trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sandra Borch (Senterpartiet), 2020-03-03:
Det siste året har bl.a. TV2 avslørt at utenlandske eiere av Tellenes vindpark i Rogaland sender store inntekter fra norsk vind til en skattefri øy i Karibia. Vi har også den siste tiden opplevd stor lokal motstand mot vindkraftutbygging siden det gir store naturinngrep. Det er en rekke saker som nå ikke akkurat gir lokal entusiasme for at kommunene er villige til å sette av areal til vindkraft, noe vi har sett gjør det krevende å få på plass en nasjonal rammeplan for vindkraft. Mitt spørsmål til statsråden er om hun er villig til å vurdere en skattlegging av utenlandske selskapers verdiskaping i Norge, og om det er villighet til å utrede et forslag om en naturressursskatt for vindkraft som skal komme kommunene til gode.
Sandra Borch (Senterpartiet), 2020-03-03:
Rovviltforliket la grunnlaget for bestemmelser om beiteprioriterte områder og yngleområde for bjørn. I forliket står det bl.a.: «Det legges til grunn at virkeliggjøring av bestandsnivå for bjørn ikke vil kreve areal ut over omfanget av dagens yngleområder.» Og: «Det skal ikke være rovdyr som representerer et skadepotensial i prioriterte beiteområder for husdyr og kalvingsområde for tamrein». Disse punktene fra rovviltforliket er også lagt til grunn i Granavolden-plattformen, hvor det heter at regjeringen skal sikre «en tydelig geografisk differensiering mellom rovvilt og beitedyr». På tross av dette fastslo Klima- og miljødepartementet i årets budsjett at for å øke bestanden av brunbjørn opp mot bestandsmålet vil regjeringen legge føringer om at områder med kjent forekomst av binner må prioriteres til bjørn inntil det nasjonale bestandsmålet er nådd. Det ville i så fall få dramatiske konsekvenser for flere deler av landet som i dag har utfordringer med brunbjørn, for i realiteten ville man da ikke kunne ta ut skadedyr uansett hvor mye skade bjørnen har gjort. En sånn forvaltning vil føre til at store deler av dagens beiteområder i realiteten blir omgjort til bjørneforvaltningsområder. Blant annet vil hele Trøndelag bli et rovviltområde etter en sånn tolkning, ettersom det er registrert binner i beiteprioriterte områder og kommuner som Meråker og Grong og på Fosen-halvøya. En sånn fortolkning er ikke i tråd med rovviltforliket og har også blitt bestridd av andre departement enn Klima- og miljødepartementet. Det burde være unødvendig å komme med en presisering om dette, men gang på gang ser vi at både departementet og statsråden bryter med rovviltforliket, som har bred politisk forankring i denne salen. Derfor må Senterpartiet gang på gang komme med sånne forslag for å minne partiet Venstre om at det faktisk ligger et forlik til grunn for den forvaltningen vi i dag har. Forvaltningen av bjørn må ta utgangspunkt i rovviltforliket. En balansert politikk overfor beitenæringen er viktig. Formuleringen regjeringen har lagt inn som vist i forbindelse med behandlingen av statsbudsjettet for 2020, er egnet til å skape unødvendig usikkerhet rundt nettopp dette. Derfor ser vi det som helt nødvendig og viktig å ta opp disse forslagene. Så ser jeg at det tydeligvis er vanskelig for Fremskrittspartiet å støtte forslag som kommer fra Senterpartiet. Jeg tror nok alle de forslagene som Senterpartiet har fremmet i dag, har bred støtte i Fremskrittspartiet. Jeg skal gå foran som et godt eksempel, for Senterpartiet støtter forslag med politikk som vi er enig i. Derfor vil vi støtte det løse forslaget som Fremskrittspartiet har fremmet her i dag. Jeg vil også ta opp de forslagene Senterpartiet står bak.
Sandra Borch (Senterpartiet), 2020-03-03:
Vi var mange som la merke til at regjeringen i statsbudsjettet for 2020 slo fast at «for å auke bestanden av brunbjørn opp mot bestandsmålet, vil regjeringa leggje føringar om at område med kjent førekomst av binner må prioriterast til bjørn inntil det nasjonale bestandsmålet er nådd.» Mitt spørsmål til statsråden er hva man egentlig mente med det. Betyr det at store deler av dagens beiteområder i realiteten blir omgjort til bjørneforvaltningsområder?
Sandra Borch (Senterpartiet), 2020-03-03:
Jeg merker meg statsrådens svar, men han skaper egentlig bare enda mer usikkerhet rundt det som er beiteprioriterte områder. Hva skjer om det går en bjørnebinne inn i et beiteprioritert område i Trøndelag? Vil da statsråden stoppe uttak av den bjørnebinna fordi man skal opp på bestandsmålet?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2020-03-03:
Det blåser en motvind landet rundt mot vindkraftindustrien. Det er ikke rart når vi ser konsekvensene vindkraftanleggene har for naturen, og ikke minst hvor pengene fra vindkraften havner. På Smøla er 100 havørn drept av vindmøller. I Tyskland vet man at 1 200 tonn insekter dør i møte med vindmøller hvert eneste år. På Hitra og på Sørmarkfjellet fant man hubro, en truet art, underveis i byggeprosessen. Halvparten av vindkraften i Norge har nå utenlandsk eierskap. 16 av 18 vindkraftanlegg som bygges i perioden 2018–2020, eies av utenlandske selskaper. Disse konfliktfylte anleggene betaler ikke for norske skoler, norske sykehus eller veier og infrastruktur. Vi lar utenlandske eiere flytte store pengesummer ut av landet. Vi betaler dem for å ødelegge norsk natur og stikke av med overskuddet gjennom subsidiene til vindkraftindustrien. Da er det er ikke rart at folk reiser seg mot denne politikken. Folk flest vet at naturområdene og vinden tilhører det norske folk og skal forvaltes til beste for fellesskapet og framtidige generasjoner, og vi må ha et langt bedre lovverk for å sikre dette. Vi ser at dagens system ikke fungerer. I Egersund, f.eks., var anlegget som ble bygd, ikke det som det ble søkt om. Områdene med inngrep er tre ganger større enn det de oppga i søknadene. Andre steder ser vi at vindmøllene er mye større enn det som legges til grunn under vurderingene