Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2016-06-13:
«Finanskrisen viste med all tydelighet hvor katastrofale konsekvensene kan bli for et land, dersom man ikke har kontroll med finansmarkedet. I en rekke europeiske land opplevde hundre tusener av mennesker å miste jobben. Norge klarte seg heldigvis bedre gjennom den siste finanskrisen, enn de fleste EU-landene. I Norge tok vi lærdom av erfaringene med bankkrisen for 25 år siden. Vi vet hvor viktig det er med god kontroll og tilsyn med bankene i landet. Dette ble nettopp understreket av Finanskriseutvalget, som viste hvor viktig det er at Norge selv kan velge å operere med strengere regler enn EU-systemet.» Slik begynner en kronikk skrevet av representanten Trygve Slagsvold Vedum, publisert hos NRK Ytring i går. Og så langt er jeg enig. Derfor opererer også Norge med strengere kapitalkrav og reguleringer enn mange steder i EU. Det vil vi også fortsette med når vi nå styrker tilsynet med finansmarkedene gjennom en tilknytning til EUs finanstilsyn. Det norske finanstilsynet skal altså ikke legges under EUs ulike finanstilsyn, men få en tilknytning til tilsynspraksisen som gjør det mulig å kontrollere og føre tilsyn med et grenseoverskridende finansmarked, der norske myndigheter kan komme til kort. Det oppsiktsvekkende er at to av de tre partiene som satt i regjering da finanskrisen utviklet seg i Europa, nå stemmer mot bedre tilsyn, gjennomsiktighet og kontroll med finansmarkedene. Jeg hadde faktisk trodd at det skulle gjøre litt mer inntrykk å måtte gi bankgarantier for 350 mrd. kr gjennom statsobligasjoner og en krisepakke på 25 mrd. kr, men åpenbart ikke. Til tross for at Norge hadde god kontroll og tilsyn med bankene, forplantet finanskrisen seg til våre markeder, nettopp fordi finansmarkedene er internasjonale. Derfor ønsker vi en tilknytning til EUs tilsynsmyndigheter. Norske verdipapirer omsettes i dag på markedsplasser over hele Europa, også utenfor norske tilsynsmyndigheters kontroll. Norske finansforetak er kunder av og leverandører til internasjonale kapitalmarkeder. EUs nye reguleringer og tilsyn vil altså sikre norske interesser i Europa når Norge selv ikke har myndighet til å gjøre det. Men det fordrer selvsagt at vi er med på samarbeidet om et styrket tilsyn i vårt viktigste marked. Et norsk finansmarked fungerer ikke godt uten god og kontinuerlig tilgang til det internasjonale kapitalmarkedet. Per i dag er det over 180 rettsakter som står på vent i Norge i påvente av å finne en løsning for det internasjonale tilsynssamarbeidet. For hvert eneste år har det blitt et større sprik mellom forpliktelsene og rettighetene EU- og EFTA-landene imellom. Dersom dette ikke kommer på plass, mister vi et homogent indre marked i EØS-området for finansielle tjenester. Et nei til velfungerende internasjonal regulering og tilsyn med finansnæringen tjener ikke norske interesser. Jeg har lyst til å ta noen eksempler på saker hvor tilknytningen til EUs finanstilsyn vil spille en rolle. Det er regulering av kredittvurderingsbyråer, OTC-derivater og shortsalg. Alle tre ble vurdert som sentrale i utviklingen av finanskrisen. Kredittvurderingsbyråene ble ansett for å ha bidratt til krisen ved å undervurdere kredittrisikoen i strukturerte kredittinstrumenter og ved ikke å ha justert vurderingene når markedet endret seg. Derfor er det nå innført en detaljert forordning som skal sikre kredittvurderingsbyråenes uavhengighet, forbedre kvaliteten i kredittvurderingene, øke gjennomsiktigheten samt sørge for et effektivt rammeverk for registrering og tilsyn. Tilsynet er lagt til Den europeiske verdipapir- og markedstilsynsmyndighet, ESMA. Denne kontrollen er jeg for. Dette er Senterpartiet og SV mot. Jeg vil oppfordre dem til å komme med et bedre forslag til regulering og kontroll av kredittvurderingsbyråer. Før finanskrisen var Lehman Brothers og AIG to av de største aktørene innen derivathandel. Den ene gikk som kjent konkurs, den andre måtte bli reddet av skattebetalerne. Etter finanskrisen var det derfor bred enighet om at det enorme markedet for derivater måtte reguleres bedre, og allerede på G20-møtet i 2009 ble medlemslandene enige om at handel i OTC, eller «over the counter»-derivater, skulle gå gjennom en sentral motpart som skulle være underlagt både rapporteringsplikt og kapitalkrav. De nye reguleringene har bidratt til både redusert systemrisiko og redusert risiko for at en part ikke oppfyller sine forpliktelser. For Norge betyr dette en forpliktelse til å rapportere OTC-derivatkontrakter til et registrert transaksjonsregister, samt forpliktelse til å etablere risikoreduserende tiltak overfor OTC-derivatkontrakter som ikke håndteres