trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-02-03:
Jeg kan ikke forstå at representanten Ludvigsen skulle være misfornøyd med det jeg sa i mitt svar. Jeg har til og med pekt på at vi har en ny forskrift til vurdering i departementet, og der er det helt klart uttrykt at formålet er å sikre mangfold, og at ordningen i størst mulig grad kommer hele landet til gode. Det vil vi selvfølgelig følge opp. Nå er det slik at Rikskonsertene har fått delegert myndighet til å forvalte festivalstøtten, og vi har hatt et faglig utvalg til å forberede dette for Rikskonsertenes styre. Som kanskje representanten er kjent med, har de trukket seg, så det er en del arbeid som står igjen når det gjelder dette. For 1999 er det altså styret i Rikskonsertene som har foretatt fordelingen etter gjeldende forskrift. Vi arbeider imidlertid med ny forskrift, og jeg kan forsikre Ludvigsen om at min intensjon er at disse pengene som brukes til å spre musikk av høy kvalitet og sikre kunstnerisk fornyelse, også skal komme hele landet til gode.
Tor Nymo (Senterpartiet), 1999-02-03:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til fiskeriministeren: «Bestanden av grønlandssel i Østisen er nå på om lag 2,1 millioner individer. Det er også store bestander både av klappmyss og grønlandssel i Vesterisen. Ifølge forskerne spiser selbestanden langt mer enn det norske fiskere greier å fiske i et godt kvoteår. Veksten i bestanden med dagens beskjedne jakttrykk er svært stor. Er statsråden enig i at veksten i bestanden av sel og andre sjøpattedyr har blitt et problem for den totale forvaltningen i Barentshavet, og vil han foreta seg noe for å rette på det?»
Tor Nymo (Senterpartiet), 1999-02-03:
Jeg takker fiskeriministeren for svaret, som var greit nok. Jeg forstår imidlertid fiskeriministeren dit hen at selbestanden i Østisen er så stor at den bør reduseres på sikt, og at bestanden uansett vil kunne tåle et langt høyere jaktuttak enn det som nå er tilfellet. Problemet, slik fiskeriministeren presenterer det, ligger altså på fangst- og avsetningssiden – ikke minst på grunn av de store, ødeleggende kampanjene som fundamentalistiske dyrevernsorganisasjoner, uten forståelse for bærekraftig forvaltningspraksis har bedrevet. Vil det ut fra dette være ventelig at Regjeringen allerede ved fremleggelsen av statsbudsjettet for år 2000 vil bevilge ekstra midler til opprustning av kompetansen innenfor sel- og hvalfangst og til markedsføring og eksport av produkter av hval og sel?
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-02-03:
La meg først vise til at spørsmålet om selfangst i Vesterisen og Østisen de siste årene har blitt drøftet i en felles arbeidsgruppe, nedsatt innenfor rammen av Den blandede norsk-russiske fiskerikommisjon. Arbeidsgruppens mandat har omfattet gjensidig rapportering om fangst og forskning de siste år, vurdering av selbestanden, utarbeidelse av forslag til fangstkvoter og andre reguleringer for kommende sesongs fangst samt gjensidig informasjon og avtale om forskningssamarbeid for påfølgende år. Når det gjelder anbefalinger om kvoter, bygger arbeidsgruppen på de råd som blir gitt av Det internasjonale råd for havforskning. Etter nye tellinger foretatt med varmesøkende kamera, er bestanden av grønlandssel i Østisen nå estimert opp til 2 223 000 dyr. Til tross for at det foreligger et økt anslag for ungeproduksjon, har forskerne bare anbefalt en forsiktig økning av uttaket, slik at totalkvoten settes til 31 600 voksne dyr. Etter forhandlinger med Russland er Norge tildelt en kvote av grønlandssel i Østisen på 5 000 voksne dyr. Resten av kvoten er tildelt Russland, og for beskatningen av sel i Østisen er det således av stor betydning at den russiske selfangsten opprettholdes. Sjøpattedyrene kan ha ulik betydning for fiskeriene. I et område som Barentshavet, hvor fisket blir begrenset av kvoter for å beskytte fiskebestandene, vil fiskespisende sjøpattedyr kunne føre til reduserte kvoter og således virke negativt inn på fisket. Andre eksempler på sjøpattedyrenes betydning kan være spredning av parasitter fra sjøpattedyr til fisk og skader på fiskeredskaper. På den annen side kan fiskeriene påvirke sjøpattedyrene, både negativt og positivt. Ut fra et ønske om å få bedre kunnskap om sjøpattedyrenes rolle i det marine økosystemet ble det i 1989 iverksatt et omfattende femårig forskningsprogram om sjøpattedyr. Resultatene fra programmet bekreftet at sjøpattedyrene spiller en viktig rolle i det samlede økosystem. Økt kunnskap om sjøpattedyr er svært viktig for en helhetlig ressursforvaltning. Fiskerimyndighetene er generelt opptatt av å legge til rette for en bærekraftig utnyttelse av ulike bestander av sjøpattedyr. Skal vi kunne skape en selfangstnæring basert på et høyere uttak enn i dag, må vi skape grunnlag for lønnsomhet. Jeg ønsker derfor å gi den tradisjonelle selfangsten så vel som hvalfangsten rammebetingelser som gjør at fangsten kan opprettholdes også i fremtiden. I dag er markedet for selskinn og andre selprodukter dårlig, slik at det ikke er lønnsomhet i fangsten. En kraftig umiddelbar økning av fangstkvotene vil det ikke være markedsmessig grunnlag for å få avsatt. Norske myndigheter arbeider derfor sjøl med dette spørsmålet, og vi støtter informasjonsarbeid med det siktemål å skape grunnlag for bedre markedsmuligheter for selskinn mv. Til slutt vil jeg vise til at Fiskeridepartementet i forbindelse med fastsettelse av kvoter for jakt på kystsel i 1999, har økt kvotene i forhold til forskernes anbefaling ut fra en vurdering av samfunnsmessige hensyn. Dette er bl.a. begrunnet med at sel i enkelte områder skaper problemer for fiskeri- og næringsvirksomhet.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-02-03:
Den oppskrivning en har fått av selbestanden i Østisen, er basert på bedre tellesystemer ved at en har brukt varmesøkende kamera, og det i seg sjøl har ikke endret selbestandens størrelse. Vi har kanskje fått mer nøyaktige tall. Vi må nå avvente forskernes vurdering av hva det vil innebære for både behov for og muligheter for beskatning. Således må vi ta stilling til det når forskerne har kommet med sine anbefalinger for år 2000. Når det gjelder de budsjettmessige tiltak, er støtte til selfangst et årlig tema i drøftingene med Norges Fiskarlag i forbindelse med forhandlingene om fiskeristøtteavtalen. Det har gjennom de senere år blitt avsatt midler i støtteavtalen til å subsidiere og påvirke at vi har kunnet opprettholde en selfangst. Det tar man fortsatt sikte på å gjøre, men jeg kan selvfølgelig ikke foregripe det budsjettmessige for år 2000.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-02-03:
Innledningsvis vil jeg vise til at forskrift om regulering av fisket etter norsk vårgytende sild fastsettes for ett år av gangen, med virkning fra 1. januar til 31. desember. Regelverket for det enkelte reguleringsår er et resultat av en prosess med bl.a. behandling i Reguleringsrådet, anbefalinger fra Fiskeridirektoratet og politiske beslutninger. Trålerne var for første gang underlagt en egen konsesjonsordning for fiske etter norsk vårgytende sild i 1998. Fartøy med tillatelse til å fiske norsk vårgytende sild med trål ble for 1998 tildelt maksimalkvoter etter samme prinsipp som ringnotfartøy, men med bruttotonnasje som parameter. Av hensyn til størst mulig forutsigbarhet da faktoren for trålgruppens fiske etter norsk vårgytende sild skulle fastsettes i 1998, ble det enkelte fartøys basiskvote derfor basert på den bruttotonnasje som fartøyets målebrev viste pr. 2. januar 1998. I fartøygrupper som er regulert innenfor en gruppekvote, vil økte kvoter til noen fartøy nødvendigvis føre til lavere kvoter for de øvrige fartøyene. Når Fiskeridepartementet i 1998 fastsatte mer liberale utskiftingsregler for deler av nordsjøtrålerne, har dette fra næringens side sjøl vært begrunnet med behovet for større og mer hensiktsmessige fartøy, spesielt i fisket etter tobis og øyepål. Det er imidlertid ikke slik at adgang til å skifte ut fartøyet sitt med et større fartøy skal gi større kvote. Det vil etter min oppfatning være uheldig at en ved kvotefastsettelse skal ta hensyn til endringer i fartøyenes bruttotonnasje i løpet av året. Dette innebærer at kvoten vil være uendret uavhengig av ommåling, ombygging, utskifting eller annen endring. Prinsippet gjelder også ved et eventuelt eierskifte. Dette gir forutsigbarhet for alle fartøyene i gruppen, ettersom ens kvote ikke blir påvirket av at andre fartøy forlenger seg i løpet av året. I tillegg har vi erfart fra andre reguleringsgrupper at å flytte datoen for kvoteberegning skaper en utskiftings- og forlengelsesmotivasjon som utelukkende er basert på at det vil gi større kvote. Hvis alle på denne måten skifter ut til større fartøy, sitter vi til slutt igjen med en gruppe med større og dyrere fartøy enn nødvendig, og alle har samme kvote som da utskiftningene startet. Fiskerimyndighetene har derfor valgt å fastholde 2. januar 1998 som dato for å beregne kvotene også i reguleringene for 1999. Dersom det skulle bli aktuelt å innføre kvoter i fiskerier som i dag ikke er regulert, vil det i tråd med praksis være fartøyets størrelse eller konsesjonskapasitet ved innføring av kvoter som vil bli lagt til grunn. Flytting av skjæringsdato vil bli vurdert i forbindelse med de årlige reguleringer.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-02-03:
Jeg er litt uenig i å bruke betegnelsen tilbakevirkende kraft, for kvoteandelen er satt i forhold til den størrelsen fartøyet hadde ved innføring av konsesjonsordningen i 1998, og kvoteandelen for fartøyet har fulgt fartøyet fra 2. januar 1998, da konsesjonsordningen ble innført. Og det er et prinsipp som følger alle de andre reguleringene, eksempelvis for ringnot og trål, der endring av fartøyets størrelse ikke får noen virkning for fartøyets kvote. Det er konsesjonsbestemmelsene som gjør det. Men vi arbeider med å fastsette såkalt konsesjonsvolum for denne gruppen. Det arbeidet er ikke sluttført. Vi vil selvfølgelig komme tilbake til alle de spørsmålene som fremdeles ikke er avklart, og som er tatt opp av næringen. Men jeg står fortsatt på det som jeg sa i mitt første svar, jeg mener det er riktige løsninger for gruppen.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-02-03:
Representanten tok opp en del temaer som ikke lå i spørsmålet. Jeg har ikke gitt uttrykk for at jeg synes det er noen uheldig utvikling med 28 meters fartøy – la nå det være sagt. Det blir et annet spørsmål. Som jeg sa i mitt første svar, er skjæringsdatoen tema når man fastsetter reguleringen for det enkelte år. Vi har en del erfaring, bl.a. fra torskefiskeriene, hvor skjæringsdatoen har vært flyttet, noe som var en pådriver for å forlenge fartøyene for å få større kvoter. Nettopp ut fra slike erfaringer har vi derfor nå faktisk bestemt ikke å flytte skjæringsdatoen. Næringen har selvfølgelig sine synspunkter på det, men i forbindelse med innføringen av konsesjonsordninger for den delen av nordsjøtrålerflåten har krav om kvoteendringer på de regulerte fiskeriene ikke vært tema.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-02-03:
Innledningsvis vil jeg understreke at Eksportutvalget for fisk finansierer sin virksomhet gjennom en årlig eksportøravgift og trekk av eksportavgift beregnet av verdien av de fiskeproduktene som omfattes av loven. Det er med andre ord her ikke tale om en støtte som gis av Eksportutvalget for fisk, og det er lagt opp til at utgifter og inntekter pr. bransje over tid skal balansere i rimelig grad. Dersom sel- og hvalprodukter skulle inngå i loven om regulering av eksporten av fisk og fiskevarer, ville også disse produktene måtte betale avgift til Eksportutvalget for fisk. Sel- og hvalprodukter har aldri vært omfattet av loven, heller ikke av den forrige fiskeeksportloven fra etterkrigstiden. Som representanten Bastesen er kjent med, er eksporten av hvalprodukter for tiden regulert i en egen forskrift med hjemmel i lov om innførsels- og utførselsregulering. Eksportutvalget for fisk har for øvrig en viktig rolle når det gjelder felles markedsføring av fisk i Norge. På innlandet har Eksportutvalget for fisk også gjennomført kampanjer for hvalkjøtt, finansiert av midler fra næringen og det offentlige. Fangst av sjøpattedyr har gjennom flere år vært møtt med betydelig motstand i enkelte land og organisasjoner. Salgsproduktene av selfangst er dessuten i første rekke pelsvarer, som ikke hører naturlig inn under Eksportutvalget for fisk sitt arbeidsområde. Det vil kunne reises motforestillinger mot at produkter av sjøpattedyr profileres som en del av «Sjømat fra Norge», ikke minst i utlandet. Jeg ser derfor ikke at tiden er moden for nå å ta initiativ til endring av fiskeeksportloven i samsvar med representanten Bastesens spørsmål.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-02-03:
Selvfølgelig ser fiskeriministeren at sjøpattedyrene er en viktig del av norsk fiskerinæring, og det er en meget viktig og høyt prioritert del av fiskeripolitikken. Det kan jeg forsikre representanten Bastesen om. Når det så gjelder det praktiske spørsmålet, at man skal endre eksportlovgivningen for at Eksportutvalget for fisk skal få sjøpattedyr innenfor sitt ansvarsområde, må jeg fastholde det jeg sa i mitt første svar, at jeg ikke ser at tiden er moden for det. Om så skulle bli tilfellet, ville ikke Fiskeridepartementet ha noen instruksjonsmyndighet for hvordan Eksportutvalgets organer skal anvende sine midler. Jeg kan jo også vise til budsjettet for i år, hvor Fiskeridepartementet har fått økt rammen for tilskudd til organisasjoner for å drive informasjonsarbeid om sjøpattedyrene, som selvfølgelig også Høge Nord Alliansen vil kunne dra nytte av. Den økte rammen som vi har fått vedtatt i budsjettet til det området, viser at vi prioriterer nettopp det området som Bastesen er ute etter.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-02-03:
Eksportutvalget for fisk er et organ som med hjemmel i eksportloven er etablert for å ivareta næringens felles eksportinteresser. Før jeg ser det riktig å gå til en endring av den loven, må det også komme signaler fra næringen om at de ønsker å utvide sitt arbeidsområde. Som sagt vil det nok sikkert være ulike interesser i næringen knyttet til nettopp det spørsmålet. Det jeg oppfattet lå som en bakgrunn for representanten Bastesens spørsmål, er knyttet til selve den forvaltningsmessige siden ved sjøpattedyrene. Jeg synes ikke at det akkurat hører naturlig inn under eksportlovgivningen. Vi forsøker å prioritere og legge opp til et mer intensivt informasjonsarbeid i året som kommer, fram til neste CITES-møte spesielt. Så det vil bli prioritert.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-02-03:
Jeg vil på vegne av olje- og energiministeren gi følgende redegjørelse: Departementet har lagt opp til mange ulike tiltak for å fremme effektiv energibruk og økt bruk av fornybare energikilder. Som ledd i dette har NVE etablert en ordning med investeringsstøtte til prosjekter som resulterer i varig produksjon av foredlet biobrensel eller varmeutnyttelse basert på nye fornybare energikilder og spillvarme. For sluttbrukere av energi er ordningen særlig rettet mot større bygninger som yrkesbygg, flerbolighus og industri. Det er viktig å legge vekt på at man skal oppnå størst mulig effekt av de midlene som bevilges over statsbudsjettet, noe som betyr at det må stilles krav til egenskapene ved de prosjektene som skal gis støtte. Krav om et samlet oppvarmet areal på over 1500 m2, uavhengig av antall bygninger, er et eksempel på dette. Et slikt krav kan stimulere til samarbeid mellom mindre sluttbrukere og til utvikling av nær- og fjernvarmenett. Dermed kan det være mulig å utnytte fordelene ved å bygge felles varmesentraler for grupper av bygninger hvor hver bygning kan ha et areal som er vesentlig lavere enn 1500 m2. Med andre ord, et slikt krav hindrer ikke nødvendigvis små og mellomstore bedrifter i å utnytte alternativ energi, men kan bidra til økt samarbeid og mer effektiv utnyttelse av de ressursene som er til rådighet.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-02-03:
Jeg regner med at representanten Jan Johnsen har forståelse for at fiskeriministeren ikke kan gå nærmere inn i detaljene i drøftelsen av denne saken. Men jeg skal love at de problemstillingene han tar opp i sitt tilleggsspørsmål, vil jeg sørge for å få overbrakt til olje- og energiministeren, slik at det kommer til vurdering.
Fridtjof Frank Gundersen (Fremskrittspartiet), 1999-02-03:
Jeg beklager uteblivelsen, president. Jeg vil gjerne stille utenriksministeren følgende spørsmål: «Utenriksdepartementet har invitert 10 kubanske journalister til Norge for å delta i et seminar om blant annet ytringsfrihet. Omkostningene, 250 000 kroner, betales av Utenriksdepartementet. Da det må antas at enhver journalist er kjent med de vesentlige trekk ved ytringsfriheten, anser statsråden at dette er vel anvendte skattepenger?»
