Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2018-12-05:
La meg innledningsvis si at vi i Fremskrittspartiet støtter heller ikke forslagene som er fremmet av Arbeiderpartiet. Før jeg starter, har jeg også lyst til å berømme bistandsministeren, både for politikk og for retorikk. Politikken fordi den er konkret – mye mer konkret enn den noen gang har vært når det gjelder bistand – og ikke minst retorikken, hvor man er tydelig på at man skal stille krav. Det er ikke en stakkarsliggjøring av mennesker på den andre siden av jordkloden, men det er faktisk en tro på at de kan klare seg selv på sikt, og det må jo være målet. Afrikanske land kan ikke følge en politikk som baserer seg på bistand fra Europa eller andre steder. Det har ikke virket til nå, og det vil ikke virke i fremtiden. Nei, dette er ikke en hjerterå kommentar fra en norsk Fremskrittsparti-politiker som er seg selv nok. Det er en presis oversatt uttalelse som Ghanas president, Nana Addo Dankwa Akufo-Addo, kom med under en pressekonferanse sammen med den franske presidenten, Macron, i fjor. Ghanas president sa videre: Det er ikke riktig at land som Ghana, 60 år etter sin selvstendighet, skal være avhengig av sjenerøsitet fra europeiske skattebetalere for å finansiere helse og skole for sine egne innbyggere. Vi må slutte å spørre hva Europa kan gjøre for Afrika. Afrikanske land må evne å stå på egne ben. Vi har enorme områder med dyrkbar jord, vi har naturressurser og en ung befolkning. Disse unge menneskene burde bli værende på vårt kontinent. Vi burde se til Korea, Indonesia og Singapore, land som fikk sin uavhengighet omtrent samtidig med oss. De klarte det. Vi kan også klare det. Slik uttaler en ekte leder for sitt folk seg, en leder som inspirerer og som har visjoner for eget land. Kontrasten er enorm til de bestrebelser som FN bedriver i disse dager. Der er ideen den rake motsetning til det den ghanesiske presidenten etterlyser. I FNs migrasjonsplattform er det nettopp migrasjon fra den fattige til den rike delen av verden som skal være løsningen for å få bukt med fattigdom og mangel på utvikling. Plattformen er en blanding av påstander, oppfordringer, forpliktelser og anklager som alle har som mål å legitimere migrasjonsstrømmer til Vesten, og samtidig gi rike land litt dårlig samvittighet. Man kan også si det på en annen måte: FNs migrasjonsplattform er en fornærmelse mot afrikanske land og afrikanere som blir fortalt at de ikke er i stand til å bygge opp fungerende økonomier. De er ikke i stand til å ta vare på seg selv, til tross for all rikdommen, som Ghanas president viste til. I FNs migrasjonsplattform sier man implisitt at man gir opp Afrika og afrikanere, og at deres eneste håp er å komme til Europa – en fornærmelse mot afrikanere og en umulig oppgave for Europa. Uttalelsen fra Ghanas president er et ekko fra Fremskrittspartiets partiprogram, der vi sier tydelig at bistand uten krav skaper passivitet, og at reell og verdig utvikling skjer gjennom handel. Samtidig skal vi selvsagt bidra med alle former for nødhjelp der det er nødvendig. Jeg undrer meg litt over representanten Huitfeldts argumentasjon når det gjelder Zambia og Tanzania. Hun spør om regjeringen har tenkt å gjøre noe. Hvorfor gjør ikke Arbeiderpartiet noe? Hvorfor handler ikke ett av de tre forslagene om at vi f.eks. skal kutte bistanden til Zambia og Tanzania på grunn av kjøp av presidentfly eller forfølgelsen av homofile? Det kunne Arbeiderpartiet ha gjort selv, de trenger ikke gå til regjeringen for å be om det. Man kunne ha fremmet dette i salen. Det er distribuert et forslag i salen som går på at man skal be om en konsekvensanalyse av migrasjonsplattformen for Norges del. Det forslaget er distribuert. Men nå vil regjeringen altså komme til Stortinget med – jeg holdt på å si en innrømmelse – en redegjørelse, og få en påfølgende debatt om denne plattformen. Da har man mulighet til å fremme forslag i forbindelse med den debatten. Vi vil derfor utsette å fremme det forslaget til redegjørelsen og debatten. Og vi har fått forsikringer om at regjeringen ikke vil slutte seg til avtalen, altså ved akklamasjon, i Marrakech 10. desember. Da har vi egentlig fått gjennomslag for forslaget, så langt, selv om vi selvfølgelig ønsker at når forslaget eventuelt fremmes i en debatt etter en redegjørelse, vil andre partier slutte seg til, slik at Norge totalt sett ikke slutter seg til avtalen, men at vi gjør det som er sunt for den fattige og for den rike delen av verden.