trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trond Lode (Senterpartiet), 2009-06-19:
I dag skal fleirtalet i denne salen nok ein gong stemma ned forslag frå opposisjonen om ei merverdiavgiftskompensasjonsordning for frivilligheita. Opposisjonen har hatt det travelt i denne saka, heilt sidan Regjeringa i St.prp. nr. 1 for 2008–2009 varsla at òg dette løftet frå Soria Moria-erklæringa skal innfriast. Dei raud-grøne partia sjølve har regien i denne saka. Me ønskjer å gå lenger enn opposisjonen. Regjeringa har nå invitert Frivillighet Norge og Norges Idrettsforbund til å vera med i eit utval som skal utarbeida ei detaljert meirverdiavgiftskompensasjonsordning. Denne forsamlinga vil i samband med behandlinga av statsbudsjettet 2010 bli førelagt forslag om å innføra ei ordning frå 1. januar 2010. Regjeringspartia er einige om at ordninga skal omfatta både varer og tenester, at det skal vera ei frivillig ordning, og at ho skal vera knytt til registrering av kompensasjonsbeløp i frivilligregisteret, med moglegheit for frivillig sjablong – altså reelt tilgjengeleg for både små og store organisasjonar som ikkje er momspliktige. Det vil seia at ho må vera administrativt enkel både for frivilligheita og for staten. I tillegg har Regjeringa og frivilligheita lagt som premiss for det vidare utvalsarbeidet at når det gjeld meirverdiavgiftskompensasjon på investering i anlegg, skal det løysast utanfor og som eit tillegg til den nye meirverdiavgiftskompensasjonsordninga. Her erkjenner Regjeringa at proveny på desse investeringane allereie er innarbeidd i statsrekneskapen – ingen byggjer desse anlegga utan å tilpassa organiseringa til lovverket slik at ein får momsen tilbake. Løysinga på denne problemstillinga skal gjelda frå 1. januar 2010. Dei raud-grøne partia ligg framleis eit hestehovud føre opposisjonen. Me overoppfyller Soria Moria-erklæringa også på dette punktet. Dette er ei stor og viktig sak for Dugnads-Noreg, Senterpartiet og Regjeringa. Ei momskompensasjonsordning vil få enormt stor betydning for frivilligheita i heile landet. Senterpartiet gjekk til val på tre saker i 2005: betre kommuneøkonomi, betre samferdsel og eit lyft for kultur og frivilligheit. Me har levert på kommunar, på samferdsel og på kultur i desse fire åra, og for Senterpartiet var det viktig å få på plass den siste biten me lovde veljarane våre, nemleg eit lyft for frivilligheita – frivilligheitsmomsen. Som senterpartist er det tilfredsstillande å kunna konstatera at nesten same kva valresultatet blir, vil det vera eit overveldande fleirtal i denne salen for å innfri kravet frå frivilligheita om å sleppa momsbelastning på den frivillige verksemda.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2009-06-19:
Statsministeren, helse- og omsorgsministeren og kommunalministeren la for ca. ein time sidan fram Regjeringa si lenge varsla samhandlingsreform. At det trengst samhandling i helse- og sosialvesenet, er alle einige om. Det er ikkje kontroversielt. Utfordringa er korleis ein skal få det til i praksis. Regjeringa si samhandlingsreform vil ikkje løyse det som er det største problemet, nemleg mangelen på arbeidskraft i sektoren. Venstre vil innføre ei ordning med ettergiving av studiegjeld for alle helsearbeidarar som vil jobbe i primærhelsetenesta. Skal ein dekkje behovet for arbeidskraft, må faktisk kvar tredje elev som går ut av vidaregåande skule, velje helsefag. Venstre meiner vi treng sterke incentiv for å kunne gi god omsorg, ikkje minst for ei stor og aldrande befolkning i framtida. Problemet med Regjeringa si samhandlingsreform er at ho ikkje tek steget fullt ut og foreslår grep i kommunestrukturen. Vi i Venstre er veldig einige i intensjonane, og vi er einige i retninga i framlegget til ei samhandlingsreform for helsevesenet. Men som sagt er problemet at ein ikkje tek steget fullt ut og har ein meir konkret idé om at fleire av dei minste kommunane må bli slått saman. Med større og meir robuste kommunar og fleire fagfolk kan vi gi meir og betre behandling og pleie og omsorg i nærmiljøa til folk. Viss ikkje trur vi denne reforma, som helseministeren er spesielt ansvarleg for, vil lande på kulen, og at det blir ei reform som ikkje blir betre gjennomført enn den segnomspunne Nav-reforma. Eg høyrde på pressekonferansen tidlegare i dag. Då nemnde spesielt kommunalministeren samkommunar. Det vart også nemnt lovpålagde avtaler mellom kommunane og helseforetaka. Samkommunar har ein vore litt interessert i før, men vi har lite erfaring med det. Så vidt eg veit, er det berre éin samkommune i landet vårt i dag, og det er Levanger–Verdal. Vi i Venstre trur ikkje at dette er vegen å gå. Vi har òg interkommunale føretak. Kommunalministeren sa at kommunesektoren har ei enorm erfaring med desse. Det er riktig. I dei 430 kommunane er det, med eit snitt på 14 samarbeidstiltak pr. stykk, til saman over 6 000 føretak. Det er enormt mange. Men det som er poenget, er at alle desse myriadane av samarbeidstiltak undergrev demokratiet, og det er ei dårleg løysing, slik Venstre ser det.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2009-06-19:
Det er ikke lett å følge framleggelsen av samhandlingsreformen på tv og samtidig ha oversikt over talerlisten, så det glapp litt for meg, beklageligvis. Helse er et viktig tema og et tema som Regjeringen helt klart ikke har tatt på alvor. Vi har de siste fire årene hatt en periode med økte helsekøer og kutt i bevilgningene til rehabilitering. Senest i dag har det vært en aksjon på utsiden av Stortinget hvor rehabiliteringsinstitusjoner og pasientorganisasjoner har vist sin sterke misnøye. Vi i Fremskrittspartiet har tatt dette på alvor. Vi har i vårt alternative budsjett lagt inn 500 mill. kr for å styrke rehabiliteringen både her i Norge og utenlands. Når det gjelder bevilgningene til psykiatrien, ble opptrappingen avsluttet i fjor. Psykiatrien har så store mangler at det ikke var noen grunn til å avslutte opptrappingen. Fremskrittspartiet har ønsket å fortsette med øremerkede midler og har styrket dette i revidert, med 100 mill. kr. Vi mener det er ansvarsfraskrivelse ikke å gjøre noe med de store manglene. Det er helt nødvendig å følge opp med øremerkede midler og konkrete tiltak og også leie plasser privat, slik at de som trenger døgnbehandling, får det. Når det gjelder diabetesplanen, hørte jeg statsråden snakke mye om hvor viktig det var med forebygging. Vi har i tre år hatt en diabetesplan, og Regjeringen har fulgt opp minimalt når det gjelder midler. Det er så lite at det overhodet ikke monner. Det er i dag flere udiagnostiserte enn det noen gang