trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2000-04-05:
Jeg har et spørsmål til bistandsministeren, som har fått sitte rimelig i fred gjennom hele spontanspørretimen. Jeg har med interesse merket meg at det har skjedd en endring i arbeidsdelingen mellom bistandsministeren og utenriksministeren i den nye regjeringen. Jeg er selvsagt innforstått med at fordelingen av arbeidsoppgaver mellom de ulike statsråder er Regjeringens eget anliggende, men likevel blir det et spørsmål om hva denne endringen innebærer rent politisk. Jeg vil be statsråden si noe om det, og samtidig svare på hvordan bistandsministeren vil følge opp menneskerettighetsspørsmål som den forrige bistandsministeren hadde hovedansvaret for, når dette nå er overført til utenriksministeren. Dernest: Hvem skal ha hovedansvaret for å følge opp handlingsplanen for menneskerettigheter som den tidligere regjeringen utarbeidet?
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2000-04-05:
Jeg vil takke statsråden for et klart og grundig svar, og jeg ser fram til at Regjeringen kommer tilbake til Stortinget med en klar melding om hvordan man tenker seg at denne arbeidsfordelingen helt konkret vil bli i framtiden. For den forrige regjeringen var menneskerettighetsspørsmål helt sentralt, og vår tidligere regjering tok initiativ til denne handlingsplanen på hele 300 tiltakspunkter, som vi selvfølgelig har forhåpninger om at den nye regjeringen også vil følge opp. Jeg kunne tenke meg å be statsråden kort si litt om opplegget for utviklingspolitikken, om forholdet mellom nødhjelp og humanitær bistand, ikke minst med tanke på de langsiktige behov for utvikling av f.eks. handel og gjeldslette, som også stod meget sentralt i den forrige regjeringens politikk.
Anne Kristin Sydnes (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Det er riktig at det foreligger en ny arbeidsdeling mellom bistandsministeren og utenriksministeren på enkelte områder. Det er slått fast at utenriksministeren har ansvaret for tilretteleggelse, samordning og iverksettelse av norsk utenrikspolitikk, og at bistandsministeren har ansvaret for det bistandspolitiske arbeidet og utviklingsarbeidet utenfor OSSE-området. Det innebærer at utenriksministeren har ansvaret for arbeidet globalt med sikte på fred, forsoning og demokratiutvikling, herunder fredsprosessen i Midtøsten. Videre vil utenriksministeren også ha ansvaret for all norsk humanitær bistand, nødhjelp og hjelp til flyktninger samt ansvar for kortsiktige og langsiktige tiltak i OSSE-området. Bistandsministeren har ansvaret for all annen kortsiktig og langsiktig bistand utenfor OSSE-området, herunder bistand til Midtøsten, Mellom-Amerika og andre konfliktområder, slik det er slått fast i kgl. res. av 17. mars. Det er klart at ved nyordninger vil det alltid være litt tvil om grensedragninger og spesielt oppfølging av enkeltsaker, og at fordelingen ikke automatisk faller på plass. Den endelige grensedragningen mellom utenriksministeren og bistandsministeren vil bli meddelt Stortinget i løpet av vårsesjonen, trolig i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Når det gjelder menneskerettighetsspørsmål, vil jeg gjerne presisere at bistandsministeren arbeider pr. definisjon hundre prosent av sin tid med menneskerettighetsspørsmål. Sosial og økonomisk utvikling og også arbeidet for å sikre demokrati, sivile og politiske rettigheter og kulturelle rettigheter i de samarbeidslandene vi har, er bistandsministerens ansvarsområde. Menneskerettigheter er også et tungt ansvar for alle statsrådene i denne regjeringen, det er det veldig viktig å slå fast at de må følge opp innenfor sine ansvarsområder. Når det gjelder oppfølgingen av handlingsplanen for menneskerettigheter, skal den behandles her i Stortinget senere. Utenriksdepartementet vil ha et ansvar for koordineringen av den oppfølgingen, men her vil det hvile et tungt ansvar på alle statsrådene i Regjeringen.
Anne Kristin Sydnes (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Først vil jeg gjerne si at jeg ser det som viktig i menneskerettighetsarbeidet at utenriksministeren har menneskerettighetsspørsmålet meget høyt på sin agenda, i likhet med bistandsministeren og de andre ministrene. Vi ser dette grepet som nå er gjort, som en måte ytterligere å styrke arbeidet på menneskerettighetsområdet på. Når det gjelder forholdet mellom nødhjelp og mer langsiktig bistand og behov for langsiktige utviklingstiltak, er det et veldig viktig anliggende også for oss, naturligvis, å sørge for et godt samspill mellom nødhjelpsinnsats og langsiktig bistand. Det skal vi sørge for gjennom et meget tett samarbeid i politisk ledelse i Utenriksdepartementet.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-04-05:
Mitt spørsmål går til statsråd Kosmo. I Regjeringens tiltredelseserklæring er det mange interessante tanker om en moderne offentlig sektor. Jeg har det som prinsipp når andre parti kommer etter og slutter seg til mitt eget partis tanker, ikke å bli i dårlig humør av det. Så det er med forventning jeg ser frem til hva Regjeringen konkret fremmer. Jeg registrerer at i en av de utredninger statsråd Kosmo tidligere i dag omtalte, som foregår internt i Arbeiderpartiet under ledelse av Kåre Hagen, sies det bl.a. at det offentlige bør begrense sin rolle som produsent av helse- og omsorgstjenester. Da har man altså introdusert det begrep at det offentlige har et ansvar, men hvem som produserer, er underordnet. Innebærer dette at man også vil gi et signal til alle kommuner om at produsentrollen er underordnet, det viktige er ansvarsrollen?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-04-05:
Det var nettopp stikkordet «dristig» som statsråden nå brukte i sitt svar, som gav meg en viss inspirasjon, og det var kanskje et forsøk fra Regjeringen på å markere at den kanskje har en litt annen profil en den forrige regjering – det har det ikke vært så mye av hittil. Det var egentlig en indirekte invitasjon til å spørre statsråden om han vil gi et annet signal enn den forrige regjering, for den forrige regjeringen sa jo klart, bl.a. den forrige kommunalminister og sosialminister, at kommunene advares mot å prøve ut andre løsninger enn offentlig tjenesteproduksjon. Vil denne regjering tiltre den samme advarsel, eller vil denne regjering praktisere prinsippet om at kommunene skal stå fritt, og at kommunene må kunne prøve ut ulike modeller? For øvrig er jeg hjertens enig i at private monopoler er like ille som offentlige monopoler – like ille.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-04-05:
Eg synest Stoltenberg-regjeringa si varsling om modernisering og fornying av offentleg sektor er spennande. I så måte ligg det òg på fleire område eit godt grunnlag frå sentrumsregjeringa, alt frå dei over 100 prosjekta i «Eit enklare Noreg» til forslag i utjamningsmeldinga osv. Når det gjeld privatisering og konkurranseutsetjing, er spørsmålet mitt til statsråd Kosmo: Vil han der ta omsyn til dei erfaringane som f.eks. Danmark og Sverige allereie har gjort når det gjeld omsorgstenester, og som viser at ein har blanda erfaringar fordi det er vanskeleg å definera dei krava som skal stillast? Omsorgsbehovet varierer. Vil statsråden ha som utgangspunkt at det er nokre kommunale tenester som lettare lèt seg definera og derfor òg lettare lèt seg konkurranseutsetja?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-04-05:
Eg skal få stilla følgjande spørsmål til samferdselsministeren: «Ryfylke er eit område i Rogaland der auka busetnad kan avlasta pressområdet Nord-Jæren. Tryggleik og stabilitet når det gjeld kommunikasjonar, er ein føresetnad både for innbyggjarar og næringsliv. I øykommunen Finnøy vil varsla fjerning av ei av tre ferjer gi eit dramatisk dårlegare rutetilbod. Føreslegen reduksjon av hurtigbåttilbodet i Ryfylke har medført stor uro. Vil statsråden ta initiativ for å sikra midlar og samarbeidsformer som gir innbyggjarane tryggleik i forhold til båt og ferje?»
