trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-14:
Vi lykkes jo ganske godt når søkningen til lærerutdanningen har økt med neste 60 pst. fra 2008, når vi får 1 000 flere tilbake til skolen fra andre yrker enn dem vi mister fra skolen – altså et positivt bytteforhold – når flere lærere står i yrket utover det tidspunktet da de kunne pensjonert seg, og når bare jusstudiet har hatt sterkere økning i antallet søknader enn lærerstudiet. Jeg overraskes veldig over at mange i opposisjonen ønsker å tegne et bilde av læreryrket som ikke er attraktivt, for det er nemlig feil. Vi har selvfølgelig mange ting vi skal gjøre, ikke minst på arbeidsgiversiden – altså hos fylkeskommunene og kommunene som er arbeidsgivere. De må sørge for at de har attraktive arbeidsvilkår for lærerne. Vi samarbeider med partene for å se hvordan vi kan få alternative karriereveier inn i skolen, men utgangspunktet …(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-14:
Representanten Aspaker hører ikke helt godt etter hva jeg sier, men jeg har følgende på hjertet: De som søker seg til lærerstudiene, har høyere karaktersnitt enn studenter generelt. Det er en meget god vekst når det gjelder søkningen til lærerutdanningen. Det er et godt utgangspunkt. Vi har hatt et nært samarbeid med partene i arbeidslivet innenfor dette området for å se om vi kan finne noen alternative karriereveier, som vi er enige om. Det synes jeg er veldig interessant. Jeg synes det mest interessante egentlig er der jeg ser at Venstre og Høyre skiller litt lag. Høyre er opptatt av å få lærere som er gode praktikere, og – slik jeg oppfatter Høyres forslag – vil lage noen alternative karriereveier der. Det synes jeg er veldig interessant. Men jeg er veldig opptatt av at vi får en enighet mellom arbeidsgivere, arbeidstakere og oss om hva som skal være kriteriene, og hvordan dette skal gjøres. Det er en sak som jeg jobber med nå, og som jeg vil følge opp.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-14:
Det høres nesten ut som om Høyre beklager at norsk skole er på rett vei, og at elevene lærer mer etter åtte år med rød-grønt styre og en SV-statsråd i den posisjonen. Det håper jeg er en åpenbar misforståelse. Så til nivådifferensiering: Det er lov å nivådifferensiere, og det kan være nødvendig for å få til tilpasset opplæring. Men det er veldig gode grunner til at det ikke skal være på permanent basis. Vi har bred internasjonal forskning som viser at elevene lærer mindre enn hvis de er i heterogene grupper. Det er fordi det er veldig lett å stille for lave forventninger til dem som presterer dårligst, og elever lærer av hverandre. Hvis man får inn en kultur der man er opptatt av læringsutbytte og av å heve elevene, er det det som løfter de fleste elevene. Ny GIV går denne balansegangen, men det er ikke et argument for permanent nivådeling i skolen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-14:
Jeg så velvillig ut.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-14:
Jeg forstår intensjonen bak ønsket om å ha tegnspråk som et valgfag. Men jeg mener at når tegnspråk er et språk, og valgfag egentlig er en mulighet for elevene på ungdomstrinnet til å finforedle noen interesser de har, for å øke motivasjonen på ungdomstrinnet, er ikke valgfag i utgangspunktet det riktige grepet for å heve kompetansen i tegnspråk. Hvis en skole og en klasse får en elev hos seg som har tegnspråk som språk, mener jeg at hele klassen – ikke bare tre stykker som kan være spesielt interessert, eller noen lærere som kan være spesielt interessert – burde bruke muligheten, slik at hele miljøet rundt den eleven lærer seg et nytt språk, og tegnspråk er et nytt språk. Det er min ambisjon – og vi har en god dialog om det – å få til et bedre opplegg når det gjelder dette. En har mulighet til å ta tegnspråk som 2. fremmedspråk på videregående skole. Mitt utgangspunkt for en tilnærming til dette er at dette er et språk på linje med andre språk.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-14:
Merknadene til flertallet i komiteen inviterer jo til videre dialog om hvordan man skal løse utfordringene med hensyn til mediefag – ikke minst de fagbrevene som er knyttet til mediefag i dag. I forslaget fra Venstre og Kristelig Folkeparti står det at det fortsatt skal være et yrkesfaglig program, men at det skal være mulighet til å utvide til en hybrid. Jeg mener det er riktig at det i utgangspunktet skal være et studieforberedende program. Det er helt riktig at det ligger mange muligheter for fleksibilitet inne i de forslagene og den strukturen som er der nå, men i utgangspunktet hører dette programmet – når 3 pst. av elevene velger å ta fagbrev og resten velger å studieforberede seg – i utgangspunktet hjemme innenfor de studieforberedende programmene.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-14:
Jeg var helt sikker på at jeg skulle få en replikk – av seks mulige replikker fra opposisjonen – om de endringene vi foreslår når det gjelder Y-vei, men jeg fikk ikke en eneste en. Det tar jeg som et tegn på at opposisjonen ikke er så veldig opphisset over dette forslaget likevel. Det er det gode grunner til, så jeg vil si at opposisjonen er velkommen etter. Vi har veldig gode erfaringer med lokale Y-veier, f.eks. innenfor ingeniørutdanningene, og det er dem vi nå foreslår det skal være mulig å komme inn på via Samordna opptak. Y-veier innenfor ingeniørutdanningene er tilrettelagt for elever og studenter som har fagbrev som utgangspunkt. De har veldig gode resultater, og det er de mest dedikerte studentene vi har. Det vi nå gjør, er å gi studiestedene mulighet til fremdeles å ha Y-veispesialisering, eller den ingeniørutdanningen som først og fremst retter seg mot dem som kommer med studiespesialisering som utgangspunkt, eller de kan ha begge deler. Jeg tror at hovedmønsteret er at man søker seg til de Y-veiingeniørutdanningene som en vet er gode hvis en har fagbrev i bunn, og vice versa, men det kan selvfølgelig være noen som søker seg her på kryss. Bakgrunnen for at vi gjør dette er nettopp noe av det som denne stortingsmeldingen viser til fulle. Nesten halvparten av dem som starter på yrkesfag, endrer sine planer etter to år – eller de kan ha hatt de planene hele tiden – og ønsker påbygging for å få studiespesialisering. Jeg tror det er fordi mange av dem tenker som så at de vil ha muligheten til å ta høyere utdanning åpen. Så kan vi si at vi gir dem muligheten til påbygg og rett til det etter endt yrkesfag. Men vi kan også si at vi har så gode erfaringer med Y-veien innenfor ingeniørutdanning når det gjelder fagbrev i beslektede ingeniørutdanninger, at dette bør vi sette i system og gjøre enklere. Er det da slik at vi ser for oss en haug med slabbedasker som er skoletrøtte og ikke noe særlig interessert som nå skal fosse inn på ingeniørutdanningene? Tenk på hva disse elevene og studentene investerer. Punkt 1: De sier fra seg inntekt i tre år, og punkt 2: De tar opp studielån – et tap på ca. halvannen mill. kr, vil jeg tro. I tillegg har vi den erfaringen at de er blant de mest interessante og mest ettertraktede på arbeidsmarkedet. Det som forundrer meg veldig i denne diskusjonen, er at opposisjonen ikke er mer opptatt av dem som er studieforberedt. De kan nå velge seg inn på Y-veiene. Det er utrolig mye kompetanse de ville gått glipp av. Jeg vil oppfordre opposisjonen til å gå en liten runde med seg selv og sitt eget kunnskapssyn.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-14:
Jeg melder meg på talerlisten for å ta det hele og fulle morskapet til forslaget om endring av Y-vei og Samordna opptak. Jeg mener det er et godt forslag, og at det nettopp er med på å sørge for at vi går fram – på bakgrunn av de erfaringene vi har, som er vellykket når det gjelder Y-veien i ingeniørutdanningen og på noen andre områder. Det er jo ikke det samme forslaget som ble diskutert i stortingssalen for ett års tid siden, som dreide seg om å gi generell studiekompetanse til alle med fagbrev. Dette forslaget er viktig fordi det vil føre til gode ingeniører, men også fordi situasjonen som veldig mange elever er i når de skal velge videregående opplæring, er: Hva skal jeg bli når jeg bli stor? – Jeg vet ikke. Så sier mor eller far: Så, så lillegutt – lille du – velg studiespesialisering og ta matte, for da er alle muligheter åpne. Så gjør man kanskje det, eller man velger påbygg etter to år på yrkesfag. Det som er viktig med dette forslaget, er å si at hvis du på et eller annet tidspunkt skulle komme på de tankene, og du er en skoleinteressert og faglig interessert elektriker, finnes mulighetene der. Det er faktisk av veldig stor betydning både for å fullføre de fagbrevene som vi så utrolig gjerne vil ha flere til å fullføre, og fordi vi får gode ingeniører – hvis de skulle komme på de tankene. Det er noen veldig viktige retningsvalg innenfor skolepolitikken framover som kommer til å avgjøres ved neste valg, særlig på to områder: Det ene er privatisering, som er mye mer omfattende og dramatisk enn det denne debatten så langt har vist. Når det etter et par år i Troms fylke ble godkjent søknader for privatisering av ca. 20 pst. av skoleplassene på videregående nivå, er det en omfattende endring av skolestrukturen i Troms. Det er ikke så mange elever som skal velge et privat tilbud før grunnlaget for de skolene som ligger i nordfylket, er endret. Det er en kjempestor endring av hele kartet når det gjelder videregående opplæring. Svenskene har prøvd det – det er ingen grunn til å innføre det svenskeeksperimentet i norsk skole. Punkt to: Det er ikke kunnskapsgrunnlag eller forskningsmessig belegg for å si at tallkarakterer på barnetrinnet har noe som helst med å forbedre læring å gjøre – overhodet ikke. Tallkarakterer bidrar heller til å forvirre tiåringer enn til å opplyse tiåringer. For man blir så opptatt av et tall – og ikke begrunnelsen for hvorfor det er der. Den jobben vi gjør med vurdering av læring, er viktig for å få mer læring.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-14:
Nå skal jeg prøve å holde meg til Stortingets fair play-regler, som er ikke å provosere unødig dem som har brukt opp taletiden sin – men jeg kommer til å bli fristet over evne.(Munterhet i salen) Til diskusjonen om tallkarakterer på barnetrinnet: Jeg var i en debatt der jeg av representanten Warloe, som var til stede på samme arrangement, fikk den forståelse at spørsmålet om innføring av tallkarakterer som obligatorisk for alle på barnetrinnet ikke akkurat var noe som Høyres utdanningsfraksjon hadde kjempet intenst for – tvert imot, de var imot. Fordi jeg kjenner dem som opplyste mennesker, som vet å sette seg inn i forskning: Det finnes ikke noe belegg for at det er en god metode å lære på i norsk skole. (Munterhet i salen) Dette synes jeg var veldig diplomatisk sagt – ut fra at taletiden til de omtalte Høyre-representanter er brukt opp. Så et par ord om Kunnskapsløftet og hva man har fått til. Noe av oppsummeringen av Reform 97 var at det var mange positive aktiviteter i norsk skole, men man var ikke sikker på om det hadde ført til økt læringsutbytte. Oppmerksomheten fra aktiviteter til læringsutbytte har vært utrolig viktig for de resultatene vi har nå. I tillegg kommer konsentrasjonen om de grunnleggende ferdigheter, at det å kunne lese, skrive og regne er utrolig viktig for alle mennesker i alle situasjoner – på tvers av fag. Rundt dette har vi bygd opp vurderingskultur, tilbakemelding, kvalifisering av lærere, tidlig innsats osv. Vi fra den rød-grønne side har tatt utgangspunkt i det som det var bred enighet om, og har i mange runder justert reformen. Det viktigste vi gjorde, var å endre hele systemet for nasjonale prøver – i dialog med lærerne, i dialog med foreldrene. Husk at det var boikottaksjoner og høyt konfliktnivå når det gjaldt dette. Vi flyttet prøvene, og vi avskaffet noen av prøvene. Nå er dette noe som Skole-Norge bruker i litt varierende grad, men konfliktnivået er helt annerledes. Jeg mener at nøkkel nr. 1, hvis man skal få til forandring i norsk skole, er de som skal gjøre jobben, lærerne – det er til syvende og sist de som møter elevene hver eneste dag. Det er der læringen skjer. Hvis man har det som utgangspunkt når man skal gjennomføre reformer, har man også en mulighet til å lykkes. Derfor er det viktigste suksesskriteriet til den rød-grønne gjennomføringen av hovedelementene fra Kunnskapsløftet justeringer og samarbeid om å få det til der læring skjer, nemlig i møtet mellom lærer og elev. Jeg har bare helt til slutt lyst til å takke de lærerne og elevene som har gjort denne jobben.(Presidenten klubber.) Vi har laget rammene, men vi har ikke gjort denne jobben(presidenten klubber)(presidenten klubber) som har gjort. (Presidenten klubber.) (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Henning Warloe (Høyre), 2013-06-14:
Selv om mye går bra i norsk skole, står vi igjen med den store utfordringen, nemlig de elevene som presterer svakest, og som derfor får problemer når de skal gå videre i livet med jobb eller utdanning. Det er den store utfordringen. Der har regjeringen lansert et tiltak som heter Ny GIV, som skal være et opplegg spesielt for de svakeste elevene, hvor man i grupper gis tilpasset undervisning. Det er nøyaktig den samme politikken som regjeringen ellers er sterkt imot å bruke i skolen. Hvorfor er det stigmatiserende for elever i skolen generelt å være i grupper med tilpasset undervisning ut fra nivå, mens det er riktig og nødvendig å gjøre det noen få uker helt på tampen av 10. klasse for de aller svakeste elevene?
