Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2010-11-18:
Dette blir et kort innlegg på tampen. Hvordan skal vi forholde oss til den nye virkeligheten? Det var det korte spørsmålet fra representanten Lundteigen. 3 minutter er nok litt for lite til å svare på det. Jeg vil vel også se det slik at for en norsk utenriksminister å skulle gi en inngående forklaring på hvordan vi skal forstå EU-virkningen fordi Norge har sagt nei til EU to ganger, synes jeg er en litt underlig premiss for spørsmålet. Det jeg vil nøye meg med å si, er at når dette med innenriks- og utenrikspolitikk kommer fram i EUs egen beskrivelse av arbeidet, er det jo fordi landene sammen håndterer spørsmål som vi tradisjonelt kjenner som innenrikspolitikk. Representanten Helseth holdt et meget godt innlegg i dag om helse, alderdom, demens og behov for forskning. Dette er felles utfordringer i alle europeiske land, store statsfinansielle utfordringer, og hvordan landene håndterer dem, kommer man i stor grad til å måtte se på som et felles anliggende, selv om landene må ta sine egne beslutninger. Helse, forskning, forbruker, lov og rett – spørsmål om alt dette håndterer landene sammen. Derfor kan man kalle det innenrikspolitikk. Men utenriksministrene fortsetter å møtes månedlig for å hamre ut det som er EUs felles utenrikspolitikk. Dette er ikke noe overnasjonalt på det området. Veldig kort: Når det gjelder innskuddsdirektivet, som det ble etterlyst omtale av, omtalte jeg det i min redegjørelse, og det arbeides videre med det. Finansministeren gjorde det senest for noen dager siden. Jeg vil også markere det i mine møter i Brussel på mandag. Så synes jeg det kom gode og interessante innlegg om energi fra flere representanter. Dette kan godt bli et tema for den neste redegjørelsen, og selvfølgelig også i Stortingets dialog med energiministeren. Jeg synes å se en betydelig endring i den energipolitiske debatten i Europa. Det er ikke mitt primære ansvarsfelt, men det berører også utenrikspolitikken, hvor kombinasjonen av forsyningssikkerhet, det å nå fornybare mål, det å ha en strategi for overføringsnett osv., reiser store, nye strategiske spørsmål. Jeg mener vi i Norge skal følge nøye med på det også når det gjelder gass. Gass vil helt åpenbart være, ikke bare sett fra vårt perspektiv som selger, men jeg tror også analytisk, en viktig energibærer for Europa i mange, mange år framover, i et klimaperspektiv, og også i et forsyningssikkerhetsdirektiv. Men jeg synes også å ane at det er mindre fokus på gass i en del av den retorikken og de papirene vi ser kommer fra enkelte EU-land og fra Brussel. Der må Norge delta, og det har vi ambisjon om å gjøre. Også når det gjelder fornybarsiden og hvilken strategi vi velger for å være en del av den løsningen som store europeiske land velger når de skal satse på fornybar energi, er det klart at det kommer til å reise store spørsmål hos oss som berører infrastruktur og nasjonal lovgivning. Til sist: Representanten Myhre var misfornøyd med grenseboerbeviset, at det ikke gjaldt større områder. Jeg deler den utålmodigheten. Min mest akutte utålmodighet er at Vardø-regionen ikke er med, fordi den ligger mer enn tre mil fra landegrensen, men vitterlig mindre enn tre mil fra den nye havgrensen. Det er det umiddelbare temaet vi skal ta opp. Og så håper jeg at erfaringene i nord kan bidra til at slike soner også kan utvides i fremtiden.