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-04-05:
Eg vil takka for svaret og gje uttrykk for forståing for at det her må vera felles retningslinjer frå fylke til fylke. Mitt spørsmål galdt både ferje- og hurtigbåttilbodet, der det òg er ei dramatisk endring. Høgare oljepris enn det som var føresetnaden då statsbudsjettet for i år vart lagt fram, eit lønsoppgjer som inneber auka kostnader for fylkeskommunane samt ein varsla gjennomgang av sjukehusøkonomien frå Regjeringa si side – alt dette er faktorar som har mykje å seia for fylkeskommunane sin økonomi, og som gjer at dei går nøye gjennom kva som er lovpålagde oppgåver og kva som ikkje er det. Vil Regjeringa i revidert budsjett og i Nasjonal transportplan sjå på kva som kan gjerast for å sikra gode kommunikasjonar både på kort og på lengre sikt?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-04-05:
Eg takkar for den stadfestinga eg her fekk, i forhold til kva som vil bli vurdert i revidert budsjett. Lat meg peika på at Rogaland er eit ferjefylke, der øyar og fjordar gjer befolkninga i fleire kommunar avhengig av båt og ferje. Og Ryfylke er ein av fleire regionar der det er eit sterkt engasjement for auka busetjing og eit meir variert næringsliv. Ungdom kan der få byggjeklare tomter – til og med barnehageplass. Det er ei sterk satsing bl.a. på havbruk, som jo er ei næring med eit stort potensial for fleire arbeidsplassar. Gode kommunikasjonar er heilt avgjerande for den framtidstrua og den optimismen som har vore gjeldande, og som framleis skal vera det. Eg vil be samferdselsministeren medverka til det.
Ingvald Godal (Høyre), 2000-04-05:
Eg vil gjerne få stille følgjande spørsmål til forsvarsministeren: «Ifylgje oppslag i Aftenposten 29. mars 2000, vert Noregs bidrag til NATOs ståande mineryddarstyrke trekt fordi kontraktsforholda fortsatt ikkje er i orden. Det er andre gongen dette skjer i løpet av eitt år. At Noreg på denne måten ikkje oppfyller sine forpliktingar overfor NATO, er heilt uakseptabelt. Kva vil statsråden gjera på kort og lang sikt for å rette på dette svært uverdige forholdet?»
Ingvald Godal (Høyre), 2000-04-05:
Eg takkar for svaret, men vil minne om at me no har ni nye mineryddarfartøy som me har brukt milliardbeløp på å skaffe i løpet av 1990-talet. Det er åtte år sidan me melde inn mineryddarfartøy til NATOs Immediate Reaction Forces. Me har hatt åtte år på oss til å få kontraktsforholda i orden, og eg synest det er aldeles ubegripeleg at det ikkje for lengst er på plass. No har eg forstått det slik at det i det aktuelle tilfellet berre er 5 av 38 av mannskapet som ikkje vil underteikna kontrakt. Eg vil då be forsvarsministeren om å ta fem frå anna hald i Marinen, slik at dette fartøyet umiddelbart kan ta sin plass i NATOs styrke. For det andre har eg lyst til å seia at eg er heilt einig i at me må få ei beordringsordning, og eg vil anbefale forsvarsministeren straks å setja i gang førebuingar til dette, slik at me kan få ein lovproposisjon om dette til handsaming i Stortinget no i vår.
Ingvald Godal (Høyre), 2000-04-05:
Eg takkar for svaret, og eg vil berre ynskje statsråden lykke til med det. Det er uverdig for Noreg at me ikkje er i stand til å stille på linje med våre allierte i ein slik samanheng, når me har utstyret og det berre står på fem personar frå heile den norske marinen. Så lykke til, statsråd!