har vært. Forebyggingen går sakte. Det er ikke diabetesteam i alle helseforetakene. Det er dobbelt så mange amputasjoner av ben i år som for tre år siden, og problemene med nyresyke øker stadig. Jeg har forstått nå – og senest i dag, da jeg hørte statsråden legge fram samhandlingsreformen – at ansvaret for alt dette skal skyves ned til kommunene og kommunenes rammefinansiering. Den som tror at det vil bli bedre, skulle jeg gjerne ha snakket med om ti år. Dette er ansvarsfraskrivelse. Når det gjelder lavterskeltilbud, blir heller ikke disse etablert, slik situasjonen er. Kommunene vil få dårligere og dårligere økonomi. Det blir altså ikke overført penger i tråd med de oppgavene kommunen har. Det er ganske dramatisk når stadig flere kommuner må true innbyggerne sine med eiendomsskatt for å kunne tilby helt ordinære velferdsgoder, som f.eks. sykehjemsplasser og skolegang. Dette kan ikke fortsette. Fremskrittspartiet har derfor styrket spesielt rusomsorgen, med 100 mill. kr. Kommunene har nå veldig store utgifter til sosialhjelp. Vi synes det må tas på alvor, ved at man overfører penger, og ikke bare sier at en skal gjøre mer.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2009-06-19:
Det var gleden – jeg vet ikke om jeg kan si det slik – over å høre en ny forelesning av statsministeren om litt elementær sosialøkonomi som fikk meg til å ta ordet. Han beskrev gangen i krisen nærmest nøyaktig på millimeteren. Alle som har lest litt sosialøkonomi, vet både hvor vanskelig det er, og hvor vanskelig det er å dosere riktig. Derfor forundrer det meg litt at Høyre angripes for en litt mer ekspansiv politikk. Jeg følger faktisk statsråd Andersen i hans beskrivelse, at utviklingen i arbeidsmarkedet er bekymringsfull, at det er større fare for at stimulansen snarere er for liten enn for stor, og at tiltakene er feil innrettet. Jeg hørte også statsministeren si i et replikkordskifte at han ikke ville og ikke kom til å gi skattelettelser. Da begynner jeg å lure på om dogmene er mye sterkere enn realitetene i norsk politikk. Vi vet at formuesskatt er et direkte angrep på egenkapitalen i bedriftene og på arbeidsplassene. Er det noen som rammes av dette, så er det Distrikts-Norge, som er helt avhengig av de små og lokalt eide bedriftene, med bl.a. familieeierskap. En annen skadevirkning er dette med svart arbeid. Jeg står her med en ganske interessant artikkel som stod i VG fredag den 12. juni. En av overskriftene er: «Nær halvparten av oss har kjøpt svart arbeid. Og tallet er økende.» Det er et ungt samboerpar, som riktignok vil være anonyme, som intervjues. De sier bl.a.: «Vi har betalt svart for tjenester fra bilmekaniker, elektriker, rørlegger og snøbrøyter.» Og videre: «I stedet for å vente 14 dager på et bilverksted, kan jeg heller få fikset bilen samme kveld til en mye lavere pris.» Så avslutter de med å si: «Vi ser at det er et problem om alle gjør det, men i vår lille verden opplever vi at vi allerede betaler så mye skatt og avgifter at vi overhodet ikke har noe dårlig samvittighet.» Det sier altså et samboerpar, og det er med basis i at halvparten av den norske befolkningen tilpasser seg på denne måten. Da har vi et problem. Det var nettopp dette som var grunnen til at den dynamiske skattepolitikken i forrige periode gav det offentlige betydelig økte inntekter, samtidig som man kunne senke skattetrykket. Vi har også i denne perioden hatt forslag om å gå igjennom de dynamiske sidene ved skattepolitikken. Det ble selvfølgelig nedstemt. Når dogmer blir viktigere enn realiteter, er det fare på ferde i norsk politikk. Denne regjeringen har flytt på en enorm oppgangskonjunktur. Det har nok skjermet en del av svakhetene i systemet vårt, men det spørs om det vil gå like bra framover. Derfor bør vi få en annen regjering etter valget.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2009-06-19:
Vi har en tilbakeskuende regjering og et tilbakeskuende stortingsflertall. Vi har en regjering som er betydelig mer opptatt av spillet knyttet til politikken enn det å levere politiske løsninger for folk. Det er en betydelig grad av selvtilfredshet knyttet til dagens flertall, en selvtilfredshet med alt som har blitt så meget bedre. Problemet er at vi på en rekke områder går i feil retning. Det har vært en allianse, spesielt innad i deler av SV, for å prøve å skape en frykt knyttet til en borgerlig regjerings miljøpolitikk. Men sannheten er at miljøpolitikken til de borgerlige partiene vil være fremoverlent, den vil være tydelig og sette noen klare målsettinger som skal gjennomføres, og ikke basere seg på løftebrudd. Den baserer seg på et klimaforlik, som vi prisverdig har funnet frem til. Det er det klimaforliket Erik Solheim som statsråd har mulighet til å promotere internasjonalt, og som har gjort at han som statsråd har høstet svært mange godord. Men det er ikke det som Regjeringen foreslo i sitt opplegg, som har høstet godord. Nei, det er det som Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre fikk gjennomslag for hos Regjeringen, som har gjort at man har endt opp med et offensivt dokument, et dokument som i løpet av neste periode må bli langt mer offensivt. Innenfor fornybarområdet har vi en regjering som slår seg for brystet og sier at vi har verdens beste fornybarressurser, men som samtidig ikke gjør noe som helst for å ta de samme ressursene i bruk. En ny borgerlig regjering vil ta fornybarressursene i bruk. Vi har enorme muligheter innenfor karbonfangst og -lagring. For at Norge skal ha mulighet for å bidra internasjonalt i klimasammenheng, er det viktig at vi faktisk bruker den teknologien som er i ferd med å skapes, eller i større grad kunne ha blitt skapt, både på Kårstø og på Mongstad. Vi må tilbake i front, og vi må ha en regjering som tør å satse. Når det gjelder det biologiske mangfoldet, er vi alle helt enige om at vi må stoppe tapet av det, men problemet er at tapet akselererer, og Regjeringen gjør nesten ingenting knyttet til skogvern. Vi vet at av de 3 000 artene som er på rødliste, er omtrent 1 500 av disse i skogsområder. De 1 500 har fått dårligere vern med dagens regjering enn med tidligere regjeringer. En mindre del av statsbudsjettet går nå til skogvern enn under f.eks. den forrige regjering. Med hensyn til forskning og utvikling innenfor miljøområdet ser vi at Regjeringen har nedjustert ambisjonene for teknologiutvikling innenfor ny fornybar energi og teknologiutviklingen når det gjelder våre egne utslippsreduksjoner. Og når det gjelder kvoter: Det er en skandale at denne regjeringen har vært med på å selge 13,5 millioner tonn CO2-ekvivalenter.
