trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2011-03-22:
Kunnskapsministeren er tydelig på at hun ser den store utfordringen for norsk skole når det gjelder å få nok lærere i årene framover. Samtidig svarer hun i sitt brev til komiteen at erfarne lærere f.eks. kan brukes som veiledere for nyutdannede – eller andre kompetanseoverføringstiltak. Men dette er noe som partene selv må komme fram til gjennom forhandlinger. Men igjen, nå er det engang sånn at dette koster penger, noe som ofte er en mangelvare i mange kommuner. I brevet sies det at regjeringen ønsker å satse på de tiltakene som alt er igangsatt, og vil vurdere effekten av disse. Dersom seniorlærerne skal fritas for ordinær undervisning og brukes som veiledere, eller ha færre elever i klassen, vil dette medføre økte utgifter for kommunene. Vil ministeren da sørge for finansieringen av dette, og i hvor mange år vil hun vurdere effekten av igangsatte tiltak?
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-03-22:
Deler av denne debatten synes jeg er veldig interessant og utfordrende, nemlig det som går på arbeidsfordeling mellom forvaltningsnivåene våre og samhandling mellom forvaltningsnivåene våre. Ikke minst statsråden vet at uansett tema prøver jeg nettopp å flette inn denne tematikken i debattene – ikke minst hvis jeg klarer å få fram noe om fylkeskommunens fortreffelighet. Så til representanten Dagrun Eriksen, som sier at her er det viktig at vi gjør noe. Men det er jo nettopp det som er situasjonen, her gjør vi noe! Her gjør vi veldig mye. Regjering, komité og storting tilhører dem som gjør mye i utdanningspolitikken, men ikke minst gjør kommuner, fylkeskommuner og de øvrige partene i arbeidslivet mye akkurat nå, på hele dette feltet – i bredden og helheten – også det som går mer spesifikt på dette med å beholde seniorer i skolen. Så her foregår det politikk og politikkutvikling. Men det er nå engang slik – og heldigvis er det slik – at all politikk og all politikkutvikling ikke skal skje i denne salen. Den skal i stor grad skje bl.a. ute i kommuner, i kommunestyresaler og i fylkestingssaler. Ikke minst er det riktig på et område der det er kommuner og fylkeskommuner som er skoleeiere. Så kan det godt hende at dette har noe med penger å gjøre. Men da er jo dette en debatt vi først og fremst må ta når vi skal diskutere den fylkeskommunale og kommunale økonomien i forbindelse med statsbudsjettet, slik at skoleeier kan få noe større økonomisk armslag til å gjøre det som man har lyst til å gjøre – tiltak som man utvikler i den enkelte skole, i den enkelte kommune og fylkeskommune, i tett dialog med dem det gjelder, og de organisasjonene som er inne i bildet. Dette er ikke å abdisere. Dette er å vise tillit til dem som har hovedansvaret her, men samtidig selv bidra på ulike måter – og det gjør da virkelig regjering og storting i dag. Et av de innspillene jeg har fått, har overskriften: Gull og gråstein-dilemmaet. Det synes jeg er et veldig godt innspill. Det er vanskelig å vite hva som er de generelle og riktige tiltakene her. Det har egentlig flere av representantene allerede vært inne på. For noen er det et tiltak å få lov til å redusere arbeidstid og arbeidsbyrde noe – å få lov til å gå noe saktere på slutten. For andre er det stikk motsatt, de vil få klapp på skulderen og oppmuntring til å stå på, kanskje som aldri før, de siste årene de er i arbeidslivet. Derfor skal vi være forsiktige med generelle tiltak fra oven, men vi skal støtte opp under gode, lokalt utviklede tiltak.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-03-22:
Det er nå sånn at det faktisk er representantene som får lov til å spørre statsråden, og ikke motsatt. Det er vel sånn det er fortsatt? Hvis det er en trend overalt at seniortiltakene går ned, ser statsråden at det kan være tiltak av nasjonal karakter som bør settes inn, utenom arbeidsgiveransvaret og arbeidsforholdet? Så har statsråden to ganger i dag, og også i en tidligere debatt nå i det siste, kommet inn på dette med forhandlingsansvar og hva den forrige regjeringen gjorde. Da har jeg bare ett enkelt spørsmål: Er statsråden uenig i at dette forhandlingsansvaret skal tilligge kommunen, og vil hun i tilfelle bruke sin flertallsmakt til å flytte dette tilbake?
Borghild Tenden (Venstre), 2011-03-22:
Først av alt: Venstre vet hvor ansvaret for skolen ligger – på skolen, på fylket og på kommunen. Det vi etterspør i dette representantforslaget, er fokus på seniorpolitikk sentralt og økte økonomiske rammer. Men gitt at det særdeles lave antall lærere som sier de vil stå i yrket fram til pensjonsalder, skal slå til, vil statsråden da endre mening? Og vil hun innta en mer proaktiv rolle, gitt at de fremskrivningene skulle vise seg å slå til?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-03-22:
Vi følger selvfølgelig nøye med og har oversikt over hvordan vi lykkes med lærerrekruttering. Men jeg synes at representanten her er inne på noe av det som er det store dilemmaet, for hvis man ber om å få arbeidsgiveransvaret for en gruppe – det har kommunene bedt om, og det har de fått, det fikk de av den forrige regjeringen – da kan det ikke være sånn at man lener seg tilbake og sier at hvis ikke vi får ekstra penger fra staten, så gjør vi ikke noe med det. Da må man si: Det ansvaret ønsker vi, fordi vi er tettest på det som er utfordringene hos oss, fordi vi ønsker å investere i våre ansatte og fordi vår kommune er tjent med at lærere står i jobb til de er 67 år, 70 år og kanskje til og med mer enn det. Så skal vi selvfølgelig ha oversikten over det store bildet, men hvis arbeidsgiveransvaret er lagt til kommunene og de selv har bedt om å få det, må kommunene altså ha en mye mer offensiv innstilling.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-03-22:
Jeg er helt sikker på at det finnes mange måter – både ved at man organiserer arbeidet for de eldre arbeidstakerne på den enkelte skole, at rektor på den enkelte skole ser hvilken verdi og hvilken kompetanse eldre arbeidstakere har, og ved at kommunen tenker seg nøye om og finner ut på hvilken måte de kan tilrettelegge for å få folk til å stå lenger i jobb. Så tror jeg den viktigste jobben vi gjør fra Stortingets side, er å sørge for bevissthet rundt tidsbruk, hva slags arbeidsoppgaver man har, og at man har en ressursnorm – som jeg vet Høyre er imot – nemlig at vi sørger for at det er lærere nok til å se hver enkelt elev. Det er det jeg oftest hører fra lærere, at følelsen av ikke å strekke til hver eneste dag brenner dem ut. Det skal bli festlig å høre hva Høyre mener om det videre framover. Så mener jeg at hvis man er tett på, er det de konkrete, direkte rettede seniortiltakene som er et klart arbeidsgiveransvar. Så har vi selvfølgelig et overordnet ansvar for hvordan dette går.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-03-22:
Nei, det har jeg ikke noen planer om, men jeg hadde ikke overført forhandlingsansvaret fra staten til kommunene på det tidspunktet det ble gjennomført. Det ble gjort av den forrige regjeringen, Bondevik, som lå som gjedda i sivet da Arbeiderpartiets landsmøte vedtok det. Å ta det tilbake er et enormt stort spørsmål, men vi har to ganske store dilemmaer når det gjelder den nasjonale politikken. Det ene er arbeidsgiveransvaret og lønnsforhandlingene, og det andre er arbeidstidsavtalene, altså at de to egentlig viktigste ressursfaktorene i skolen, ligger lokalt. Det finnes også mange fordeler ved det. Det jeg inviterer til, er å reflektere over hva som er Stortingets ansvar i forhold til rekruttering og det som nærmer seg arbeidsgiverpolitikk, og hva vi kan forvente av kommunene. Jeg er redd hvis kommunene lener seg tilbake og tenker at vi gjør ingenting før staten kommer og hjelper oss.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-03-22:
Vi følger selvfølgelig med på dette hele veien. Det er helt riktig at det er urovekkende mange som går av med pensjon i første runde, med AFP ved 62 år og videre, og som ikke står helt ut, men jeg tror at de viktigste svarene ligger i de store skolepolitiske grepene. Det kan også ligge i hvordan den offentlige tjenestepensjonen er utformet, men det er en forhandlingssak. Når det er sagt, mener jeg at representanten Dagrun Eriksen var inne på noe som jeg tror er veldig viktig, og det er synet på eldre arbeidstakere i skolen. Der kan vi selvfølgelig bidra, selv om det ikke er direkte inn på seniortiltakene, som er et arbeidsgiveransvar. Jeg tror at mange eldre lærere har følt seg skviset ut, mobbet litt bort, og at de må begrunne hvorfor de står i jobben i stedet for hvorfor de går. Da er det egentlig noen holdninger som er snudd på hodet, for det burde være motsatt.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-03-22:
Jeg tror kanskje det er omvendt, at det er det viktigste seniorpolitiske tiltaket vi kan gjennomføre, for når man har færre elever per lærer og får flere lærere inn i skolen, er i hvert fall det noe av det som eldre lærere oftest vektlegger i diskusjon med meg. Den sikkerheten for at man har ressurser til å gjøre en god jobb, at man kan gå hjem fra jobben fornøyd over å ha sett hver enkelt unge, tror jeg kanskje er den viktigste investeringen. Så jeg vil snu det og si at å få til en vellykket gjennomføring av en ressursnorm som sikrer et visst antall lærere i skolen, også vil være det viktigste for å få flere seniorer til å bli og å rekruttere en del av dem som har valgt seg andre yrker.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-03-22:
Både representanten Hagen og statsråden viser i dagens debatt en rørende omsorg for lokaldemokratiet og en bekymring for Stortingets involvering i noe man formelt sett ikke har det direkte ansvaret for lenger. De samme to er ikke like bekymret for Stortingets involvering i ønsket om å lovfeste en norm for lærertall i den samme skolen. Det er for så vidt en interessant observasjon, vil jeg si, men jeg lurer da på om statsråden tror det er mulig å gjennomføre en norm for lærertetthet ute i den virkelige skolen, ikke bare på et papir her i Oslo, uten en vellykket og god seniorpolitikk for de voksne lærerne i skolen i dag.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-03-22:
Jeg tror ikke vi skal bruke tiden på å slå hverandre i hjel med tall. Jeg har hentet mine tall fra statsrådens eget departement og andre offentlige sider. Men jeg tror at vi alle – og i og for seg også statsråden – erkjenner at vi har utfordringer. La oss være enige om det. Utfordringer har vi når det gjelder å få flere til å søke seg til yrket, flere til å ønske utdanningen, flere studieplasser og ikke minst når det gjelder å sørge for at færre faller fra, og at flere følger et normert løp. Jeg tror også at vi i fellesskap skal forsøke å bidra til at det blir enda mer attraktivt å søke arbeid i sektoren. Da kommer jeg nok en gang tilbake til det jeg brukte en del tid på i innlegget mitt, og som statsråden ikke berørte, nemlig fleksibiliteten i arbeidsmarkedet. Andre bransjer kjennetegnes ved at man ofte har større fleksibilitet, litt avhengig av hvor man er i landet, og hva som er utfordringen til enhver tid osv. Jeg skal ikke bruke veldig mye tid på nordsjøturnus og andre typer turnuser som preger andre bransjer. Men en form for større fleksibilitet og mindre ensretting innen en bransje bidrar ofte til at man har mer konkurranse, og at man over tid får bedre betingelser, og slik sett til at flere søker om og ønsker å jobbe i en sektor. Og som statsråden selv sier: Samhandlingsreformen, som vi alle sammen står sammen om – iallfall når det gjelder problemstillingene – kommer til å gi oss enda større utfordringer, ikke minst når det gjelder å få flere til å søke spesielt sykepleierfaget og å ønske å jobbe på kommunesiden. Vi må alle bidra til at man får opp kompetansen og ikke minst ønsket om å jobbe med vanskelige problemstillinger i kommunesektoren, ikke bare i sykehusene. Nettopp derfor tror jeg vi må gjøre noe med fleksibiliteten i dette arbeidsmarkedet. Jeg tror ærlig og oppriktig at også konkurranse kan bidra til at man får flere arbeidsgivere, og at flere på sikt ønsker å jobbe i sektoren. Når statsråden nok en gang nevner de 47 milliardene, er det sikkert et riktig tall, men jeg synes at man for etterrettelighetens del ikke skal gi inntrykk av at det er en netto tilvekst til kommunesektoren. Her går det mye bort i både lønnsøkning, prisvekst og andre ting. Det har vært bevilget mye penger til kommunesektoren, men den trenger betraktelig mer.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-03-22:
For å begynne med det siste innlegget: Det kom vel ikke som noen stor overraskelse at representanten Geir-Ketil Hansen fra SV ikke delte mine synspunkter om hvilken resept man skulle bruke – det er nok ikke dagens største overraskelse, eventuelt. Når det gjelder SVs ønske om å satse mer på offentlig sektor, er ikke Fremskrittspartiet uenig i det, men heller ikke offentlig sektor innen pleie og omsorg hadde gått rundt uten private tilbydere. Vi hadde måttet lukke mang en sykehusavdeling i Norge hvis vi ikke skulle brukt vikarer. Vi hadde måttet lukke mang en avdeling på sykehjem i Norge hvis vi ikke skulle brukt vikarer. Så vi er faktisk avhengig av begge deler, og det er mulig å ha to tanker i hodet samtidig. Den regjeringen vi har i dag, er jo ikke minst en aktiv bruker av anbudsprosesser. Flere av oss som er i denne sal, har jo stått utenfor dette Stortinget og tatt imot demonstrasjonstog etter demonstrasjonstog av både ideelle og andre organisasjoner som har tapt anbudsprosesser, som dagens regjering via sine helseforetak og oppdragsdokumenter har lagt ut. Det som er viktig her, er å ha et åpent sinn og ikke bare en åpen munn når vi ser på de utfordringene vi står overfor i denne sektoren. Derfor er jeg veldig glad for at statsråden var mer imøtekommende og nyansert, at hun ga uttrykk for at hun ville se på den prøveordningen man har i Bergen, med et åpent sinn – der resultatene faktisk er veldig gode. Resultatet er at man får flere heltidsstillinger, og man har fått opp kvaliteten. Pasientene er mer fornøyd, og de ansatte er mer fornøyd. Nettopp derfor har jeg notert meg at statsråden er villig til å ta med seg det videre – og det skulle jo bare mangle. Det satte jeg pris på. Jeg må innrømme at også innlegget til representanten Tove Karoline Knutsen var bra. Vi deler i og for seg synspunktene om hvilke utfordringer vi står overfor, men den lille retoriske turen innom Adecco synes jeg er en avsporing som debatten egentlig ikke var tjent med. Det er relativt typisk at Adecco-saken, som også vi har tatt kraftig avstand fra, nevnes, uten å nevne noen av de bruddene som skjer i offentlig sektor, og med den lille retoriske vinklingen til slutt at dette er et selskap som er styrt av utenlandske eiere. For opplysningens skyld er altså det norske oljefondet en av de største eierne i dette selskapet, så det er vel en og annen norsk eier også.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-03-22:
Mitt hovedanliggende med hensyn til å legge vekt på økningen i veksten i kommuneøkonomien var jo nettopp at det har vært mulig både å rekruttere og ansette flere i de viktige yrkene – barnehagesektoren har selvfølgelig tatt en del – i helse- og omsorgssektoren. Der har vi rekruttert mange, og vi har rekruttert langt flere enn det vi hadde som målsetting. Det er bra, for vi trenger mange i dette viktige yrket. Jeg har lyst til å understreke at dette er et yrke som vi alle en eller annen gang i livet er i kontakt med og er fullstendig avhengig av. Derfor er jeg jo helt enig med interpellanten i at vi må gjøre det vi kan for å legge til rette for gode arbeidsvilkår for nettopp denne gruppen. For meg har det vært viktig at vi ser på at mange jobber deltid. Det at man skal kunne jobbe heltid og ha en lønn å leve av, er særdeles viktig. Det jeg styrer direkte, helseforetakene, har vært opptatt av at vi setter krav til å redusere deltiden med 20 pst. i løpet av dette året. Det er en ambisiøs målsetting. Jeg må si at jeg håper at også kommunene gjør det samme. Det har vært en positiv utvikling når det gjelder dette, og egentlig er det fremdeles en vei å gå for at man skal få til bedre stillingsbrøker. Når vi snakker om fleksibilitet, må jeg også understreke det interpellanten var inne på: Ingen av oss forsvarer lovbrudd. Det gjør vi ikke. Selv om det er en aldri så liten prosentandel av den totale virksomheten, forsvarer vi ikke lovbrudd – heller ikke når bruddene på en måte er satt i system, som vi har sett av eksempler som har kommet opp i debatten – Adecco er ett eksempel. Samtidig må vi heller ikke legge opp til turnuser som ikke er til å leve med for dem som skal jobbe i dem. Men det er viktig å ta med seg de erfaringene som kommer fra det prosjektet som har vært i Bergen. Det er klart at for noen grupper av dem som mottar hjelpen, betyr den slags turnus en god opplevelse. Samtidig er det aller viktigste her at arbeidsgiver og arbeidstaker finner frem til gode løsninger, som ikke går på akkord med arbeidsmiljøloven, som er så viktig å overholde i disse omsorgsyrkene, som tross alt er så slitsomme som de er. Så vi må jobbe på mange felt for å gjøre dette yrket mer attraktivt.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-03-22:
Stortingsmeldingen om velferdsutdanningene som, så vidt jeg vet, kommer i løpet av året, og som det jobbes med i Kunnskapsdepartementet, er særdeles viktig for å danne seg prognoser, se på utdanningene og også innholdet i utdanningene fremover. Den deltar også Helse- og omsorgsdepartementet aktivt i. Vi har store forventninger til den viktige meldingen som, som sagt, er så viktig for vår sektor. Så har jeg bare lyst til å si, men kanskje jeg misforsto representanten Dåvøy, som sa at det ikke var så mange ulike forsøk på gang når det gjaldt å få opp rekrutteringen, at det er jo ikke riktig. I Kompetanseløftet, som også er en del av Omsorgsplan 2015, bruker vi i inneværende år 266 mill. kr. Det er også noen gledelige tall her. Vi har klart å rekruttere. Vi har klart å få etterutdanning for ufaglærte som er i sektoren, for her må vi tenke på tre ting. Vi må tenke på rekruttering av nye, vi må sørge for kompetanse og forskning, og vi må få vite hvordan vi skal få tak i flere, og hvorfor det er noen som går ut. Så må vi også rekruttere dem som er i sektoren i dag. Vi vet at en del som er kommet til Norge fra andre land, som har en annen bakgrunn, også kan nyte godt av den typen etterutdanning, videreutdanning, som vi kan gi i Kompetanseløftet. Jeg er veldig enig med dem som sier at kombinasjonen av f.eks. å jobbe i sykehjem, hjemmesykepleien og hjemmetjenesten er viktig. I Tromsø kommune så jeg et veldig interessant prosjekt hvor man jobbet direkte med rekruttering inn i videregående utdanning fra 10. klasse – kanskje elever som var litt skoleleie, og som kunne tenke seg å kombinere det å jobbe på sykehjem med å ta helsefagutdanning. Det er positivt for sykehjemmene, som får rekruttering både i helger og i ferier, men også får flere unge inn i denne sektoren. Så må jeg si at jeg deler veldig mange av Geir-Ketil Hansens synspunkter på utfordringer når det gjelder dette med konkurranseutsetting innenfor omsorgssektoren. Det gjelder ikke bare de eksemplene vi har sett, det er ikke mulig å lage et marked innenfor denne sektoren hvor man gjør det for noe annet enn for å tjene penger – og det er vi ikke tjent med.