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Jeg setter selvfølgelig pris på min navnebrors offensive tone, men det er veldig sjelden at en representant ber statsråden sette i gang før innstillingen er avgitt. Jeg vil gjerne se innstillingen, og ber om en viss forståelse for det. Men hvis komiteen er rask, kan det omtrent gå ut på det samme. Når det gjelder det andre poenget, skal jeg gjerne bringe med meg til forsvarssjefen representanten Ingvald Godals faglige råd når det gjelder mulighetene for å løse dette på andre måter, bl.a. på den måten han antyder. Jeg finner det ikke formålstjenlig å stå her og fortelle forsvarssjefen nøyaktig hvordan dette skal gjøres, jeg går ut fra at det vurderes. Men jeg skal iallfall sørge for at denne antydningen ikke blir underslått.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Vårt forsvarspolitiske samarbeid med Sverige er blitt betydelig styrket de siste 10 år. Dette er blitt mulig ikke minst som følge av Sveriges økende deltakelse i de europeiske sikkerhetsstrukturene, herunder Partnerskap for fred. Regjeringen vil fortsette å utdype og videreutvikle dette samarbeidet, så vel tosidig som i en flernasjonal ramme. Det flernasjonale samarbeidet finner sted både innenfor den nordiske rammen og i en bredere europeisk sammenheng. Det nordiske samarbeidet er i stor grad bygd opp i forbindelse med en videreutvikling av vårt felles styrkeregister for fredsoperasjoner, det såkalte NORDCAPS. Hensikten er å styrke de nordiske lands kapasitet til å operere sammen ved deltakelse i fredsoperasjoner i regi av FN, NATO, OSSE og eventuelt også EU. Det er følgelig tale om et videre siktemål enn bare rene FN-operasjoner. Målet er på sikt å kunne sette opp en felles nordisk enhet opp til brigadestørrelse. Det vellykkede nordisk-polske samarbeidet under NATO-kommando i Bosnia var et eksempel på et slikt samarbeid. De nordiske land gjennomfører årlig øvelsesserien Nordic Peace, som er øvelser for fredsoperasjoner tilknyttet Partnerskap for fred. Nordic Peace vil for annen gang avholdes i Norge i 2001. Innenfor det tosidige samarbeidet med Sverige ble det høsten 1999 vedtatt å styrke det operative samvirket innen fredsbevarende virksomhet, særlig gjennom felles trenings- og øvelsesaktiviteter. Slike aktiviteter vil eksempelvis omfatte stabs- og sambandsøvelser, flyovervåking, spanings- samt ledelses- og basevirksomhet på luftsiden. I tillegg vil det finne sted embargo-, eskorte- og mineryddingsøvelser for de to lands sjøstridskrefter. Jeg tror derfor jeg kan fastslå at det forsvarspolitiske samarbeidet mellom Norge og Sverige er godt og i kontinuerlig utvikling. Det tjener så vel norsk som nordisk sikkerhet og utgjør dermed et verdifullt supplement til, men selvsagt ingen erstatning for f.eks. øvingssamarbeidet innenfor NATO-rammen.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Det synes jeg av naturlige grunner ikke, og jeg føler at blandingsforholdet mellom det ene og det andre er godt i det svaret jeg nettopp gav. Men jeg er enig med representanten Langeland, noe Ole Brumm-preg blir det ikke mye snakk om i Forsvaret heretter, hvis det noen gang har vært det. Vi må selvfølgelig velge. Men når det gjelder FN-komponenten av mitt svar, sier det seg selv at hvis vi nå plutselig skulle si til svenskene at nå er det Sverige og Norge det dreier seg om – etter å ha utviklet over år et NORDCAPS-konsept som bygger på at også de andre nordiske land skal trekkes med i fredsbevarende og fredsopprettende operasjoner etter en nordisk lest – ville det kanskje bli misforstått både i Finland og i Danmark. Jeg sier ikke det for å undervurdere betydningen av det bilaterale svensk-norske samarbeidet, men jeg tror min finske og min danske kollega ville bli overrasket om jeg gikk på lufta og sa at nå er det samarbeidet langs Kjølen mellom de to gamle partene i unionen som er det viktigste, mens Danmark og Finland kommer i annen rekke. Jeg har her muligens misforstått representanten, men dette kan vi altså ikke gjøre.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Det synes jeg var et godt spørsmål. Hensikten med det arbeidet som nå er i gang, både i det forsvarspolitiske utvalg nedsatt av den forrige regjering, forsvarssjefens arbeid med Forsvarsstudien 2000 og andre prosesser, er at det skal legge grunnlag for en bred behandling i Stortinget i forbindelse med Regjeringens langtidsprogram for Forsvaret i neste periode. Så alle de store spørsmål som representanten med rette tar opp, vil altså bli forelagt Stortinget i form av en melding av langtidsprogramkarakter. Planen er at den skal foreligge i løpet av året, og mest sannsynlig rundt juletider pluss/minus. Det vil være en forutsetning for den brede og helt nødvendige gjennomgang som vi står overfor. Men jeg vil som en parentes og som en kommentar til det lille som ble sagt om substansen i akkurat dette, si at hvis vi bare skal være opptatt av å bevare Forsvaret sånn som det er med x antall arbeidsplasser over hele landet, uten syn på Forsvarets operative evne, da kommer vi helt galt av sted.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-04-05:
Eg har følgjande spørsmål til forsvarsministeren: «Den svenske Riksdagen har vedtatt store reduksjonar i størrelsen på forsvaret, samstundes som det skal reorganiserast. Det same vil truleg også skje i Noreg. Vi har interesse av og som mål å ha eit godt forsvarspolitisk samarbeid med Sverige. Vil statsråden, i samband med vedtaket i Riksdagen, sørga for at dette arbeidet nå blir styrkt og meir konkret til dømes på øvingssida, eventuelt også i forhold til å kunne ha felles nordiske FN-styrkar?»
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-04-05:
Eg takkar statsråden for svaret. Eg synest det er bra at ein arbeider med å styrkja det forsvarspolitiske samarbeidet med svenskane – det er positivt og fornuftig. Men eg synest forsvarsministeren har litt preg av Ole Brumm, ein skal satsa på alle hestar, ein skal på ein måte ikkje prioritera noko framfor noko anna, og det trur eg er ein feil strategi. Eg trur ein må velja og ikkje gapa over alt, som forsvarsministeren legg opp til. Og då er utgangspunktet til SV at me ønskjer å styrkja FN sin posisjon, og det trur me best kan skje ved å styrkja samarbeidet med Sverige for å ha styrken klar til FN. Dessverre ser det frå SV si side ut som om forsvarsministeren satsar meir på det nye NATO, altså eit NATO som ikkje treng FN mandat for å setja i verk operasjonar.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-04-05:
Statsråden tek nok litt vel hardt i når det gjeld den misforståinga i forhold til Sverige, men det er jo klart at når ein ligg så nær som ein gjer, og f.eks. har eit skytefelt som ein kunne samarbeida om å bruka, er det naturleg å tenkja litt strategisk i forhold til Sverige på den måten. Det siste oppfølgingsspørsmålet går i forhold til det norske forsvaret sin profil framover. Nå har ein altså vedteke eit nytt konsept for NATO, ein har eit investeringsprogram framover – fregattsaka, jagarfly, skytefelt. Det inneber at ein må gjera kraftige investeringar som på ein måte vil gå ut over drifta av det norske forsvaret, og som fører til at ein må skjera ned på andre ting. Mitt spørsmål er: Kva tid vil forsvarsministeren legga opp til at det skal vera ein skikkeleg diskusjon i Stortinget om kva slags forsvarskonsept Noreg skal ha, og korleis ein skal delta internasjonalt med dette forsvaret?
