trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-04-14:
Jeg vil avvise at vi her står overfor en vurdering og en utredningsprosess som ikke holder faglige mål. Det er min klare forventning at Sekretariatet for behandlingsreiser, som er satt til å gjøre slike oppgaver, sørger for at de har både grundige og skikkelige faglige vurderinger i bunnen for sin tilråding, at de foretar nødvendige undersøkelser, og at de forholder seg til de fagmiljøer i Norge som er relevante i forhold til denne gruppen pasienter. Så får vi bare konstatere at representanten Høegh og jeg er noe uenige om i hvilken grad man fra politisk hold bør styre de enkelte virkemidler i utredningsarbeidet, i dette tilfellet spørsmålet om sekretariatet skal foreta en reise eller ikke.
Terje Johansen (Venstre), 1999-04-14:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helseministeren: «Mange sykmeldte, ikke minst de med ryggplager, opplever at de må stå i kø i lang tid før spesialistundersøkelse og behandling. I tillegg til den enkeltes egne plager med redusert helse, kan hende med varige lidelser og arbeidsuførhet som sluttresultat, får samfunnet betydelige kostnader til sykepenger på grunn av venting på behandling. Hva kan statsråden gjøre for å bedre denne situasjonen?»
Terje Johansen (Venstre), 1999-04-14:
Jeg takker for svaret, og jeg kan for så vidt bekrefte at det er en bedring på gang på dette området. Etter at jeg begynte å interessere meg for rygg – holdt jeg på å si – ut fra enkelte tilfeller i mitt eget lokalmiljø, har jeg vært nødt til å grave meg ned i saken. Det jeg framfor alt har forstått, er at rygg er vanskelig. Men jeg har også forstått at dette er et nasjonalt problem, og jeg kan oppliste talløse eksempler etter hvert. Men i tillegg til at statsråden nå peker på at han har innført tverrfaglighet, som jeg tror er et stort fremskritt, og at han har bevilget en del penger, er jeg opptatt av den lille kvinne og manns møte med det store systemet. Jeg vet om flere tilfeller av folk som har blitt operert utenlands, som stiller seg totalt uforstående til at de ikke kan få refundert sine penger. Jeg klarer ikke på denne korte tiden å forklare hvorfor det er blitt slik. Men jeg vil be statsråden svare på om det ikke er mulig å innføre et slags amnesti, eventuelt en unntakstilstand, til man har bygd opp en kapasitet som er forsvarlig.
Terje Johansen (Venstre), 1999-04-14:
Jeg er kjent med kravet for støtte til behandling i utlandet. Det er at det skal foreligge henvisning fra spesialavdeling ved regionsykehus eller sykehus med landsfunksjon på angjeldende medisinske fagområde. Men det betyr altså i praksis at det er de samme legene som allerede har undersøkt pasienten og avslått å hjelpe, som må henvise pasienten til utlandet. Det har skapt en del situasjoner som jeg mener er ganske urettferdige. De ressurssterke tar da dypt i egen lomme og reiser utenlands. Det er greit nok at de da overtrer et regelverk som gjør at de ikke får refusjon. Det har jeg en viss forståelse for. Men det er altså en urettferdighet i dette, for det første, og dessuten stiller jeg meg spørsmålet: Dette koster det norske samfunn anslagsvis et sted mellom 2 og 3 milliarder kr i året. Når vi har pengene, og vi faktisk kan spare penger på å sende folk utenlands, syns jeg at praksis er for restriktiv.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 1999-04-14:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helseministeren: «Helsepersonell er en knapphetsfaktor i norsk helsevesen, noe som også gjelder apotekbransjen med mangel på farmasøyter. Mesna apotek på Lillehammer ønsker å gjennomføre ei forsøksordning der farmasøytene fortsatt som nå skal kontrollere resepten fra legen, men der resten av ekspedisjonen kan foretas av apotekteknikerne. Vil statsråden medvirke til at det kan igangsettes slike forsøksordninger, og når vil ovennevnte apotek få svar på sin søknad?»
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 1999-04-14:
Stadig økende oppgaver i helsevesenet gjør at jeg mener at vi kontinuerlig må ha søkelyset rettet mot om vi utnytter vårt helsepersonell mest mulig fornuftig både i forhold til kunnskaper og ressursbruk i virksomhetene. Det gjelder også personell i apotekene. I dag er iallfall farmasøytene en knapphetsfaktor, og disse utfører i dag arbeid som kunne ha vært gjort av andre, med annen kompetanse. Jeg mener at vi, som i Danmark, burde kunne ha gitt apotekteknikerne muligheten til å foreta den tekniske kontroll/ekspedisjon, mens farmasøytene da kunne vie seg til faglig tyngre oppgaver. Forskrifter er jo menneskeskapt, og vil det ikke være klokt allikevel å se på forskriftene og sette i gang en forsøksordning, slik jeg indikerer i det spørsmålet jeg har reist til helseministeren?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 1999-04-14:
Jeg er skuffet over at vi ikke kan komme videre på dette spørsmålet. Kvaliteten på apotektjenestene kan vi ikke rokke ved. Å gi apotekteknikerne større ansvar har jo ikke, ut fra det som har vist seg i Danmark, ført til flere feil i ekspederingen, så vidt jeg er kjent med ut fra det materialet jeg har sett. Dette skulle tyde på at vi ikke ville være på noen tvilsom faglig vei om en utvidet grunnlaget. Jeg har lyst til å be helseministeren vurdere følgende: I legemiddelpolitikken, som vi stort sett er enige om, har en lagt økende vekt på bl.a. bruken av parallellimporterte preparater, og en skulle tro at det stiller større krav til farmasøytisk kunnskap. Dermed blir indirekte spørsmålet: Er det ikke slik at frigjøring av farmasøyter vil være gunstig for å kunne støtte opp under den politikken som vi faktisk er noenlunde enige om?
Annelise Høegh (Høyre), 1999-04-14:
Jeg skal få stille følgende spørsmål til helseministeren: «Stortinget har bevilget 3 mill. kroner til å sende en prøvegruppe muskelsyke til opptreningsopphold i Syden for å evaluere kort- og langtidseffekten av slik behandling. Ledende krefter ved Sunnaas, Ullevål og Beitostølen har tilbudt seg å gjennomføre evalueringsprosjektet ved Beitostølen og Casas Heddy på Lanzarote. Syns statsråden det er ansvarlig bruk av begrensede midler å begynne med å la en gruppe byråkrater og andre dra på rundreise til Kanariøyene for å bestemme stedsvalg for prøvegruppen?»
