Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2015-06-17:
Jeg vil aller først gi uttrykk for, på vegne av Arbeiderpartiet, at vi syns det er bra at man har klart å få til en avtale på et så viktig felt som det Stortinget i dag behandler. Vi mener at det er en forutsetning for å nå ambisiøse mål for matproduksjon at vi klarer å ha et forhandlingsinstitutt som bidrar til at de viktigste aktørene – les: bondeorganisasjonene, Landbruksdepartementet og regjeringen – gis anledning til å kunne forhandle fram både målpriser og budsjett én gang i året, og at et slikt instrument, som har vært kodifisert i Norge i hvert fall siden 1950, er helt avgjørende for de ambisjonene de fleste partier i denne sal har for matproduksjon. Så må jeg også gi uttrykk for at det er et paradoks at vi med Høyre og Fremskrittspartiet i regjering ser at man øker rammen noe overfor norske matprodusenter og norske bønder, men at det i stor grad gjøres ved å ta ut økt målpris. Jeg sier dette fordi jeg husker tidligere tiders debatter, hvor nettopp forbrukernes priser og priser overfor oss andre grupper i hvert fall ble gjort til et stort ankepunkt for de blå-blå, under dekke av at maten var for dyr, bl.a. Dette syns kanskje å være en lite farbar vei for høyresiden til å finansiere en økt matproduksjon. Men det er gledelig at man nå viser at man har forlatt den linja som man la seg på da man laget alternative budsjetter i Stortinget, da både Høyre og Fremskrittspartiet valgte å kutte betydelig i budsjettoverføringene til landbruket og endog også i valgkamp signaliserte veldig klart at når man kom i regjering, skulle det være en politikk som skulle fortsettes, og bl.a. bidra til å finansiere de skattelettene som man ønsket å implementere. I så måte er min og Arbeiderpartiets anerkjennelse av den jordbruksavtalen vi – et flertall – i dag legger til grunn, også basert på at man bruker mange av de virkemidlene som et bredt flertall i Stortinget faktisk over lang, lang tid har gjort, og i så måte er et farvel til det som Høyre og Fremskrittspartiet har stått for i opposisjon, hvor man ønsket å ta dette betydelig ned. Når dette er sagt, er det også flere forhold ved årets avtale som Arbeiderpartiet skulle ha sett annerledes. Vi har vår klare rett og plikt til å vurdere de bevilgningene man gir i Stortinget, men vi mener ved denne anledning at forhandlingsinstituttet er så viktig at vi velger å legge dette til grunn. Det betyr ikke at vi er enig i ett og alt, og at vi ikke skulle ønsket oss en annen utvikling av den avtalen som i dag behandles. Som representanten Geir Pollestad var inne på i replikkordskiftet med saksordføreren, er det bl.a. betydelige utfordringer når vi snakker om struktur. Sjøl om man ikke gjør dramatiske strukturendringer nå og har tatt ut melkekvoteregioninndelingen for senere behandling, er det sånn at det som ble vedtatt i fjor, videreføres. Det er vi fullstendig klar over. Det er også sånn at når det gjelder de utslagene som beregnes, ser man, hvis man ser på det utrykte vedlegget som bl.a. Pollestad henviste til, at de små ikke akkurat kommer godt ut av dette. Her er det oppgaver for framtiden og for framtidige jordbruksoppgjør for å få med oss alle, sånn at vi får utnyttet all mulig kapasitet for å kunne øke produksjonen. Vi er dessuten bekymret for økonomien til kornprodusentene. Etter Arbeiderpartiets oppfatning burde man i større grad ha lagt opp til en strategi hvor man over en to–treårsperiode hadde fått økt og forbedret kornøkonomien betydelig. Jeg oppfatter det som i dag foreligger når det gjelder korn, i stor grad å være et nulloppgjør, i motsetning til det man egentlig har behov for, en betydelig økning, som jeg vil komme tilbake til senere i debatten. Så er det også sånn at skal man kunne sikre seg en god rekruttering framover, er vi avhengige av å kunne tette inntektsgap, og der har vi også en betydelig oppgave foran oss i framtidige oppgjør.