trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-06-20:
Så var vi her igjen – dagen da Stortinget vedtar å gi seg selv saftige lønnstillegg. Rødt vil stemme imot. Vi synes lønnen er for høy når vi ser hva folk flest i landet vårt tjener. Vi vil derfor kutte stortingslønnen, ikke øke den. Vi vil ha den ned til åtte ganger grunnbeløpet i folketrygden, altså til litt under 800 000 kr. Det burde være mer enn nok. Deretter ønsker vi å binde lønnen til utviklingen i grunnbeløpet. Dette vil gi penger spart på stortingsbudsjettet, og det vil få lønnen vår ned i retning av et nivå som flere der ute synes er en rimelig godtgjørelse for det tillitsvervet vi har. Det å øke lønnen til ca. 989 000 kr er ikke i tråd med noen som helst slik rimelighet, og i hvert fall ikke i en situasjon der reallønnen gikk ned for over 130 yrkesgrupper i fjor. Gapet mellom politikerlønnen og det folk flest tjener, blir bare enda større hvis lønnen her inne passerer 1 mill. kr, og det kan skje neste år hvis ingen grep tas. Vi vil ha vekk denne lønnskommisjonen, som bare har én eneste funksjon, at vi kan late som om det er noen andre enn oss selv som setter lønnsnivået til stortingspolitikerne. For sånn er det jo ikke. Vi vedtar vår egen lønn i dag, et privilegium som arbeidstakere flest kan se rimelig langt etter. Så la oss ikke late som noe annet, vi lurer ingen ved å gjemme oss bak denne lønnskommisjonen. Den bør legges ned. Hvis forslagene våre faller, har vi et tredje forslag, å sikre at stortingslønnen ikke bikker 1 mill. kr, som den gjør neste år hvis ingen grep tas. Det er en symbolsk viktig grense. En rørlegger tjener i gjennomsnitt 480 000 kr i året, en hjelpepleier tjener i snitt 465 000 kr. Vi bør ikke tjene over det dobbelte av lønnen for disse yrkene. Med forslaget vårt får vi vist overfor innbyggerne hvilke partier som sier hit, men ikke lenger, og hvilke partier som sier ja takk til enda mye mer. I mange debatter er de fleste partiene taletrengte. I debatten om å øke egen lønn er det forbløffende taushet fra Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Høyre, Senterpartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti. Jeg vil be de ellers taletrengte i salen om å tegne seg og forsvare sin egen lønnsøkning. Jeg ser Carl I. Hagen er her. Han bør fortelle folk flest hvorfor han fortjener enda mer lønn. Det samme bør Høyre, Arbeiderpartiet, Venstre, Kristelig Folkeparti og Senterpartiets medlemmer gjøre – og begrunne lønnsøkningen overfor folk flest. Jeg tar opp Rødts forslag.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-06-20:
I går la Arbeiderpartiet fram en lang liste med 83 forslag mot økende forskjeller, og det er mye bra på den listen. Den er naturligvis ikke uttømmende, men den er såpass lang at den sier noe om hvilke ting man velger ikke å nevne som tiltak mot økte forskjeller. Én veldig viktig ting mangler på Arbeiderpartiets liste, og det er at de ikke vil gjøre noe som helst for å begrense veksten i de helt vanvittige lederlønningene i statlige selskaper, og heller ikke veksten i politikerlønningene her på Stortinget – og i forlengelsen av det den vanvittige lønnsveksten til lokalt folkevalgte som bruker Stortinget som mal for sin egen lønnsvekst. I Equinor tjener lederen nærmere 17 mill. kr, i Telenor 15,5 mill. kr, i Yara 13,1 mill. kr og i Vy – som det nå heter – over 6 mill. kr. Her på Stortinget bikker vi om bare ett år mest sannsynlig 1 mill. kr i årlig lønn. Samtidig vet vi at de lavtlønte sakker akterut. De får reallønnsnedgang i sine inntekter fordi vi bl.a. har en svekket fagbevegelse på grunn av sosial dumping, som regjeringen ikke gjør noe som helst for å stanse, eller – som vi har fått vedtatt i Stortinget – sikre at fagbevegelsen styrkes, slik at flere blir med i en fagforening. Det skjer ingenting fra regjeringens side med de vedtakene Stortinget har fattet om dette. I en sånn situasjon er det veldig spesielt at Stortinget med nær samtlige partier går inn for en ytterligere økning av politikerlønningene. Det er forståelig at det er fristende å øke sin egen lønn, de fleste vil nok gjerne gjøre det hvis de får den muligheten. Men som folkevalgte har vi et ansvar for å vise at vi ønsker å bekjempe økende forskjeller, også ved å gå inn for det som burde vært et minstemål av nødvendige kutt i egne lønninger. 8G, som vi foreslår, altså nær 800 000 kr, er ingen sultelønn, man kan fint overleve på det i Norge uten å frykte for framtiden. Folk flest tjener mange hundre tusen kroner mindre og lever greit med det. Så vårt forslag burde kunne få unison støtte. Vis litt magemål, og støtt kutt i egen lønn!
