trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Svein Flåtten (Høyre), 2010-06-17:
Det er en underlig inngang saksordføreren har til denne saken – nærmest en kritikk av at man først nå er blitt enig med de rød-grønne om det som står i Soria Moria om eierskapsmelding. Det er ikke slik dette forslaget er kommet til. Det er kommet til på den måten at det ved gjentatte debatter i denne salen har vært spurt etter og hevdet at det er nødvendig med en ny eierskapsmelding. Den har rett og slett måttet bli tvunget frem. Og det er bra at man har fått til det. Grunnen til det er kort og godt at det har kommet opp en rekke saker hvor Stortinget og komiteen har måttet hastearbeide og Stortinget hastebevilge penger – ikke til saker man egentlig har vært så veldig uenig om, men det har vært veldig liten forutsigbarhet. Og slik er jo næringslivet. Staten er en stor aktør i næringslivet, og ting skjer fort. Nettopp derfor bør også Stortingets behandling av eierskap, av meldinger, foregå litt oftere. Og jeg er veldig glad for at statsråden har funnet ut dette. Det aktive eierskapet, som i dag er omdøpt til «industriell komposisjon», med dissonanser fra opposisjonen, må også vise seg i kommunikasjonen med Stortinget. Det er viktig. Og når saksordføreren sier at opposisjonspartiene mener det og det og det om statlig eierskap, altså at det skal reduseres, at det er selskaper vi mener vi ikke vil eie, osv, som vi har skrevet i forbindelse med den forrige eierskapsmeldingen, er det riktig. Men det er ikke det diskusjonen går om, det er ikke derfor vi har fremmet dette forslaget. Vi har fremmet dette forslaget for å få vite hva regjeringspartiene og regjeringen mener om dette, nettopp fordi det stadig dukker opp slike saker – SAS-saken, Yara-saken var oppe, Hydro-saken. Statsråden har gjennom uttalelser vist en veldig åpen holdning til eierskap, og ved en anledning tror jeg han sa at han ikke hadde noe katolsk forhold til verken det ene eller det andre, han ville selge når det var bra, og kjøpe når det var bra, mens et av regjeringspartiene hevder at staten må styre på en mye sterkere måte gjennom generalforsamlingen, mot tiltak i enkeltselskaper som man ikke liker av politiske årsaker, eller av programmessige årsaker, for å si det slik. Det er det som er årsaken til at Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre har gått sammen om dette forslaget. Jeg mener at den smule kritikk fra saksordføreren som har blitt oss til del, er malplassert. Kritikken må rettes mot regjeringspartiene. Jeg synes det er meget berettiget å foreslå både en tidsplan og en tidsfrist for dette, og det vil jeg håpe at statsråden vil si noe om. Jeg tror ikke man trenger all verdens tid på dette. Det er snakk om å fastslå noen prinsipper som kan brukes i de situasjonene som dukker opp.
Svein Flåtten (Høyre), 2010-06-17:
Jeg forsøkte i går å finne ut av hvordan det har gått med alle disse selskapene vi eier fra statens side, og som vi har andeler i, i 2009 – vi er jo nå kommet halvveis ut i 2010. Det var faktisk ikke så lett, men jeg fant en bortgjemt halvårsrapport hos Nærings- og handelsdepartementet. Så er jeg helt enig med statsråden i at uansett hva som kommer til å stå i en ny eierskapsmelding, vil det alltid være behov for fleksibilitet. Men er statsråden enig i at en ny eierskapsmelding kanskje da bør legge opp til at også Stortinget er noe mer fortløpende informert om utviklingen, slik at også vi har en viss følelse av hvordan tingene går? Vi kan ikke vite hva som skjer plutselig, men bør kunne være noe mer oppdatert enn å få informasjon halvannet år etter, når eierberetningen for hvert år foreligger.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2010-06-17:
Jeg vil benytte anledningen til å ta opp en konkret sak, som et eksempel der Kristelig Folkeparti etterlyser regjeringens aktive eierskap. Det gjelder DnB NOR. Her mener vi at regjeringen må bruke eiermakten sin og sikre at banken ikke anker dommen som gir småsparerne rett til erstatning. Man forventer en høy etisk standard, og vi er forundret over at regjeringen sitter musestille når DnB NOR forsøker å unndra seg ansvaret for å ha solgt spareprodukter på en uetisk måte. Er dette kun styrets ansvar, eller bør regjeringen ta småsparernes parti og gi klare råd til banken om at de ikke bør anke denne dommen?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-06-17:
La meg først bare takke komiteen for arbeidet i denne saken og også for at det er en bred tilslutning til hovedlinjene i forslaget. Vi er med denne beslutningen som fattes i dag, med på å skape et sterkere Hydro. Den økende globale konkurransen om råvarene vil med årene trolig tilspisses ytterligere, og med Stortingets samtykke i dag vil vi være med på å styrke grunnlaget for selskapets videre virksomhet. Jeg forventer at overtakelsen av Vales aluminiumsvirksomhet gjør selskapet mer robust, og jeg regner med at dette bl.a. vil bidra til å trygge arbeidsplassene, også i Norge. Jeg forventer at Norsk Hydro også videreutvikler sin virksomhet i pakt med gode tradisjoner. Et godt samspill mellom ledelse og ansatte er en av årsakene til Hydros industrielle suksess. I tråd med eierskapsmeldingen legger regjeringen opp til at staten skal fortsette som en langsiktig eier og opprettholde en stor eierandel i Hydro. Det gjør vi for å hegne om den modellen som har gitt Hydro suksess, og som har bidratt til oppbygging av industriell kompetanse, videreutvikling av arbeidsplasser og god forvaltning av norske naturressurser. Det er et viktig tilleggspoeng at eierskapet bidrar til å opprettholde hovedkontorfunksjoner og forsknings- og utviklingsoppgaver i Norge. Det er etter min mening av avgjørende betydning at vi har industribedrifter som opererer med utgangspunkt i Norge, og regjeringen vil fortsatt være en garantist for dette. Saken vi behandler i dag, er viktig for å sikre et konkurransekraftig Hydro, men er også en god løsning for å utvikle Hydro videre. Stortinget vil gjennom å støtte dette understreke at det statlige eierskapet er både fleksibelt, dynamisk, aktivt og langsiktig. Det vil også være fundamentet for regjeringens eierskapsutøvelse framover. Så bare kort om to ting som kom opp i debatten, om hvorfor akkurat 39 pst., tett oppunder 40. Det skyldes at hvis vi kjøper oss opp over 40 pst., utløser det ulike oppkjøpspliktbestemmelser. De betyr at det som opprinnelig sto i eierskapsmeldingen, ikke kan oppfylles på samme måte uten at det får ganske store konsekvenser. Men den fleksibiliteten mener jeg vi skal vise. Jeg vil også forsikre representanten Flåtten fra Høyre om at vi skal gjøre dette på en god måte. Vi har ingen hast med å kjøpe oss opp. Vi skal kjøpe slik at vi får gjort det på et godt tidspunkt, også markedsmessig. Men det er slik at siden vi trenger fullmakt for å gjøre dette, må det forhåndsvarsles. Hvis regjeringen hadde begynt å kjøpe aksjer i Hydro uten å ha Stortingets samtykke, tror jeg vi var ille ute.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-06-17:
Når det gjelder det første, mener vi at det er naturlig å legge oss tettest opp til den eierskapsmeldingen som er vedtatt og behandlet i Stortinget. Det betyr at det er naturlig å legge seg til et oppkjøp oppunder 40 pst. Det er vel det nærmeste vi kommer det eierskapsmeldingen sa om Hydro, og det Stortinget allerede har gitt regjeringen i fullmakt, uten at det utløser noen bestemmelser om tilbudsplikt. Når det gjelder verdien på aksjene, tror jeg at staten har såpass god tid på dette og kan gjøre disse transaksjonene når det er best egnet for oss. Jeg tror det vil ha minimal betydning for kursutviklingen. Så jeg tror ikke det er noen stor fare for at vi må kjøpe til overpris.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-06-17:
Det er viktig å understreke at vi ikke skal bruke disse pengene, vi skal investere dem. Det er jeg ganske sikker på at representanten også er klar over. Dette er penger som skal gi avkastning i likhet med den øvrige store kapitalen som staten har. En av grunnene til at det har vært en fordel å ha en høyere eierandel enn den tredelen som skal til for f.eks. å sikre hovedkontoret i Norge, ser vi jo akkurat i denne saken. For her kan vi gjøre en stor transaksjon, hvor vi kjøper med betaling i aksjer eller med en emisjon, som utvanner statens eierandel uten at vi havner under 33 pst. Hadde vi ikke hatt en eierandel som var godt over 33 pst., hadde vi solgt oss ned på et tidligere tidspunkt, hadde denne transaksjonen vært vanskeligere å gjennomføre med mål om å opprettholde en tredjedels eierskap. Det er en ekstra dimensjon ved det, at det muliggjør denne typen transaksjoner.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-06-17:
Jeg ser ingen grunn til å forlenge denne debatten ytterligere. Det er en bred enighet og et ønske i Stortinget om å få en gjennomgang av statens eierskapspolitikk, og det skal vi gjøre i en stortingsmelding. Jeg synes ikke våren 2011 er noen urimelig grense for denne meldingen. Vi skal sørge for å få den så raskt vi har konkludert og gjennomgått dette i regjeringen. Men bare for å nevne et poeng: Selv om vi med jevne mellomrom har en slik eierskapsmelding, må vi hele tiden være fleksible nok til å kunne håndtere konkrete situasjoner som oppstår. En ny eierskapsmelding vil ikke fullgodt heller kunne forutse alle situasjoner som oppstår. Men det å ha en slik gjennomgang og en bred diskusjon med jevne mellomrom, tror jeg er nyttig. Og så får vi ta innholdet i den når vi kommer til det.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-06-17:
Jeg tror at uansett om vi har disse brede gjennomgangene som en eierskapsmelding gir mulighet for, vil det, gitt at vi får den våren 2011, komme konkrete saker både før og etter som vi må forholde oss til, så det blir litt uavhengig av tidspunktet for meldingen. Det viktigste er kanskje at Stortinget med noen jevne mellomrom har slike brede gjennomganger.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-06-17:
Jeg tror vi har en ganske hensiktsmessig eierstyring nå. Vi gir ut en årlig publikasjon som heter Statens eierberetning, og jeg vil anbefale varmt den nye utgaven, som kommer rett rundt hjørnet nå, og vi skal sørge for at den ikke blir bortgjemt. Så får man gjennom statsbudsjettet hvert år når utbyttet skal refereres og diskuteres i Stortinget, også en mulighet til å følge selskapenes virksomhet, i tillegg til de konkrete sakene som løper. Så jeg tror den formen vi har nå, med en eierskapsmelding i tillegg som tar de strategisk store linjene, er en god form. Men det er jo ikke så mye en eier skal blande seg borti når det gjelder selskapets løpende drift. Den er det styre og ledelse som står for, og dermed er det heller ikke aktuelle saker for Stortinget, sånn som jeg ser det.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2010-06-17:
Nei, beslutning om anke og rettsprosesser rundt DnB NORs virksomhet er det selskapet selv som håndterer. Vi bruker mye tid på etisk bevissthet og samfunnsansvar i de selskapene som staten har eierandeler i. Vi bruker det engasjementet også overfor private selskaper og ønsker at norske selskaper skal ha en høy standard, ikke minst de som har offentlig eierskap. Men denne type konkrete beslutninger kan ikke vi som eier blande oss borti. Derimot har Finansdepartementet reguleringer og regler for hva slags finansprodukter som kan tilbys, og vi har også overvåkningsorganer og systemer for å følge med på kredittmarkedet. Så jeg tror vi får bruke de reguleringsvirksomhetene som gjelder for alle banker, og så får rettsapparatet eventuelt løse de konkrete tvistene som oppstår, på vanlig måte.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2010-06-17:
Vi raud-grøne synest det er veldig flott at opposisjonen les Soria Moria og kjem med framlegg om gjennomføring av tiltak som står der – dermed òg dagens sak. Det er ein samla komite som er einig i Soria Moria og med næringsministeren i at vi skal ha ei ny eigarskapsmelding. Men dette kjem fram med litt ulik ordlyd, og einigheita stoppar nok òg der, for medan Høgre og Framstegspartiet er opptekne av at vi skal endra heile eigarskapspolitikken og selja oss ned – eventuelt heilt ut – av ei rekkje selskap, vil vi frå regjeringspartia framleis fokusera på ein aktiv og langsiktig eigarskap. Det verkar som om opposisjonen er meir oppteken av tidsaspektet enn av at vi skal få ei grundig behandling. Framstegspartiet er mest oppteke av at dette kom dei på først. Slik at det ikkje skal vera nokon tvil om kva regjeringspartia har sagt om innhaldet i ei ny eigarskapsmelding, vil eg sitera frå Soria Moria: «I den neste eierskapsmeldingen vil regjeringen fortsette oppfølgingen av selskapenes arbeid med samfunnsansvar: etikk, miljø og ledernes betingelser. Eierskapspolitikken skal fremdeles baseres på den etablerte ansvarsdeling mellom eier og selskap, og på prinsippene om god eierstyring. Målet er at selskaper hvor staten er eier skal være ledende i sin bransje på lavutslipp og utvikling av klimareduserende teknologi.» Dette er dei hovudlinjene som Soria Moria trekkjer opp om innhaldet i ei stortingsmelding. Vi vil få rikeleg anledning til å debattera dette innhaldet når denne meldinga kjem til Stortinget. Derfor går vi ikkje meir inn på innhaldet her i dag. Vi frå regjeringspartia vil gi støtte til næringsministeren på at ein får bruka den tida ein treng på ei grundig behandling, for så å koma med stortingsmeldinga.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2010-06-17:
Det er riktig, som utenriksministeren sa, at det er stor enighet om at det er viktig å avsette betydelige midler til dette meget viktige arbeidet. Men det har også vært rettet en del kritikk mot det som er blitt gjort. Det er nedfelt i merknader i komiteens innstilling. Jeg vil bare vise til de to medarbeiderne fra Fridtjof Nansens Institutt som i sin bok «Nordområdene – hva nå?» hevder at av 3 mrd. kr avsatt til atomsikkerhet i tiden 1993–2007 var det bare 1 mrd. kr som kom til anvendelse. Jeg vil rett og slett spørre om dette er riktig.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2010-06-17:
I samme anledning har de samme medarbeiderne ved Fridtjof Nansens Institutt hevdet at det meget viktige renseanlegget for flytende lavradioaktivt avfall aldri ble noe av. Det er jo det radioaktive materialet som er hovedårsaken til at Norge går så tungt inn i dette arbeidet. Jeg vil da spørre utenriksministeren om dette renseanlegget for lavradioaktivt flytende materiale vil bli iverksatt, og hvorfor det ikke er blitt gjort noe med det inntil nå.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2010-06-17:
Tidvis har det vært sånn at russiske myndigheter har bidratt, ikke direkte, men indirekte, til at norske institusjoner som bl.a. Statens strålevern, har hatt problemer med å hente inn daglige data på målinger av enhver type og form for problematisk forurensing. Vi har sett at russiske myndigheter har sørget for å kutte denne daglige muligheten for å foreta målinger. Er dette en situasjon som departementet er godt kjent med? Har man en dialog med russiske myndigheter sånn at man er forsikret om at norske myndigheter vil ha mulighet til å kunne følge potensiell forurensing på en daglig basis?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2010-06-17:
Jeg kan ikke her gå god for de tallene, så jeg må på vanlig vis vise til at vi har redegjort for ressursinnsatsen, vi har redegjort for måten ressursene brukes på, og vi har nå bak oss en riksrevisjonsgjennomgang av den bruken. Så tror jeg det er slik at på dette området – som på en del andre områder – må vi være klar over at det ikke er noen oppslagsbok å følge for hvordan man har et vellykket atomsikkerhetssamarbeid med Russland. Det er et element av risiko i det i den mest alvorlige forstand, nemlig at det er farlig materiale de håndterer, og det å omsette dette til prosjekter som kan la seg gjennomføre på kort tid, er ikke alltid lett. Men det er også risiko i den forstand at vi skal forholde oss til en samarbeidspartner som ikke er vant til å samarbeide om disse feltene. Men jeg synes dette regnestykket høres fremmed ut i forhold til hva vi anser for å være resultater av den ressursbruken vi har hatt, og som Riksrevisjonen nå har sett nøye på.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2010-06-17:
Det er jo slik at ansvaret for disse prosjektene ligger på russisk side. Vi støtter opp om det Russland gjennomfører. Jeg tror jeg her vil begrense meg til å si at for oss har arbeidet, som er et internasjonalt samarbeid om å lykkes i Andrejevabukta med å sikre materialet som er der og sikker transport videre, hatt hovedprioritet, og vil fortsette å ha det. Det bygger på et bredt internasjonalt samarbeid der ulike aktører har delt ansvar for hvem som gjør hva, og hvor vi er inne på områder som handler om å sikre bygninger og desslike. Det er også viktig at vi forholder oss til russiske installasjoner som ikke lever opp til de standardene vi mener er nødvendige på en måte som er realistisk. Det vil si at vi kan ikke avvikle dem over natten, men vi skal heller ikke med vår støtte bidra til å forlenge strukturer som ikke er trygge nok.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2010-06-17:
Jeg, her jeg står, besitter ikke kunnskap om at det er et slikt problem akkurat nå, men det representanten Kristiansen peker på, er jo et helt reelt problem over hele fjøla i Russland når det gjelder måling. Det gjelder også vår evne til å måle utslipp fra nikkelverkene, som svovel, SO2. Det gjelder på alle de områdene man normalt vil ha en regulær, sivil, miljøbasert målevirksomhet. Det gjelder ikke minst til havs hvor de russiske rutinene og de russiske sikkerhetsmyndighetene har en veldig høy terskel for å akseptere det. Jeg tror vi må se dette over lang tid, og at utviklingen forhåpentligvis går i retning av at vi kan få nok tillit til å bli enige om den type målinger. Men det jeg kan bekrefte er at når det oppstår slike problemer, tar vi det opp i de kanalene vi har tilgjengelig. Behovet for at slikt samarbeid fungerer knirkefritt var også et tema under det russiske presidentbesøket i Norge.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2010-06-17:
Tillat meg bare en betraktning om hvordan vårt statssystem fungerer. Jeg mener Stortinget absolutt gjør sin jobb ved at interpellanten tar opp dette. Det er også å legge både press på og få innsyn i regjeringens arbeid, og jeg vil si at jeg verdsetter det. Klarer vi å få alt på plass før en ulykke skjer? Det går ikke an å stå på en talerstol og si ja til det spørsmålet, men vi erkjenner den utfordringen som er her. Vi er enige med andre kyststater i at dette er en oppgave vi må se på i samarbeid, men også hver for oss. Nå stiller interpellanten detaljerte spørsmål om redningshelikopter, også spørsmål som ikke er mitt ansvarsområde. Men la meg si på vegne av regjeringen at i innstillingen til svalbardmeldingen, og i øvrige budsjetter, har vi vektlagt helikoptersaken ganske systematisk. Én ting er den generelle satsingen på redningshelikoptre som er gjort i Norge gjennom bl.a. etableringen av ny base i Florø, over 200 mill. kr i styrkede budsjetter for dette året, og arbeidet som er igangsatt, med omfattende utredninger, for å anskaffe nye redningshelikoptre. Det er riktig som interpellanten sier, at det er ti år til 2020, og hadde man kunnet knipse med fingrene, kunne det vært flott å ha en helt ny park nå. Vi skal ikke undervurdere kapasitetene til de helikoptrene vi har, og mannskapene som fører dem, men det er et systematisk arbeid, og det skal gjøres veldig grundige utredninger – for investeringene er store – for å få det på plass – innfaset, ferdig innen 2020. Også våre naboland har fokus på dette. Island deltar i den norske anskaffelsesprosessen. Det mener jeg er betimelig. Storbritannia har etablert et anskaffelsesprogram. Danmark har innført store langtrekkende redningshelikoptre på alle sine baser, og Canada er i ferd med det samme. Men så er det samtidig slik at vi må ikke tro at vi med helikoptre alene, uansett størrelse, vil kunne håndtere en ulykke med f.eks. et cruiseskip, eller et tankskip. Så jeg tror dette viser den komplekse sammenhengen av flere dimensjoner, fra ikke minst forebygging, næringens ansvar, polarkode for hvordan man seiler i de polare farvann, hvordan fartøyene er utrustet, ideen om å seile to og to, f.eks., til at statene bygger hva jeg vil kalle realistisk og tidsriktig kapasitet til å drive søk og redning. Den vil måtte foreta en avveining. Områdene er så enorme at det er ikke mulig å dekke hver kvadratkilometer med rask utrykningstid. Men det åpner seg en ny dagsorden her, som vi er nødt til å ta fatt i. La meg bare til sist gjenta det som også lå i innlegget fra interpellanten: Svalbard er her svært viktig. Vi har for vår redningstjeneste et veldig viktig prinsipp, nemlig samvirkeprinsippet, som betyr at mange enheter virker sammen, frivillighet, offentlig, men også nå mellom nasjonale og internasjonale partnere. Det er viktige prinsipper å ta med videre.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2010-06-17:
Jeg synes denne debatten i hovedsak avklarte en bred enighet om hvordan vi nærmer oss disse spørsmålene. Det er bra. Jeg tror vi gjør klokt i å opprettholde tett kontakt mellom regjering og storting, slik at vi kan opptre med felles front og felles argumenter på felt vi faktisk er enige om i mange internasjonale råd og organisasjoner. Så vil jeg si til representanten Ellingsen at jeg vil være varsom med å snakke ned vårt omdømme på dette området. Vi har et godt omdømme når det gjelder søk, redning og forvaltning i de nordlige farvann. Så er det slik at alt utstyr som brukes i dette området, enten det handler om Forsvaret eller sivile kapasiteter, er utsatt for stor slitasje og må jevnlig oppdateres og byttes ut. Vi er i syklus på det, og skal ta det på største alvor. Så hadde representanten Ellingsen en referanse til den økonomiske situasjonen i Europa. Jeg har ment i flere debatter her i salen at det er en så viktig utvikling – en så urovekkende utvikling – at det kommer til å få innvirkning på alle politikkområder. Slik er samfunnene våre skrudd sammen. Men når det gjelder ansvaret for søk og redning, tror jeg vi bare skal være klar over at det er vårt, og bare vårt, i de områdene vi har ansvaret for. Så dårlig økonomi i et land sør i Europa kan ikke være en unnskyldning for at ikke vi skal ta vårt ansvar innenfor det som er kyststatens ansvarsområde. Det dette legale instrumentet, som vi sier i Arktisk Råd, som nå fremforhandles for søk og redning, nettopp skal avklare, er jo hvor grensene går for ansvarsområder. Og det er klart at det området som da gjelder Norge, blir vårt ansvar. Men for også å gi representanten rett i analysen er det jo, som jeg påpekte, slik at samvirkeprinsippet, som vi nå må ta med ut, betyr at vi må jobbe tett med de land som har ansvar opp til den grensen vi har ansvaret for – fra sin side. Avslutningsvis vil jeg si at denne interpellasjonen var rettet til meg, men den handlet om mange virkemidler som sorterer under andre statsråder. Jeg takker likevel interpellanten for at jeg fikk anledning til å svare på den, fordi dette er en sektorovergripende del av norsk utenrikspolitikk som vi i Utenriksdepartementet tar på det største alvor. Og som jeg har sagt ved noen anledninger: På de fem årene jeg har hatt æren av å ha ansvar for utenrikspolitikken, er dette det feltet som er mest på vei opp, og som gjenspeiler stadig flere områder av det som er viktig for norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk. Og i så måte har egentlig de to debattene vi har hatt her nå i formiddag, både om atomsikkerhet over grensen mot Russland og evnen til å håndtere de store utfordringene i havområdene når det gjelder søk og redning, på en betimelig måte tatt pulsen på det som er viktig for norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk i dag.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-17:
Jeg takker statsråden for gode og positive svar, noe jeg setter stor pris på. Da er det fristende å si at alt er på skinner, og at det er ingen grunn til bekymring. Nå er vel virkeligheten ikke nødvendigvis sånn bestandig, selv om den beskrives positivt, at den er like positiv for dem som berøres direkte av den. Jeg er glad for at statsråden påpeker kvaliteten til den norske redningstjenesten, for den er veldig god, og det er veldig mange som kommer til Norge for å lære om hvordan vi gjør det. Det i seg selv er en kvalitet vi har, og som vi skal ta vare på og videreutvikle. Samtidig er jeg også enig i beskrivelsen fra utenriksministeren av redningshelikoptrene våre, selv om det er et faktum at de er oppimot 40 år gamle, og at det har vært anbefalt at de skulle vært skiftet ut for lengst. Så at de er en ressurs, er jeg enig i, men de er en ressurs med klare, klare begrensninger. I så måte hilser i hvert fall undertegnede, og flere med meg, velkommen den dagen vi kan få noe nytt på plass. Det bekymrer meg at regjeringen i denne saken har åpnet for å vente til 2020. Jeg oppfatter at utenriksministeren nå sier at man vurderer å la Arktisk Råd sluttforhandle en avtale om utvidet samarbeid i 2011. Hvis det er sånn at den konkluderer med en oppdeling av arealene, og at Norge får mer ansvar enn vi har i dag, ja, da har utenriksministeren og regjeringen en nøkkelutfordring når det gjelder redningshelikopterkapasiteten. Sea King-ene våre er gamle og dårlige, og vi har et problem med flyvedyktighet, fordi det blir færre og færre som bruker dem, og fordi tilgangen på deler blir mindre og mindre. Jeg er også glad for at utenriksministeren tar opp det som skjer på Svalbard. Svalbard er etter mitt skjønn en mulig, framtidig nøkkel for en arktisk SAR-hub der oppe. De som driver redningstjenesten på Svalbard, gjør etter mitt skjønn en minst like god jobb som man gjør i 330. Samlet sett er disse to kvalitative tjenestene organisasjoner som på en måte er ryggraden i redningstjenesten vår. Jeg er også glad for at utenriksministeren gjennomgående tar dette opp i alle de fora hvor det er formålstjenlig å ta det opp. Jeg håper også at denne saken er så viktig at vi kan skynde oss fort. Jeg håper vi kan greie å få ting på plass før det skjer en ulykke der oppe. Det har vært ulykker før. Det har sågar vært cruiseskip som har gått på grunn utenfor Svalbard, som førte til en særdeles stor redningsaksjon en gang – som den gang gikk bra. Det var ikke tap av menneskeliv. Samtidig vet vi at havområdene der oppe tar menneskeliv årlig, og større aktivitet vil føre til enda mer trykk på de ressursene vi har tilgjengelig, og faren for tap av menneskeliv kommer til å øke. I så måte ønsker jeg egentlig bare å si at jeg ser fram til at alle de gode tingene utenriksministeren nevnte, konkretiseres, og til at de kommer til Stortinget, slik at Stortinget kan få være med på å ta debatten videre og sette sitt preg på en tjeneste som er viktig, og som i framtiden kommer til å bli enda viktigere enn det den allerede er i dag.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-17:
La meg starte med å si at jeg slutter meg til en del av det som forrige taler sa, nemlig at utfordringene sannsynligvis kommer til å bli større enn det vi har forventet. Det tror jeg er helt sikkert. Utover det tror jeg det er to dimensjoner som er viktige her. Den ene er det som utenriksministeren har fokusert mest på, det overordnede, som går på å få til internasjonalt forpliktende samarbeid. Det er antakeligvis nøkkelen til suksess i så måte. Så har det vært en diskusjon om ressurser, ressursutnyttelse og muligheter. Jeg tror faktisk at det kommer til å bli mye større aktivitet i nord. Jeg tror sågar at noen kommer til å ta en risiko for å tilegne seg ressurser. Utfordringen vil jo da være at vi ikke ender opp i en situasjon som den vi ser i Mexico nå, og som vi har sett i andre sammenhenger, nemlig at vi ikke har gode nok verktøy på plass. Så kan man selvfølgelig si at man aldri vil få gode nok verktøy. Men spørsmålet er: Har vi lov til å la være å ha det fokuset? På nytt er svaret selvfølgelig: Nei, det har vi ikke lov til, fordi det vil ramme alle dem som ikke har valgt å være med på dette, men som indirekte blir ofre for det som kan komme til å skje. Jeg håper derfor at utenriksministeren har rett når han fokuserer på at det er en ambisjon for Norge å få til godt og forpliktende samarbeid internasjonalt. Dernest må vi forutsette at de samme nasjonene faktisk evner å få på plass det verktøyet som trengs for å ivareta sikkerheten. På mandag denne uken hadde utenriks- og forsvarskomiteen flere debatter. I et av sine innlegg tok utenriksministeren opp den økonomiske situasjonen i Europa i forhold til stabilitet og trygghet. Når vi nå snakker om nasjonalt og internasjonalt ansvar, vil den samme faktoren tre inn der. Kan vi forutse at andre land har økonomiske ressurser som er gode nok til å gjøre det vi forventer når det gjelder redning og redningssamarbeid? Norge er i en unik posisjon. Vi har mulighetene, og vi bør gjøre det, men vi har altså en diskusjon om at man flyr med 50 år gamle redningshelikoptre. Vi har råd til å få nye, men vi har altså ikke greid å bestemme oss for når dette skal skje. Vi har flyttet tidspunktet gang på gang. Det synes jeg er dårlig gjort, for det rammer omdømmet til alle de flinke menneskene som til daglig har sitt virke i redningstjenesten. Så sier det noe om hvordan vi verdsetter alle dem som gjør jobben med å skaffe verdier til samfunnet vårt, de som jobber langs kysten eller innenfor kysten, som setter sin lit til at hvis noe blir vanskelig, så skal det finnes en redningstjeneste. Når vi her diskuterer framtiden til f.eks. redningstjenesten og redningshelikoptrene, synes jeg det er en smålig debatt. Vi diskuterer flytting fordi det er for kostbart slik det er i dag, men det vi egentlig snakker om, er hvordan vi setter pris på og tar vare på dem som gjør jobben ute, og som skaffer oss velstand og verdier, som Stortinget etterpå med stor glede fordeler rundt om i verden.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-06-17:
Først må jeg få lov til å gi honnør til interpellanten, som har løftet et viktig tema. Selv om tiden har gått, er det slik at nordområdene består. Så aktualiteten er like høy. Norges rolle i nordområdepolitikken blir bare viktigere og viktigere på flere felt. Tidligere i dag drøftet vi problematikken om kjernevåpen i Nordvest-Russland. En annen like viktig problemstilling vil bli Norges rolle i samarbeidet med de vestnordiske landene. Island, Færøyene og Grønland er for oss tre naboland som har mange sammenfallende og kryssende interesser med Norge: felles havområder, felles utfordringer i klimapolitikken og ganske lik posisjon i forhold til EU. I tillegg har vi felles historie og for en stor del samme kultur. Norge kan ta – og får nok, enten vi vil det eller ikke – en lederrolle i nordområdepolitikken, sett fra de vestnordiske landene. Når det gjelder havforskning, er Norges innsats i en helt annen liga enn hva man kan stille opp med i de landene vi her snakker om. Vi har også – målt mot dem – rett til mesteparten av fiskeressursene, og vi har en lang sjøfartshistorie, som er viktig i denne sammenheng. Politisk er vår erfaring med å forhandle og etterleve internasjonale avtaler også av stor viktighet. Vi er altså for en gangs skyld storebror! De vestnordiske landene arbeider i disse dager med sitt syn på EUs renoverte fiskeripolitikk. Både Færøyene, Grønland og Island gir uttrykk for at de ser Norge som en viktigere og bedre samarbeidspartner enn de øvrige nordiske landene. Dette begrunner de med at Norge bedre forstår viktigheten av fiskeriene og en bærekraftig forvaltning. På en konferanse om fiskeriforvaltning mellom de vestnordiske landene i forrige uke drøftet man derfor uformelt disse landenes erfaring med EU. Bildet er ikke ulikt det vi ofte opplever fra Norge. Det kan ofte være utfordrende å skape forståelse for det som i EU virker som sære nordiske hensyn. Norge kan sammen med de andre vestnordiske landene skape en god allianse på de områdene som er felles for oss. Jeg er smertelig klar over at det av og til kan virke som om Island bruker koma som sitt fremste verktøy når de skal orientere seg internasjonalt. Men det er jo også slik at vi av og til i debattene i Norge får inntrykk av at det kan være et yndet våpen. Jeg vil allikevel minne om at Norges forhold til Russland er bygd på lange relasjoner mellom folk, og det er også slik at det mellom Norge og de vestnordiske landene er gode folk-til-folk-relasjoner. Godt regionarbeid er hevdet å være et godt verktøy for å skape forståelse for globaliseringen. Økt forståelse for globalisering er etter min mening uhyre viktig for å skape positivitet og utvikling i Norge. Godt regionarbeid er absolutt tekniske samarbeidsprosjekter mellom flere land, som har vært nevnt tidligere av interpellanten. Forskning, miljøvern, næringsutøvelse og redning er alle gode arenaer for å bygge et godt regionalt samarbeid, som vil være viktig i den videre historien.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-06-17:
Nei, Høyre er ikke med på forslaget.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-06-17:
Finnmark er naturlig nok et populært fylke, og den neste krabaten som har planer om å flytte dit, er snøkrabben. Det er ikke en introdusert art, den har naturlig tilhold i havet der, men den sprer seg nå. Den er omgitt av den samme skrekkblandede mystikken som kongekrabben, for vi vet veldig lite om den. Mitt spørsmål til statsråden er om man har noen klare planer for å øke forskningen også på den, sånn at man stiller litt bedre forberedt når den kommer.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2010-06-17:
Det er ikke mye å si om denne saken. Det er en enstemmig komité som står bak innstillingen om å vedta regjeringas forslag om nye satser. Men, som man vil se, flertallet i komiteen har samlet seg om noen merknader og et forslag til vedtak nettopp fordi det er naturlig å se disse diskusjonene i en større sammenheng. Det har vært, og er, en kontinuerlig diskusjon om å øke den økonomiske kompensasjonen for vernepliktige og også om andre statushevende tiltak. Det er stadig færre som gjennomfører førstegangstjeneste. Desto viktigere mener flertallet det er at tjenesten må være relevant, kompetansehevende og gi den enkelte soldat en økonomisk kompensasjon som føles rettferdig. Lønnsoppgjøret var klart den 27. mai. Komiteen fikk saken – den ble referert i statsråd 11. juni. Det betyr at det har vært en helt summarisk behandling i komiteen. Det har komiteen akseptert, nettopp fordi det er viktig at bestemmelsen blir fattet, sånn at man kan øke godtgjørelsen til de vernepliktige. Men jeg syns likevel det er noe betenkelig at denne type saker kommer så sent – nettopp fordi det hadde vært interessant, både for komiteen og regjeringa, å ha en bredere diskusjon om de spørsmålene som her reises. Derfor har flertallet i komiteen fremmet et forslag til vedtak, som jeg hermed anbefaler.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2010-06-17:
Det er ikke meningen å forlenge noen debatt her. Men hvis representanten Svein Roald Hansen hadde lest forslaget til vedtak som flertallet fremmer, så er det altså ikke snakk om løssluppenhet med penger. Vi ber regjeringa komme tilbake til Stortinget på egnet måte med en gjennomgang av den økonomiske statusen for vernepliktige under og etter førstegangstjenesten, særlig sammenlignet med dem som ikke gjennomfører førstegangstjenesten, fordi man ser at det her er såpass store forskjeller, og at det ikke er økonomisk gunstig nok for en del å gjennomføre førstegangstjeneste. Så det er altså ikke penger det er snakk om i denne omgang. Det er et forslag om at regjeringa kommer tilbake til Stortinget på egnet måte med en sak.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2010-06-17:
Jeg takker for det, og det er selvfølgelig hyggelig å delta i debatt med mine gamle komitékamerater igjen. Statsråd Rigmor Aasrud sa i sin innledning at man er i gang med å vurdere konsekvensene av denne dommen. Det er bare én konsekvens av denne dommen, og det er at regjeringen har innført en grunnlovsstridig tomtefesteinstruks og endret OVF-loven § 5, sånn at den skal gjøre det mulig å gjennomføre tomtefesteinstruksen. Det er altså én mulig konsekvens av vedtaket i Høyesterett, og det er at man må endre § 5 andre ledd i lov om Opplysningsvesenets fond. Hvis ikke, opprettholder man altså en grunnlovsstridig paragraf. Det manglet ikke på advarsler mot å gjøre det regjeringa nå har gjort. Det manglet ikke på råd, det manglet ikke på juridisk ekspertise. Men regjeringa valgte å trumfe gjennom et lovvedtak, bruke flertallet sitt og dermed opptre grunnlovsstridig. Man skal være klar over at Stortinget har hatt denne saken i mange runder. Det endte til slutt med at Kirkelig arbeidsgiver- og interesseorganisasjon førte saken til Tingretten, hvor staten deretter tapte saken fullstendig. Da måtte staten anke direkte til Høyesterett, hvor man også tapte saken. Jeg syns det er viktig å legge merke til at denne saken, i likhet med saken om rederiskatten, viser noe veldig viktig. Den viser at Høyesterett gir en klar beskjed