Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-06-15:
Senterpartiet er tilfreds med at flertallet i komiteen mener det er nødvendig med en mer kraftfull og samordnet politikk i forhold til nordområdene. Forslagene i Regjeringas melding er ikke dimensjonert for de utfordringene vi står overfor. Norge forvalter et havområde på størrelse med Middelhavet med store miljøutfordringer og betydelige naturressurser. Det er behov for en klar politisk strategi med et organisatorisk apparat som understøtter dette, og en kontinuerlig evne til nytenkning hvis vi skal greie å utnytte våre muligheter fullt ut. Det trengs større fokusering og tettere samordning nasjonalt. Norge bør også ta initiativ til å skape en kraftfull flernasjonal arena for nordområdepolitikk – i tillegg, sjølsagt, til videreutvikling av bilaterale avtaler og samarbeid. Senterpartiet har lansert to svar på dette, en nordområdeminister og en nordatlantisk ressursorganisasjon. Når det gjelder vårt forslag om en egen nordområdeminister, skal vi definitivt ikke frata UD ansvar for nordområdepolitikk, slik lederen i utenrikskomiteen antydet tidligere i dag. Utenriksdepartementet skal ha ansvar for å følge opp de områdene som UD tradisjonelt har kompetanse på, også i forhold til nordområdepolitikken. Men, med all mulig respekt for Utenriksdepartementets kompetanse, er det nå dog slik at når det gjelder miljøpolitikk, når det gjelder forsvarspolitikk, når det gjelder kommunal- og regionalpolitikk, og når det gjelder olje- og energipolitikk, fins det større kompetanse i forvaltningssystemet enn i Utenriksdepartementet. Det er nettopp grunnen til at vi trenger en nordområdeminister, som skal sikre samordning mellom alle disse ulike områdene, slik at vi greier å få på plass det jeg tror vi alle har ambisjon om, nemlig den helhetlige nordområdepolitikken. La meg i denne forbindelse minne om tida da Jens Evensen var havrettsminister på 1970-tallet. Erfaringene med en egen statsråd var meget gode. Evensen evnet å sikre både oppmerksomhet og gjennomslag på havrettsområdet. Siden nordområdepolitikken dekker storparten av spekteret av politiske saksfelt, bør etter vår vurdering denne nordområdeministeren være tilknyttet Statsministerens kontor. Det bør være en midlertidig statsrådspost, slik også posten som havrettsminister var. Når den helhetlige politikken er på plass, har nordområdeministeren gjort jobben sin. Direktøren ved Norsk Utenrikspolitisk Institutt og leder av Arbeiderpartiets internasjonale utvalg, Sverre Lodgaard, har pekt på behovet for en institusjonell nydanning med ansvar for nordområdene i regjeringsapparatet. Dette er etter vår vurdering en viktig påpekning, uten at jeg skal ta NUPIs direktør til inntekt for vårt syn. Det er nettopp påpekningen av at vi trenger institusjonelle endringer, institusjonelle nydanninger som er det interessante. Vi hadde sjølsagt gjerne sett at de øvrige partiene hadde bidratt til å komme fram til en god løsning, som gir oss et tilstrekkelig solid fundament for å få på plass nettopp det vi alle ønsker, den helhetlige politikken. Nå blir det «business as usual» når det gjelder det daglige ansvaret for nordområdepolitikken. En statssekretær har begrensede muligheter og kan ikke løfte et politikkområde i en regjering på samme måte som en egen statsråd ville kunne gjøre det. Senterpartiet mener da også at Norge bør ta initiativ til en nordatlantisk ressursorganisasjon, fordi vi trenger alliansebygging for å etablere klarere kjøreregler for nordområdene. Det må utvikles felles miljøkrav og standarder og en felles forståelse av de folkerettslige traktatene i det nordatlantiske havområdet som foreligger. Et norsk initiativ for å etablere en ny, internasjonal samarbeidsorganisasjon i nord, som vi da forkorter til NARO, vil skape et egnet forum for å løse disse utfordringene. Norge bør derfor ta initiativ overfor USA, Russland, Canada, Storbritannia, Danmark og Island for å skape en ny dynamikk i nordområdepolitikken. Det forundrer meg at utenrikskomiteen som på den ene siden mener at Norge har få multilaterale rammer å håndtere nordområdespørsmålene innenfor, på den andre siden ikke vil bidra til å skape nettopp en slik ramme. Her forspiller vi en mulighet til