Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-04-12:
Komiteen har hatt en rekke saker om elevers psykiske helse til behandling dette halvåret, og jeg tror det er et uttrykk for at sterke saker, særlig i media, berører oss, og at også vi politikere blir utålmodige etter å kunne bidra til å bedre en utålelig situasjon. Derfor er vi også utålmodige, siden vi venter på regjeringas oppfølging av Djupedal-utvalget. Det har dessverre dratt ut i tid, men jeg håper det ikke blir så lenge før dette også kommer på plass. Alle opprøres av at så mange barn og voksne strever med livet sitt, synes dårlig om seg sjøl og ikke føler at de er gode nok. Spørsmålet er hvordan vi kan bidra til å hjelpe til med å bedre elevenes sjølbilde og på andre måter mestre livet sitt bedre enn de gjør i dag. NRK har forbilledlig gitt oss et lite innblikk i hva mange av dagens unge strever med. Dette er en stor og vanskelig problemstilling, som jeg ikke skal gå nærmere inn på nå. La meg heller gå over til det konkrete forslaget som ligger til behandling. Senterpartiet er opptatt av den brede forståelsen av utdanning. Vi mener det er mer i skolen som er viktig enn bare de faglige resultatene. Elevene skal bli hele mennesker. De klassiske skoledebattene dreier seg hovedsakelig om at elevene skal bli faglig sterkere. Det er et naturlig fokus, all den tid vi vet at for mange går ut av skolen uten å kunne lese og skrive, men det er også et resultat av en oppfatning om at norske elever ikke presterer godt nok sammenlignet med andre land. Vi er kåret til verdens beste land å bo i, men vi er ikke verdens lykkeligste allikevel. Senterpartiet er bekymret for at utviklingen i for sterk grad har snevret inn fokuset i utdanningspolitikken. Utdanning er så mye, mye mer enn faglig dyktighet. Jeg har i gjentatte innlegg framhevet at vi som myndigheter også må gå i oss sjøl og våge å være kritiske til hvilke signaler vi sender ut til elevene. Hva er det vi anser for å være bra nok – og ikke? Er det lov å tenke at det er bra nok? Hvem er det som definerer standarden, og på hvilket grunnlag? Som et slags mottrekk eller et svar for å forsøke å nå elever som sliter, foreslår Kristelig Folkeparti at vi skal innføre prosjektet Livsmestring i skolen, etter modell av Den kulturelle skolesekken. Senterpartiet skjønner intensjonen og deler ønsket om å gi elevene kunnskap til å takle glede og sorg, motgang og medgang på en bedre måte enn mange gjør i dag, men vi er allikevel litt spørrende til å gjøre dette etter modell av Den kulturelle skolesekken. I forslaget står det at en i dette prosjektet skal kunne invitere «representanter fra ulike profesjoner inn i skolen», og at disse «kunne lagt til rette for refleksjon og samtale elevene imellom, og gitt undervisning i temaer som er viktige for at barn og unge skal være i stand til å mestre sitt eget liv og sin egen hverdag». Men dette er jo allerede en del av skolens mandat og oppdrag. Er det ikke på tide å være noe kritisk til å pålegge skolen nye happeninger? Opplæringsloven § 9a, den generelle delen av læreplanen samt kompetansemålene skal ivareta dette. Konkretisering av disse temaene mener Senterpartiet naturlig hører hjemme i lokale læreplaner og ikke minst i fagene kroppsøving og mat og helse. Vi registrerer også at statsråden ser for seg Livsmestring som et tverrgående tema i framtidas skole. Det hilser Senterpartiet velkommen, og vi er spent på å lese om hvordan statsråden tenker seg dette. Vi i Senterpartiet mener det er viktigere å gjøre livsmestring til en del av den ordinære skoledagen, i tillegg til å sørge for å styrke helsesøstertjenesten og pedagogisk-psykologisk tjeneste, slik at disse – gjerne sammen med annen fagkompetanse – kan inngå i et team ved den enkelte skole for å kunne veilede lærere og bidra direkte inn i elevgruppa. Vi bør også stille spørsmål om videreutdanning for lærerne. Men det er hos disse fagfolkene vi allerede har, vi bør hente hjelp og ekspertise når det trengs. Det er helt nødvendig å minne oss sjøl om at vi har laget en læreplan som i si tid skulle gi økt lokal sjølråderett med lokal styring. Vår iver etter å styre og kontrollere bidrar til det helt motsatte. Hvor er prinsippene? Hvordan skal det følges opp i framtidas skole? Senterpartiet støtter forslagsstillernes intensjon om å forsterke arbeidet med det psykososiale arbeidet rettet inn mot både enkeltelever og elevgrupper, men er ikke for å pålegge skolen å ta imot spesifikke eksterne prosjekter, som det foreslås i representantforslaget. Vi har mer sans for å tenke bredt, som en del av den ordinære skolen, og ikke at livsmestring skal være en enkelthappening.