til regjeringa om at den ikke kan bruke, og misbruke, flertallet sitt til å trumfe gjennom grunnlovsstridige lover i Stortinget. Den viser altså at makt ikke trumfer rett. Det er en beskjed regjeringa er nødt til å ta med seg. Vi var alle veldig klare på at dersom endringen av OVF-loven § 5 andre ledd skulle gjennomføres, krevde det grunnlovsendring etter reglene i § 112 i Grunnloven, som er helt annerledes og krever et helt annet flertall enn de vanlige reglene om lovendring. Dette visste regjeringa meget godt, at de ikke hadde noen sjanse til å få det igjennom i Stortinget, verken tidsmessig eller når det gjaldt flertallet. Derfor valgte de den prosedyren de nå har gjort. Så registrerer jeg, og det syns jeg er interessant, at statsråden sier at de nå skal vurdere de ulike sidene av en eventuell erstatning. Jeg var sjøl til stede på Kirkemøtet der tidligere statsråd Trond Giske var veldig klar på at Kirken eventuelt skulle få erstattet sine tap dersom det viste seg å være en uriktig tomtefesteinstruks. I proposisjonen om endringen av OVF-loven § 5 sies det at departementet understreker at det er en forutsetning at økonomien til Den norske kirke ikke skal svekkes som følge av instruksen. Det betyr altså at etter at Høyesterett har kjent instruksen grunnlovsstridig, går regjeringa to skritt tilbake og ikke lenger lover kompensasjon til Kirken, men sier at dette er noe vi skal vurdere. Det er en besynderlig utvikling i denne saken.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2010-06-17:
Dette har på mange måter vært en oppklarende, men også en veldig pussig debatt. Når statsråden i sitt siste innlegg sier at det er flere forhold som må avklares før man kan gjennomføre en lovendring, så er det helt ubegripelig. Det er kun én ting som trenger å gjøres, og det er å fjerne § 5 andre ledd i loven om Opplysningsvesenets fond. Det er akkurat like enkelt som det var å sette inn i loven det leddet som gjør tomtefesteinstruksen mulig å gjennomføre. Dette er gjort med et enkelt håndgrep, det er en enkel operasjon. Det krever ingen utreding, nettopp fordi den eneste grunnen til at andre ledd i § 5 ble opprettet, var at man skulle gjøre unntak fra første ledd. Paragraf 5 første ledd i lov om Opplysningsvesenets fond lyder: «Eigedommane og kapitalen til fondet kan ikkje gjevast bort eller brukast opp.» Så ønsket man nettopp å gi bort eller bruke opp fondets kapital. Derfor måtte man lage et nytt ledd i paragrafen, sånn at man skulle kunne gjøre det. Når Høyesterett nå så klart og entydig har kjent dette vedtaket og denne lovteksten grunnlovsstridig, altså i strid med Grunnloven § 106, har regjeringa ikke noe annet valg enn fjerne andre ledd i paragrafen. Noe annet ville være helt merkelig. Og det er en like enkel operasjon som det var for regjeringa å sette leddet inn. Men dette må selvfølgelig skilles fra diskusjonen om erstatning og kompensasjon. Det er nettopp derfor forslaget nå har to deler, som det skal stemmes over separat. For meg er det en gåte hvordan regjeringa, ved Rigmor Aasrud, kan mene at det er mange spørsmål å utrede før man kan tilbakestille § 5 i lov om Opplysningsvesenets fond til den opprinnelige tekst, slik den var før den grunnlovsstridige delen kom inn, nettopp fordi Høyesterett har kjent vedtaket grunnlovsstridig. Det er også viktig å merke seg at Høyesterett er helt klare på at det er likegyldig for resultatet om det er instruksen eller om det er loven som ugyldig. Det er grunnlovsstridig sånn som den nå tolkes, og sånn som den nå brukes. Dette er et ukomplisert juridisk spørsmål, et spørsmål som er så ukomplisert at regjeringspartiene her og nå uten problemer burde kunne stemme for forslaget om umiddelbart å rette opp det som nå framstår som en grunnlovsstridig tekst. Så er det helt åpenbart at både instruksen og paragrafen er satt ut av spill med Høyesteretts dom. Nettopp derfor framstår det som enda mer merkelig at regjeringspartiene ikke kan gjøre det som må gjøres: ta konsekvensen av Høyesteretts dom. Jeg kan ikke forstå at det skulle være mer å utrede, at det skulle være mer å vurdere. Grunnloven sier én ting, dommen sier én ting, og § 5 andre ledd i loven om Opplysningsvesenets fond sier noe helt annet.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-06-17:
Bare noen kommentarer til forslaget til vedtak fra flertallet i komiteen. Det er bred enighet om at det er viktig å få til tiltak som hever statusen ved gjennomføring av verneplikten. Vi hadde en interpellasjonsdebatt om det her i salen for ikke lenge siden. Det er et utvalg som har kommet med en rekke forslag. Mange av dem følges opp. Det forslaget som er dyrest, går nettopp på å heve dagpengene. Slik forslaget fra utvalget ligger, snakker vi om en årlig utgift på bortimot 400 mill. kr, hvis man tar med Heimevernets innsatsstyrke. Vi er i ferd med å avslutte gjennomføringen av opptrappingen av langtidsplanen, noe som krever ressurser, og man har altså prioritert andre av forslagene for å heve statusen. Nå skal jeg ikke foregripe morgendagens debatt, men siden innstillingen ligger ute, vet vi at det også der fra noen partier påpekes behov for flere midler til Forsvaret som går på andre områder enn dette. La meg i tillegg si at det har vært en betydelig reallønnsutvikling for vernepliktige de siste ti årene. Det har vært en økning i sum på 42½ pst., og med en prisstigning i samme periode på under 20 pst., er det faktisk en reallønnsøkning på 23 pst. Så det er altså ikke slik at man ikke har gjennomført tiltak også på dette området. Jeg forstår at det kan være fristende å være litt løssluppen med penger som man selv ikke må finne inndekning for på budsjettene – når det nå nærmer seg sol og sommer.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-06-17:
Jeg kan forsikre representanten om at jeg har lest, ikke bare forslaget, men også merknaden og begrunnelsen for forslaget. Det står bl.a. at man skal «gi den enkelte soldat en økonomisk kompensasjon som oppleves som rettferdig». Jeg tror at føringene her, i hvert fall for dem som ville få glede av et løft, oppleves som å være ganske klare med hensyn til i hvilken retning dette skal gå. Og jeg sa ikke «løssluppenhet», jeg sa «litt løssluppenhet».