Annelise Høegh (Høyre), 1999-04-14:
Jeg takker statsråden for svaret. Det var et tilforlatelig svar som imidlertid skjuler at det gikk hele to måneder fra brevet fra ekspertene på Beitostølen, Sunnaas og Ullevål ble mottatt, og til de fikk møte departementet. Da var allerede mye fastlagt, uten at man hadde kunnet benytte seg av dette eksperttilbudet. Hadde departementet reagert raskere på den positive henvendelsen fra legene, kunne vi kommet mye lenger i år. Vi kunne ha begynt den vitenskapelige vurderingen, ikke bare for polio- og ALS-pasienter, som er viktig nok, men også for mange av de andre gruppene muskelsyke. Jeg finner det i motsetning til statsråden ikke rimelig at Sekretariatet for behandlingsreiser bruker av knappe midler til å reise rundt på Kanariøyene med rutefly. Det er dyrt og det er unødvendig. Vil statsråden stoppe denne unødvendige reisen og pengesløsingen og takke ja til tilbudet fra Beitostølen og Casas Heddy?
Annelise Høegh (Høyre), 1999-04-14:
Jeg er litt forbauset over at statsråden bare avfeier dette med å si at oppdraget var gitt, og at ingen ting kunne gjøres annerledes etter at det var gitt, når man vitterlig fikk et tilbud, et godt eksperttilbud, noen få dager etterpå. Det er beklagelig at departementets avdeling ikke har klart å omgruppere seg og andre, for det er helt åpenbart at den reisen de nå foretar, er unødvendig fordi andre har vurdert dette før. Dette er ikke en endelig fastlegging av hvor et slikt tilbud skal gis. Det er klart at man må komme tilbake til det dersom man finner at det er grunn til å gjøre opptreningsopphold i Syden for muskelsyke til en permanent ordning. Men at man nå lar dette gå videre og bruker av knappe ressurser på en rundreise på Kanariøyene når man har fått et tilbud fra et utmerket sted som både fagekspertisen og pasientene har god erfaring med, det synes jeg er beklagelig. Jeg håper statsråden kan bekrefte at han vil la dette prøveprosjektet utvides til neste år, slik at man kan komme over i et bedre og mer vitenskapelig spor.
Jan Johnsen (Høyre), 1999-04-14:
Jeg har da følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Overvåkningsmyndighetene i EFTA, ESA i Brussel, sier at Norge ikke har rett til å nekte en bedrift i Stavanger å importere og selge franske vedovner uten at de er testet etter norske forskrifter. Hver test koster ca. 80 000 kroner. ESA mener Norge driver konkurransevridning i denne saken. Vil statsråden sørge for at ESA sin beslutning nå blir etterfulgt?»
Jan Johnsen (Høyre), 1999-04-14:
Jeg takker for svaret, som jeg selvfølgelig ikke er helt fornøyd med. Denne saken ble slått opp i Stavanger Aftenblad den 27. februar 1999. Der står det: «Den lille mann vant i Brussel»…«En liten importør i Stavanger har angrepet diskriminerende tiltak fra norske myndigheter» … «For norske importører er dette en ny «Bosman-dom», og den kan få vidtrekkende følger.» ESA sier klart fra om at det drives konkurransevridning. Overvåkingsmyndighetene i EFTA, ESA i Brussel, sier nemlig at Norge ikke har rett til å nekte importøren å selge de franske vedovnene, og at Norge driver konkurransevridning. ESA «krever at Utenriksdepartementet leverer vitenskapelig bevis for at det er nødvendig å legge restriksjoner på import av utenlandske peiser.» Mener kommunalministeren at disse konkurransevridende kravene skal fastholdes uten at det blir levert tilstrekkelig «vitenskapelig bevis», som det er bedt om?
Jan Johnsen (Høyre), 1999-04-14:
Jeg takker igjen for svaret. Men ville det ikke vært riktig av Norge å vente med denne standardiseringen som er nevnt i brevet, til 2005? Ministeren sa rett nok i sitt første innlegg at de har sendt en redegjørelse. Det ESA har bedt om, er en vitenskapelig begrunnelse for hvorfor dette er gjort. Jeg ser ingen grunn til at Norge skal sette foten ned i forhold til en klar bestemmelse i de internasjonale handelsoppleggene som vi har med europeiske land. Jeg bare nevner igjen at i den foreliggende saken synes grunnprinsippet å være at et produkt som er lovlig produsert og markedsført i ett EØS-land, må kunne selges i et annet EØS-land, selv om det ikke kan garanteres at produktet bokstavelig talt vil oppfylle de tekniske standardene og spesifikasjonene man har i det landet det selges i. Jeg vil be kommunalministeren om å se på saken på nytt og la denne enkeltimportøren få anledning til å fortsette å selge franske vedovner.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-04-14:
I åpningsbrev fra EFTAs overvåkingsorgan, ESA, om klagesak som gjelder norske krav til vedovner, ber ESA om ytterligere opplysninger knyttet til de norske kravene med hensyn til beskyttelse av helse og miljø. Bakgrunnen er en klage fra en fransk ovnsprodusent på de norske kravene til partikkelutslipp fra og testing av vedovner. De norske kravene som regulerer utslipp fra vedovner, er fastsatt ut fra hensynet til helse og miljø basert på en faglig vurdering gjort av miljøvernmyndighetene. Flere tidligere undersøkelser viser at utslipp fra vedovner utgjør 30 – 60 pst. av det totale utslippet til luft i Norge. Beregninger fra Oslo i 1995 viste at utslipp fra vedovner utgjorde 66 pst. av det totale partikkelutslippet. En undersøkelse fra Oslo i 1999 viser at vedfyring utgjør 80 – 90 pst. av det totale utslippet av partikler. Utslipp av fyringspartikler utgjør en betydelig helsefare. Beregninger viser at en utskiftning av gamle vedovner på 40 pst. vil kunne redusere dødeligheten med 25 liv årlig i Oslo. Tilsvarende reduksjon i dødelighet kan påregnes for resten av landet. Utslippene medfører også økt sykelighet. På denne bakgrunn har Norge innført krav til testing når det gjelder partikkelutslipp. De franske ovnene er ikke testet for partikkelutslipp, og produsenten har klaget over de ekstra kostnadene testingen medfører. Flere andre land i Europa har imidlertid særskilte nasjonale krav til vedovner som medfører særskilt testing. I EU er det lagt fram forslag til et nytt direktiv med strenge grenser for partikkelinnhold, som skal oppnås innen år 2005. Fra EU og EFTAs side er det gitt mandat til et europeisk standardiseringsarbeid for å harmonisere kravene til bl.a. vedovner. Norge vil delta aktivt i dette arbeidet med sikte på at partikkelutslipp blir tatt med i standarden. Norske myndigheter har sendt den utdypende faglige begrunnelsen for kravene til ESA. Kravene om begrensning av partikkelutslipp er fastholdt ut fra hensynet til helse og miljø.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-04-14:
Jeg henviser til mitt første svar, hvor jeg sa at ESA har bedt om ytterligere opplysninger knyttet til de norske kravene. Man har altså ikke fattet noen beslutning, men bedt om ytterligere opplysninger. Jeg viser også til det som jeg videre sa i mitt svar, at de norske bestemmelsene er knyttet til krav om hensyn til helse og miljø. Disse kravene skal vi ta på alvor. En stor andel av partikkelutslippene er, som jeg sa i mitt første svar, knyttet til utslipp fra nettopp vedovner, og det å ha strenge krav på dette området gjør at man i den grad det er mulig, kan unngå dødelighet og sykelighet som følge av denne typen utslipp. Det burde være i alles interesse at vi har strenge krav på dette området.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-04-14:
Det er faktisk slik at det er ingen selvfølge at produkter som framstilles, skal kunne omsettes i et marked uten at det stilles krav til kvalitetsgodkjenning og til standarder som skal følges. På dette området synes jeg det er viktig at man har et føre var-prinsipp, og at norske myndigheter stiller krav nettopp knyttet til hensynet til helse og miljø, på samme måte som en rekke andre europeiske land har gjort. Dersom ingen går foran og setter strenge krav som fører til miljøforbedringer, viser erfaringene at da blir det heller ingen forbedringer. Så jeg tror at det løp som Norge har lagt – å stille krav til testing, og å stille krav til standarder, for så å følge opp for å få dette inn i EUs forskrifter – er et riktig løp.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-04-14:
Det pågår for tiden endringsprosesser innenfor skatteetaten, trygdeetaten, politietaten og domstolsapparatet som kan få betydning for den regionale fordelingen av statlige arbeidsplasser samt folks tilgjengelighet til disse statlige tjenestene. Som min forgjenger Ragnhild Queseth Haarstad sa i Stortingets spørretime den 3. mars i år, vil det innenfor alle disse områdene bli lagt fram endringsforslag fra de respektive fagdepartementer i løpet av våren 1999. Regjeringen har ikke besluttet å legge disse prosessene på is i den forstand at de skal stoppes. Regjeringen har imidlertid besluttet at det ikke skal fattes politiske beslutninger som kan ha konsekvenser for lokaliseringen av arbeidsplasser og tjenester, før de distriktspolitiske konsekvensene er utredet og avklart. Hver for seg kan eventuelle strukturendringer innenfor disse etatene være godt begrunnet, men Regjeringen ønsker, så langt det er mulig, å unngå at det er de samme lokalsamfunn som blir rammet når flere statlige etater rasjonaliserer samtidig. Når det gjelder de sakene der Stortinget allerede har gjort vedtak om strukturendringer, f.eks. omorganiseringen av de landbrukspolitiske virkemidlene, er disse ikke omfattet av Regjeringens vedtak. I min distriktspolitiske redegjørelse 20. april vil jeg komme nærmere tilbake til disse spørsmålene. Jeg vil da bl.a. drøfte hva Regjeringen vil gjøre med hensyn til mulige utflyttinger av statlige oppgaver og effektiviseringene i de landsomfattende statlige virksomheter som jeg har omtalt ovenfor. Stortinget vil deretter få anledning til å drøfte disse spørsmålene i full bredde.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-04-14:
Som jeg sa i mitt første svar: Også skatteetaten er omfattet av de områder hvor de enkelte departementer vil komme til å legge fram forslag i løpet av våren, selvfølgelig også i forhold til en oppfølging av de vedtak som Stortinget har gjort. Hvordan de forslagene vil se ut, er det selvfølgelig for tidlig å si noe om, men departementene tar altså sikte på å legge dette fram i løpet av våren.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-04-14:
På de områder der Stortinget har fattet vedtak om at det skal skje endringer, skjer det selvfølgelig endringer. Som jeg sa i mitt første svar, har Regjeringen besluttet at man ikke ønsker å ta politiske beslutninger i Regjeringen før man har utredet hvilke konsekvenser disse kan ha for arbeidsplasser og tjenester. Jeg tror oppriktig talt at alle er tjent med at man nå prøver å se summen av effektene av de tiltak som blir vedtatt i Stortinget, ser det i en sammenheng, og ser på hvordan man kan sørge for at de enkelte lokalsamfunn får opprettholdt et best mulig tjenestetilbud. Det er Regjeringens hensikt med den måten vi nå prøver å gjennomføre dette arbeidet på, og det tror jeg også må være Stortingets hensikt. De vedtak som Stortinget har fattet, blir selvfølgelig fulgt opp.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-04-14:
Bostøtte har tradisjonelt vært knyttet opp mot husbankfinansierte boliger. På 1990-tallet har kravet til finansieringskilde gradvis blitt myket opp. I tråd med Voksenåserklæringen forslo Regjeringen i statsbudsjettet for 1999 ytterligere forbedringer i bostøtten med tanke på å gjøre regelverkene for målgruppene mer enhetlige. I tillegg så vi nødvendigheten av å forbedre bostøtten for barnefamilier. Boutgiftstaket økte derfor for denne gruppen opp til nivået for alders-, etterlatte- og uførepensjonister. Det ble også foreslått å oppheve boligavgrensningen for barnefamilier. Dette har Stortinget gitt sin tilslutning til. I bostøtteregelverket for alders- og uførepensjonister er det husstandens samlede inntekt som avgjør om det stilles krav til boligen og finansieringsformen. I hovedsak stilles det ikke krav overfor uførepensjonister til finansieringskilden for deres boliger. I dag stilles det heller ikke krav til finansieringskilde overfor alders- og uførepensjonister med inntekt under 130 pst. av minstepensjon, mens de med inntekter mellom denne grensen og den formelle inntektsgrensen omfattes av kravet til finansieringsmåten for bolig. Regjeringen vil arbeide for å gjøre bostøtten enda mer målrettet, og for å harmonisere regelverkene for barnefamilier og pensjonistgruppene ytterligere. Når det gjelder det forholdet representanten Torbjørn Andersen viser til, at en mindre gruppe uførepensjonister mister retten til bostøtte fordi husbanklånet i boligen de er leietakere i, blir nedbetalt, vil jeg vise til at Regjeringen arbeider videre med å gjøre bostøtten uavhengig av finansieringsform, samtidig som det holdes fast ved at det er gode og nøkterne boliger som skal omfattes av bostøtten.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-04-14:
Det er en korrekt beskrivelse av dagens situasjon som representanten Torbjørn Andersen nå gir. Som jeg sa i mitt svar, arbeider Regjeringen fortsatt med å gjøre bostøtten mer målrettet og å harmonisere regelverkene for barnefamilier og pensjonistgrupper. Vi arbeider også videre med å gjøre bostøtten uavhengig av finansieringsform, og bør på den måten kunne imøtekomme de behov som representanten Torbjørn Andersen her stiller spørsmål om.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-04-14:
Jeg antar at det var en forsnakkelse, men jeg vil likevel presisere at denne begrensningen ikke gjelder minstepensjonister, men pensjonister som har en pensjon på over 130 pst. av minstepensjon. Jeg er enig med representanten Andersen i at dette kan gi urimelige utslag, og det er også en av grunnene til at Regjeringen arbeider videre med dette spørsmålet.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-04-14:
Menighetsfakultetet er en stiftelse som selv eier sine lokaler, og staten kan ikke gi pålegg om disponering av deres lokaler. Menighetsfakultetet har imidlertid sagt seg villig til å flytte dersom overordnede utdanningsbehov krever det. Menighetsfakultetet har ønsket at deres lokaler skal ligge innen rimelig avstand fra universitetsområdet på Blindern. Av hensyn til Musikkhøgskolens og Musikkonservatoriets behov for større lokaler har Statsbygg sagt seg villig til å forsøke å skaffe Menighetsfakultetet tomt for nybygg. I det aktuelle området, i umiddelbar nærhet til Blindern, er tomtereservene knappe. Inntil NRKs lokaler på Marienlyst eier NRK et område som i dag er regulert til offentlig virksomhet. NRK har imidlertid inngått avtale med private entreprenører om salg av dette området til bruk for boligbygging. Av denne grunn har NRK foreslått at området reguleres til boligformål. Statsbygg har motsatt seg dette og ønsker at dagens regulering opprettholdes. På grunn av områdets beliggenhet i den såkalte Blindern-aksen, har Statsbygg vurdert området samlet sett som svært viktig for fremtidig offentlig virksomhet. Arealreservene i området er så knappe at det etter Statsbyggs vurdering er meget viktig at de eiendommer som allerede er regulert til offentlige formål, i et langsiktig perspektiv fortsatt bør reserveres til offentlig bruk. En naturlig utvikling av området og Blindern-aksen tilsier at området bør være regulert til offentlige formål. I denne forbindelse har Statsbygg varslet at de vil bruke virkemidlet statlig innsigelse dersom området omreguleres til boligformål av Oslo kommune. Bruken av statlig innsigelse er godkjent av Arbeids- og administrasjonsdepartementet. Statsbyggs engasjement i saken er først og fremst knyttet til det fremtidige samlede offentlige behov, men deres engasjement omfatter naturligvis også en interesse i å løse Musikkhøgskolen og Musikkonservatoriets akutte behov for lokaler. Statsbygg ble forelagt forslag til minnelig løsning i saken. Forslaget ble fremlagt av de private interessenter som NRK har inngått salgsavtale med. I dette løsningsforslaget ble det foreslått at NRK skulle avstå tomt til Menighetsfakultetet på betingelse av at Statsbygg trekker den varslede statlige innsigelse. Forslaget ble imidlertid ikke realitetsdrøftet med NRK, da Statsbygg ikke fant å kunne akseptere omregulering for noen del av området. I forslaget til minnelig løsning ivaretas ikke muligheten for utvidelse av offentlig virksomhet i området, selv om det vil gi en rask løsning for Musikkhøgskolen og Musikkonservatoriet. Jeg er i hovedsak enig i Statsbyggs konklusjoner og fremgangsmåte. Når det gjelder den videre fremdrift, kan jeg opplyse at Arbeids- og administrasjonsdepartementet i samråd med Statsbygg arbeider for å finne en løsning på tvisten mellom NRK og Statsbygg. Denne løsningen må være akseptabel for alle berørte parter og bidra til en rask og endelig avklaring av spørsmålet.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-04-14:
Som representanten Rise sier, er dette en komplisert sak, og den har tatt tid. Vi arbeider nå aktivt med å finne en helhetlig løsning for det samlede området, Suhms gate 24 og Gydas vei 6, og det er viktig å presisere at det må bli en løsning som alle kan være tjent med. I lys av det resultatet som jeg håper kommer innen rimelig tid, vil jeg vurdere ulike handlingsalternativer. I så måte kan jeg ikke si annet når det gjelder spørsmålet, enn at det i disse dager også jobbes aktivt, og at jeg vil komme tilbake til løsnings- og handlingsalternativer så snart jeg kan. Jeg kan ikke love noen eksakt dato.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-04-14:
Når de ulike handlingsalternativene foreligger, vil jeg, som jeg sa, ta initiativ til videre fremdrift i saken. Jeg ønsker ikke å svare på hva jeg kommer til å gjøre gitt at Oslo kommune gjør slik eller slik, på dette tidspunktet. Resultatet av saken vil være av stor betydning både for Menighetsfakultetet og Musikkhøgskolen, men jeg vil igjen presisere at jeg er nødt til å finne løsninger som ivaretar også andre interesser. Jeg vet at saken har tatt lang tid. Imidlertid arbeides det nå konstruktivt, og alle involverte parter, inkludert Administrasjonsdepartementet, er tjent med – og ønsker – å finne en rask løsning.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 1999-04-14:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «I februar 1999 hadde statssekretær Per N. Hagen et utspill om å legge omstilling i statlige etater på is. Kommunal- og regionalministeren fortalte i «politisk kvarter» 19. mars 1999 at Regjeringen nå følger opp statssekretærens utspill, og at de nå «har fått med seg de andre departementene» på å legge omorganiseringene på is. Hvilke omstillinger i hvilke statlige etater er det Regjeringen nå legger på is, og hvordan samsvarer dette med Stortingets tidligere behandling av de samme sakene?»