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2011-03-22:
En av de aller største urettferdighetene i vårt samfunn er at de kvinnene som gjør noen av de tyngste og viktigste jobbene, får så dårlig betalt for jobben de gjør. Kampen for likelønn handler om rettferdighet, det handler om at kvinner skal få betalt for utdanningen de tar. Men det handler også, som interpellasjonen handler om, om rekrutteringen til velferdsstaten, for det er disse damene som driver velferdsstaten. Interpellanten har helt rett i at vi kommer til å trenge mange flere i disse yrkene framover, og at lønn og arbeidsvilkår er avgjørende for å få det til. Likelønnskommisjonen viste til at det er mange grunner til at vi ikke har likelønn i Norge: det kjønnsdelte arbeidsmarkedet, som forrige taler var inne på, at kvinner tar mest permisjon, har mest omsorg for barn og har hovedansvar for hjemmet og også deltidsarbeidet. Når vi snakker om fleksibilitet, er jo disse de mest fleksible damene i norsk arbeidsmarked. Erfaringen fra sektoren er at folk får en deltidsstilling, men de arbeider jo 100 pst. eller mer. Du kan tenke deg at du har fri en dag, det står ikke i turnusen din at du skal jobbe, du setter deg i bilen og skal kjøre til fjellet eller til stranden, og så ringer arbeidsgiver og sier at du må komme på jobb. Da har du ikke råd til å si nei, for du har ikke råd til å være den som ikke blir oppringt neste gang. Det er hverdagen for en del av de deltidsarbeidende damene i sektoren. Jeg vil berømme helseministeren for å ha tatt et viktig grep med å kreve at foretakene reduserer deltidsarbeidet sitt. Kanskje interpellanten kan ta opp med sine kollegaer i Bergen om de kan gjøre lignende grep i sin kommune. For det å komme deltidsarbeid til livs er viktig for likelønn, og det er viktig for arbeidsvilkårene i sektoren. SV vil i likhet med fagbevegelsen lovfeste retten til heltidsarbeid. Så til konkurranse. Jeg mener at erfaringene her viser at økt konkurranse ikke fører til økt lønn. Tvert imot viser tall fra Fagforbundet Sykehjemsetatens Fagforening i Oslo at ansatte på kommersielle sykehjem i snitt tjener 30 000 kr under kommunal minstelønn. Jeg vil også minne om at tariffavtalene til NHO Service er langt dårligere enn tariffavtalene til KS, og det kan ikke være noe argument for likelønn. I stedet ansetter de kommersielle mindre kvalifisert arbeidskraft for å konkurrere på pris. Kampen for likelønn er ingen liberalismeoppskrift. Det vi trenger, er en sterk velferdsstat, vi trenger en bedre arbeidsdeling hjemme, og vi trenger kampen mot deltidsarbeidet. Her skiller regjeringspartiene og høyrepartiene lag, for det trengs en aktiv likestillingspolitikk.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2011-10-20:
På vegne av stortingsrepresentantene Robert Eriksson, Kari Kjønaas Kjos, Øyvind Korsberg og meg selv har jeg den ære å fremme et representantforslag om tiltaksplan for bekjempelse av selvmord.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2011-10-20:
Jeg er veldig glad for de signalene som næringsministeren gir. Det han peker på, viser at det er gjort mye, men som ministeren også sier, er det lenge siden det har vært en helhetlig gjennomgang. Jeg synes det er veldig bra at ministeren allerede nå signaliserer en tydelig og bred gjennomgang, for jeg tror det er det vi trenger. Vi har nok av forslag om enkelttiltak, men nå trenger vi å se dette i sammenheng. Jeg er også veldig glad for at ministeren tar til orde for å lytte veldig nøye på det som kommer fram, og er positiv til å ta de signalene som kommer her fra Stortinget, med i det videre arbeidet.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2011-10-20:
Først vil jeg takke for de innspillene som har kommet. Jeg ser jo at det er stor enighet om hovedtrekkene i hva som bør gjøres. Det er pekt på holdninger, på forebygging, på regler og forskrifter, og den siste taleren tok også opp samhandling, som også blir et vesentlig moment når en skal se på dette. Alf Egil Holmelid nevnte at en bør ha fokus på dette også andre tider av året. Det er jeg helt enig i. Det må være både et helhetlig og et helårig prosjekt. Også når det gjelder holdningsskapende arbeid, mener jeg at vi kan ikke bare ha det om sommeren, vi må også ha det hele året for å få opp den bevisstheten. Så vil jeg si til slutt at noe av dette kommer sikkert til å bli mer debattert når det kommer forslag om konkrete regler, for der er nok den politiske uenigheten større. Men det er også en type kulturverdi, hvis jeg kan bruke det ordet, som jeg tenker vi må debattere litt, og det er grenseoppgangen mellom det å være individer og egoistiske og det å ta hensyn til hverandre på sjøen. Alle her har pekt på holdninger. De holdningene tror jeg en må utprøve og utfordre når en skal lage dette nye regelverket, for egoisme hører ikke hjemme til sjøs.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-10-20:
Vi skal ta med oss alle gode ideer og forslag som kommer, men vi må jo også understreke at det er ikke slik at vi nå venter på en arbeidsgruppe og stortingsdebatt for å iverksette tiltak. Det er mye som skjer allerede: sjøvettkampanjer, kontroll, regelverk for promille til sjøs, farleder, hastighetsbegrensninger, Redningsselskapets arbeid, krav til fritidsbåter i ulike regelverk. Så dette kommer forhåpentligvis som en hjelp til alt det arbeidet som gjøres, slik at vi utvider og styrker arbeidet for et godt og trygt båtliv for alle og for å få ned ulykkesstatistikken så langt som mulig.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-10-20:
Jeg takker for gode innspill, og jeg er sikker på at arbeidsgruppen legger merke til at Stortinget tar opp saken, Sjøfartsdirektoratet likeså. Det kommer vel veldig godt fram i salen her at veldig mye handler om holdninger. Det handler om enkeltmenneskers personlige valg og ansvar for seg selv, for sine medpassasjerer om bord i båten og ikke minst for andre som ferdes til sjøs. For det skal vi være klar over, at vi ved uaktsom handling ikke bare setter oss selv i fare, men vi ødelegger også for andre som bruker sjøen som en fritidsarena. Det skal også sies at de aller fleste bruker sjøen på en fornuftig og vettig måte og har stor glede av å være til sjøs. Vi har mange ulykker – vi har for mange ulykker – men vi har også enormt mange mennesker som gjennom en lang sommer og også til dels om vinteren bruker sjøen aktivt. Vi skal klare å kombinere holdningsskapende arbeid og regler på en god måte. Vi skal balansere krav til alle, samtidig som man skal ha frihet under ansvar. Det må være en kombinasjon av vektlegging av det individuelle ansvaret og det holdningsskapende arbeidet og de restriksjoner og krav som vi setter. Det er også i det bildet vi må se forslaget om påbud av redningsvest. Det må også være slik, når vi vurderer disse tingene, at det er mulig å håndheve og mulig å bruke de påbudene og reglene vi lager, på en praktisk og god måte. Denne balansegangen må vi hele tiden vurdere, slik at vi både tar vare på tryggheten og sikkerheten og tar vare på trivselen og friheten som det er å være til sjøs. Jeg er helt sikker på at vi skal klare det i arbeidet framover.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2011-10-20:
Eg vil takke representanten Henriksen for å ha teke opp ei veldig viktig sak. For oss som har vakse opp i båt, og som likar godt å bruke fritida vår på sjøen, er det ei sak som verkeleg har stor interesse, og som betyr mykje for livskvaliteten for mange av oss. Fritidstrafikken – som ofte er det vi tenkjer mest på, og som får mest oppmerksemd i denne saka – har endra seg dramatisk sidan eg var ein liten gut. Med dei båtane vi har i dag, med den farten og den avstanden frå sjøflata opp til personen som sit og styrer, er det ein heilt annan situasjon enn det vi hadde den gongen. Og det er ikkje nok med det. Det er ikkje berre det at båtane har endra seg og farten har endra seg. No er det også heilt andre grupper på sjøen. Tidlegare var det gjerne sånn at dei som voks opp ved sjøen, brukte sjøen. I dag kjem det folk frå heilt andre delar av landet, set seg i ein stor båt med stor motor, køyrer etter GPS og håpar at det går bra. Det er så mange ting som har endra seg når det gjeld å bruke sjøen på fritida, som gjer at det verkeleg er behov for å sjå på kva for reglar vi må ha for at det skal bli ein trygg plass å opphalde seg. Kvar sommar er det fokus på desse tinga. Dei fleste av oss har vel blitt intervjua av både aviser og tv i løpet av sommaren om kva som skjer i samband med ulukker på sjøen i sommarmånadene. Faren er at når sommarmånadene er over og alle dei andre sakene kjem på dagsordenen, gløymer vi dette eller legg det til side, og så er vi like langt neste sommar. Derfor er det veldig bra at representanten Henriksen no tek opp ei sak som gjer at vi får sett det i fokus over tid – at vi får sett ting i samanheng. Då er det, som veldig mange har vore inne på her, eit breitt spekter av ting vi må sjå på. Fartsgrense i kystnære område meiner eg det er veldig viktig å sjå på. Representanten Henriksen var inne på korleis ein oppfører seg i mørkret. Viss ein er ute i liten båt – som eg ofte er – og ser dei store skipa kome, føler ein seg relativt liten, for å seie det mildt. Så her er det ein del ting det absolutt er verdt å sjå på. Fleire har vore inne på at den beste måten å løyse slike problem på, er førebygging – å tenkje igjennom også i denne samanhengen korleis ein kan førebyggje på ein god måte. Kva kan vi gjere i skulen, f.eks.? Kan vi ha eit valfag om det å oppføre seg på sjøen, når vi no skal få nye valfag i ungdomsskulen? Vi må, som førre talar var inne på, tenkje breitt når det gjeld korleis vi kan drive førebygging. Sidan det har vore så populært å sitere folk her: Eg har ein forfattar som eg likar godt, Jakob Sande, og han har sagt: «I morgon skal eg byrje på eit nytt og betre liv, trur eg.» Eg håpar vi kan begynne eit nytt og betre liv, sikkert!