i forkant av prosessen. I fjor kom FNs naturpanel med en rapport som viser hvordan tap av leveområder er en av de tre største årsakene til at opp mot én million plante- og dyrearter er truet. Hvor bygges vindkraftanlegg i norsk natur? Jo, for det meste i uberørte områder. Det kreves i snitt 800 meter vei for hver vindturbin, og veiene krever sprengning og andre inngrep for å være store nok til å frakte deler til turbiner på langt over 100 meter. I disse spørsmålene har Rødt og vindkraftmotstanderne to tanker i hodet på én gang: Vi kan ikke redde klimaet på en måte som samtidig ødelegger naturen og systemene som vi er avhengig av, som sikrer oss ren luft, rent vann og ikke minst maten vi spiser. Vi må sikre fellesskapet, sikre naturen og sikre at folk blir hørt, og ta inn over oss at motstanden mot vindkraftindustrien er massiv av gode grunner. Rødt sier nei til alle nye vindkraftanlegg på land. Vi vil ha opprydning etter vindkraftverk som går ut av drift. Ikke minst må vi også sikre at skattepenger og overskudd fra vindparkene kommer Norge til gode og ikke havner i en postboks på Cayman Islands.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2020-03-03:
Eg kan begynne med å takke komiteen for eit godt samarbeid om den innstillinga som no ligg føre. Det er jo runde to om dei formuleringane som vi allereie har debattert i samband med statsbudsjettet. Bakgrunnen for det representantforslaget som her har blitt fremja, er tilvisinga til ein tekst som stod i proposisjonen frå Klima- og miljødepartementet, som har blitt svart ut av mange parti i den innstillinga vi vedtok om statsbudsjettet. Ein har òg hatt ei fråsegn frå næringskomiteen som stiller seg bak dei merknadene som er komne her. Der har ein i breie lag peika på at ein skal ha ein balansert politikk der ein legg den todelte målsetjinga til grunn i norsk rovviltpolitikk. Ein skal ta omsyn både til dei beiteprioriterte områda, beitenæringane og reindriftsnæringane og på den andre sida til at vi skal ha levedyktige bestandar av rovvilt. Med den bakgrunnen er mange av dei same formuleringane som låg til grunn frå fleirtalet i statsbudsjettproposisjonen den gongen – Høgre, Venstre, Kristeleg Folkeparti og Venstre – no òg fleirtalsmerknader som blir støtta av Arbeidarpartiet, der ein legg til grunn at forvaltninga av bjørn må ta utgangspunkt i rovviltforliket, behovet for ein balansert politikk, og der ein peikar på at det skal gjerast individuelle vurderingar av skadepotensialet før binner eventuelt blir tekne ut. I statsbudsjettet, som her, blir det òg peika på at rovviltforliket ligg fast. I forlenginga av det ser eg at det er fremja eit laust forslag frå Jon Georg Dale på vegner av Framstegspartiet. Det forslaget peikar òg på den todelte målsetjinga og at ein skal støtte opp om dei vedtaka som ligg i rovviltforliket. Det er ei naturleg forlenging av dei fleirtalsmerknadene eg no gjorde greie for, så på vegner av regjeringspartia kan eg seie at vi kjem til å slutte oss til det.
Runar Sjåstad (Arbeiderpartiet), 2020-03-03:
Arbeiderpartiet vil fortsatt bidra til å sikre en todelt målsetting for norsk rovdyrpolitikk. En skal sikre alle de store rovviltartene i norsk natur og samtidig ivareta landbruks- og tamreinsinteressenes bruk av utmarksområder samt sikre raskt og effektivt uttak av rovdyr som blir særlig nærgående til bebyggelse og befolkning, i samsvar med naturmangfoldloven, og der menneskers livskvalitet rammes. Arbeiderpartiet står ved gjeldende rovviltpolitikk og de rammene som er satt gjennom de vedtatte rovviltforlik, som igjen bygger på naturmangfoldloven og Bernkonvensjonen. Arbeiderpartiet er opptatt av å sikre levedyktige rovdyrstammer i Norge i tråd med naturmangfoldloven og våre internasjonale forpliktelser. Stortinget har vedtatt bestandsmål for rovdyrartene bjørn, gaupe, jerv og ulv. Noe av årsaken til det høye konfliktnivået vedrørende rovdyr er det mange oppfatter som en manglende vilje til å etterleve de vedtatte bestandsmålene. Arbeiderpartiet mener det er avgjørende at alle parter har respekt for de bestandsmål Stortinget har satt. Arbeiderpartiet mener at føringene i forlikene skal bidra til å dempe konfliktnivået mellom rovviltforvaltningen og beitenæringene, og vil nok en gang presisere at vi forventer at myndighetene og forvaltningen følger opp. Arbeiderpartiet kommer til å stemme for forslaget levert av opposisjonspartiet Fremskrittspartiet, og vi kommer også til å stemme for forslagene fra Senterpartiet.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-03-03:
Som vi har sagt også i tidlegare innlegg i andre debattar som omhandlar rovdyr enn desse, vil det alltid vere ulike konfliktlinjer i rovdyrpolitikken. Det har Stortinget søkt løyst gjennom ei balansert løysing i ulike rovviltforlik bakover i tid, og som ligg til grunn for den forvaltinga ein driv. For bjørn har det vist seg å vere spesielt krevjande både å klare å halde bestanden oppe på dei bestandsmåla som er sette, og samtidig å skjerme nødvendige beiteinteresser mange plassar i distrikta. For eksempel er Trøndelag eit slikt område der beitenæringa har hatt stort potensial – delar av Trøndelag er tømde for beitedyr. Tidlegare var det i stor grad basert på situasjonen vi har hatt med bjørn. Vi er nøydde til å forvalte dette på ein måte som gjer at vi held konfliktnivået nede, og at det ikkje aukar ytterlegare i åra framover – av omsyn til ein fornuftig balanse i rovviltpolitikken, men også av omsyn til dei som har og driv viktige næringar i distrikta. Så innser eg at det er spesielt krevjande å få til ei effektiv forvalting av balansen mellom rovviltprioriterte område og beiteprioriterte område i Nordland, der ein ser at det er fleire ulike rovdyr som har tilhald, og der soneinndelingane openbert er uhensiktsmessige viss ein skal få til ei berekraftig forvalting. Det er ein spesiell situasjon, så eg vil oppmode regjeringa til å ha spesielt god dialog med rovviltnemnda der i framtida, for å prøve å dempe konfliktnivået og presset som husdyrprodusentane også opplever der. Vi har i tillegg lagt fram eit laust forslag som eg er glad for at no får brei tilslutning i Stortinget. Det bidreg til at vi klarer å vareta balansen også i tida framover. Med det vil eg ta opp det forslaget.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-03-03:
Forslaget som ser ut til å få fleirtal i dag, seier tydeleg at ein skal følgje den forvaltninga som ligg i rovviltforliket med omsyn til å vareta beitenæringa. Då er dei spørsmåla som representanten Arnstad stiller, relevante, bl.a.: Kva slags praktisk betyding får dette? Det er ingen tvil om at forslaget er laga med utgangspunkt i at ein skal vareta beitenæringane i dei områda som Stortinget har sett av til beiteprioriterte område. Spørsmålet til statsråden vert difor: Korleis kan ein bidra til, gjennom å følgje opp dei vedtaka som i dag vert fatta i Stortinget, at resultatet vert at folk som driv aktiv beitenæring i distrikta, kan vere trygge på at dersom det er bjørn i beiteprioriterte område, vil det framleis verte lagt avgjerande vekt på beitenæringane når ein behandlar søknader om skadefelling?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-03-03:
Det er naturleg at ein tek individuelle omsyn, men utgangspunktet for det er den todelte målsetjinga som ligg i rovviltforliket, der omsynet til beitenæringa vert lagt vesentleg tyngre vekt på enn det omsynet til rovdyra vert i beiteprioriterte område. Det er innanfor ramma av rovviltforliket ein har anledning til å gjere slike særskilde vurderingar. Det har eg lyst til å understreke også frå talarstolen, at det må vere den klare forståinga bak dette. Det er ikkje slik at det er Stortinget som gjer enkeltvurderingar i enkeltsaker, men det er ei klar innramming av det fleirtalet som har vore, og som har vore grunnlaget for rovviltforvaltninga på bakgrunn av rovviltforlika både i 2004 og 2011. Det er avgjerande at statsråden ganske tidleg avklarar at det forslaget som vi i dag kjem til å få fleirtal for i Stortinget, faktisk får praktiske konsekvensar for forvaltninga i beiteprioriterte område. Kan statsråden gjere det allereie no?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-03-03:
Lat meg først gje honnør til interpellanten for å ta opp ei viktig problemstilling med mange potensielle konfliktområde i seg. Det skal vere sagt at vel ein halvtime inne i denne debatten er eg omtrent like vis som då debatten starta. Det seier nok litt om kompleksiteten som desse sakene har, og eg har berre lyst til å gje uttrykk for at også vi har respekt for det. Det er krevjande avvegingar mellom viktige næringsinteresser, føreseielege rammevilkår for store delar av næringslivet vårt og betydeleg frykt og motstand mot etablering i eige nærområde for det alt vesentlege av dei lokasjonane som er peika på. Ein av dei lokasjonane som det er brukt litt tid på også i dag, er lokasjonen Raudsand i Møre og Romsdal, som det i utgangspunktet har vore gjeve lokalpolitisk tilslutning til, og som det – heilt rett – ligg ei formell sak på i Kommunal- og moderniseringsdepartementet. Det som gjer at eg likevel tek ordet, er ikkje at eg ventar at klima- og miljøministeren avklarer det spørsmålet no. Det som openbert er eit sjølvstendig poeng, er at etter dei heilt nødvendige endringane i kommunestrukturen som har kome dei siste åra, ser ein no eit betydeleg lokalpolitisk initiativ i nye Molde kommune etter ei fornya vurdering av planføresetnadene som er gjorde, og som har gjeve grunnlag for den saka som no ligg i Kommunal- og moderniseringsdepartementet. Eit sentralt spørsmål er difor om regjeringa er innstilt på å vente på ei slik behandling i nye Molde kommune før ein eventuelt tek stilling til vidare planframdrift. Bakgrunnen for denne motstanden handlar om fleire ting. Det handlar både om risiko ved deponering av det farlege avfallet og om frakt og avstand frå lokasjonane til marknaden for dette. Det tilseier i mange tilfelle at ein gjer grundige avvegingar av alt dette i samanheng. Men eg meiner at når det er ulik planstatus og regjeringa på noverande tidspunkt enno ikkje har greidd å konkludere basert på den informasjonen ein har, bør ein ha respekt for dei politiske prosessane som går føre seg i nye Molde kommune, og med det ventar på eventuelle vedtak til ei ny lokalpolitisk behandling er gjord. Spørsmålet er om statsråden er villig til å avklare det spørsmålet her i dag.
Stefan Heggelund (Høyre), 2020-03-03:
Jeg har også lyst til å takke komiteen for et godt samarbeid i denne saken. Dette er jo verken første eller på langt nær siste gang vi behandler rovdyrpolitikk i denne komiteen og i denne salen. Jeg er glad for at vi på tvers av partiene kan jobbe så godt sammen om et sakskompleks som vekker så stor debatt i offentligheten. Rammene for gjeldende rovviltpolitikk er satt gjennom de vedtatte rovviltforlikene, som bygger på naturmangfoldloven og Bernkonvensjonen. Vår rovdyrforvaltning bygger altså på den todelte målsettingen som vi har i rovdyrpolitikken. Det er en ansvarlig forvaltning av de store rovdyrene i norsk natur, samtidig som man skal ta hensyn til landbruks- og tamreinsinteressenes bruk av utmarksområdene. Derfor legger vi selvsagt til grunn at bjørneforvaltningen tar utgangspunkt i rovviltforliket. I områder der bestandsmålet ikke er nådd, og hvor det er utfordringer knyttet til grense mellom beiteprioriterte områder og forvaltningsområder for bjørn, skal det gjøres individuelle vurderinger av skadepotensialet før binner eventuelt tas ut. I forlengelsen av dette og de merknader som regjeringspartiene står inne i i saken, stemmer vi for det løse forslaget til Fremskrittspartiet. I utgangspunktet så vi ikke behovet for vedtak på bakgrunn av de merknadene vi har, men vi er enig i innholdet og stemmer derfor for forslaget.
