Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-11-27:
Det er de tusener som har bygd, og som bygger, landet. Generasjonene før oss har lagt til rette for våre muligheter i dag, muligheter ingen andre før oss noensinne har hatt. Det vi har fått – det sterke fellesskapet og den trygge velferden som er blitt oss til del – skal vi føre videre. Budsjettet for 2013 trygger denne utviklingen. Vi har fått til mye, men vi er ikke i mål. Ikke alle tar del i den velferden det store flertallet av oss gjør. Ikke alle har det like bra i sitt liv. Det kan det sterke fellesskapet gjøre noe med – men hver enkelt av oss kan også gjøre en forskjell. Mange mennesker i land rundt oss ser opp til den norske modellen. Derfor skal vi være stolte over det vi får til – men aldri selvtilfredse. Vi må sammen jobbe for de gode resultatene hver eneste dag. Vi må aldri ta det for gitt at resultatene kommer av seg selv. Det er lov å ha høye forventninger, men det er ikke mulig å løse alle utfordringene samtidig. Vi må hele tiden gjøre valg. Politikk er å ville noe – men politikk er også å velge. Skal vi sammen nå de høye mål vi setter oss, må alle bidra. Det er så mange ting vi slipper å tenke på i Norge. Det sterke fellesskapet og fellesskapsløsningene gir trygge rammer rundt folks liv. For at det fortsatt skal være slik, er det noen viktige ting vi må passe på. Arbeidskraften er vår viktigste ressurs. Her er jeg helt enig med representanten Hareide. Det fineste vi har, er arbeidskraften. Vi må utvikle og foredle den, slik at vi også i framtiden har en omstillingsdyktig, velkvalifisert og produktiv arbeidsstyrke. Derfor er investeringer i barnehager, utdanning, forskning og helse viktige for framtidig vekst og velferd. En god oppvekst og en god skole er avgjørende for våre muligheter senere i livet. Derfor er dette også den beste fordelingspolitikken. Når det sterke fellesskapet bygger opp under dette, får vi alle muligheter, uavhengig av foreldrenes inntekt, status og bakgrunn. Det er også den norske modellen – vi har alle muligheter til å oppfylle våre drømmer. Min generasjon fikk, og får, disse mulighetene – muligheter mange av våre foreldre aldri fikk. Derfor er det ikke nå tid for eksperimenter, verken i økonomien eller i andre deler av politikken. Det er viktig med gode inntektssikringsordninger som både gir den enkelte trygghet, og som stimulerer til arbeid. Også skattesystemet må bygge opp under dette. Dette bidrar til å styrke produksjonsevnen i Norge. Vi må bygge opp under langsiktigheten i og tilliten til norsk økonomi. De land ute i Europa som sliter, gjør det bl.a. fordi tilliten til deres økonomi er svekket. Skal midler skaffes til veie for å følge opp vedtatte eller nye reformer, må sysselsettingen og vekstkraften i økonomien økes. Det vil også være nødvendig å holde igjen på utgiftsveksten i budsjettet. Vi må både arbeide og spare. Det vil også tjene framtidige generasjoner. Budsjettet for 2013 er et budsjett for verdiskaping og arbeid. Det er et godt budsjett for framtidens Norge. Vi har gjort og gjør mye riktig. Vi har også blitt hjulpet av heldige omstendigheter. Høy oljepris og høy aktivitet i oljesektoren har gitt store inntekter for mange bedrifter og flere arbeidsplasser på fastlandet. Høye inntekter fra vår eksport og rimelige importpriser, bl.a. fra framvoksende økonomier, har gitt store overskudd mot utlandet. Det er ikke gitt at dette vil vare ved. Samtidig merker de bedrifter som selger til Europa, at etterspørselen faller. Et høyt kostnadsnivå i Norge gjør utfordringene ekstra store. Sammen med partene i arbeidslivet vil vi se på hva vi i fellesskap kan gjøre for å dempe kostnadene og for å møte den sterkere konkurransen som vi vil få i det internasjonale markedet, i økonomier som får liten eller ingen vekst i 2012, og liten vekst også i 2013. Mange land setter i verk en rekke tiltak for å øke vekstevnen og for å få statsfinansene inn på et bærekraftig spor. Dette vil