Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2002-11-28:
Vi har i dette landet en sykelønnsordning vi kan være stolte av, en hjørnestein i vårt velferdsbygg. Arbeiderpartiet er klar over at regjeringspartiene og Fremskrittspartiet til tider har uttrykt synspunkter om at sykelønnsordningen er for raus, og i disse dager varslet at dersom sykefraværet ikke går ned med 20 pst., vil de være rede til å foreta innstramninger i sykelønnsordningen. Arbeiderpartiet vil også i framtiden slåss for en sykelønnsordning som vil sikre den økonomiske tryggheten for mennesker som opplever en tid som ellers kan være veldig vanskelig. På bakgrunn av tidligere historie og holdninger til sykelønnsordningen er vi ikke overrasket over regjeringspartienes og Fremskrittspartiets standpunkter i denne saken. Men vi er overrasket over at SV ikke er med på et forslag som tar sikte på å fylle et tomrom i vår lovgivning når det gjelder syke mennesker. For det er det denne saken dreier seg om. Det dreier seg om mennesker som i forhold til en ellers god velferdslovgivning faller mellom alle stoler på en helt meningsløs måte. Vi har i dag en sykelønnsordning, en attførings-, rehabiliterings- og uføretrygdingsordning – en god kjede som fungerer i samspill og som gir svar på reelle problemer. Men det er når denne kjeden ikke gir svar på reelle problemer, at folk blir skviset mellom ordningene på en uverdig og umenneskelig måte, og det er det forslaget tar sikte på å gjøre noe med. Forslaget er ment for syke mennesker som ikke har behov for attføring, fordi de skal dø. Det er mennesker som kommer til å gå tilbake til arbeidet, men som trenger en noe lengre restitueringsperiode – enten fordi helsevesenet ikke har hatt kapasitet til å behandle dem, eller fordi avslutningstiden for behandling og dermed tilbakevendingen til jobb kan ta noe lengre tid enn det folketrygdens sykepengeperiode tilsier. Det er i disse helt spesielle situasjonene vi mener at vi trenger en fleksibel ordning og et regelverk som er mer menneskelig. Flertallet i komiteen, regjeringspartiene, Fremskrittspartiet og SV, møter dette på følgende måte: «Fleirtalet vil streke under at det er utarbeidd særskilde sakshandsamingsrutinar for å gjere overgangen frå sjukepengar til uførepensjon lettare for døyande. Overgangen frå den eine ytinga til den andre skal skje så smidig som mogleg utan store påkjenningar for den sjuke.» Tenk det! I situasjoner der det ikke er mulig å restituere pasienten, og der det som gjenstår av behandling, bare er smertelindring før død, da skal altså overgangen til uførepensjoneringen «skje så smidig som mogleg utan store påkjenningar for den sjuke». Det er klart at det å måtte søke om uføretrygd som noe av det siste du gjør, ikke bare er en påkjenning, men en umenneskelig påkjenning, både for den syke og for familien. Forslaget som Arbeiderpartiet fremmer, er et forsøk på å fange opp noen grupper som faller igjennom i forhold til et for byråkratisk og rigid regelverk. Det er en erkjennelse av at i et regelverk som er godt for de fleste, kan likevel noen falle igjennom, og at det derfor er behov for å ta individuelle hensyn. Vi ber Regjeringen komme tilbake med et forslag til hvordan det skal gjøres. På vegne av Arbeiderpartiet tar jeg opp det forslaget som her er referert.