Stefan Heggelund (Høyre), 2020-03-03:
Det er heldigvis blitt større oppmerksomhet rundt miljø- og helsekonsekvensene av fluormiljøgifter, og godt er det. Derfor er det bl.a. forbud mot bruk av fluorskismøring på skirenn for barn under 16 år etter vedtak i Skiforbundet i 2018. I tillegg har Det internasjonale skiforbundet vedtatt forbud mot fluorholdig skismøring på alle sine renn. Det betyr at allerede fra neste sesong vil det være forbudt å bruke det på renn i Norge og internasjonalt. I tillegg er det slik at de som selger produkter som utgjør fare for miljø og helse, er pliktig til å gi tilstrekkelig og relevant informasjon, slik at forbrukere kan ta informerte valg. Intensjonen i dette forslaget er god, og den er allerede ivaretatt på en bedre måte enn det forslagsstillerne legger opp til, fordi regjeringen allerede er involvert i det internasjonale arbeidet med forbud mot bruk av skadelige fluorforbindelser, altså at flere land innfører et forbud mot dette. Så spørsmålet er: Hvor mange SV-representanter trengs det for å fremme et forslag som regjeringen allerede er godt i gang med? Svaret i denne saken er tydeligvis fem. Så trengs det da i tillegg noen representanter fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet. Jeg vil også ta opp det som ble sagt i representanten Aukrusts innlegg hvor han leser opp noen merknader og harselerer med hva han er vant til å høre fra Høyre og Fremskrittspartiet. Bare sånn rent ideologisk må jeg jo si at det er rart at han er overrasket over at et liberalt parti som Venstre også er opptatt av grenser for politikk. Dette er noe som altså forener den liberale og konservative idétradisjonen, som kristendemokratiet også er en del av. Så det var det. Men det andre er at han leser de merknadene helt ut av kontekst, for det vi sier, er at ja, det er «grenser for politikk, særlig der utfordringene er løst av partene selv, som i dette tilfellet av idrettens organisasjoner. Intensjonen i forslaget er allerede ivaretatt.» Og så går vi videre og snakker om hvordan regjeringen jobber med dette internasjonalt. Så intensjonen i forslaget er god, gjennomføringskraften til regjeringen er enda bedre.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-03-03:
Innleiingsvis vil eg understreke at regjeringa følgjer opp Stortingets vedtak og føringar, inkludert Bern-konvensjonen, naturmangfaldlova og rovviltforlika frå 2004 og 2011. På den måten legg vi opp til å nå den todelte målsetjinga om at vi både skal ha beitedyr og rovvilt i Noreg. Så er det krevjande å sikre begge desse omsyna, men då vil eg først seie at vi heldigvis er i ein situasjon der tap av sau til rovvilt ikkje har vore lågare sidan vi begynte å registrere tap av sau til rovvilt. Tap av sau til bjørn har også gått noko ned dei siste åra, og det er bra. I særlege rovviltutsette regionar vert det innvilga søknader om skadefelling av bjørn i ni av ti tilfelle, og det er i snitt registrert elleve døde bjørnar i Noreg kvart år dei siste fem åra. Det første forslaget vi behandlar i dag, handlar om soneforvalting. Grunnlaget for ei tydeleg soneforvalting er rovviltnemndene sine eigne forvaltingsplanar, der ulike område vert prioriterte til høvesvis rovvilt og beitedyr. Utgangspunktet for ei føreseieleg og tydeleg soneforvalting er at bestandsmåla i størst mogleg grad kan verte nådde innanfor dei prioriterte rovviltområda. På den eine sida betyr det at areala som er prioriterte til enkelte rovviltartar, er funksjonelle for arten, på den andre sida betyr det at dei prioriterte beiteområda må vere store nok og eigna for beite. Ei god differensiering som både tek omsyn til beitenæring og rovvilt, sikrar i større grad at vi kan nå bestandsmåla, som Stortinget er oppteke av. I det andre og tredje forslaget er det vist til to punkt i rovviltforlika. I forlika er det ei rekkje formuleringar som omtalar omsynet til rovvilt. Det er òg ei rekkje formuleringar som omtalar omsynet til beitedyr. Desse formuleringane kan ikkje lesast isolerte. Den enkelte formuleringa må vegast opp mot den andre, slik at vi finn den riktige balansen. Eit viktig punkt som Stortinget normalt er veldig oppteke av i desse forlika, er bestandsmåla. Dei er eg òg oppteken av. Så merkar eg meg at forslagsstillarane, når vi snakkar om ulv, er veldig opptekne av bestandsmålet, og det verkar som om det på ein måte skal vere det einaste ein styrer etter i politikken. Det er eg ikkje einig i. Eg er heller ikkje einig i at bestandsmålet skal vere det einaste ein styrer etter når det gjeld bjørn. Berre for å illustrere: Vi ligg altså godt under bestandsmålet for bjørn. Dersom det var det einaste vi skulle styre etter, kunne vi knapt ha skote ein einaste bjørn i Noreg. Men det gjer vi, fordi dei gjer skade. Og det illustrerer at ein er nøydd til å ta omsyn til fleire ting når ein driv med rovviltforvalting. Som bakgrunn for forslaget som vert fremja, vert det vist til ei formulering i budsjettproposisjonen for 2020. Bakgrunnen for ho er at bestandsmålet for bjørn ikkje er nådd. Det var også gjenstand for behandling og merknader då ein gjekk gjennom budsjettet, og fleirtalet slo der fast at ein skal ta individuelle omsyn. Det er eg heilt einig med dei i. Så er det slik med bjørn som med andre rovdyr og omsynet til beitedyr at det ikkje er enkelt å finne ein god balanse, men eg meiner i all hovudsak at vi klarer å gjere det.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-03-03:
Nei, det betyr det ikkje. Men det betyr at ein må ta individuelle vurderingar når binner, som i dette tilfellet, gjer skade, og dei gjer skade utanfor område som er sett av til bjørn. Det betyr at dette er noko eg må sjå på heilt konkret, f.eks. om tilhaldsstaden til binna utelukkande er utanfor eit bjørneområde, eller om det hovudsakleg er inne i eit bjørneområde, men at ho har streifa ut osv. Slike vurderingar er forvaltinga godt eigna til å gjere. Grunnen til at dette er krevjande, er at vi ligg såpass godt under bestandsmålet for bjørn, og då er omsynet til binner heilt avgjerande. Det er freistande å spørje tilbake, om Senterpartiet er for dette bestandsmålet: Kva tiltak meiner dei vi bør setje i verk for å kome opp på bestandsmålet Stortinget har vedteke for bjørn?
