trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2018-11-13:
Jeg vil for min del si at jeg synes det er bra at vi har en så lang og grundig debatt om EØS. Jeg sa vel i det forrige innlegget mitt også at det ikke alltid har vært slik. Men jeg tror vi alle sammen skal være oppmerksom på at når denne debatten blir slik som den blir, er det fordi det politiske balansepunktet i tilslutningen til EØS-avtalen begynner å flytte seg. Jeg merker det for min del veldig godt i de miljøene jeg er i, i fagbevegelsen og i Arbeiderpartiet, og det er flere og flere som stiller disse kritiske spørsmålene. Vårt engasjement i denne saken må ses på bakgrunn av det, og det tror jeg alle bør merke seg – ikke minst bør regjeringsrepresentantene det. Så var det særlig representanten Lundteigen, min gode kollega, som hadde en tydelig visitt til meg. Jeg vil svare på det Lundteigen sier, med å si at det er klart det for Arbeiderpartiet er betydelige dilemmaer knyttet til EØS-avtalen. Det er klart det er det – alt annet ville være å forsøke å prate seg vekk fra det. Det vil ikke jeg, for det er betydelige dilemmaer. Men det med sosialdemokratisk bærebjelke og engasjementet for og støtten til EØS-avtalen er det redegjort grundig for, så jeg bare viser til det og repeterer det ikke. Men det er et betydelig dilemma fordi vi ser utviklingen i Europa slik som vi nå gjør. Så er det to poenger til som jeg mener bør fram i debatten før den vel går mot slutten. Det ene er dette med at regjeringsrepresentantene ikke viser noen form for innrømmelse eller forståelse av hvordan folk der ute føler konsekvensene på arbeidsmarkedet, men enda mer det at NHO er enig med fagbevegelsen. NHO er enig med fagbevegelsen! Jeg har selv møtt representanter for byggenæringen, ikke fagbevegelsen, men arbeidsgiverne, som ber om nåde og hjelp til å hindre den utviklingen de ser innenfor sin egen bransje. Det burde i hvert fall regjeringen vise respekt for og ha oppmerksomhet rundt. Det samme gjelder innenfor transport. Hør på hva den tidligere generalsekretæren i Fremskrittspartiet, som nå er generalsekretær i Transportarbeiderforbundet, sier. Han sier at dette går ikke lenger, mens regjeringsrepresentantene i denne salen later som om det ikke blir sagt, eller at det ikke er et problem. De bør i hvert fall komme opp før denne debatten er ferdig for å redegjøre for hva de egentlig mener om disse tingene. Helt til slutt: Et problem ute i befolkningen og i norsk arbeidsliv er at man ser at regjeringen nasjonalt forsterker arbeidslivsproblemene, og det ødelegger altså for legitimiteten til EØS-avtalen.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2018-11-13:
Først en opprettelse av en feil. Jeg sa at Geir Mo var i Transportarbeiderforbundet – det er han jo ikke, han er i Norges Lastebileier-Forbund. Nå ble det mer presist og riktig. Jeg beklager dette. Til slutt bare dette: Jeg sier at det er betydelige dilemmaer. Jeg hører hva arbeidsministeren sier, og jeg hører hva samferdselsministeren sier – det er ikke slik at jeg ikke hører det. Men det er en erkjennelse som vi kanskje skal ha i fellesskap, og det er: Hvordan kan det være slik som vi nå opplever – som i dagens sak – med alle lastebilene, hvor folk bor i lastebilen sin i ukesvis, lager maten sin på primus inne i lastebilen og jobber for knapper og glansbilder? Hvorfor er vi kommet dit? Det spørsmålet bør Norges nasjonalforsamling stille seg, og det bør vi ikke ha noen partipolitisk kniving om. Det ville jeg synes var greit om samferdselsministeren kunne reagere på før vi avslutter.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-13:
La meg berre oppklare ein ting først: Det er ikkje slik at det ikkje har vore problematiske sider ved jernbanepakke IV. Det har vore fleire utfordringar med jernbanepakke IV som norske myndigheiter har jobba ganske grundig med og sagt at vi må ha forbetringar av før vi kan gå til Stortinget og anbefale jernbanepakke IV. Så har eg også sagt herifrå tidlegare at det som synest nytt for Arbeidarpartiet, er at vi faktisk får gjennomslag. Det er mogleg Arbeidarpartiet har gløymt korleis det fungerer i praksis, men når EU tilpassar lovgjevinga si for dette til dei norske argumenta, er motstanden frå vår side naturlegvis dempa av det. Eg meiner at den regelverksutforminga vi har i Noreg, er eit nødvendig nivå på sikkerheit for norsk jernbane. Det skal vi framleis vareta. Det tek vi omsyn til i jernbanepakke IV. Men med eit standardisert regelverk på tvers av landegrensene kan fleire aktørar operere, og vi kan med det utvikle jernbanen også i framtida.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-13:
Det skal eg med glede gjere, både summarisk no og når vi kjem til Stortinget med den endelege jernbanepakka. Noko av det vi var kritiske til i inngangen, var om vi i tilstrekkeleg grad fekk ta omsyn til og stille krav som vi har spesielle behov for i Noreg, f.eks. knytte til utfordringar om vinteren og sikkerheitsdimensjonen som følgje av det. Eit av områda der vi har vore tydelege overfor EU-kommisjonen, er at her må vi ha større fleksibilitet for Noreg fordi vi må individuelt tilpasse regelverket vårt til det, slik at vi har materiell som toler den norske vinteren, som skil seg vesentleg frå korleis han ser ut lenger sør i Europa. – Det er eit konkret eksempel på korleis Noreg har fått gjennomslag. Fleire kjem vi tilbake til når vi leverer det endelege forslaget til Stortinget.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-13:
Eg er eigentleg oppløfta, for dersom motstanden mot jernbanepakke IV i Stortinget er basert på ein del av den argumentasjonsrekkja vi stadig høyrer, kjem det til å snu når ein ser det endelege forslaget frå regjeringa – i alle fall dersom ein baserer seg på kva som faktisk vert lagt fram, og ikkje konkluderer på førehand, slik det høyrest ut som fleire parti no gjer. Det vi er opptekne av, er at vi skal ha eit harmonisert regelverk som styrkjer konkurransekrafta til norsk jernbane. I sum er det hovudutfordringa til norsk jernbane at ein tapar konkurransekraft – spesielt på næringstransport ser vi det. Difor er grensekryssande trafikk eit viktig argument for det. Det andre er at vi har gjennomført ei reform, ikkje basert på at EU har bedt oss om å gjere det, men fordi vi meinte det var rett for norsk jernbane. Og så er det heilt rett at EU-direktivet legg opp til at ein framleis skal bruke konkurranse, men ein kan også tildele direkte der det openbert gjev det beste tilbodet. Så Noreg har framleis stor handlefridom, også etter jernbanepakke IV, og det er fint dersom opposisjonen også innser det.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-13:
Takk for anledninga til å føre eit replikkordskifte som hittil stort sett handlar om feilretting. Ein seier at NSB går med store overskot – ja, det har NSB gjort som følgje av at staten har kjøpt togtenester for milliardar av kroner i året, direkte frå selskapet. Så ser vi at når dei vert utsette for konkurranse, halverer også dei tilboda sine, noko som gjer at vi kan få meir tog for pengane, betre frekvens eller utbygging av infrastruktur i staden. Det er gjennomgåande bra for norsk jernbane. Så kan ein spørje seg: Dersom det er så skrekkeleg å skulle utsetje jernbanen for denne konkurransen som vi no ser verkar, f.eks. på Sørlandsbanen – kva er det som gjer at det fungerer utmerkt på andre område av kollektivtransporten, f.eks. i bussmarknaden? Det er ikkje konsistens og samanheng i argumentasjonen frå Senterpartiet, og det er eit større problem enn innføring av jernbanepakke IV.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-13:
Eg trur vi i utgangspunktet er einige om at det kabotasjeregelverket vi har i dag, er liberalt nok. Det betyr at det er to omsyn som er viktige for oss å vareta: Det eine, og kanskje det aller viktigaste, er at ein skal ha ei mogelegheit til å føre reelt tilsyn og kontroll med dei som køyrer kabotasje i Noreg. Det trur eg er den mest avgjerande tingen vi no kjempar for gjennom Road Alliance. Det andre er at vi ikkje liberaliserer regelverket einsidig og tillèt fleire dagar, med mindre det også krev at ein har retur til heimlandet eller lenger vekk enn berre over grensa og tilbake igjen, f.eks. gjennom ein karanteneperiode når ein er ute. Dette diskuterer vi gjennom Road Alliance no. Det var møte der på politisk nivå så seint som i går. Vi er framleis i litt ulike posisjonar òg internt i alliansen, men Noreg kjempar framleis for dei posisjonane vi har gjort greie for: lettare kontroll og strengare regelverk.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-13:
Svaret på det er store ambisjonar. Det er ein ny teknologi som vi no frigjer frekvens til, ei stor satsing i neste års statsbudsjett som bidreg til å styrkje telenettet vårt i komande generasjonar. Det går normalt i alle fall ti år mellom kvar så stor oppgradering i telenettet. Dette er ei stor satsing frå regjeringa si side og viser ein enorm vilje til å byggje ut kapasiteten. Det er heldigvis slik at det finst folk som gjer ting her i landet utanom staten. På breiband ser vi det betre enn nesten nokon andre plassar. Bidraget til breiband frå staten er ein liten, marginal del av den totale kostnaden. Private investeringar skjer i stor grad, og skjer i eit tempo som aldri før. Vi ser òg at med den nye graveforskrifta kan ein byggje ut fleire område kommersielt ganske enkelt fordi kostnaden går ned. Så på breibandsområdet, som på veldig mange andre område, går det heldigvis i rett retning etter regjeringsskiftet i 2013.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-13:
Det er eigentleg rivande likegyldig for meg kva representanten kallar dette, for det er heller ikkje sant. Eg har sagt herifrå at det som skjer når Go-Ahead tek over drifta på Sørlandsbanen, er ei overdraging av verksemda. Det betyr at dei tilsette får med seg løns-, arbeids- og pensjonsvilkår til det nye selskapet. Sjølv om ein gjentek det mange gonger, om igjen og om igjen, med ei så høg stemme som ein berre klarar på ein talarstol, så stemmer det altså ikkje. Dette er ei overdraging av verksemda, akkurat som staten overfører mykje anna arbeidskraft mellom ulike selskapsorganiseringar. Det sikrar at vi held løftet vi gav for denne jernbanereforma: Dei tilsette får med seg løns-, arbeids- og pensjonsvilkår over til det nye selskapet den dagen dei faktisk flyttar over.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-13:
Eg har registrert fleire innlegg som etterspør kva forståing regjeringa har av utfordringane som er på spesielt transportområdet, og uroa som enkelte arbeidstakarar føler basert på Noregs tilknyting til EU gjennom EØS-avtala. Eg trur om meg sjølv at eg ofte er tydeleg, men i tilfelle eg ikkje har vore det tidlegare i dag, skal eg prøve å vere det no. Frå talarstolen tidlegare i dag sa eg at det jernbanepakke IV-forslaget som tidlegare låg på bordet, ikkje var tilstrekkeleg godt for oss – sikkerheita måtte varetakast, og moglegheita vår til f.eks. å setje særeigne krav til det som er avgjerande for å få systemet til å fungere også på vinteren, var avgjerande viktig. Det betyr at vi har lagt vekt på argumentasjonen som vert etterspurd. Då eg i replikkordskiftet fekk spørsmål om mobilitetspakka og korleis vi ser på kabotasjereglane, bekrefta eg faktisk at Noregs utgangspunkt er tydeleg: Ja, vi forstår at det ikkje i tilstrekkeleg grad vert opplevd at det regelverket vi har, vert etterlevd, og at det svekkjer grunnleggjande rettar for arbeidstakarane, og at vi difor har det som hovudprioritering i dei diskusjonane som no går føre seg om Road Alliance, der vi samarbeider med fleire andre vestlege land. Og eg sa, ut over det, at utfordringa er at innanfor det kabotasjeregelverket vi har, treng vi å stramme inn, ikkje ytterlegare å auke åtgangen til kabotasje. At nokon klarer å konkludere med at det viser at regjeringa ikkje tek inn over seg den følelsen som norske arbeidstakarar sit igjen med, er for meg omtrent komplett ubegripeleg. Difor hadde eg sett pris på det om opposisjonen som argumenterer for EØS-avtala, også representanten Kolberg, faktisk tek inn over seg det vi seier frå denne talarstolen. For når vi får avklara det som vert etterspurt, er svaret frå opposisjonen det same. Det bringar ikkje debatten framover, det gjer at han står stille, og det gjer at han delvis vert førd på feil premissar. Det kan ein bidra til å unngå dersom ein ønskjer det, men då må ein også høyre etter kva regjeringa seier, og ikkje tilleggje oss motiv vi ikkje har.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-11-13:
Til kabotasjereglane og mobilitetspakken, som framleis er til diskusjon, og der Noreg framleis arbeider for størst mogleg gjennomslag i lag med allierte i Vest-Europa – i stor grad i strid med fleire austeuropeiske land, som hadde hatt stor nytte av å få lov til å transportere varer til dei vestlege landa og med det auke sitt eige velferdsnivå – er utfordringa framleis: Vi har løns- og arbeidsvilkår i Noreg som ein skal halde seg til. Det er ingen som ser oppslag som dei vi har sett i dag, og som vi for så vidt har sett mange gonger tidlegare, om sjåførar som bur vekevis i bilane, og opplever at det er arbeidsforhold vi skal ha, og at det i utgangspunktet er i tråd med regelverket. Difor har Noreg hatt ein klar posisjon gjennom tett samarbeid i Road Alliance for å oppnå resultat når EU behandlar desse spørsmåla, om desse klare forholda: Vi må vite når lastebilane kjem inn over norskegrensa, og når dei forlèt Noreg igjen, slik at vi kan sjå om dei rettar seg etter dei avgrensingane som ligg i kabotasjeregelverket, eller om dei ikkje gjer det. Det er avgjerande viktig at dei som driv kabotasjekøyring i Noreg lovleg, forlèt landet etter at den lovlege køyringa er ferdig, og dermed får ei karantenetid på utsida av landegrensene, eventuelt vender heilt heim til opphavslandet, der turen starta. Alle desse utfordringane jobbar vi med i det daglege. Vi jobbar i fellesskap for å sjå kva gjennomslag det er mogleg å få til, og vi kjem til å måtte kompromisse. Men det norske utgangspunktet er å vareta norske arbeidsvilkår, norske næringsinteresser og norske arbeidstakarar og samtidig vere sikre på at det regelverket vi uansett bestemmer oss for at vi skal ha felles i Europa, faktisk er mogleg å etterleve og kontrollere. Difor er det ganske tydeleg at regjeringa tek dette på alvor, at vi arbeider for at norske posisjonar skal få gjennomslag, og at vi søkjer alliansar for å få det til. Det betyr at dei som driv i transportnæringa, og dei som arbeider i transportnæringa, kan ha som felles utgangspunkt at dei møter forståing i regjeringa. Vi baserer oss på dei innspela vi har fått, tek dei med oss gjennom det internasjonale påverknadsarbeidet vi no gjer for å sørgje for at kabotasjeregelverket er handterbart, og dermed at mobilitetspakken vert så god som det i det heile er mogleg.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2018-11-13:
Når jeg hører samferdselsministeren, er han åpenbart helt ukritisk til jernbanepakke IV. Det er ingen problematiske sider ved den pakka, skal vi tro samferdselsministeren og regjeringen. Norge har fire grensekryssende jernbanestrekninger: Ofotbanen, Meråkerbanen, Kongsvingerbanen og Østfoldbanen. Jeg har aldri oppfattet at det er det norske regelverket i dag som er til hinder for at vi har mer jernbanetrafikk på de strekningene. På Ofotbanen er det mangel på kapasitet, det trengs flere kryssingsspor og etter hvert dobbeltspor. Det samme gjelder på Kongsvingerbanen, hvor det trengs bedre kapasitet. På Meråkerbanen trengs det å elektrifiseres, og vi trenger en ny og moderne jernbanestrekning mellom Halden og Göteborg. Så spørsmålet mitt er: Hva er problematisk med dagens regelverk? Hvilke norske regler er det som i dag er til hinder for mer jernbanetrafikk over grensa?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2018-11-13:
Det var interessant. Da skjønner jeg på samferdselsministeren at Norge har fått endret innholdet i jernbanepakke IV. Da vil jeg gjerne at samferdselsministeren orienterer om på hvilke punkter det er Norge har fått gjennomslag for endringer i jernbanepakke IV, sammenliknet med det som lå som utgangspunkt da pakka i sin tid ble presentert.
Bengt Fasteraune (Senterpartiet), 2018-11-13:
Hvis jernbanepakke IV blir vedtatt i Norge, vil det i praksis bety at man avgir myndighet fra norske folkevalgte til EU, både når det gjelder hvordan den norske jernbanen skal organiseres, og i sikkerhetsanliggender. Vi legger da egentlig opp til evige anbud. Dette betyr i praksis at obligatoriske anbud ved persontrafikken på jernbane, direkte kjøp av persontogtjenester, som hovedregel ikke vil være tillatt. Pakken krever også at det åpnes for fri kommersiell konkurranse på persontrafikken, med noen begrensninger som statsråden framhever, men som reelt sett ikke betyr noen ting. Norske folkevalgte vil ikke lenger kunne endre måten jernbanen organiseres på, uten at det kommer i konflikt med EUs regler og gir en risiko for å bli stevnet i EU-domstolen. Det har dagens regjering langt på vei gjort gjennom jernbanereformen, forskjellen er at vi fortsatt har muligheten til å gjøre endringer hvis vi finner at det er fornuftig. Statsråden hevder at det ikke er fornuftig. Hva mener han egentlig om dette?
Bengt Fasteraune (Senterpartiet), 2018-11-13:
Det er riktig at direktetildeling i teorien kan benyttes hvis lokale og regionale myndigheter som ivaretar integrert transport – det gjelder både infrastruktur og togtransport – kan bruke direktekjøp. Det må da altså ikke være landsdekkende – det gjelder f.eks. Oslo sporveier – og jernbanepakke IV krever vanntette skott mellom infrastruktur og operasjon, så dette unntaket gjelder jo ikke for jernbanen. Hvis det finnes én interessert operatør, er det lite relevant når persontrafikken til NSB har gått med store overskudd. Det har vært midlertidige tildelinger på maks to til fem år ved f.eks. konkurser. Det er fortsatt mulig, men er det det som kommer til å bli hovedregelen? – Nei. Norge kan beholde nasjonale sikkerhetskrav så lenge ERA eller kommersielle aktører ikke hevder at gjeldende forskrifter hemmer konkurransen eller interoperabiliteten – er det det som er meningen? Dessuten kan EU-kommisjonen alltid varsles ved inngåelse av direktekontrakter, i tilfelle den har innvendinger.