Bent Høie (Høyre), 2009-06-19:
Mange av innleggene i sluttfasen har vært preget av representanter som har holdt innlegg for siste gang i salen. Også innleggene fra de rød-grønne representantene har vært preget av et ønske om å fortelle historien om den rød-grønne regjeringen. Det tar jeg som et godt tegn, for dette møtet er historisk: Det er det siste stortingsmøtet med et rød-grønt flertall. Til høsten skal det heldigvis være valg, og da kommer velgerne til å gjøre det veldig nødvendig for de rød-grønne representantene å begynne å skrive historien om den rød-grønne regjeringen. En av grunnene til at velgerne kommer til å bytte ut denne regjeringen, er måten den håndterer den økende ledigheten på. Hver dag går 30 bedrifter konkurs. Navs prognoser tilsier at hver dag framover kommer 166 familier til å bli rammet av arbeidsledighet. Det er det som er det store og sentrale spørsmålet ved dette valget. Da finnes det i realiteten to klare alternativer for å møte denne utfordringen: Regjeringens politikk, som ikke virker, og Høyres politikk, med andre løsninger. Veldig mange får i disse dager den triste beskjeden at de mister jobben, men veldig mange opplever også at de ikke mister jobben, fordi eier og ansatte lokalt på bedriften finner gode løsninger for å hindre permisjoner og for å hindre oppsigelser. Den vanligst brukte løsningen er at ansatte og ledelse blir enige om at de ikke skal ha noen lønnsøkning, blir enige om at de kanskje går litt ned i lønn, for å hindre at en kollega mister jobben eller blir permittert. Dette er det enkle grepet som de fleste bedrifter, i et samarbeid mellom ansatte og arbeidsgiver, tyr til i en vanskelig situasjon. Så enkelt er også Høyres forslag om redusert arbeidsgiveravgift. En kan sikkert finne mange som har økonomiske betraktninger om hvorvidt dette virker eller ikke. Vår betraktning er at det er det virkemidlet som tas i bruk i landets små og mellomstore bedrifter. Det er et håndfast virkemiddel som de ansatte og ledelsen griper til med en eneste gang. Hvorfor skal ikke staten stille opp og være med i det spleiselaget som ansatte og ledelse i bedriftene landet rundt tar i bruk for å hindre at kollegaer mister jobben, at kollegaer blir permittert? Det er Høyres løsning, og jeg tror at veldig mange som jobber i de små og mellomstore bedriftene i Norge, er enige i den løsningen.
Bent Høie (Høyre), 2009-06-19:
Representanten Holmås trakk fram at Regjeringen kan vise til at forskjellene i Norge har blitt redusert. Regjeringen kan sannsynligvis òg vise til at det vil forsterke seg gjennom året. Årsaken til at forskjellene blir mindre, er at Børsen faller, og norske arbeidsplasser er blitt mer utrygge. Det viser det meningsløse i SVs Forskjells-Norge-perspektiv, for idet ledigheten øker og norske arbeidsplasser blir mer usikre, kan SV slå seg for brystet og si at forskjellene i Norge blir mindre. Hvis en ser på fattigdom på individnivå, er det ett fellestrekk ved fattige i Norge, og det er at de er varig ute av arbeidslivet. Årsakene til det er mange, men en vesentlig årsak er knyttet opp til helse, til rus, til psykiatri, og det er sykdom. På individnivå opplever de menneskene som rammes av fattigdom i Norge, lengre helsekøer, lengre køer for å komme til rusbehandling, lengre køer og lengre ventetid for å få behandling i psykiatrien, og de opplever stigende ledighet og et enda mer usikkert arbeidsmarked. Kommunenes utgifter til sosialhjelp øker så kraftig at Regjeringen har kommet med tilleggsbevilgninger for å dekke det opp. Antall bostedsløse øker. Det er ett lyspunkt fra Regjeringens side i kampen mot fattigdom, og det er forslaget om forbedring av bostøtteordningen. Men til den historien må det også tas med at denne regjeringen er den første regjeringen i Norge siden 1997 som har lagt fram statsbudsjett som ikke har inneholdt forbedringer av bostøtteordningen. Så velger Regjeringen gledelig i budsjettet for 2009 å legge fram en blåkopi av Høyres forslag til forbedring av bostøtteordningen som Høyre presenterte i forbindelse med vårt statsbudsjett i 2008.
