Siv Mossleth (Senterpartiet), 2021-05-04:
Senest i dag fikk jeg en bekymringsmelding fra folkevalgte om at politiets responstid har økt, og at den øker mest i områder med få innbyggere. Det har ført til at det lokale brannvesenet i langt større grad enn tidligere nå opererer som førstelinjeberedskap for de fleste utrykningsoppdrag – alt fra brann til bilulykker og voldsepisoder. Det lokale brannvesenet står ofte alene på ulykkessteder i svært lang tid før både ambulanse og politi rekker fram, og de må håndtere bl.a. sikring av skadested, evakuering, alvorlige personskader og trafikkdirigering. Mange lokale brannvesen er ikke rustet for disse oppgavene, verken på utstyrssida eller når det kommer til kapasitet og kompetanse. Statlig finansiert beredskap er redusert med det resultat at allerede anstrengte kommunebudsjett belastes med oppjustering av brannberedskap for å kompensere for bortfall av lokalt politi. Sånn er situasjonen i stadig flere kommuner, i folks nærmiljø. Vi har hatt åtte år med et stadig mer sentralisert politi i Nordland. Nylig kom statistikk fra Brønnøysundregistrene som viser hvor de politiansatte har hatt sitt arbeidssted. Tallenes tale er klar. I Nordland har 16 av 27 politistasjoner og lensmannskontor samme antall eller færre ansatte i 2020 som da nærpolitireformen ble innført. Når vi i tillegg vet at ti lensmannskontor ble lagt ned på grunn av en reform vedtatt av regjeringspartiene, Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, ser vi en enorm sentralisering internt i Nordland politidistrikt de siste årene. Politiets Fellesforbund i Nordland svarte følgende på spørsmålet om politiet har kommet tettere på innbyggerne etter reformen: «Nei. Det er flere tjenestesteder det kun er ansatt en person for å kunne ha lensmannskontoret på organisasjonskartet. I realiteten jobber disse vel så mye i de større tjenesteenhetene for å få turnusen til å gå rundt. Vi opplever til stadighet å få meldinger om oppdrag som er 10 mil fra nærmeste patrulje. Oppfølging av politikontaktene har vært til dels fraværende.» Selvfølgelig er det også steder i Nordland hvor det har blitt flere politifolk, og hvor det går bedre nå enn tidligere. De politiansatte og lederne gjør en svært god og viktig jobb i vårt fylke, uansett hvor de jobber. Nordlands politimester, Tone Vangen, ble nylig politiets beredskapsdirektør, og kompetansemiljøet knyttet til beredskap i Bodø er landets beste. Spørsmålet er bare om det er verdt å ofre lokalt tilstedeværende politi i 26 kommuner i Nordland for å bedre bemanningen på ni steder. Det er fint at det har blitt flere politiansatte i de største byene, men det er ikke tvil om at det går ut over både beredskap, lokalkunnskap, tilstedeværelse og forebygging i mindre byer og tettsteder. Sandnessjøen, Evenes, Grane og Hattfjelldal, Herøy og Dønna, Lurøy og Træna, Mosjøen, Svolvær, Tysfjord, Vega, Værøy og Øksnes har alle, ifølge Brønnøysundregistrene, hatt en nedgang i antall ansatte på til sammen 58 fra 2016 til 2020. Når vi i tillegg vet at det forsvant 37 ansatte fra Hadsel, Bø, Lødingen, Ballangen, Saltdal og Beiarn, Steigen, Gildeskål, Rødøy, Hemnes og Sømna da disse lensmannskontorene ble lagt ned på grunn av nærpolitireformen, ser vi effekten av tidenes sentralisering av norsk politi. Regjeringa mener at man måtte legge ned alle disse lensmannskontorene for å få mer politi ut på patrulje. Har det skjedd? Nei. Ifølge politiets egen kapasitetsundersøkelse, som ble offentliggjort i februar, ble det to – 2 – ekstra årsverk på patrulje fra 2015 til 2019 i hele landet. Dette fører til at lovnaden som ble gitt til befolkningen, ikke er overholdt.