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2011-10-20:
Jeg vil starte med å takke interpellanten for å ta opp et viktig spørsmål, som svært mange er opptatt av. Fra Senterpartiets side er vi svært opptatt av sikkerhet på sjøen, ikke minst etter en rekke tragiske ulykker sist sommer. Dette er hendelser som gjør inntrykk på oss alle, og det er viktig å se på tiltak med det formål å forebygge ulykker i framtiden. Jeg vil også takke statsråden for et godt og grundig svar. Fra Senterpartiets side ser vi fram til at det nå blir en bred gjennomgang av regelverket samt igangsetting av holdningsskapende arbeid for å øke sikkerheten for fritidsbåter. Jeg viser videre til at det de senere årene er satt i verk flere tiltak for å bidra til økt sikkerhet til sjøs ved bruk av fritidsbåter. I den sammenheng vil jeg nevne innføring av krav til obligatorisk båtførerbevis. I tillegg er det innført en sanksjonsordning for den som begår grove brudd på regelverket til sjøs. På bakgrunn av ulykkene sist sommer kom spørsmålet om påbud om bruk av redningsvest i fritidsbåter opp som tema. Det har også vært løftet opp som tema flere ganger tidligere. Jeg mener dette er et innspill som statsråden bør se nærmere på, når en nå skal gjennomgå dagens regelverk. I tillegg bør en se på promillegrenser og andre nødvendige tiltak. Vi vet at det er et sett av hendelser som er bakgrunnen for de ulykkene vi nå har vært vitne til, og det er ulike hendelser som er bakgrunnen. Dette bør man gå inn og se på, og så bør man se på muligheten for å innskjerpe tiltak for å forebygge ulykker. I tillegg til regelverk og holdningsskapende arbeid er det flere instanser og organisasjoner som gjør et viktig arbeid for sikkerhet på sjøen. Det er viktig å legge til rette for god samhandling mellom disse, til det beste for alle som ferdes på sjøen. Jeg ser fram til videre oppfølging av saken og til flere debatter i tiden framover. Dette er en debatt som det er viktig å holde levende, også i andre deler av året enn når ulykkene skjer. Det er jo nettopp i de delene av året man må jobbe aktivt med å få på plass tiltak og forebygge ulykker i neste sommersesong.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2011-11-10:
På vegne av representantene Åshild Karoline Haugland, Jan-Henrik Fredriksen, Arne Sortevik og meg selv har jeg gleden av å framsette forslag om et nasjonalt bredbåndsløft.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2011-11-10:
Med fare for hvordan man sier ting – statsråden sa noe slikt som at alle barn, uavhengig av hvilket fylke man bor i, skal få en trygg og god skoleskyss – omtrent noe slikt. Jeg er enig med statsråden og veldig glad for det. Statsråden sa også at saken har vært ute på høring. Da blir mitt spørsmål i forhold til Fremskrittspartiets forslag: Er det andre ting enn økonomien som gjør at man ikke kan innføre dette senest 1. januar 2013?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2011-11-10:
Jeg registrerte at statsråden i sitt forrige svar på spørsmålet mitt svarte at det er anbudene som er problemet og utfordringen. Nå er det altså slik at sist gang vi behandlet denne saken her, i 2009/2010, hadde vi høring om nettopp dette, og da spurte vi bransjen om det var en problemstilling. Da sa de: Er det noen som betaler oss, både kjører vi og sørger for å ha busser som tilfredsstiller de kravene som dere setter. Det handler da faktisk om økonomien. Derfor blir jeg litt overrasket over at både statsråden og Langeland gjemmer seg bak anbudsregimet, som ikke har noe med dette å gjøre. Det er derfor jeg utfordrer statsråden: Er det ikke slik at det er økonomien som til syvende og sist gjør at man ikke klarer å få på plass dette før det forslaget som ligger der nå? For, som sagt, da er det i orden, for da er stort sett alle de bussene som nå ikke har setebelte, skiftet ut. Jeg håper virkelig at statsråden kan svare ja, og konkret og tydelig på det. Er det ikke slik at det er økonomien som er grunnen til at statsråden ikke vil følge dette opp?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2011-11-10:
Statsråden svarte i stad at det handler ikke bare om økonomi, det handler også om juridiske forhold som gjorde at det var vanskelig å få på plass en ordning fort. Jeg trodde det var sånn at hvis det var politisk vilje til å gjøre det, var det mulig å gjøre mye veldig fort – både i denne sal og andre steder. Men ja, det handler om at man faktisk må finne det økonomiske rommet, for utfordringen for mange av fylkeskommunene er jo at de ikke har de pengene som gjør at de kan sørge for å gjennomføre dette. Dette er altså ikke en lovpålagt oppgave. Det betyr at dette blir en kamp mellom de oppgavene som fylkeskommunen har ansvaret for, og som er lovpålagte, og de oppgavene som ikke er lovpålagte. Da blir det sånn at det er de oppgavene som ikke er lovpålagte, som taper, og det betyr at dette er et av de områdene som taper den kampen. Det er vel en fire–fem år siden representanten Freddy de Ruiter var på denne talerstolen og sa at han aldri ville at hans barn skulle transporteres på den måten som mange, mange hundre barn transporteres på hvert eneste år – med offentlige skyssmidler eller offentlige kommunikasjonsmidler – som ikke er lov i en privatbil, men som er fullt lovlig så lenge det er det offentlige som har ansvaret, og så lenge man ikke må sørge for at det følger penger med. Jeg synes at noe av det verste med denne saken – at man ikke klarer nå å få en enighet om at vi sier at fra 1. januar 2013 skal alle barn være sikret et setebelte og en sitteplass på bussen – er at hver gang jeg, representanten Freddy de Ruiter eller alle andre i denne salen som er her nå, setter seg på en ekspressbuss, så er vi både garantert et sete å sitte på, og vi er garantert setebelte, men for ungene våre klarer vi ikke å få på plass en ordning før 1. januar 2013 for at de skal ha den samme tryggheten som vi har når vi setter oss på offentlige transportmidler. Men det er kanskje sånn at vi kan betale litt ekstra for det, og da er det greit, da får man det. Men for ungene våre vil vi altså ikke, eller får vi ikke til det samme, før senest skoleåret 2015/2016. Det er heller ikke sånn at ungene våre kjøres rundt i de beste og flotteste bussene. I mitt fylke kjenner jeg til mange av de bussene som brukes til skoletransporten. Jeg har av og til vært oppe og levert barnehagebarn og kjørt med bussene. Da har de som skulle ha drevet opplæring, sagt at de må kjøre bussen hjem igjen, for den er ikke forsvarlig å kjøre med. Det er de bussene en del bruker til skoletransport. Ingen andre ville ha akseptert dem, men vi skal fortsatt akseptere i tre år til at barn ikke får en skikkelig trygg skoletransport, som statsråden har sagt at man er opptatt av. Men jeg håper virkelig at statsråden lytter med begge ørene og tar med seg de signalene som kommer. Bransjen er villig. Det handler om å finne de økonomiske virkemidlene. Da vil bransjen stille opp, og de vil sørge for at alle får en trygg og god skoleskyss. Det gjør de fra 1. januar 2013, hvis vi bare finner pengene.
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2011-11-10:
På vegne av representantene Bård Hoksrud, Jan-Henrik Fredriksen, Arne Sortevik, Christian Tybring-Gjedde, Peter N. Myhre og meg selv ønsker jeg herved å framsette et forslag om å oppheve den såkalte miljøfartsgrensen i Oslo.