Bengt Fasteraune (Senterpartiet), 2018-11-13:
Torsdag kunne vi høre statsråd Dale fortelle om hvor flott det skal bli når EUs jernbanepakke blir innført. Vi fikk bl.a. høre at det overordnede målet med fjerde jernbanepakke er å styrke jernbanens rolle i transportsystemet. Jeg velger å tolke det slik at statsråden mener at vi skal få et bedre jernbanetilbud, og at jernbanen skal stå for mer av den samlede transporten. Dette er selvsagt ikke riktig. Jernbanepakkens mål og konsekvens er at jernbanedriften for framtiden skal være anbudsutsatt. En kan selvsagt mene at dette gir et bedre tilbud. Jeg og Senterpartiet mener det motsatte. Norsk jernbane er liten i europeisk sammenheng. Vi kan ikke sammenlikne oss med store jernbanenasjoner som Tyskland, Frankrike og England. Vi har et rutetilbud som i stor grad er avhengig av offentlige tilskudd for å holdes oppe. Å kjøre jernbane i Norge med de stigninger og værforhold som er her, er også noe annet enn å kjøre i Sentral-Europa. Regjeringen vil åpne markedene for persontrafikk. Hittil har denne åpningen medført opprettelse av en rekke selskap og et direktorat. I tillegg er de jernbaneansattes vilkår satt i spill. Byråkrati og dårligere lønns- og arbeidsvilkår er prisen for et åpnere marked. Jeg må stille spørsmål om det er dette vi vil: Er det slik vi vil ha det? Mitt og Senterpartiets svar er nei. Vår løsning er en kraftsamling i jernbanen, ikke oppsplitting og ansvarsfraskrivelse. I en liten jernbanenasjon må vi samle de ressursene vi har. Det vil gi et bedre tilbud og en bedre jernbane. Eller for å bruke statsrådens ord: Det vil styrke jernbanens rolle i transportsystemet. Tilsynsvirksomhet er viktig i jernbanen, og viktigere vil det bli dersom flere aktører skal inn på jernbanenettet. ERA og det europeiske jernbanebyrået skal nå få mer makt. Statsråden sier i sin redegjørelse: «Eg vil framheve at Noreg etter mitt syn framleis vil bevare sjølvråderett på dei områda som er viktige for oss.» Det store spørsmålet blir jo hvem som da skal vurdere hva som er viktig for oss. Og om sakene ikke er så viktige, hvorfor er det da så viktig å gi fra seg suverenitet? I denne saken kan en dra paralleller til både EUs finanstilsyn og ACER-saken – saker som handler om én ting, nettopp suverenitetsavståelse. Senterpartiet er ikke enig i at dette er av bagatellmessig art, når det vil være ERA som legger premissene for innhold i sikkerhetssertifikat og forskrifter som danner grunnlag for hva det faktisk skal føres tilsyn med. Da snakker vi om reell suverenitetsavståelse som Stortinget må behandle etter Grunnlovens regler. Jeg er ikke beroliget av statsrådens redegjørelse. Styring og kontroll er helt sentralt i enhver virksomhet. Her klarer regjeringen å gi fra seg den muligheten og mener det vil styrke den norske jernbanen. Slik er det ikke. Vi i Senterpartiet er klare til å kjempe mot innføringen av jernbanepakke IV.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2018-11-13:
Samferdselsministeren snakket i sin EU-redegjørelse i forrige uke om utbygging av 5G. Det lyder godt i et teknologioptimistisk Arbeiderparti-øre. Allikevel er det noe som ikke stemmer. Utbygging av 5G krever fiber, og her er vi på etterskudd. Regjeringen har foreslått i underkant av 100 mill. kr til utbygging av bredbånd i budsjettet for 2019. Arbeiderpartiet har i sine alternative budsjetter de to siste årene hevet dette beløpet til en halv milliard kroner. Med regjeringens satsing vil det ta 250 år før alle får bredbånd, noe som fører til at forskjellene mellom by og land øker. Hvilke ambisjoner har regjeringen for at 5G skal komme hele landet til del?
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-11-13:
Det skal ikke stå på denne regjeringen, sånn sett, å få implementert et regelverk raskt. Nå skal EU implementere dette innen 2020, og vi ønsker å implementere det så raskt som mulig. Vi støttet intensjonene og hovedtrekkene i utsendingsdirektivet. Vi mener det har vært bra for arbeidstakerne i Europa med klare regler på flere områder. Vi engasjerte oss også i diskusjonene i forkant av direktivet. Men svaret på spørsmålet er at vi ønsker å implementere det så raskt som mulig. Fristen er satt til 2020, og så får vi komme tilbake til Stortinget. Det er Stortinget som til syvende og sist skal implementere det.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-11-13:
Jeg tror ikke jeg nevnte sanksjoner i mitt innlegg, og jeg er heller ikke helt sikker på hvilke sanksjoner representanten Sande viser til, men i utsendingsdirektivet er det jo mulighet for å gi sanksjoner. Da vi i fjor vedtok f.eks. håndhevingsdirektivet, som er et regelverk for å håndheve utsendingsdirektivet, kom det en rekke nye sanksjoner på plass som man tidligere ikke hadde. For eksempel vil man etter det nye direktivet ha muligheten til å kunne forfølge aktører som begår kriminelle handlinger i Norge, der Arbeidstilsynet har kommet med pålegg. Hvis de da flytter utenlands, har Norge muligheten til å forfølge disse gjennom andre land. De nye direktivene gir oss bedre muligheter til å forfølge f.eks. kriminelle aktører enn det vi hadde tidligere. Det vil også bidra til å slå ned på kriminelle aktører som vi vet beveger seg over grensene, og som skaper uro i flere land enn kanskje bare Norge.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-11-13:
For det første vil jeg avvise det som representanten Lundteigen sier om at utenriksministeren påsto at EØS-avtalen ikke påvirker norske arbeidslivsordninger. Hun var ganske tydelig på at den påvirker norske arbeidslivsordninger. Men det er ikke et ja-eller-nei-spørsmål; det er et både-og-spørsmål. På flere områder har også norske arbeidslivsregler blitt styrket og forbedret som en følge av EØS-avtalen. Det som representanten Lundteigen konkret tar opp om reise, kost og losji, har vært en lang og komplisert sak som har pågått i rettssystemet i Norge siden 2009. Det har vært stor uenighet mellom partene, og det har vært flere runder, ikke bare i det norske rettssystemet, men også i Europa. Det er partene som eier sine egne tariffavtaler. Det er de som må passe på at avtalene følger norske lover og regler. Partene inngikk en ny tariffavtale i vår. Tariffnemnda har stadfestet den. Det er gjort noen endringer i den avtalen sammenlignet med den gamle, men det er partene som er ansvarlige for de avtalene de selv har inngått.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-11-13:
Det ville ikke være riktig av meg å gå inn og være overdommer for innholdet i tariffavtaler inngått mellom partene, og som nå er stadfestet av Tariffnemnda. Avtalene inngår de selv, og det er også de som skal følge de avtalene som de selv har inngått. Så er det viktig å presisere at det fra denne saken begynte i 2009, har skjedd ganske mange endringer også i EU. Blant annet har man gjennom det nye utsendingsdirektivet også presisert hva reise, kost og losji skal være, og hva lønnsbegrepet skal inneholde. Dette har vært endringer som også Norge har støttet. Den tariffavtalen som ble inngått i vår, presiserte også en del uenigheter som har vært mellom partene helt uavhengig av EØS-avtalen, og klargjorde når reglene for reise, kost og losji skal gjelde. Utsendingsdirektivet har på sin side gitt en del viktige presiseringer som tariffavtalen nå tar høyde for. Jeg registrerer at det har vært uenighet i nemnda, men det er et stort flertall som har støttet denne endringen.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-11-13:
La meg starte med innledningen til spørsmålet: Tariffnemnda er et uavhengig organ hvor partene er representert. LO var i mindretall, men de andre medlemmene støttet det forslaget som forelå. Til oversettelsen av «ELA»: Svenskene har, om jeg husker riktig, også «byrå» i sin oversettelse. Danskene har «agentur» i sin oversettelse. Norge har på samme måte valgt «byrå» i sin oversettelse. Men det avgjørende er jo ikke hva barnet skal hete. Det viktigste må være hva dette byrået faktisk skal gjøre. Så langt har vi støttet intensjonen i opprettelsen av dette byrået. Så langt ser det ut til at den i all hovedsak er å samle de mange etablerte ordningene vi allerede har, f.eks. trygdeforordningen, EURES og annet. Det som har vært poenget og noe av det viktige fra EUs side, som de har understreket overfor oss, har vært at de ønsker å styrke mulighetene for arbeidstakere og arbeidsgivere til å finne ut av rettigheter og plikter i det grenseoverskridende Europa. Det er for tidlig å konkludere, men foreløpig mener vi at dette er et ufarlig byrå.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-11-13:
Jeg må si at jeg reagerer litt på beskrivelsen at NHO «på hyklersk vis» har gått til ESA. NHO mente at norsk lov ikke ble fulgt, at de hadde retten på sin side. Og NHO har jo på samme måten som alle andre mulighet til å få prøve sin sak. Denne saken har vært i det norske rettssystemet i mange år, siden 2009, og forhåpentligvis kan den nå finne sin løsning ved Tariffnemndas beslutning i sommer. Høyesterett er selvfølgelig ikke overflødig. Regjeringen har også stått fast ved Høyesteretts beslutning; vi har ment at disse avgjørelsene kunne leve side om side. Det har vært en lang prosess med ESA. Jeg konstaterer at Tariffnemnda nå har kommet fram til en løsning som de tror kan stå seg også overfor ESA. Det gjenstår å se. Men jeg føler meg ganske trygg på at det kommer til å skje. Utsendingsdirektivet er et kompromiss mellom ulike interesser. Det balanserer de ulike hensynene på en god måte.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-11-13:
Fagforeningene må selv svare for hvorfor de vender seg mot den, men samtidig vil jeg minne dem om den betydningen den norske EØS-avtalen faktisk har for norske arbeidsplasser. Det er ganske naivt å tro at vi uten den markedsadgangen som EØS-avtalen gir oss, ville sett samme omfang av arbeidsplasser som vi i dag ser. Norsk arbeidsliv er helt avhengig av å kunne eksportere sine varer til det europeiske markedet, som er vårt største og viktigste marked. Alle som opererer i Norge, har et ansvar for å følge norske lover og regler. Man velger ikke hvilke norske lover og regler man følger, og det er arbeidslivets parters ansvar å passe på at også tariffavtalene er innenfor norske lover og regler. Så har det skjedd ganske mye på rettstilstanden innenfor reise-, kost- og losji-området siden Høyesterett fattet sin beslutning i 2013. Det har bl.a. kommet et nytt direktiv som klargjør disse bestemmelsene. Tariffnemnda har nå kommet med sin kjennelse, og jeg velger å tro at det vil løse denne konflikten en gang for alle.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-11-13:
Takk for en lang og viktig debatt. Jeg vil også understreke at regjeringen er opptatt av EØS-avtalens legitimitet i befolkningen. Vi ønsker en levende og opplyst debatt om EU- og EØS-spørsmål. Det er jo derfor vi er to fagstatsråder her i dag sammen med utenriksministeren. Det er derfor vi også deltar i forbindelse med de andre redegjørelsene som holdes i Europautvalget og andre steder. Selv har jeg deltatt i Europautvalget to dager om arbeidslivsspørsmål. Det er derfor vi engasjerer oss så sterkt i debattene både i Europa og i Norden – for nettopp å styrke Norges posisjon og for å ivareta norske interesser, ikke minst på arbeidslivsområdet. Det er også derfor vi engasjerer oss sterkt i arbeidslivspolitikken som diskuteres i OECD og i ILO, og da Norge ble invitert til å delta på G20-møtet i fjor. Det er i vår interesse at standarden heves internasjonalt. Men det er også, som debatten i dag har vist, viktig å understreke at også i Norge har vi fått styrket våre interesser og rettigheter som følge av EØS-avtalen. Den norske innsatsen mot arbeidskrim er viktig for Norge, men den er også viktig for Europa. Vi reviderer nå i disse dager arbeidslivsstrategien vår sammen med partene. Håndhevingsdirektivet, som ble implementert i fjor, gjør det lettere for oss å håndheve og bekjempe arbeidslivskriminalitet. Det er bra for oss, og det er bra for Europa. Men vi skal selvfølgelig iverksette enda flere tiltak for å begrense og redusere omfanget av grenseoverskridende arbeidslivskriminalitet. Et konkret eksempel er at Arbeidstilsynet og Vegdirektoratet nå skal samarbeide om å slå ned på ulovlige lønns- og arbeidsvilkår i transportbransjen. Det er bra for Norge, men det er også bra for utenlandske arbeidstakere, hvorav mange i dag har dårlige lønns- og arbeidsvilkår. Så i sum er det viktig at vi i denne sal også tar inn over oss EUs betydning for Norge og hvor viktig EØS-avtalen er for norske arbeidsplasser. Men EØS-arbeidet er ikke et statisk arbeid, det er en dynamisk prosess hvor vi kan velge å bidra eller ikke bidra. Regjeringen velger altså å bidra til at også arbeidstakernes rettigheter styrkes i Europa.
