trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjellaug Nakkim (Høyre), 1999-12-16:
Jeg kan vel i det store og hele slutte meg til det innlegget Kenneth Svendsen holdt. Det viser at den loven som ble vedtatt i 1994 om registrering av fritids- og småbåter, som senere er blitt inkorporert i lov om fritids- og småbåter, som samler det meste av regelverket som angår slike båter, nesten er mer innfløkt enn regelverket i skipsregisteret. Og det sier noe om omfanget. Til like er den meget dårlig mottatt av båtfolket. De fleste har slett ikke noen sans for denne loven i det hele tatt. Jeg kan også vise til brevet av 12. oktober til komiteen, der finansministeren ramser opp alle de gode formålene for opprettelsen av det sentrale båtregisteret, og det er ikke småtterier registeret skal ivareta. Det skal ivareta trafikksikkerhetsformål til sjøs, forskning og samfunnsplanlegging, miljøvernhensyn, beredskapsformål, innkreving av skatt, avgifter, toll og gebyrer, forsikringsformål, politietterforskning, forbruksundersøkelser og informasjon. Alle disse «gode » formål medførte at et flertall i Stortinget i 1994 vedtok– noe Høyre ikke deltok i – at registeret måtte være offentlig med registreringsplikt. Men det paradoksale er at i innstillingen i dag ber flertallet, som består av Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og SV, spesielt om en oppsummering av de fordeler ordningen medfører for båtfolket. De har tydeligvis liten tiltro til finansministerens gode formål. Flertallet er tydeligvis usikker på om det medfører så mange fordeler som det tidligere har blitt lagt vekt på. En bør merke seg at en oppsummering av de negative sidene etterlyser de ikke, så dem har de tydeligvis full oversikt over. Gjennom Aftenposten i høst fikk vi vite at også stjålne båter kunne registreres i båtregisteret. Det var en kjøper av en båt som undersøkte i registeret. Båten var registrert der, og han følte seg trygg og gikk til innkjøp av denne båten. Noen måneder senere kom politiet og hentet båten, fordi båtregisteret slett ikke har noen plikt til å undersøke om de båtene som blir registrert, er stjålet. Så det kan også være til hjelp for kriminelle. Høyre har så sant det har vært mulig, talt imot, stemt imot og foreslått fjerning av bevilgninger i budsjettet til dette småbåtregisteret. Hittil har registeret forbrukt bortimot 55 mill. kr uten at det er kommet én krone inn, selv om vedtaket i Stortinget er at det skal være selvfinansierende. Finansministeren antar i sitt brev til komiteen at det vil ta ytterligere to-tre år fra nå av før registeret er ferdig bygd opp. Driftsutgiftene pr. år er nå på ca. 3,5 mill. kr. Jeg har ingen forståelse for at det kan være et stort flertall i Stortinget som vil bruke så mye penger på et register som i Sverige utføres av private, som ikke koster båteierne noe, og som er frivillig – penger som kunne vært brukt og kan brukes til andre formål som er langt mer trengende og verdig enn dette småbåtregisteret.
Jørgen Holte (Senterpartiet), 1999-12-16:
Som representanten Kjellaug Nakkim rett refererte til i brevet frå finansministeren av 12. oktober, går det fram der, slik det gjekk fram i debatten i 1994, då dette registeret vart oppretta, kva som var formålet med opprettinga av det. Det er eit register som har vore i drift i vel eit og eit halvt år, og det som komiteinnstillinga summerte opp, som representanten Tore Nordtun og ordføraren for saka også greitt gjorde greie for, er at det må vinnast noko tid før ein kan gjere ei fullgod evaluering både av dei ulempene som er påstått, og som gjekk klart fram av debatten den gongen registeret blei oppretta, slik som det har kome fram også i denne debatten, og dei klare fordelar som ligg i at ein har eit register for dei formåla som det er gjort greie for i brevet frå finansministeren. Medlemene i komiteen frå Kristeleg Folkeparti og Senterpartiet viser til at denne ordninga er forholdsvis ny, og at registeret ikkje har vore operativt i så lang tid. Slik også representanten Tore Nordtun gav uttrykk for, var føresetnadene at dette skulle vere eit sjølvberande system, og vi ber om at vi i budsjettet for år 2001 blir orienterte om fordelar denne ordninga medfører for båtfolket, og den økonomiske situasjonen rundt båtregisteret i Fredrikstad. På dette grunnlaget sluttar medlemene frå Kristeleg Folkeparti og Senterpartiet seg til det som går fram av innstillinga, og som ordføraren for saka og representanten Nordtun tidlegare har målbore på ein god måte.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-12-16:
Tiden på døgnet tatt i betraktning skal jeg ikke forlenge debatten noe særlig. Jeg har for øvrig ikke særlig mye mer å si enn det jeg har gitt uttrykk for i de brevene som er lagt ved som vedlegg til innstillingen, hvor jeg har svart på spørsmål og også kommentert selve forslaget. Begrunnelsen for registeret var omtalt allerede da loven ble fremmet, det er for øvrig en lov fremmet av en arbeiderpartiregjering, og jeg har også i korte trekk gjengitt formålene med registeret i mitt svarbrev til saksordfører Bastesen av 12. oktober 1999. Dette synes jeg klarer seg nå. Dessuten er det slik at flertallet har bedt om å få saken omtalt allerede i budsjettet for 2001, så da vil det i første runde bli gitt opplysninger – i den grad vi har det – og så er det bedt om en evaluering etter båtsesongen 2001, noe som selvfølgelig vil bli gjennomført, og da er det anledning til å komme tilbake til saken. Jeg kan ikke skjønne at denne saken skal ha vært så problematisk, heller ikke økonomisk, for folk flest, i hvert fall foreløpig, i og med at man hittil har latt registreringen skje gratis. Det gebyret som man har hjemmel for å innføre, er foreløpig ikke innført, men det vurderes jo selvfølgelig om det skal innføres hvis det er nødvendig for å få fortgang på registreringen, for det har vært litt problemer med å få så mange båter registrert som vi gjerne skulle ha sett, for å få registeret så fullstendig som mulig. Det er i debatten vist til den ordningen man hadde i Sverige, men som ble avviklet og erstattet med en ny. Jeg har inntrykk av at mange mener at den nye ble en bra ordning. Men der er det slik at etter at den offentlige ordningen ble avviklet, har man tapt, om man skal bruke det uttrykket, ca. 110 000 registreringspliktige båter, til tross for at antall båter i Sverige har økt i samme perioden. Så det er i hvert fall åpenbart at det nye registeret langt fra er fullstendig, slik man gjerne ønsker å få til i Norge. Helt til slutt vil jeg gjerne ta tak i noe som både står beskrevet i forslaget, og som også Kenneth Svendsen gjentok nå her fra talerstolen, at oppblåsbare plastbåter med feste for motor er registreringspliktige ifølge loven. Det er en unøyaktig gjengivelse av den faktiske situasjonen, eller gjeldende rett, for båter som ikke skal benyttes med motor, er ikke registreringspliktige selv om det er mulig å montere motor på båten. Det er først hvis motoren monteres og båten settes på vannet, at den er registreringspliktig. Det var de ytterligere opplysninger jeg har nå, og så kommer jeg tilbake til dette ved et par anledninger senere.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 1999-04-26:
Når det gjelder Senterpartiets holdning til spørsmålet om å bruke § 93 i Grunnloven, har jeg senest i dag morges gått gjennom forrige debatt, og jeg har konstatert at både i forrige debatt og i dagens debatt kjører Senterpartiet på § 93. Men i den forrige debatten gjorde de også noe annet. Senterpartiet la da vekt på at man ønsket en uavhengig vurdering av Grunnloven. Det har Senterpartiets egen regjering – Bondevik-regjeringen – foretatt. Når Regjeringen konkluderer med at det ikke er grunnlag for å bruke Grunnloven § 93, inntar likevel Senterpartiet det standpunkt at denne paragrafen skal brukes. Jeg regner med at representanten Jakobsen i et senere innlegg begrunner hvorfor det gjøres. Så til Grunnloven § 93. Denne paragrafen kan bare brukes når vi står overfor internasjonale sammenslutninger som Norge er tilsluttet eller skal slutte seg til. Vi er ikke medlem av EU, og vi blir heller ikke medlem av EU i denne avtalen. Derfor deler vi proposisjonens og Regjeringens syn og konklusjoner om at det er Grunnloven § 26 annet ledd som kan brukes her, og ikke § 93. Når det gjelder spørsmålet om grenseoverskridende politisamarbeid, vil det være snakk om at politimenn og -kvinner fra Sverige og Finland i enkelte tilfeller skal kunne gå inn i Norge, og jeg vil understreke i enkelte helt spesielle tilfeller. Det Jakosen ikke sa noe om, er at man i proposisjonen, på side 40, konkluderer med: «På denne bakgrunn er bestemmelsene i Schengenkonvensjonen artiklene 40 og 41 om grenseoverskridende politisamarbeid neppe – isolert sett – til hinder for at fremgangsmåten i Grunnloven § 26 annet ledd kan brukes for å inngå avtalen.»
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 1999-04-26:
Det er ikke tvil om at Norge kan føre sin egen asyl- og flyktningpolitikk med deltakelse i det institusjonelle samarbeidet om Schengen. Det er også slik at det samarbeidet som skal foregå om asyl- og flyktningpolitikk, er et samarbeid som utelukkende dreier seg om prosedyrespørsmål. Vi er, som jeg sa i mitt innlegg, bundet både av Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen og av andre konvensjoner som forplikter oss til å ta imot mennesker som er på flukt fra undertrykking og overgrep i sitt eget land. Så har jeg lyst til å legge til at det er en fordel at vi har et samarbeid i Europa om asyl- og flyktningpolitikk. Det er en fordel at man får en viss byrdefordeling. Det er en fordel at det ikke blir slik at asylsøkere presses over til enkelte land, bl.a. østover, som det også har vært påpekt i tidligere debatter om Schengen. Jeg tror også det er viktig at vi får til et samarbeid som gjør at man ikke kan drive en slags handel om asylpolitikken, og at man ikke kan vandre fra land til land. Jeg tror ikke at vi kommer til å føre noen mer restriktiv asyl- og flyktningpolitikk. Jeg er helt sikker på at det er Det norske storting som skal bestemme hva slags asyl- og flyktningpolitikk vi skal ha. Jeg tror også at man ser spøkelser ved høylys dag hvis man tror at alle asylsøkere vil komme til det landet som har den mest romslige asylpolitikken. Men nå regner jeg med at representanten Lisbeth Holand ikke syns det gjør noe om vi tar imot flere flyktninger og asylsøkere enn vi har gjort før.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 1999-04-26:
Først til det framtidige regelverket: Det går fram både av dokumentene og av svarene fra utenriksministeren og justisministeren at grenseoppgangen mellom EU-regelverket og Schengen-regelverket er helt klar. Så til Grunnloven § 93: Proposisjonen konkluderer med at Grunnloven § 93 ikke er anvendbar, og den gjør det ut fra en totalvurdering, selv om det er visse nyanseforskjeller mellom dem som har vurdert dette på et juridisk grunnlag. Men bl.a. gjelder jo § 93 bare dersom beslutningene til den internasjonale sammenslutningen skal ha folkerettslig virkning for Norge. Jeg mener – som også Regjeringen understreker i alle dokumenter – at det ikke er tilfellet. Schengen-avtalen vil ikke få noen folkerettslig virkning for Norge. Jeg har registrert at Senterpartiet i sine merknader nærmest hevder at det i den institusjonelle avtalen med Schengen avgis både autoritet og myndighet fra den lovgivende/grunnlovsgivende og den utøvende myndighet i Norge. Men proposisjonen konkluderer med at Schengen-avtalen ikke gir kompetanse til å gi lover, den innebærer ikke overføring av dømmende myndighet og heller ikke overføring av myndighet til å forplikte Norge folkerettslig. Derfor konkluderer Regjeringen med at Grunnloven § 26 annet ledd skal brukes, og vi har sluttet oss til det.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 1999-04-26:
Saksordføreren sa at flertallet slutter seg til alle vurderingene fra Regjeringen. Jeg må minne om at det av proposisjonen går klart og tydelig fram at Regjeringens og regjeringspartienes syn er utdypet i den innstilling som lå til grunn for behandlingen i 1997, og at utenriksministeren i sin redegjørelse for Stortinget 18. desember i fjor gjorde det klart at sentrumspartienes nei til Schengen er en grunnholdning som ligger fast. Saksordføreren sa at vi avgir ingen suverenitet. Jeg vil ta dette opp i forhold til det som faktisk er Regjeringens vurderinger, for det kan neppe være noen tvil om at når det gjelder det grenseoverskridende politisamarbeidet, så rokker nok det ved dette med avgivelse av suverenitet. I proposisjonen står det at når uniformert utenlandsk politi skal kunne operere direkte overfor individer i Norge, innebærer det «en viss overføring til utenlandske polititjenestemenn av kompetanse til å utøve forvaltningsmyndighet med direkte virkning i Norge».Samtidig gir Regjeringen uttrykk for at «utøvelse av politimyndighet m m berører selve kjernen i det man tradisjonelt har forstått med staters «suverenitet»». Mine spørsmål til saksordføreren er følgende: Deler saksordføreren også disse vurderingene som ligger i proposisjonen? Har saksordføreren overhodet ikke vært inne på at det – med denne indikasjonen på suverentitetsavståelse – tross alt ville vært best om denne saken hadde blitt behandlet etter Grunnloven § 93?