Inge Lønning (Høyre), 2009-06-19:
Det nærmer seg stengetid, og det kan være nærliggende – på tampen av den siste holmgang mellom regjering og opposisjon i denne fireårsperioden – å legge til en liten refleksjon over utviklingen i forholdet mellom den utøvende og den lovgivende statsmakt i Norge. Jeg har tre perioders fartstid, og bare i løpet av de tre periodene har jeg sett en utvikling som innebærer en ganske svær forskyvning. Vi fikk før valget sist høre at Norge hadde et desperat behov for en flertallsregjering, fordi det var et desperat behov for større forutsigbarhet, større grad av ryddighet, bedre orden på alle ting. Vi fikk en flertallsregjering, og det har vel vært mer uforutsigbarhet knyttet til maktutøvelsen enn på svært lenge. Det henger sammen med at syntetiske flertallsregjeringer ikke er ekte flertallsregjeringer. Derfor forbruker de det meste av sin politiske energi på å snekre nødvendige kompromisser i regjeringskvartalene, slik at det ikke er noen åpning tilbake for politisk tankevirksomhet i Stortinget, i hvert fall ikke fra regjeringspartienes grupper. Det er ingen heldig utvikling for det norske statssystem. På en måte er det symbolsk at i samme øyeblikk som Stortinget går fra hverandre etter fire år, lanserer Regjeringen med brask og bram en stortingsmelding, vel vitende om at dette stortinget aldri kommer til å komme i berøring med den stortingsmeldingen i det hele tatt, og vel vitende om at det er usikkert om noe fremtidig storting kommer til å behandle den stortingsmeldingen. For blir det et regjeringsskifte, vil den stortingsmeldingen bare ha vært et alminnelig valgkampdokument, og vil bli arkivert som brukte valgkampdokumenter blir. Timingen er en nesten utspekulert, demonstrativ proklamasjon fra Regjeringens side om at den anser Stortinget som helt overflødig. Jeg tror kanskje man kan oppsummere erfaringen med flertallsparlamentarismen i denne perioden slik: Hvis vi får én syntetisk flertallsregjering til av dette slaget, vil det være ute med oss.
Inge Lønning (Høyre), 2009-06-19:
Det var meningen.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2009-06-19:
Dette er vel den siste debatten i Stortinget i denne perioden om de store linjene. I så måte skal man kanskje være forsiktig med å dras ned på detaljnivå. Men samtidig består de store linjene av mange detaljer satt i et visst system. Derfor har jeg tenkt å påpeke noen av dem som jeg finner interessante, ikke minst de som er relatert til justissektoren. Vi nærmere oss en valgkamp, og vi har en regjering som fortsatt ligger i en – ja, hva skal vi kalle det – krigsliknende tilstand med norsk politi. Vi har et norsk politi som går på tomgang, som oppleves å være fraværende, og vi har en regjering som tydeligvis ikke evner å ta inn over seg konsekvensene for befolkningen. Vi har med andre ord en situasjon der befolkningen mer eller mindre er gisler for en maktkamp mellom Regjeringen og norsk politi. Det synes jeg er leit, og jeg synes det er trist for alle dem som trenger hjelp. Samtidig står det i grell kontrast til den skrytelisten Regjeringen har lagt fram. Man skal altså gjøre mer og gjøre det bedre, og man mener at man evner det. Det synes jeg er interessant, ikke minst med tanke på det oppslaget i går om barnehusene og mangel på bevilgninger til det. Jeg har i alle fall ikke oppdaget at det ligger noen ekstra bevilgninger til barnehusene i revidert. Da jeg hørte justisministeren i går si at det skulle komme mer bevilgninger, synes jeg det hadde vært naturlig å vise handlekraft og ta det her i revidert. Så har ikke skjedd. Med andre ord framstår også barnehusene og satsingen der mer eller mindre som en politisk gimmick uten substans. Man ønsker å vise handling, man oppretter noe, men gir altså ikke de ansatte midler til å gjøre jobben sin. Det er etter mitt skjønn å holde dem som trenger hjelp, for narr, noe jeg synes er lite akseptabelt. Norsk politi er på tomgang. Jeg oppfattet at Arne Johannessen er positiv, men jeg oppfattet òg at han er klar på at noen løsning ikke er nær forestående. Jeg registrerte i går med stor interesse at den øverste politilederen i Norge, politidirektør Killengren, uttalte at hun manglet tydelige signaler fra Stortinget. Med respekt å melde har jeg oppfattet at hvis det er noe Stortinget har vært opptatt av siden tidlig på 1990-tallet, er det hva slags politi vi ønsker å ha, og hva politiet skal prioritere. Det har ikke vært en ensidig fokusering på saksbehandlingstid, slik det ble framstilt i går, men det har gått på at man skal få hjelp når man trenger det. Det kan gjelde barn og unge og de nære relasjoner og andre forhold som dagens regjering og tidligere regjeringer har vært tydelige på. Men hvis det er slik at dagens politidirektør ikke har fått det med seg, er jeg overrasket over at man i dag velger å forlenge åremålsstillingen som politidirektør med ytterligere tre år. Så har de rød-grønne snakket om samarbeidsmulighetene på borgerlig side. Når jeg ser forslagene innenfor justissektoren, vil det være en utfordring for de andre borgerlige partiene, men jeg er sikker på at hvis situasjonen endrer seg etter valget, skal det være mulig å få til nødvendige løft også innenfor denne sektoren, til beste for folk flest.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2009-06-19:
Jeg har hele denne dagen sittet og hørt på debatten, og jeg må si at når jeg har hørt på opposisjonens talere, har jeg gjort en stor oppdagelse. Jeg har nemlig oppdaget et helt annet og nytt samfunn utenfor dette huset enn det jeg selv har vært i stand til å registrere når jeg har reist rundt i eget valgdistrikt og ellers i landet. Jeg synes ikke situasjonen i dette samfunnet er spesielt dårlig. Folk har det veldig bra. Vi har en økning i levestandarden. Riktignok har vi nå en økning i ledigheten, men jeg minner om at Norge fortsatt er en øy i et hav av arbeidsledighet som omgir oss. Er det situasjonen på arbeidsmarkedet i Sverige som vi bør sammenligne oss med? Er det EU? Er det USA? Hva slags arbeidsledighet er det man har i disse samfunnene? Må jeg da få minne om at vi har 3–3,5 pst. arbeidsledighet i Norge i dag. Da Bondevik II-regjeringen forlot regjeringskontorene, hadde vi en høyere ledighet i landet enn det vi har i dag, og en høyere ledighet enn det Statistisk sentralbyrå har spådd at vi vil få ved slutten av dette året. Så er spørsmålet: Hva er de borgerlige partienes alternativ til denne politikken? Jo, det er ett felles alternativ, og det er skattelette. Det er skattelette som til enhver tid skal bringe oss ut av alle problemer – enten det er sysselsetting, prisstigning eller hva det måtte være som vi plages med i norsk økonomi – mer skattelette som vi vet ikke virker. Det vet vi ikke virker, for det har vi erfaring for. Men det som virker, er altså at vi i år pøser 37 milliarder kr inn i økonomien for å skape større aktivitet. Det vet vi virker.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2009-06-19:
Med referanse til representanten Sponheims innlegg er det nødvendig å stille et ganske viktig spørsmål. Når vi nå fikk en beretning om hvor vellykket den forrige regjeringens skattepolitikk har vært fram til 2005, hvordan kan det da ha seg at den samme regjeringen forlot regjeringskontorene mens det ennå var langt over 100 000 arbeidsledige? Var det da slik at den daværende regjeringens skattepolitikk ikke virket godt nok, at den ikke var målrettet nok til å bringe arbeidsledigheten ytterligere nedover, eller er forklaringen en annen? Jeg kan beklageligvis gjøre lite med de beregningene som Statistisk sentralbyrå har gjort. Men det er altså sånn at de har gjort en beregning av virkningen av skatteletter i størrelsesordenen 19 milliarder kr. Da viser det seg at dersom disse pengene brukes til økt offentlig sysselsetting, kan det resultere i at vi får ca. 40 000 nye jobber. Hvis vi bruker dem til å stimulere det generelle private forbruket, dvs. skattelettelser, gir det 10 000 nye jobber. Mer målrettet satsing enn å satse på det offentlige i den situasjonen vi er i, kan altså neppe tenkes i henhold til Statistisk sentralbyrå. Så må jeg si at det er bemerkelsesverdig at representanten Sponheim ikke har oppdaget hva som i realiteten skjer i norsk næringspolitikk for tida. For det er ganske interessant å registrere at nyskapingsaktiviteten i samfunnet er større enn noen gang. Og på dette området er vi ganske dyktige. Vi er flinke til å finne opp ting, og nå satses det mer på nyskaping enn på mange år. Det er ganske viktig med tanke på framtidas arbeidsplasser.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2009-06-19:
Jeg er nesten litt sjokkert selv over at jeg står her, for jeg hadde ikke tenkt det. Jeg trodde jeg hadde holdt mitt siste innlegg for noen uker siden, men dette ble litt sørgelig på slutten her. Stortinget er en fantastisk arbeidsplass. Jeg vil gi ros til alle kollegene og alle som jobber her. Hva skal vi slåss om på stand i valgkampen, hvis opposisjonen skal bruke opp alt det dårlige humøret nå? Det er jo der ute vi skal drive valgkamp. Hva er det vi driver med? Tenk på alle tv-rutene framover – det norske folk kan glede seg til å høre at vi dunker hverandre i hodet med milliarder og prosenter, og du sa det, jeg gjorde det, og du gjorde litt mindre enn meg. Det er det vi skal servere framover. Slik skal vi holde på. Kan vi ikke være enige om at vi er uenige? Jeg er så enkel at jeg tror faktisk at alle partier vil det aller beste. Vi er bare ørlite grann uenige om hvordan vi kommer dit. Det er det vi diskuterer. Men at det blir så svart, synes jeg er trist. Vi som har vokst opp i et velferdssamfunn som det norske, har rett og slett vunnet i lotto hele bunten. Da må vi kunne koste på oss litt optimisme og tro på framtiden – og tro at det nytter. Alle vi som sitter her, er reisende i ideologien vår og troen på framtiden. La oss bruke den troen og ideologien til å møte morgendagens voksne og morgendagens samfunn.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-19:
Det er én ting med denne debatten som gir meg håp, og det er at det er mange som er opptatt av de mest vanskeligstilte. Jeg ser fram til å være med i den konkurransen og det trøkket vi skal ha på disse områdene, for det er nødvendig. Jeg var en av dem som kritiserte den forrige Bondevik-regjeringen veldig sterkt for den politikken de førte. Det hjalp ingenting. Jeg har også til tider kritisert den regjeringen som mitt eget parti er med i, og det har hjulpet vesentlig. Det har kommet på plass tiltak som er av en helt annen dimensjon enn det vi så i forrige periode. Så litt til representanten Høie. Jo, det finnes også folk som har jobb, som er fattige. En del av dem jobber i bransjer som f.eks. hotell, restaurant og renhold. Dem prøver denne regjeringen å verge ved å få på plass tiltak mot sosial dumping, som jeg registrerer at Høyre er imot. Noen av de fattige som er i jobb, jobber i marginale yrker. Det er vi nødt til å gjøre noe med. Skattelettepolitikk fører faktisk til flere fattige. Det er den måten man regner det ut på. For den enkelte betyr jo ikke det så mye, men det er viktig å ha en politikk som hindrer at fattigdom oppstår. Det har Regjeringen, spesielt når det gjelder barnehage og mye av det vi har gjort for skole. Bostøtte – det var ikke målrettet nok, sier Høybråten. Bostøtten er målrettet – rett til de aller fattigste. Økningen i alle minstepensjonene er penger rett til de aller fattigste. Økningen i sosialhjelpen som vi har foretatt – ikke så mye, men vi har gjort det, i forrige periode var det ingenting – går rett til de aller fattigste. Kvalifiseringsprogrammet, som vi har innført, som nå kommer i gang i hele landet, og som virker – rett til de aller fattigste, med både tiltak og inntektssikring på et fast nivå, så man slipper å gå og bli behovsprøvd hver eneste måned, og noen ganger hver uke også. Det er mange ting vi har satt i gang, og som er kjempeviktige. Så er det områder hvor det absolutt er behov for mer. Den kampen synes jeg nå at jeg hører at flere har tenkt å være med på. Men jeg er veldig enig med finansministeren – og partilederen i SV – som sier at det både er historieløst og faktisk praktisk umulig å bekjempe fattigdom med høyrepolitikk. Det går ikke, det! Derfor utfordrer jeg litt Kristelig Folkeparti når det gjelder det selskapet de har tenkt å være med i for bekjempe fattigdommen. Hvis man har tenkt å lykkes med det, må man velge den siden som er opptatt av fordeling, og som er opptatt av de mest vanskeligstilte. Jeg registrerer at Kristelig Folkeparti velger den siden som er opptatt av skattelette framfor velferd og fellesskap.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-06:
På vegne av representantene Solveig Horne, Thore A. Nistad, Anders Anundsen og meg selv har jeg gleden av å sette fram forslag om endring i ordningen for embetsdommeres lønnsfastsettelse.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-06:
Kvaliteten på et samfunn kan måles ut fra flere kriterier. Et av kriteriene kan være hvordan vi tar vare på de minste og yngste, og hva slags livskvalitet vi gir dem. Det samme gjelder for hvordan vi tar vare på de eldre, jf. debatten tidligere her i dag. Et annet kriterium som det kan være interessant å se på, er kriminalitetsbildet – hvordan kriminaliteten er etablert, og hva slags type kriminalitet vi sliter med. I budsjettforslaget for inneværende år hadde Regjeringen en ambisjon om at 38 pst. av kriminaliteten skulle oppklares og straffeforfølges. Det betyr at seks av ti skulle slippe unna. Det er mulig at det er en god rød-grønn politikk, men den er ikke fullverdig god etter Fremskrittspartiets syn. En undersøkelse nylig viste at av 41 grove overfallsvoldtekter de tre siste årene var samtlige begått av ikke-vestlige innvandrere. Vi har også hatt en periode med masse salg av narkotika langs Akerselva, og det samme har vi sett fra Bergensområdet. Mye av dette har vært utført av mennesker som har fått avslag på oppholdstillatelse her i landet, og som skulle ha vært sendt ut. Den første helgen i mai var det en bølge av bruk av kniv i Oslo, som rammet uskyldige til de grader. Regjeringens ambisjon for å bekjempe kriminaliteten har vært økt opptak til Politihøgskolen, noe som er positivt, og etter den pakken som kom i januar, har man foreslått å øke antall sivile som ansettes i politiet, med 460, noe som var positivt. I tillegg til det har man sagt at man ønsker å øke de generelle rammene i justissektoren, noe som også er positivt. Når man ser alt dette, hva mener da statsministeren er årsaken til at Regjeringens politikk ikke virker?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-06:
Jeg registrerte at statsministeren påpekte hvor flink man er blitt. Samtidig burde han da sett på oppklaringsprosenten på en del forhold som er til de grader elendig, for å bruke et mildt uttrykk. Et av stridspunktene mellom Regjeringen og Fremskrittspartiet har vært bruk av lukkede mottak. Regjeringen har sagt nei. Fremskrittspartiet mener at folk som ikke har lovlig opphold her, bør kunne holdes i et lukket mottak til man får i orden muligheten for å sende dem ut. Det har Regjeringen sagt konsekvent nei til og vært skeptisk til. Jeg oppfatter at statsministeren nå sier at man skal se på muligheten for å få dem fortere ut av landet, men det som likevel bør være bekymringsfullt, er jo den store andelen kriminalitet som begås av mennesker som ikke har lovlig opphold her. Der mener Fremskrittspartiet at Regjeringen har vært altfor defensiv. Mitt spørsmål til statsministeren blir da ganske enkelt: Hvorfor er det viktigere å ivareta bevegelsesfriheten til mennesker som ikke har lovlig opphold her, når det går på bekostning av opplevelse av trygghet for den norske befolkningen?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2009-05-06:
På vegne av representantene Erna Solberg, Gunnar Gundersen og meg selv har jeg gleden av å legge fram et forslag om tiltak for å styrke de grunnleggende ferdighetene i voksenbefolkningen.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2009-05-06:
Nye tall fra Statistisk sentralbyrå viser at andelen som brukes på utdanning i Norge, har hatt en nedgang hvert eneste år siden Stoltenberg-regjeringa overtok i 2005. Institusjonene opplever en realnedgang, og uansett hvordan man regner på det, om man regner i prosent av Fastlands-Norges BNP eller i prosent av totale offentlige utgifter, har det vært en nedgang. Jeg antar at statsministeren går god for tallene fra sin tidligere arbeidsgiver SSB, og at vi ikke trenger å bruke tid på å diskutere det. Vi har hatt hvileskjær, som betydde at universiteter og høyskoler fikk mindre penger. Vi opplever nå over alt, på alle institusjoner, oppsigelser. Høgskolen i Hedmark sier opp 40 årsverk. Vi opplever kutt i studietilbud, kutt i seminarundervisning og kutt i studieplasser. Kjemistudentene ved NTNU har fått halvert sin laboratorietid. Vi opplever at tannlegestudenter mister sin praksis, og at eksamen kuttes. Hvordan stemmer denne virkeligheten med kutt og nedskjæringer overens med løftene fra Soria Moria-erklæringa om mer penger til universiteter og høyskoler?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2009-05-06:
På vegner av representantane Ulf Leirstein, Jørund Rytman, Christian Tybring-Gjedde og meg sjølv har eg gleda av å fremje forslag om årleg berekning av skattefriheitsdagen.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2009-05-06:
Det kommer nå meldinger om kraftig vekst i arbeidsledigheten. Det kommer samtidig som konkurstallene fra norsk næringsliv øker i omfang og skaper bekymringer for store deler av norsk næringsliv – ikke minst de små og mellomstore bedriftene – som sliter, klorer seg fast, prøver å overleve i vanskelige tider. Samtidig kommer det meldinger fra næringslivet om at Regjeringens tiltakspakker ennå ikke har begynt å virke. Det kunne være fristende å spørre statsministeren om når han har tenkt at disse tiltakspakkene skal komme i gang, slik at de får effekt for næringslivet. 1. mai lanserte statsministeren et tiltak mot sosial dumping. Jeg tror det er mange i denne salen som er enig i at det er nødvendig å bekjempe sosial dumping. Men når vi nå ser så dystre trekk i norsk næringsliv, med økende antall konkurser og stigende arbeidsledighet, er det spesielt at Regjeringen nå velger å lansere et tiltak som næringslivet selv advarer kraftig mot, som mange småbedrifter sier at de ikke er i stand til å håndtere, fordi det krever betydelig kapital å skulle sikre eller være med på en lønnsgaranti for alle andre bedrifter enn den man selv leder, eier og driver. Mitt spørsmål til statsministeren er om han er komfortabel med å påføre norsk næringsliv – særlig de små og mellomstore bedriftene – denne ekstrabyrden nå, i en så vanskelig tid, når Regjeringen heller burde fokusert på lavere skatter, lavere avgifter og færre byråkratiske hindre som hadde gjort det mulig å overleve og klore seg fast gjennom disse vanskelige tidene.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2009-05-06:
Solidaransvar vil først og fremst være en fordel for store og veletablerte bedrifter og således opptre som en konkurransevridende faktor overfor små bedrifter som av kapitalhensyn ikke kan klare å fremstille de lønnsgarantiene som kreves for å oppfylle solidaransvarets intensjoner. Jeg kan ikke skjønne at det er en håndsrekning til arbeidsfolk rundt omkring, særlig i bygg- og anleggsbransjen, hvis de risikerer å miste jobben ved at bedriften deres går konkurs fordi Regjeringens forslag om solidaransvar innføres nå. Mange bedrifter i næringslivet sier jo også at mange av de andre tiltakene som Regjeringen har iverksatt for å bekjempe sosial dumping, ennå ikke har fått virke fullt ut, og de ber og anmoder Regjeringen om å vente litt både fordi det er krevende tider og fordi man ønsker at de tidligere vedtakene skal få virke.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2009-05-06:
Eldreomsorgen står øverst på dagsordenen ved hvert eneste valg, fordi den til enhver tid sittende regjering lar den bli en salderingspost. Det burde være pinlig for statsministeren, som lovet at det skulle skinne av eldreomsorgen etter disse fire årene. Kommunene har i dag ansvaret for både eldreomsorgen, skoler og barnehager. Fra lovgivers side er det altså blitt gitt lovfestede rettigheter til utdanning og til barnehageplass, men eldre mennesker, som i mange situasjoner er de aller mest sårbare, og som kanskje heller ikke har pårørende til å bistå dem, har i dag ingen lovfestede rettigheter og blir salderingspost. Og de kommer til å bli en større salderingspost nå når kommuneøkonomien forverrer seg. Kommunene kan altså ikke kutte på de områdene hvor de er forpliktet av lovfestede rettigheter, men de kan dessverre kutte i eldreomsorgen, hvor man ikke har innført lovfestede rettigheter. Jeg synes at dette burde Regjeringen ha prioritert høyere. Når prioriteres dette fra Stoltenbergs side?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2009-05-06:
Det husker alle velgerne, president.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-05-06:
Tusen takk for et viktig spørsmål fra representanten Siv Jensen, for at hun tar opp finanskrisen og den økende arbeidsløsheten som er det største problemet og den viktigste oppgaven som vi nå står overfor her i landet. Først til det spørsmålet handler om, nemlig solidaransvar. I Regjeringen er vi opptatt av lav arbeidsløshet og ryddige og gode vilkår i arbeidslivet både for arbeidstakerne og for bedriftene. Vi mener at er det noe som kjennetegner Norge, den norske modellen og det norske velferdssamfunnet, er det at vi gjennom mange år har vist at det ikke er noen motsetning mellom å ønske gode, ryddige forhold i arbeidslivet og å ønske lav ledighet. Tvert imot er det slik at Norge og de andre nordiske landene gjennomgående har ryddigere og bedre forhold – bedre sosiale forhold, bedre miljø- og sikkerhetsmessige forhold – enn veldig mange andre land, og samtidig har vi lavere ledighet. Det er faktisk slik at mange av de landene som har dårlige forhold når det gjelder arbeidstakernes rettigheter, også gjennomgående har høyere ledighet. Solidaransvar er en fordel for seriøse bedrifter. Det er mange seriøse bedrifter i dag som sliter med at useriøse bedrifter vinner anbud – utkonkurrerer dem – fordi de drar nytte av lave lønninger under de avtaler og regler som gjelder. Solidaransvar vil derfor være en fordel for seriøse bedrifter og gjøre det mindre fristende å inngå kontrakter med bedrifter som ikke følger lover, regler og forskrifter. Vi mener derfor at solidaransvar vil være et nytt eksempel på hvordan det går an å kombinere ryddige og gode arbeidsforhold for arbeidstakerne og lav ledighet.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-05-06:
Det er riktig at Regjeringen har gjennomført mange tiltak for å hindre sosial dumping. Det gjør vi delvis fordi vi selvfølgelig ønsker å unngå at utenlandsk arbeidskraft, polakker og folk fra Baltikum som jobber i Norge, skal ha dårlige lønninger, men vi gjør det også fordi det vil presse lønns- og arbeidsvilkår for etnisk norske arbeidstakere hvis man tillater at de har lave lønninger. Så det er også av hensyn til dem som alltid har jobbet i Norge vi ønsker å unngå sosial dumping som forverrer vilkårene for alle arbeidstakere i Norge. Det er noe av det samme som ligger til grunn for solidaransvar, nemlig at da blir det mindre lønnsomt å være en useriøs bedrift, det blir mer lønnsomt å følge avtaler og regler. Det er mange seriøse bedrifter i dag som klager på at de blir utkonkurrert av bedrifter som ikke følger avtaler og regler. Dette vil styrke de seriøse bedriftene og gjøre dem mer i stand til å få oppdrag på likeverdige vilkår, og ikke bli utkonkurrert av useriøse virksomheter. Det er fullt mulig å kombinere gode lønns- og arbeidsvilkår med lav ledighet. Norge har vist det gjennom mange år, og vi skal vise det også i framtiden.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-05-06:
En av de eldste motsetningene i norsk politikk er motsetningen mellom høyresiden og sosialdemokratiet og arbeiderbevegelsen i synet på arbeidstakernes rettigheter. Enten vi snakker om arbeidsmiljølov, om gode sykelønnsordninger eller om andre arbeidstakerrettigheter som sikrer gode lønns- og arbeidsvilkår, har høyresiden alltid sagt at det vil gå på bekostning av arbeidsplassene. Vel, den historiske erfaringen er at Norge, som har et høyt nivå på arbeidstakerrettigheter, trygderettigheter, arbeidsmiljø og sikkerhetskrav, har lav ledighet – og ikke bare lav ledighet, vi har veldig høy sysselsetting – mens de landene som har lave standarder for arbeidstakerne, gjennomgående også har høyere arbeidsløshet og lavere sysselsetting. Historien taler til vår fordel når det gjelder synet på arbeidstakerrettigheter og arbeidsplasser. Når det gjelder konkret solidaransvar: Problemet er at hvis to bedrifter byr på det samme oppdraget, vil gjerne den bedriften som har useriøse underleverandører, vinne oppdraget fordi man har useriøse underleverandører. Da sier vi at solidaransvar styrker de seriøse bedriftene, det styrker ryddigheten i arbeidslivet, og det styrker norsk økonomi at alle har krav på seg til å være seriøse. I tillegg får arbeidstakerne den lønnen de har krav på.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-05-06:
Det er ulike meninger om dette virkemiddelet, som det er om veldig mange andre virkemidler, for å sikre arbeidstakerens rettigheter i Norge, enten det er sykelønn, arbeidsmiljølov eller andre tiltak mot sosial dumping. Men vi mener at erfaringen tilsier at når man stiller krav til seriøse underleverandører, styrker det de seriøse, for det blir vanskeligere å misbruke seriøse underleverandører i f.eks. kampen om anbud. Jeg tror også det kan være nyttig at vi får fram dette: Dette er regler som sikrer tariffestet lønn til alle arbeidstakere – i de bransjene hvor vi ser at det kan være sosial dumping. Det er 2,5 millioner lønnstakere i Norge, disse reglene omfatter 150 000 mennesker, først og fremst innenfor bygg og anlegg og noen få andre bransjer.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-05-06:
Vi mener at det er de som har mulighet til å sjekke om underleverandører er seriøse, som må sitte med ansvaret. Hvis Venstres mening er at man skal ta det helt opp til byggherren, er det et ærlig standpunkt. Da kan man foreslå det under behandlingen i Stortinget. Men den erfaringen vi har fra bl.a. Tyskland, hvor de har en lignende ordning, viser at det er den modellen vi har valgt i Norge, som er den beste modellen, og som sikrer både arbeidsplasser og lønnstakeres rettigheter – ikke bare for dem som kommer fra andre land, men også for dem som er etnisk norske.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-05-06:
Regjeringen har lagt fram omfattende tiltakspakker helt fra tidlig i fjor høst. De har vært rettet mot små bedrifter, mot mellomstore bedrifter og mot store bedrifter – mot alle norske bedrifter. Det viktigste virkemidlet er at vi har utformet en rentepolitikk og en budsjettpolitikk som gjør at rentene nå settes kraftig ned. Det kommer hele økonomien til gode. Ikke minst mange små og mellomstore bedrifter får lettere finansieringskostnader, de får lavere renteutgifter, de får lettere finansiert investeringer, og det bidrar bl.a. til å holde aktiviteten oppe i bygg- og anleggsnæringen, der det er mange små og mellomstore bedrifter. Så det viktigste virkemidlet treffer ikke minst små og mellomstore bedrifter. Alt vi har gjort i forbindelse med bankene, er viktig. Når vi nå f.eks. bruker milliarder av kroner for å pusse opp skoler og vedlikeholde veier, får vi ikke bare bedre veier og bedre skoler, men vi får også mange oppdrag til snekkerfirmaer, rørleggere – mange små og mellomstore bedrifter. Og når de rørleggerne får lønn, går de i butikken, som kanskje også er en liten eller mellomstor bedrift – og da blir det mer virksomhet i de bedriftene. Så når vi pumper penger ut i økonomien, blir det også virksomhet i små og mellomstore bedrifter.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-05-06:
Vi står overfor det kraftigste tilbakeslaget i internasjonal økonomi siden 1930-tallet. For første gang siden 1945 vil den samlede produksjon i verden falle, og vi ser at i mange land faller industriproduksjonen med 20, 30, 40 pst. Det er et veldig kraftig tilbakeslag. Nå slår det også inn i arbeidsmarkedet. Ledigheten i de europeiske landene, EU-landene, er nå på rundt 8 pst. I vårt naboland, Sverige, er den på over 8 pst., så vi snakker om et veldig kraftig tilbakeslag. Norge rammes av det. Halvparten av det vi lager her i landet, selger vi til utlandet. Og når det går så dårlig i utlandet – de kjøper færre varer og tjenester – rammer det selvsagt også Norge, fordi vi er så avhengige av eksport. Derfor har vi satt i verk massive virkemidler fra Regjeringens side. Det startet med budsjettet, der vi brukte 19 milliarder kr ekstra for å stimulere økonomien. Så har det kommet nye pakker, og vi har økt pengebruken gjennom høsten og utover vinteren. I tillegg er rentene satt betydelig ned. Det er vårt aller viktigste virkemiddel. Og så har vi gjennomført målrettede tiltak overfor bl.a. eksportindustrien, gjennom det som kalles Eksportfinans og det som kalles GIEK, garantiordningen for eksportkreditt, og andre tiltak. Dette treffer de virksomhetene som rammes. Men det er riktig at hovedproblemet nå er eksportindustrien. Derfor er det viktig å holde lav rente. Lavere rente er det aller viktigste virkemidlet. Det er viktig både fordi det reduserer bedriftenes investeringskostnader, men det holder også kronekursen nede – viktig for industrien. Lav arbeidsgiveravgift er ikke et treffsikkert virkemiddel. Jeg har sjekket én bedrift, Årdal. De får 7,5 mill. kr ved å redusere arbeidsgiveravgiften med 2,5 pst. Effekten av lavere aluminiumspris er 1 milliard kr for den ene bedriften, og det sier noe om at nå gjelder det å sette i verk tiltak som treffer eksportindustrien. Den type ikke treffsikre virkemidler er ikke egnet slik som situasjonen er i dag.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2009-05-06:
Punkt 1: Lavere renter hjelper. Det hjelper også små og mellomstore bedrifter fordi de får lavere renteutgifter, fordi tilgangen på kreditt blir bedre og fordi det f.eks. øker aktiviteten i byggmarkedet, noe som er viktig for mange små og mellomstore bedrifter. Punkt 2: Vi tar arbeidsløsheten veldig alvorlig. Det har vi understreket helt siden den begynte å vokse i fjor høst, og derfor setter vi inn betydelige tiltak. Vi har også varslet at det kan komme nye tiltak. Vi har forsterket, justert og utviklet tiltakene etter hvert som krisen utvikler seg. Vi må være beredt til å gjøre ting annerledes etter hvert som de internasjonale rammebetingelsene endres. Ledigheten i Norge er på vei opp – den er på rundt 3 pst. Ledigheten i våre naboland er på 8 pst. Ledigheten i 2005 var på 4,5 pst., så vi skal fortsatt slåss for å holde ledigheten så lav som mulig. Men vi kommer til å bli rammet og har derfor varslet økende ledighet. Vårt mål er å sikre så mange arbeidsplasser som mulig, og så sørge for at det skapes nye arbeidsplasser så fort som mulig i stedet for dem som går tapt.