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2011-11-10:
Det har vært en veldig stor glede for meg å overvære denne debatten, for den har stort sett handlet om viktigheten av trafikksikkerhet. Jeg har også vært med på denne debatten i Aust-Agder fylkesting, men der har debatten kun handlet om penger. Langeland snakket innledningsvis i denne debatten om at det er høyresidens anbudsprosess som har ført til at dette tiltaket ikke er gjennomført, men det kan jeg veldig enkelt dementere. I Aust-Agder har posisjonen bestått av de samme partiene som utgjør posisjonen på Stortinget: Senterpartiet, SV og Arbeiderpartiet – og Kristelig Folkeparti, som ved forrige valg valgte å være røde, men som er blitt blå igjen etter dette valget. Posisjonen i Aust-Agder har ikke hatt busstilbud på anbud, og de har ikke bilbelte i bussene sine. De har inngått en fastprisavtale med et selskap, og krav om setebelte i buss vil være en direkte utgiftspost – en utgiftspost de rød-grønne i Aust-Agder ikke har funnet penger til å dekke opp. Denne saken er blitt trenert nok. Høsten 2006 ba Stortinget regjeringen om å vurdere behovet for en lov- og forskriftsendring. I dag – i 2011, fem år senere – debatteres saken, og ingen vet helt riktig når endringen skal bli innført. Norge har masse penger, og dem burde vi bruke på å sikre skoleelever i buss. Vi har råd til å innføre det i dag hvis viljen er til stede. Det er ikke de rød-grønne i Aust-Agder villige til. Så jeg har en anmodning til regjeringen om å gi partikollegene sine en opplæring og gi dem penger. Vi må sikre skoleelevene i buss også i Aust-Agder, til tross for at de rød-grønne partiene i fylket ikke har ønsket å bruke penger på det, og til tross for at busselskapet selv ikke der er under anbud.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2011-11-10:
På vegner av representantane Dagfinn Høybråten, Line Henriette Hjemdal, Geir Jørgen Bekkevold og meg sjølv har eg glede av å setje fram forslaget om meir effektive planprosessar for raskare realisering av nye vegprosjekt.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2011-11-10:
Eg har òg lyst til å slutte meg til den rosen som saksordføraren gav til Framstegspartiet for deira engasjement i nettopp denne trafikktryggleikssaka. Men eg vil leggje til at eg opplever at det har vore ein samla komité, og særleg medlemene frå regjeringsfraksjonen, som har vore opptekne av denne problemstillinga og vore med på å lyfte ho. Eg kan bl.a. sitere frå det Freddy de Ruiter sa i denne salen 10. juni: «Jeg skal være den første til å innrømme at dette har tatt altfor lang tid. Vi forventer at vi finner en løsning raskt.» No har vi vore med, som ein samla komité, og pressa det fram, og det er eg glad for. Men eg er ikkje einig i at dette først og fremst er eit angrep på anbodsregimet, for ein vil finne veldig gode moglegheiter til å løyse dette innanfor dagens anbodsregime. Der står Kristeleg Folkeparti saman med nettopp SV i ein merknad der me «viser til at fokuset på sitteplass og setebelte ved skoleskyss har vært et aktuelt tema lenge, og er skuffet over at mange fylkeskommuner ikke har tatt ansvar og innført dette som krav ved inngåelse av kontrakter om skoleskyss.» Altså: Det som har vore Kristeleg Folkepartis poeng med å gå inn i denne merknaden, er å vise at innanfor det regimet som fylkeskommunane har, kunne dei ha sett dette som eit krav. No løyser me i alle fall saka på sikt, men det er ikkje anbodsregimet i seg sjølv som har vore utfordringa her. Her har det vore viljen, bl.a. frå fylkeskommunanes side. Eg synest derfor merknaden som kom, er heilt på sin plass, og det er bra at SV og Kristeleg Folkeparti står saman om han. Men eg stiller meg heilhjarta bak det som no kjem. Eg deler òg det som Lars Myraune sa i sin kommentar, om vurderingane og kost–nytte i forhold til tidsaspektet. Ja, eg hadde gjerne ønskt meg dette hurtigare, men no har me funne, meiner eg, ei god tryggleiksløysing for barna våre, kombinert med det me meiner er totalt sett fornuftig ut frå eit økonomisk perspektiv. Det er ikkje omtalt så mykje i sjølve innstillinga, men her ligg det òg positive innstrammingar på alkoholområdet i forhold til trafikktryggleik, og ikkje overraskande sluttar Kristeleg Folkeparti positivt opp om det.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2011-11-10:
Statsråden sa to ting. Det eine var at ho ikkje lener seg på bransjen, og det andre var at det har vore krevjande å få fram dei økonomiske realitetane ved dette. Når me veit at regjeringspartia saman med Kristeleg Folkeparti har lagt ut ein så tydeleg merknad med ei utfordring til fylkeskommunane, er mitt spørsmål til statsråden: Er statsråden villig til å ta med den utfordringa i sine møte med dei fylkeskommunane som ikkje leverer heilt på dette? Da tenkjer eg bl.a. på regjeringa sin kontaktkonferanse med fylkeskommunane, der eg meiner dette er eit veldig godt tema å ta opp.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-11-10:
Jeg vil også benytte anledningen til å gjenta en takk for å få lov til å redegjøre for Forsvarets bistand 22. juli og dagene etterpå. Ikke overraskende – og jeg må si jeg er glad for det – har samarbeidet mellom Forsvaret og politiet hatt stor oppmerksomhet i dag. Norge er et lite land med begrensede ressurser til beredskap og krisehåndtering. De samlede ressurser må derfor utnyttes på en mest mulig effektiv måte for samfunnet som helhet. Vi har en lang tradisjon for samarbeid mellom militær og sivil sektor, og slikt samarbeid skjer løpende hver dag. Vi må likevel vurdere hvordan vi kan bidra med ytterligere forbedringer. Grunnloven og bistandsinstruksen utgjør det juridiske rammeverket for Forsvarets bistand til politiet. Politiet definerer behovet for bistand i hvert enkelt tilfelle. Forsvaret skal likevel være proaktive med tanke på å iverksette de nødvendige forberedelser for å være best mulig klar dersom anmodning om bistand kommer. I utgangspunktet kan alle Forsvarets tilgjengelige ressurser bistå sivile myndigheter ved behov. Noen kapasiteter er likevel mer relevante og gripbare for bistand i kritiske situasjoner. Håndteringen i forbindelse med terroraksjonene 22. juli har satt et spesielt søkelys på noen av disse. Det er