Henning Warloe (Høyre), 2013-06-14:
Sammen med Meld. St. 20 og andre saker som vi behandler her i dag, har vi også et representantforslag fra Kristelig Folkeparti om å fjerne køene til de kommunale kulturskolene. Forslagsstillerne peker i forslaget på at de kommunale kulturskolene mange steder opererer med svært lange ventelister, og at det bør gjennomføres en nasjonal opptrappingsplan for å styrke tilbudet, slik at dette kan bli et reelt tilbud for alle som ønsker det. Jeg tror det er riktig å si at kulturskolen og tilbudet som gis der, ikke har hatt særlig høy prioritet i kirke-, utdannings- og forskningskomiteens mange skolepolitiske debatter og arbeid de siste fire årene. Det har vært mange andre store og viktige saker og diskusjoner. Forslagsstillerne skal derfor ha ros for å fremme dette forslaget. Etter min mening – og det er kanskje lett å si for en som skal forlate Stortinget – bør kanskje regjering og storting ta den mer prinsipielle og overordnede debatten om hva slags tilbud kulturskolen skal være, og for hvem, og med hvilke ressurser, og på hvilket kvalitetsnivå, en gang i løpet av neste stortingsperiode. På vegne av Høyre vil jeg si at vi ser på kulturskoletilbudet som et viktig supplement til det ordinære grunnskoletilbudet. Kulturskolen betyr mye for talentutvikling hos barn og unge, som ressurs for frivillig sang- og musikkliv og for annen kulturaktivitet. Tilbudet varierer, både som følge av lokale behov og forutsetninger, kommunestørrelse og politiske prioriteringer. Statlige midler til kulturskolene er ikke øremerket, og det siste grepet regjeringen gjorde, var å erstatte utviklingsmidler som var søkbare, med midler som nå går til én kulturskoletime til elever på 1.–4. trinn, et tilbud som nå også vil bli lovfestet, men som likevel skal være frivillig, og som etter det jeg kan se på ulike kommunale nettsider, blir ganske begrenset uansett. Denne merkelige hybridløsningen kan – og jeg understreker kan – gjøre at kulturskoletilbudet for øvrig kommer i skvis. Istedenfor midler til kvalitetsutvikling og tilbud i kulturskolen, blir nå midlene smurt tynnere utover. Jeg håper ikke lokale politikere bruker dette som et påskudd til å kutte i kulturskolens budsjett, men det er et faktum at den ordinære virksomheten blir svekket som følge av regjeringens opplegg. Uansett gjenstår det faktum at vi har et offentlig skoletilbud som har så vidt liten kapasitet at ventelistene mange steder er svært lange, og dette var også utgangspunktet for forslagsstillernes representantforslag. Jeg vil ta opp mindretallsforslaget i denne saken fra Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre, som er forslag nr. 1.
Henning Warloe (Høyre), 2013-06-14:
Jeg skal slutte på Stortinget, og dette er min siste mulighet til å si noe skolepolitisk fra denne talerstolen. Da skal jeg gjøre det ved å gjenta en stor bekymring som jeg har, og som jeg har tatt opp flere ganger her i Stortinget i ulike sammenhenger. Det gjelder de elevene som ikke er gjennomsnittselever i gjennomsnittsskolen. Det er de elevene som er svakere eller sterkere enn gjennomsnittseleven rent faglig og med et utgangspunkt som gjør at de har spesielle utfordringer. Skoleforskningen slår tydelig fast at den viktigste faktoren i skolen er læreren – lærerens dyktighet, lærerens kunnskapsnivå osv. Men det er en annen faktor som skolen ikke umiddelbart kan påvirke, og som vi også vet har stor betydning. Det er foreldrenes utgangspunkt – foreldrenes utdanningsnivå mer enn økonomisk rikdom. Det å komme fra det man kan kalle et ressurssterkt hjem, er en stor fordel når man tar fatt på skolehverdagen og skoleløpet. Det er en påstand, men jeg tror at forskjellene i Norge vil øke på dette området etter hvert. De med det svakeste utgangspunktet blir relativt sett enda svakere når mange forbedrer sitt utgangspunkt. Jeg mener at det er påvist at norsk skole ikke klarer å kompensere for de sosiale forskjellene som gir så stort utslag på elevenes mulighet til å lære i skolen. Da blir det etter min mening meningsløst å holde fast på at tilpasset undervisning er en rett som elevene har. Vi vet jo alle at den retten ikke kan gjennomføres i praksis i en samlet klasse med kanskje opp til 30 elever hvor forskjellene er så store hvis man ikke gjør det mer fleksibelt og gir skolene større frihet til å organisere undervisningen slik som de vil. Det er en løsning man ikke kommer utenom etter min mening, og det er å holde fast på at alle elever skal ha samme undervisning selv om man egentlig har rett til tilpasset undervisning. Tilpasset undervisning i sin ekstreme variant er en-til-en-undervisning, helt på det nivået den enkelte elev har. Det er umulig å få til i en hverdag i den norske skolen. Kan man derimot samle elever i grupper, gi tilpasset undervisning, enten ut fra et svakt utgangspunkt eller et sterkt utgangspunkt, har man i alle fall kommet mye lenger på vei. Den friheten burde lærerne og skolene ha, etter min mening.