Jan Johnsen (Høyre), 2000-04-05:
Jeg har følgende spørsmål til nærings- og handelsministeren: «Sommeren 1999 var jeg på Svalbard-reise med M/S Nordstjernen. I den forbindelse registrerte jeg store mengder drivtømmer i området. Jeg er gjort kjent med at dette er statens eiendom, og at det er gitt tillatelse til å utføre drivtømmer i bearbeidet form. Drivtømmer er en fare for skipsfarten og et fremmedelement i miljøet. Vil statsråden trappe opp markedsføringen for å ta ut dette tømmeret, slik at disse store ressursene kan omskapes til den verdien de representerer?»
Jan Johnsen (Høyre), 2000-04-05:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg har følgende oppfølgingsspørsmål til statsråden: Ser statsråden på dette drivtømmeret som en miljøforurensning på Svalbard, noe jeg synes det er når det ligger i et område som er så spesielt som Svalbard? Ser ministeren videre muligheten for å ta ut dette tømmeret skikkelig? For den møbelproduksjonen som nå skal foregå av dette tømmeret på Svalbard, tror jeg ikke det blir særlig mye av. Det er bitte lite vi snakker om her, så her må vi enten gi gass og virkelig få tømmeret ut, eller så må vi bare ha det slik som vi har hatt det til nå – bare la det ligge, og la folk ta det til ved eller til bygging eller hva det måtte være. Men det blir ikke et målrettet uttak av tømmeret, og det er det som opptar meg.
Jan Johnsen (Høyre), 2000-04-05:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg skjønner at statsråden er positiv i forbindelse med denne femårs prøveperioden. Men mitt direkte spørsmål går på om statsråden kan tenke seg å se på dette før utløpet av den perioden, for det er mye tømmer som ligger og går til spille i dette området i den perioden. Jeg må i hvert fall si for egen del at slik som jeg har sett Svalbard med dette drivtømmeret rundt omkring, så er dette for meg en synsforurensning. Vi vet alle at det gror uhyre lite på Svalbard. Det finnes ikke et tre der oppe, så det er i realiteten et fremmedelement i dette området. Og tømmeret er jo kommet dit på grunn av regelrett uhell andre plasser.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2000-04-05:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til arbeids- og administrasjonsministeren: «I budsjettet for inneværende år ble sjømannsfradraget for statslosene fjernet. Dette har medført en skatteskjerpelse på nær 20 000 kroner for denne yrkesgruppen. Det har tidligere vært en forutsetning at bortfall av sjømannsfradrag skal kompenseres fullt ut, jf. protokoll mellom Arbeids- og administrasjonsdepartementet og hovedsammenslutningene fra forhandlingsmøtene 4. april og 24. september 1992. Hva vil statsråden gjøre for å imøtekomme dette?»
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2000-04-05:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg synes var skuffende. Som jeg nevnte i mitt hovedspørsmål, har altså statslosene fått en kraftig skatteskjerpelse på nær 20 000 kr som følge av budsjettavtalen mellom den daværende Bondevik-regjeringen og Arbeiderpartiet, og dette ble fulgt opp med lovendring i desember 1999. Etter hva jeg erfarer, har flere andre lignende yrkesgrupper de senere år blitt fratatt sjømannsfradraget, men felles for dem alle er at de har fått det kompensert. Det gjelder f.eks. mannskapet på redningsskøytene, ferjemannskap og mannskap på flyteriggene. Har statsråden virkelig ikke forståelse for reaksjonen blant statslosene på den kraftige netto inntektsreduksjonen dette har medført? Og føler ikke statsråden et ansvar for å følge opp med kompensasjon også til denne yrkesgruppen på linje med det som har vært gjort for dem jeg tidligere har nevnt?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2000-04-05:
Jeg takker statsråden for svaret. Statsråden sa i sitt første svar at statslosene utilsiktet hadde fått dette fradraget. Men de oppfylte jo kriteriene om 130 dagers seilingstid som lå i loven, så jeg mener at det selvfølgelig ikke er utilsiktet. Statslosenes ønske om kompensasjon for bortfall av sjømannsfradraget er etter mitt skjønn i høyeste grad berettiget. Er statsråden enig i at dette ønsket, eller rettere sagt kravet, må behandles som en reell kompensasjon for bortfall av fradrag, separat fra den ordinære lønnskamp?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2000-04-05:
Jeg har fremmet følgende spørsmål til sosialministeren: «Bopro, et selskap som er heleid av Bodø kommune, tilbyr sine utviklingshemmede ansatte 10 kroner pr. time. Dette er etter min og manges mening en helt uverdig honorering, som på ingen måte bidrar til å gjøre hverdagen mer verdig og selvstendig for utviklingshemmede. Fins det ingen offentlig standard for betaling av ansatte i slike tilfeller, og hvis ikke, hva vil statsråden gjøre for å rette opp slike uverdige forhold?»
