Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-06:
Det er mange ting knyttet til de endringer som gjøres i folketrygdloven, som komiteen er enig om. Det er da naturlig at man konsentrerer seg om de feltene der man ikke er enig. Det har de andre talerne gjort, og det vil jeg gjøre. Når det gjelder innsynsretten knyttet til opplysning om egen økonomi og innsynsretten overfor bankene, reiser det spørsmål ved den enkeltes personlige integritet målt opp mot samfunnets rett til innsyn for å kunne ivareta fellesskapets fellesinteresser. På en rekke områder ser vi at det kan være vanskelige avveininger. Jeg vil tro at de aller fleste av oss vil ha klare tanker om retten til personlig integritet når man oppsøker lege. Man vil mene at de opplysninger man gir, i det alt vesentlige skal være opplysinger som forblir mellom en selv og helsepersonellet og ikke utleveres til tredjeperson uten at man har gitt samtykke til det. Så ser man hvordan man på ulike måter regulerer bestemmelser som gir åpning til likevel å utlevere opplysninger, og som man i en felles forståelse i samfunnet er enig om at man skal kunne utlevere. Når man ser det i forhold til legen, vil det være opplysninger om smittsomme sykdommer dersom den enkelte ikke har en atferd som er forsvarlig og som hindrer andre i å bli syke. Eller det kan være i forhold til barns rettigheter, at barnevernet skal være kjent med forsømmelse av eller overgrep mot barn, også der man ikke selv ønsker at legen skal gå videre med informasjonen. Det vil være situasjoner der legen vil kunne påberope seg nødrett, og der man likevel gir informasjon videre. Men vi ser hvor strengt det er regulert, og vi vil ha forståelse for det selv i situasjoner der vi er hos helsepersonell, fordi vi føler at vi trenger beskyttelse og fortrolighet for å kunne gi ut opplysninger. Jeg vil tenke slik også når jeg går til banken. Mange av de spørsmålene som saksbehandler stiller, vil avkreve relativt personlige opplysninger i en gitt situasjon fordi man er avhengig av økonomi for å kunne realisere verdier som betyr mye for en selv og ens nærmeste. Det betyr at man også her har et behov for å regulere den personlige sfæren. Den situasjonen man står overfor hvis man sier at visse grupper i samfunnet, fordi de er avhengig av ytelser fra det offentlige, ikke skal ha den samme retten til vern, er en farlig linje å gå inn på. Det forslaget Regjeringen har lagt opp til her, er en slik linje som SV mener er en farlig linje. Én ting er at trygdeetaten på gitte vilkår må ha rett til å få informasjon dersom det foreligger berettiget grunn til å mistenke trygdemisbruk. Men jeg registrerer at flertallet her er villig til å gå inn på formuleringer som ikke er presise i forhold til at det skal være en slik berettiget mistanke. Jeg er glad for at SV og Fremskrittspartiet ser dette likt, men jeg er ikke glad for at flertallet ikke ser det slik. Det burde man vært presis på. Man kan risikere at det utvikler seg en praksis der trygdeetaten nærmest av rutine innhenter en rekke opplysninger som anses som personlige, der det i utgangspunktet er unødvendig å hente dem inn. Hvis man så i forlengelsen av det skulle tenke seg at de ulike bankene, fordi man hadde overivrige bankfunksjonærer, på egen kjøl skulle begynne å utlevere opplysninger til trygdeetaten, er man helt ute å kjøre. Da kan man begynne å tenke seg akkurat tilsvarende regime knyttet til lege eller helsepersonell, fordi man mener at det vil være situasjoner der taushetsplikten ikke skal være til hinder, og så skal man tenke seg at det blir et ansvar for den enkelte ut fra et personlig skjønn. Slik kan ikke rettsvernet være for den enkelte. Slik kan det ikke være hensiktsmessig å utvikle et samfunn som er opptatt av å ivareta den enkelte som et selvstendig individ med krav på beskyttelse. Derfor er det veldig positivt at Regjeringen blir stående alene når det gjelder akkurat det konkrete forslaget. Flertallet i sosialkomiteen har skjønt at det er å gå for langt, og gir ikke støtte til Regjeringen her. Det viser også at de prosessene som gjennomføres i Stortinget i de ulike fagkomiteene, er reelle prosesser der man lar seg påvirke av innspill fra personer eller grupper utenfra – faggrupper og andre – innspill som viser at saken har flere sider, og som gjør at man kan få et annet utfall enn det Regjeringen i utgangspunktet hadde tenkt. Derfor er SV fornøyd med at man ikke går inn på en slik løsning som Regjeringen hadde lagt opp til, og at den retten ikke gis til bankene. Men vi er ikke glad for at man ikke er mer presis når det gjelder begrensninger med hensyn til hvilke opplysinger som skal innhentes, og vilkårene for at opplysingene skal kunne innhentes. Vi tror likevel at det resultatet man får ut her fra sosialkomiteen, er bedre enn det Regjeringen la opp til da saken ble lagt fram for Stortinget.