Michael Tetzschner (Høyre), 2013-03-21:
Forslagsstillernes anliggende faller i tre ledd. De ønsker samling av det politiske og administrative ansvaret for alle store, statlige IKT-prosjekter i ett departement, som gis myndighet til å utøve en overordnet, strategisk IKT-styring. For det andre ønsker forslagsstillerne en bedre styring av det enkelte statlige IKT-prosjekt. For det tredje ønsker forslagsstillerne at det skal stilles gjennomgående krav til gjennomføring av kost–nytte-analyser i statlige IKT-prosjekter. Forslagsstillerne har vist til de problemene man hadde i forbindelse med innsending av selvangivelser, med Altinn-systemet, som nok reflekterer det som var det mest aktuelle da forslaget ble skrevet. Under denne behandlingen har vi mer dagferske eksempler, som sikkert også vil kunne illustrere forslagsstillernes problemstillinger. Forslagsstillerne mener at det er grunn til å spørre om f.eks. Altinn-saken er et symptom på et større problem, nemlig mangelfull styring av IKT-prosjekter i offentlig sektor. De viser til at staten ikke har noen oversikt over hvor mye det offentlige bruker på IKT-formål i året, og at ansatte i Nav, politiet og helsesektoren fortviler over systemer som ikke fungerer, manglende styring og en digital hverdag som fremdeles er langt unna. Et flertall i komiteen, regjeringspartiene, viser til statsrådens svarbrev av 17. oktober 2012 og støtter statsrådens vurdering av de enkelte forslag i Representantforslag 144 S. Flertallet legger vekt på at regjeringen er i ferd med å etablere en felles infrastruktur, en grunnmur, for alle IKT-løsningene i det offentlige. Likeledes mener flertallet at felleskomponenttilnærmingen vil kunne være en viktig driver for å koordinere og standardisere IKT-løsningene på tvers av sektorene. Samtidig bidrar felleskomponenter til at det samlede kostnadsnivået for IKT-løsninger i sektorene blir lavere, bl.a. på grunn av gjenbruk og sambruk av IKT-komponenter. Dermed vil jeg gå over til å redegjøre for mitt eget partis synspunkter, som også langt på vei har fått følge av Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti. Disse partiene er enig i at det er et viktig samfunnsanliggende at det offentlige gjennomfører strategiske IKT-satsinger som gir samfunnet størst mulig avkastning i form av mer effektiv tjenesteyting og en enklere hverdag for publikum. Disse partiene, sammen med forslagsstillerne, vil peke på at en god koordinering og styring av IKT-prosjekter vil være kritiske faktorer for å få realisert gevinstpotensialet. Det betyr i konklusjon at de tre partiene stiller seg bak forslaget om en gjennomgående kost–nytte-vurdering i prosjektene. Derfor kan jeg på vegne av Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti ta opp forslag nr. 1, som går ut på det. Vi er noe mer avventende når det gjelder selve organiseringsspørsmålet. Dette med ett departement kan ha fordeler og ulemper, men vi tror ikke det er departementsorganiseringen som er det største problemet. Det er heller gjennomføringskraften. Der har vi et nokså grelt eksempel i at det nå har gått svært lang tid siden Stortinget vedtok en ny straffelov i 2005. Mens vi behandler saken i dag, kan jeg konstatere at den ikke er trådt i kraft, og at avisene forleden dag kunne fortelle oss at den formodentlig heller ikke trer i kraft før i 2021, selv om justisstatsråden er blitt sitert på at hun håper det kan skje i 2017. Det er mer et uttrykk for manglende gjennomføringskraft, for det har veldig lite med teknologi å gjøre. Vi har tillatt oss å se på betingelsene for den forrige straffeloven, som ble vedtatt i 1902, og som trådte i kraft ved det neste årsskiftet, etter at den var vedtatt i Stortinget. De hadde da skrivemaskin som «the state of the art», så de ville nok forundret seg over at generasjonen 100 år senere ikke klarer å gjøre dette innenfor en ramme av, la oss si, 10 til 16 år.