Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2013-06-03:
Bakgrunnen for denne interpellasjonen er at fakta viser at det er svært ulik praksis når det gjeld bruk av motsegner i dei 18 fylkesmannsembeta som vi har i Noreg. Sidan no regjeringa vil at fylkesmennene skal få ei endå sterkare rolle når det gjeld motsegner, ved at fylkesmennene skal koordinere alle motsegner, meiner Framstegspartiet at det er viktig å kome til botnen i kvifor det er så ulike praksis frå fylke til fylke. I åra 2008–2012 har 11 037 byggje- og reguleringsplanar blitt sende ut på høyring. I same tidsrommet har landets 18 fylkesmannsembete fremma motsegn til 2 005 av desse planane. Det vil seie at 18,2 pst. av kommunale byggje- og reguleringsplanar har måtta gå gjennom ny saksbehandling før dei eventuelt kunne sendast ut på nytt og setjast i verk. I ei av fem saker set altså Fylkesmannen ned foten mot lokalt fatta planar. Motsegner frå Fylkesmannen utgjer 58,7 pst. av alle motsegnene. Det er ingen tvil om at fylkesmennene totalt sett er dei som er mest aktive. Bruken av motsegner vil seinke både vegbygging og bustadbygging. Derfor meiner Framstegspartiet, og har alltid meint, at motsegner må avgrensast til eit absolutt minimum. Variasjonen i prosentdelen motsegner fylkesmennene imellom er svært stor. I Buskerud har 35,5 pst. av byggje- og reguleringsplanane blitt møtt med motsegn, mens i Oslo og Akershus har til saman 9,2 pst. av sakene blitt møtt med motsegn. For Oslos del er talet 5,1 pst. I tidsperioden 2008–2012 blei 998 planar sende ut på høyring frå kommunar i Oslo og Akershus, og 92 blei møtt med motsegn frå Fylkesmannen. I Buskerud blei i same tidsperiode 778 planar sende ut på høyring, og 276 av desse blei møtt med motsegn frå Fylkesmannen. Ser ein på alle motsegner i Oslo og Akershus i tidsperioden, ser ein at av dei 998 byggje- og reguleringsplanane som blei sende ut på høyring, blei 203 møtt med motsegn totalt. Det vil altså seie at 20,3 pst. av planane blei møtt med motsegn. Under halvparten av desse motsegnene kom frå Fylkesmannen. Fylkesmannen sin del sto totalt for 45,3 pst. Ser ein på alle motsegner i Buskerud i tidsperioden, ser ein at av dei 778 byggje- og reguleringsplanane som blei sende ut på høyring, blei 465 av planane møtt med motsegn. Det vil altså seie at nesten 60 pst. – 59,7 pst. – av planane blei møtt med motsegn. Nesten seks av ti av desse motsegnene kom frå Fylkesmannen i Buskerud. Av dette kan vi konkludere tydeleg at Fylkesmannen i Buskerud er betydeleg oftare ute med motsegnstempelet sitt enn Fylkesmannen i Oslo og Akershus er. Sidan både statsråden og eg kjem frå Vestlandet, kan det også vere greitt å samanlikne vestlandsfylka, for her er det også forskjellar – betydelege forskjellar. Her ser vi at Fylkesmannen i Hordaland er i ein klasse for seg, iallfall når det gjeld talet på motsegner. I perioden 2008–2012 blei 28,6 pst. av alle regulerings- og byggjeplanar i Hordaland møtt med motsegn frå Fylkesmannen. I Sogn og Fjordane er tilsvarande tal 7,3 pst. Det er altså fire gonger så stor risiko for å bli møtt med motsegn i Hordaland som det er i Sogn og Fjordane. Tilsvarande tal frå Møre og Romsdal er 12 pst. Så er spørsmålet kvifor det er slik, og det er det som er bakgrunnen for denne interpellasjonen. Lovar og reglar er jo dei same frå fylke til fylke. Fylkesmennene er regjeringa si forlenga arm ute i fylka, og dei representerer den same regjeringa, og viss ein då ser på dei betydelege forskjellane mellom Hordaland og Sogn og Fjordane, antar eg at innbyggjarane i Hordaland stort sett ikkje er noko verre å ha med å gjere enn innbyggjarane i Sogn og Fjordane f.eks. I sluttrapporten «Innsigelsesinstituttets påvirkning på lokalt selvstyre», som Asplan Viak og Agenda Kaupang utarbeidda for KS, kjem det fram at også varsel om motsegn er ein utbreidd praksis. Dette blei ein også gjort kjend med i NOU 2001: 7 Bedre kommunal og regional planlegging etter plan- og bygningsloven, og dette blei bekrefta i KS-rapporten. Sjølv om rapporten tar for seg bruken av motsegner til kommuneplanen eller kommunedelplanar, skriv ein også: «(…) det er grunn til å anta at bruk av innsigelse som varsel, også gjør seg gjeldende her». (…) Slike varsel tar ein vanlegvis heilt eller delvis til følgje. I rapporten kjem det fram at motsegn eller varsel om motsegn, brukast for å kome i dialog med kommunane. Eg trur ikkje at statsråden meiner at ein slik praksis er forsvarleg og at det er slik motsegnsinstituttet skal brukast. Eksempla viser at det ikkje nødvendigvis er lovbrot eller noko slikt der Fylkesmannen er inne, men veldig mange gonger, og som det er veldig mange eksempel på, er det ueinigheit mellom Fylkesmannen og folkevalde lokale organ når det gjeld arealbruken. Ein er rett og slett ueinige når det gjeld arealbruken, og det resulterer i både varsel om motsegn og motsegn. Sidan regjeringa no har foreslått at fylkesmannsembeta skal få ei enda sterkare rolle framover når det gjeld motsegner, ved at ein skal koordinere alle motsegner frå andre instansar, meiner vi, eg og Framstegspartiet, at det er veldig viktig å få best mogleg kunnskap om kvifor det er så stor forskjell i praksis ved bruk av motsegner. Motsegner utgjer ei betydeleg utfordring og eit betydeleg problem for mange kommunar. Dei forseinkar og stansar bl.a. bustadbygging, og det gjer at mange unge no slit med å kome inn på bustadmarknaden. Difor håpar eg at statsråden kan kome med avklarande svar om kvifor vi har ein slik betydeleg ulik praksis i Noreg, og så håpar eg at vi får ei felles verkelegheitsforståing når det gjeld dette, som kan bidra til at vi kan få ned bruken av motsegner og òg varsel om motsegner, slik at vi kan få opp både bustadbygginga og vegbygginga i Noreg. Her meiner eg at det absolutt trengst å ryddast opp.