Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-11-30:
Stortinget har flere ganger, slik representanten Pollestad redegjorde for, behandlet spørsmålet om hvor veien skal gå videre for svalbardsamfunnet. Det har vært en diskusjon preget av dilemmaer – på den ene siden kullutvinning og energiproduksjon fra kull, som er noe vi må slutte med, og på den andre siden at økonomien og samfunnet på Svalbard er så bundet til kullutvinning at det er utfordrende å endre. Tiden for handling er blitt overmoden. Vi kan ikke lenger skyve problemene foran oss. For miljøets del er det uansvarlig, og for befolkningen på Svalbard er det respektløst. Svalbard må snarest mulig få muligheten til å delta i det grønne skiftet. Nordområdene blir stadig viktigere, og flere nasjoner har økt fokuseringen på nord, både på grunn av de store ressursene og fordi klimaendringene kan forstås her. I dette bildet er regjeringens passivitet nesten umulig å forstå. Stortinget må gis mulighet til å definere hvor veien skal gå, og det haster. Klimaendringene skjer dobbelt så fort på Svalbard som i resten av verden. Mye tyder på at temperaturøkningen går fortere enn tidligere antatt, og at issmeltingen i Arktis og havnivåstigningen er underestimert av klimapanelet. Når isen forsvinner, får det stor betydning for dyrelivet som er avhengig av isen, f.eks. sel og isbjørn. Nettopp i tråd med denne forståelsen er to tredjedeler av øygruppen gitt vern som nasjonalparker og naturreservater. Det er et uttalt ønske at øygruppen, som gjerne kalles vår siste opprinnelige villmark, skal forbli sånn for våre etterkommere, og at Svalbard skal framstå som et av de best forvaltede villmarksområdene i verden. SV mener at Svalbard skal framstå som et eksempel på miljøforvaltning i verdensklasse. Regjeringen har i årets budsjett bestemt seg for å redusere kullvirksomheten på Svalbard. SV har etterlyst dette lenge. Klimaendringene gjør at vi er nødt til å gå over fra kull til andre fornybare energikilder. Men regjeringen sier fint lite om veien videre for framtidens næringer på Svalbard. Det er ingen tvil om at Store Norske har vært viktig for sysselsettingen på Svalbard. Men nå trengs det en politikk for alternative arbeidsplasser, og det er uforståelig for meg at regjeringen har vært så sent ute med å legge planer for denne situasjonen, som jo har vært varslet lenge. SV foreslår i sitt alternative statsbudsjett å bevilge 40 mill. kr til omstillingstiltak på Svalbard. Dette ville vært en god begynnelse. Et av hovedspørsmålene for Svalbard framover er, som representanten Eirik Sivertsen var inne på, hva slags energiforsyning Svalbard skal ha. Det haster det med å finne svar på. I dag er Svalbard kullbasert. Det er lansert flere alternativer som må vurderes nærmere. En fastlandskabel for kraftforsyning fra Nord-Norge via Castberg-feltet kan åpne mange nye muligheter. Det er også mulig å gjøre Longyearbyen til verdens første utslippsfrie lokalsamfunn ved å basere energiproduksjonen på hydrogen. Andre muligheter må også vurderes og utredes, sånn at beslutningsgrunnlaget blir så godt som mulig. Norsk tilstedeværelse gjennom bærekraftig næringsvirksomhet vil være avgjørende for vår posisjon på Svalbard i framtiden. Det finnes en rekke muligheter for alternative næringer som en er nødt til å satse på framover. Datalagring, forskning, fiskeri, turisme og logistikknutepunkt er virksomheter som blir trukket fram i debatten. Tiden er inne for handling. Vi kan ikke la svalbardsamfunnet seile sin egen sjø mens isen smelter rundt våre nordligste landområder.