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 1999-04-26:
Saksordføreren viste – helt korrekt – til at Senterpartiet i 1997 bad om en uavhengig vurdering av de grunnlovsmessige sider ved Schengen-avtalen. Det hører med til historien at denne henstillingen ble avvist av et flertall i Stortinget. Jeg vil også si at det tjener Regjeringen til ære at den, som en oppfølging av Voksenåsen-dokumentet, nedsatte en referansegruppe som har foretatt en løpende vurdering av spørsmålet underveis. Men det hører også med til historien at det er framkommet en betydelig tvil i denne gruppen. I proposisjonen er det bl.a. henvist til at flere medlemmer av referansegruppen har konkludert med at Grunnloven § 93 er anvendelig og kan være et alternativ til bruk av § 26 annet ledd. Jeg skjønner at saksordføreren kanskje ikke har den største tillit til Senterpartiets vurdering i dette spørsmålet. Det får så være. Men jeg har lyst til å vise til det professor Erik Boe har sagt om dette spørsmålet i vedlegg til proposisjonen, hvor han også er inne på det faktum at det nå er en ny Schengen-avtale, som binder Norge opp til store uklarheter når det gjelder tilknytning til EU. Han sier at det «skaper grunnlovsmessig tvil at vi ennå ikke vet hvordan Schengenavtalen vil bli håndhevd og hvor mye som reelt kommer til å bli bestemt gjennom EU-interne prosesser sammenlignet med det som skal skje i det nye Fellesorganet.» Mener ikke saksordføreren at denne tvilen burde komme til uttrykk – jeg holdt på å si – etter et føre var-prinsipp, og at dette skulle tilsi at Stortinget la § 93 til grunn for sin behandling av en så viktig og omfattende sak?
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 1999-04-26:
Jeg må minne representanten Frost Sterri om at det går klart fram av dokumentene at regjeringspartiene i utgangspunktet i prinsippet er imot Schengen, og at Regjeringen har utført et oppdrag gitt av stortingsflertallet. Jeg vil litt tilbake til det som har med behandlingsmåten å gjøre, for Frost Sterri kan vel ikke ha oversett at f.eks. Datatilsynet, som hun nevnte i en annen sammenheng, faktisk har vært meget kritisk til hele Schengen-konseptet og gitt uttrykk for at det er uheldig at registrering av personer kan skje på grunnlag av såkalt skjønnsmessige kriterier. Hun må også ha registrert at Den Norske Advokatforening har hatt kritiske synspunkter på dette. Det kan heller ikke ha gått Frost Sterri forbi at en ansett professor i jus, nemlig Eivind Smith, har gitt uttrykk for at «Schengen er en katastrofe konstitusjonelt sett, enda verre enn EØS. Vi må bare godta noe som bestemmes utenfor Norges grenser, eller tre ut av hele avtalen.» Og igjen vil jeg referere til jusprofessor Erik Boe, som sa at det ville «styrke den forfatningsmessige legitimiteten om Stortingets vedtak blir tatt med ¾ flertall». Mitt spørsmål er: Hvor blir det av Høyres grunnlovskonservatisme? Eller er det slik at forventningene om at Schengen skal bli et viktig ledd i den videre unionsutvikling, overskygger Høyres forventede grunnlovskonservatisme? Og når Frost Sterri refererte til Sverige og Finland, må det også nevnes at både Sverige og Finland har valgt å legge disse sakene fram for sine parlament etter det strengeste grunnlovskrav, altså gjort nettopp det Senterpartiet sammen med SV har foreslått i denne innstillingen.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 1999-04-26:
Det har gått fram av det innlegget jeg hadde, og de replikkordskifter som har vært tidligere i debatten, at Senterpartiet mener at det er reist så vidt stor tvil omkring holdbarheten av Schengen-avtalen i forhold til Grunnloven at det mest naturlige vil være å behandle denne saken etter Grunnloven § 93. Det er slik i grunnlovsspørsmål, som i mange andre spørsmål, at det kan være grunnlag for tvil, det kan være grunnlag for vurdering, og en kan komme til ulike konklusjoner. På bakgrunn av den holdning og de synspunkter Regjeringen har gitt uttrykk for i proposisjonen, særlig når det gjelder det grenseoverskridende politisamarbeidet, mener jeg at en like godt kunne trekke den konklusjonen at her burde § 93 legges til grunn. Det er selvsagt ikke slik at dette er en påstand om at dette er i strid med Grunnloven. Regjeringen har prisverdig nok hatt en skikkelig vurdering av de grunnlovsmessige forhold. En har nedsatt en egen referansegruppe som har fulgt disse forhandlingene på nært hold, og på det grunnlaget har referansegruppen kommet til den konklusjon at avtalen er holdbar i forhold til Grunnloven § 26, og at en kan legge den til grunn. Men her er det, som sagt, ulike vurderinger. Det er det jeg har gitt uttrykk for, og det er det som ligger bak det forslaget som nettopp er fremmet.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 1999-04-26:
Jeg respekterer selvsagt at representanten Hernæs har kommet til en annen konklusjon enn det Senterpartiet har gjort. Og selv om representanten Hernæs gav klart uttrykk for at han ikke hadde noen særlig sans for de synspunkter som jeg og Senterpartiet har gitt uttrykk for, må det være lov å minne om at det faktisk er en rekke fremtredende jurister i dette land som klart og tydelig har gitt uttrykk for store betenkeligheter når det gjelder å behandle denne saken etter § 26. Når en så ansett professor i jus som Eivind Smith i et intervju gir uttrykk for at Schengen-avtalen er en konstitusjonell katastrofe, synes jeg nok at representanten Hernæs kunne dempe ordene i sin kritikk av Senterpartiet fordi denne kritikken rammer i så fall langt flere. Så har Hernæs humoristisk sans, forstår jeg. Det han knytter dette til, er det faktum at Senterpartiet i regjering har anbefalt avtalen. Jeg understreker at Senterpartiet, på samme måte som de øvrige sentrumspartiene i Regjeringen, har gitt uttrykk for at den grunnholdning til Schengen-avtalen som ligger i Voksenåserklæringen, ligger fast. Jeg har også lyst til å minne om at Senterpartiets landsmøte bad våre folk i Regjeringen om å reise spørsmålet om bruk av § 93 i Grunnloven som alternativ til § 26 andre ledd, og i forbindelse med fremleggelsen av proposisjonen ble det sagt klart og tydelig fra om at dette spørsmålet hadde blitt reist av Senterpartiet i Regjeringen. At Senterpartiet ikke på noen måte mener at det skulle knyttes dissens til denne saken, er en annen sak, men dette spørsmålet har faktisk vært reist av Senterpartiet i regjering.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 1999-04-26:
SV er seg selv lik, holdt jeg på å si. Her har vi en sak som vi stod sammen om i 1997. Vi har i innstillingen gitt utrykk for i hovedsak de samme synspunkter, selv om vi har noe forskjellig tilnærming til spørsmålet. Likevel er SVs representant mest opptatt av hvorfor Senterpartiet i regjering ikke har gjort jobben, og det gjelder så vidt jeg skjønner, informasjonssiden og dette med å dra i gang en debatt. Da har jeg lyst til å si som representanten Steensnæs sa i sitt svar: Hvem påligger det i så fall ansvar for å føre en løpende debatt om et spørsmål som Schengen? Hva med SV? Senterpartiet hadde dette som en stor sak – ja kanskje den største – på sitt landsmøte. Jeg hørte ikke et knyst fra SVs landsmøte om Schengen. Men jeg skjønner jo at SV hadde helt andre saker på dagsorden. Dette med at et nei-parti retter skytset mot andre nei-partier for at en ikke har greid å dra i gang en offentlig debatt, synes jeg egentlig er ganske drøyt. Og ettersom vi også har Nei til EU representert i denne debatten, vil jeg bruke det samme resonnement og fremme de samme synspunkter også i forhold til Nei til EU. Senterpartiet har faktisk gjort det vi kunne for å få til en debatt. Vi fikk heller ikke til noen debatt da vi hadde saken oppe for to år siden, men det er utarbeidet et studieopplegg, og det har vært studieringer i gang i Senterpartiet, så litt uærbødig sagt synes jeg egentlig at denne replikken og denne kritikken skyter langt over mål.
Lisbeth Holand (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-26:
Det var mye en kunne ta fatt i i innlegget til saksordføreren, representanten Nybakk. Jeg har lyst til først å konsentrere meg om det jeg syns var mest alarmerende av det hun sa. Det dreier seg om påstanden om at vi fører vår egen flyktning- og asylpolitikk, og at det ikke påvirkes av Schengen. Det må altså foretas ei rekke lovendringer på grunn av at vi skal inngå denne samarbeidsavtalen. Lovendringene har vært ute til høring, og det er uenighet om innholdet i dem. Men det det er enighet om – hos politiet, hos alle menneskerettsorganisasjonene, hos Flyktningerådet, hos NOAS, hos Amnesty – er at det fører til en strengere asyl- og flyktningpolitikk i Norge. Alle som har jobbet med lovforslagene, er enige om virkelighetsoppfatninga. Om det er godt eller dårlig, er det ulike vurderinger av. Og jeg blir litt opprørt når representanten Nybakk viser til at det er et veldig viktig samarbeid i Schengen om kontrollen av yttergrensene, og så bruker hun som eksempel den forferdelige menneskesmuglinga som skjer bl.a. i Italia. Og det er jeg enig i: Menneskesmugling, at folk kynisk utnytter andres desperasjon, må vi bekjempe. Men det har ikke falt representanten Nybakk inn at en grunn til at en får en så omfattende menneskesmugling kan være at første asylland blir sittende så aleine med byrdene. Det er ikke en avtale om ei byrdefordeling i forhold til å ta imot flyktninger, så de får ikke avsetning videre, og blir så presset til en streng politikk.
Lisbeth Holand (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-26:
Nei, det husker jeg jo fra 1997, at Fremskrittspartiet begrunnet sin støtte til avtalen med at det ble en forsterket mur overfor flyktninger. Det bekreftes også i dag. Jeg har lyst til å stille to spørsmål til representanten Gundersen. Han sier at man også går inn for avtalen for å bevare passfriheten i Norden. Jeg oppfatter Gundersen som en representant som er villig til å gå inn i en åpen debatt, og da vil jeg spørre ham: Dersom vi hadde sagt nei, trur han at Sverige da ville ha tatt på seg omkostningene med å bygge en mur mot Norge? Göran Persson sier at det er en politisk og økonomisk umulighet. Tror representanten Gundersen at vi hadde fått en slik mur? Det var det ene spørsmålet. I det andre har jeg lyst til å ta utgangspunkt i det litt gammeldagse, nemlig spørsmålet om nasjonal suverenitet. Og da hadde jeg lyst til å spørre representanten Gundersen hvordan han ser på Regjeringas valg av beslutningsmåte, hvilke regler han ville bruke. Av de juristene som ble oppnevnt for å vurdere saken, er det vel bare én som ser bruk av Grunnloven § 26 som lite betenkelig. Alle de andre sier på varierende måter at avgjørelsen ville hatt større politisk og forfatningsrettslig legitimitet om en hadde valgt å bruke Grunnloven § 93. Hva er representanten Gundersens vurdering av Regjeringas valg av § 26?
