John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-10-11:
Den sterke satsingen på helsevesenet som fremkom i denne regjeringens tiltredelseserklæring og senere er gjentatt i ulike sammenhenger av både statsminister og helseminister, og endelig gjentatt i trontalen, kan ikke jeg finne igjen i det foreliggende forslag til statsbudsjett. Om tallene blir stående slik de foreligger i proposisjonen, og det ikke tilføres større ressurser i inneværende års budsjett til dekning av underskudd ved flere sykehus i år 2000, vil de offentlige sykehus i 2001 få en langt verre driftssituasjon enn tilfellet har vært i inneværende år. Jeg må dessverre konstatere at lovnaden også fra denne regjeringen om å satse sterkt på helsevesenet er bortimot en bløff. Oppgaver jeg har innhentet fra 30 norske sykehus, viser at utsettelse av anskaffelse av livsviktig medisinsk-teknisk utstyr i år 2000 beløper seg til 700 mill. kr og forventet driftsunderskudd til hele 600 mill. kr bare for disse 30 sykehusene. Er det rart at ingen vil bli direktør ved Ullevål sykehus? Heller ikke på de av Stortingets prioriterte opprustningsplaner, nemlig kreftomsorgen og psykiatrien, hvor det inneværende år er avdekket alvorlige mangler, er det gjort noen ekstra innsats i budsjettsammenheng for år 2000. Når det avdekkes at kart og terreng ikke stemmer med de opptrappingsplanene Stortinget har vedtatt, er det etter min mening departementets plikt å sørge for at planene korrigeres og legges fram for Stortinget til nye vedtak. Også denne helseministeren, som alle andre før ham, har det samme standardsvar når sykehusene klager over manglende ressurstilgang og ventelistene av den grunn øker: at det er ikke bare mangel på ressurser som skaper disse problemene, men også i høyeste grad en ineffektiv organisering internt i sykehusene. Det siste er jeg selvfølgelig enig med helseministeren i, men da får man gjøre litt av begge deler, tilføre sykehusene mer ressurser og samtidig sørge for å pålegge en omorganisering i sykehusene. Underfinansiering av sykehusene kan ikke organiseres bort. Jeg tror også at det skal bli særdeles vanskelig å få til en fornuftig intern organisering i våre sykehus så lenge vi har 19 ulike sykehuseiere å forholde oss til. Dette kan bedre og lettere gjøres ved et enhetlig statlig ansvar for sykehusdriften. Derfor bør statlig overtakelse av sykehusene komme raskt. Statlig, enhetlig sykehusdrift har vært programfestet i Fremskrittspartiets program helt fra partiets begynnelse, og jeg er glad for at Arbeiderpartiet nå også vil gjennomføre dette helsepolitiske spørsmål, som Fremskrittspartiet har stått for i lang tid. I Fremskrittspartiets alternative helse- og sosialbudsjett vil partiet denne gangen sterkt prioritere medisinsk forskning, både basisforskning ved våre universiteter og klinisk forskning ved våre sykehus. Det er særlig viktig å øke forskningen både ved universitetene og i våre sykehus i forbindelse med den revolusjonen innen medisinen som forventes de nærmeste år når det gjelder gen- og bioteknologien. I skandinavisk og vesteuropeisk sammenheng ligger Norge på bunnen når det gjelder medisinsk forskning. Sverige bruker tre ganger så mye pr. hode til offentlig forskning innen medisinen som Norge, og Danmark bruker det dobbelte. Fremskrittspartiet ser det også som viktig at vi som sentrale politikere og de kliniske miljøene i våre sykehus får en mer positiv innstilling til forskning i samarbeid med legemiddelindustrien for å trekke veksler på denne i den kliniske forskningen i langt sterkere grad enn tilfellet er i dag. Jeg vil i denne forbindelse få lov til å sitere fra et foredrag som direktøren for området medisin og helse i Norges Forskningsråd uttalte på et møte nylig: «La meg slå fast med en gang: den industriavhengige forskningen er bra! Den holder jevnt over høy teknisk kvalitet, og den fører mye godt med seg for helsetjenesten. Faktisk er det slik at det knapt ville blitt drevet klinisk forskning av særlig omfang i Norge uten næringslivets bidrag.» Manglende midler til forskning har også utarmet forskningsmiljøene i Norge, slik at vi i øyeblikket har 50 ledige medisinske professorater innen forskning ved norske universiteter. Dette er etter mitt skjønn ganske alarmerende og bekymringsfullt, og det bør gjøres noe med dette så raskt som mulig. Det vil Fremskrittspartiet gjøre.