Per-Kristian Foss (Høyre), 2010-06-17:
Jeg vil gjerne spørre talsmannen for regjeringspartiene om uttalelsen om at regjeringen har hatt som ambisjon å iverksette lovvedtaket dekker hans oppfatning av parlamentarismen. Er det slik at et lovvedtak skal iverksettes på det tidspunktet Stortinget har vedtatt, eller skal det iverksettes etter regjeringens ambisjoner? Har representanten noen oppfatning av hvor mange år det kan gå før slike ambisjoner fører til iverksettelse?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2010-06-17:
Da må jeg spørre: Betyr dette etter representantens oppfatning at dato for iverksettelse er et skjønnsspørsmål? Da er det vel bedre at Stortinget vedtar at det iverksettes etter regjeringens skjønn. Det ville være en litt underlig formulering i et storting, men det er det representanten nå sier – at dersom man møter på problemer, kan man ta den tiden man trenger for å iverksette et lovvedtak. Da vil jeg spørre: Er det i tråd med oppfatningen av parlamentarismen at den makten til å vurdere Stortingets vedtak etter dette er flyttet til regjeringen?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2010-06-17:
Det var etter den gamle forretningsordenen, president. Stortinget har vedtatt ny forretningsorden etter det, for hele denne perioden, og det er ingen begrensning på antall replikker.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2010-06-17:
Da må jeg si at jeg ikke skjønner hva talsmannen nå egentlig sier. Man sier at departementet har arbeidet med saken hele tiden. Men det tok altså halvannet år før daværende statsråd Bjarne Håkon Hanssen tok det første initiativ for å sjekke om vedtaket var iverksatt. Å si at man da har jobbet hele tiden, er kanskje i overkant. Men jeg må spørre representanten: Ser representanten noen grenser for hvor lenge en regjering kan vente med å iverksette et iverksettelsesvedtak med dato? Her har det altså gått ca. tre år. Ser representanten nå noen grenser, slik han definerer den nye flertallsparlamentarismen?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2010-06-17:
Jeg har ikke invitert til noen spekulasjon om regjeringens motiver. Men jeg har bare ett enkelt spørsmål: Ser representanten ikke noe kritikkverdig i at Stortinget ikke ble meddelt at Stortingets egne lovvedtak ikke er iverksatt?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2010-06-17:
Jeg er glad for den siste opplysningen statsråden ga i sitt innlegg. Det innebærer at alle kan stemme for II i forslag til vedtak, foreslått av flertallet i komiteen, fordi statsråden vil gjøre det. Men det er mulig at serviliteten i regjeringspartiene er slik at man ikke vil stemme for forslaget, bare godta statsrådens forsikring i Stortinget. Stortingets utvalg for å vurdere Stortingets kontrollfunksjon og kontroll med regjering og forvaltning sier følgende: «Relevante faktaopplysninger bør klart omfattes av opplysningsplikten.» Mener statsråden at det er en relevant faktaopplysning at hun ikke har iverksatt et lovvedtak?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2010-06-17:
Det var ikke det jeg spurte om. Jeg forutsetter at departementet arbeider. Jeg forutsetter at statsråden arbeider. Og jeg forutsetter faktisk at statsråden vurderer. Men jeg spurte om konklusjonen. Er det faktum at en lov med datofestet ikrafttredelse ikke er iverksatt, en faktaopplysning som statsråden mener Stortinget burde få og ha interesse av?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2010-06-17:
Jeg forstår representanten Kolbergs behov for å forklare. Jeg må nok si at jeg står ved hvert sterke ord jeg har brukt i denne debatten. Jeg har sjelden i mine snart 30 år i Stortinget opplevd at statsråder ikke er i stand til å si at stortingsvedtak skal selvfølgelig iverksettes på den dato Stortinget har vedtatt. Det eneste man nå har rukket å si, er at man burde ha vurdert det. Det anser jeg som en selvfølgelighet. Det å vurdere er jo å tenke. Når man ikke får til ting, tenker man på at man kanskje bør si fra om det til andre, ikke minst til dem som har vedtatt det. Men selv det er man ikke i stand til å si, annet enn å gjenta og gjenta og gjenta at man burde ha vurdert – ja, selvsagt. Så jeg kan ikke trekke tilbake noen uttrykk om arrogant eller arroganse. Men jeg må si at etter representanten Kolbergs innlegg er jeg litt i tvil om det er bevisstløshet. Jeg vet ikke om det er et mildere uttrykk enn arroganse, det får regjeringspartiene vurdere. Men at man altså sitter i tre år, ikke oppfyller Stortingets vedtak og holder munn og ikke informerer om at man ikke oppfyller de plikter man parlamentarisk er pålagt – at det er bevisstløst, er vel et meget svakt uttrykk – meget svakt uttrykk. Så kan jeg være mer forsonende i mitt siste ord ved å si at II i forslag til vedtak ønsker jeg på vegne av flertallet i komiteen å trekke, for det er jo slik at det vil bli nedstemt, men likevel vil statsråden gjøre det. Det virker jo litt meningsløst. Statsråden har nå oppfylt vårt krav om å forelegge saken om kryptering for Stortinget, og hun står fast på sitt syn – det har jeg all respekt for. Men det er opp til Stortinget å definere hva som er en tilstrekkelig krypteringsløsning, ut fra et personvernhensyn og hensynet tatt til behovet for helseregistrene. Jeg er enig i at her er det en avveining, men den avveiningen mener jeg at Stortinget gjorde ved lovvedtaket i 2007, og et nytt storting får nå muligheten til å foreta den avveiningen. Så det forslaget trekkes, for ikke å skape den misforståelse at statsråden kan forandre mening og ikke forelegge saken for Stortinget, fordi Stortinget har jo nedstemt et pålegg til henne om å gjøre det. Derfor trekkes det forslaget.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2010-06-17:
Jeg vil klart og tydelig si at regjeringen skal etterkomme Stortingets vedtak, men som jeg forklarte, i den situasjonen som oppsto, da man stadig støtte på nye problemer, ble ikke det gjort slik som departementet hadde som mål. Jeg tror ikke noen her kan beskyldes for å ha satt til side Stortingets vedtak. Man har hele tiden jobbet aktivt for å få dette løst, men man møtte altså problemer som man ikke hadde sett i forkant. Det er bakgrunnen for at vi er der vi er i dag.