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV for regionreform. «Regionreformen er en storstilt demokratireform, intet mindre», uttalte daværende kommunalminister og leder i Senterpartiet, Åslaug Haga, bastant. Men det mest spennende eksemplet synes jeg likevel er et leserinnlegg i Aftenposten den 9. mars 2006 med tittelen «Sterke regioner for fremtiden», og jeg har lyst til å lese noen utdrag fra denne artikkelen. «I dag er den politiske legitimiteten i mange fylkeskommuner lav, samtidig som innbyggerne er godt fornøyde med oppgavene som blir utført. Gjennom å samordne flere oppgaver på regionalt nivå kan vi videreutvikle kvaliteten på tjenestene, bidra til bedre samlet ressursbruk og styrke legitimiteten.» Litt senere i den samme teksten: «Det er mange som har synspunkter på hvordan vi best skal utforme nye, sterke og robuste regioner. Rådslaget vårt inviterer alle engasjerte mennesker til å delta i en bred demokratisk debatt rundt den viktigste demokratireformen i Norge på lenge!» Dette høres ut som noe Jan Tore Sanner kunne sagt. Han ville kanskje vært litt mer nøktern enn dette, men teksten er ikke skrevet av Sanner. Dette er faktisk en felleskronikk av Trygve Slagsvold Vedum og Dag Terje Andersen. Derfor var det ganske spennende å høre et heller oppgitt innlegg fra representanten Slagsvold Vedum i stad. «Reformen ingen partier vil ha», gjentok han. Like indignert var representanten Dag Terje Andersen, som hadde innlegg etter Slagsvold Vedum. Det sies at man blir klokere med årene, men jeg tror jeg likte 2006-utgaven av Slagsvold Vedum og Andersen litt bedre enn dagens. Det fantes faktisk en tid da representanten Slagsvold Vedum ikke bare var entusiastisk tilhenger av regionreform. Han var til og med pioner for det etter hvert litt utskjelte ordet «robust». Så kjenner vi alle historien. De rød-grønnes regionreform strandet. Derfor må det være ekstra gledelig at vi i dag kan sørge for helt sikkert at forlovelsesfesten fra Lillehammer i 2005 omsider resulterer i et ekteskap. Tolv års forlovelsestid må være lenge nok, og representanten Vedum kan omsider få sitt ønske om robuste regioner oppfylt.
Kristian Tonning Riise (Høyre), 2017-12-07:
Gjennomgangstonen fra opposisjonen i denne debatten er at vi er for en regionreform, bare ikke denne regionreformen. En etter en kommer de opp på talerstolen og sier at hadde bare dette eller dette vært her, kunne vi vært for en regionreform. Det er jo ikke slik at den oppgavefordelingen som er i reformen nå, er skrevet i stein for all framtid. Med en slik tilnærming hadde det jo aldri blitt en reform. Representanten Heidi Greni var oppe her i stad og sa at Senterpartiet er egentlig for en regionreform – den måtte bare se litt annerledes ut – mens representanten Sandra Borch var opptatt av at regionreformen gikk ikke an fordi avstanden fra Harstad til Kirkenes var så utrolig stor. Dette er en kritikk som ikke går an på en gang. Uansett hva slags type oppgaver som hadde ligget i regionreformen, hadde ikke avstanden fra Harstad til Kirkenes blitt mindre. Så det er jo ikke bare et problem her at opposisjonen ikke klarer å bli enig med seg selv om hva de er imot, men selv Senterpartiet er ikke enig med seg selv om hva de egentlig er imot med regionreformen, om de finner argumenter for å være imot regionreform uansett, eller om de kunne vært for en eller annen form for reform. Da kan man mistenke at det ikke egentlig er regionreform man er imot, men det at det nå er en borgerlig regjering som gjennomfører en reform som man selv mislyktes med for mange år siden. Det synes jeg i så fall er en uansvarlig tilnærming fra Stortinget.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2017-12-07:
Fremskrittspartiet behøver ikke ha så mange representanter her oppe for å fortelle mye av det samme som vi fortalte i juni – og til representanten Myhrvold vil jeg si at det for så vidt ikke er så veldig stort behov for det – men jeg skal være litt ulydig i dag og har tatt ordet nå. Jeg skulle egentlig vært i fylkestinget i Telemark i dag, for jeg sitter også i fylkestinget og har fattet vedtak om at man skal slå sammen fylkene Vestfold og Telemark til én region. Det morsomme med det er jo at Arbeiderpartiet, som er veldig imot her på Stortinget, egentlig lokalt – og for så vidt også stortingsrepresentanter fra Arbeiderpartiet – gjerne ville slått seg sammen hvis bare Buskerud ble med. Argumentasjonen fra Arbeiderpartiet har vært at man ikke vil slå sammen Vestfold og Telemark, fordi det er en tvangssammenslåing. Men hvis man slår seg sammen med Buskerud, er det greit. Hvis man bare tvangssammenslår med et annet fylke, er det helt i orden med regionreformen. Jeg synes jo det er en litt merkelig tilnærming til denne debatten. Og jeg hadde håpet at det var litt mer framoverlenthet, litt mer positivitet. Jeg var på fylkestingsmøte for Vestfold og Telemark – 23. november, mener jeg det var – hvor det var enighet om at nå måtte fylkesordførerne sette seg sammen, for det er to enstemmige fylkesting. Hvis ikke måtte de lukke seg inne på rommet til de klarte å bli enige om hva de skulle gjøre, hva navnet skulle være, og hvordan man skulle få til dette på en god måte. Og ja, nå er man i hvert fall enig om at man skal sørge for at regionhovedsetet skal ligge i Telemark, fylkesmannsembetet skal ligge i Vestfold, og hvis man hadde gjort som Arbeiderpartiet hadde villet – å ha ett fylke til – kan det hende at det ville blitt mindre i ett av de to fylkene som nå faktisk får mer. Jeg synes også det er et perspektiv som man bør ta med når vi diskuterer dette. Det ikke noen tvil om at Fremskrittspartiet helst ikke skulle hatt noe regionalt nivå, det er jo utgangspunktet vårt. Men jeg mener faktisk at når man har kommet dit man har kommet, bør man se på det man gjør lokalt. Det ville jo vært tragisk for fylkestinget i Telemark, som for noen få timer siden enstemmig sa ja til å slå seg sammen, at opposisjonen i dag skulle få flertall for å si nei til at de skulle få lov til å fatte det vedtaket de fattet for noen timer siden. For det ville vært konsekvensen hvis opposisjonen her i denne salen hadde fått igjennom sitt forslag i dag – ganske dumt.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2017-12-07:
Først til representanten Vågslid: Jeg tror ikke jeg sa at det var fylkestingsgruppen til Arbeiderpartiet som ville tvangssammenslå Buskerud. Hele fylkestinget i Telemark har sagt at man gjerne så at man slo sammen Vestfold, Telemark og Buskerud, men Buskerud ville ikke. Det var da jeg sa at når Arbeiderpartiet står på at man skal slå sammen de tre, ville det bety at om man ikke slo seg sammen med Vestfold, var det fordi det var tvang, men hvis man slo seg sammen med Buskerud, var det plutselig ikke tvang. Men Buskerud vil ikke. Jeg tror de ville oppfattet det som tvang. Men til representanten Karin Andersen, som sier at ingen hun kjenner gleder seg, alle sitter og gruer seg – som region- og fylkespolitikere: Jeg er jo det også, og jeg tror at det er greit å være litt foroverlent. Jeg gruer meg ikke, for jeg tror at man skal ta utfordringer og være framoverlent. Det opplever jeg også at flere av fylkestingsrepresentantene i mitt fylke, Telemark, er. De ser faktisk at det kan være bra. Selv om det hender at Vestfold og Telemark ikke alltid er enige, tror jeg kanskje at man har noen forskjeller som kan være bra for begge fylkene. Det er ikke sånn at man slår sammen fylker, man slår sammen fylkesadministrasjonene og det folkevalgte regionale nivået. Jeg