Leif Audun Sande (Arbeiderpartiet), 2018-11-13:
Eg deler arbeidsministerens syn på at EØS har tent oss bra, også innan arbeidslivet, men me har ein del utfordringar. Ei av dei utfordringane er sosial dumping. No har EU vedteke eit nytt utstasjoneringsdirektiv som endrar omgrepet «minsteløn» til «totalløn». Det er viktig å få det implementert fortast mogleg, for det vil bety at dei utstasjonerte arbeidstakarane vil få høgare løn enn det dei har med dagens regelverk. Mitt spørsmål er då: Kor fort kan ein klara å få implementert dette regelverket i norsk lov? Eg trur det er veldig viktig at det kjem på plass fortare enn svint.
Leif Audun Sande (Arbeiderpartiet), 2018-11-13:
Eg takkar for det, og så har eg lyst til å peika på ein ting. Statsråden nemnde sanksjonar. EU har i det nye direktivet sagt at sanksjonane skal vera effektive, stå i rimeleg forhold til brot og ha avskrekkande verknad. Det er veldig mykje som i dag tyder på at dei sanksjonane me har, ikkje er avskrekkande nok. Har statsråden tenkt på noko forslag til korleis det kan etablerast sanksjonar som er meir avskrekkande enn dei me har i dag?
Leif Audun Sande (Arbeiderpartiet), 2018-11-13:
Arbeidarpartiet trur på EØS-avtalen, og vår veg til Europa går gjennom den. Så blei det av representanten Gjelsvik her nemnt det som skjedde i avdeling 5 i Bergen, som plutseleg sa nei til EØS-avtalen og ville ha han oppsagd. Det er eingong slik i norsk fagrørsle at det er ulike syn på EØS-avtalen. LO-kongressen har gong etter gong sagt at dei støttar EØS-avtalen. Det forbundet som eg f.eks. var i, hadde eit samrøystes landsmøtevedtak på at me treng EØS-avtalen fordi vi veit at industrien vår ville vorte utradert om me ikkje hadde hatt den tilgangen til den indre marknaden. Det som Abrahamsen og andre i Fellesforbundet har reagert på, er ein del tilfelle av sosial dumping som gjer at det er vanskeleg for dei. Dersom EØS-avtalen skal ha truverd i Noreg, blant den norske befolkninga, er det viktig at me på ein best mogleg måte tek fatt i dei utslaga av sosial dumping som me ser. Me må bruka alle dei verkemidla me har for å demma opp for sosial dumping, og klarer me det, har EØS-avtalen ein god «standing» i det norske folk. Men det er desse historiene som viser at ein har dårlege forhold, og rapportane frå Arbeidstilsynet som viser at ein ikkje klarer å takla det godt nok, som gjer at ein kjem i miskreditt. Det viktigaste av alt er at me har eit godt regelverk og eit godt tilsyn. Då vil avtalen ha ein god «standing» òg i det norske folk – som han forresten har.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2018-11-13:
Utenriksminister Ine M. Eriksen Søreide ville ikke si at EØS påvirker det norske arbeidslivsregelverket. Jeg vil si det så sterkt: Det er ikke tillitvekkende, fra den ministeren som særlig trenger tillit til sitt arbeid. Statsråd Hauglie derimot sa: «Våre arbeidslivsregler blir likevel(…) utfordret i møte med EØS-avtalens regler om fri bevegelse for arbeidstakere og tjenesteytere.» (…) Statsråden har sjølsagt ikke noe valg lenger. Høyesteretts dom angående regelverket for reise, kost og losji i den allmenngjorte industrioverenskomsten for skips- og verftsindustrien er nå overstyrt av ESA, EFTAs overvåkingsorgan for EØS-avtalen. Dermed har tariffnemnda, mot LOs stemmer, vedtatt en forskrift som er blitt dårligere. Dette er viktigere enn folk er klar over, for det angår frontfaget, som er helt sentralt i all norsk lønnsdannelse. Det er en viktig del av kjernen i norsk arbeidslivspolitikk. Kan statsråden bekrefte at den nye forskriften, som gjelder fra 1. november, er dårligere enn det som var realiteten i Høyesteretts dom?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2018-11-13:
Jeg er glad for at arbeidsministeren svarer tydelig på det spørsmålet som utenriksministeren ikke greide å svare tydelig på, og at det dermed er arbeidsministerens forståelse som nå gjelder. Utenriksministeren kan bare le av meg, men faktum er slik. Det som har skjedd, er at Tariffnemnda, som følge av ESAs overstyring av Høyesterett, nå har vedtatt, mot LOs stemmer, noe som i realiteten innebærer en svekkelse, ved at en bl.a. har fjernet dekningen for «et rimelig antall hjemreiser» fra forskriften. Kan statsråden bekrefte at den forskriften som gjelder fra 1. november, er blitt dårligere enn det som i realiteten ville vært konsekvensen av Høyesteretts dom dersom den hadde blitt stående, og ikke hadde blitt overstyrt av ESA?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2018-11-13:
Jeg forstår at jeg ikke får noe svar på spørsmålet. Det er langt utover partene nå; det er Tariffnemnda som har avklart og lagt til rette for en ny forskrift, som gjelder fra 1. november. Et annet punkt: Statsråden sa at kommisjonen la «fram et forslag om opprettelse av et nytt arbeidsmarkedsbyrå, European Labour Authority, ELA.» Det er en feil oversettelse. «European Labour Authority» betyr «arbeidsmarkedsmyndighet». «Authority» betyr «myndighet», ikke «byrå», altså «agency», som det het før. Hvorfor underslår statsråden at «authority» betyr «myndighet», og at det dermed ligger en annen realitet i det enn det som tidligere ble kalt «byrå»?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2018-11-13:
EØS-avtalen er en husmannskontrakt for Norge. Sånn har det vært fra 1994. Det er en presis beskrivelse av maktforholdene mellom Norge og Den europeiske union. EØS-avtalen legger avgjørende viktige rammer for det norske samfunnssystemet. 13 000 EU-forordninger viser jo det. Rammene blir stadig trangere for folkevalgte. EØS svekker derfor Stortingets mulighet for å korrigere kapitalkreftene. EØS er derfor som en torpedo midtskips på det norske sosialdemokratiet, fordi det svekker de folkevalgtes korrigering av kapitalkreftene, det svekker et velorganisert arbeidsliv. Stadig flere erfarer det. Ikke minst rammer det fri bevegelse av arbeidstakere og tjenesteytere, altså fri bevegelse av arbeidsfolk, jambyrdigheten i arbeidslivet. Stadig flere opplever at de som fagarbeidere får mindre respekt. De opplever en urettferdig konkurranse i et felles EØS-arbeidsmarked utenom Norden. Mange flinke ungdommer fra Øst-Europa er villige til å jobbe for lønns- og arbeidsvilkår som er lavere enn det en trenger for å ha et trygt familieliv i Norge. Fagutdanningen svikter blant ungdom, som trengs for å bygge Norge videre. Når dette bare fortsetter, betyr det – som Arbeiderpartiets Leif Sande sa det – at kamp mot sosial dumping blir mer og mer i samsvar med kampen mot EØS. Høyre i Norge er det fremste unionspartiet. I dagens debatt erfarer vi at Høyre nå også er det mest energiske partiet for EØS. Det er helt logisk. EØS legger trangere og trangere rammer for Stortingets mulighet til å korrigere kapitalkreftene. Det er sjølsagt Høyre glad for. Det er sjølsagt Høyres politikk. Sånn har det vært bestandig i norsk historie. Det viktigste framover nå blir derfor Arbeiderpartiets valg. Representanten Kolberg utfordret Høyre ved å spørre: Ser Høyre den liberalistiske utfordringen og utviklingen i EU? Jeg kan jo spørre: Ser Arbeiderpartiet den liberalistiske utviklingen i EU, som vi er koblet sammen med gjennom EØS-avtalen? Hva legger Arbeiderpartiet i det å utnytte handlingsrommet i EØS-avtalen? I allmenngjøringen av verkstedoverenskomstens regler for reise, kost og losji, som betyr svært mye penger, har det pågått forhandlinger om å utnytte handlingsrommet i EØS-avtalen i flere år. Resultatet ble en dårligere norsk allmenngjøringsforskrift fra 1. november i år. Både Høyres og Arbeiderpartiets ledere har vært involvert i løsningen samt også LOs og NHOs ledere. Hva mer kan gjøres? Arbeiderpartiet har ingen svar, naturligvis. EØS-avtalen bygger på markedskreftenes fire friheter, bl.a. fri bevegelse av arbeidskraft mellom land med helt ulike lønns- og arbeidsvilkår og ledighet, eksempelvis Romania, og dette bryter ned den norske jambyrdigheten. Det er vesentlig å erstatte fri bevegelse av arbeidskraft med regulering av arbeidsbevegelsene utenfor Norden.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2018-11-13:
Først takk til utenriksminister Eriksen Søreide, som erkjenner at EØS-avtalen påvirker arbeidstakerrettighetene. Det var ganske mange spørsmål til utenriksministeren som hun ikke svarte på, som var bakgrunnen for mitt utsagn. Så sier utenriksministeren at en kommer positivt ut. I den sammenhengen det ble sagt, forstår jeg det slik at arbeidstakerne kommer positivt ut. Det må ses i sammenheng med det som statsråd Hauglie sa, om at våre arbeidslivsregler noen ganger blir utfordret. Med begrepet «utfordret» forstår jeg at det blir et press nedover på lønns- og arbeidsvilkår. Da har vi den nyeste saken med reise, kost og losji i verkstedoverenskomsten, som ikke er noen hvilken som helst overenskomst, men en sentral del av frontfagene. Der kom det en ny forskrift fra 1. november, hvor godtgjørelsen blir dårligere, bl.a. fordi dekningen av et rimelig antall hjemreiser er strøket. Jeg vil anbefale at vi har en diskusjon videre om arbeidstakerrettigheter og arbeidslivspolitikk koblet til det som faktisk skjer. Det resultatet vi nå erfarer for reise, kost og losji, er et resultat av et arbeid som har pågått over år. Som jeg sa, har både Arbeiderpartiets og Høyres ledere og LOs og NHOs ledere vært involvert i det, og vi ser resultatet. Så til Martin Kolberg, som betimelig spør hvordan i all verden en har kommet i den situasjonen at en bor i en lastebil. Det er et veldig godt spørsmål. Det er noe de som opplever lastebilhverdagen, har sagt til oss lenge. Vi har kabotasjeregler som ikke lar seg etterleve, ikke lar seg kontrollere. Det gir en urettferdig konkurranse, og det svekker sjølsagt rekrutteringen til sjåføryrket, enten det er lastebil eller – ikke minst – turbuss/-bil. Til slutt til Heidi Nordby Lunde: Jeg er enig i at vi har mye verdifellesskap historisk mellom europeiske stater. Samtidig påpekte statsråden ganske presist at i enkelte EU-land er verdifellesskapet i forvitring. Det er etter Senterpartiets vurdering et resultat av en systemfeil i EU. En har innført en euro uten samtidig å ha et finansdepartement. En har innført et eksperiment uten forbilde, som skaper sosial uro fordi en rekke mennesker føler at de økonomisk ikke blir ivaretatt. Når en ikke kommer ut av det skårfestet, vil uroen fortsette, og forvitring av de felles verdiene vil fortsette. Det er sterkt beklagelig.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-13:
Eg vil byggja litt vidare på det førre replikant spurte ein god del om. Det har no vorte slått fast at arbeidsgjevarane slepp å betala for reise, kost og losji for austeuropeiske arbeidstakarar, og at dei dermed vert billegare i konkurranse med norske arbeidstakarar. Dette er gjort med ESA som verktøy, imot norsk høgsterett. Meiner ministeren det er riktig at NHO på hyklersk vis skal kunna gå til ESA og overprøva norsk høgsterett på denne måten? Har Høgsterett no vorte heilt overflødig i denne typen saker?