Henning Warloe (Høyre), 2013-06-14:
Jeg skal ikke si noe annet enn min partifelle Elisabeth Aspaker sa, bortsett fra at det slutter og starter også med eleven. Da er det, mener jeg, et viktig poeng at elevene er forskjellige, og etter min mening kommer de til å bli enda mer forskjellige i årene som kommer. Representanten Marianne Aasen sa at konkurranse ikke passer i skolen, det passer bedre på idrettsbanen. Representanten Marianne Aasen er dame. Forskning viser at det er store kjønnsmessige forskjeller på hva som stimulerer ulike elever. Jentene er sosiale, de kan planlegge, de jobber godt i team, og de glir godt inn i den måten skolen er organisert på i dag. Mange gutter trenger fastere rammer, de stimuleres av nettopp konkurranse, og de må ta seg mer ut. Derfor er det en oppfordring fra min side om at det må bli større fleksibilitet når det gjelder å designe og organisere undervisningen også i henhold til kjønnsforskjeller, for de er dessverre til stede, og er ganske store.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2013-06-14:
Noreg treng gode fagarbeidarar i framtida. Da må me rekruttera breiare. Me må ha fleksibilitet i utdanninga. Me må gjera læringa betre, og vegane må vere opne for dei som ønskjer det. Det er kanskje sånn i eit akademisert samfunn at verdien av handverk og yrkesopplæring eigentleg ikkje har fått ein positiv posisjon og ei merksemd som står i forhold til det som alle desse nødvendige, interessante og flotte faga representerer. Heller har merksemda om fråfall på yrkesfag sett desse faga i eit litt negativt lys. Derfor er eg så glad for denne stortingsmeldinga. Eit av hovudelementa i meldinga er fleksibilitet og relevans i vidaregåande opplæring. Elevar som begynner på yrkesfag i dag, har moglegheit til å skifta til påbygging i tredje. I denne stortingsmeldinga foreslår regjeringa at dei no får rett til påbygg seinare. Det er veldig bra. Men eg tenkjer òg at mange av dei som vel feil, som kanskje startar på allmennfag, men som kanskje hadde hatt betre kompetanse for yrkesfag, at dei òg skal få moglegheit til å endra valet sitt undervegs. Eg er derfor veldig glad for at regjeringa seier at dei vil samla erfaringar med overgangar frå studieførebuande over til yrkesfag og vurdera å leggja dette inn i tilbodsstrukturen. Det som eg ønskjer meg som en moglegheit for desse elevane, er kanskje å laga eit kompakt påbyggingsår, eit yrkesfagår med rett til læreplass, slik at det vert mogleg å få mange nye, gode fagarbeidarar. I meldinga skriv me òg om å praksisretta fleire fag. Eg har sett mattelærarar som tek på seg kjeledressen og tek med seg elevane ut i verkstaden. Elevane på denne skulen lærer meir, og gjennomfører i mykje større grad. Eg håpar at fleire elevar kan få oppleva sånne lærarar og få sånne moglegheiter. Eg hadde òg tenkt å snakka litt om rekruttering til yrkesfag, men eg ser at tida mi går, så eg vil be om å få eit nytt treminutters innlegg etterpå til å snakka om resten av innlegget mitt.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2013-06-14:
Først har eg lyst til å seia til siste talar at når ein vel utdanning når ein er 16 år, er ein ikkje alltid sikker på at ein veit kva ein har lyst til å gjera resten av livet. Derfor: Det at ein har alle moglegheiter opne for seg, er iallfall ein viktig verdi for oss i Arbeidarpartiet. Viss ein skal rekruttera dei beste fagarbeidarane i framtida, er me nøydde til å rekruttera breiare. Mitt mål er å sjå fleire jenter i kjeledress og fleire gutar i helsefrakk. Val av yrke går veldig ofte på forbilde og det ein kjenner til. Då vert det ofte kjønnstradisjonelle val som vert tatt. Viss me ønskjer endring på det, er me nøydde til å gjera tiltak. Allereie på grunnskolen er me nøydde til å fokusera på det eller setja i gang gode prosjekt. I Skolenes landsforbund sitt notat til Meld. St. 20 er det nemnt eit prosjekt som heiter Jenter i bil og elektro, som har gjort ein veldig spennande jobb med dei jentene som har valt yrkesretta fag. Dette prosjektet burde verta brukt som eksempel for å starta fleire fag rundt om, f.eks. helsefag for gutar . Eg har lyst til å seia at LO sin likestillingspris i år gjekk til prosjektet Jenter i bil og elektro. Så til innstillinga. Der ligg det ein felles merknad der faktisk alle er einige, utanom Framstegspartiet. Det er ganske interessant, for alle ønskjer at ein skal gjera noko og at ein skal få meir, men Framstegspartiet har stilt seg heilt utanfor her. Men så les me innstillinga til neste sak som er på kartet i dag: kjønnsnøytral verneplikt. Då vart eg så glad, for der kan me lesa at heile komiteen, inkludert Framstegspartiet, skriv at «et kjennetegn på et likestilt samfunn er at både menn og kvinner er representert på alle nivåer og alle områder i arbeidslivet». Eg må seia at eg er veldig einig med den komiteen som kjem etterpå. Derfor er eg veldig glad for at fleirtalet også i denne komiteen ønskjer å satsa på tiltak for å fleire til å velje utradisjonelt. Det er ingen vits i at me må venta på ei ny stortingsmelding. Me kan begynna arbeidet med ein gong.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2013-06-14:
Eg ville berre svara representanten Thorsen frå Framstegspartiet. Det er bra at ho synest det er hyggeleg at jenter og gutar vel utradisjonelt – eg synest det er viktig at dei vel utradisjonelt. Representanten snakka deretter om betre rådgiving. Det er faktisk det som står i merknaden, som Framstegspartiet ikkje er med på. Det synest eg er så utruleg rart. Eg er glad for at resten av komiteen står bak ein slik merknad, Framstegspartiet er faktisk ikkje med her. Eg vil igjen seia at det gler meg at i neste sak står alle partia saman om kjønnsnøytral verneplikt. Så får vi jobba vidare med kjønnsmessig utradisjonelle val.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2013-06-14:
Eg fekk òg veldig lyst til å ta ordet på ein sånn historisk dag. Eg likar når det står i innstillinga at «kjennetegn på et likestilt samfunn er at både menn og kvinner er representert på alle nivåer og alle områder i arbeidslivet», og at Forsvaret ikkje bør «være noe unntak». Det står vidare at det er eit sterkt ønske «om å øke kvinneandelen» i Forsvaret. Eg som har jobba i mange år, og har jobba for kvinner i mannsyrke, har også jobba med jenter i Forsvaret. Det er ei glede å sjå den utviklinga det har vore, og eg vil seia til jentene som gjekk foran på 1970-, 1980- og 1990-talet, at eg er veldig takknemleg – også med omsyn til det som ein har fått til per i dag. Eg må òg seia at eg er veldig imponert over Forsvaret når det gjeld rekruttering. Eg ser at ein i innstillinga skriv at me ønskjer fleire jenter inn i Forsvaret, og det er eg veldig glad for. Men eg har jobba mykje med rekruttering til utradisjonelle yrke, og veldig mange kan læra av den jobben og den systematiske jobbinga som delar av Forsvaret har drive med. I alle fall må eg seia at eg er veldig imponert over det. Så eg håpar at vedtaket i dag – sjølv om verneplikta aleine ikkje direkte gjev fleire jenter inn i Forsvaret – likevel inspirerer. Og det trur eg faktisk det gjer. Eit sånt vedtak vil inspirera fleire til å sjå alle dei moglegheitene som Forsvaret gjev, og det vil gje eit totalt betre forsvar når dei kan rekruttera på eit mykje større grunnlag. Så eg er heilt einig med Laila Gustavsen: Gratulerer med dagen.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2013-06-14:
For noen år siden hadde det norske magasinet Historie en artikkelserie som tok utgangspunkt i kontrafaktisk historieskriving. Kort fortalt innebærer det at en setter som forutsetning at en viktig historisk begivenhet fikk et annet utfall enn det som faktisk skjedde, og at en prøver å analysere hvilken retning verdenshistorien eventuelt ville ha tatt med en slik endret forutsetning. En av artiklene var bygd opp rundt en tenkt situasjon, der et nazistyrt Tyskland vant annen verdenskrig. Beskrivelsene av hvilken retning verdenshistorien da kunne ha tatt, var uhyggelig og tankevekkende lesning. Det går an å tenke seg et annet interessant utgangspunkt for kontrafaktisk historieskriving med langt mer omfattende konsekvenser for verdenshistorien enn om de allierte hadde gått tapende ut av annen verdenskrig. Hva om Jesus fra Nasaret aldri hadde blitt født? Hva om ingen hadde tilført menneskeheten de udødelige budskapene i Bergprekenen og lignelsen om den barmhjertige samaritan? Hva om ingen hadde gitt verden et budskap om at alle mennesker har samme verdi, at en slave er like mye verdt som sin herre, og at en fattig stakkar har samme verdi som keiseren i Roma? Hva om kelterne aldri hadde møtt budskapet om at en skal pleie og ha omsorg for svake og funksjonshemmede i stedet for å slå dem i hjel rett etter fødselen? Hva om vikingene aldri hadde møtt irske munker og misjonærer som fortalte at Kvitekrist satte nestekjærlighet og godhet foran draps- og plyndringsorgier med forbilde i norrøn åsatro? Hva om europeiske opplysningsfilosofer aldri hadde skrevet verkene sine fordi de manglet sin tusenårige kulturbakgrunn som kristne europeere? En kontrafaktisk historieanalyse som passerer disse milepælene fram mot vår tid, ville nok måtte konkludere med at vår vestlige sivilisasjon, tuftet på demokrati og menneskerettigheter og vitenskap, simpelthen ikke ville ha eksistert. Utdanning er mer enn å kunne utføre kalkulasjoner og beherske ulike genre i egenproduserte tekster. Utdanning er også å tilføre nye generasjoner dannelse og verdier som skal gi grunnlag for etiske vurderinger i livets store valg. Matematikk og norsk er obligatoriske fag i norsk lærerutdanning. Innføring i tankegodset og verdifundamentet som europeisk åndsliv, kultur og lovgivning bygger på, burde etter vår mening være like obligatorisk for norske lærerstudenter. Det å kjenne til historiens gang og forutsetningene for den er viktig. Vel så viktig er det at vi i skole og oppdragelse gir våre barn og unge kjennskap til de åndelige impulser og etiske vurderinger som er kjernen i kristen tro, og som har inspirert mennesker gjennom 2 000 år. Å gi den arven videre til nye generasjoner handler om mer enn å overføre kunnskap og fakta. Det handler om dannelse, om å løfte fram verdier og åndsliv som uten sammenligning har vært den viktigste forutsetningen for framveksten av vår vestlige sivilisasjon. Derfor foreslår Kristelig Folkeparti at verdifaget KRLE skal bli obligatorisk i norsk lærerutdanning, og at det skal framgå av læreplanene at 55 pst. av timetallet skal gå til hovedområdet kristendom.