tror dette skal kunne gå veldig bra. Så var det en representant som var oppe og pratet om at vi var heldige. Det er jeg enig i, for vi bor i verdens beste land. Da er det greit å minne Stortinget om at det var etter at Høyre og Fremskrittspartiet kom i regjering, at vi gikk fra å være veldig høyt oppe til faktisk å bli verdens beste land å bo i. Det er bra, og det viser at med Høyre og Fremskrittspartiet i regjering går det bra for landet. Vi går oppover på statistikken og er nå verdens beste land å bo i. Men jeg synes det er viktig å ha med at det nå er mange som ser mulighetene der ute. Ja, det har vært uenighet, det har vært diskusjoner, og det har vært mye fram og tilbake. I fylkestinget i Telemark har man snudd flere ganger, men nå er man i hvert fall enig. Det var som sagt et veldig godt møte den 23. november. Så vidt jeg har skjønt, var det et enstemmig fylkesting i Telemark i dag som sa at dette går vi for. Jeg opplever at vanlige folk ikke er så veldig opptatt av fylkeskommunen, men de er opptatt av oppgavene som skal løses. Hele poenget er at man skal bruke mer penger på å løse oppgavene og gi innbyggerne gode tjenester, og ikke på administrasjon. Det er en del av det som ligger til grunn.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2017-12-07:
Det er interessant å høyre at mange representantar frå særleg Høgre meiner at folk ikkje bryr seg om dette. Då kan ein jo spørje seg kvifor me enno står her og debatterer denne saka. Kvifor er det så mange innlegg frå Arbeidarpartiet, frå Senterpartiet, frå SV – som er parti som til saman utgjer mange medlemar og mange veljarar? Det er, ein skal kanskje ikkje seie tull, men det er så langt frå sanninga å meine at folk ikkje bryr seg om dette. I valkampen i Telemark har det blitt referert til tidlegare undersøkingar om folk syntest det var ein god idé å tvangssamanslå Telemark og Vestfold. Sju av ti syntest ikkje det. Det kan hende Høgre har eit litt anna syn på kva som er mykje folk og ikkje, men motstanden i dei to fylka er betydeleg. Litt av grunnen til at eg tok ordet, var at det i stad blei sagt frå talarstolen av representanten Bård Hoksrud, som òg sit i Telemark fylkesting, at fylkestinget i Telemark eigentleg var for ei tvangssamanslåing med Telemark, Buskerud og Vestfold. Viss Bård Hoksrud hadde fylgt litt meir med dei gongane han eventuelt deltek i Telemark fylkesting, ville representanten visst at det ikkje stemmer. Telemark fylkesting har peikt på Buskerud, Telemark og Vestfold, men det står ingen plass at ein ynskjer å gjere det med tvang. Det er ein ganske vesentleg del av denne debatten. Arbeidarpartiet, og det har blitt sagt mange gongar frå denne talarstolen, er ikkje imot ein regionreform, men som Dag Terje Andersen vel sa så godt i stad, er ikkje dette eigentleg ein regionreform. Dette er tvangssamanslåing av nokre fylkeskommunar. Det er ein så dårleg konstruksjon at det imponerer meg at den kan gå gjennom Noregs nasjonalforsamling. Men til slutt: Eg synest ikkje Kristeleg Folkepartis stortingsrepresentant i Telemark Geir Jørgen Bekkevold har vore utydeleg i denne saka. Eg har vore i mange debattar, i alle fall nokre, og der har representanten frå Telemark heile tida sagt at han er for denne regionreforma. At hans kollegaer i Kristeleg Folkeparti i Telemark ikkje er det, er mogleg, og at me andre som er ueinige med han, hadde håpa at det kunne påverke, flytte eller endre utfallet av dagens vedtak, må vere legitimt. Det må vere lov å håpe at me i dag kunne fått eit vedtak om nei til tvangssamanslåing av Vestfold og Telemark. Men eg skal innrømme at eg ikkje har gått rundt og trudd i dag at Geir Jørgen Bekkevold frå Kristeleg Folkeparti i Telemark skulle redde den saka. Men dykk andre har moglegheita i kveld.
Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2017-12-07:
Jeg har vært fylkesordfører i et fylke som har søkt partnere på begge sider. Vi har ikke søkt østover, men vi har i hvert fall søkt både nord og sør for å finne partnere, og nå har vi heldigvis fått til en sammenslåing med Sogn og Fjordane. Det er jeg glad for, fordi jeg er glad for at det blir litt større tyngde der vest. Det er noe med størrelse også i seg selv. I dag har vi fått slått fast fra denne talerstolen erfaringene fra sist regionreform. Vi fikk se at de som da satt i regjering, bl.a. Arbeiderpartiet, strengt tatt var imot å gjøre noe med oppgavene før de hadde gjort noe med formen, og i dag får vi demonstrert at de også er imot å gjøre noe med formen. Det er slik at i denne debatten – jeg har vært fylkespolitiker i snart 20 år og sett det – at hver gang det har kommet til stykket, så har man vært mot det som var rekkefølgen akkurat da. Så også i dag. Hvis vi skal få til sterkere regioner som har en sterkere stemme inn mot denne sal, f.eks., og mot de sentrale områdene i landet og i de sentrale områdene i landet, må vi før eller siden velge å bite i det sure eplet og faktisk gjøre et eller annet. Det er ikke mulig å sitte lenger i denne salen og vente og si at nei, nå burde vi gjort noe med oppgavene først, nå burde vi gjort noe med formen først. Vel, nå får vi jammen santen gjøre noe, og derfor synes jeg ikke noe om denne omkampen vi har her i dag. Vi har hørt ord som gigantisk – det er et meningsløst ord med hensyn til fylkeskommunene som kommer til å være i framtiden i Norge. Vi har hørt ord som kaos – da er i hvert fall dette noe av det mest ordentlige kaoset jeg har sett noensinne. Det er ikke mer kaos i denne prosessen enn en vanlig rushtid i Oslo eller i Bergen. Dette er ikke kaos, dette er faktisk helt ordentlig, og den eneste uroen befinner seg i den politiske klassen som enten er lei seg for at fylkeskommunen og deres taburetter forsvinner, eller fordi de har en viss nostalgi i dette. Det høres jo ut som om dette ble til ved en eller annen form for lang offentlig utredning, veloverveid sammenslåing og nøye vurdering av hvilke steder som hørte sammen. Sogn og Fjordane og Hordaland ble til fordi en som ikke var amtmann i Bergen, sendte brev til kongen i Danmark, i København, for å be om å få et eget amt. Det fikk han, og det ble Sogn og Fjordane. Det feiret vi jubileum for for et par år siden. Det er slike historier som ligger bak denne opprinnelige strukturen, og det har faktisk skjedd ting på 160 år. En liten trøst til mine kolleger fra Østlandet som føler det vondt og vanskelig at det blir langt fra Hallingskarvet til Askim: Det er langt fra Hardangerjøkulen til Øygarden også, men vi har levd med det. At det ligger en fjord i midten – vel, i Hordaland ligger det en fjord som er fem mil lengre enn Oslofjorden, og det går helt fint. I Sogn og Fjordane ligger det en fjord som er enda lengre, og det går helt fint. Sånn kan jeg fortsette opp hele vestlandskysten. Dette går helt greit.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2017-12-07:
Jeg tror jeg skal starte med å konstatere at jeg er for både regionreform og kommunereform og har deltatt i et spennende arbeid med å slå sammen Oppegård og Ski kommuner fram til jeg ble valgt inn på Stortinget nå i høst. Jeg har lyst til å plukke opp noe av det representanten Westgaard-Halle snakket om i stad, at folk ikke bryr seg om regionene. Da har jeg lyst til å fortelle dere om en liten øvelse jeg gjorde på Facebook for noen dager siden. Jeg spurte spesifikt dem som ikke har politiske verv, om de kunne si hva de mener om regionreformen. Jeg var spent på om jeg skulle få noen svar, fordi jeg tenkte: Er det bare politikerne som er opptatt av regionene, eller er folk også det? Jeg ble egentlig ganske overrasket over at jeg på et helt vanlig Facebook-innlegg fikk 76 kommentarer. Det var noen få som sa at nei, de var ikke opptatt av regionene, men de aller fleste var opptatt av det regionale nivået, og mange mente at det er behov for en regionreform. Men det var noe som var ganske slående i disse kommentarene – og jeg bor i Akershus, og mange av mine venner kommer fra samme region som meg: Viken er en meningsløs konstruksjon, det var ganske tydelig. Det er Oslo og Akershus som har flest felles utfordringer, særlig gjelder det samferdsel. Representanten Pettersen fra Østfold var i stad inne på at