Ivar Kristiansen (Høyre), 2000-04-05:
Jeg takker statsråden for svaret. Det statsråden egentlig sier, er at han ikke er villig til å gjennomgå et regelverk som fortoner seg meget stivbeint. Og han sier også at han ikke er villig til å gå gjennom et system som ikke honorerer utviklingshemmede for den jobben de faktisk gjør. Dette er ikke med på å skape den nødvendige selvrespekt som følger av det åkunne leve i større grad av egen inntekt, som også denne befolkningsgruppen har krav på. Da har jeg lyst til å spørre statsråden om han ikke i det minste kan vurdere å se på en overføring – i dette tilfellet til Bodø kommune – av en del av trygdemidlene, sånn at en større andel av den inntekt som den enkelte utviklingshemmede har, i dette tilfellet ved egen jobb, framgå som lønn og en mindre andel som trygd.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2000-04-05:
Jeg tror statsråden må ta seg en tenkepause i garderoben sammen med sine kollegaer, for dette er ikke et spørsmål om produktivitet. Det finnes på alle andre områder i arbeidslivet standarder som skal følges og som blir fulgt. Blir de ikke fulgt, vet vi at det er et tilstrekkelig apparat som sørger for at lover og regler som gjelder i ansatteforhold, blir overholdt. Mitt poeng er at dette er en lite verdig situasjon både for den ansatte og for resten av denne søkkrike nasjonen, når vi ser at vi har utstyrt utviklingshemmede rundt omkring med et lønnssystem hvor de i enkelte tilfeller ikke engang klarer å dekke sine reisekostnader til og fra jobb. Så dette er ikke et spørsmål om å plusse på en sum, økte offentlige utgifter, men kanskje om en fordeling som gjør at vi kan se på også denne gruppen med litt andre øyne enn man har vært villig til hittil.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2000-04-05:
Jeg skal få lov til å stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Mandag 27. mars 2000 ble det offentliggjort en rapport som konkluderte med at norsk offshoreberedskap tilknyttet ulykker er svekket. Hva er statsrådens syn på sikkerhetssituasjonen knyttet til norsk offshorevirksomhet?»
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2000-04-05:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg kan umiddelbart være enig i at det kan henge et lite stempel av bestillingsverk ved denne rapporten som jeg viste til. Men ikke desto mindre har man påpekt en del viktige ting som det ikke er så lett å feie under teppet på noen måte. Blant annet er det et viktig punkt der man i sterk grad har fokusert på sannsynlighetshemmende tiltak med hensyn til ulykker, og konsekvenshemmende tiltak har slik sett kommet i skyggen. Det gir en beklemmende følelse når disse tiltakene blir tatt bort. Vi har sett en gradvis utfasing her av stand by-fartøy, som denne næringen konkret er knyttet til, og det er også påpekt at i gitte kritiske situasjoner er helikoptertilgangen i 95 pst. av tilfellene uaktuell. Deler statsråden denne beklemmende følelsen, og ser man med bekymring på at man får godkjent slike beredskapsplaner uten det som rapporten kaller dedikerte fartøy?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
I rapporten om norsk offshoreberedskap, som for øvrig er utarbeidet av offshorefartøynæringa, fremsettes det en rekke påstander vedrørende sikkerhet og beredskap på norsk kontinentalsokkel. Jeg kan ikke gå god for alle de påstander som fremsettes der. Hovedkonklusjonen av Oljedirektoratets tilsyn er at petroleumsvirksomheten skjer innenfor forsvarlige rammer og i samsvar med det regelverket som gjelder for virksomheten. I de senere årene har vi imidlertid sett at olje- og gasselskapenes stadig økende krav til lønnsomhet og effektivitet, kombinert med en varierende oljepris og økte drifts- og vedlikeholdskostnader på eldre innretninger i Nordsjøen, har ført til et massivt press fra industrien for å bedre rammebetingelsene. For sikkerhets- og arbeidsmiljømyndighetene har dette gitt seg utslag i at industrien utfordrer oss med hensyn til valg av teknologiske og organisatoriske løsninger i forhold til helse-, miljø- og sikkerhetsregelverket. Det jobbes nå i Olje- og energidepartementet med en stortingsmelding om olje- og gassvirksomheten, der det vil være et eget kapittel om arbeidsmiljø- og sikkerhetsforhold som omtaler nettopp disse problemstillingene. På bakgrunn av de erfaringer som Oljedirektoratet har gjort gjennom tilsyn, og de synspunkter som har fremkommet gjennom diverse rapporter om risikonivået på sokkelen, har jeg bedt Oljedirektoratet om å foreta en gjennomgang av risikoforholdene i olje- og gassvirksomheten. Direktoratet er – etter det jeg er kjent med – allerede godt i gang med dette arbeidet, som vil pågå gjennom hele dette året.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Jeg kan ikke her og nå ta konkret stilling til hva som er best av de forslag som ligger på bordet i forhold til ulike beredskapsløsninger, i forhold til antall fartøy kontra helikopter osv., men det skal vi selvfølgelig vurdere. Det er ingen tvil om at den rapporten som representanten Hoddevik her tar opp, er et av flere innspill i den gjennomgangen som vi nå har bedt Oljedirektoratet om å sette i gang, og som de allerede er i gang med, og som selvfølgelig er et av flere innspill i forhold til den saken som Regjeringa jobber med, som dreier seg om arbeidsmiljø og sikkerhet, for å se på nettopp sikkerheten i forhold til Nordsjøen når det gjelder det som her er tatt opp. Når vi gjør det, er det fordi vi har fått en del signaler som det er grunn til å ta på alvor. Det gjør Regjeringa, og det er også derfor vi har bedt Oljedirektoratet om å sette i gang med den jobben, og så vil vi selvfølgelig komme tilbake til Stortinget når tida er inne for det.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Jeg kan ikke gi noe mer konkret svar her og nå enn det jeg allerede har gjort. Men det er klart at vi tar med oss alle innspill som kommer og som har kommet, og ideer til hva som kan gjøres, i den gjennomgangen som vi allerede er i gang med, og vi skal komme tilbake til Stortinget med noe når tida er inne for det.