Lisbeth Holand (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-26:
Jeg må si at jeg ikke skjønner Kristelig Folkeparti her. Jeg gleder meg til å få et svar fra representanten Steensnæs. Her starter han med å sitere vedtaket fra 1997, og viser til at en av grunnene til at han gikk imot, var faren for at avtalen kunne komme til å bli integrert i EUs regelverk. Så blir den det, og så er han plutselig for avtalen. Ja, han er ikke for den – å nei, for det sa de i 1997. Men Regjeringen legger fram en proposisjon der en går inn for den. Og jeg stusser litt på: Hva er vitsen med å sitte i regjering? Stortingsflertallet har pålagt Regjeringa å reforhandle avtalen. Det kan stortingsflertallet pålegge; det har jeg full forståelse for. Men stortingsflertallet bestemmer ikke hva som er Regjeringas mening, hva den skal legge fram for Stortinget, det er det Regjeringa som bestemmer. Og sia 1997 har avtalen altså blitt integrert i EU, som de nåværende regjeringspartiene gikk imot. En gikk også imot på grunn av flyktning- og asylpolitikken. Og alle høringsinstansene sier at den blir strammere, det viste at en hadde rett. Så går en imot på grunn av personvernhensynene, og der er høringsuttalelsene uhyre skarpe. Og en begår sågar akkurat den samme blunderen som en anklaget Arbeiderpartiet for i 1997, en legger fram saka til behandling uten at den er tilstrekkelig belyst, bl.a. blir ikke de lovendringene som er nødvendige, lagt fram. Hva slags skade ville det ha gjort om vi hadde ventet i kanskje de tre ukene som en trenger for å få ferdig lovendringene? Var det noen møter en da ikke fikk lov til å være med på? Hva slags skade ville ha skjedd for Norge? Lovendringene var sendt ut på høring 1. september, hvorfor har en ikke fått dem fram? Ønsket en ikke at Stortinget skulle være kjent med alle de kritiske merknadene som kom?
Lisbeth Holand (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-26:
Vi skal ikke ha noen omkamp fra 1997, har stadig blitt gjentatt her. Men det var faktisk sånn – det ble klart sagt i innstillinga i 1997 – at dersom Schengen-avtalen ble integrert i EU, så falt vår avtale bort. Det betyr at vi har en ny sak til behandling, og at Stortinget kan behandle hele avtalen. Og det er veldig beklagelig at vi ikke har fått fram lovendringene. Når representanten Siri Frost Sterri viser til at personvern er uhyre viktig for Høyre, må det vel være viktig å få se alle de innvendingene som er kommet imot det regelverket som en blir nødt til å vedta hvis en først går inn i Schengen. Men da velger både Regjeringen og stortingsflertallet: Først vedtar vi Schengen, så tar vi lovendringene etterpå. Jeg har lyst til å bruke et eksempel. Representanten Siri Frost Sterri sier at Høyre går inn i Schengen fordi de vil bekjempe økt internasjonal kriminalitet. Å bekjempe økt internasjonal kriminalitet tror jeg er et felles anliggende for alle i salen. Men skal en bruke Schengen til det? Det viser seg at omtrent 90 pst. av de som er registrert der, er registrert fordi de er uønskede utlendinger eller på grunn av politisk aktivitet. Vi har eksempel på folk som er utvist fra hele Schengen-området fordi en har deltatt i demonstrasjoner. Og da sier lovutvalget i Advokatforeningen at dette er tiltak og virkemidler som står langt fra de demokratiske tradisjoner som vi i Norge liker å bekjenne oss til. Bekymrer ikke dette representanten Frost Sterri og Høyre? Hvor blir troverdigheten i personvernengasjementet av hvis ikke det bekymrer?
Lisbeth Holand (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-26:
Det står fast at da Schengen ble integrert i EU, falt avtalen bort. Da er det opp til regjering og storting om en vil behandle den på nytt. Regjeringa tok på seg oppgaven med å framforhandle en avtale med EU, men den stod fritt til å legge fram hele avtalen til behandling i Stortinget hvis den ønsket det. Men det jeg merket meg nå, var at representanten Siri Frost Sterri overhodet ikke gjorde det minste forsøk på å svare på mitt spørsmål, som dreide seg om personvern. Jeg kan bruke et konkret eksempel, som sannsynligvis er kjent også for representanten Frost Sterri: Stephanie Mills, aktivisten fra Mururoa som skulle på et møte i Nederland for å planlegge aksjoner mot atomprøvesprengingen i India og Pakistan. Hun ble stoppet på grensen fordi hun var registrert i SIS, fordi Frankrike oppfattet henne som en trussel mot den offentlige orden og sikkerhet. Og dermed var hun utelukket fra innreise til Schengen-området. Hvis hun hadde visst dette på forhånd, kunne hun selvfølgelig ha søkt om et særskilt innreisevisum til det møtet i Nederland, men det visste hun ikke. Ønsker representanten Frost Sterri at vi skal slutte oss til et system der politisk aktivisme blir betraktet som en trussel mot den offentlige orden og sikkerhet, og der en risikerer utestenging fra hele Vest-Europa?
Fridtjof Frank Gundersen (Fremskrittspartiet), 1999-04-26:
Jeg har egentlig ikke så meget å tilføye til det saksordføreren har sagt. Jeg synes hun har redegjort for flertallets synspunkt på en fyllestgjørende måte. Jeg vil bare referere til hva som ble sagt fra vår side den gangen det materielle innholdet av avtalen ble behandlet her i Stortinget. Det sentrale fra Fremskrittspartiets synspunkt er avtalens formål, hva man egentlig vil oppnå. Det synes vi er meget viktig, og vi innser jo at disse formålene bare kan oppnås gjennom et ganske utstrakt internasjonalt samarbeid, hvilket foreløpig bare er mulig innenfor såpass homogene stater som man har i Vest-Europa. Det gjelder ulovlig innvandring og menneskesmugling, narkotikasmugling, internasjonal terrorisme, og så gjelder det det mer positive, at man oppnår å opprettholde passfriheten i Norden. Et negativt trekk ved den nye avtalen er at vi holdes utenfor de organer som reelt sett treffer beslutninger med hjemmel i avtalen. Det er et tilbakeskritt, men det er en følge av at det overføres til EUs organer. EU opprettholder jo det standpunkt at stater som ikke er medlemmer av EU, ikke har adgang til EUs besluttende organer, hvilket er meget forståelig av hensyn til en allerede vanskelig beslutningsprosess i EU. Når dette egentlig ikke engster oss så meget, er det fordi vi har svært vanskelig for å forestille oss at det med hjemmel i Schengen-avtalen kan treffes så mange beslutninger som vil føre til vesentlige skadevirkninger for Norge. De beslutninger som det er tale om, begrenses for så vidt av formålsbestemmelsen. Vi tror ikke det kan være så veldig mange avvikende oppfatninger av hvordan man best skal oppnå å stanse denne kriminelle virksomheten. Så hevdes det en del motforestillinger, basert på fine fortolkninger når det gjelder statenes suverenitet. Men jeg tror vi må innse at skal man få bukt med internasjonal kriminalitet, er det ikke mulig å gjøre dette effektivt uten at statene til en viss grad avgir suverenitet til de organer som har fått til oppgave å løse disse problemene. Det synes jeg er et veldig praktisk og naturlig synspunkt i en internasjonalisert verden, og da å pukke på dette suverenitetsbegrepet, fortoner seg for meg litt gammeldags. Når det gjelder asyl- og flyktningpolitikken, synes jeg det er en fordel at det oppstår en viss koordinering av denne politikken i Europa. Det har vært en viss diskusjon om hvorvidt Schengen-avtalen fører til at Norge må føre en mer restriktiv flyktning- og asylpolitikk. Det skal ikke jeg ta standpunkt til, men i tilfelle det fører til en strengere politikk, har Fremskrittspartiet heller ikke noe imot det.