derfor også allerede iverksatt tiltak for å følge opp noen av de erfaringene vi har gjort oss. Det er, som nevnt, slik at den militære helikopterberedskapen er styrket allerede, og vår evne til å bistå med objektsikring ved bruk av sikringsstyrker vurderes nærmere, og, som også flere har vært inne på, trenger bistandsinstruksen en gjennomgang. Vi gjennomgår denne, både prosedyrer og rutiner, ikke minst med sikte på hvordan vi kan forenkle samhandlingen ytterligere. Jeg er også åpen for innspill om hvordan Forsvaret hurtig og effektivt kan bistå politiet med sin kompetanse og sine ressurser på en enda mer effektiv måte enn i dag, og da spesielt hva gjelder terrorberedskapen. La meg igjen understreke at vi må kunne håndtere det uventede. Det er derfor viktig å videreutvikle robuste og fleksible ordninger for beredskap og krisehåndtering, hvor alle samfunnets ressurser kan opptre i samspill. Det må også øves regelmessig. Bare slik kan vi være best mulig forberedt på å håndtere bredden av de sikkerhetsutfordringer som framtiden kan bringe. Jeg vil også vise til det justisministeren sa om åpenhet. Vi skal gjøre alt vi kan for å bidra til at de faktiske forhold blir best mulig belyst. Vi bidrar der med informasjon til politiet, som nå gjennomgår og evaluerer sin innsats, og vi bidrar også til 22. juli-kommisjonens arbeid. Åpenhet, så langt det er mulig, må være vårt felles mål. Med dette vil jeg igjen bare takke for de synspunktene som er kommet. Jeg ser fram til viktige debatter om hvordan vi kan sikre en best mulig anvendelse av de totale ressurser i situasjoner som krever det. 22. juli krevde det.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2011-11-10:
Takk til justisminister Storberget og forsvarsminister Faremo for grundige redegjørelser, som fikk fram noen av alle de komplekse valgene vårt samfunn og våre beredskapsenheter sto overfor den 22. juli. Det var én mann alene som sto bak den tragedien som rammet mange, men som rammet oss alle. Vi må aldri glemme at det er han som har ansvaret. Uansett hvilke svakheter vi finner, er det han, og han alene, som har ansvaret. Han var alene. Men mange bidro. Her i Oslo var det mange enkeltpersoner som bidro før ambulansetjenesten var der, mange som bidro til å redde liv. I nærheten av Utøya var det folk som satte sitt eget liv i fare for å hjelpe dem som ble rammet av det forferdelige terrorangrepet. Det viser at vi alle som samfunnsborgere også har en del av ansvaret for samfunnsberedskapen. Når nøden er størst, må vi alle bidra. Selv i Oslo sentrum klarer ikke nødetaten å være der før medmennesket er der og kan bidra med grunnleggende førstehjelp. 22. juli har lært oss mye, og den vil lære oss enda mer. En ting den har lært oss, er at det er umulig å si hvor terror rammer. Hvem hadde trodd at det var i Hole kommune i Buskerud at det mest grusomme terrorangrepet, det største angrepet mot vårt land etter annen verdenskrig, skulle komme? Det gjør jo også at situasjonen framover og det å lage en beredskapsplan for hele landet er den store utfordringen – hvordan vi skal ha et politi, et forsvar, en helsetjeneste, et sivilt samfunn, som har en beredskap som kan takle veldig mange ulike hendelser. Når vi nå går inn i arbeidet med ny langtidsplan for Forsvaret, er det viktig at vi klarer å se samfunnets ulike ressurser i sammenheng, og se hvordan vi sammen på tvers av politi, helse og forsvar kan styrke samfunnets samlede beredskap, og at vi kan få en beredskapsplanlegging for hele landet vårt. I dagene etter 22. juli fant vi sammen. Det var representanter fra alle de politiske partiene som var samlet da vi satte i gang 22. juli-kommisjonen – det var et samlet politisk Norge. Denne redegjørelsen og de debattene som vi har hatt etter 22. juli, har vist hvor komplekst det er – vi har ikke alle svarene, vi har ikke all informasjonen. 22. juli-kommisjonen skal prøve å gi oss flest mulig svar, slik at vi som storting, og regjeringen, kan ta mest mulig opplyste valg. Jeg håper at vi i ånden etter 22. juli, også når vi skal ta de valgene, klarer å diskutere rolig sammen hva som er best for vårt land, hvordan vi kan videreføre våre verdier på best mulig måte. Til slutt: Det blir vår oppgave å veie ulike hensyn opp mot hverandre. Vi vil aldri kunne sikre et samfunn mot all risiko. Hvor mye overvåkning er det vi tillater, hvor mange gater vil vi stenge, hvor mye sikkerhet og kontroll skal vi ha rundt myndighetspersoner? Det står grunnleggende verdier på spill hvis vi ikke tar en grundig og god debatt om hvordan vi kan sikre en god beredskap, samtidig som vi tar vare på personvernet og åpenheten i vårt samfunn. Hendelsene 22. juli var en stor tragedie. Det er én person, og én person alene, som har ansvaret.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-11-10:
Dette er landets nasjonalforsamling. Det betyr at vi skal ha de store, overordnede blikkene. Men vi er også en sammensetning av ombud, vi har en ombudsrolle. Dagens forslag fra Venstre tar utgangspunkt i vår ombudsrolle, en ombudsrolle som handler om at når vi ser lovverket opp mot virkeligheten, er det ikke alltid at virkeligheten er slik som vi trodde den skulle bli da lovverket ble laget. Dette er et godt eksempel på det: Når en soldat under manøver, på jobben sin, får frostskader og får beskjed om at man ikke kan få yrkesskadeerstatning fordi det ikke var en akutt hendelse, ser man at det bryter fundamentalt med intensjonen og tankegangen som vi har i denne salen. Da ser jeg det som min plikt som ombud å ta opp det lovverket. Det er det vi har gjort i dette forslaget. Så skjønner jeg at man må se dette i en større sammenheng. Men jeg skjønner også at det er viktig å være litt utålmodig her, for nå har vi ventet veldig, veldig lenge. Jeg skjønner at det er en komplisert sak, men jeg mener at Stortinget bør legge inn en bestilling, og en frist, for når vi bør få den saken fram. For dette angår ikke bare vår historie om en frostskadet soldat, det angår også mange andre. Jeg mener at vi ikke gjør ombudsrollen vår ordentlig hvis vi ikke klarer å sette frister for når vi skal få ryddet opp i disse feilene.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-11-10:
Nei, jeg støtter det forslaget som er tatt opp.