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-06-20:
Det skal være sammenheng mellom liv og lære. Vi har en partiskatt i Rødt, så jeg tjener omkring 300 000 kr mindre enn de andre på Stortinget, noe som er langt under det vi foreslår som lønn, altså 800 000 kr. Den lønnsøkningen som bevilges i dag, vil tilfalle partiet, ikke undertegnede personlig. Det er befriende å høre at Carl I. Hagen helt åpent og ærlig støtter at han selv skal få en ytterligere lønnsøkning – hilsen eks-formannen i partiet for folk flest. Folk flest tjener under halvparten av det Carl Ivar Hagen gjør her på Stortinget. De har en kanskje minst like viktig jobb som den vi har, men kan altså ikke vedta sin egen lønn, slik Carl I. Hagen og resten av Stortinget kan gjøre. Litt magemål hadde vært på sin plass. Det er lov til å tenke seg om én gang til og støtte Rødts forslag om kutt i politikerlønningene.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-06-20:
Det er noen som tjener på at sjåfører tynes til det ytterste, blir underbetalt og utnyttet på det groveste for å få billigst mulig transport, og det er transportkjøperne, og de har en såkalt påseplikt til å sørge for at sjåførene får lønna de har krav på, og har skikkelige arbeidsforhold. Og så viser undersøkelser at åtte av ti transportkjøpere gir blaffen i påseplikten. Da er spørsmålet: Hva kan gjøre at flere transportkjøpere tar plikten på alvor? Vi tror at det å få bøter som svir for dem som bryter påseplikten og gir blaffen i å følge den opp, vil kunne ha en preventiv virkning hvis bøtene er store nok og skikkelige nok. Jeg lurer på om statsråd Dale er enig i dette og vil gå inn for saftige bøter for transportkjøpere som altså bryter påseplikten som de beviselig har?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-06-20:
Ja.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-06-20:
Markedet løser ikke klimakrisen. Det har man de siste 30 årene sett med all mulig tydelighet. I et marked går investeringene dit hvor det er mest lønnsomt på kort sikt, slik som olje og gass, men vi må bruke penger på å bygge ny industri før oljeprisen går ned. Det omvendte gjør regjeringen: Vi skal ha opp oljeinvesteringene med 20 pst. i 2019, og samtidig går produksjonen i fastlandsindustrien ned. Uten en planmessig satsing på ny industri vil vi miste både arbeidsplasser, kompetanse og kunnskap som Norge er helt avhengig av. Vi må ha en aktiv statlig næringspolitikk som bygger ny industri, mens vi kontrollert trapper ned olje- og gassproduksjonen. Det skjer ikke uten langsiktig statlig kapital og politisk vilje til å bygge ny industri, som da vi på 1970-tallet tok styringen over petroleumsressursene. Den politikken som sikret oss en nasjonal leverandørindustri den gang, kan og må brukes for å bygge framtidens grønne industri, og det må bli en rettferdig omstilling. Det er ikke arbeiderne og lokalsamfunnene som har bygd opp oljeindustrien, som skal ta regningen for at vi må fase ut fossil energi. De som jobber i norsk olje og gass, er en del av klimaløsningen, og dem trenger vi for å bygge videre – bygge ny, grønn industri, som vår satsing på både flytende havvind, dyp geotermisk energi og hydrogen. Det hadde ikke vært noen fastlandsindustri i Norge uten tilgang på ren og billig vannkraft. Det vil heller ikke være noen velferdsstat i framtiden hvis vi er en ren råvareeksportør. Vi kan bruke kraften til å foredle metaller og mineraler, og vi må også videreforedle tømmeret og fisken her hjemme. Oljefondet skal komme framtidige generasjoner til gode. Det må også skje ved at vi bygger industri og infrastruktur for framtiden i Norge, og ikke bare ved å ha aksjer i Facebook eller ved å eie britiske handlegater. Staten har muligheten til å være en langsiktig investor, for en halv milliard kroner i Nysnø er milevis unna det som trengs for å omstille norsk industri i møte med klimakrisen. Historisk har vi hatt en industriell revolusjon. Jeg håper ikke de borgerlige var imot den, bare fordi det var en revolusjon. Nå trengs det en ny industriell revolusjon, denne gangen rettferdig og miljøvennlig. Og med det tar jeg opp Rødts forslag om nettopp en ny slik industriell revolusjon.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-06-20:
Det er iallfall godt at statsråden, i det minste, kan lese – til forskjell fra enkelte andre av mine kollegaer i stortingssalen. Det er betryggende. Jeg lurer litt på regjeringens oljepolitikk. Den er basert på at vi i dag bygger ut felt som skal være lønnsomme om 50 år. Hvis denne gamblingen slår feil, f.eks. ved at vi får veldig mye større karbonavgifter – altså hvis klimapolitikken til FN, som vi er enig i, faktisk lykkes – vil dette kunne bli massivt ulønnsomt den dagen avtalene og avgiftene virkelig får effekt. Det vil være til skade både for folk flest i Norge og ikke minst for miljøet. Så jeg lurer på hvordan næringsministeren kan forsvare en næringspolitikk som er basert på at vi skal ha lønnsomhet i olje- og gassfelt om 50 år, når vi i realiteten da skal ha nullutslipp fra disse næringene.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-06-20:
Det er jo omvendt. Vi kan få en markedsstyrt krasjlanding. Vi fikk en forsmak på det for noen år siden da mange mistet jobben i olje og gass fordi prisen dumpet, og prisen på olje og gass vil jo gå kraftig ned hvis klimaavtalene faktisk begynner å virke og få effekt. Da vil det bli massivt ulønnsomt med disse feltene i framtiden. Alternativet er en planmessig omlegging av norsk økonomi, hvor man tar i bruk kompetansen som i dag finnes i verftsindustrien og hos olje- og gassarbeiderne, for å bygge opp nye næringer. De sier til oss at de kan gjerne bygge flytende havinstallasjoner hvis de får oppdrag som gir dem jobber for å gjøre det. Men da må man også ha noen som vil satse på f.eks. flytende havvind, og som går inn for det med et langsiktig perspektiv. Der er markedet dessverre for kortsiktig, men staten kunne ha gått inn der, satset skikkelig, gitt industrien oppdrag i framtiden og ikke minst ha lagd ny teknologi og kompetanse. Det er etter mitt syn alternativet til en markedsstyrt krasjlanding av denne industrien.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-06-20:
Her slår nok statsråd Røe Isaksen inn noen åpne dører. Vi er fullt ut klar over at leverandørindustrien også leverer til olje- og gassnæringen og også kan bygge så å si hva det skulle være. Vi hadde jo verft i Norge til og med før olje- og gassalderen inntraff. Da bygde de bl.a. skip, som vi hadde god bruk for. De kan bygge store installasjoner som kan flyte langt til havs i framtiden, hvis det finnes kapital som vil investere i f.eks. flytende havvind. Nå får vi det største offshore anlegget for flytende havvind fra Equinor ikke utenfor norsk kyst, men utenfor den spanske kysten. Vi ønsker at vi skal gå i spissen for et norsk industrieventyr med staten foran, for å sørge for at norsk industri kommer i verdenstoppen når det gjelder å levere til denne bransjen. Det er hensikten med forslaget vårt: at staten kan gå foran der private ikke tenker langsiktig nok og ikke er villige til å stille nok kapital til rådighet for å sikre at industrien får de framtidsmulighetene den kan få.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-06-20:
Til det siste: Etter hva jeg har hørt, solgte Norge både olje, gass og til og med fisk før EØS-avtalen, og så lenge land i Europa trenger norsk olje og gass, norsk fisk og våre metaller, som er innsatsfaktorer i EUs produksjonsliv, vil de nok ha interesse av å handle med oss også om vi går ut av EØS-avtalen. Vi mener at det å ruste Norge for framtiden også består i å ha en miljøvennlig infrastruktur, i å ha en miljøvennlig ny industri. Når privat kapital ikke vil ta langsiktig risiko, bør staten stille opp med en liten andel av oljefondet til å satse på ny industri for å ruste oss for framtiden. Vi må leve av verdiskaping i framtiden, ikke bare av renter fra oljefondet. Det er bakgrunnen for vårt forslag om å bruke deler av oljefondet til en sånn viktig satsing. At Arbeiderpartiet ikke er for det, synes jeg er synd, og det er vel i strid med det partiets industripolitiske historie, skulle jeg tro. Når det så gjelder vilkårene for norsk industri og ikke minst vannkraftens betydning, er det sånn at industrien vår vil slite kraftig hvis strømprisene går opp. Det vi får med flere eksportkabler til EU, er også import av et høyere strømprisnivå, som vi ser i EU. Nå går strømprisen opp i EU på grunn av CO2-avgifter og økt kullpris, men norske kraftverk betaler verken CO2-avgift eller bruker et gram kull. Prisene øker her hjemme fordi vi er blitt en del av EUs strøm- og energimarked og følger svingningene der. Å koble oss ytterligere til det markedet kan i framtiden bli kroken på døra for norsk industri, som er avhengig av tilgang til rimelig kraft fra miljøvennlig norsk vannkraft. Det er bakgrunnen for Rødts nei til ACER, vårt nei til å gi EU noe kontroll over norsk energi- og dermed også industripolitikk. Det var også derfor LO, over 100 arbeiderpartiordførere og en samlet venstreside sa nei til ACER, for å kunne sikre norsk energi- og industripolitikk for framtiden.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-06-20:
En viktig del av hensikten med å satse på flytende havvind er å utvikle teknologien og kompetansen, slik at vi kan eksportere den til resten av verden og faktisk få et industrieventyr basert på det, og også bidra til klimaløsningen. Når det gjelder innspillet fra Miljøpartiet De Grønne, løser ikke Rødt velferds- og skattepolitikken utelukkende gjennom miljøpolitikken. Vi har en egen politikk både for offensive velferdsreformer og for omfordeling gjennom skattesystemet som faktisk får forskjellene i Norge tydelig ned. I tillegg har vi som mål at alt vi foreslår, skal være rettferdig, så vi får folk med oss på nødvendige omstillinger – ikke mot oss. Det er bakgrunnen for standpunktet vårt i debatten om bl.a. bompenger. Vi ønsker ikke å hindre at folk er med oss, men tvert imot at de blir med på omstillingene.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-20:
Det skal ikkje mykje til for å forstå at 3 pst. av 100 000 kr er mindre enn 3 pst. av 200 000 kr. Om ein skal berekna lønsauke på denne måten, vil forskjellane på same reknestykke neste år vera endå større, og endå større året etter der igjen. Dette er regelrett ei god oppskrift på korleis å akselerera frå resten av befolkninga. Eg må seia at eg er overraska over at folk i denne salen klarer å lukka augo for dette og bruka særs vikarierande argument for å heva si eiga løn. Skal det vera som dette om ti år òg? For om ti år vil vi med denne reknemåten ha langt over 1 mill. kr i løn og langt større lønsauke enn det gjennomsnittet av befolkninga har i dag. Er ikkje avstanden mellom oss og andre stor nok allereie? Det er ganske utruleg å sjå spesielt korleis Arbeidarpartiet vurderer denne saka, det partiet som snakkar med tillitsvalde kvar dag. Det er tillitsvalde som veit kva det betyr å forhandla om kroner og øre i lønsforhandlingane, og dei veit veldig godt kvifor dei gjer det. Det er for at avstanden ikkje skal auka på den måten som eg har beskrive. Argumenta som vert brukte i saka om årets resultat i lønsforhandlingane mellom partane, held ikkje. Dei held rett og slett ikkje vatn. Årets resultat, 3,2 pst., er ramma for oppgjeret. Denne ramma betyr at det er dette som skal vera resultatet av dei auka lønsutgiftene for arbeidsgjevarane, inkludert lønsgliding, låglønstillegg, pensjonsutgifter osv. Det generelle tillegget i årets lønsoppgjer mellom partane ligg på 0,75 pst. Det hadde vore eit meir fornuftig og faktisk forståeleg tal å bruka, sjølv om det mest fornuftige sjølvsagt hadde vore å forhandla om kroner, noko som alle erfarne tillitsvalde veit.
Solveig Skaugvoll Foss (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-20:
Jeg er ganske ny her på huset. For mindre enn en måned siden jobbet jeg et helt annet sted. Der hadde jeg oppgaver som var ganske like dem jeg har nå, men en av forskjellene er at jeg nå tjener omtrent fire ganger så mye som jeg gjorde da. Det gjør at jeg har råd til å leve et litt annet liv enn det vennene mine gjør. Det merkes på de små flatene, som at jeg kan kjøpe mer øl enn dem når vi er ute sammen, men etter hvert kommer vi også til å merke det på de større områdene, som at jeg får spart opp penger herifra som gjør at jeg har større sjanse til å kjøpe meg en plass å bo. Ærlig talt synes jeg det er ganske flaut å få så høy lønn som det jeg gjør nå. Jeg klarer ikke å rettferdiggjøre at det vi gjør her inne, er viktigere og bør belønnes bedre enn de andre, veldig viktige, jobbene her i landet. Jeg klarer i hvert fall ikke å stå inne for at vi i dag skal gi oss selv enda mer i lønn. Det er ikke akkurat vi som trenger det mest, likevel skal penger brukes til å øke vår lønn heller enn andres lønn. Jeg håper at vi alle fortsatt husker stortingsmeldingen om forskjeller fra tidligere i år. Der var det tydelig at vi trenger at forskjellene mellom folk krymper og ikke vokser. For forskjellene i inntekt skaper avstand mellom folk. Det gjør at folk får ulike muligheter, ulik livssituasjon og ulike perspektiver, noe som skaper et skille mellom oss. Det å gi pensjonister 35 kr mer i måneden og oss selv 31 500 kr mer i året er vanvittig dårlig stil, og det er også uklokt hvis vi løfter blikket litt. Det er bare noen få av oss som blir direkte påvirket av stortingslønnen, men vi skal alle leve i dette samfunnet, der noen drar ifra. Jeg husker godt at jeg var med i en skoledebatt en gang der en representant fra høyresiden sa at han ikke syntes det var et problem at noen var veldig rike. Han syntes det var et problem at noen var veldig fattige. Selvfølgelig henger de to tingene sammen. Jeg skulle ønske at vi klarte å prioritere riktig nå og la inn innsatsen for å gjøre færre folk fattige i stedet for å gjøre flere folk rike.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-20:
Vi behandler denne lønnsøkningen i en tid da ulikhetene i makt og rikdom øker i Norge og den folkelige uroen over økte forskjeller også er stigende. Mange folk med lite sliter, ikke minst fordi det er ført en politikk i Norge de siste årene som har gitt altfor mange av dem som har minst, beskjed om å stramme inn livremmen. Det gjelder kronikere som har fått økte egenandeler. Det gjelder aleneforeldre som har fått dårligere stønadsordninger. Det gjelder uføre forsørgere. Det gjelder de mange på arbeidsavklaringspenger som har blitt lempet ut av ordningen bare de siste månedene. For kort tid siden var det en svær demonstrasjon utenfor her av pensjonister som hadde reist fra hele landet for å protestere mot underreguleringen av pensjonene. Det har vært flere nulloppgjør på rad for pensjonistene. I år viser beregningene at de får ca. 35 kr i måneden – veldig lite sammenlignet med den lønnen som flertallet på Stortinget er i ferd med å bevilge til seg selv. Da synes jeg det er på tide å stoppe opp og tenke seg om, for det vi gjør i dag, er politikk, det er signaler, og det handler om å ta ansvar for en samfunnsutvikling som går i feil retning, der de som har mye, drar ifra, og der mange som har lite, blir sittende igjen. Det er grunn til å minne om at det blå flertallet i Stortinget ikke lenger vil ha trygdeoppgjøret til behandling før sommeren, slik som en pleide før, ikke vil innvilge pensjonistene forhandlingsrett, og at vi har et arbeidsliv der 10 pst. av dem med de dårligste lønningene ikke har hatt reallønnsvekst de siste ti år. Det er i dette samfunnet vi skal finne en rimelig betaling for politikerne. I dette samfunnet er det vår oppgave å sørge for at vi tar vare på det sosiale limet, at vi kjemper for små forskjeller. Da er dette, når så mange av dem som har minst i det norske samfunnet, på ulike måter opplever å få det tøffere, en tid for å holde igjen, en tid for å gi dem som har mest, beskjed om å stramme inn. For eksempel burde vi ta et skikkelig oppgjør med topplederlønningene i staten, og skal vi få til det, er det klokt av Stortinget å gå foran. Stortinget kan gå foran i dag ved å si at så lenge pensjonene underreguleres på et så lavt nivå, vil vi knytte vår egen lønn til det. Derfor bør stortingsrepresentantene ikke få en krone mer i tillegg enn det pensjonistene får.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-20:
Når det gjelder å gjøre seg populær, lytter jeg til representanten Hagen. Jeg vil si at han kan være en autoritet på området, det kan ingen ta fra ham. Når det gjelder akkurat politikerprivilegier, lytter jeg nok litt mindre. Det var tross alt representanten Hagen som gikk til Høyesterett for å få beholde gullpensjonen sin selv, så jeg synes kanskje ikke han er det store forbildet i akkurat denne saken. Det er sammenheng mellom liv og lære i SV. Vi har et partiskattregime i vårt parti som gjør at våre representanter sitter igjen med betydelig mindre enn den summen vi stemmer for i Stortinget.
Monica Mæland (Høyre), 2019-06-20:
Karanteneloven ble vedtatt av et enstemmig storting og trådte i kraft 1. januar 2016. Lovens formål er å styrke tilliten til statsforvaltningen og det politiske systemet. Karantenereglene skal balansere tre hensyn: hensynet til den enkeltes frihet til å søke arbeid, virksomhetenes behov for rekruttering og behovet for å redusere muligheten for brudd på taushetsplikt eller bruk av sensitive opplysninger i ny stilling eller verv, eller at det reises mistanke om dette. Det tidsmessige skillet som karantenen representerer, vil bidra til å skape ryddighet for både den enkelte og virksomhetene i en overgangsfase. En ilagt karantene betyr at man ikke får inntekt i opptil seks måneder. Derfor gis det en kompensasjon tilsvarende den lønnen man hadde ved fratreden, med tillegg av feriepenger. Om man ilegges saksforbud, gis det ikke kompensasjon. Har man en annen inntekt i karanteneperioden, trekkes godtgjørelsen tilsvarende. Karanteneloven gir hjemmel for å ilegge reaksjoner som pålegg, tvangsmulkt, administrativ inndragning og overtredelsesgebyr. Overtredelsesgebyr kan ilegges ved grovt uaktsom eller forsettlig overtredelse av bestemmelsene. Det er Karantenenemnda som avgjør spørsmålet om å ilegge karantene og eventuelle saksforbud, og som tar beslutning om eventuelle sanksjoner. Jeg har full tillit til at nemnda avgjør sakene i samsvar med karanteneloven. I årsmeldingen for 2017 har Karantenenemnda bedt KMD foreta en nærmere vurdering av godtgjørelsesreglene. I årsmeldingen for 2018 har nemnda også bedt om at KMD foretar en vurdering av reglene for sanksjoner. I budsjettproposisjonen for 2019 for Kommunal- og moderniseringsdepartementet står det at departementet vil følge opp anbefalingene fra Karantenenemnda om å se nærmere på godtgjørelsesreglene, og det er da naturlig at en slik oppfølging også omfatter en vurdering av sanksjonsreglene. Jeg er glad for at presidentskapet har vist støtte til at departementet får mulighet til å utrede nærmere de forslagene som er fremmet av Karantenenemnda. Departementet vil i arbeidet også se hen til representantforslaget, og eventuelle lovendringer vil selvsagt bli fremmet til Stortinget på vanlig måte.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-06-20:
Eg er for eit strengt regelverk på kabotasjekøyring – la meg berre seie det først. Men dersom vi seier at vi ikkje skal ha noka form for kabotasjekøyring, vil det sannsynlege utfallet av det ikkje vere at det vert mindre grensekryssande trafikk, for varer skal ut av Noreg og inn i Noreg. Det kjem til å føre til fleire lastebilar på vegane i staden, og det er det dilemmaet vi reelt står i. Dersom varene skal fram og vi må ha fleire tomme bilar som køyrer ut av landet utan å ta med seg varer på vegen, vert det fleire lastebilar, større trengsel og sannsynlegvis også større risiko for ulykker. Eg skulle ønskje at det fanst ei kvikkfiks-løysing på dette. Det trur eg dessverre ikkje det gjer, men eg trur vi må fortsetje å jobbe med regelverksutformingar og fortsetje å skjerpe krava, bl.a. kravet til vinterkompetanse. Det har Noreg jobba aktivt for at vi skal få på plass eit felleseuropeisk regelverk for, som no er på trappene.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-06-20:
Forskjellen på regjeringa og Senterpartiet er at vi held oss til statsstøtteregelverket når vi føreslår ordningar. Senterpartiets forslag er ulovleg. Det viser utgreiingar. Difor har vi lagt oss heilt opp til taket for lovleg støtte til godsoverføring. Frå neste år er det maksimal støtte, og det som er lov, kjem regjeringa til å føreslå. Det Senterpartiet tek til orde for, er i strid med det regelverket vi held oss med. Langt viktigare er det at det er mange ting som kan bidra til godsoverføring. Denne støtteordninga er éin ting. Ein annan ting er vidare forbetringar i infrastrukturen som gjer det mogleg med betre regularitet. Eit anna tiltak vi no vurderer, er om vi i større grad kan prioritere at godstoga får lov å gå på tidspunkt som gjer at dei får korta ned reisetida. Nordlandsbana er eit eksempel på det. Jernbanedirektoratet ser på det no, så vi jobbar langs fleire aksar for å bidra til godsoverføring frå veg til bane.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-06-20:
Aller først: Spørsmålet rundt kvar momsgrensa ligg, ligg konstitusjonelt til Finansdepartementet, og eg viser dermed til dei vurderingane Finansdepartementet tidlegare har gjort og gjeve Stortinget på dei spørsmåla. Eg meiner vi har alt å tene på eit harmonisert regelverk på momsgrense. Dei aller fleste operasjonar som skjer med utgangspunkt i ei momsgrense på 50 000 kr, som er veldig låg i Noreg i utgangspunktet, meiner vi i stort varetek det behovet vi har for det, og gjer at dei fleste turoperatørar som opererer i Noreg, uansett når momsgrensa. Difor har vi meint at det er eit relativt lite målretta tiltak, samtidig som det er eit forvanskingstiltak, med differensierte grenser mellom aktørane basert på nasjonalitet.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-06-20:
Det er min klare ambisjon. Så må eg ta nødvendige atterhald om kva høyringa viser – elles hadde det ikkje vore nødvendig å sende det på høyring – men det er min klare ambisjon. Så er det ei utfordring som vi ser spesielt på – og den diskusjonen har mange andre land også – om ein berre skal krevje vinterdekkutrusting med høgare klassifisering, som også Arbeidarpartiet no tek til orde for, på sjølve trekkvogna, eller om ein også skal gjere det på hengjar. Det er litt ulikt korleis andre land praktiserer det, og det er nokre kompliserande dimensjonar i det, men det er den typen innspel vi må få vurdert i høyringsrunden også blant næringsaktørane som har gjort investeringar i dekkutrusting som då for alle praktiske formål vert verdilause. Vi jobbar med utgangspunkt i at dette skal vere på plass til neste vintersesong, men eg må ta dei nødvendige atterhalda om at det ikkje dukkar opp ting i høyringa som vi per i dag ikkje er kjende med.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-06-20:
Det er diverre for tidleg å seie endeleg, både når det gjeld framdrift eller kor omfattande ein kan lande slike løysingar. Eg er einig med representanten frå SV – og eg opplever at der er i realiteten heile Stortinget einige – i at vi må ha tilstrekkeleg oversikt og kontrollsystem. No har vi, bl.a. gjennom Road Alliance, som eg også var innom i innlegget mitt, jobba aktivt for at dei reglane vi har, som gjer at vi kan spore kva tid eit køyretøy køyrer inn i Noreg og ha sanntidsinformasjon om kvar det oppheld seg, også gjer at vi kan føre meir risikobasert kontroll. Det gjeld å sørgje for at vi får på plass det så tidleg som mogleg. Så her er ei rekkje tiltak som kan føre fram til mål. For meg er det dette som har vore det viktigaste: å gjere tiltak som verkar, som gjer at vi har oversikt og kontroll når vi fører tilsyn med transportbransjen, og så får vi sjå korleis vi best oppnår dei konkrete resultata.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-06-20:
Påseplikta ligg konstitusjonelt til arbeids- og sosialministeren, men eg skal likevel kome inn på ein del betraktningar frå vår side. Eg er einig i at transportkjøparar har den plikta, og eg meiner at dei i endå større grad enn enkelte av dei openbert har gjort, bør ta det ansvaret alvorleg. Eg har også kalla inn fleire store transportkjøparar for å minne om den plikta dei har, og ikkje minst spørje kva rutinar dei har for å følgje opp dette. Eg ser ikkje bort frå høgare bøtesatsar for brot på dette. Likevel er det diverre slik at det er vanskeleg å vite kven ein i eitt og alt skal ettergå. Det ser vi jo på ein del av transportkjøpet, for det som kan vere i orden i første instans, er kontraktar som vert selt vidare i andre. Transportkjøparane seier f.eks. at ein har avtalt og kjøpt ei teneste med éin transportør, men den kontrakten har vore selt vidare to og tre gongar. Det gjer at vi har eit praktisk problem, som ein også må løyse oppe i dette.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-06-20:
Når ein får skryt frå to Arbeidarparti-representantar same dag i same debatt kan det jo minne om kollektiv svikt. Likevel har eg behov for å gje nokre kommentarar til ein del av dei tinga som fleire representantar har vore innom. Til representanten Langholm Hansen: Eg skulle, ærleg snakka, ønskje at ein del av desse problema hadde enklare svar enn dei har. Men det er lett å seie at vi har påseplikt og solidaransvar og det eine med det andre, men viss det rett og slett er pallar frå 30 ulike aktørar på den same lastebilen – kven held vi eigentleg ansvarleg då? Viss alt vart sjekka då pallen vart henta på fiskemottaket, mens han seinare er lasta om til ein aktør ein aldri har sett – kven held ein då ansvarleg? Det er det som er utfordringa i denne marknaden. Det hadde vore veldig greitt, også for regjeringa, viss slike praktiske problem hadde enkle politiske svar. Det har dei ikkje, difor har eg også tillate meg å gjere greie for det i svaret til Stortinget, slik at Stortinget er i posisjon til å gjere opplyste val om vegen vidare. Til representanten Sverre Myrli, som er innom f.eks. behovet for køyreforbod og har sterke reaksjonar på det: Eg sende så seint som denne vinteren klare føringar til Statens vegvesen om at alt handlingsrom – innanfor dei lovene som Stortinget har gjeve, dei forskriftene som regulerer vidare – skal brukast til å halde igjen køyretøy dersom ein har brote reglane. Så med andre ord: Alt handlingsrom som Stortinget har gjeve for å overhalde slike sanksjonar, er det pålegg og føringar frå meg til etatane om å bruke. Så er eg einig med representanten Sverre Myrli i at vi framleis har litt å gå på når det gjeld dekkutrusting. Men når ein seier at det går litt for smått: Då Arbeiderpartiet sist styrte, var det ikkje krav til vinterdekk i det heile. Det er gjennomført store, strukturelle grep , som framleis er under arbeid, og eg trur eg skal nøye med meg med å seie at eg set pris på at Arbeidarpartiet har fått opp auga for dette. Det har vore mykje å rydde opp i, vi er på rett veg, og vi er einige om mange av desse tiltaka. Nokre ting går raskt å få på plass, vinterdekk vil forhåpentlegvis vere på plass før neste vinter, andre ting er dessverre meir samansett. Men i sum skal regjeringa fortsetje å styrkje trafikksikkerheitsarbeidet og krava til utrusting for køyretøy som beveger seg på norske vintervegar.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-06-20:
I motsetning til representanten Nævra, skal eg prøve å halde meg til det saka handlar om, nemleg vedlikehald på fylkesvegar, og ikkje kva vi skulle ha gjort med statlege riksvegprosjekt. Det kan vi sikkert kome tilbake til i ein annan debatt. Utgangspunktet i dette representantforslaget er altså eit ønske om å bruke meir ressursar på å ruste opp fylkesvegane, og eg har forståing for slike standpunkt. Det forundrar meg likevel at det kjem frå Senterpartiet, som seier at dei prinsipielt vil ha frie overføringar til kommune og fylkeskommune, men når prinsippa ikkje passar, berre byter dei ut prinsippa og lagar eigne øyremerkte ordningar for det. Vi har frå regjeringas side lagt om heile arbeidet i forbindelse med Nasjonal transportplan. Stortingskomiteen er godt orientert om det. Det gjer at vi no tidlegare enn vi har gjort nokon gong før, involverer fylkeskommunane i arbeidet med Nasjonal transportplan. Det første vi spurde om då vi starta det samarbeidet, var ikkje: Kva vil de ha pengar til? Vi spurde om kva dei største utfordringane i transportsystemet er, ganske enkelt fordi den NTP-prosessen vi er i gang med, handlar om å tore å gjere tøffe prioriteringar, både for staten og for fylkeskommunane. Viss vi er ærlege med oss sjølve, har det jo vore slik også i fylkeskommunane at når dei har prioritert i Nasjonal transportplan, har dei i veldig stor grad konsentrert seg om store prosjekt først, og når ein har fått det, har ein prioritert eit stort prosjekt til, og viss det har vorte nokre pengar til overs, har ein sagt ein kan få det til drift og vedlikehald. Denne regjeringa er altså i ferd med å gjennomføre eit taktskifte i samferdselspolitikken. Vedlikehaldsetterslepet auka også år for år på riksvegnettet i tre tiår før denne regjeringa tiltredde. Kvart år sidan den gong, 2013, har vedlikehaldsetterslepet på riksvegar gått ned, fordi vi har prioritert det framfor eit ekstra prosjekt i ny og ne. Vi har prioritert å ta igjen vedlikehaldsetterslepet på norske tunnelar, vi har prioritert å ta igjen vegstandarden, vi har prioritert å leggje ny asfalt i staden for å byggje eit nytt prosjekt å klippe snorene på. Det er tøffe prioriteringar, prioriteringar som også fylkespolitikarar må klare å gjere med dei rammene dei har fått, som også har vore i vekst, f.eks. når ein del av den veksten fylka har fått dei siste åra, har vore forklart med eit ønske om satsing på fylkesvegnettet. Vi kjem tilbake igjen til alle desse i fellesskap når vi gjer prioriteringane i Nasjonal transportplan, i tråd med det Stortinget konkluderte med sist eit liknande forslag vart behandla. Det er eg heilt sikker på vi skal få til på eit godt vis, ettersom vi no har lagt opp til ei større involvering også av regionalt folkevalt nivå.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-06-20:
Det er det dessverre for tidleg å konkludere med, også fordi staten no gjer det same som fylkeskommunane. Vi ser på kva slags grunnleggjande utfordringar vi har når det gjeld infrastruktur, og kva som er den beste måten å løyse dei på. Eg meiner at politikken har hamna i ein litt unødvendig situasjon når ein skal skyte på kvarandre på tvers av forvaltingsnivå. Dei som ferdast på vegane våre, er ikkje så opptekne av om det er staten eller fylkeskommunane som eig vegen, dei er opptekne av at standarden er god. Difor har vi også brukt massive ressursar både på å investere og på drift og vedlikehald av dei vegane som staten eig. Men vi ligg også ganske godt an når det gjeld den opptrappinga som vi varsla i Nasjonal transportplan, nemleg ei opptrapping til fylkeskommunane for at dei skal vere betre rusta til å ta ansvaret sitt på fylkesvegar. Det gjer jo at vi har gjort mykje av det som vi varsla i Nasjonal transportplan, og skal fortsetje veksten i åra framover. Men det handlar til sjuande og sist om at også fylkeskommunane må klare å prioritere.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-06-20:
Svaret på det kan godt vere ja. Det gjer vi også, når vi f.eks. no, i tillegg til at vi overfører opp mot 1 850 årsverk frå staten til fylkeskommunane, nytt regionalt folkevald nivå, som representanten Gunnes var innom, flyttar tilsette nærmare der avgjerdene vert tekne, der prioriteringane vert gjorde. Så har vi også sett på kva slags handlingsrom desse fylkespolitikarane no skal ha til å fastsetje sine standardval, kva slags prioriteringsfridom dei skal ha i fleire saker. Det er eit arbeid vi ser på, nettopp for å vareta større moglegheit til å finne gode løysingar lokalt. Så det arbeidet som skjer på overflytting av det, er altså ei storstilt desentralisering i offentleg sektor, flytting av avgjerdsmynde nærmare regionale politikarar. Det kan også gje betre løysingar for fylkesvegnettet på sikt.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-06-20:
Sjølv om eg meiner vi hadde fortent eit diplom for den fengjande tittelen på denne proposisjonen, er innhaldet i han langt viktigare enn den fantastiske overskrifta «Nokre saker om veg, jernbane og post», nemleg finansieringsopplegget for viktige infrastrukturprosjekt dei komande åra. Eg skal ikkje gå innom kvart enkelt av dei, berre summarisk referere til dei. Samtidig har eg behov for å seie éin ting som ikkje veldig mange har brukt veldig mykje tid på hittil. Det som skjer i dag når ein overfører nye vegprosjekt til porteføljen til Nye vegar, er at vi allereie i det fjerde året etter at selskapet vart oppretta, begynner å kunne finansiere nye vegprosjekt for den innsparinga dei har hatt i dei tidlegare. Det skjer allereie før veldig mange av dei er ferdig bygde. Det viser at det nyttar å tore å reformere ting i vegsektoren. Det nyttar å tore å reformere ting i transportsektoren, for vi ser at vi får meir infrastruktur for pengane. Det er hovudelementet også i dei vurderingane ein gjer i dag. Utover det forstår eg godt at folk er usikre på korleis det går med omstillingane i Statens vegvesen. Samtidig må vi hugse på at det som skjer i Statens vegvesen om dagen, er ei storstilt desentralisering av makt frå statleg avgjerdsmyndigheit til regionalt folkevalt nivå. Det er ein ny måte å tenkje organisering av etaten på. Vi skal få til meir infrastruktur for pengane også i Statens vegvesen, noko som gjer at vi kan effektivisere og også sikre arbeidsplassane i ein desentralisert struktur i framtida. Difor er eg glad for at dei fleste i denne salen trass alt sluttar opp om det. Det er nødvendige omstillingar og nødvendige reformer i offentleg sektor.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-06-20:
Regjeringa skal trekkje konklusjonar når vi gjer det. Eg har likevel sagt at eg har stor forståing for den fleirtalsmerknaden som partia skriv. Vedtaksgrunnlaget må vere tilstrekkeleg. Det var også utgangspunktet vårt då vi bestilte denne gjennomgangen av trafikk- og køyretøyområdet. Ganske enkelt: Det viktigaste arbeidet som skjer på TK-området i dag, er også ei massiv desentralisering. Det er ei desentralisering frå trafikkstasjonane og inn på pc-en heime i huset til vanlege folk. Det er altså ei flytting av arbeidet heilt ut, så folk slepp å reise – gjennomgåande fornuftig. Men samtidig må vi vite at ein del av dei tenestene som ein framleis må reise for, må liggje nær folk. Det gjer at vi no vurderer rapporten frå Statens vegvesen og vil kome igjen også med vurderingar av kva slags eventuelle tilleggsbehov vi har for informasjon for å kunne gjere gode vedtak om det.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-06-20:
Den diskusjonen har vi hatt i Stortinget fleire gonger før, og den feilaktige påstanden frå Senterpartiet vert ikkje meir rett om ein gjentek han fleire gonger. Det som er tilfellet med Helgeland sør, er at der låg det ein utbyggingsavtale med ein entreprenør. I den hadde ein opsjon på å byggje ut dei siste to parsellane dersom ein hadde handlingsrom innanfor den avsette ramma i prosjektet til å realisere det. Så brukte ein opp dei pengane tidlegare. Dermed kunne heller ikkje Statens vegvesen nytte seg av den opsjonen, for grunnlaget for han fall bort. Dette veit Senterpartiet. Dei har vorte minte om det gong etter gong. Det gjekk også klart fram av den opphavlege finansieringsproposisjonen. Men det kan hende Senterpartiet no skal ta inn over seg faktum i denne saka i staden for å gjenta ein feilaktig påstand.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-06-20:
Når vi har fått den rapporten frå Statens vegvesen, skal vi gå inn i han, og så skal vi trekke konklusjonane. På nokre område kan det vere behov for ytterlegare vurderingar, på andre område kan avgjerdsgrunnlaget vere godt nok. Det er dei vurderingane departementet no gjer, og vi følgjer også opp den fleirtalsmerknaden som ligg frå regjeringspartia i denne saka. Så er det jo slik at det er fleire ulike grunnar for dei ulike vurderingane Statens vegvesen har gjort i tilrådinga si. Nokre er faglege – ein kan alltid stille spørsmål ved dei faglege vurderingane, men dei er likevel faglege – og andre vurderingar finst det andre grunngjevingar for. Då er jo spørsmålet korleis vi skal handtere dette i stort. Det einaste svaret eg kan gje Stortinget på det no, er at det må vi gjere samla når avgjerdsgrunnlaget er tilstrekkeleg, og det har vore ei klar føring frå meg heile vegen at det skal takast distriktspolitiske omsyn også når ein ser på dette.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-06-20:
Det kan det openbert, og eg er glad for at SV då – indirekte – seier at mange av dei erfaringane vi hentar frå Nye vegar, og som også er brukte i jernbanereforma, nemleg tydeleg ansvarsdeling, tydeleg spesialiseringsmoglegheit, som SV normalt er veldig opptekne av å kritisere, også er det som kjem til å gjere at vi lykkast i større grad på jernbane i framtida, samanlikna med det vi historisk sett har gjort. Så viss SV no har gått frå å vere grunnleggjande mot til å vere veldig for Nye vegar – fordi det funkar – kan vi eigentleg berre glede oss, vi andre, til den dagen SV også får opp auga for at denne jernbanereforma som vert gjennomført, kjem til å bidra til det same. No ser eg verkeleg fram til dei to neste åra. SV er heldigvis i ferd med å snu.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-06-20:
Det er heilt fantastisk å høyre resonnementet til Arne Nævra no. Eg anbefaler nesten å gå på gruppemøte i SV med ein gong. Heile jernbanereforma handlar ganske enkelt om å få ut den same dynamikken når vi no gjev Bane NOR større moglegheit til å strukturere seg, konsentrere seg om utbygging og organisere seg annleis, slik at dei også får folk som jobbar massivt med utbygging, med å optimalisere og å få ned kostnadane, med å få opp samfunnsnytta av investeringane og gjere ulike vurderingar – akkurat slik som vi har fått resultat med Nye vegar. Det er det som er fundamentet i jernbanereforma, og viss SV har fått opp auga for det først no, er det i alle fall gledeleg at det skjedde til slutt. Det er det vi har halde på med i årevis, nemleg å leggje grunnlaget for at den verdiveksten, den kostnadsreduksjonen og den auka samfunnsnytta vi har fått ut av Nye vegar, skal vi få ut av heile transportsektoren. Difor er det nødvendig å omorganisere Statens vegvesen, difor har det vore nødvendig å gjennomføre ei jernbanereform. Endeleg luktar det som at SV har skjønt kva det handlar om.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-06-20:
Der datt illusjonen i hop! Det høyrdest ut som om SV var på rett veg, men no har dei rodd seg i land igjen der dei brukar å vere: Dei er imot alle endringar som faktisk gjev resultat. Dei er til å kjenne att i tredje runde. Heile problemet er at vi har mangla incentivstrukturane som skal til for å få til resultat. Difor har vi laga ei jernbanereform som skal gje oss det, som både gjev større konkurranse mellom aktørane, og som gjer at ein optimaliserer på kvart enkelt sitt ansvar. Det er det Nye vegar i kjernen gjer. Når oppdraget er å optimalisere samfunnsnytta ved å byggje raskast og billigast mogleg, kjem ulike forretningsmodellar, ulik involvering av entreprenørmarknaden og alt slikt som eit resultat av oppdraget – akkurat det same oppdraget som er grunnlaget for at vi gjennomfører ei jernbanereform, som det høyrdest ut som om SV omsider var i ferd med å slå armane sine rundt, men det rakna dessverre i siste indre.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-06-20:
Representanten Orten sa ikkje at pris uansett hadde vore avgjerande. Han sa at når tilbodet på kvalitetsindikatoren, som var vekta 60 pst., var så pass lik, er det klart at pris vert tillagd avgjerande vekt. Difor har eg også svart Stortinget dette heile vegen, kvar gong eg har vorte spurd, at det var det mest økonomisk fordelaktige tilbodet. Fordi det var på likt på kvalitet, som var vekta 60 pst., betyr dei siste 40 pst., som var vekta på pris, naturlegvis noko for tildelinga. Det har vi vore veldig opne på heile vegen – heile vegen har vi vore det. Det viser for så vidt at hovudkritikken frå Arbeidarpartiet i denne saka ikkje er at passasjerane får eit dårlegare tilbod – for dei får eit betre tilbod – men at staten sparer for mykje pengar som vi kan reinvestere i infrastruktur. Det er eit ganske spesielt utgangspunkt.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-06-20:
Her er vi ved kjernen i det som er problemet. Representanten Myrli seier altså at regjeringa no har valt tilbydar i Trafikkpakke 2. Det er heile poenget – regjeringa gjer ikkje det. Objektive kriterium gjennom anbodsprosessen, kjende på førehand, vert målte på indikatorar av Jernbanedirektoratet, som tildeler anbod, og det er frist til å klage som enno ikkje er gått ut. Regjeringa vel ikkje på noko tidspunkt kva for aktørar som vinn desse anboda. Arbeidarpartiet forsøkjer å konstruere ein debatt det slett ikkje finst noko grunnlag for, mistenkjeleggjer anbodsprosessane, som dei slett ikkje har funne grunnlag for, sjølv etter seks månaders arbeid i transport- og kommunikasjonskomiteen. Det er kjernen i denne saka – eit forsøk på politisk spel frå opposisjonen heilt utan grunnlag. Kriteria for korleis dei ulike partane vert vekta, går fram av dei ulike pakkane.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-06-20:
Nei, det vil eg ikkje. Eg har ikkje – i motsetning til det enkelte representantar openbart tiltrur seg av kompetanse til å overprøve juridiske vurderingar rundt kva som er konkurransesensitiv informasjon for framtidige anbodspakker – tenkt å gjere det politiske feilgrepet, sjølv om enkelte frå opposisjonen openbert har tiltrudd seg større juridiske ferdigheiter enn alle dei juristmiljøa vi har brukt. Det kjem eg ikkje til å gjere – ikkje no, ikkje seinare – med mindre det skulle kome fram heilt openberre svakheiter gjennom dei anbodskonkurransane, som f.eks. tilseier at aktørane i marknaden ikkje har tiltru til dei. Men det har ikkje skjedd. Det er ikkje ein einaste aktør som har klaga på konkurransen i desse pakkene. Det har berre vore forsøk frå opposisjonen på å lage eit politisk spel som det i det heile ikkje finst grunnlag for, og i dag viser ein òg at det ikkje fanst grunnlag for det. Opposisjonen er avslørt. Forsøk på politisk spel rundt konkurranseutsetjing på jernbanen bør leggjast vekk ein gong for alle.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-06-20:
Staten og regjeringa freistar alltid å få til meir offentlegheit. Men vi har heimel, og vi må halde unna det som openbert er konkurransesensitiv informasjon. Det har vi også lagt til grunn. Stortinget har fått innsyn i det, slik at dei får gjennomføre sin kontrollfunksjon, men det vert ikkje offentleggjort, fordi det er sensitivt for komande trafikkpakker. Men argumentasjonen til Senterpartiet er ganske hol. Det dei har lese, motseier altså ikkje det inntrykket som er skapt. Men kven er det som har skapt det inntrykket då, andre enn Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV? Det er jo dei som har skapt det inntrykket at det har føregått ting her, som ein ikkje klarar å dokumentere, som ikkje eingong selskapa sjølve trur på, som gjer at dei held fram med klageprosessane sine, som gjer at desse anboda går rett føre seg og det også er verksam konkurranse i Trafikkpakke 2. Senterpartiet forventa at deira eige skapte inntrykk skulle verte avslørt av Senterpartiet. Den tiltrua har ikkje eg til representanten Fasteraune.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-06-20:
Eg baserer mi vurdering av dette på juridiske råd om bruk og innsyn basert på prinsippa i staten om meir offentlegheit, om konkurransesensitiviteten i denne informasjonen, og i kva grad han er eigna for at konkurrentar skal få innsyn, som dei reelt sett får om offentlegheita har innsyn. Difor har Stortinget fått innsyn då dei bad om det, men informasjonen er framleis ikkje offentleg, ganske enkelt fordi den informasjonen betyr noko for konkurransen i den marknaden som no ligg an til å ha spart oss for 8 mrd. kr i dei to første pakkene. Vi kan ikkje gje avkall på det; då opptrer ikkje staten som profesjonell kjøpar og aktør. Det kan staten la vere å gjere når Senterpartiet sit i regjering, men ikkje når eg har ansvaret.