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 1999-04-14:
Jeg takker statsråden for svaret, og er glad for at han slår fast at de vedtak Stortinget har fattet, selvfølgelig skal følges opp og ikke legges på is, slik en kunne få inntrykk av underveis i den politiske debatten. Statsråden viste her til noen områder hvor det skal legges fram forslag fra de ulike departementer i vår. La meg bare spørre om ett område, og det er det som dreier seg om skatteetaten. Våren 1997 behandlet Stortinget en innstilling fra kontroll- og konstitusjonskomiteen, hvor en gikk gjennom det som dreide seg om skatteetaten – ligningskontorer, folkeregister osv. – og hvor det i hvert fall var noen signaler om at det der var behov for å samordne noe mer. Er det én av de tingene som Regjeringen akter å komme tilbake til Stortinget med i vår, i samsvar med at Stortinget her ønsket endringer, og at det skulle skje ganske fort?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 1999-04-14:
Jeg takker statsråden igjen for svaret. Jeg er glad for at det blir lagt fram forslag i vår, og at det gis klare signaler fra Regjeringens side om at det her ikke er snakk om at omorganiseringer som Stortinget har sagt klart fra om, og i hvilken retning de skal gå, blir lagt på is. Det er viktig at slike signaler også gis til de berørte fagetater. La meg følge opp med noen andre områder som statsråden ikke nevnte, f.eks. det som nå skjer innenfor Posten, hvor Bondevik-regjeringen faktisk har lagt ned over 400 postkontor i 1998. Når det gjelder omorganiseringen innenfor Telenor, som en følge av en fusjon med Telia, er det noe som vil stoppe opp, eller går det sin gang? Og når det f.eks. gjelder de endringer som nå har skjedd innenfor arbeidskontorene, hvor Regjeringen faktisk både har lagt ned og slått sammen, er det noe som vil bli reversert, eller er dette også en prosess som går sin gang?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-04-14:
Jeg skal få stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Enkelte uførepensjonister opplever at de mister retten til bostøtte den dagen husbanklånet er innfridd for den boligen de leier i. For barnefamilier er boligavgrensningen for utleieboliger vedrørende finansieringskilden endret slik at bostøtte også kan gis til barnefamilier som bor i utleieboliger som er privatfinansierte. Vil Regjeringen vurdere en økt harmonisering av regelverket vedrørende boligavgrensningen for de ulike grupper som omfattes av bostøtteordningen?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-04-14:
Jeg takker for svaret. Jeg synes det var rimelig positivt, og jeg mener at jeg kan være fornøyd med det svaret. Det er jo slik at det finnes et eget regelverk for bostøtte til barnefamilier, og et regelverk for bostøtte til alders, uføre- og etterlattepensjonister, og det er riktig at for alders- ,uføre- og etterlattepensjonister med inntekter under eller lik minstepensjon pluss 30 pst. – det blir ca. 88 816 kr – gjelder det ingen krav til boligavgrensning. Men for andre enslige eldre og uføre som har inntekter over disse grensene og inntil 136 000 kr, kommer kravet om boligavgrensning inn i bildet for fullt. Og en ufør som har inntekt innenfor disse beløpene, kan innfri kriteriene til bostøtte ut fra et behovsprøvet forhold mellom inntekt og boutgifter, men opplever så at han ikke kan få bostøtte fordi huset han bor i ikke er finansiert i Husbanken. Det er helt urimelig, og her bør det komme endringer. Hvis jeg tolker statsråden riktig, vil han se på dette.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-04-14:
Jeg takker for svaret. Jeg vil bare si at bakgrunnen for mitt spørsmål til statsråden nettopp er at jeg har fått konkrete henvendelser fra fortvilte minstepensjonister – nei, pensjonister – som opplever at de mister retten til, eller ikke har rett til bostøtte bare fordi boligen de bor i, ikke lenger er, eller aldri har vært, finansiert i Husbanken. En uførepensjonist som f.eks. leier en bolig i et husbankfinansiert hus, kan altså oppleve at den dagen boligeieren har innfridd sitt husbanklån, kan vedkommende miste retten til bostøtte. Men huset er fortsatt et husbankhus, og boutgiftene er fortsatt de samme for denne pensjonisten. Og at leietakeren skal få svi økonomisk for denne – skal vi si – finansieringstekniske endringen til huseieren, virker helt meningsløst. Jeg er derfor svært glad for de signaler statsråden kom med om at han vil gjøre noe med dette meget urettferdige systemet som jeg her påpeker, og at han vil ta initiativ til at reglene blir endret. Det er jeg svært glad for.
Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 1999-02-23:
I denne proposisjonen legges det fram forslag om ny lov om retten til å delta i fiske og fangst. Den nye loven erstatter fem tidligere lover. Det er positivt at lovverket som regulerer adgangen til å drive ervervsmessig fiske, samles i én felles lov. Komiteen ber Fiskeridepartementet vurdere om det også kan være hensiktsmessig å integrere saltvannsfiskeloven, som omhandler utøvelsen av fiske og fangst, i en ny felles fiskerilov. Komiteen mener at deltakerloven er viktig i forhold til å regulere deltakelsen i fisket. Fremskrittspartiet og Høyre ønsker å få vurdert visse sider ved loven og vil derfor fremme forslag i tråd med dette. Fremskrittspartiet merker seg at det i departementets lovforslag er foreslått at Kongen gis myndighet til å fastsette en avgift for innføring i merkevareregisteret, og en årlig avgift så lenge fartøyet står i registeret. Fremskrittspartiet er uenig i den delen som gjelder årlig avgift, og finner intet annet grunnlag for en slik avgift enn avgift for avgiften sin del. I lovframlegget vil man skjerpe aktivitetskravet om ervervsmessig fiske eller fangst på norsk fartøy, slik at søkeren må ha drevet ervervsmessig fiske eller fangst på norsk fartøy i minst tre av de siste fem år, mot tre av de siste ti år i dagens lovgivning. Dette ser Fremskrittspartiet alvorlig på, fordi vi mener det ikke foreligger noen god nok begrunnelse for å skjerpe aktivitetskravet. Det er ingen tvil om at det er blitt så krevende å kombinere rederivirksomhet og aktivt fiske at de fleste større fiskebåtrederier drives av personer som ikke selv er aktive fiskere. Fremskrittspartiet mener derfor at formålet med deltakerloven – at bare aktive fiskere skal eie fiskefartøyer – ikke lenger er oppfylt for større fartøyer, og at Fiskeridepartementets forslag om å endre kravet til ervervstillatelse fra «aktivt » til «ervervsmessig » fiske formaliserer et system der profesjonelle landbaserte redere har både rett og anledning til å eie større fiskefartøyer. Det blir vanskelig å se noen prinsipiell forskjell på om fiskefartøyer er eid av profesjonelle fiskebåtredere eller av industrien. Dette i tillegg til at det gis ganske mange dispensasjoner, gjør at deltakerloven blir svært uthulet. Fremskrittspartiet tar konsekvensen av dette og foreslår at Stortinget ber Regjeringen om å legge fram en egen sak for Stortinget med sikte på å avvikle deltakerloven. En annen sak som taler for det samme, er at fiskere/redere fritt kan integrere vertikalt ved å investere i fiskeindustrianlegg, mens fiskeindustribedriftene er lovmessig forhindret fra å investere i fiskebåter. Fremskrittspartiet mener at det nå må vurderes om norsk fiskeindustri skal likestilles med aktive redere/korresponderende redere i forhold til retten til å eie fiskefartøy. Jeg tar hermed opp forslag nr. 1, fra Fremskrittspartiet og Høyre, og forslag nr. 2, fra Fremskrittspartiet. Forslagene står å lese i innstillingen.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-02-23:
Også i denne saka er det eit breitt fleirtal for Regjeringa sin politikk. Debatten er for det alt vesentlege ført i Stortinget i den fyrste saka i dag, så difor berre ei lita oppsummering: Lova er grunngjeven med at det er behov for å avgrensa ressursuttaket for å få ei langsiktig og berekraftig utnytting av fiskeriressursane. Fiskeria er så effektive i dag at fritt fiske kunne tømma havet – til uboteleg skade for komande generasjonar – og difor må vi ha deltakarlova, med dei reguleringane som her er føreslått. Den aukande etterspurnaden etter fisk på verdsbasis aukar også verdien av våre fiskeressursar tilsvarande, og Kristeleg Folkeparti meiner at dette kjem heile samfunnet til gode, fordi fiskeri er ei næring som er spreidd langs heile norskekysten. Vi er saman med fleirtalet i å føreslå ei avgift for å stå i merkeregisteret. Dette er fordi ei slik lita og differensiert avgift som det her er meint, vil medføra ei nødvendig opprydding i registeret ved at dei som ikkje er fiskarar, neppe vil betala den avgifta. Lova skjerpar aktivitetskravet, men med den «up to date »-forståinga at «aktive » reiarar på land er likestilte med dei om bord på båten. Lova har gitt rom for forstandige og rimelege dispensasjonsordningar. Kristeleg Folkeparti meiner ein må vidareføra reglane for å sikra ein fiskareigd flåte, sjølv om ein også her opnar for dispensasjonar. Viktig er det å fastslå – slik Rita Tveiten også no nettopp gjorde – at gjenlevande ektefelle etter aktiv fiskebåteigar må ha rett til å halda fram drifta av båten. Noko anna ville vera hårreisande.
Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-02-23:
Saksordfører har på en utmerket måte lagt fram komiteens innstilling. La det være helt klart med en gang at Høyre vil ha en lov som regulerer deltakelsen i fisket, men vi vil ha den endret. Konklusjonen fra Høyres side er følgende: Vi ønsker at deltakerloven endres slik at både redere, aktive fiskere og fiske industrien kan eie fartøyer over 70 fot. For mindre fartøyer opprettholdes målsettingen om en flåte eid av ak-tive fiskere. Regjeringens forslag om en innstramming i aktivitetskravet avvises. Det er slett ikke noe bidrag til å skape et grunnlag for å rekruttere ungdom og gjerne aktive eiere til flåten å gjøre adgangen mer komplisert enn den allerede er i dag. Det er noe rart i samfunnet når man ønsker å ha et til de grader finmasket særlovverk for fiskerinæringen. Her kan mer eller mindre én mann i dette landet eie f.eks. Aker RGI med nokså mange milliarder i omsetning og nokså mange tusener sysselsatt, mens man i industrien på land ikke skal ha anledning til å eie et fartøy, et enslig fartøy, over 70 fot. Jeg tror ikke dette er den rette innfallsvinkelen til å møte de utfordringer vi står foran i fiskerinæringen mot det neste århundreskiftet, jf. formiddagens debatt i Stortinget om behovet for økt verdiskaping, som jeg tror alle sammen er enige om. Når det gjelder behovet for økt videreforedling, er det soleklart at den må skje i industrien. Jeg ser klart at her er en glidende holdning hos flere partier når det gjelder å gå noe i retning av den politikken som Høyre står for på dette området. Men man tar bare et lite skritt om gangen og ikke et stort jafs, som