Fridtjof Frank Gundersen (Fremskrittspartiet), 1999-02-03:
Det er jo ikke et stort beløp det her er snakk om, men ut fra min synsvinkel er det et ganske typisk eksempel på unødvendig bruk av penger, særlig når det gjelder et budsjett hvor det var veldig vesentlig å begrense statens utgifter. Det var fremholdt av finansministeren. Jeg ser det slik at vanlige journalister, også på Cuba, er vel kjent med demokrati og pressefrihet. Det er helt unødvendig å fortelle dem om det. Det er ikke først og fremst de som har behov for slik opplysning. Jeg synes egentlig ikke dette var noen god idé. Jeg vil spørre utenriksministeren, noe han for øvrig allerede har svart på, om ikke dette er unødig slepphendthet av spesielt opptatte personer når det gjelder en bitte liten øy i Det karibiske hav.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-02-03:
Det er et stort behov for politiske og økonomiske reformer på Cuba. Regjeringen håper at dialog og kontakt med landet kan fremme disse reformene. Derfor har Regjeringen innledet et bredt samarbeid for å støtte utviklingen av demokrati i landet. Besøksutveksling på politisk nivå har vært videreført. Fra norsk side har det også blitt tatt initiativ til seminarer vedrørende ytringsfrihet og menneskerettigheter. Under statssekretær Janne Haaland Matlarys besøk på Cuba i september 1998 ble det således arrangert et seminar om medias rolle i den moderne verden, med deltakelse av norske og cubanske journalister. Seminaret gav anledning til en bred drøftelse av problemstillinger knyttet til medias stilling både i det norske og det cubanske samfunnet. Dette seminaret vil bli fulgt opp av et nytt seminar i Oslo i inneværende måned. Spørsmål knyttet til ytringsfrihet og presseetikk vil stå sentralt. I tillegg vil det bli lagt vekt på tekniske nyvinninger som er tatt i bruk av norske media, arbeidsmetoder og redaksjonelle forhold i norsk presse. Ved å etablere kontakter mellom representanter for norske og cubanske media ønsker vi å bidra til at cubanske medierepresentanter blir kjent med hvordan pressen fugerer i et åpent og demokratisk samfunn som det norske. Dette håper vi vil være et viktig bidrag til å bringe utviklingen på Cuba i en retning jeg formoder alle mener er riktig. Jeg mener derfor at investeringene det her er tale om, er vel anvendte midler, og i tråd med Regjeringens arbeid for å fremme demokrati og menneskerettigheter. Som ledd i dialogen med Cuba vil Utenriksdepartementet for øvrig gjennomføre et norsk-cubansk seminar om menneskerettigheter i Havanna i første halvdel av mars. En rekke land satser nå på ulike former for demokratifremmende tiltak på Cuba. Regjeringen har med interesse merket seg at det også i USA nå er en viss bevegelse i forholdet til Cuba.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-02-03:
Størrelsen på øya kan vi vel antakeligvis enes om, men det har vist seg at det ikke nødvendigvis er akkurat den geografiske størrelsen som er avgjørende for det politiske potensial og den politiske sprengkraft. Hvis vi ser litt tilbake i historien, bar nettopp Cubas forhold til Russland, eller Sovjetunionen som det den gang het, i seg muligheten for en atomkrig. Det gjør at utviklingen på Cuba ikke har vært helt uvesentlig i storpolitisk sammenheng. Men i tillegg til det mener vi det er et poeng at situasjonen bedres på Cuba. Det er vel riktig som representanten Gundersen sier, at her kan man en del om demokrati. Men hvis det skulle ligge til grunn for alt vi gjør, betød det at vi ikke behøvde å drive utenrikspolitikk. For de fleste har en viss kunnskap om prinsipper og ideer, men det er implementeringen det skorter på, og der tror jeg at vi fra norsk side kan være nyttige.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-02-03:
Eg vil tillate meg å stille følgjande spørsmål til fiskeriministeren: «Fiskeridepartementet har fastsatt skjæringsdatoen i trålfisket etter norsk vårgytende sild til 2. januar 1998. Fartøyeiere føler seg urettferdig behandlet og mener vedtaket vil skape ustabile betingelser for trålernæringen. Mener statsråden det var riktig å fastsette en skjæringsdato som har tilbakevirkende kraft?»
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-02-03:
Poenget her, som eg har lyst til å nemne, er at då konsesjonsordninga vart innført 2. januar 1998, vart det ikkje gjeve noko signal frå styresmaktene om at dette skulle ha ei tilbakeverkande kraft, slik at eigarane til ein god del båtar som fekk fornyingsløyve, dermed føler seg litt urettferdig behandla fordi dei ikkje fekk signal den gongen om at dei, sjølv om dei fekk fornyingsløyve, ikkje kunne pårekne større kvotar og heller ikkje kunne pårekne ein annan dato. Statsråden gav no eit rimeleg positivt svar, der han for så vidt opna for både å endre datoen og eventuelt innføre kvotar for ein del andre. Men det med tilbakeverkande kraft er poenget, og det synest eg verkar litt for tilfeldig. Derfor har eg lyst til å spørje statsråden om tilbakeverkande kraft er noko som vil verte gjennomført seinare.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-02-03:
Statsråden og eg er ikkje einige om at det var ein riktig dato. Men eg er glad for det fiskeriministeren opna for, nemleg at ein vil vurdere dette, og at det er ei sak på gang. I sitt første innlegg nemnde han storleik og tryggleik, og eg er einig med statsråden i at det er viktig når ein fornyar båtane, at ein tek omsyn til tryggleik og arbeidsmiljø. Men då finn eg det litt unaturleg at eigaren av ein båt som forliste, ikkje fekk løyve til ny båt som var større og tryggare enn den gamle båten, med den grunngjevinga at han då rekna med nye kvotar. Det er også dette med 28-metringane som no kjem til, som aukar kapasiteten, og som statsråden også var inne på var litt uheldig. Men eg forstår det slik at statsråden no er villig til å sjå på skjeringsdatoane, og så får vi følgje saka vidare.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-02-03:
Jeg har følgende spørsmål til fiskeriministeren: «Lov om regulering av fisk og fiskevarer opprettet Eksportutvalget for fisk(EFF)(sel og kval) er i høyeste grad en del av fiskerinæringa og burde omfattes av det samme regelverket som fisk og fiskevarer. (EFF) (sel og kval) Vil statsråden ta initiativ til en endring av regelverket slik at Eksportutvalget for fisk også kan gi støtte til sel- og kvalnæringa?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-02-03:
Jeg takker statsråden for svaret. Eksportutvalget for fisk finansieres med avgifter. Det er helt klart at hvalfangstnæringen og sjøpattedyrnæringen ikke har noen problemer med å betale avgifter så fort vi kommer i gang med eksport. Så det er den minste sak av verden. Spørsmålet om informasjon om vår fangst av sjøpattedyr har materialisert seg i og med at en søknad fra Høge Nord Alliansen ble avslått. Gjennom vårt arbeid med å informere og delta på konferanser om sjøpattedyr har vi fått innblikk i hva som rører seg i protestindustrien rundt om i verden, med de angrep som rettes mot øvrige fiskerier. Jeg tenker da spesielt på miljømerking og de spørsmål som har kommet opp. Det er av stor viktighet at vi får lov til å fortsette med det arbeidet, og det burde være en oppgave for Eksportutvalget for fisk. Og ser ikke fiskeriministeren at dette også er et bidrag til å fastslå at sjøpattedyrnæringen også er en viktig del av fiskerinæringen?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-02-03:
Jeg takker igjen for svaret, men jeg er ikke fornøyd med at man fremdeles ikke finner tiden moden til å se på et regelverk som det kanskje kan ta et år eller halvannet for å få forandret. Jeg er overbevist om at når den tiden er gått, når regelverket eventuelt er på plass, da er tiden moden, for den er allerede overmoden for å se disse tingene i sammenheng. Det er en klar sammenheng mellom sjøpattedyr, fangst og fiskerier. Vi har i dag klar dokumentasjon på at sjøpattedyrene spiser opp mye mer enn hva vi fisker på kommersiell måte i Barentshavet og i våre områder. Da er det på tide å begynne å se på lovverk og regelverk, slik at man ser dette i en helhet, og ikke har ett spesialregelverk for fiskeri og ett for sjøpattedyr. Man må ta konsekvensene av det som skjer i næringen totalt.
