Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2005-12-12:
Jeg skal bruke litt tid på å snakke om de tingene som vi faktisk er enige om i komiteen. Vi er bl.a. enige om villreinsentrene og deres betydning for det biologiske mangfoldet i fjellregionene. Selvfølgelig vil villreinen stå i sentrum, men jeg tror det vil få betydning også for andre ting. Kulturminnevernet og den støtten til private eiere som ligger i dagens budsjett, er jeg veldig fornøyd med – det er viktig at vern skjer i dialog med eierne. Når det gjelder fartøyvernet, er Soria Moria-erklæringen veldig ambisiøs. Løftene er ikke helt innfridd, men jeg mener at det er grunn til optimisme og ser veldig fram til den nasjonale verneplanen for fartøy som det er tilkjennegitt vil komme. Statens kartverk har sagt at de skal prioritere å ferdigstille sjøkart for hele kysten, også for Nord-Norge, fra og med 2007. Dette handler også om sikkerhet. De statsrådene som er til stede i dag, har ikke ansvar for oljevernberedskap, men jeg kunne tenke meg at de likevel tok ordet senere i dag for å fortelle litt om hva de ønsker å gjøre i forhold til oljevernberedskapen i Norge, som er en viktig forutsetning for oljevirksomhet i nord, men som det er viktig kommer på plass uansett. Så til kalking. Til tross for at dagens regjeringspartier og Fremskrittspartiet har vært enige om at man bør bevilge opp mot 90 mill.–100 mill. kr, har altså Regjeringen ikke funnet formålet verdig ett øre mer enn det regjeringen Bondevik bevilget. Vi ender altså opp med en bevilgning som vil redusere kalkingen dramatisk. Ikke bare vil de nasjonale prosjektene som Bjørnøy viser til i sitt brev til komiteen den 22. november, forsvinne – kuttet vil ikke minst ramme de mindre prosjektene, der lokale krefter, fiskere og grunneiere, har båret kalk, målt vannkvaliteten og drevet aktiv fiskekultivering på dugnad i mange år. Takken er en brå amputasjon. Dette oppfatter jeg, og sikkert mange av dem som har deltatt i dette arbeidet, som uforståelig. Et av de store prosjektene Miljøverndepartementet vurderer å kutte i, er kalkingen av Mandalselva, verdens største kalkingsprosjekt med en årlig bevilgning på opp mot 10 mill. kr. Slutter staten å engasjere seg i dette prosjektet, vil prosjektet være en saga blott, og 50 mill. kr kan være tapt. Likeens har Stortinget tidligere, etter oppfordring fra Regjeringen, vedtatt en handlingsplan for bekjempelse av Gyroen. Denne planen forutsetter en årlig bevilgning på 30 mill. kr. Regjeringen og flertallet i denne salen legger opp til en bevilgning rett i overkant av halvparten av denne. Når man ser dette i sammenheng med de nye signalene som kommer om en særdeles kostnadskrevende satsing på aluminium, blir dette uforståelig. Et eksempel jeg vil gi i forhold til det, er at Gyro-bekjempelse i Steinkjervassdraget alene vil koste nesten 20 mill. kr., altså hele bevilgningen for 2006. Det de øvrige partiene uten videre er villige til å gjøre i villaksens tjeneste, er å forkaste Fremskrittspartiets forslag om å evaluere miljøgevinsten og kostnadene ved videreføring og opptrapping av nasjonale laksefjorder. Dette forslaget stemte alle de andre imot under finansdebatten, til tross for at både Tore Nordtun, som er storfraksjonsleder for energi- og miljøområdet, og Magnhild Meltveit Kleppa, parlamentarisk leder i Senterpartiet, i valgkampen stilte seg positivt til en slik evaluering. Oppdrettsnæringen er en av de viktigste, om ikke den viktigste, vekstnæringen i Norge. I motsetning til mange andre næringer kan ikke denne virksomheten flyttes ut av distriktene. Dette burde jo være viktig for denne regjeringen, som legger vekt på distriktspolitikk. Man bør i hvert fall ikke akseptere at fylker som Rogaland og Sør-Trøndelag får vernet over halvparten av sin kyst uten at man evaluerer miljøgevinst og kostnader ved denne politikken. Så helt avslutningsvis om skogvern. En stadig større del av Fastlands-Norge er vernet. Vi har i dag hørt at vernet økte med 50 pst. under Bondevik-regjeringen. Dette utgjør 50 pst. av skogen i Norge – ikke i seg selv avskrekkende, men jeg har merket meg at flertallet konsekvent kaller denne skogen, altså den eldste skogen, for gammelskog. På skogbruksspråket kalles dette høstbar skog eller produktiv skog, og av denne kategorien skog er 20 pst. vernet. Da begynner jeg å bli skeptisk. Og på dette grunnlaget fremmer vi forslag om å innføre en vernepause for å se på konsekvensene for norsk trelastindustri, skogbruksnæring og prosessindustrien. Forsvinner disse næringene fra Norge, vil vi om 60 år ha bare gammel skog, med de negative konsekvensene det vil ha både for arbeidsplasser i distriktene og for det biologiske mangfoldet.