Sylvi Graham (Høyre), 2015-11-17:
Først vil jeg takke Stortingets president, Thommessen, for å ha reist denne interpellasjonen. Jeg tror det er viktig at vi kommer i gang med å diskutere hvordan vi skal tenke på disse nye bærekraftsmålene i årene som kommer, for dette er et sett med mål som maner verdenssamfunnet til en global dugnad for å takle utfordringer som fattigdom, sult, manglende utdanning, klimaendringer, korrupsjon, krig og konflikt. FNs åtte tusenårsmål, som ble vedtatt i 2000, har vært en suksess. Målene har mobilisert til felles innsats mot fattigdom og for utvikling, og tidsfristen for tusenårsmålene renner altså ut i slutten av året. Nå overtar de nye bærekraftsmålene og staker ut en ny ambisiøs kurs for verdens utvikling for de neste 15 år. Det er viktig, for verden står overfor enorme utfordringer som bare kan løses i fellesskap. Tusenårsmålene viste oss at det er viktig at verdenssamfunnet trekker i samme retning mot felles mål, istedenfor at hvert land lager sin utviklingsplan, for sammen kan vi oppnå så mye mer. Bærekraftsmålene er langt mer omfattende. For eksempel fokuserer man fortsatt på fattigdomsbekjempelse og setter helse, utdanning og likestilling for kvinner i sentrum. Men bærekraft er også nå integrert med nye mål for bl.a. klima, energi og miljø og ressursforvaltning. I tillegg er menneskerettighetene kommet inn, og vi har fått mål og delmål for både rettsstat og friheter. Da utenriksminister Børge Brende for godt over et år siden tok initiativ til en ny melding til Stortinget om menneskerettighetene, ble den hilst velkommen av de fleste. Da komiteen avga sin innstilling, sa vi bl.a.: «Meld St. 10(2014-2015) er et godt utgangspunkt for å styrke menneskerettigheter og demokrati i den norske utenriks- og utviklingspolitikken. Meldingen bærer preg av at det har vært en bred prosess i forkant, med mange gode og relevante innspill fra ulike aktører, og ikke minst fra sivilsamfunnsaktører.» (2014-2015) Ikke overraskende mente da en samlet komité at «menneskerettighetene må få en sentral plass i FNs bærekrafts- og utviklingsmål fra 2015». Og viktigheten av at de nye bærekraftsmålene sikrer reduksjon av ulikheter, ble understreket, for hovedparolen for bærekraftsmålene er jo prinsippet: Alle skal med – «no one will be left behind». Jeg har forventninger til de nye bærekraftsmålene. Og de viktigste norske prioriteringene er kommet med. Vi må innstille oss på å forholde oss helt annerledes til de nye bærekraftsmålene enn vi gjorde til tusenårsmålene, for disse angår oss på en annen måte. Vi har kommet langt i Norge, men også her har vi en jobb å gjøre. Vi har kompetanse og ressurser til å bistå andre land med å nå målene, og vår fremtidige trygghet handler mye om tilstanden i andre land. Og ved å hjelpe andre til å nå målene trygger vi også vår egen fremtid. Men det er fornuftig med en dose ydmykhet også her, for Norge kan selv bli flinkere i mangt. Vi er ikke uten utfordringer innen likestilling, utdanning, klima, miljø og helse, eller menneskerettigheter, for den del, eller rettigheter for funksjonshemmede. Når det gjelder å hjelpe fattige land, vil tradisjonelle bistandsmidler fortsatt være viktig, ikke minst for de fattigste landene. Norge er i bistandstoppen globalt når man regner bistand per innbygger, vi gir rundt regnet 1 kr per 100 kr i nasjonalbudsjettet i utviklingshjelp, og vi må fortsette å oppfordre andre rike land til å sette til side minst 0,7 pst. av BNI til utvikling. Finansiering av bærekraftig utvikling må komme fra et bredt spekter av kilder, både nasjonale og internasjonale, offentlige og private, og vi må sikre at disse brukes på en best mulig og effektiv måte. Det blir en utfordring å følge opp og rapportere om så mange mål, særlig for utviklingsland med lav kapasitet, som åpenbart mangler både data og statistikk, og det internasjonale samfunnet må se hvordan man kan bidra i så måte. Det er klart at 17 mål og 169 delmål er mer omfattende enn tusenårsmålene var. Derfor er det også så viktig at vi bredt diskuterer hvordan vi skal «ta itu med» dette arbeidet her i Norge, og det er også derfor det er så bra at interpellanten har løftet debatten opp på bordet vårt allerede nå. Jeg tror han har helt rett i at vi trenger et bredt anlagt arbeid inn mot dette – Nordisk råd, de nordiske partigruppene – i alle sammenhenger en felles tilnærming. Det mener jeg må være den riktige veien å gå, og jeg mener at vi er godt i gang ved at interpellanten har startet oss på denne måten her i dag.