Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2009-01-20:
Interpellanten tar opp et tema som er viktig å løfte opp til diskusjon, enten det gjelder ventetider for pasienter med leddgikt eller andre former for revmatisme, eller det gjelder ventetider for pasienter med andre sykdommer som er kroniske, og som trenger behandling. Det å gå og vente på behandling, ofte med store smerter, er vondt, og det er heller ikke positivt for sykdommen, idet unødvendig ventetid kan gå ut over ledd og bevegelighet. I tillegg vil det være en stor psykisk belastning å gå og vente. Det ikke å få hjelp eller ikke å få en diagnose og komme seg videre i behandlingskjeden oppleves som vanskelig, enten det er seks ukers ventetid, eller det er mer, som interpellanten har satt fokus på. Uansett er fokuset på sykdommen det som styrer livet for den enkelte, noe som en lett kan forstå. Derfor er det viktig å ha denne og andre pasientgrupper i fokus når det gjelder interpellantens spørsmål. En ser at når ventetiden er lang, vil det påvirke sykdomsutviklingen negativt. Da bør en være ekstra oppmerksom. Vi hørte alle Lønnings beskrivelse av hva som kan skje, enten ved å gå lenge eller ved å bruke medisiner. Tidlig behandling vil kunne bidra til å opprettholde arbeidsevne, få tilbake livskvalitet og forebygge skader. Samtidig vet vi at det å få en diagnose vil være en lettelse for den enkelte, for da vet en i hvert fall hva en har å forholde seg til. Det er viktig for alle med revmatiske sykdommer å komme til rett behandling, til rett tid og på rett plass. Mange har nok opplevd å være til behandling hos fastlegen lenge før en blir henvist videre, fordi debut av en del revmatiske lidelser ofte er diffuse og ikke alltid er like lett å avsløre med en gang. Muskel- og skjelettplager blir ofte nedvurdert og bagatellisert. Mange går lenge med vondt i kroppen før de tar kontakt med legen. Det er ofte mye som prøves først, med medisiner som tradisjonelt skal virke, og behandling som demper smerter og ubehag. Slik går tiden – og med nye medisiner dersom de første ikke virker. Dette er forståelig nok, for grensesnittet mellom muskel- og skjelettplager er vanskelig å oppdage og skille mellom. Her er kunnskap hos fastlegen en viktig faktor, og rutiner for å avdekke revmatiske sykdommer må tas i bruk. Det er viktig at f.eks. leddgikt diagnostiseres tidlig, slik at man kan komme raskt i gang med behandling, og at utredning og oppstart av behandling skjer i spesialisthelsetjenesten. Riktig prioritering er viktig for å motvirke ulikheter og forskjeller i tilbudet. Jeg vil nevne alle de gode, nye medisinene som vi har fått, som har god effekt. De har bedret dagliglivet for mange, og det er veldig bra. Men likevel trenger mange mer. Mange får god hjelp, men en kan lett forstå at ventetid ikke er lett når en trenger enda mer hjelp. Statsråden viste til de nye prioriteringsveilederne fra Helsedirektoratet som skal bidra til rett prioritering av pasientene, slik at de sykeste og de med mest behov for behandling kommer først. Det er positivt. Det er nødvendig, og det er bra å ha en sånn prioriteringsveileder, slik at en faktisk vet hvem som skal komme først. Men det er også viktig at dette gjøres godt kjent, slik at en får forståelse for hvorfor ikke alle kommer like raskt til behandling eller utredning. Dette kan kanskje gjøres i fagblader eller hos legen. Samhandlingen, som statsråd Bjarne Håkon Hanssen nevner, mellom fastlegen og spesialistene må bedres. Det er helt i tråd med den tankegangen som Regjeringen har. Da kan kanskje løpet bli kortere. Det å kunne gi kunnskapen til dem som treffer pasientene først, og dermed gi mulighet for å avdekke hvem som skal hvor, litt raskere, vil kunne gi et smidigere løp for den enkelte og samtidig være besparende for samfunnet. Derfor er også samhandling her en viktig del av pasientforløpet. Mange nordmenn har en revmatisk diagnose, og enda flere har udiagnostiserte eller diffuse muskel- og skjelettplager. Det er en stor gruppe som vil være synlig på budsjettposten når det gjelder sykepenger og uføretrygd. Derfor er det viktig å få ventetiden ned – for å avklare og komme videre. Det er viktig at det er et likeverdig tilbud, som statsråden sier, uansett hvor en bor, økonomi, eller hva en trenger oppfølging med. Derfor er det bra at statsråden følger dette videre opp, og at Regjeringen fokuserer på saken.