man egentlig burde ha gjort her for å bidra til at industrien på land kan få stabile rammevilkår, og også anledning til å gå inn på eiersiden i en meget kapitalintensiv næring for å skape det som vi alle sammen etterlyser, stabile leveranser av råstoff. De problemene som først og fremst industrien strir med når det gjelder ustabilitet – mangel på råstofftilgang, permitteringer, delvis nedslitte anlegg og også selvfølgelig når høysesongen er der, behov for å skaffe økt og stabil arbeidskraft – skulle være godt kjent for Stortinget. Jeg tror at i denne sammenhengen bør industrien på land få de samme mulighetene som de såkalte aktive rederne som er på land, men som har eierforhold i flåten, og som nå i større og større grad også går inn på eiersiden i fiskeindustrien. Vi må også kunne snu dette andre veien, slik at industrien på land kan få økt anledning til eierskap i flåten. Det ville være en styrke for fiskerinæringen. Det ville være en styrke for Stortingets målsetting om økt bearbeiding og verdiskaping i fiskerinæringen, noe fiskerinæringen har behov for.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-02-23:
Problemet i forhold til det som Ivar Kristiansen nå var inne på, er at vi ikke diskuterer industriens muligheter til å eie et enslig fartøy over 70 fot. I Nord-Norge eier industrien i hovedsak alle ferskfisktrålerne. I all hovedsak er ferskfisktrålerne eid av industrien. Til tross for det sliter industrien med en del av de problemene som Ivar Kristiansen påpeker om ustabilitet og mangel på råstoff. Jeg tror ikke de utfordringene som industrien står overfor, kan møtes etter de linjer som Høyre her skisserer. Hvis ikke industrien er i stand til å konkurrere om det råstoffet som en fiskereid flåte bringer på land, vil man heller ikke løse problemene med å ha en industrieid flåte. Det eneste man da vil oppnå, er at prisen på råstoff skal ytterligere ned, og at det er de som jobber i den flåten, som skal betale for et enda rimeligere råstoff til industrien. Med bakgrunn i at vi nettopp har vært gjennom en ganske omfattende debatt i Stortinget om utviklingen av fiskerinæringen, skal jeg fatte meg i korthet. Fiskeridepartementet har gjennom framleggelsen av Ot.prp. nr. 67 samlet alle regler om adgangen til å drive ervervsmessig fiske, i én lov. Etter min oppfatning bidrar dette til å gjøre lovverket både mer helhetlig og mer oversiktlig. Regjeringen får også på alle punkter tilslutning til de forslag som er fremmet gjennom loven. Man får tilslutning til forslaget om å innføre en avgift for å stå i merkeregisteret. Forslaget om å skjerpe aktivitetskravet får tilslutning, og man får tilslutning til hovedprinsippet om at vi fortsatt skal ha en fiskereid flåte. En enstemmig komite sier i innstillingen at det er nødvendig «å begrense ressursuttaket av hensyn til en langsiktig og bærekraftig utnytting av ressursene ». Man sier videre at dette vil «medføre at deltagelsen i fisket i noen grad må begrenses ». Og en enstemmig komite sier for det tredje at «deltagerloven er viktig i forhold til å regulere deltagelsen i fisket og derved den samlede kapasitet i fiskeflåten. » Denne merknaden er enstemmig; den er også Fremskrittspartiet med på. Fremskrittspartiet er imot reguleringer, som man sier i innlegget, men erkjenner behovet for at man har disse reguleringene, på samme måte som man i Innst. S. nr. 93 for 1998-99 sier at man er imot å ha konsesjoner i oppdrettsnæringen, men erkjenner at dette er nødvendig av hensyn til bl.a. markedssituasjonen. Man er altså på dette området som på så mange andre prinsipielt imot reguleringer, men ser at det i praksis ikke lar seg gjøre å oppheve dem. Det er en nyttig erkjennelse som jeg skulle ønske at Fremskrittspartiet også hadde kunnet komme til på en del andre områder. Da hadde vi kanskje sluppet unna de aller enkleste løsningene. Departementet får tilslutning til alle forslag man har fremmet, og jeg ser ingen grunn til å bruke ytterligere tid på denne saken.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 1999-02-23:
Ved siden av selve innholdet i deltakerloven er dette også en forenkling ved at adgangen til å drive ervervsmessig fiske og fangst samles i én lov. Komiteen ber også om at det blir vurdert å integrere saltvannsfiskeloven i det samme dokumentet. Dette er et skritt i riktig retning når det gjelder prosessen forenkling av Norge. For å forenkle ytterligere foreslås det innført en årlig avgift for å stå i merkeregisteret. Dette er Venstre enig i. Et stort antall båter som står i merkeregisteret, leverer fangst for under 500 kr i året, og en del leverer kanskje ikke i det hele tatt. Da må en selvfølgelig kunne stille spørsmål om det ikke er behov for en opprydding akkurat her. Prinsippene i flertallsinnstillingen om aktiv fiskereid flåte er Venstre enig i. Den aktive reder må ha fiskeri relatert virksomhet som hovedaktivitet. Dette er en praksis som videreføres både etter Venstres syn og i forhold til de føringer som nå ligger i loven. I dag gis det dispensasjon til f.eks. industribedrifter, slik at de kan eie ferskfisktrålere. Her er det en del tilfeldigheter ute og går. Derfor bør det utarbeides forskrifter på dette området. Det er viktig at det blir utarbeidet retningslinjer for dispensasjoner generelt, med det som formål å prøve å få til en mest mulig lik behandling, for dispensasjoner er noe som en fortsatt må leve med, og som vi må ha når det gjelder deltakerloven. Det er det behov for for å ha den varierte strukturen som vi har, og også med tanke på overgangsordninger. Venstre er også enig i den lille skjerpelsen som ligger i kravet om aktiv deltakelse tre av de siste fem årene, mot før tre av de siste ti årene. Etter min mening er deltakerloven viktig for å hindre sentralisering av eierskap og for å nå et av hovedmålene i fiskeripolitikken, nemlig å ha en variert fiskereid flåte med lokalisert eierskap i distriktene. Deltakerloven poengterer også prinsippet om at det er viktig at det er fiskere som har kompetanse, som utøver fisket. Dette er viktig av hensyn til rekrutteringen og videreutvikling av fiskerinæringen. Jeg tror rekrutteringen kan bli vanskeligere og lønnsomheten dårligere hvis vi ikke har nedfelt et slikt prinsipp. Jeg viser ellers til den tidligere debatten i Stortinget om perspektivmeldingen og de hovedprinsippene som er trukket opp der, og som nå gir seg konkrete utslag spesielt i deltakerloven, som vi behandler nå.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-02-23:
Jeg merket meg det innlegg som representanten Schjøtt-Pedersen hadde i forbindelse med behandlingen av meldingen. Nå behandler vi lovproposisjonen. Det jeg har referert til i mitt innlegg, er gjengitt i lovproposisjonen, og jeg kan ikke se av innstillingen at komiteen er uenig i det som står der. Jeg tar selvfølgelig til etterretning at det kommer synspunkter fra Arbeiderpartiet på dette området, men det forutsetter at departementet har den handlefrihet som proposisjonen og innstillingen gir, når man skal vurdere de dispensasjonssøknadene som foreligger. Det som er utgangspunktet, er at vi har en formulering i foredraget i proposisjonen om at det gis dispensasjon når det ikke finnes kjøpere som er kvalifisert etter loven. Grunnen til det er at man skal beholde kvoterettighetene i regionen, at en ikke skal oppleve det som har skjedd tidligere, at kvoterettighetene eksempelvis selges ut av Finnmark. Finnmark er det fylket som har vært mest skadelidende på det området. Det har ført til at vi har gitt dispensasjon, i hvert fall i ett tilfelle, til en småtråler for at rettighetene skulle bli beholdt i Øst-Finnmark. Jeg håper at representanten Schjøtt-Pedersen kan være enig i en slik politikk når man har en streng regulering på det området. La meg bare med det samme si når det gjelder det med stabilitet for fiskeindustrien: Bortsett fra de fabrikkskipene som har konsesjon og rett til å produsere om bord, og noen autolinefartøy som har en viss foredling av fangsten om bord, utgjør ombordproduksjon i torskefiskeriene muligens ca. 15 pst. av norske kvoter. Resten, 85 pst., er fiskerne og de som eier fiskefartøyene, pliktig til å føre i land som råstoff, og det vil være tilgjengelig for en samlet norsk fiskeindustri. Hvis det medfører at det i perioder av året er fiskeindustribedrifter som ikke får nok råstoff, er det fordi det er for lite fangstkapasitet til å føre i land i den delen av året. Men de problemene synliggjør egentlig bare de sesongmessige svingningene i fiskeriene, som det ikke vil være mulig å gjøre noe med i forbindelse med reguleringene. Og en slik situasjon, at det vil være sesongmessige variasjoner i fiskeriene, vil vi alltid ha. Men dersom enkelte industribedrifter med kapital skulle ha rett til å kjøpe seg opp fiskefartøy i den størrelse at de skulle være dekket 100 pst. hele året, er det andre industribedrifter som ville bli mer skadelidende, og jeg er ikke sikker på at det er den rette veien å gå. Jeg tror man gjennom det samarbeidet og det reguleringsopplegget man har, må sørge for at man får jevnhet og likhet for alle aktørene i fiskerinæringen. Det tror jeg er den riktige veien å gå, og det er en videreføring av den politikk som har vært ført i Norge i mange år.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-02-23:
Jeg merket trusselen, i hvert fall i kroppsspråket, men også i noen av de ordene som ble fremført av representanten Opseth. La meg bare minne representanten Opseth om at Regjeringen styrer etter loven. Når det gjelder søknad om dispensasjon ved eierskifte til et fiskefartøy, vil det dersom det finnes en kjøper som er kvalifisert etter loven, aldri bli noen sak for departementet hvis vedkommende er i stand til å kjøpe fartøyet. Det er en tillatelse som gis av direktoratet i Bergen, og det går fram av loven at slik er det. Men når det dreier seg om søknad om dispensasjon, til ervervstillatelse og konsesjonsoverføring som kommer til departementet, er ikke situasjonen slik. Da må man ta stilling til om man skal gi dispensasjon, og i så fall av hvilken årsak. Derfor har vi sagt at når det er en situasjon hvor det ikke finnes kjøpere, må man gå videre i dispensasjonsadgangen. Det er en liberalisering i forhold til den praksis som har vært før, så vi har allerede innført en mer liberal praksis. Men departementet kan ikke forholde seg til en sak som ikke kommer til departementet. Det regner jeg med at representanten Opseth innser.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-02-23:
Det er mulig at vi snakker forbi hverandre, og jeg skal forsøke å forklare det på en annen måte enn slik det står i proposisjonen: Utgangspunktet er at hvis en aktiv fisker som er kvalifisert etter loven, søker om å få ervervstillatelse og overføring av konsesjoner ved kjøp av et fiskefartøy og er i stand til å finansiere det, og selger vil selge til ham, er ikke dette en sak for departementet. Det blir en sak for departementet hvis det ikke er aktive fiskere som søker, mens andre som ikke er kvalifisert, søker, eller en aktiv fisker som søker, ikke er i stand til å kjøpe båten, til å finansiere den. Det er det formuleringen går ut på. Da er loven klar, da kan departementet gi dispensasjon til andre. Og vi har jo egentlig lagt det samme til grunn som representanten Schjøtt-Pedersen presiserte i sitt innlegg under behandlingen av meldingen i Stortinget, så her snakker vi litt forbi hverandre, for å si det på den måten. Det er vel det det dreier seg om. Men la meg bare referere fra Innst. S. nr. 93 for 1998-99. Vi må selvfølgelig forholde oss til det flertallet i komiteen har sagt i innstillingen, at dagens dispensasjonspraksis må videreføres. Vi har faktisk videreført den dispensasjonspraksis som har vært tidligere, og presisert det i foredraget i den loven som behandles i dag, at når den trer i kraft, må vi gi dispensasjon og hvilken begrunnelse vi har hatt for det. Og jeg regner med, slik det er gitt uttrykk for bl.a. av representanten Schjøtt-Pedersen, at det egentlig er enighet mellom departementet og ham, selv om det er uttrykt på litt forskjellige måter.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-02-23:
: Bare to ord.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-02-23:
Når det gjelder dispensasjon, er jeg helt enig i det Opseth sa i sitt siste innlegg. Jeg har regnet med at vi har hatt den dispensasjonsadgangen hele tiden, og den har vi faktisk talt praktisert. Det vi vil ha presisert, er at et fartøy kan selges uten at departementet får kjennskap til det, og det kan vi ikke gjøre noe med. Slik er loven.