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-13:
Landets rådmenn og andre leiande arbeidsgjevarar truar konsekvent, titt og ofte, med EØS-avtalen kvar gong me i fagbevegelsen føreslår tiltak for eit mer seriøst og betre arbeidsliv. Det betyr at EØS-avtalen allereie er svært inngripande i norsk arbeidsliv. Fagarbeidarar i Noreg kjempar ein kamp kvar einaste dag for ikkje å verta utkonkurrerte av billig arbeidskraft frå Europa med til dels uverdige arbeidsvilkår. Me har over 200 000 arbeidsinnvandrarar i Noreg. Desse pendlar til og frå heimlanda sine, som er Polen, Latvia og Litauen. Betalinga for kost, reise og losji til desse arbeidstakarane har vore veldig mykje diskutert, òg i dag. Det har vore fastslått i allmenngjorde tariffavtalar at arbeidsgjevarane skal dekkja desse kostnadene. Det er for meg sjølvsagt at det burde vera sånn. Denne saka gjekk heilt til Høgsterett her til lands. Dei fastslo at tariffavtalen ligg fast, og at arbeidsgjevarane skal betala for dette. Arbeidsgjevarane gav seg ikkje med det og tok saka til ESA. ESA reagerte med å be LO og NHO finna ei løysing på dette. I Tariffnemnda konkluderte fleirtalet i NHOs favør, mot LOs eine stemme. Med dette er me komne i ein situasjon der ESA og NHO trumfar norsk Høgsterett. Det meiner eg er fullstendig uhaldbart. Det har i norsk historie aldri før skjedd på denne måten, og det viser at rettsvesenet for arbeidsfolk no er alvorleg svekt. Taparane i denne saka er sjølvsagt arbeidsinnvandrarane, fagbevegelsen og norske arbeidsfolk som står endå meir utsette til for å verta utkonkurrerte av billig arbeidskraft frå Europa. Det er no på tide å ta opp kampen for folkestyret, sjølvråderetten, tariffavtaleallmenngjeringa og eit anstendig arbeidsliv. Difor er me i SV imot heile EØS-avtalen og vil erstatta han med tosidige handelsavtalar.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2018-11-13:
Dette er en av de mange debattene – vil jeg tro – hvor mange hører det de vil høre, og leser det de vil lese, litt uavhengig av hva de egentlig forstår er intensjonen. I sommer hadde jeg et utspill i Dagsavisen, hvor det sto i ingressen: «Tida er inne for en ny EU-debatt, mener Heidi Nordby Lunde.» Dette skrev Dagsavisen, og jeg fikk støtte fra forsker Svein Melby. Både i Dagsavisen og i en påfølgende debatt med representanten Liv Signe Navarsete ble det oppklart ganske tydelig hva som var bakgrunnen for det. Poenget var at trusselen fra Putin i øst, handelskrigen fra Trump i vest, migrasjonsutfordringene i sør og økende populisme i nord nettopp burde tvinge fram en debatt om vårt nærmeste og mest naturlige verdifellesskap. Når EU har vedtatt sanksjoner mot Russland, har Norge fulgt disse, fordi vi sammen står sterkere mot en aggressor som gjør det motsatte av normalen i sikkerhetspolitikken, nemlig å destabilisere sine egne nærområder. Russlands nærområder er Norges nærområder. Et sikkerhetspolitisk samarbeid er ikke et nullsumspill, slik Senterpartiets medlem av utenriks- og forsvarskomiteen ser ut til å tro. Å styrke EUs sikkerhetspolitiske samarbeid svekker ikke NATO, tvert om. Derfor samarbeider NATO og EU allerede om over 20 prosjekter som går på alt fra dimensjonering av havner, veier og bruer, logistikk rundt forflytning av personer og materiell internt til å bygge ned hindre i form av lovverk, som f.eks. forbud mot et annet lands materiell på eget territorium. Det er ikke noe ønske fra noen av sidene om å duplisere disse kapasitetene, men å sikre nødvendig flyt og forflytninger dersom dette skulle bli nødvendig. Norges sikkerhet begynner i Europa. Hvis EU knaker i sammenføyningene, gjør det også Norge mer utsatt. Et trygt, fritt og økonomisk sterkt Europa ikke bare forebygger konflikter – som jeg tidligere sa – som tidligere rev dette kontinentet i filler, men gjør også at vi som nasjonalstater står sterkere sammen mot eksterne trusler. Det europeiske samarbeidet og fellesskapet styrker NATO, men det er NATO som er hjørnesteinen i norsk sikkerhets- og forsvarspolitikk. Det ene utelukker med andre ord ikke det andre og skal heller ikke være til erstatning for det. Dette ble sagt veldig tydelig i sommer, og jeg synes det er litt forunderlig at det kommer tilbake igjen på Stortingets talerstol når man vet at det faktisk er feil.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2018-11-13:
Som sagt, NATO er hjørnesteinen i norsk sikkerhetspolitikk, og EU skal verken erstatte eller svekke det. Tvert imot mener jeg det europeiske sikkerhetssamarbeidet bidrar til å styrke NATOs kapasitet. Nå har jeg avklart det i en debatt med representanten Navarsete i Dagsnytt 18, jeg har sagt det i innlegg i Dagsavisen og nå to ganger fra Stortingets talerstol: Det er verken NATO eller EU i seg selv som eventuelt bidrar til å revitalisere en norsk debatt om medlemskap i EU. Det er det situasjonen rundt som gjør. Det er min personlige mening. Men Navarsete blander her sitater fra tre ulike innlegg og intervjuer, og det er litt betegnende for nivået på denne debatten og hvordan nei-siden til både EU og EØS mener debatten bør være, nemlig en blanding av ulike forhold for å fremme eget standpunkt. Det er ikke jeg så veldig tilhenger av, men: Ja, i tillegg er jeg også for fullt medlemskap i EU, og det er jeg stolt av.