å utforme en tydeligere norsk nordområdepolitikk, mener vi. Norge har et betydelig ansvar for å sørge for stabilitet og sikkerhet i egen region. Befesting og videreføring av de folkerettslige traktatene og effektiv ressursforvaltning er viktige oppgaver med store økonomiske og utenrikspolitiske virkninger. Verdien i havområdene gjør at vi ikke kan se bort fra at vi kan bli utsatt for politisk press. En ressurskonflikt kan øke presset mot våre rettigheter. Vi må derfor opprettholde et troverdig forsvar som et signal til omverdenen om hvor våre interesser og prioriteringer ligger, og som garanti for at vi tar våre forpliktelser alvorlig. Vi trenger en forsvars- og sikkerhetspolitikk der tilstedeværelse i nordområdene prioriteres høyere enn i dag, når det gjelder både luft-, land- og sjømilitær tilstedeværelse. Dette må kombineres med konsekvent håndheving av norsk jurisdiksjon basert på likebehandling. Dette handler ikke om, som lederen i utenrikskomiteen antyder, å skyte seg vekk fra problemstillingene. Det er fortsatt en viktig oppgave å drive ressurskontroll i havområdene i nord. At flere stater er uenig i vårt syn på deling av havområdene, gjør oppgaven mer krevende. Grunnlaget for norsk jurisdiksjon i Svalbards økonomiske sone er omstridt. Russland har utfordret Norges jurisdiksjon ved å sende et marinefartøy inn i vernesonen. Island har truet med å bringe spørsmålet om Norges rettigheter i Svalbardsonen inn for domstolen i Haag. I tillegg kommer uavklarte spørsmål knyttet til Gråsonen og grensa mot Russland. Vi er fornøyd med å få med de øvrige partiene på at det må settes av tilstrekkelige ressurser til Kystvakta for å bekjempe miljøkriminalitet, og håper at dette blir fulgt opp ved neste budsjettbehandling. Tjuvfisket i Barentshavet må stoppes. En sentral forutsetning for et godt samarbeid mellom Norge og Russland er vital næringsaktivitet og infrastruktur på norsk side. Fiskeri- og havbruksnæringa står sentralt i næringsutviklinga i landsdelen. Det er tett sammenheng mellom fiskeri- og havbruksnæringa og næringsutvikling generelt langs kysten og mellom fiskerinæringene og bosetting. Liberaliseringa av fiskeripolitikken som Regjeringa har gjennomført, er uhyre problematisk i forhold til bosetting langs deler av kysten. Denne liberaliseringa trekker i retning av en sentralisering av rettigheter som påvirker arbeidsmarkedet i mange fiskeriavhengige småsamfunn, særlig i Finnmark. Det er også dokumentert at fiskeråstoffet i for stor grad havner utenfor disse stedene på grunn av omfattende brudd på leveringsplikten. Det er store muligheter for en positiv næringsutvikling i landsdelen på dette området. Vi har tidligere fremmet en rekke konkrete og gode forslag, bl.a. i Dokument nr. 8:30 for 2004-2005 for å utløse rekruttering til fiskerinæringa, skape økt lønnsomhet for fiskeflåten og en innovativ og mer lønnsom fiskeindustri i nord, herunder forslag om bedre tilgang på risikokapital. Skal Nord-Norge kunne utnytte de nye næringspotensialer i Barentshavet og i samhandel med Russland, må det foretas omfattende investeringer i infrastruktur. Vi ber i innstillinga Regjeringa regionalisere investeringsfondet for Nordvest-Russland til Nord-Norge. Vi mener fondet kunne blitt et viktig bidrag til næringsutvikling i nord, hvis forslaget hadde fått flertallets tilslutning. Senterpartiet mener at petroleumsaktivitet i Barentshavet først kan skje når oljeselskapene har utviklet en teknologi for absolutt nullutslipp til sjø, og når det foreligger en helhetlig forvaltningspolitikk som ivaretar fiskeri- og miljøinteresser. De mest sårbare områdene må sikres som petroleumsfrie soner. En økning i petroleumsaktiviteten i Barentshavet må skje innenfor forpliktelsene Norge har i forhold til utslippene av klimagasser. Så vi har, som man forstår, et balansert forhold til utviklinga av energiressursene i Barentshavet. Helt til slutt: Etter Regjeringas betydelige nedskjæringer tidligere i perioden er det nå positivt at folk til folk-samarbeidet gjennom Barentssekretariatet er foreslått styrket. Senterpartiet støtter forslaget om et barentsinstitutt i Kirkenes. Det bør også vurderes om et eget forskningsfond knyttet mot Nordvest-Russland bør legges til Barentssekretariatet.