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-03-03:
Det må verte ei konkret vurdering, og då er det fleire element som inngår i den forvaltinga. Eg nemnde nokre av dei i svaret mitt til det første spørsmålet. Det er ikkje noko nytt med det. Slik er forvaltinga som Stortinget har lagt opp til. Det følgjer sjølvsagt rovviltforvaltinga, og dersom det er klagesaker, følgjer også departementet dei føringane som Stortinget har gjeve i så måte.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-03-03:
Det forslaget som no ligg an til å verte vedteke, og som ser ut til å få breitt fleirtal, slår tydeleg fast kor viktig det er med ei todelt forvaltning, at ein tek omsyn til beitedyr. Det skjøner eg er viktig for Stortinget, og det vil vi sjølvsagt følgje opp. Dei som står bak forslaget, og som røyster for det i dag, har gjort det veldig klart også i merknader i innstillinga at det er viktig å ta individuelle vurderingar. Det gjer vi også. Det er slik forvaltninga fungerer. Eg forstår at mykje av bakgrunnen for dette er den krevjande situasjonen som oppstod særleg i Namdalen og i Trøndelag i fjor sommar. Og eg vil understreke at eg har full forståing for at det er krevjande for dei det gjeld der. Det er vanskelege juridiske og forvaltningsmessige vurderingar når ein skal gå inn og fatte eit fellingsvedtak, og når ein eventuelt må halde igjen av omsyn til å nå Stortingets bestandsmål. Slike vurderingar vert ikkje enkle framover heller, men det at Stortinget vedtek det forslaget som kjem frå Framstegspartiet, tek vi sjølvsagt på alvor.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-03-03:
No får eg først ta nødvendig atterhald om at det forslaget kom i dag tidleg, og vi må sjølvsagt få lov til, dersom det vert vedteke i Stortinget, å få studere det nøye i forvaltninga, før eg her kan svare ett hundre prosent på korleis det vil påverke forvaltninga framover. Men vi held oss til det Stortinget vedtek, også det forslaget. Med ved første augekast iallfall les eg ikkje det forslaget slik at ein med det automatisk skal gje fellingsløyve dersom ein bjørn, heilt uavhengig av skadepotensial, uavhengig av om det er ei binne eller ikkje, uavhengig av alt det ein skal vurdere, beveger seg utanfor eit bjørneprioritert område for så eventuelt å gå tilbake igjen. Så eg vil nok seie at måten representanten Arnstad les det på, høyrest ikkje rimeleg ut. Men det er klart at dersom Stortinget vedtek dette, skal vi sjølvsagt gå nøye inn og studere det, og det er eg sikker på at forvaltninga også kjem til å gjere.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-03-03:
Det er ei rekkje måtar å sørgje for at ein når dei måla som representanten Dale er oppteken av. Han var sjølv innom nokre av dei i hovudinnlegget sitt. For eksempel må ein ha funksjonelle forvaltningsområde for rovdyr, og han peikte sjølv på den situasjonen ein har i region 7, og bad om at vi må finne ei løysing på det. Det er også eg oppteken av. Det er ein ting som gjer at det vert enklare å vareta beitenæringane. Ein må ha funksjonelle forvaltningsområde, og det er for så vidt heilt uavhengig av om dei skal vere større eller mindre, men det har å gjere med om kvaliteten på området er god, og at ein klarer å vareta begge omsyn. Eg les forslaget som representanten Dale har levert, slik at Stortinget tydeleg markerer at det er viktig å ta sterkt omsyn til beitenæringa når ein skal vurdere fellingsløyve, og det er eg einig i. Så les eg også det som representanten Dale og resten av komiteen gjev uttrykk for i merknadene sine i innstillinga, om at ein må ta individuelle omsyn, og det vil vi sjølvsagt leggje til grunn. Det oppfattar eg at Stortinget er einig i.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-03-03:
Det høyrest ut som vi langt på veg er einige, sjølv om eg igjen må ta atterhald om at det forslaget er levert i dag, men det er ingen tvil om at ein skal leggje betydeleg vekt på omsynet til beitenæringa når ein er utanfor dei områda som er sette av til rovdyr. Det ligg som ein heilt grunnleggjande føresetnad i rovviltforlika – ingen tvil om det. Det skal regjeringa følgje opp. Så er eg også glad for at representanten understreka at Stortinget ikkje kan eller bør drive individuell saksbehandling i slike saker, slik eg vel har oppfatta at Senterpartiet i større grad legg opp til, men rammene må vere tydelege. Då er det klart at omsynet til beitedyr er svært viktig, og så er det også mange andre ting som ein må ta med seg, bl.a. bestandsmåla som Stortinget har vedteke, som sjølvsagt også er ein del av forvaltninga.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-03-03:
Regjeringa prioriterer høgt å fase ut miljøgifter i forbrukarprodukt. Det er internasjonale reguleringar som er det mest effektive og det viktigaste verkemiddelet i så måte. Forbrukarprodukt som vert omsette i Noreg, er i all hovudsak produserte heilt andre plassar enn i Noreg. Ikkje minst vert miljøgifter transporterte over landegrenser gjennom havstraumar og luftstraumar, så norske særnasjonale forbod vil sannsynlegvis ha veldig liten eller ingen effekt. For å fase ut miljøgifter i forbrukarprodukt må vi samarbeide med andre land på internasjonalt nivå. Regjeringa sin hovudstrategi er difor å fortsetje å leggje ned innsatsen på den internasjonale arenaen. Det gjev resultat. Noreg får gjennomslag for dei forslaga vi legg fram til reguleringar på internasjonalt nivå. Kjemikalieregelverket i EU er det fremste kjemikalieregelverket i verda. Noreg deltek aktivt og jobbar med både å fremje forbod mot stoff, grupper av stoff, og evaluere dei. Noreg arbeider for strengare reguleringar av miljøgifter internasjonalt, både i EØS og globalt, gjennom internasjonale konvensjonar. Perfluorerte stoff står oppført på den norske prioritetslista over stoff som miljøforvaltninga arbeider med å