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Representanten Andersen reiser et viktig spørsmål, som Regjeringa i aller høyeste grad tar på alvor, og jeg vil med en gang si at jeg deler hennes bekymring i forhold til situasjonen for unge og vanskeligstilte på boligmarkedet. Det er jo heller ingen tvil om at dagens tomtepriser og boligpriser er svært høye i deler av landet vårt, særlig i de største byene. I St. meld. nr. 14 for 1998-99 – som representanten helt sikkert kjenner til – Om verksemda til Den Norske Stats Husbank 1996-97 blir det dokumentert at dette fører til at Husbanken spiller en liten rolle i byene. Dette ønsker Regjeringa å endre, slik at Husbanken også kan spille en større rolle i våre store byer. I retningslinjene for boligtilskudd til utleieboliger er det forutsatt at kommunene bidrar med finansiering, f.eks. i form av rimelige tomter. Mange kommuner ønsker dessverre ikke å gjøre dette. Med bakgrunn i erfaringer med kjøp og opparbeiding av tomtearealer på 1980-tallet har de fleste kommuner valgt å opptre mer og mer i tråd med markedsmessige prinsipper og forlanger vanligvis markedspris ved salg av eiendommer og tomter. Det er jo ingen tvil om at nettopp mangelen på tomter er en vesentlig årsak til at vi har så høye boligpriser som vi i dag har, spesielt i de sentrale strøk. Kommunene kan gjennom god arealplanlegging tilrettelegge for økt boligbygging, hvis de vil. Departementet har både gjennom rundskriv og i andre sammenhenger oppfordret kommunene til å lage lokale arealplaner og lokale handlingsprogram for å bygge ut flere boliger for disse gruppene. Gjennom et godt samarbeid med private utbyggere, boligkooperasjonen, Husbanken og grunneiere, som i høyeste grad også kan være staten, bør det være mulig å komme fram til gode løsninger. Regjeringa skal gjøre hva den kan for å bidra til at så skjer. Jeg vil også orientere om at Miljøverndepartementet, Landbruksdepartementet og Kommunal- og regionaldepartementet samarbeider om et prosjekt for bedre arealutnyttelse i byer og tettsteder. Dette er et arbeid som vil bli sluttført i løpet av dette året, og vi venter da flere anbefalinger som vil gjelde tilgangen på tomter for boligformål. I denne sammenhengen vil departementet også vurdere det spørsmålet som representanten Andersen tar opp, spesielt i forhold til boligsituasjonen for unge og vanskeligstilte, som er en kjempeutfordring. Så svaret er: Ja, Regjeringa vil ta en gjennomgang av den boligmassen som staten sitter på, og også det tomteareal som vi har, for å se på om en del av det kan gjøres om til boliger for unge og vanskeligstilte.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Svaret er ja. Vi vil vurdere alle sider ved dette i vår bestrebelse på å skaffe langt flere rimelige, nøkterne utleieboliger for ungdom og for dem blant oss som har det aller vanskeligst. Og da er det klart at staten også må se på hvor mye man skal ta betalt. Representanten Andersen er også kjent med at da spørsmålet om rikshospitaltomta var oppe, mente både Arbeiderpartiet og SV at en del av den burde kunne være forbeholdt nettopp boliger for unge og vanskeligstilte. Men dessverre, den regjeringa vi hadde den gang, hadde et annet syn på det, så vi fikk ikke til det. Så det er klart at dette tar vi på alvor. Vi skal fra statens side også gå gjennom det når vi har mulighet til det, for å se på hva vi kan gjøre for å bidra til å nå det målet som jeg oppfatter at Arbeiderpartiet og SV er enige om, nemlig at vi skal greie å framskaffe langt flere boliger til dette formål. Og da skal ikke noe være fredet i utgangspunktet. Vi skal gå gjennom og se på alle de mulighetene vi har, og det skal vi også følge konkret opp.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Det jeg kan love, er at den gjennomgangen som representanten Andersen har spurt meg om, skal skje raskt. Vi skal gå gjennom både tomte- og eiendomsmasse for å se om vi kan omgjøre deler av det til rimelige boliger for unge og vanskeligstilte. Akkurat hvor fort vi greier det, tør jeg ikke stå her og svare på, men jeg lover at det skal skje veldig raskt. Hva som eventuelt skal skje i mellomtiden, kan jeg ikke svare på her og nå, også fordi det er flere enn meg i denne regjeringen som mener noe om det, ikke minst den ministeren som har hovedansvaret for akkurat tomter og statlig eiendomsmasse, og det er andre enn meg. Jeg hører hva som er sagt, og det skal jeg også bringe tilbake. Men jeg lover at den gjennomgangen skal vi prøve å få gjort så fort som overhodet mulig.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
I forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 49 for 1997-98 – som representanten Andersen kjenner godt – Om boligetablering for unge og vanskeligstilte, jf. også innstillingen som kom fra flertallet i kommunalkomiteen, var det bred enighet om at det var for få boligløsninger for dem som har problemer på boligmarkedet. Jeg er helt enig i at vi må jobbe for å øke tilbudet av slike boliger, og det ønsker Regjeringen å bidra til gjennom en konkret opptrappingsplan der både staten, kommunene, boligbyggelagene og andre som har interesse av å bidra her, må spille på lag for i fellesskap å få til noe. Én forutsetning er utarbeidelse av lokale handlingsplaner for at vi skal få det til. Det er helt avgjørende at kommunene fører et aktivt og godt boligpolitisk arbeid, med hensyn til både å dokumentere behovene i de enkelte kommuner og også å komme med forslag til hva som kan gjøres. På den bakgrunn er det at staten bør stille opp med lån og tilskudd for å øke tilbudene der behovene er aller størst. Jeg mener at dette er en riktig vei å gå for at vi på sikt kan få et boligtilbud som er tilpasset de utfordringene vi faktisk står overfor. Her tror jeg også det er viktig at vi greier å få fram de gode eksemplene i de kommuner der en har lyktes, som også andre kommuner kan ta lærdom av. Når Husbanken gir tilskudd til utleieboliger, er det en forutsetning at tilskuddet blir i prosjektet. Tilskuddet avskrives med 10 pst. over en tiårsperiode. Disponeres boligen i strid med de gjeldende forskrifter og retningslinjer, kreves tilskuddet tilbakebetalt. Det er likevel slik at en ikke må legge unødige hindringer i veien for en effektiv og god utnyttelse av boligmassen, også med hensyn til lokalisering. Dette forutsetter at kommunen må ha anledning til å kjøpe og selge boliger. Men etter min vurdering er det viktig at en får en god spredning av den kommunale boligmassen rettet mot ulike vanskeligstilte grupper, og derigjennom unngå segregasjon. For at kommunene skal stimuleres til økt innsats, må dette også følges opp med statlige midler i form av lån og tilskudd, og kommunene må sjøl legge til rette for en god forvaltning av boligmassen, både gjennom administrering, leiefastsetting og kjøp og salg. Langs denne veien tror jeg at vi i sum etter hvert greier å få til et bedre tilbud for disse gruppene. Men for å få det til, må vi ha en nasjonal dugnad der også staten, kommunene og boligbyggelagene spiller på lag for å få til noe som forplikter, og som haster ganske mye.