Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2003-02-06:
I dag er 100 000 lærere i politisk streik. De mener en overføring av ansvaret for forhandlinger om lønns- og arbeidsvilkår fra staten til kommunene vil gi mindre likhet i skolen. Jeg har forståelse for at lærerne mener lønns- og arbeidsvilkår er viktig for sin situasjon, men jeg kan ikke se at denne overføringen vil ha uheldige konsekvenser. Derimot tror jeg det vil øke det skolepolitiske engasjement og ansvar i kommunene. Det vil forsterke fokuseringen på det samfunnsansvar skolen har. Skolen har et stort samfunnsansvar. I samarbeid med foreldrene skal den utvikle barn til «gavns menneske». Den gode skole skal etter Kristelig Folkepartis mening formidle kulturarv, verdier og kunnskap, men også hjelpe barn til mestring, utfoldelse og sosial utvikling. Å gjøre barn bevisst på egen identitet er å skape trygghet og rotfeste. Den gode skole skal også gi kompetanse. Kristelig Folkeparti vil utvikle et læringsmiljø der det utfordres til å lære gjennom utforskende egenaktivitet framfor tradisjonell undervisning preget av mer passiv og mottakende læring. Ved å skifte fokus fra undervisning til læring blir kunnskap et resultat av en læringsprosess der eleven er med på å utvikle sin egen kompetanse. Kunnskap og kompetanse gir mulighet for elevene til å påvirke sin egen hverdag og framtid. Kompetanse og kunnskap er i vårt samfunn en viktigere nøkkel for næringsliv og velferd enn naturressurser og maskiner. Den gode skole skal også bidra til utjevning i samfunnet. Det er en styrke for vårt velferdssamfunn at forskjellene ikke er for store. Det er med på å skape solidaritet og samfølelse, og forebygger sosial uro og konflikter. Ved å gi elevene muligheter til å utvikle egne evner og anlegg kan de påvirke sin egen framtid. De kommer til skolen med ulik bakgrunn og ballast. Skal skolen lykkes i å utjevne forskjellene, må skolen evne å se enkelteleven og dens behov og utfordringer i større grad enn i dag. Mislykkes skolen i å møte enkeltelevens behov, vil kravet om alternativer bli sterkere. Dette handler derfor om skolens framtid som en skole for alle. Skoleforskningen viser at elevenes bakgrunn har stor betydning for læringsutbytte og -resultater. Dette er for så vidt ikke ny kunnskap, men betydningen av denne har vært neglisjert i skoledebatten i lengre tid. I Norge i dag lever ca. 1,5 pst. av befolkningen under fattigdomsgrensen. Det vil si at minst 20 00 barn har levd under svært dårlige økonomiske betingelser i mer enn ti år. Forskningen viser at barna tar etter sine foreldre både i utdanning og arbeidsliv. Det tyder på at barn som vokser opp i fattigdom, har vansker med å bryte ut av fattigdommen også i voksen alder. PISA-undersøkelsen til OECD viser også at det er betydelig sammenheng mellom prestasjoner og hjemmets kulturelle bakgrunn. Foreldrenes utdanningsnivå, sosiale status og hjemmets materielle standard er viktig for barnas skoleprestasjoner, sier OECD i «Education Policy Analysis 2002». Kristelig Folkeparti har fått et nytt familiepolitisk argument når professor Asbjørn Birkemo påpeker at størst betydning har hjemmemiljøet, og familier med to voksne gir størst odds for å skape skolevinnere. Stabile voksenrelasjoner gir barnet nødvendig trygghet og oppmerksomhet, og bidrar positivt til læringsprosessen. Skoleforskningen viser til dels betydelige forskjeller i læringsutbytte og læringsresultat. Noe av dette er svært bekymringsfullt. Størst oppmerksomhet har forskjellene i leseferdigheter fått. En stor gruppe elever, omtrent 20 pst., har ikke funksjonelle leseferdigheter. De fleste her er gutter. Videre ser vi på karakterstatistikken at jenter jevnt over har bedre karakterer enn gutter. Dette kan tyde på at skolen passer bedre for jenter enn gutter. Når det gjelder fordelingen av ressurser, ser det ut til at ressurssterke foreldre klarer å gjøre «sine» skoler til vinnere i kampen om skolekronene, noe som betyr flere timer og flere spesialpedagogiske tiltak. Det forsterker allerede eksisterende forskjeller mellom sterke og svake elever, og vi får sosial reproduksjon. Vi ser også at foreldrenes bakgrunn er viktig for de unges yrkesvalg. I norsk skolepolitikk har det vært stor oppslutning om den offentlige skolen som en skole for alle. Mange har argumentert for at enhetsskolen har gitt de svakeste det beste utgangspunkt, og de flinke har fått utviklet sitt talent. Forskningen viser imidlertid at vi ikke har lyktes. Enhetsskolen har ikke gitt like muligheter til å utvikle seg. For Kristelig Folkeparti er det viktig at skolen gir alle elever muligheter til å utvikle sine evner og anlegg og påvirke sin egen framtid. Skolen bør bidra til sosial mobilitet. Men forskningen viser i stedet at skolen reproduserer forskjellene i dagens samfunn. Det virker som om skolen ikke klarer å nå sitt samfunnsoppdrag. Dette er en utfordring som må kalle på større politisk interesse. Vi må utforme strategier for skolen som svarer på denne utfordring. Fra Kristelig Folkepartis side tror vi det er viktig å utnytte det pedagogiske handlingsrom vi har i skolen, og å fokusere på følgende områder: 1. Vi må tillate mer individualisering i skolen. Med det kommer enkelteleven i fokus gjennom tilrettelagt arbeidsprogram, individuelle opplæringsløp og tilrettelagt undervisning.2. Vi må akseptere lokale forskjeller i lærestoff og arbeidsmetoder for å skape et relevant læringsmiljø og skape motivasjon hos elevene.3. Vi trenger nye læreplaner som legger større vekt på læringsmål enn på kjernestoff og metode.4. Vi trenger et bedre samarbeid hjem/skole for å stimulere læringskulturen i hjemmet. Skal skolen lykkes med å utvikle elevene, må vi være villig til å se på organisering så vel som det pedagogiske innhold. Vi politikere kan ikke overta lærernes rolle i dette, men vi kan angi mål for hvor vi vil at skolen skal arbeide. Da må vi ha lojaliteten hos eleven. Det er derfor et viktig mål for norsk skolepolitikk å gi alle barn lik rett til utdanning og utvikle en god offentlig skole for alle barn. Jeg har i dette innlegget vist at nyere skoleforskning viser store forskjeller i bl.a. leseferdigheter og forskjeller mellom jenter og gutter. Undersøkelsene antyder at skolen vedlikeholder sosiale, økonomiske og kulturelle forskjeller. Disse forskjellene hemmer barnas mulighet til å forme sin egen framtid. Mitt spørsmål til statsråden blir derfor: Hvilke strategier vil statsråden følge for å utjevne de forskjellene skolene vedlikeholder?