fase ut. Det vert allereie gjort ein målretta innsats for å redusere bruken av dei. Noreg har jobba saman med andre europeiske land i over ti år for å forby fleire perfluorerte stoff i Europa og globalt. Fleire av dei stoffa er allereie regulert eller er i ferd med å verte det. Dei internasjonale forboda mot perfluorerte stoff vil også gjelde for bruken av dei stoffa i produksjon og bruk av skismurning, som er det enkeltproduktet som det vert fokusert på i representantforslaget. Det er eit avgrensa handlingsrom for å innføre nasjonale særreguleringar av miljøgifter eller å setje nasjonale særkrav til produkt. Kjemikaliar og produkt vert regulerte gjennom EØS-regelverk. Nasjonale reguleringar vil kunne reknast som ulovlege handelshindringar, i strid med dei internasjonale forpliktingane våre, dersom dei går over ein viss terskel. For å styrkje informasjonen til forbrukarane om produkt er det viktigast å arbeide for gode internasjonale merkeordningar. I så måte vil eg anbefale både miljømerket Svanen og EU-blomen, som hjelper forbrukarar til å sikte seg inn mot miljøvenlege alternativ. Svanemerkt skismurning, som er nemnd allereie, er fri for perfluorerte stoff. Forbrukarar har også etter gjeldande regelverk rett til informasjon om helse- og miljøskadelege stoff i produkt, og produsentar har ansvar for å sørgje for at produkta dei sel, er trygge for helsa og for miljøet.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-03-03:
For det første: Det eg oppfattar at representanten Haltbrekken no ber oss om gjere, er ikkje å innføre eit forbod mot skismurning i seg sjølv, men å innføre forbod mot bruk på arrangement. Då går ein i så fall inn i det som er ulike idrettsforbund sitt domene. At Stortinget skal begynne å regulere kva som er lovleg å bruke der av allereie lovlege produkt, er eg nok svært skeptisk til. Når det gjeld om ein kan forby det generelt, som jo ville vere ein meir farbar veg for så vidt, må eg seie at eg stiller meg tvilande til at det vil vere lovleg etter EØS-avtalen. Så kan ein seie at jo, men vi kunne jo berre fikse desse reguleringane sjølve. Men det er altså slik at det, så vidt eg hugsar, er registrert 250 000 ulike kjemikaliar. At det å begynne å byggje opp eit nasjonalt reguleringsregime for det, med alt det krev av arbeid, kompetanse osv., skal vere eit betre og meir effektivt alternativ for miljøet enn det å vere ein del av verdas strengaste regelverk som er samordna, er eg nok også veldig skeptisk til.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-03-03:
Utan at dette er mitt konstitusjonelle område, vil eg seie at representanten Haltbrekken eigentleg berre beviser mitt poeng, for det er ikkje noko nasjonalt forbod mot alkohol på idrettsarrangement i Noreg vedteke av Stortinget. Dette er det idrettsorganisasjonane sjølve som regulerer, og det er derfor det no er ein debatt i fotballen f.eks. Det kan ein sjølvsagt ha meiningar om, men det er ikkje difor vi er her i dag. Eg vil understreke at eg meiner at fluorhaldig skismurning er problematisk, og vi er einige om at det har negative konsekvensar. Det er ein grunn til at Noreg jobbar i EØS for at ein skal fase ut ei rekkje ulike fluorhaldige substansar. Men det er nok ikkje slik som representanten Haltbrekken synest å leggje til grunn, at vi kan vere med i den typen kjemikaliesamarbeid, den typen fellesmarknad, og samtidig ha nasjonale særreguleringar som går på tvers av det. Her må ein nok velje. Og eg trur at dersom ein må velje, er det langt betre å vere ein del av det strengaste regimet for kjemikaliar i heile verda, som kontinuerleg tek opp i seg ny informasjon om nye produkt av alle dei titusenvis av kjemikaliane som stadig kjem på marknaden, enn å opprette nasjonale særreguleringsorgan for det.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-03-03:
Igjen: Det er ikkje noko nasjonalt forbod mot alkoholreklame på idrettsarrangement vedteke av Stortinget. Det er eit generelt forbod mot alkoholreklame, som gjeld heilt uavhengig av om det er eit idrettsarrangement eller ikkje. Så eg trur representanten Haltbrekken må få orden på eksempla sine, for dette heng ikkje på greip. Når det gjeld det han seier om tobakk, er heller ikkje det innanfor mitt konstitusjonelle ansvarsområde. Eg må innrømme at eg ikkje har stålkontroll på kva for internasjonale konvensjonar vi er ein del av på tobakksområdet, men det eg veit, er at det i alle fall ikkje har noko med EUs kjemikalieregelverk å gjere.(Munterhet i salen) Eg er difor litt skeptisk til at det er spesielt relevant når vi diskuterer skismurning. (Munterhet i salen)
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-03-03:
Det finst ein del kontrollmekanismar for å sørgje for at kjemikalieregelverk vert oppretthaldne, og at ulovlege miljøgifter ikkje vert brukte i ulike samanhengar. Det kan godt hende at ein kan tenkje seg fleire og grundigare kontrollar. Det må eg eventuelt få lov til å kome tilbake til. Men eg vil igjen understreke at når representanten har antyda at dette ikkje vert teke på alvor som problemstilling av fleirtalet, les eg ikkje fleirtalet i Stortinget slik. For min eigen del kan eg seie at dette er ei problemstilling eg tek på alvor. Dette er jo grunnen til at vi stadig løftar denne problemstillinga når vi diskuterer regelverk på EØS-nivå. Seinast rett før jul var eg i møte – då i eigenskap av statssekretær – der eg tok opp dette spørsmålet med mine kollegaer som er miljøministrar i andre land i EU, og behovet for å fase ut ulike typar fluor som er farlege for miljøet. Det ein må passe på då, er at ein ikkje berre regulerer enkeltprodukt, for då poppar det straks opp eit nytt produkt som er nesten likt og like miljøskadeleg. Ein må jobbe for å regulere grupper av produkt, og for at dette vert kontinuerleg oppdaterte regelverk som gjeld for alle, ikkje berre for Noreg.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-03-03:
Noreg har allereie fremja eit forslag, som no er til behandling i EU, om å forby C6 og C4, så dette vert det kontinuerlig jobba med – heldigvis. Vi har ei svært kompetent miljøforvaltning, som eg trur – til liks med meg – er einig med representanten Haltbrekken i behovet for reguleringar her. Det vi tydelegvis er ueinige om, er behovet for fellesreguleringar. Eg trur behovet for fellesreguleringar er heilt avgjerande, både fordi dette er produkt som ein i stor grad ikkje produserer i Noreg, og fordi denne typen miljøgifter beveger seg med havstraumar og vind og kjem inn i Noreg uavhengig av om det er eit nasjonalt særforbod eller ikkje. Difor treng vi felles reglar, og vi har allereie fremja dei forslaga som representanten etterlyser.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-03-03:
Eg kan for så vidt forstå at det at ein set ned utval, av og til vert oppfatta som at regjeringa skyv på problemstillinga, og historisk er det vel ikkje utenkjeleg at det har skjedd. Men i dette tilfellet vil eg seie: tvert imot. Det ekspertutvalet som vart sett ned for å sjå på behandlingskapasiteten for farleg avfall, har gjeve oss veldig mykje nyttig informasjon både om moglegheitene for å redusere farleg avfall – som eg trur alle er einig i – mange gode vurderingar der, og også informasjon om aktuelle lokalitetar. Så ja, det tok litt tid, men det var viktig at det arbeidet vart gjort, og det gjev oss eit betre avgjerdsgrunnlag. Så har representanten Norderhus heilt rett i at det ikkje er mangel på politikarar som spring rundt og peikar på kvar dette ikkje bør vere – det er det sjeldan i slike saker. Det er likevel, som det vert understreka, heilt rett at til sjuande og sist må det takast ei avgjerd, og at vurderingane ligg hos meg, og mitt ansvar er kva rolle staten eventuelt skal ta i ei slik avgjerd. Det tek vi på høgste alvor. Det er litt vanskeleg for meg å gå djupt inn i vurderingane som enkeltbedrifter som Kronos Titan gjer seg. Men det som iallfall er interessant med det som vert reist her, er at det illustrerer eit viktig poeng. Det er at når det gjeld farleg avfall, er det ikkje berre deponeringskapasitet som er viktig – det er sjølvsagt ei side av det – men også behandlingskapasitet er veldig viktig. Det må jo henge saman på eit eller anna vis, men ein kan sjølvsagt tenkje seg ulike modellar for det, og det er bl.a. noko ekspertutvalet ser på. Så er det slik – og det må eg understreke – at avfallsprodusentar har ansvar for eige avfall, anten det er næringsliv det er snakk om, eller det er snakk om kommunale forbrenningsanlegg. Men når det er sagt, er eg einig i at den problemstillinga er viktig for industrien i Noreg i seg sjølv, at det er viktig at ein har avsetningsmoglegheiter, og at det også ligg ei viss internasjonal forplikting inn mot staten for å leggje til rette for at det finst kapasitet. Farleg avfall inneheld helsefarlege stoff, og det inneheld miljøfarlege stoff. Ein kan sikkert diskutere korleis debatten er rundt dette lokalt, og kva folk meiner om kor farleg det er. Men det er iallfall ein grunn til at ein kallar det farleg avfall, og det må handterast på ein ordentleg måte – det kan vi iallfall vere einige om. Eg ser heilt utan tvil behovet for at ei løysing kjem på plass, og statens rolle i å sikre dette er sentral i dei vurderingane vi no gjer. Så er det viktig at utvalet peikar på at ny teknologi vil kunne gje auka gjenvinning. Det er bra. Eg er difor oppteken av at vi parallelt vurderer kva rolle myndigheitene skal ha for å stimulere til auka gjenvinning, f. eks. gjennom støtte til innovasjon.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-03-03:
Takk for eit godt ordskifte og for mange gode innlegg. Det er mange spørsmål til meg her, som også handlar om ganske detaljerte faglege vurderingar som eg nok må be om respekt for at eg ikkje kan svare på på ståande fot. Men eg skal forsøke å svare på det eg kan svare på. Mange av spørsmåla har vore knytte til Raudsand-alternativet. Først stilte representanten Dale spørsmål ved dette med eventuell ny behandling i ein ny kommune. Eg får vel understreke igjen at det er Kommunal- og moderniseringsdepartementet som har klagesaker hos seg, og kva vurderingar dei gjer, veit ikkje eg. På generelt grunnlag er det jo slik at ein i klagesaker held seg til vedtak som er fatta, og ikkje til eventuelle framtidige vedtak. Men kva vurderingar som vert gjorde i denne saka, er det nok statsråd Astrup som må svare på og ikkje eg, for det veit eg rett og slett ikkje. Men ved det alternativet er det jo riktig, som det vart peikt på, at det er mange uavklarte spørsmål. Det er klart at ein må grave ut hallar – kva er kostnadsbildet ved det? Det er ikkje søkt om utsleppsløyve, så vidt eg veit. Alt dette er bakgrunnen for at eg no framover – apropos spørsmål om kva eg gjer – ønskjer å ha møte med dei ulike aktørane på ulike lokalitetar for å få avklart ei rekkje slike spørsmål. Det jobbar vi så godt vi kan med å få klarlagt, slik at det kan verte fatta avgjerder på eit godt grunnlag i tida framover. Det er ei krevjande sak. Det er tidspress i saka, det er ingen tvil om det, og det tek tid å etablere nye løysingar. Difor har saka høg prioritet. Ny deponikapasitet for farleg avfall er viktig for å oppretthalde internasjonale forpliktingar, og det er viktig for industrien. Når representanten Svein Roald Hansen er bekymra for at – eg minnest ikkje formuleringa – vi på ein måte ikkje innser at dette er tidskritisk, trur eg at eg kan roe han med at vi innser at ein må ta avgjerder her. Det er også difor vi jobbar såpass raskt som vi no faktisk gjer, med korte høyringsfristar osv. Samtidig er eg oppteken av at rapporten til utvalet må vurderast på ein god og grundig måte. Det er ulike spor i den som vi