gjennom en sentral motpart. Tilsynet av dette skjer i samarbeid med nasjonale myndigheter og EUs tilsyn. Vi ønsker å ta del i tilsynssamarbeidet fordi finansmarkedet er internasjonalt, og det nytter ikke bare å ha et norsk finanstilsyn på den ene siden av transaksjonen dersom det ikke kan følges helt gjennom. Høyre ønsker seg altså mer kontroll over det internasjonale finansmarkedet enn SV. Mitt siste eksempel er shortsalg, som normalt betyr salg av et finansielt instrument som selgeren ikke eier på det tidspunktet salgsavtalen inngås. Shortsalg kan være med på å balansere markedet og dempe konsekvensene av ensidig informasjon. Men under finanskrisen var tilliten mellom bankene og til bankene borte. Frykten var stor for at bankene ikke var i stand til å finansiere seg, og mange fryktet et såkalt «run», der innskyterne forlanger sine penger tilbake øyeblikkelig. I et så stresset marked kan shortsalg virke svært negativt, og enorme verdier kan viskes ut på kort tid på grunn av panikk i markedet. I 2008 innførte derfor flere land tiltak som i varierende grad begrenset eller forbød shortsalg av visse eller alle verdipapirer. Tiltakene i de ulike landene ble truffet uavhengig av hverandre basert på landenes nasjonale lovgivning. Erfaringene etter finanskrisen viste at disse ukoordinerte nasjonale tiltakene var lite effektive. Denne erfaringen førte til at det nå er innført ensartede rapporteringsforpliktelser for en rekke finansielle instrumenter gjennom shortsalgforordningen. Målet er bl.a. økt innsyn og redusert risiko. Nasjonale myndigheter vil beholde muligheten til å forby eller begrense visse former for shortsalg eller lignende ellers lovlige transaksjoner. Men i slike tilfeller skal forordningen også sikre samarbeid, dels mellom nasjonale tilsynsmyndigheter og dels mellom nasjonale myndigheter og ESMA. Det er særlig denne forordningen Senterpartiet er motstander av, da EUs tilsynsmyndigheter i en krisesituasjon kan gripe inn overfor EU-lands myndigheter dersom de ikke iverksetter tiltak i et stresset marked der store verdier kan gå tapt. Når vi ser hvordan finanskrisen forplantet seg, også til land med en stabil og god økonomi, som Norge i 2009, er det ganske uforståelig at noen kan være mot dette. Det er bare de råeste spekulantene i finansmarkedet som vil tjene på det om Norge står utenfor dette samarbeidet. Av alle rovdyr Senterpartiet har valgt å verne, velger de seg altså internasjonale finanshaier. EU ønsker solide og stabile finansinstitusjoner og har innført harmoniserte og strenge reguleringer av finansmarkedene for å hindre gjentagelse av finanskrisen. Men for å sikre at reglene etterleves likt, på tvers av hele det europeiske markedet, er det etablert en felles europeisk tilsynspraksis som driver tilsyn med tilsynsmyndighetene. Det er tilknytning til dette tilsynet vi nå diskuterer i Stortinget. Dette handler altså ikke om for eller mot EU, for eller mot euro, Schengen eller norsk grensekontroll. Det handler om soliditeten i reguleringen av og tilsynet til et grenseoverskridende finansmarked, der erfaringen fra finanskrisen viser at koordinerte tiltak, reguleringer og oppfølging er nødvendig. De europeiske tilsynsmyndighetene er ikke bare en hjørnestein i EUs svar på finanskrisen. Et sterkt og samordnet finanstilsyn er avgjørende for å bevare og videreutvikle et felles marked for finansielle tjenester. Jeg har registrert at noen mener det ikke haster, men arbeidet med å finne en løsning begynte allerede for seks år siden, og for hvert eneste år har antall rettsakter økt og dermed spriket mellom forpliktelsene og rettighetene EU- og EFTA-landene imellom. Kommer ikke dette på plass, mister vi et homogent indre marked i EØS-området for finansielle tjenester. Det er ikke riktig at dette hastebehandles. Saken har vært omtalt og behandlet i Stortinget i alle finansmeldinger siden 2009 og i statsbudsjettet i 2010, 2011, 2014, 2015 og 2016. Det er kanskje mer viktig at saken har vært inkludert i redegjørelsene om viktige EU- og EØS-saker hvert eneste år siden denne regjeringen tiltrådte, der prinsippene for løsningen vi i dag diskuterer, ble presentert allerede i november 2014, med bred tilslutning den gang. Fra min kjennskap til opposisjonen i denne sal, både den konstruktive og den andre, skulle jeg tro at dette var noe man ønsket mer av, ikke mindre av. Dette handler om soliditeten i reguleringen av og tilsynet md et grenseoverskridende finansmarked, der erfaringen viser at koordinerte tiltak, reguleringer og oppfølging over landegrensene er nødvendig. Da gjenstår det bare å takke saksordfører for et veldig godt og grundig arbeid i saken og også komiteen for behandlingen så langt.