Marit Arnstad (Senterpartiet), 2014-12-18:
Det er de som har sagt i debatten at sjøl om dette er en av de siste debattene i Stortinget i 2014, står vi foran et år, 2015, der det kommer til å bli mange og gjentakende klimadebatter. Det er på en måte veldig bra. Utgangspunktet for interpellasjonen er de klimamålene som EU satte seg tidligere i høst. Jeg synes det er to ting som har drevet en god del av klimadebatten også i Norge i høst. Det ene er de målene EU satte seg, og hvilke konsekvenser det får for Norge, og hva vi skal sette oss av mål. Det andre er avtalen mellom USA og Kina, som også har vist en annen type veg å gå framover når det gjelder klimaspørsmål. Så kommer vi nok i 2015 til å få en stor debatt om egne klimamål. Da er det Senterpartiets ønske at vi også husker i diskusjonen om hvor ambisiøse vi skal være, og hvor store mål vi skal sette oss, at målene i seg sjøl ikke gir noe lavere utslipp og mindre global oppvarming. Det er det til sjuende og sist tiltakene som gjør. Derfor er den også svært viktig den debatten vi kommer til å ha om hvilke tiltak vi kan sette inn. Klimamålene kommer allikevel til å bli et uttrykk for, tror jeg, de store omstillingene som vi står overfor, og også de sterke tiltakene som må til for å kunne begrense den globale oppvarmingen til to grader. Jeg har også lyst til å berømme statsråden for innsatsen i Lima. Jeg ser også Lima som et skritt på vegen. Jeg håper det er riktig det statsråden sa i sitt innlegg, at det ikke lenger er et spørsmål om vi får en avtale, men at spørsmålet er hvilken type avtale vi får i Paris. Når det gjelder diskusjonen om hva Norge skal sette seg av mål, er det også interessant at regjeringen kommer tilbake med indikative mål i første kvartal 2015 gjennom en stortingsmelding. Senterpartiet ser fram til det, og vi ser fram til den debatten som kommer i kjølvannet av den. Vi har ikke noe grunnlag for verken å forskuttere diskusjonene innad i regjeringen eller å forskuttere en debatt om mål vi ennå ikke har sett. Det er klart at Norge deltar i kvotemarkedet. En stor del av norske utslipp er underlagt kvoteplikt, men det er slik at vi må sette oss egne, klare mål for alle de sektorene som er vesentlige, enten det gjelder industri og næring, eller det gjelder husholdninger, eller det gjelder transport. Der ligger også den store og vanskelige debatten vi har foran oss. Ellers synes jeg nok når det gjelder Lima, at vi også må ha en diskusjon om at det fortsatt i løpet av det neste trekvart året vi står foran før møtet i Paris, åpenbart må skje en del endringer i den internasjonale forståelsen av behovet for en forpliktende avtale. Men det tror jeg også vil være en vedvarende debatt. Jeg ser på EUs klimamål – og også den diskusjonen vi har hatt mellom andre stormakter, men særlig EUs klimamål – som ett av flere positive utviklingstrekk. Jeg tror at det bringer oss i Norge nærmere en avklaring av egne mål, egne byrder og egne tiltak, men også antakelig nærmere en avklaring av mer av ansvarsfordelingen mellom fattige og rike land. Men alt i alt må en si at med en kvotepris som er så lav som den er i dag, med en stor skepsis til om Paris-avtalen vil være ambisiøs nok, og med en mangel på gjennomføring av de virkelig betydelige klimatiltakene er det en krevende veg vi har å gå foran oss i løpet av 2015, både internasjonalt og her i Norge.