må følgje opp. Det gjeld vurderingar av korleis vi kan sikre ny deponikapasitet, det gjeld vurderingar av gjenvinning av farleg avfall og reduksjon av mengda, og det gjeld moglegheita for og realismen i eventuelle mellomløysingar dersom ein skulle kome i ein slik situasjon. Alt det må vi sjå grundig på, men vi jobbar med høg prioritet. Utvalsrapporten har som sagt vore på høyring. Miljødirektoratet stiller saman høyringsfråsegnene og har fått ein eigen frist til oss, det er 1. april. Eg kan ikkje seie så veldig mykje meir om den vidare prosessen no eller om kva rolle staten skal ta, men når det gjeld bekymringa om det er slik at staten skal ha ei rolle i det heile, er det klart at det må han ha. Det er jo snakk om utsleppsløyve osv., litt uavhengig av kva lokalitet det er snakk om. Men dersom spørsmålet er om det er eit sjølvstendig mål at ein går inn med statleg plan og overstyrer ein kommune, er det sjølvsagt ikkje eit sjølvstendig mål. Men at staten vil ha ei rolle her på eit eller anna vis, ligg i saka sin natur.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2020-03-03:
Interessen for å ta replikker på statsråden var ikke så overvettes, så noen av oss må jo bidra til å fylle opp kvoten. Med statsrådens svar nå, som egentlig er det samme som det som står i statsbudsjettet, nemlig at regjeringen må ta en individuell vurdering av om man skal ta ut binner i beiteprioriterte områder eller ikke, må jeg spørre: Hvilken betydning får da det forslaget som kanskje får flertall her i dag? Hva utgjør det av betydning? For det forslaget presiserer at en ikke skal endre forvaltningen mellom beiteprioriterte områder og rovdyrprioriterte områder i forhold til det som står i rovviltforliket. Og der står det at man legger til grunn at det skal ikke kreve areal utover dagens yngleområde. Så hva vil det forslaget som vedtas her i dag, innebære av forandring i forvaltningen?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2020-03-03:
Det er fortsatt like uklart hvordan miljøforvaltningen og statsråden vil legge vekt på det forslaget som blir vedtatt her i dag. De to siste sesongene har det ikke blitt gitt fellingstillatelser på binner i Meråker, som er et beiteprioritert område, i Selbu, som er et beiteprioritert område, i Grong, som er et beiteprioritert område, og i Leksvik i Indre Fosen, som er beiteprioritert område. Men forslaget sier jo at nå skal man gi fellingstillatelse i beiteprioriterte områder, sånn som jeg leser det, fordi man ikke skal endre det som står i rovviltforliket. Så fortsatt må jeg spørre: Når miljøforvaltningen nå konsekvent har avslått fellingstillatelse på binner i beiteprioriterte områder i Trøndelag, bør man ikke der da få beskjed om at den praksisen ikke kan fortsette med det forslaget som vedtas her i dag, fordi det forslaget som vedtas her i dag, strammer opp i forhold til rovviltforlikets pkt. 2.2.14, som sier noe om hvilket forvaltningsområde som er rovdyrområde i Trøndelag, og hvilket som ikke er det?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2020-03-03:
Bjørneforvaltningen i Trøndelag har over lang tid vært en stor utfordring. Det har vært store skader knyttet særlig til forvaltningen av bjørn – men for så vidt også til den mislykkede jervejakta en har hatt år etter år – og det har vært en situasjon som nå har vedvart over flere år. Dette er ikke i ulvesonen. Her kan en ikke skyve foran seg at det ikke finnes sau lenger, tvert imot: Beiteområdene i Trøndelag er noen av de mest aktive beiteområdene en har i landet, både når det gjelder sau, når det gjelder tamrein – den sørsamiske tamreinnæringen – og når det gjelder andre husdyr. Så det er mange som har en veldig aktiv beitebruk. Problemet er jo ikke at en automatisk gir noen fellingstillatelse for bjørn utenfor bjørnesonen; problemet er det motsatte: Det blir automatisk gitt avslag på enhver fellingstillatelse for binner utenfor bjørneforvaltningssonen, altså midt i de beiteprioriterte områdene. Det er problemet, og det problemet er et vedvarende problem over flere år og i mange kommuner. I Meråker har de hatt store problemer knyttet til det, og de driver store sauebruk, og det er ikke så mange alternative husdyrmuligheter i Meråker. I Grong har de hatt store problemer knyttet til det, og Namdalen er et stort og viktig beiteområde i Trøndelag. I Indre Fosen, som ligger langt utenfor bjørneforvaltningssonen, har de hatt store problemer med det, og å nå igjennom til miljøforvaltningen når det gjelder de problemene, har vært veldig, veldig vanskelig. Det er bakgrunnen for det forslaget som Senterpartiet har fremmet her i dag. Det vi egentlig gjør i forslaget, er jo bare å presisere det som står i rovviltforliket, nemlig at en skal ikke kreve areal utover omfanget av dagens yngleområder for å virkeliggjøre bestandsmålet for bjørn. Men miljøforvaltningen har lagt seg på en linje der de ikke gir fellingstillatelse for binner langt utenfor bjørneforvaltningsområdet. Det må statsråden og regjeringen nå ta inn over seg, og jeg blir litt urolig etter denne replikkvekslingen, for jeg skjønner ikke helt om Venstres statsråd har tatt inn over seg at en i dag kan få flertall for et forslag som faktisk går ut på at en skal holde seg til det bjørneforvaltningsområdet en har, og så skal en også gi fellingstillatelse i beiteprioriterte områder sjøl om det er binner. Det tror jeg nemlig er et viktig signal å gi, for allerede nå får bøndene i Grong beskjed om at de må enten ikke slippe ut sauene sine i sommer, eller de må ta dem ned fra utmarksbeite mye tidligere. De skal altså ta ansvaret og belastningen for en rovviltpolitikk som ikke fungerer, og for en miljøforvaltning som ikke vil ta på alvor at beitenæringen har stor vekt og stor betydning i Trøndelag, og at de i dag har et stort problem knyttet til det forvaltningsregimet som pågår.