Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2010-06-11:
Det er nå drøye to år siden man inngikk det historiske forliket med alle stortingspartiene i statskirkesaken. Forliket viste at vi i fellesskap kunne finne brede løsninger på et viktig spørsmål. Det er en sak som dreier seg om våre tradisjoner og vår identitet i Norge, og som dreier seg om religionsfrihet, minoritetsrettigheter og likeverd. Slik Kirken selv har tatt til orde for, gjennomføres det nå en demokratireform, der hovedformålet er å tilrettelegge for at Kirkens medlemmer får utøve reell innflytelse også på spørsmål i menighet og lokalsamfunn – dette for å styrke Den norske kirke som en god og inkluderende folkekirke. Som kirkeministeren sa det på Kirkemøtet i fjor: «(...) vi vil styrke bånda mellom folk og kirke og løsne noe på bånda mellom staten og kirka.» (...) Behovet for å drøfte spørsmål knyttet til religion og livssyn har økt, også grunnet et større mangfold, som beriker samfunnet, men som også skaper utfordringer. Nettopp dette tror jeg har bidratt til at forholdet mellom stat, samfunn, enkeltindivid, religion og livssyn er kommet sterkere på dagsordenen i politikken. Det er noe vi har til felles med en rekke andre land. Jeg vil benytte anledningen i dag til å berømme representanten Dagfinn Høybråten for hans bidrag til at Stortinget 28. mai drøftet nettopp religionenes plass i samfunnet. Det at regjeringen nå skal sette ned et bredt sammensatt offentlig utvalg som skal gå igjennom tros- og livssynspolitikken, er en naturlig oppfølging av den utviklingen vi ser. I tråd med Den norske kirkes anbefaling har regjeringen tilrettelagt for dagens debatt om presesfunksjonen. Dette er i tråd med kirkeforliket og dessuten et bidrag til å styrke Kirkens rolle som folkekirke. Å styrke Bispemøtet er viktig, ikke minst i en krevende periode med oppfølging av forliket og utfordringer på en rekke områder. Så er det da heller ikke selve funksjonen som har bidratt til den debatten vi – med et visst støynivå – har hatt. Det har i overveiende grad dreid seg om lokaliseringen og tilknytningen til Nidaros domkirke. Det demokratiske og folkelige engasjementet rundt lokalisering av det nye embetet som preses i Den norske kirke er først og fremst svært gledelig, mener jeg. For Kirken signaliserer det sterke engasjementet vi har sett, at det landet rundt er betydelig interesse for Kirkens rolle og utvikling. Trøndelagsrådet, fylkesordføreren i Sør-Trøndelag og Trondheims ordfører har argumentert solid og grundig for sin anbefaling, at det nye embetet som preses lokaliseres til Nidaros. Men det har også vært et stort engasjement i fylkeskommuner og regionråd over, nær sagt, hele landet. I de fleste av disse rundene har de borgerlige partiene støttet lokalisering i Trondheim. Når opposisjonspartiene i dagens debatt mener man skal følge flertallet på Kirkemøtet, er det åpenbart et synspunkt som bestrides av borgerlige folkevalgte ute i landet. Opposisjonspartiene har i dag brukt ganske sterke ord, som maktdemonstrasjon, overkjøring av Kirken og at man er flau over regjeringen. Da kunne det være interessant å høre hvilke karakteristikker og vurderinger representantene for opposisjonspartiene i dag gir av f.eks. Kristelig Folkeparti i Nordland, Høyre i Sør-Trøndelag og i Nord-Trøndelag og Fremskrittspartiet i Møre og Romsdal, som i likhet med borgerlige politikere i store deler av landet har støttet lokalisering av preses til Trondheim. Det er selvfølgelig mulig, ut fra flere hensyn, å argumentere godt for en løsning som innebærer at det nye bispeembetet skulle legges til Oslo, slik som Bispemøtet og Kirkemøtet har gjort. Men en helhetsvurdering har likevel gjort at vi har kommet fram til å tilrå lokalisering i Trondheim. Jeg vil særlig understreke det betydelige tverrpolitiske engasjementet folkevalgte organer har bidratt med for å få denne løsningen rundt om i landet. Det er det verdt å legge merke til. Det forteller mye om hvilket engasjement vi har for Kirken i Norge, og det lover godt for det videre arbeidet med oppfølgingen av kirkeforliket. For min egen del vil jeg fortsatt holde fast på at dagens kommunikasjoner tilsier at et slikt valg er fullt ut forsvarlig.