kunne ta tid. Det vil også næringslivet her hjemme merke. Forholdene her vil bli ytterligere forverret dersom utviklingen internasjonalt skulle bli så svak at også oljeprisen faller markert. Vi har små muligheter til å påvirke den økonomiske situasjonen ute, men vi kan gjøre oss selv mer motstandsdyktige. Det beste forsvarsverket vi har, er fortsatt å holde orden i eget hus. Derfor må vi også framover føre en forsvarlig økonomisk politikk. Vi må holde fast på det rammeverket vi har etablert, og som nettopp legger grunnlaget for en slik politikk. Handlingsregelen bidrar til bærekraft i statens finanser og til stabile rammevilkår for næringslivet. Vi øker bruken av oljepenger i norsk økonomi gradvis og ikke mer enn det som kan føres videre over tid. Stabilitet er viktig for næringslivet for å gi rom for nyskaping og vekst. Derfor følger regjeringens forslag til budsjett handlingsregelen. Det kommer nok ikke som noen overraskelse, skulle jeg anta. Handlingsregelen bidrar til forutsigbarhet og stabilitet og til bærekraftige offentlige finanser. Det er helt nødvendig for å skape et godt klima for å drive næringsvirksomhet i Norge. Derfor skal vi bevare handlingsregelen, ikke kaste den på skraphaugen, slik f.eks. Fremskrittspartiet tar til orde for. Handlingsregelen og rammeverket for den økonomiske politikken bidrar også til tillit, men det forutsetter at alle utgifter og inntekter må regnes med. Bare slik vil vi kunne få en helthetlig prioritering mellom ulike mål og oppgaver i budsjettbehandlingen. Det må også være slik at bare dette vil inngi tillit til handlingsregelen og budsjettpolitikken over tid. Mange land har erfart at der finanspolitiske retningslinjer etter hvert utsettes for press og «kreative» omgåelsesforsøk, kan det gå galt i økonomien. Verken i Norge eller i andre land kommer det mer penger ut av å plassere utgiftene på nye kreative måter. I enkelte land har kreativiteten gitt seg utslag i urealistisk budsjettering basert på altfor optimistiske forutsetninger, eller i at en prøver å holde utgifter utenfor det ordinære budsjettet. Mange av disse landene har i dag betydelige finansielle problemer. Også i Norge har vi opp gjennom årene hatt mange eksempler på forsøk på å omgå de rammene som handlingsregelen setter. Flere forslag har blitt fremmet i så måte. Som jeg sa: Mange land i Europa har på en smertefull måte lært – og merker det tydelig nå – at det ikke er smart å skyve forpliktelser foran seg og sende regninger til generasjoner som kommer etterpå. Det finnes rett og slett ingen gratis penger. Realistisk budsjettering betyr at utgifter må dekkes og være i tråd med sunne budsjettprinsipper. De problemene vi ser i en rekke land, viser hvor viktig det er å holde orden i økonomien. Sunne budsjettprinsipper og en åpen og helhetlig budsjettprosess gir et godt grunnlag for at vi også framover skal lykkes med å holde orden i norsk økonomi. Da må alle formål som finansieres av staten, inngå i statsbudsjettet. Vi skal fortsatt prioritere viktige velferdsoppgaver, men vi skal gjøre det innenfor en ramme som holder orden på norsk økonomi og på helheten i budsjettet. Vi må ta vare på det vi har oppnådd så langt, og være skodd for at vi kan komme til å møte vanskelige tider. Det beste bidraget til en fortsatt god og stabil økonomisk utvikling er å holde orden i statsfinansene og bygge opp under vekstkraften i økonomien. Vi nærmer oss valget. Vårt budsjett og opposisjonens budsjett gir oss mulighet til å se i hvilke to retninger vi ønsker å ta det norske samfunnet. Den mest grunnleggende forskjellen er synet på den økonomiske politikken – handlingsregelen og skattespørsmål. Jeg legger til grunn at vi i denne debatten vil få en større klarhet i hvilken økonomisk politikk en samlet opposisjon vil føre. Det er lite troverdig å love mye på andre områder før en har avklart det mest sentrale – nemlig hvilken økonomisk politikk, hvilken økonomisk grunnmur, alle løftene skal hvile på.