Karin Yrvin (Arbeiderpartiet), 2013-06-14:
Jeg vil si litt om flertallsmerknadene til noen av representantforslagene. Til Dokument 8:89 S om tegnspråk: Tegnspråket står overfor utfordringer. Derfor er det bra at Kunnskapsdepartementet sammen med Norges Døveforbund og Språkrådet jobber for å styrke tegnspråkets status i grunnopplæringen. Utdanningsdirektoratet jobber med å iverksette tiltakene som er kommet ut av dette samarbeidet. Det er fullt mulig i dagens struktur for videregående opplæring å tilby tegnspråk som 2. fremmedspråk dersom skolen har kompetanse og det er elever som er interessert i det. Til Dokument 8:90 S om formålsparagrafen: En generell del av læreplanen har vært godt mottatt i skolen siden den ble skrevet på 1990-tallet, men det har skjedd mye i skolen siden da; vi har bl.a. fått ny formålsparagraf. Denne gjenspeiles ikke i læreplanen. I innstillingen til stortingsmeldingen som vi i dag behandler, vedtar vi at vi skal revidere generell del av læreplanen, nettopp for at bl.a. formålsparagrafen skal gjenspeiles i denne. Jeg viser også til Dokument 8:100 S om realfagsskoler. Vi skal ha høye ambisjoner for alle elevene. Vi ønsker at denne satsingen skal foregå i fylkene der elevene faktisk bor, vi ønsker ikke å plukke ut noen elever til elitegymnas og dermed gjøre realfag til et fag for spesielt utvalgte. Tvert imot skal vi legge til rette for å løfte alle elevene, også de som ligger på det høyeste mestringsnivået. En realfagsstrategi som tar ytterligere grep om å løfte norske elever innenfor realfag, er derfor etter flertallets mening et riktig steg å ta. Til Dokument 8:55 S om lærernes stilling: Lærerne er avgjørende for elevenes skolehverdag, og for elevenes læring. Flertallet er derfor glad for at regjeringen sammen med GNIST-partene har prioritert arbeidet med å øke rekrutteringen til yrket og øke statusen og omdømmet til læreryrket. Et varig system for etter- og videreutdanning for lærere og bedret kommuneøkonomi, sammen med veiledningen for nyutdannede og en bedre lærerutdanning, er også viktige tiltak som har blitt gjennomført for å løfte lærernes stilling og rekruttere flere lærere. Når det gjelder de andre dokumentene, viser flertallet til merknadene i innstillingen.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2013-06-14:
I dagens aviser kan vi lese ganske mye om det som går på mobbing per Internett og sosiale medier. Grunnen til at det fenomenet er oppstått, er ny teknologi og nye muligheter. Før var det sånn at hvis du skulle mobbe en medelev eller en jevnaldrende, måtte du passe deg sånn at ikke læreren eller noen voksne så deg når du skulle gjøre det. Men med sosiale medier kan du gjøre det på gutterommet eller jenterommet. Før var det sånn at hvis du skulle stjele en skive, en kassett eller en LP-plate, i en butikk, måtte du virkelig passe deg så ikke butikkinnehaveren tok deg i nakkekraven og skysset deg til politiet. I dag kan du gjøre det på gutterommet eller jenterommet med iPad-en. Før var det sånn at man kunne la være å stjele eller å mobbe andre fordi vi var redde for å bli tatt. I dag er det i langt større grad sånn at man rett og slett må la være å mobbe og å stjele fordi det ikke er riktig. Det er det moderne samfunnets nye utfordring, og det krever en helt annen bevissthet om verdier, etikk og holdninger hos den oppvoksende generasjon. La meg si det sånn: Jeg er ganske forbløffet over at vi kan ha en flere timer lang skoledebatt i Det norske storting og ha så liten interesse for de spørsmålene som nettopp går på verdier, holdninger og etikk i skolen, selv om det faktisk er flere forslag som ligger på bordet til behandling, som berører akkurat det. Da har jeg brukt opp to tredjedeler av tiden min på noe jeg egentlig ikke skulle snakke om, men det måtte bare sies, for det skal stå i referatet at det er sagt i dag. Jeg tok nemlig ordet for å snakke om kulturskoler. Nå har vi med et bredt flertall i Stortinget kommet dit hen at vi bruker 10 mrd. kr på kultur. Hva er det første vi ville gjort hvis vi skulle brukt 10 mrd. kr på kultur, hvis vi tok et steg tilbake og så litt på det store bildet? Vi ville lært barn og unge å uttrykke seg selv gjennom kunst og kultur. Det er i hvert fall Kristelig Folkepartis klare prioritering. Nå står vi her etter åtte år med rød-grønn regjering, og kulturskoleløftet er brutt. Det kom aldri noe kulturskoleløft. Kristelig Folkeparti foreslår en opptrappingsplan. Pengene er lagt på bordet, men de er lagt inn i et skolepolitisk tiltak som heter kulturskoletimen. Vi trenger et kulturskoleløft. Det har Kristelig Folkeparti fremmet forslag om. Det ser ikke ut til å få flere av partienes stemmer, men det er det virkelig behov for(presidenten klubber) å gi kulturpolitikken troverdighet. (presidenten klubber)
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-14:
Først til den siste karakterdebatten: Jeg tror vi må innse at de som gjør det bra, motiveres av karakterer, mens de som sliter, ikke gjør det. Sjøl har jeg slitt med lese- og skrivevansker, og jeg husker ennå tvers igjennom kroppen hvor ille det var når jeg fikk dårlig tilbakemelding. Det var slett ikke motiverende, det var virkelig en grunn til å føle seg krympet og liten – ikke å mestre i det hele tatt. Så dere som tror at det virker, dere tar feil. Og det kan gå godt med oss som har disse problemene, på tross av at karakterene kanskje ikke var så gode. Grunnen til at jeg tar ordet, er representanten Hanekamhaugs påstand knyttet til kvinner – om feministene, og at de ikke var opptatt av skole. Jeg kan opplyse om at en av de aller første feministene, som het Mary Wollstonecraft, ga i 1792 ut et feministisk manifest, der en av de virkelig revolusjonære tankene jo nettopp var at kvinner skulle få ta utdanning, og at kvinner skulle ta sitt ansvar i samfunnet på linje med menn. Det må man ikke glemme. Den fremste norske feministen, Katti Anker Møller, var svært opptatt av utdanning. Hun mente at utdanning var nøkkelen for kvinner, og at kvinner skulle ta samfunnsansvar på lik linje med menn. Denne debatten rundt jentenes frihet til liksom å velge bort å være samfunnsansvarlig synes jeg er farlig. Jeg synes det er skummelt og farlig. Det er ikke slik at norske feminister som har drevet fram stemmeretten og velferdsstaten i Norge, har stått for et slikt syn at poenget er å være hjemme og bake cupcakes. Nei, poenget er å være en ansvarlig samfunnsdeltaker, og ikke minst sjøl kunne skaffe seg inntekt, slik at man virkelig har frihet til å ta egne, frie valg. Der er utdanning en nøkkel, og derfor er skolen så ufattelig viktig. Den er ufattelig viktig for jenter i Norge, og den er like viktig for jenter verden rundt. Det er det som gjør at kvinner greier å ta vare på barna sine, at de ikke er fattige, og at de faktisk overlever.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2013-06-14:
La meg si litt mer om debatten som har vært om lovforslaget om frabeordring fra stilling i Forsvaret, og om begrepet «andre årsaker». Ettersom forslaget ble oppfattet slik det ble, presiseres det nå i forslaget, slik det framkommer av den enstemmige komitéinnstillingen: «Disponering fra stilling av slike særskilte grunner kan ikke skje hvor grunnlaget for disponeringen faller inn under bestemmelsen i tjenestemannsloven( …) eller lov 20. mai 1988 om militær disiplinærmyndighet». ( …) La meg understreke at i den nye lovteksten er «særskilte grunner» «ment som en snever «sikkerhetsventil» for de tilfeller hvor situasjonen gjør det nødvendig å foreta disponering fra stilling av hensyn til forsvarssektorens behov». Så noen ord om befalsordningen og de foreslåtte endringer i § 4 i forsvarspersonelloven. Dette forslaget innebærer ingen materielle endringer. Det er den eksisterende fullmakten departementet har i dag, vi vil ta inn i loven. Altså er det en videreføring av gjeldende rett. Befalsordningen skal fastsettes av «Kongen med Stortingets samtykke». Slik skal det også være i fortsettelsen. Nesten helt til slutt: Jeg må gjøre oppmerksom på en feil i komiteens innstilling. Det gjelder regjeringspartienes merknad på side 2 og 3. I linje 1 og linje 16, første spalte, side 3 er begrepet «biverv» brukt. Det skal være «bierverv». Jeg kan berolige alle forsvarsansatte: Det vil fortsatt være muligheter til å ta verv i borettslag, idrettslag og hva det måtte være. Det skal altså stå «bierverv», ikke «biverv». Helt til slutt vil jeg si til representanten Eriksen fra Kristelig Folkeparti at det slett ikke er noe anmodningsvedtak Stortinget vedtar i dag. Stortinget vedtar prinsippet om innføring av kjønnsnøytral verneplikt. Stortinget fatter et prinsippvedtak. Det er ikke noe regjeringen skal anmodes om – eller det ene med det andre. Det er helt ålreit å sende anmodninger til regjeringa, men her er Stortinget helt sikker i sin sak. For øvrig bærer Eriksens innlegg preg av, slik som innleggene til en rekke talere som er motstandere – eller de som er motstandere av kjønnsnøytral verneplikt, og det er ikke «en rekke», for det er ikke mange her i salen – at man ikke forstår forskjellen på å avtjene førstegangstjeneste og prinsippet om innføring av kjønnsnøytral verneplikt. Som andre talere også har sagt: Verneplikt er noe mer enn førstegangstjeneste.
Lars Myraune (Høyre), 2013-06-14:
Innstillingen sier litt om spesialiteten ved forsvarsmakten og de ansatte der, og statsråden sa også i sitt innlegg nettopp at militær profesjon er i en egen posisjon. Hvordan stemmer dette med teksten i § 3? Der heter det: «Med forsvarspersonell menes militært personell og sivilt tilsatt personell i Forsvarsdepartementet og underliggende etater.» Det fører til at linoleumskonsulenter, som Wesenlund i sin tid sa, også blir forsvarspersonell. For meg høres det litt merkelig ut. Kan statsråden si litt om hvorfor denne endringen er foreslått?
Lars Myraune (Høyre), 2013-06-14:
Det er sagt flere ganger i dag at Forsvaret er i en særstilling. Ja, det er det selvfølgelig, for de som skal sørge for at vi har fred her i landet, må naturligvis være i en særstilling. Det er såpass sjelden vi har en forsvarsdebatt i denne sal at bare det i seg selv er noe å glede seg over. Det er sagt mye om de forskjellige sider av Forsvaret i dag. Men det som har vært viet veldig stor oppmerksomhet, er kompetanse. Det synes jeg er fint, for det er ikke tvil om at kompetansen er noe av det som kommer til å bety veldig mye for Forsvaret. Materiellmessig har vi fått et av de absolutt aller beste forsvar i verden. Vi har også en personellmessig bra situasjon i dag. Men det er en utfordring framover, for vi vet det er konkurranse fra andre aktører som gjerne vil ha kompetent ungdom, og som er villige til å betale litt mer. Veldig mange har vært i Forsvaret i mange år, selv med lavere lønn. Men det er fordi det har vært interessant, og fordi det har vært en givende tjeneste. Det får jeg virkelig håpe vi fortsatt skal kunne greie å få til. Det er et helt annerledes forsvar i dag enn det som var i 1964, da jeg startet min karriere i Forsvaret. Men holdningene er stort sett de samme. Vi skal være veldig glad for at vi har meget gode holdninger i Forsvaret – dette med en liten referanse til § 7, som Myrli nettopp var inne på. Jeg er glad for at den paragrafen er kommet, og jeg er glad for at den er endret litt. Men jeg husker tilbake til for 15 år siden, da det var snakk om å ha en innsatsstyrke fra Norge, hvor enkelte personell sa at nei, det er jeg ikke sikker på. Et sånt forsvar kan vi ikke ha. Når myndighetene har bestemt at vi skal ha et oppdrag, må naturligvis personellet følge med, med mindre det er helt spesielle grunner. Så litt til det med spesialistbefal og avdelingsbefal. Ja, vi har hele tiden sagt at avdelingsbefalet var en blindvei. Derfor er jeg veldig glad for at statsråden i replikkrunden i dag sa at vi gjerne vil ha et spesialistbefal. Jeg har i en syvårsperiode og i kommandostilling i NATO hatt anledning til å ha spesialistbefal under meg og var meget glad for den erfaringen vi fikk derfra. Litt om § 4, var det vel, som sier noe om forsvarspersonell. Jeg må få lov å nevne det en gang til, for jeg synes det er meget ubehagelig at det har kommet inn. Forsvaret er i en særstilling, og militært personell blir nå gjerne forvekslet med forsvarspersonell. Det er mange som har erfaring fra Forsvaret, men man må ikke kunne stille dette likt med dem som sitter bak et skrivebord og gjør en liten gjerning. Helt til slutt til kjønnsnøytral verneplikt. Jeg er kjempeglad for at det har kommet. Jeg skulle gjerne ha sagt noe mer om det. Mine erfaringer med kvinner i Forsvaret er veldig gode, og det er jeg helt sikker på blir bra.
Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-14:
Jeg tok ordet fordi representanten Dagrun Eriksen skulle prøve å oppklare hvorfor Kristelig Folkeparti hadde argumentert som de gjorde. Jeg må si at jeg fikk det kanskje ikke helt oppklart. Representanten Svendsen fra Kristelig Folkeparti brukte bygninger – manglende tilrettelagte bygninger – som ett av argumentene for at Kristelig Folkeparti ville ha en utredning før de kunne ta stilling til prinsippet om kjønnsnøytral verneplikt. Så fortsatte representanten Dagrun Eriksen med å stille det åpne spørsmålet om dette vil fremme eller hemme likestilling? Samtidig tok representanten Eriksen utgangspunkt i alle problemer og utfordringen vi har rundt manglende likestilling, bl.a. likelønn, og argumenterte med at dagens samfunn ikke er perfekt. For det første: Det er likelønn i Forsvaret og blant dem som avtjener verneplikt. For det andre: Forskere viser at noe av det som er selve grunnlaget for manglende likelønn i det norske samfunnet, er at arbeidsmarkedet vårt fortsatt er veldig kjønnsdelt. Det å få flere og en bedre miks i ulike virksomheter i arbeidslivet, er veldig viktig hvis man vil kjempe for likelønn. Jeg har lyst til å si at jeg tilhører et politisk parti som har tradisjon for ikke å sitte og slå seg til ro med at samfunnet ikke er perfekt. Da styrene var fulle av menn og idretten kun forbeholdt menn, da barnehagene manglet menn, eller da politikken var forbeholdt gutta, da kvoterte vi. Vi har ikke sittet stille i båten. Vi har ikke kjøpt argumentasjonen om at kvinnene ikke trengs fordi arenaen allerede var tatt. Vi har kvotert, vi har endret lover, og vi har jobbet hardt for likestilling – og at likestilling betyr like rettigheter, like muligheter, like plikter og likt ansvar. Det er det denne saken også handler om. Verneplikt gir kvinner og menn store muligheter. Førstegangstjenesten gir kvinner og menn en veldig viktig og god erfaring, og Forsvaret trenger mangfold. Det trenger folk som behersker flere språk, fra flere kulturer, personer av begge kjønn. I Forsvaret er menneskene den viktigste ressursen, og da gjør vi det eneste riktige, vi vedtar prinsippet om likestilt og kjønnsnøytral verneplikt. Hurra!
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2013-06-14:
Jeg ser det som veldig fint, helt på tampen av tiden som stortingsrepresentant, å få være med på en slik historisk hendelse, som innføringen av kjønnsnøytral verneplikt er. Nå får vi den allmenne verneplikten vi har snakket om i alle år og så lenge jeg kan huske. Jeg skal imidlertid si noe om kompetanse: I Meld. St. 14 for 2012–2013 understrekes behovet for et sterkt samarbeid mellom Forsvaret og sivile utdanningsinstitusjoner, med sikte på å oppnå et større kompetansemangfold og fleksible og effektive løsninger. I nord har det vært et slikt samarbeid mellom universitetet og høgskolene gjennom Forsvarets studiesenter i Indre Troms. Dette studiesenteret, som ble opprettet 1. januar 1994, har i vesentlig grad bidratt til å høyne kompetansen for befal og ansatte i Forsvaret, innen områder der Forsvaret har markert behov, og der det ikke finnes andre institusjoner i rimelig nærhet til tjenestestedet, som kan dekke behovene på en tilfredsstillende måte. Dette har også hatt stor effekt når det gjelder å rekruttere kvalifisert personell til Forsvaret. Jeg er klar over at ingen utdanningsinstitusjoner er omtalt i den foreliggende innstillingen, men jeg ønsker med dette innlegget å påpeke den store betydningen studiesenteret i Indre Troms har hatt. Dette er egentlig en suksesshistorie om et studiesenter som har tjent alle parter på en meget god måte. Skal vi oppnå intensjonene i denne stortingsmeldingen, må – etter min mening – det samarbeidet studiesenteret har med universiteter og høgskoler, videreføres og styrkes. Et slikt samarbeid vil også imøtekomme utdanningsbehovet til både medflyttere og befal, som etter endt kontrakt skal ut av Forsvaret og over i sivilt arbeidsliv. Etter min mening bør dette samarbeidet mellom studiesenteret og høyere utdanningsinstitusjoner organiseres og ledes av Forsvaret på lokalt nivå.
Tom Staahle (Fremskrittspartiet), 2013-06-14:
Det er et tankekors at man nå går inn for å endre loven for forsvarspersonell, all den tid vi vet at høringsinstansene og de tillitsvalgtes organisasjoner ser det som ivaretatt i dagens lovverk. Hvis man er litt konspiratorisk, kan man nesten lure på om der ligger en grad av tvil om etikken og moralen hos de forsvarsansatte. Det er i så tilfelle en tvil vi i Fremskrittspartiet ikke deler. Jeg har lyst å knytte noen kommentarer til kompetansemeldingen: En kompetansemelding som dette burde etter Fremskrittspartiets mening ha vært mer konkret og hatt noen klare målsettinger og forslag til tiltak. Dette er en melding som sier noe om hva man skal utrede og hva man kanskje skal gjennomføre, men det er ingen god målstyring. Hadde man vært opptatt av målstyring, hadde man fremmet klare og konkrete tiltak og gjort noe med det ganske så snart og ikke ventet så lenge med å legge fram denne meldingen, som man faktisk har gjort i dette tilfellet. Det sies gjennomgående i meldingen at man har behov for å få færre generalister og flere spesialister. Man snakker om at man trenger kompetente medarbeidere, man ønsker å rekruttere og beholde. Det er også viktig at man ønsker å ta vare på personell, slik at man ikke mister dem til det sivile arbeidsliv. Da er det et tankekors at vi har mange kompetente medarbeidere i Forsvaret som er nødt til å slutte når de blir 35 år. Hvis det hadde vært slik at den symbolikken som ligger i meldingen om å rekruttere og beholde, hadde vært så altovergripende som regjeringen ønsker å gi inntrykk av, hadde man gjort det de andre NATO-landene og de andre nordiske landene har gjort, nemlig å innføre denne spesialistordningen – uten å måtte gå til en ny utredning om akkurat det spørsmålet. For meg fremstår som et stort paradoks. På en av turene jeg har vært med på sammen med komiteen, møtte jeg et meget oppegående befal, som nå gikk inn i sitt 35. år. Han tjenestegjorde her i Oslo, i Garden, og han hadde vært ute i flere internasjonale oppdrag. Han har opparbeidet seg en meget bred kompetanse, som det norske forsvaret ville kunne nyte godt av i årene som kommer. Han går altså nå inn i sitt 35. år, og hans tid er nå omme. Det er – med respekt å melde – særdeles synd, og det står i grell kontrast til det man prøver å si skal være den såkalt røde tråden i denne kompetansemeldingen.