det vil være en fordel i regionen Viken at man nå kan gå på videregående skoler på tvers av den nye regionen. Men jeg tror ikke det er så interessant for en som bor i Halden, å gå på videregående skole i Hallingdal som det er for dem som bor på grensen til Oslo, å kunne gå på en videregående skole i Oslo. Jeg mener at det er der problemet er størst. Vi sier at vi har en felles bo- og arbeidsmarkedsregion, men det gjelder ikke for dem som er 16–19 år. Derfor mener jeg at det største problemet med Viken er at Oslo ikke er med. Oslo er faktisk et tettsted som strekker seg helt ut til der jeg bor, på Langhus. Vi skal ikke være i samme kommune, jeg skal være en del av Nordre Follo. Men vi skal heller ikke være en del av samme fylke eller samme region, og det synes jeg er synd.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2017-12-07:
Apropos stillesitting: Nå har beinet mitt faktisk sovnet, så det er bra vi har kommet et godt stykke ned på sakslisten. Som mamma til fire barn, hvorav to har begynt på skolen, har jeg gjort meg noen tanker om overgangen fra barnehage til skole. I barnehagen er det mye fri lek, mens man blir møtt med mye stillesitting med en gang man begynner i 1. klasse. Jeg jobbet som journalist for noen år siden, og da skrev jeg en artikkel om konsentrasjon og arbeidsvaner. Jeg intervjuet Cecilie Thunem-Saanum, som har skrevet boken «Tid til alt». Hennes budskap er at man som regel klarer å jobbe høykonsentrert i bare 18–25 minutter. Noen ganger tenker jeg at vi kanskje forventer litt for mye av de yngste når vi setter dem på skolebenken. Representanten Erlend Larsen var også inne på dette med konsentrasjon og var bekymret for at man kanskje ikke klarte mer enn en 20-minutters økt med fysisk aktivitet i slengen. Jeg er mer bekymret for at man ikke klarer å sitte stille lenge i klasserommet, det er i hvert fall min erfaring med mine unger. Som mamma gleder jeg meg til at barna endelig skal få en skolehverdag der læring og fysisk aktivitet går hånd i hånd. Det er dessuten mye forskning som viser at læringsutbyttet da blir bedre, i tillegg til, selvfølgelig, folkehelsegevinsten, som er grunnen til at vi behandler saken her i helsekomiteen. Jeg har selv en gutt som er litt urolig. Ofte er alternativet for ham å få ta seg en tur ut i trappen og løpe litt når det kribler litt mye i kroppen. Jeg gleder meg til at lærerne nå kan ta i bruk enda flere verktøy for å bruke fysisk aktivitet i undervisningen. Jeg har lyst til å komme med en kommentar til innlegget fra Grimstad. Jeg synes det er forunderlig å høre representanten nærmest skryte av at Venstre har underfinansiert sykehusene over flere år. Det er tydelig at Venstre også ønsker mer fysisk aktivitet i sykehusene, for det er liten tvil om at Venstre mener at ansatte i sykehusene må løpe fortere.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2017-12-07:
Regjeringspartiene har sammen med Venstre og Kristelig Folkeparti kommet fram til et budsjettforlik som følgelig også gjelder innenfor helseområdet. Venstres Carl-Erik Grimstad henviste tidligere i kveld til at de – med forbehold om at jeg siterer helt riktig – var det eneste partiet som turte å kutte i sykehusbudsjettene til fordel for forebyggende arbeid. Mitt spørsmål til helseministeren er som følger: Er det innenfor det budsjettet som Venstre og Kristelig Folkeparti har sluttet seg til i forliket, rom for å etablere ytterligere et akuttsykehus i Finnmark?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2017-12-07:
Jeg tror vi ville hatt et bedre utgangspunkt hvis regjeringspartiene og deres samarbeidspartier, Venstre og Kristelig Folkeparti, i det minste hadde innrømmet at det fortsatt er store utfordringer med denne reformen. En av utfordringene er selvfølgelig det som går på størrelse, som mange har vært inne på. Sanner snakker om entusiasme og glede for å bygge noe nytt, hos fylkespolitikerne. Fylkespolitikere har i hvert fall ingen glede av å sabotere, man er konstruktive når man ser at det er få andre alternativer ut ifra hvordan flertallet i denne salen kommer til å agere. Men utfordringen når det gjelder å ha entusiasme, må i like stor grad gå tilbake igjen til Sanner. For med mer entusiasme hos Sanner og dem som nå kommer til å vedta denne reformen, vil man også forvente at det faktisk kommer reelle oppgaver. Og kommer det reelle oppgaver, blir det også lettere å bygge et regionalt nivå