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Ja, det kan godt hende at vi trenger nye mekanismer. Jeg vil signalisere, som jeg også prøvde å gjøre i det forrige svaret mitt, at vi har en åpen holdning til hva som skal til for at vi skal nå det felles mål vi har, nemlig å greie å få bygd flere og tatt i bruk de eksisterende lokaler vi har i større grad, nettopp for unge og vanskeligstilte. Så jeg vil ikke utelukke at vi trenger nye virkemidler og nye mekanismer på noen områder, slik representanten Andersen sa, uten at jeg her og nå kan gå konkret god for enkeltting. Men dette skal vi gå gjennom, og vi skal sørge for at det skjer fort. Jeg har notert meg de synspunkter som representanten har nettopp på dette punktet.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Regjeringa legger opp til å ha en dialog med kommunene. Jeg tror det er den eneste veien å gå for å greie å nå det felles mål som vi har. Jeg er selvfølgelig kjent med at spesielt situasjonen i Oslo er ganske utfordrende, for å bruke det uttrykket, og det vil være naturlig i den prosessen vi nå for så vidt har startet for å prøve å tilrettelegge for flere boliger, å ha et møte bl.a. med Oslo kommune, som er den største byen, og der det også er størst utfordringer. Vi vil ha en dialog med alle kommuner i utgangspunktet, men det er ingen tvil om at det er i dette område utfordringene er størst. Det vil selvfølgelig være naturlig også etter den arbeidsplanen vi har lagt opp, at vi etter hvert tar et møte med Oslo kommune om hva vi i fellesskap kan gjøre for å bidra til å få gjort noe med den til dels prekære situasjonen som er i deler av Oslo.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Det spørsmålet representanten Lund tar opp, er et svært viktig spørsmål, for det er viktig at det er ordnede arbeidsforhold. Jeg ønsker å presisere innledningsvis at det er arbeidsgivers ansvar å sørge for at arbeidsmiljøloven overholdes, herunder kravet til skriftlig arbeidsavtale. Så er det, som representanten godt kjenner til, slik at det er Arbeidstilsynet som fører tilsyn med at arbeidsmiljølovens regler overholdes, og kan gi pålegg og treffe andre enkeltvedtak der det er nødvendig. Det er de offentligrettslige delene av arbeidsmiljøloven som Arbeidstilsynet håndhever. De privatrettslige reglene i loven må håndheves av partene selv, eventuelt med hjelp fra domstolene. Arbeidstilsynets kompetanse og plikter begrenser seg her til veiledning og informasjon. Lovens regler om skriftlige arbeidskontrakter er både av privatrettslig og offentligrettslig karakter. Arbeidstilsynet har derfor tidligere begrenset seg til å gi informasjon om hva plikten til å inngå skriftlig arbeidsavtale innebærer. Dette var bakgrunnen for at Stortinget i desember i fjor vedtok en ny § 55 G i arbeidsmiljøloven, som gir Arbeidstilsynet påleggskompetanse også i forhold til skriftlige arbeidskontrakter. Tidligere undersøkelser har vist at plikten til å inngå skriftlige arbeidsavtaler har hatt en for dårlig etterlevelse, slik representanten Lund påpeker. Representanten refererer i sitt spørsmål til resultater fra en undersøkelse Arbeidsmiljøutvalget i Nordisk Ministerråd gjennomførte i 1997-98. Undersøkelsen viser bl.a. at 29 pst. av norsk skoleungdom mellom 13 og 17 år ikke kjenner sine rettigheter som arbeidstakere, og at 60 pst. jobber uten skriftlig arbeidsavtale. Etter den nye bestemmelsen i arbeidsmiljøloven § 55 G, som trådte i kraft 1. januar i år, kan Arbeidstilsynet gi arbeidsgiver pålegg om å utforme utkast til skriftlig arbeidsavtale i samsvar med det som er lovens krav. Når Arbeidstilsynet nå har fått kompetanse til å gi pålegg i disse sakene, håper jeg at det vil bidra til at langt flere arbeidstakere får det vernet en skriftlig arbeidsavtale faktisk er ment å gi.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Som jeg sa i mitt forrige svar, er jeg helt enig med representanten Lund i at det er viktig at det er ordnede forhold, og at også bestemmelsene om skriftlig arbeidsavtale blir etterlevd, spesielt for den ungdomsgruppen som vi her snakker om. Det er klart at her har også partene i arbeidslivet både interesse av, tror jeg, og et ansvar for å informere. Blant annet er Landsorganisasjonen av dem som er veldig aktive på dette området. Det syns jeg er prisverdig. Når det gjelder spørsmålet om det bør legges opp til en bredere kampanje fra statlig hold, har jeg ikke noe klart tilbakesvar på det nå, men det er noe som jeg vil ta med meg og eventuelt komme tilbake med et svar på senere.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Besøket i Hammerfest gjorde et sterkt inntrykk på meg, og det er ingen tvil om at det der er en veldig akutt og jeg vil si ganske ekstrem situasjon. Jeg hadde bl.a. samtaler med ordføreren, sjølsagt, i Hammerfest og med lokalbefolkningen, både med dem som var evakuert – på det tidspunktet var det nesten 160 mennesker – og med dem som ikke var det, men bodde i hus som lå ganske utsatt til. Jeg hadde også samtaler både med politi og dem som stod for beredskapen, og med ordførerne i henholdsvis Lyngen og Tromsø om situasjonen der. Når jeg drog opp der, var det for å sette meg bedre inn i forholdene i de skredutsatte områdene, spesielt i Hammerfest, samt å samle kunnskap og inntrykk for å få et bedre grunnlag for de beslutninger vi skal ta. Jeg hadde med meg ekspertise både fra Kommunal- og regionaldepartementet, Statens bygningstekniske etat og Statens Naturskadefond. Jeg vil si at jeg har stor forståelse for den spesielle situasjon som Hammerfest og deler av Finnmark og Troms nå er i. Det gjorde et sterkt inntrykk å snakke med dem som var mest berørt av dette, og ved sjølsyn også å se hus som hadde blitt knust til pinneved av enorme snømasser. Jeg vil derfor i samarbeid med andre berørte statsråder innen kort tid vurdere både kortsiktige og langsiktige tiltak for hva staten også kan bidra med. Jeg har ikke i dag noe beløp å komme med, men jeg lover en rask tilbakemelding, fordi det er åpenbare behov for ekstraordinære tiltak. Vi akter ikke å sitte stille og se på denne situasjonen og vil komme tilbake med noe så fort det er praktisk mulig.