Fridtjof Frank Gundersen (Fremskrittspartiet), 1999-04-26:
Når det gjelder det første spørsmålet, som jo er rent hypotetisk, hva Sverige ville ha gjort, om Sverige faktisk ville ha påtatt seg å bygge opp denne muren, som det heter, mot Norge hvis Norge ikke ville bli med, så er det umulig for meg å ha noen formening om det. Det er jo en situasjon som ikke oppstod. Det er meget mulig at de ikke ville påtatt seg det, vi ser ikke bort fra det. Når det gjelder den nasjonale suverenitet, er det helt umulig å gå inn i en slik statsrettslig debatt her. Jeg vil i alle fall bare si hva mitt syn på Grunnloven er, nemlig at jeg synes det er veldig viktig at man tar nøye vare på Grunnlovens bestemmelser til beskyttelse av individet. Når det gjelder forholdet mellom statsmaktene, hva som må vedtas og i hvilke former, forholdet mellom regjering og storting og alle disse tingene, synes jeg at innenfor rimelighetens grenser må et stortingsflertall kunne tolke Grunnloven relativt fritt. Det er også veldig vanskelig å bringe den slags grunnlovsspørsmål inn for våre domstoler; vi har jo ingen forfatningsdomstol. Så jeg trekker da et nokså skarpt skille mellom individuelle rettigheter som er beskyttet gjennom Grunnloven, og nå også gjennom loven om menneskerettighetene, og kompetansespørsmålene i Grunnloven.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1999-04-26:
Hvis representanten Engebretsen lyttet nøye til mitt innlegg – det håper jeg han gjorde – så ville han ikke være i tvil om mitt svar. Selvfølgelig står Kristelig Folkeparti helt og fullt bak det Regjeringen har lagt fram, det fremgikk av mitt innlegg. Var det ikke fordi jeg kjente Kjell Engebretsen så godt, ville jeg nesten ha trodd at han hadde en ferdigskrevet, skarp replikk til meg, som det nok ikke var grunnlag for å fremføre. La meg si i forhold til problemstillingen at når vi er imot Schengen, men likevel stiller oss bak Regjeringens proposisjon om å godkjenne avtalen, så er ikke det annerledes enn det som gjelder f.eks. i forhold til EU, hvor det er kjent at samtlige regjeringspartier er imot. To av partiene er for EØS-avtalen, men det skaper ingen problemer for oss i forhold til å hevde Norges interesser slik stortingsflertallet har lagt dette til rette. Jeg er sikker på at med de klare svar som Regjeringen har gitt – og med de forsikringer som jeg selv mener å ha gitt utrykk for i mitt innlegg – så vil Regjeringen følge opp Schengen-avtalen på alle punkter, slik at de norske interessene ved gjennomføringen av Schengen-avtalen skal bli ivaretatt på den beste måte.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1999-04-26:
Jeg skjønner jo at representanten Ågot Valle er skuffet, og det går vel kanskje noe lenger enn skuffelse også når hun – uten påtale av presidenten – bruker ordet «svik». Jeg mener vi ikke har sviktet, vi har tatt en kamp om Schengen-avtalen. Den kampen stod i Stortinget i 1996. Da uttalte vi helt klart våre innvendinger, og hvis Ågot Valle ville ta seg bryet, kunne hun lese det ganske detaljerte og vel begrunnede standpunktet som Kristelig Folkeparti der sammen med andre nei-parti kom med. Kampen om Schengen-avtalen stod i 1996, og jeg har ikke noen sans for omkamp. Men jeg kan være enig med Ågot Valle når det gjelder informasjon, at folk får vite hva dette dreier seg om. Men det ansvar kan ikke representanten Ågot Valle legge ene og alene verken på Regjeringen eller på Kristelig Folkeparti, det må Ågot Valle dele med alle andre som hadde samme standpunkt i utgangspunktet – både med nei-bevegelsen og med SV for den del. Når det så gjelder det folkerettslige grunnlaget, gikk regjeringen Bondevik meget nøye til verks. Til tross for at det var lite forståelse for behovet i Stortinget, satte regjeringen Bondevik ned en egen kommisjon av fem fremstående juridiske eksperter for å vurdere kritisk om det var nødvendig å behandle denne avtalen etter Grunnloven § 93, eller om en anså at § 26 var tilstrekkelig. Som jeg sa i mitt innlegg, var svaret fra dette ekspertutvalget entydig, selv om premisser og nyanseringer om hvor langt mot Grunnlovens yttergrenser en her beveget seg, ble vurdert noe forskjellig. Så viser også Ågot Valle til flyktning- og asylpolitikken. Ja, vi står sammen med SV om viktige standpunkter når det gjelder flyktning- og asylpolitikk, men dette er ikke berørt av Schengen-avtalen. Jeg viser til det svaret som justisministeren har gitt til Stortinget på spørsmål nr. 6, hvor det utførlig er gjort rede for at vi beholder vår uavhengige politikk på dette viktige området.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1999-04-26:
Jeg skjønner ikke Kristelig Folkeparti, sier representanten Lisbeth Holand. Jeg tror jeg får kvittere og si at jeg skjønner veldig godt representanten Lisbeth Holand, for hun forsøker nå å skape uklarhet om Kristelig Folkepartis standpunkt ved å blande herlig sammen det vi egentlig har til behandling her. Jeg har sagt i mitt innlegg – og det står også helt tydelig i merknadene – at når det gjelder utgangspunktet for Schengen-avtalen som sådan, hadde Kristelig Folkeparti et begrunnet syn mot Schengen-avtalen. Det vi har til behandling her, er ikke det materielle innholdet – jeg vet ikke hvor mange ganger vi skal gjenta det – men det er de institusjonelle rammene som nå skal legges på plass fordi EU etter Stortingets siste vedtak valgte å flytte Schengen-avtalen inn i EUs regelverk i søyle I og søyle III. Det utløste behov for en justering av avtalen, som regjeringen Jagland begynte å forberede, og som de tre samarbeidspartiene var nødt til å