Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2019-12-05:
Innvandrings- og integreringspolitikken ser ut til å fungere som en viktig arena for å markere verdier og politisk identitet. Alle partier hevder å stå for en rettferdig og human politikk. Noen framhever at de er liberale, mens det for andre er like viktig å understreke at de er strenge. I asyl- og flyktningpolitikken kan vi oppleves å være milevidt fra hverandre, men vi har ganske bred politisk enighet om at det i integreringspolitikken er viktigst å legge til rette for at de som kommer til Norge, raskt skal lære seg språket og komme inn i utdanning og arbeid, slik at man kan forsørge seg selv og sine. Ønsker vi en god innvandrings- og integreringspolitikk, må vi starte med ordene vi bruker, som leder til handlingene vi gjør. Hva ting koster, blir vi kjent med gjennom budsjettinnstillingen som legges fram i komiteen i dag, men viktigheten av de ordene vi bruker, f.eks. i merknader, i debatter, i kommentarer, må ikke undervurderes. Debatten i dag handler selvfølgelig om penger, men det er også mennesker det handler om. Hvis vi vil integrere, da må vi inkludere. Det overrasker vel ingen at Kristelig Folkeparti snakker om menneskeverd og menneskets iboende verdi, som de har fått i kraft av bare å være til. Dette ligger også til grunn for vår innvandrings- og integreringspolitikk, og den må også ligge til grunn for hvordan vi velger å kommunisere. Retorikk er også politikk. Det er gode tiltak som er etablert i denne regjeringen, og som er løftet i regjeringsplattformen, men på dette feltet har vi – uansett hvor gode tiltakene er – tilhørende merknader som degraderer og reduserer menneskets verdi, for å oppnå egne politiske mål. Kristelig Folkeparti mener innvandrere i Norge skal bli sett, respektert og inkludert i samfunnet på alle måter. Dette gjelder også, spesielt, de mest uskyldige og usynlige iblant oss, de som ikke har rettigheter, de som vandrer rundt som skygger i år etter år fordi de er ureturnerbare, enten som papirløse eller som statsløse. Det er estimert at det er rundt 3 000 mennesker som er fratatt både grunnleggende menneskerettigheter og verdighet. De er strippet for alle de tingene vi har tatt for gitt. De har ingenting, og noen sier at de er  ingenting. Vi i Kristelig Folkeparti sier at de er alt. Vi sier at de er selve symbolet på menneskeverdet. Kristelig Folkeparti har ikke veket en tomme fra vårt primærstandpunkt. Vi mener at mennesker med endelig avslag som av ulike grunner ikke kan returneres grunnet manglende returavtale, må få arbeidstillatelse. Dette fikk vi ikke gjennomslag for i Granavolden-plattformen, men vi fikk på plass et punkt om at eldre ureturnerbare med lang botid skulle få opphold og få lov til å arbeide. Dette forutsetter jeg at justisministeren i dag går på talerstolen og bekrefter: at det som ble sagt i Granavolden-erklæringen, snarest mulig skal forelegges Stortinget. Vi forventer handling fra egen regjering, og vi forventer endring i den harde retorikken i det offentlige ordskiftet. For å redusere den harde retorikken i den offentlige debatten må vi starte her på Stortinget. Og det må sies at jeg reagerer spesielt på justisministerens uttalelse til VG: «Jeg regner med at ingen ønsker at hjemmehjelpen som kommer hjem til deg, har bakgrunn som krigsforbryter. Eller at personer som jobber i barnehagen, har ukjent bakgrunn som dømt pedofil i hjemlandet.» Hard retorikk gjør mer skade enn det avsenderen ofte forstår. Ansvarlige personer og folk i maktposisjoner må velge sine ord med omhu og huske at harde ord kan inspirere til handling. Under flukt, ved innvandring og under integrering i et nytt og ukjent samfunn er det en prosess der både innvandrerne og vi som storsamfunn har et stort ansvar. For Kristelig Folkeparti betyr det at både det offentlige og næringslivet, ideell sektor og vi som medmennesker må bidra med et inkluderende språk. Mangfoldet innvandrerne bringer med seg, er en berikelse for Norge. Kristelig Folkeparti mener at et overordnet mål for både innvandrings- og integreringspolitikken må være at innvandrerne som kommer til Norge for å bli her, eller som ender med ikke å kunne returneres, opplever seg respektert og som en del av fellesskapet, med de plikter og de rettigheter som andre innbyggere i Norge har.