Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-04-19:
Først vil jeg takke interpellanten, Helseth, for å ta opp et svært viktig spørsmål. Det er bred enighet om at pasientsikkerhet er viktig. Det viste også interpellasjonen fra Anne June Iversen som vi behandlet i forrige uke. Helsetjenesten er til for å hjelpe – ikke skade pasienter eller utsette dem for unødig risiko. Jeg har hatt sterke møter med pasienter som har vært utsatt for uheldige hendelser, og pårørende som har mistet sine kjære. Slike møter gjør sterkt inntrykk, og jeg vil kjempe for at pasienter i en sårbar situasjon skal oppleve trygghet og tillit i møte med helsetjenesten. EU og Verdens helseorganisasjon regner med at minst 10 pst. av alle sykehusinnleggelser resulterer i en uønsket hendelse med dødsfall og varig lidelse som verst tenkelige konsekvens. Vi kjenner ikke godt nok omfanget av uønskede hendelser i norsk helsetjeneste. Det er etablert flere ordninger for å fremme pasientsikkerhet i helsetjenesten. Pasientrettighetsloven skal bidra til at befolkningen gis nødvendig helsehjelp av god kvalitet innen fastsatte frister. Statens helsetilsyn fører tilsyn, både hendelsesbaserte og planlagte, for å sikre at tjenestene drives i samsvar med regelverket. Det er Helsetilsynet som forvalter meldeplikten etter helsepersonelloven § 17 og spesialisthelsetjenesteloven § 3-3. Helsepersonell skal på eget initiativ gi tilsynsmyndigheter informasjon om forhold som kan medføre fare for pasienters sikkerhet. Ved hendelser som har ført til eller kunne ha ført til betydelige personskade som følge av helsehjelp, skal sykehuset snarest mulig melde hendelsen til Helsetilsynet. Helsetilsynet er forpliktet til å gripe inn overfor virksomheter og helsepersonell som handler i strid med loven. Helsetilsynets arbeid er også viktig for å forebygge uønskede hendelser. De skal gi råd og veiledning til helsepersonell og virksomheter på bakgrunn av funn fra gjennomførte tilsyn. Lærings- og forebyggingsperspektivet står derfor sentralt i Helsetilsynets arbeid. Det er viktig at uønskede hendelser håndteres og følges opp lokalt, slik at erfaringene kan brukes til læring og forebygging. Kunnskap og anbefalinger fra Verdens helseorganisasjon og EU tar utgangspunkt i at uønskede hendelser ikke kan unngås, men at vi kan lære av dem for å forebygge og redusere forekomsten. Det legges vekt på å endre kulturen i helsetjenesten og skape åpenhet både om uønskede hendelser og nesten-hendelser. Spørsmålet er ikke «hvem har skylden?», men «hvordan kunne dette skje?» og «hvordan skal vi unngå at det skjer igjen?» I Nasjonal helseplan 2007–2010 har vi lagt vekt på at det er behov for en kulturendring i helsetjenesten i den retning som EU og Verdens helseorganisasjon beskriver. Nasjonal enhet for pasientsikkerhet ble etablert i Kunnskapssenteret i 2007 for å understøtte helsetjenestens arbeid med dette. I juni 2009 vedtok EU anbefalinger for å bedre pasientsikkerheten. Anbefalingene bygger på at læring, forebygging og kunnskapsutvikling er veien å gå for å lykkes med pasientsikkerhet. Disse anbefalingene ligger til grunn også for norsk politikk på pasientsikkerhetsområdet. I 2011 skal vi sette i gang en nasjonal pasientsikkerhetskampanje. Målet er å redusere uønskede hendelser på utvalgte områder der vi vet at det er et forbedringspotensial. Nasjonal enhet for pasientsikkerhet innhenter nå erfaringer og kunnskap fra andre lands kampanjer. Jeg har tro på at en målrettet kampanje vil legge grunnlaget for varige resultater både på innsatsområdene og på kvalitet og pasientsikkerhet generelt. Det er viktig at hendelsene følges opp der de har skjedd, slik at vi kan lære av dem. Derfor må vi ha gode lokale meldesystemer. Forskrift om internkontroll pålegger alle helse- og omsorgsinstitusjoner å «skaffe oversikt over områder i virksomheten hvor det er fare for svikt eller mangel på oppfyllelse av myndighetskrav». Siden 2007 har departementet lagt vekt på internkontroll og risikostyring i styringsdialogen med de regionale helseforetakene. Det er et lederansvar å etablere et godt system for å melde uønskede hendelser. Ansatte skal oppleve at det er trygt å melde. En kartlegging som Nasjonal enhet for pasientsikkerhet gjennomførte vinteren 2009, viser at arbeidet med pasientsikkerhet er i ferd med å bli forankret i linjen i våre sykehus. Ved flere sykehus er ledere med i kvalitetsutvalgene, og ledere og styrer etterspør i økende grad informasjon om pasientsikkerhet. I tre av fire regionale helseforetak er det innført elektroniske meldesystem, og oppmerksomheten rundt disse bidrar til å endre kulturen, slik at flere hendelser blir meldt. Dette er bra, men meldingene brukes i for liten grad til å lage årsaks- og hendelsesanalyser. Her må vi bli enda bedre. Jeg har derfor stilt krav til de regionale helseforetakene i 2010 om at de skal sørge for at alvorlige hendelser i forbindelse med pasientbehandling brukes til å lære av. De alvorligste hendelsene skal naturligvis også meldes til Helsetilsynet, slik loven krever. Som kjent vil jeg etablere en prøveordning for enda bedre oppfølging av de alvorligste hendelsene. De regionale helseforetakene vil på foretaksmøtet denne uken få pålegg om å varsle om alvorlige hendelser til Helsetilsynet umiddelbart. Helsetilsynet har fått i oppdrag å etablere en utrykningsgruppe, slik at de går raskt ut og innhenter relevant informasjon i slike saker, både fra helsepersonell, pasienter og pårørende. Helsepersonells rettssikkerhet vil bli ivaretatt der det er utrykningsgruppen som gjennomfører tilsynet. Jeg understreker at denne ordningen skal ivareta den tilsynsmessige oppfølgingen av de mest alvorlige hendelsene. Departementet ser på muligheten for å flytte forvaltningen av meldeplikten som gjelder spesialisthelsetjenesteloven § 3-3 fra Helsetilsynet til en uavhengig instans med læring som formål. Nasjonal enhet for pasientsikkerhet i Kunnskapssenteret er foreslått. Dette vil kreve lovendring, og jeg vil i så fall komme tilbake til Stortinget med et slikt forslag, men dette arbeidet er i gang. Målet må være at vi får et mest mulig helhetlig nasjonalt system for pasientsikkerhet i tråd med internasjonal kunnskap og anbefalinger. Det er forståelig at frykt for presseoppslag og sanksjoner fra kolleger, ledere og Helsetilsynet gjør at mange kvier seg for å melde. Samtidig er åpenhet om hendelsene den eneste måten å avdekke risikoområder på og lære av dem. Som nevnt har jeg overfor de regionale helseforetakene lagt vekt på betydningen av å ha gode lokale meldesystemer der ledelsen må legge til rette for at det er trygt å melde. Ved å flytte den nasjonale § 3-3-ordningen fra Helsetilsynet til Nasjonal enhet for pasientsikkerhet får vi et rapporterings- og læringssystem fra lokalt til nasjonalt nivå som det ikke er knyttet sanksjoner til, med formål å fremme læring og forebygging av uønskede hendelser. Pasientsikkerhet er viktig. Vi må ha systemer som sikrer oppfølging av de alvorligste hendelsene ut fra et tilsynsperspektiv, og vi må ha systemer som sikrer oppfølging av hendelsene ut fra et læringsperspektiv. Målet er å forebygge og redusere antall uønskede hendelser. Det er et ledelsesansvar på alle nivåer å legge til rette for å skape en sikkerhetskultur innenfor eget ansvarsområde. Jeg vet at de som jobber i helsetjenesten, er opptatt av kvalitet og pasientsikkerhet. Jeg vet også at dette arbeidet pågår i helsetjenesten i dag. Men for å skape en varig sikkerhetskultur må pasientsikkerhet, sammen med annet kvalitetsarbeid, hele tiden være høyt på dagsordenen. Dette vil jeg bidra til.