vurdere hvordan de ville forholde seg til før de i det hele tatt satte seg i regjeringskontorene. Derfor ble det undergitt en egen vurdering, hvor det ble gjentatt på Voksenåsen at de tre sentrumspartiene er imot Schengen-avtalen, men de tar ansvar for å fremforhandle og videreføre de forhandlinger som går utelukkende på det institusjonelle forholdet, som ikke har noe med det materielle innhold å gjøre. Dette har Regjeringen gjort utførlig rede for, og jeg har også sitert at det ligger ingenting av materielt innhold i dette, det er ingen vedtak i Schengen-samarbeidet som utløser nye lovvedtak, og det er ingen vedtak i Schengen-samarbeidet som utvider anvendelsesområdet. Alt dette gjør at det utelukkende er spørsmål om vi vil ta ansvar for forhandlingene om det institusjonelle innhold. Og når det gjelder opplysning – at dette ikke vil være tilstrekkelig belyst – vil jeg vise til mitt svar til representanten Ågot Valle.
Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 1999-04-26:
Allerede til nå i debatten har vi hørt to ganger at sentrumspartiene står fast på sitt nei til Schengen. – Politikk er ofte en balansegang, og noen balanserer vel bedre enn andre. – Men når sentrumspartiene så klart understreker dette kan det jo sette Regjeringen i et litt merkelig lys, for denne Regjeringen er jo utgått nettopp fra disse partiene. En ting er at Regjeringen har sagt seg villig til og interessert i å følge opp forhandlingen som var i gang, en annen ting er proposisjonen med de konklusjoner og anbefalinger som ligger der. Også de 14 spørsmålene som er stilt til Regjeringen i denne saken, er besvart og – ser det ut som – uten skjelving på hånden og med meget klare føringer. Mener representanten Steensnæs at Regjeringen har lagt fram en innstilling overfor Stortinget som den egentlig ikke står bak?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-26:
Egentlig er jeg litt lei meg, for en stor mulighet for en debatt om hva dette egentlig dreier seg om, har glippet. Tidligere har nei-partiene stått sammen om å mene at det er de små skrittene uten krav om folkeavstemning som har vært ja-sidas taktikk for å tilpasse oss EU. Så sier Steensnæs at han er ganske trygg på at Schengen-avtalen ligger innenfor mandatet etter folkets nei. Innholdet i Schengen-avtalen var helt sentrale for hvorfor mange sa nei i folkeavstemninga. Schengen er en del av unionsutviklinga. Den avtalen hindrer oss i å føre en selvstendig flyktning- og asylpolitikk. Målet er å bygge opp en festning mot den tredje verden, og det dreier seg om oppbygging av en europeisk kontroll og et tvangsapparat som truer personvernet, rettssikkerheten og demokratiet. Og da hadde jeg forventet at Regjeringa hadde brukt det handlingsrommet, de to årene som har gått, til å informere om hva avtalen dreier seg om, slik at det hadde vært mulig å mobilisere mot avtalen, reise en opinion mot avtalen, og at den ikke skjuler seg bak stortingsflertallet på denne måten. Dernest: For Kristelig Folkeparti har det vært viktig å føre en mer human flyktning- og asylpolitikk. Det var også en av grunnene til at Kristelig Folkeparti sa nei til Schengen-avtalen. Når nå alle høringsinstansene er enige om at denne avtalen gjør det lettere å utvise uønskede personer, hvorfor har ikke Kristelig Folkeparti da virkelig tatt kampen opp, hvorfor har de ikke gjort f.eks. slik Sponheim har gjort i forhold til IT Fornebu – han har jo stått oppreist og tatt kampen opp ? Hvorfor har ikke Kristelig Folkeparti gjort det? Det er mange som kaller det et svik, og jeg er ganske enig i at det har vært et svik.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-26:
I dag går SV og Senterpartiet sammen om å avvise avtalen. Vi er vel enige om at Schengen-avtalen er så omfattende at den undergraver folkets nei til EU, eller er ett av flere tiltak for å knytte Norge så tett opp til EU som overhodet mulig uten at vi er medlemmer, som Anne Enger Lahnstein sa det i debatten i 1997. Hun er nå et av regjeringsmedlemmene som er med på å anbefale Schengen II-avtalen, til tross for at den er mer omfattende og gir mindre innflytelse enn den avtalen vi sammen sa nei til i 1997. Det er et tankekors. Så kan vi være frustrerte over at avtalen i dag vedtas uten at det har vært noen særlig debatt – heller ikke i media har det vært noen debatt – og over at folk ikke vet hva denne avtalen går ut på. Men da vil jeg si det samme til Jakobsen som jeg sa til Steensnæs: Det har jo vært Regjeringa sitt ansvar å få opp den debatten, å få opp motforestillingene, å få opp hva som faktisk har skjedd. Jeg hadde i hvert fall forventet at Senterpartiet hadde benyttet seg av det handlingsrommet man får ved å sitte i en regjering. To år har altså gått uten at Senterpartiet har benyttet seg av muligheten til å mobilisere mot denne avtalen, og det provoserer meg. Det verste er at EU-motstanderne blir passivisert på denne måten. Jeg vil nevne én ting som jeg mener at Senterpartiet kunne ha løftet opp. Det etableres nå et overvåkningssamarbeid når det gjelder kontroll av demonstranter og aktivister. Det har kommet fram at det fins ei håndbok for politisamarbeid for å opprettholde offentlig orden og sikkerhet. Den ble godkjent etter at avtalen ble vedtatt her i fjor. Innholdet i den går kort sagt ut på at alle grupper som skal delta i demonstrasjoner – store eller små – kan overvåkes og registreres i SIS. Dette er et anslag mot den demokratiske retten det er å kunne demonstrere. Hvorfor i all verden har ikke Senterpartiet kommet ut med dette og andre ting som har skjedd i Schengen-samarbeidet?