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Jeg tror representanten Andersen og jeg fort kan enes om at situasjonen i deler av Finnmark og Troms denne vinteren har vært og til dels er ekstrem. Det tar Regjeringa på alvor. Når det gjelder spørsmålet om de mer konkrete tiltak som vurderes, kan jeg ikke kommentere det mer nå i dag, men jeg holder fast ved det jeg sa: Regjeringa vil ha en rask gjennomgang av dette og så komme tilbake med noen forslag i løpet av ganske kort tid. Men jeg ber om forståelse for at vi ikke kan gå inn på eventuelle enkelttiltak nå, fordi vi rett og slett ikke er ferdige med den runden.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
La meg først rette opp en feil jeg gjorde i stad, da jeg sa representanten Andersen i stedet for representanten Østberg, som jeg meget vel kjenner. Jeg er klar over at det er veldig mange innspill og synspunkter på hva som er årsak til hva, og hva som kommer til å skje i framtida osv. Nå vet ikke jeg om representanten Østberg her siktet til en meget aktuell sak, nemlig gasskraftverksaken – den har jeg også hørt har vært brukt i denne sammenheng. Vi vil selvfølgelig vurdere alle sider ved de mange innspill som kommer fra både forskere og eksperter på ulike områder, som vi må ha med oss i de vurderinger vi gjør. Men jeg tror det er viktig her å skille mellom noen akuttiltak og det som er av mer langsiktig art, og der tror jeg vi må ha litt forskjellige forslag til tiltak. Men det vil jeg altså informere om så snart jeg har mulighet til det.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Arbeidet med fornyelse av offentlig sektor har bl.a. som mål å skape et bedre samsvar mellom innbyggernes behov og ønsker og det offentliges produksjon av velferdstjenester, som gjør at folk er fornøyd med det offentlige. Det handler i bunn og grunn om å være enda flinkere til å sette brukerne eller innbyggerne i sentrum. For Regjeringa er utgangspunktet at vi må ha en sterk offentlig sektor for å sikre rettferdig fordeling og for å kunne ha mest mulig likeverdige tjenestetilbud. Men det betyr selvfølgelig ikke at kommunene skal utføre absolutt alle oppgaver sjøl, noe de heller ikke gjør i dag. Kommunene er forskjellige både i areal, befolkningsstruktur og infrastruktur og må derfor i stor grad sjøl få bestemme hvordan tjenesteproduksjonen skal organiseres. For Regjeringa er det likevel viktig å understreke at kommunene ikke bør overlate styring av og kontroll over velferdstjenestene til andre. Omfang og utforming av det offentlige tjenestetilbudet er og skal være de folkevalgtes ansvar. Konkurranseeksponering, som representanten Andersen er opptatt av, er ikke Regjeringas fremste våpen – for å si det mildt – i kampen for å modernisere offentlig sektor, og i særdeleshet ikke når vi snakker om grunnleggende velferdstjenester, f.eks. innenfor områder som eldre og helse. Kommunene må til enhver tid omstille seg og utvikle seg for å kunne levere det ønskede tjenestetilbudet til brukerne, og med den kvalitet som forventes. Regjeringas prinsipielle holdning i forhold til konkurranseutsetting er at det viktigste verktøyet for å utføre en best mulig og kostnadseffektiv tjenesteproduksjon ikke er konkurranseutsetting og privatisering, men heller i større grad satsing på egne ansatte gjennom motivasjon, skolering, tillit og gode rammebetingelser. Vi tror også at en helt nødvendig modernisering av offentlig sektor vil være et bidrag til å hindre omfattende privatisering.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Regjeringa mener ikke at alt skal være som det er, heller ikke i kommunesektoren eller i den offentlige sektor generelt. Det er nettopp derfor en av hovedpilarene i den regjeringserklæringa som statsministeren orienterte om fra denne talerstolen, var at vi er helt nødt til å modernisere eller fornye den offentlige sektoren. Det er riktig at en del kommuner har jobbet med dette lenge, med litt varierende resultater. Men mange har oppnådd noe. Det er likevel helt klart at det her fortsatt er en vei å gå. Og det som er viktig, er at vi i alt vi foretar oss, er flinkere til å sette brukerne våre i sentrum i forhold til de ønsker og krav som er der, og det er klart at hvis vi ikke makter det, vil det bety omfattende privatisering også på sentrale områder. Regjeringa er også opptatt av at vi må få mindre byråkrati og mindre kontroll, og at vi i stedet må bruke mer folk og mer ressurser i direkte tjenestetilbud til folk. Der er vi allerede i gang med en gjennomgang, og det vil vi selvfølgelig følge opp på alle områder.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-04-05:
Det er ingen tvil om at Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet skiller lag når det gjelder tro på at markedet skal løse det meste, og i særdeleshet gjelder det det vi i Arbeiderpartiet mener er de grunnleggende velferdstjenester. Det dreier seg f.eks. om skole, helse og eldre, for å ta noen eksempler. Vi er opptatt av at alle, uansett hvor man bor, hvor rik man er, hvor gammel man er, osv., skal ha lik tilgang til grunnleggende velferdstjenester. Da tror ikke vi at det er rendyrket markedstenkning som gir svar på de utfordringene. Når vi setter modernisering av offentlig sektor på dagsordenen, er det i erkjennelse av at det er en del som må endres i offentlig sektor for at våre innbyggere skal bli mer fornøyd. La meg bruke bare ett lite eksempel, for tida er knapp. Når en lang rekke mennesker opplever – og med rette reagerer på – at de må gå fra det ene offentlige kontoret til det andre, f.eks. arbeids-, sosial- og trygdekontor, og fortelle livshistoria si på nytt og på nytt, er det et veldig godt eksempel på at sånn kan vi ikke ha det. De dette gjelder, må som hovedregel kunne gå til én person og én dør. Det er den type ting vi ønsker å gjøre noe med.