framover i tid. Men hittil er det spørsmålet om hvilke oppgaver som ikke skal komme under eller ligge til fylkeskommunene, som har dominert, og fortsatt gjør det. Er videregående skoler i spill, er kollektivtrafikk i spill, er tannhelse fortsatt i spill? Det skaper en usikkerhet, og det skaper også utfordringer med å samle entusiasme rundt regjeringen, Kristelig Folkeparti og Venstres reform. Så er det for meg fortsatt ganske uklart hva man nå vil bruke fylkene til i framtiden. Viken, med 1,2 millioner innbyggere, er for de fire partiene perfekt. Men det er samtidig Agder, som jeg kommer fra, med 300 000 innbyggere. Det er ikke vanskelig å tenke seg at her vil det være noen utfordringer når det gjelder hvilke oppgaver som vil passe det regionale nivået, og ikke minst når det gjelder å klare å balansere. Hvis Oslo og Viken er enige, er det ganske mye kjøttvekt, som er vanskelig for Agder eller Møre og Romsdal å jevne ut. Det å kunne være ærlig på at det ligger noen utfordringer rundt sentralisering i denne reformen, tror jeg i hvert fall ville vært et viktig signal. Det å være ærlig på at verktøyene til det regionale nivået må styrkes, f.eks. når det gjelder regionale utviklingsmidler, burde man vært tydelig på. Ser man på forslaget til statsbudsjett fra regjeringen, er det mindre verktøy til regionale nivåer, når man ser på regionale utviklingsmidler. Det er uheldig. Så skjønner jeg at Høyre og Fremskrittspartiet ikke kommer til å være de ivrigste pådriverne for denne reformen. Men når Kristelig Folkeparti er med på lasset her, må jeg si at min erfaring med fylkespolitikere fra Kristelig Folkeparti er at de ønsker oppriktig et ordentlig regionalt nivå som har muligheter for å bygge både kommuner og landet videre. Og i den sammenheng ligger det et stort ansvar på kanskje særlig Kristelig Folkeparti, og for så vidt Venstre, for at man fyller regionreformen med innhold. Det har man ikke klart å komme i mål med nå. Den jobben starter, og utfordringen ligger særlig på dem som har vært med på dette forliket med regjeringen.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2017-12-07:
Det er bra at man ikke betviler at intensjonene er gode fra flertallet, og man trenger vel heller ikke betvile at visjonen er større. Muligheten for å løfte fysisk helse handler også om muligheten for å løfte den psykiske helsen, som igjen handler om muligheten for å kunne løfte læring i de øvrige fag. Vi skal også ta inn over oss at det er ikke alle elever som liker den tradisjonelle kroppsøvingstimen. Gjennom dette forslaget gir vi mulighet for en større bredde i den fysiske aktiviteten, som igjen kan føre til at flere opplever positivitet knyttet til det å være aktiv i skolen og forhåpentligvis også bidra til at aktivitetsnivået ikke faller, som vi har sett skjer fra barna er 9 år, til de er 15 år gamle. Men jeg tror også vi skal være ærlige på at det i dette arbeidet er noen utfordringer med hvordan vi skal løse det. Når noe skal inn uten at man er tydelig på at noe skal ut, ja, da er det kanskje klokt det som flertallet har gått inn for, nemlig å be om en sak slik at de konklusjonene som nå ikke er trukket, kan bli trukket på en god måte, men samtidig er det noen tydelige visjoner og noen tydelige mål på hvor man vil. Det er viktig at lærerne blir tatt på alvor, det er viktig at vi får til en entusiasme for dette forslaget. Det handler om den faktiske skolehverdagen. Men så har Arbeiderpartiet i sitt alternative statsbudsjett vist at det er villig til å legge mer midler på bordet for å få dette til på en god måte. Vi tar de innspillene vi får – også fra lærernes organisasjoner – på alvor. Når Bent Høie og andre dundrer løs på flertallet og snakker om at det er fare for at det blir en konfliktsak i norsk skole, vil jeg minne Høie med flere om at mindretallets innstilling utfordrer i om lag like stor grad hvordan man skal bruke dagens rammetimetall. Så kom Sveinung Stensland og Høies partifeller med et forslag, som de nå har trukket, kl. 22 i kveld. Jeg vet fortsatt ikke om Venstre også har trukket sin støtte til det alternative forslaget fra komiteen, eller hva Fremskrittspartiet gjør. Men jeg har tatt det forslaget på alvor, i alle fall nå fram til kl. 22, og jeg har konkludert med at det da ikke kan ha vært så ille hvis det var helt ok fram til kl. 22. At det var et kompromissforslag, er greit, men innstillingen fra komiteen var klar før man ga den fra seg. Da visste man at flertallet ikke lå der, uansett. Da er det litt oppsiktsvekkende når Høyres representanter nå hamrer løs på hvor ille dette er, for de har i praksis hamret løs på det samme forslaget som de har vært for fram til kl. 22, dog med en noe forskjellig innretning. Begge deler sier at man ønsker å løse dette innenfor dagens rammetimetall, men på to ulike måter. Visjonene til flertallet står seg. Forslaget til flertallet står seg. Hva forslaget til mindretallet nå måtte være, virker litt uklart mellom de tre partiene som sto bak det i komiteen.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-12-07:
Det var trist at vi ikkje fekk ei ny regjering etter valet, men det som var bra, var at vi fekk ei svekt regjering og ein styrkt opposisjon. Difor er dette forslaget mogleg no i dag – det fall jo før sommaren. Eg synest det er eit paradoks når vi høyrer ein helse- og omsorgsminister som leiter etter alle moglege argument for ikkje å innføra eit helseføretak, og som opptrer meir som ein kunnskapsminister enn ein folkehelseminister. No er poenget at dette vert vedtatt, det vert eit mål for barn og unge å få éin time fysisk aktivitet i skulen, og regjeringa må no følgja dette opp. No nyttar det ikkje å motarbeida dette forslaget lenger, no skal dette gjennomførast på ein eller annen måte. Så spørsmålet mitt er: Kan vi vera trygge på at folkehelseminister Høie tar dette vedtaket på alvor og kjem tilbake med ei sak på ein ordentleg måte?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-12-07:
Mange seier at dette ikkje handlar om ein er for eller imot fysisk aktivitet i skulen. Nei, det gjer ikkje det, men det handlar om at nokon er imot at dette skal gjelda alle. Det handlar om at nokon er for at desse ulikskapane skal vidareførast, og at det ikkje skal gjelda alle barn på alle skular, men at ein skal vera avhengig av at ein går på ein skule der det er ei lokal eldsjel og eit lokalt initiativ. På Trudvangen skule viser det seg at det løftar nettopp dei som har vore i den dårlegaste fysiske forma frå før. Dette handlar om å førebyggja dei sosiale helseforskjellane. Det vert vist til at vi må ha meir kunnskap, og at vi må venta på at dette prosjektet vert ferdig. Eg tok ein titt i den handlingsplanen for fysisk aktivitet som den førre helseministeren frå Høgre hadde, Gabrielsen i 2004. Dei sette ned eit forskingsprosjekt, eit modellforsøk i skulen, for auka fysisk aktivitet og måltid i skulen. Det var eit forsøk på 200 skoler. Dei brukte 6 mill. kr. No har det gått mange år, og framleis er Høgre på same plassen. I kor mange år skal Høgre ha eit prosjekt om fysisk aktivitet i skulen før dei verkeleg går inn for det? Eg meiner at Høgre aldri har engasjert seg ordentleg for å bruka skulen som ein førebyggingsarena. Dei har alltid meint at dette er eit foreldreansvar. Dei har aldri tatt på alvor at vi har sosiale helseforskjellar, og dei har alltid vegra seg for å stå opp for at skulen òg har eit samfunnsansvar. Det er kome ei skulding om at forslaget vårt ikkje er seriøst fordi det brukar formuleringa «sikre». Men alvorleg tala: Kor mange forslag vert ikkje fremja her med akkurat den formuleringa? Det er ein heilt vanleg måte å gjera det på. Vi ber om ei sak tilbake igjen. Vi viser òg i forslaget på kva slags måte andre skular og forsøk gjer dette med godt resultat, med ei lita utviding av skuledagen. Ja, ved å organisera friminutta litt annleis og leggja noko fysisk aktivitet inn i dei og ved å korta ned tida i nokre fag kan ein til saman få dette til. Dersom det er slik at dette krev lov eller forskrift, skal helseministeren ha problem med mange andre forslag som er utnemnde og skrivne på den same måten.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-12-07:
Eg må få takka dei partia som gjer at vi får fleirtal i dag. Det synest eg er veldig, veldig kjekt. Så til dette med pengar, som nokon har problematisert. Det var departementet som på eit budsjettspørsmål svarte at dette ikkje kosta pengar. Men vi i Senterpartiet brukte sunn fornuft. Vi seier at dette vil kosta pengar. Det bør vi òg vera tydelege på overfor lærarane, som kanskje trur at vi no skal innføra noko utan at vi vil vera ærlege om kostnadene ved det. Høie beskriv sjølv i svaret at skulane har stor fridom i dag. Det er òg tydeleg at det er dette vi må byggja vidare på, utan at vi innfører ein heildagsskule – men takk for forslaget.