Jan Johnsen (Høyre), 1999-02-03:
Jeg har følgende spørsmål: «I forbindelse med Stortingets behandling av meldingen om en bærekraftig utvikling er det lagt inn føringer som skal øke blant annet industriens muligheter til å ta i bruk alternativ energi. Det er derfor med forbauselse jeg leser i innbydelsen til å søke om støtte til varmeanlegg i 1999 at dette er forbeholdt bygg over 1500 kvadratmeter, med et effektbehov på minst 50 kWh. Hvorfor er små og mellomstore bedrifter på denne måten avskåret fra å kunne få støtte?»
Jan Johnsen (Høyre), 1999-02-03:
Jeg takker for svaret, som jeg ikke var fornøyd med. Jeg er fullstendig klar over at små og mellomstore bedrifter har anledning til å ta inn alternativ energi. Det skulle bare mangle at ikke de har de samme mulighetene som alle andre. Men det jeg er forbauset over, er at denne regjeringen, som har gått ut og slåss for små og mellomstore bedrifters hverdag, her i et opplegg når det gjelder alternativ energi, elegant har utelatt muligheten for disse bedriftene til å søke ved å sette kriteriene til 1500 m2 og 50 kWh. Det synes jeg er galt i forhold til å initiere nye energikilder i disse små og mellomstore bedriftene. Ser ikke ministeren muligheten til å få disse inn på banen og få dem til å være med på å dra det lasset alle ønsker, nemlig å få mer alternativ energi inn i bedriftene våre?
Jan Johnsen (Høyre), 1999-02-03:
Jeg takker igjen for svaret, som jeg nå var veldig positiv til. Jeg synes det var et greit svar ministeren gav. Grunnen til at jeg stiller dette spørsmålet i dag og ikke utsetter det til neste gang, når eventuelt energiministeren er til stede, er at det er en søknadsfrist for dette som går ut i mars måned. Hvis man skal få en mulighet til å gi signaler til små og mellomstore bedrifter, må de gis raskt. Jeg er derfor fornøyd med at ministeren vil orientere olje- og energiministeren om denne problemstillingen. Jeg håper at denne regjeringen, som så høyt har profilert små og mellomstore bedrifter, sørger for å få dem inn, slik at de også får anledning til å søke på dette. Det kan nemlig være viktig at disse bedriftene kommer inn, for noe av dem kan jo bli store bedrifter i framtiden som da har startet med alternativ energi på et viktig tidspunkt.
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Jeg har følgende spørsmål til finansministeren: «Stortinget har ved flere anledninger bedt om at det tilrettelegges for at nye biler skal kunne stilles avgiftsfritt til disposisjon for undervisningsformål i forbindelse med blant annet opplæring av bilmekanikere. Departementet har i denne forbindelse satt som vilkår at motorvognen er skadet og at den ikke anses salgbar. Dette er ikke i tråd med Stortingets intensjon. Hva vil statsråden gjøre med dette?»
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Det er i beste fall unøyaktighet fra finansministerens side når han refererer til at det i budsjettproposisjonen for 1998-99 var slått fast at man skulle spesifisere, kodifisere, en tidligere etablert praksis. Det står det ingenting om i de papirer Stortinget har fått seg forelagt. Problemet ligger i at den praksis man tidligere har fulgt, har ført til at en bil som skal brukes til undervisningsformål, enten må dyppes i saltvann eller slås litt på med slegge for at den skal stilles til rådighet. Det er ikke praktisk i den situasjonen vi har i dag, hvor man hele tiden egentlig har behov for nye biler til undervisningsformål for å kunne sikre den trafikksikkerhet som en bilpark skal ha, tatt vare på av ungdommer som skal lære et fag. Jeg vil gjerne ha et litt mer utfyllende svar på det.
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Jeg vil bare understreke at den tolkning som departementet har lagt seg på, og de forskrifter som nå ligger på bordet for dem som skal ha biler til undervisningsformål, ikke på noen måte er tilfredsstillende. Det utgangspunkt vi har gjennom departementets tolkning og regelverk, vil ikke gi den åpning Stortinget er ute etter for å få biler uten avgift til skoler. Det er for meg vanskelig å forstå at det skal være et problem knyttet til en bil som stilles til disposisjon og ikke er registrert, at det skal være en usikker sak i en avgiftsspekulativ sammenheng. Vi kan naturligvis ha den situasjon at vi i Stortinget må komme tilbake med enda mer konkrete forslag, for det er Stortinget innstilt på å gjøre. Her har vi hatt enstemmige merknader og forslag tidligere. Så hvis det er det som er nødvendig, får vi bare gjøre det, men det er meget uheldig at det skal være så vanskelig.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-02-03:
I St.prp. nr. 1 for 1998-99, Skatte-, avgifts- og tollvedtak, la departementet fram forslag om å innta en uttrykkelig bestemmelse i Stortingets avgiftsvedtak om fritak for engangsavgift for kjøretøy til undervisningsformål. Forslaget var ment å innebære en regelfesting av departementets mangeårige praksis om å frita slike kjøretøy for avgift dersom kjøretøyet ikke var salgbart. Som det fremgår av proposisjonsteksten, var det forutsatt at det foreslåtte fritaket kun skulle være en kodifisering av den tidligere praksis. Forslaget fikk tilslutning fra Stortinget. Jeg anser en eventuell utvidelse av fritaket til også å omfatte salgbare kjøretøy for å kunne ha uheldige sider. En slik utvidelse vil kunne motivere til avgiftsspekulasjoner og uheldige smittevirkninger. Vilkåret bør derfor videreføres av kontrollmessige hensyn. Problemstillingen vil for øvrig kunne opphøre ved en omlegging av engangsavgiften fra en innførselsavgift til en registreringsavgift. Toll- og avgiftsdirektoratet arbeider med teknisk tilretteleggelse for en slik omlegging. Det kreves omfattende utredninger før en omlegging kan foretas, slik at det er vanskelig å tidfeste når ordningen vil kunne gjennomføres. Arbeidet er imidlertid prioritert.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-02-03:
Om det er finansministeren eller representanten Dalheim som ikke er helt nøyaktig her, tror jeg jeg vil overlate til tilhørerne å vurdere. Jeg finner det nødvendig å referere det som står i St.prp. nr. 1 for 1998-99 Skatte-, avgifts- og tollvedtak, som altså Stortinget enstemmig sluttet seg til ifølge innstillingen: «Departementet mottar fra tid til annen søknad om fritak for engangsavgift for kjøretøy til undervisningsformål. Dersom kjøretøyet har blitt ansett å ikke være salgbart, har departementet ansett faren for avgiftsspekulasjon eller uheldige smittevirkninger å være liten og har innvilget dispensasjon fra avgiftsplikten. Departementet har ikke mottatt opplysninger som tyder på at ordningen har blitt misbrukt. Det foreslås derfor at fritaket kodifiseres og det inntas en uttrykkelig bestemmelse i avgiftsvedtaket om fritak for engangsavgift i slike tilfeller. Nærmere vilkår vil bli fastsatt i forskrift.» Dette har finanskomiteen sluttet seg enstemmig til, og det har blitt vedtatt i Stortinget. Jeg har da oppfattet det slik at man har sluttet seg til det som står beskrevet i St.prp. nr. 1.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-02-03:
Det har ikke vært min mening å være vanskelig i denne saken. Det er tydelig at det har oppstått en kommunikasjonssvikt her. At representanten Dalheim mener at det som nå skjer, ikke er tilfredsstillende, kan jeg ha forståelse for. Nå kan det for øvrig hende at dette løser seg av seg selv når man får en ny måte å ilegge denne engangsavgiften på. Som jeg nevnte i mitt innlegg, ligger det jo an til det om en tid, selv om jeg ikke kan si nøyaktig når. Men jeg må ta på alvor at komiteen ikke har hatt noen innvendinger til det som står skrevet i St. prp. nr. 1, og der var det uttrykkelig sagt at det gjaldt ikke-salgbare biler, og at det man nå var ute etter, rett og slett var å kodifisere en praksis man har hatt i mange år. Jeg håper at det ikke skal bli noe vondt blod mellom finanskomiteen og finansministeren av denne grunn. Er det slik at det er ønskelig å få til en endring allerede før en eventuell omlegging, skal vi gjerne vurdere det. Det ble ikke gjort i dette tilfellet fordi det fra Finansdepartementets side bare gjaldt å få kodifisert en allerede gjeldende praksis.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-02-03:
Etter gjeldende regelverk er toll- og avgiftsfritt salg av varer på flyplasser kun tillatt i forbindelse med avreise fra Norge. Varene selges da for utførsel fra landet, og fritaket for avgiftsplikt er i overensstemmelse med den ellers gjeldende hovedregel om at salg for eksport ikke skal pålegges nasjonale avgifter. Ved et eventuelt toll- og avgiftsfritt salg ved ankomst vil denne forutsetningen ikke være til stede. Salget skjer da for forbruk i Norge. Ankomstsalg vil derfor bryte med det alminnelige prinsipp om at varer som kjøpes og forbrukes her i landet, også skal avgiftsbelegges her. Ved å åpne opp for lettere adgang til tax-free-varer også ved ankomst, ville i tillegg tax-free-salget kunne øke på bekostning av salget innenlands. Det kan derfor være betenkelig å etablere ordninger som fjerner oss ytterligere fra et system med regulær, avgiftsbelagt omsetning. De kontrollmessige sidene ved ankomstsalg er ikke nærmere utredet. Det må imidlertid antas at det må iverksettes ikke ubetydelige endringer på flyplassene når det gjelder tilgang til ankomstområder, utsalgsstedenes plassering mv. Tollvesenets oppgaver vil måtte utvides tilsvarende. Det må videre kunne påregnes et press for å få tilsvarende ordninger ved innreise med andre transportmidler, slik som ferger, tog og privatbiler. Det er kun et fåtall land som tillater ordninger med ankomstsalg. Med unntak av Island praktiserer også de øvrige nordiske land tax-free-salg kun ved avreise. Jeg vil også fremheve at avgiftsfritt salg på reiser innenfor EU vil opphøre fra 1. juli 1999. Jeg kan ikke se at Norge i en slik situasjon bør gå inn for å utvide ordningen.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-02-03:
Selvfølgelig ville det være mulig. Hvis det var sterkt ønskelig å få en endring, ville det selvfølgelig være mulig, selv om jeg pekte på en del problemer som ville oppstå ved en slik omlegging, å kunne kjøpe tax-free-varene ved ankomst til landet. Jeg synes det er litt påfallende at man i Norge i en situasjon hvor man i EU nå skal avvikle hele tax-free-ordningen, vurderer å få effektivisert dette tax-free-salget mest mulig slik at man får en større del av omsetningen på denne måten i forhold til den ordinære omsetningsmåten via Vinmonopolet. Jeg hadde vel sett det som mer naturlig at man i den situasjonen man nå er i, ville vurdere om det er en bedre tanke at Norge skulle tenke i samme baner som EU, nemlig å avvikle tax-free-salget og sørge for at mer kom inn i ordinære omsetningsformer på Vinmonopolet. Det kunne også gi et merproveny som kunne brukes til å redusere de aktuelle avgiftene med tanke på grensehandelsproblematikken.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-02-03:
Jo, det var nettopp det som lå i min høyttenkning om hva man eventuelt heller burde gjøre. Istedenfor å effektivisere og øke omfanget av tax-free-handelen, burde man heller tenke i de baner om man ikke heller kunne avvikle hele tax-free-ordningen. Det ville gi en god del proveny som man, hvis man ønsket det, kunne benytte til å redusere de generelle alkoholavgiftene og dermed også begrense grensehandelen. Så hvis representanten Andersen og jeg er på linje der, kan vi videreutvikle denne tanken istedenfor å effektivisere tax-free handelen.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-02-03:
Premissene for fritaket for avgift på elektrisk kraft levert til brukere med elektrokjeler har endret seg siden det ble innført i 1971. Ved at svovelinnholdet i fyringsoljen er kraftig redusert, gir den oljen som brukes i elektrokjeler, ikke lenger så store svovelutslipp som da fritaket ble innført. Miljømessig har fritaket i dag vel så stor interesse i forhold til det totale energiforbruket, bruk av alternative energikilder og utslippene av CO2. Fritaket bidrog til å favorisere bruken av elkraft framfor biobrensel i kjelene. En viktig grunn til å fjerne fritaket var å stimulere til bruk av alternative energikilder. I tillegg kan fritaket i seg selv ha ført til økt etterspørsel etter elektrisk kraft også i perioden hvor kraftetterspørselen for øvrig var høy. Fritaket kan ha bidratt til økt nettoimport av kraft. Dersom opphevelse av fritaket skulle øke CO2-utslippene, bør dette møtes med skjerpende klimavirkemidler som er mer treffsikre enn et fritak for elavgift. En annen grunn til å ta bort dette fritaket er at det var vanskelig å praktisere, og at det virket urimelig overfor abonnenter som måtte betale full avgift. Representanten Gjul viser til tidligere års erfaringer og legger til grunn at rundt 2 TWh av elektrisitetsforbruket vil bli erstattet med olje. Dette anslaget kan synes høyt, særlig sett i lys av at industrien fortsatt vil være fritatt for elavgift. Industriens fritak betyr at under halvparten av elektrisitetsforbruket i elektrokjelene nå blir omfattet av elavgiften. I perioden 1993-1996 lå forbruket utenom industrien på vel 3 TWh i gjennomsnitt. I hvilken grad en går over fra bruk av elektrisitet til fyringsolje i elektrokjeler avhenger av de tekniske begrensningene ved kjelene og prisene på de respektive produktene. Mange av kjelene, særlig de mindre, kan bare bruke lett fyringsolje, som er vesentlig dyrere enn tung olje. De store kjelene brukes hovedsakelig av industrien og har fremdeles avgiftsfritak. Basert på oljeselskapenes listepriser kan det se ut til at prisene på fyringsolje ikke avviker mye fra prisen på elektrisitet for tiden. Ved kjøp av små mengder fyringsparafin vil prisen være noe høyere enn for elektrisitet. Ved kjøp av store kvanta kan det være motsatt. Dette prisforholdet vil imidlertid kunne endre seg mye over tid som følge av store svingninger i prisene på uprioritert kraft. Både prisen på olje og prisen på elektrisitet er i dag historisk sett lav, og det er usikkert hvordan de vil utvikle seg. Det er derfor ikke opplagt at vi vil få en stor overgang fra bruk av elektrisitet til olje. Regjeringen la opp til innføring av en grunnavgift på fyringsolje i forrige statsbudsjett. Grunnavgiften ble foreslått innført bl.a. for å motvirke en vesentlig overgang fra bruk av elektrisitet til bruk av olje, men forslaget ble ikke vedtatt av Stortinget. Regjeringen vil vurdere utviklingen av bruken av fyringsolje gjennom 1999 og vurdere om det er behov for å innføre en grunnavgift på fyringsolje.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-02-03:
Det blir ikke så lett å gjette hva representanten Gjul hadde tenkt å spørre om.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-02-03:
Jeg setter pris på at Gunn Karin Gjul har et miljøengasjement. Det har jeg merket meg i lang tid. Men jeg er ikke så sikker på om en begrensning av CO2-utslippene, som jo er et hovedpoeng her, skal skje ved at man stimulerer til mest mulig bruk av el. Vi vet jo at det i perioder er underskudd på el i Norge, og at man må importere mye av elkraften, og vi vet at en del av den produksjonen slett ikke er særlig miljøvennlig. Så det spørs hva som er mest miljøvennlig, å bruke olje eller å bruke importert el. Jeg mener også at hvis man vil få ned CO2-utslippene mest mulig – og det vil man –er det mer hensiktsmessig å bruke de klimapolitiske virkemidlene, først og fremst CO2-avgiften, for å oppnå dette, og også, som Gunn Karin Gjul var inne på, stimulere til utnyttelse av andre alternative energikilder.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-02-03:
For at det ikke skal feste seg en misforståelse om at dette er en kamp mellom Arbeiderpartiet og regjeringspartiene, vil jeg minne om at også Arbeiderpartiet stemte for å fjerne elavgiftsfritaket for elektrokjeler. Så kan man selvfølgelig i ettertid komme til at det kanskje har større virkninger enn man tenkte på i farten. Men jeg tror at Arbeiderpartiet og regjeringspartiene har felles interesse av å få redusert klimagassutslippene, CO2-utslippene. Som jeg sa til slutt i mitt innlegg, vil vi følge utviklingen når det gjelder bruken av fyringsolje gjennom 1999 og eventuelt vurdere å komme tilbake med forslag om en grunnavgift som gjør prisen på olje høyere og forbruket kanskje mindre. Et slikt forslag ble fremmet av Regjeringen, men fikk ikke flertall i Stortinget. Det er kanskje større muligheter hvis vi skulle komme tilbake med dette forslaget senere.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-02-03:
Jeg har følgende spørsmål til finansministeren: «Reisende fra utlandet til Norge med fly som ønsker å utnytte sin tax-free kvote, er henvist til å handle dette ved avgang i utlandet og deretter ta dette med seg på flyet tilbake til Norge. Ser statsråden store problemer med å la tax-free-handelen kunne skje ved ankomst til Norge der det finnes tax-free-butikker?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-02-03:
Jeg takker statsråden for svaret. Dette er selvsagt ingen stor sak, men ordningen med å få med seg sin kjærkomne tax-free-kvote inn i Norge fungerer i dag på en måte som er blitt meget upraktisk for de flyreisende. En kan spørre seg om hvordan det egentlig er med sikkerheten når 200 passasjerer kanskje tar med seg 400 liter øl, et par hundre liter vin og 200 liter brannfarlig væske, som sprit må sies å være, og legger det under seter, opp i bagasjehyller og fyller opp fra før trange fly. Det er en betenkelig sikkerhetsrisiko når en tillater å lagre slike brannfarlige varer – tilsvarende et fat på 200 liter brannfarlig væske – inne i et fly. Det medfører et ikke ubetydelig merforbruk av drivstoff, og det er i tillegg upraktisk. Det hadde selvsagt vært mulig å få til dette siden det er mulig å gjøre det på Island. Og jeg er nokså skuffet over statsrådens svar. Er det virkelig slik at dette ikke lar seg gjøre? Rent praktisk skulle dette være mulig også i Norge og ikke bare på Island.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-02-03:
Jeg takker for svaret. Og som jeg sa, er jeg rimelig skuffet over statsrådens manglende vilje til å gjøre noe med denne saken, siden det er helt klart at det kan gjøres noe med den. Men det var litt interessant at statsråden la inn et alkoholpolitisk synspunkt her, i og med at han nevnte at dette salget kunne flyttes over på mer ordinære utsalgssteder i Norge, dvs. stort sett Vinmonopolet. Det har da et avgiftselement i seg, hvis en ser det ut fra det synspunktet. Nå er det slik at norske alkoholavgifter er skyhøye sammenliknet med nivået ellers i Europa. Bør en ikke i tilfelle tax-free-ordningen forsvinner, vurdere å harmonisere det norske alkoholavgiftsnivået mer med det som finnes i EU-land? Kunne statsråden si litt om det?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-02-03:
Jeg vil tillate meg å stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Fra landets asylsøkere er det nylig kommet krav om å få utbetalt mer penger til personlig forbruk. Vil statsråden redegjøre for de økonomiske ytelser og beløp asylsøkere, både enslige og familier, har krav på i dag, samt redegjøre for andre ytelser som helse-, tannlege- og andre velferdstjenester asylsøkere har rett til når de er i Norge?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-02-03:
Grunnen til at jeg tar opp et spørsmål som for så vidt kunne fått svar andre steder enn fra Stortingets talerstol, er det kravet som nylig ble stilt fra asylsøkerne, om det jeg vil kalle mer lommepenger fra norske skattebetalere, som jo er de som skal betale det økte beløpet man ønsker å få. Kommunalministeren redegjorde nå for en god del generøse velferdsordninger som ytes gratis til asylsøkere, og som forteller at de blir meget humant og generøst behandlet i Norge. De har gratis opphold, gratis kost, gratis losji, gratis lege, gratis klær, for en del gratis utdannelse – en rekke velferdsytelser som de kan gjøre krav på aldeles gratis. Da vil jeg spørre …
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-02-03:
Da vil jeg få spørre statsråden…
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-02-03:
Er det slik at de vil få imøtekommet det kravet til økning?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-02-03:
Jeg beklager at jeg brukte litt for lang tid. Jeg vil gjerne få lov til å avslutte spørsmålet, som jeg ikke fikk noe klart svar på. Er det slik at norske myndigheter nå vil imøtekomme asylsøkernes krav om mer penger til personlig forbruk? Blir dette vurdert? Det var det som egentlig var spørsmålet mitt. Kunne jeg få et svar på det?
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Jeg vil stille følgende spørsmål til finansministeren: «Fritaket for elavgift på elkjeler ble opphevet fra 1. januar 1999. Et slikt fritak vil gjøre det lønnsommere å fyre med olje framfor elektrisitet i sentralvarmekjeler. Basert på tidligere års erfaringer vil rundt 2 TWh gå over fra elektrisitet til olje. Dette innebærer en økning av CO2-utslippene med 600 000 tonn, som tilsvarer 1,6 pst. økning i forhold til 1997-nivå. Hva vil statsråden gjøre for å hindre at CO2- utslippene øker som en følge av denne omleggingen?»
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Jeg takker finansministeren for svaret. Jeg er enig i hans analyse, at det å fjerne fritaket for elavgift på elkjeler nok kan bidra til at vi får ned elforbruket. Et sånt fritak for elavgift kan i seg sjøl være positivt hvis det bidrar til at man går over til mer miljøvennlige energiformer. Men så lenge dette tiltaket ikke er satt i sammenheng med overgang til etablering av varmepumper og bioenergi, får det sånne virkninger som jeg har skissert i spørsmålet mitt. Hvor store virkninger det vil få, er litt usikkert. Men det er ingen tvil om at når konkurranseforholdet mellom olje og elektrisitet blir til fordel for olje, får man en økt overgang til olje. I forbindelse med oppfølgingen av Kyoto-avtalen ønsker flertallet å trappe ned oljefyringen samtidig som vi ønsker at det blir faset inn en overgang til bioenergi og varmepumper. Vi vet at oljefyringen i dag dekker 10-15 pst. av det stasjonære energiforbruket(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Jeg skal prøve å bruke tida mi godt, sånn at jeg får stilt et oppfølgingsspørsmål til statsråden: Vil statsråden og Regjeringa komme tilbake med en nedtrappingsplan når det gjelder bruk av oljefyring, i tråd med Stortingets intensjon, for å bidra til å redusere utslippene av klimagassen CO2? Og vil man komme tilbake med det bl.a. i forbindelse med oppfølgingen av Energilovutvalgets innstilling?
Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Jeg vil gjerne få stille et spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Vestre Toten kommune har blitt kjent med at grensetvisten mellom Vestre og Østre Toten kommune skal avgjøres ved kongelig resolusjon førstkommende eller neste fredag. Saken gjelder et areal på 12,2 kvadratkilometer, og omfatter om lag 550 innbyggere. Hvorfor har saken plutselig slikt hastverk at den skal avgjøres i statsråd uten forutgående lokal informasjon og prosess?»
Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Jeg takker for svaret, og er glad for at statsråden sier at en vil bruke mer tid, og at saken vil bli lagt fram for Stortinget. Jeg er imidlertid ikke enig i at saken er ferdigbehandlet. I brev fra Fylkesmannen i Oppland datert den 18. november 1998 påpeker fylkesmannen flere uavklarte sider som en ikke har hatt kapasitet til å undersøke, så som kartlegging, økonomiske konsekvenser for kommunene o.l. Jeg håper at det legges opp til fra departementets side at slike undersøkelser blir gjort før saken blir lagt fram for Stortinget.
Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 1999-02-03:
Når en kommune skal gjennomføre kommunale planer, reguleringsendringer o.l., er kommunen pålagt å ha åpne møter og å legge forslagene ut til offentlig ettersyn. Hvorfor blir ikke det gjort i slike saker som denne? Det er et spørsmål som i hvert fall befolkningen i det aktuelle området reiser. Når det gjelder valget, er det folk her som har tenkt å stille seg til disposisjon for kommunestyret i den kommunen de bor i i dag og føler tilhørighet til. De mener det er helt uaktuelt for dem å stille seg til disposisjon i den kommunen som de blir overflyttet til ved en grenseendring slik som det er foreslått fra departementet i dag.