Ketil Kjenseth (Venstre), 2013-12-11:
Jeg vil takke interpellanten for det konstruktive perspektivet han har i denne debatten, og også statsråden for å tenke framover. Takk også til representanten Marianne Aasen for ærlig selvkritikk, men også for konstruktive innspill om framtida. Vi hadde en interpellasjonsdebatt her om ytringsfrihet forleden dag, og ledelse var et viktig tema også i den debatten. Det tror jeg det er viktig at vi tar med oss videre når vi diskuterer omstillinger i det offentlige. Det er ikke tvil om at det er noen utfordringer på kort sikt når det gjelder kapasiteten ved Oslo universitetssykehus. Jeg har tidligere nevnt billeddiagnostikk og radiologi – som flere har vært inne på her i dag – og postoperativ. Når det gjelder billeddiagnostikken, henger det sammen med logistikk og IKT. Disse behandlingsforløpene er nødt til å bli bedre på kort sikt, der en utnytter kapasiteten bedre. Særlig for de innlagte pasientene er det viktig, for de kan jo ikke henvises til en privat aktør. Det ser ut til å være en stor utfordring ved Oslo universitetssykehus i dag, der det faktisk er opp til pasienten å finne ledig kapasitet ute blant private aktører. Når man faktisk er syk, er det en stor utfordring for den enkelte. Når det gjelder kompetanse, var statsråden innom intensivsykepleierkapasiteten, og også det er jo en formidabel utfordring. Noen pasienter har faktisk fått avlyst operasjonen inntil tre ganger. Man har vært gjennom hele behandlingsløpet, man har vært gjennom faste, og så blir altså operasjonen avlyst samme morgen. Det er en veldig krevende situasjon å sette de ansatte og ikke minst pasienten i. Så her er det store utfordringer som vi er nødt til å få løst på kort sikt. Flere har også vært innom bygningsmessige utfordringer, og det er klart at det ligger et potensial i å utnytte eksisterende bygningsmasse på kort sikt. På lengre sikt er vi nødt til å se på andre løsninger enn å utnytte gammeldags bygningsmasse til framtidig sykehusbehandling. Så snakker vi også om lengre åpningstider og endrede turnuser. Det er noe å ta tak i der også når det gjelder å utnytte kapasiteten, særlig i det offentlige. På lengre sikt vil jeg nok reise debatten om Rikshospitalet spesielt. Det har i hovedsak nasjonale tjenester og skal dekke hele Norge. Da synes jeg at vi ved en slik anledning skal ta oss friheten – inne i debatten om nasjonal sykehusplan – å tenke litt ytterligere nordisk samarbeid. Kan vi etablere ikke nødvendigvis et nordisk helseforetak, men et nasjonalt sykehus som har et fokus like mye utenfor Norge som i Norge, og som kan tenke stort sammen med de andre nordiske landene for å ta unna de store investeringene og de store spesialiseringene som vi ser vil komme i framtidas helsevesen. Dette gjelder også i debatten om organisering som vi skal ha, og da er spørsmålet om Helse Sør-Øst er noe av det vi er nødt til å rokke ved – om det er en riktig organisering og en riktig størrelse på et regionalt helseforetak. Kanskje skal vi ikke ha de regionale helseforetakene i det hele tatt? Og hva skal vi erstatte dem med? Representanten Kjersti Toppe var innom debatten som går i Hedmark og Oppland. Jeg vil presisere at det er en viss motstand mot det, og særlig fra Oppland-siden, som står i fare for å miste begge sine sykehus, kanskje til fordel for et nytt på Hedmark-siden. I så fall vil det bli det eneste fylket i Norge i dag som ikke har et sykehus, en noe spesiell organisering. Nå er det ikke sikkert at fylkene er helt riktige, heller – det er en annen debatt. Vi står framfor noen store utfordringer her. En møysommelig debatt er også lokalsykehusene, som i dag er i ferd med å miste funksjoner og mange vil ha nye funksjoner, samtidig som det bygges opp lokalmedisinske sentre med tilsvarende innhold og kapasitet, som ikke har betegnelsen lokalsykehus. Så vi står foran mange spennende utfordringer, særlig i hovedstadsområdet fordi befolkningsveksten er så formidabel, mens i mange lokalsykehusområder står vi overfor en helt motsatt utfordring som også skal følge oss videre.