Siri Frost Sterri (Høyre), 1999-04-26:
Representanten Jakobsen fant grunn til å minne om at Regjeringen har utført et oppdrag. Det påpekte også jeg. Det går frem, som jeg sa, av både Voksenåserklæringen og tiltredelseserklæringen fra Regjeringen hvordan de prinsipielt sett står i forhold til Schengen-medlemskap. Men på tross av det har de altså akseptert å legge flertallets avgjørelse til grunn og fremforhandle institusjonelle løsninger. Og det er der Senterpartiet i dag svikter, ikke for så vidt i forhold til stortingsflertallet, men i forhold til sin egen regjering, fordi også Senterpartiet var med og drøftet dette – og jeg forutsetter at de står på Voksenåserklæringen og at de også vil støtte Regjeringens tiltredelseserklæring. Men det er jo det de i dag med all åpenhet viser at de faktisk ikke gjør, de ønsker nå åpenbart bare å velge ut de deler som passer Senterpartiet. Det de da faktisk er med på, er å undergrave hele grunnlaget for å ha en fortsatt sentrumsregjering – dette som en advarsel, om ikke Johan J. Jakobsen tidligere har tenkt over den realiteten. For øvrig har jeg meget vel fulgt med i debatten knyttet til spørsmål om personvern, og jeg ser frem til at vi når vi får lovforslag til behandling i Stortinget, går nøye inn i dette. Det skal også bli interessant å se hvilke vurderinger Regjeringen vil gjøre på grunnlag av de høringsrunder som har vært ute, for er det noe som er viktig for Høyre, er det nettopp å sikre personvernet. For øvrig synes jeg det taler for seg når Jakobsen anklager Høyre for ikke å utvise stor nok tilbørlighet overfor Grunnloven. Det er nok bare å vise til Regjeringens egen oppnevnte referansegruppe, som jo konkluderer med det vi handler etter i dag.
Siri Frost Sterri (Høyre), 1999-04-26:
Det må basere seg på en erindringssvikt hvis Lisbeth Holand mener at Stortinget satte som forutsetning at dersom Schengen-samarbeidet ble en integrert del av EU, skulle man ha en full gjennomgang av hele avtalen på nytt. Det Regjeringen har understreket, er at realitetene, som vi tok stilling til i 1997, ligger der uendret, og det er kun mindre justeringer som har skjedd etterpå. Følgelig gav også Stortinget Regjeringen mandat til og i oppdrag – for det jo var kjent på det tidspunktet avtalen ble behandlet at dette kunne skje, selv om det var noe usikkert – å forhandle og videreføre deltakelsen i Schengen også etter at dette samarbeidet ble lagt innenfor EUs institusjonelle rammer. Så når nå Regjeringen har klarlagt at det de har forhandlet om, gjelder institusjonelle løsninger, er det i første rekke det vi bør drøfte, og ikke ta en real omkamp om hele Schengen-saken som sådan. Kan grunnen til at Senterpartiet og SV er mer opptatt av omkampen i dag, være at de institusjonelle løsningene som nå er fremforhandlet, rent faktisk er bedre enn den vi hadde da Stortinget behandlet denne saken i 1997? Det er god grunn til å spørre om det er årsaken til at de konsentrerer all innsatsen også i dag om å bekjempe Schengen, til tross for at det vedtaket rent faktisk ligger fast.
Siri Frost Sterri (Høyre), 1999-04-26:
Jeg oppfatter at Lisbeth Holand kanskje hadde litt vanskelig for å prioritere, for hun fremsatte ganske mange påstander i sin første replikk. Slik sett var det bra at det ble avgrenset til personvernspørsmål i denne andre replikken. Men som Lisbeth Holand kanskje også kjenner til, har det blitt stilt spørsmål fra komiteens side til justisministeren om Stephanie Mills ville blitt nektet innreise til Norge dersom Norge hadde praktisert Schengen-reglene i 1998. Da svarte justisministeren at departementet ikke hadde tilstrekkelig innsikt i denne saken til å ville kommentere dette konkrete tilfellet. Slik sett må det åpenbart være et dårlig valgt eksempel. Eller er det kanskje slik at SV kjenner denne saken bedre enn departementet, så godt at de vet om de egentlige årsakene til at hun ikke slapp inn? Jeg synes for øvrig at Lisbeth Holand burde lese resten av det svaret som kommer fra justisministeren, for der går det helt klart frem at det fortsatt vil være opp til Norge å avgjøre spørsmål om innreise til Norge. Men vi kan ikke samtidig avgjøre fritt spørsmål om innreise til hele Schengen-området. Det er noe ganske annet.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 1999-04-26:
I ein periode i denne debatten lurte eg på om representanten Jakobsen var ute etter heltedådsmedaljen eller deltakarmedaljen. No lurer eg litt på om han er på regjeringsjakt, for han slår kategorisk fast at Schengen-avtalen må handsamast etter § 93 i Grunnlova. Særleg sterkare er det vel ikkje mogleg å seie det. Vi frå Arbeidarpartiet er einige med Regjeringa i den vurderinga som dei har gjort. Det interessante blir då å høyre frå Johan J. Jakobsen om han meiner at Regjeringa kort og godt er ueinig med hr. Jakobsen, eller om Regjeringa opptrer på kanten av eller i strid med Grunnlova. Det er i alle fall ei ganske alvorleg skulding, for det kan ikkje vere slik at Regjeringa har lagt fram noko ho ikkje meiner, fordi Regjeringa ikkje har fått noko mandat til å meine noko. Regjeringa har utført forhandlingar, og så står Regjeringa fritt til å meine noko om dei forhandlingane. Vi meiner at det resultatet som Regjeringa har forhandla fram, er eit godt resultat, men Regjeringa har gjort opp sitt syn heilt på eigen kjøl – uavhengig av kva Stortinget meiner om dette.