Børge Brende (Høyre), 2015-12-10:
Utenrikspolitikkens fremste mål er å sikre og fremme norske interesser – våre verdier, vår sikkerhet og vår velferd. Jo mer alvorlige trusler og jo mer uoversiktlig bilde, desto viktigere er det å prioritere og å konsentrere vår innsats. Verden har opplevd store framskritt de siste tiårene, men de siste årene har vist at vi ikke kan ta fortsatt framgang for gitt. I fjor var året med høyest antall drepte i krig og konflikt på over 20 år. Bare i løpet av de siste ukene har uskyldige blitt drept i terrorangrep i Paris, Beirut, Bamako og St. Bernardino. ISILs og andre ekstremisters framferd og brutalitet sjokkerer oss alle. De forårsaker ufattelige lidelser, og destabiliserer land og regioner i et skremmende omfang. I den største flyktningkrisen siden 1945 er over 60 millioner mennesker på flukt. De store migrasjonsstrømmene til og gjennom Europa utfordrer EU og vår felles yttergrense. Det er også en funksjon av at siden 1950 er antall mennesker i Midtøsten økt fire ganger, og det er en milliard mennesker i Afrika som trolig vil være to milliarder i 2050. Geopolitisk ubalanse og manglende global problemløsning gir økt usikkerhet og uforutsigbarhet, og det nører opp under destruktive krefters utbredelse i Midtøsten og andre steder. I sum må norsk utenrikspolitikk i dag forholde seg til et svært sammensatt og krevende trusselbilde. Omverdenen har endret seg i så stor grad at det fordrer en ny gjennomgang av hvordan vi innretter utenriks- og sikkerhetspolitikken. Jeg har derfor tatt initiativ til en ny, bred stortingsmelding som både skal analysere endringene vi står overfor, og skissere de veivalgene regjeringen mener Norge bør ta i utenriks- og sikkerhetspolitikken – alt for best å sikre Norges interesser. I det dystre bildet som man må tegne innenfor det sikkerhetspolitiske området, tror jeg likevel det er viktig at vi også trekker frem noen lyspunkter. Den historiske avtalen mellom P5 og Iran er vesentlig. Det å sikre at Iran ikke kan utvikle kjernevåpen, og at man fikk til en slik enighet mellom P5+1, er viktig. Det at USA og Cuba har etablert diplomatiske relasjoner etter så mange år, viser også at det er lys i tunnelen. Det at man i 2016 kanskje kan stå overfor et gjennombrudd i fredsforhandlingene mellom den colombianske regjeringen og FARC-geriljaen, med Cuba og Norge som fasilitator, den lengstvarende væpnede konflikten i Latin-Amerika med over 200 000 drepte, millionvis internt fordrevne, viser at det nytter. Som flere representanter har vært inne på, er dagen i dag en viktig dag for også å vise at det er noen lyspunkter. Lille Tunisia, en pioner på konfliktløsning, mottar Nobels fredspris. Det er til inspirasjon. Vår politikk må forankres i de grunnleggende verdiene som vi deler med allierte og venner. Vår politikk må ta dagens store utfordringer på alvor, og det har fått konsekvenser for budsjettet for 2016. Akutte og omfattende kriser i Midtøsten og Afrika gjør at regjeringen gjennomfører tidenes humanitære krafttak i norsk utenrikspolitikk. De humanitære budsjettene økes med 1 mrd. kr sammenlignet med 2015. Norge er allerede blant de største humanitære bidragsyterne til Syria. Det er avgjørende at vi bistår nabolandene som tar imot store flyktningstrømmer fra Syria. Med det budsjettet som regjeringen har lagt opp til, når vi nå 37 mrd. kr, og det tilsvarer litt over 1,1 pst. av BNI-anslaget for 2016. Vi har et godt samarbeid med Kristelig Folkeparti og Venstre om bistandsbudsjettet, og jeg vil bare minne om at det budsjettet som regjeringen fremla, også etter tilleggsproposisjonen, innebærer at Norge per innbygger var det landet i verden, etter Luxembourg, som ga mest i bistand. Det er også slik at selv etter tilleggsproposisjonen ga vi mest i verden til klimafinansiering, og dette er ytterligere forsterket gjennom det gode budsjettkompromisset.