trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Henrik Asheim (Høyre), 2021-06-18:
Jeg skal helt ærlig innrømme at da jeg foreslo dette, var det noen som steilet fordi de trodde at det jeg nå var entusiastisk tilhenger av, var flere forelesninger på Zoom. Det er det ikke. Dette handler i realiteten om å kunne tilby utdanning. For det første tror jeg det er veldig viktig at det er en frivillig digitalisering og ikke en tvungen digitalisering, som vi har måttet stå i de siste fire årene. Det andre er at dette handler ikke først og fremst om studiestruktur, det handler om hverdagen til folk. Jeg har hatt gleden av, da vi laget denne strategien, å ha høringsmøter rundt om i hele Norge og har møtt voksne studenter som nettopp benytter seg av disse tilbudene. Og hva er de sier til meg? De sier at det første de trenger, er at de skal klare å kombinere dette med kanskje en partner som er i jobb, de selv er i jobb, og de har kanskje barn, og samtidig har de lyst til å få den utdanningen. En jeg møtte, bor i Harstad. Hun jobber i barnehage, men tar barnehagelærerutdanning ved Universitetet i Tromsø. Hun gjør det desentralisert, og så har hun noen samlinger i Tromsø underveis. Det er den enkle måten for henne å få den utdanningen på plass. Det er dette jeg vil ha mer av, og ikke det som vi har stått i under koronatiden nå, for det har vært dårlig både for studentene og for studiefellesskapet.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2021-06-18:
Arbeiderpartiets talere før meg har på en god måte presentert vårt alternativ, som forholder seg til våre viktigste utfordringer som landet står i: 2,8 mrd. kr til å få de altfor mange ledige tilbake i jobb så fort som mulig, et velferdsløft på 2,6 mrd. kr, en start for å styrke velferden og bekjempe voksende forskjeller, sette vanlige folk først og en grønn industripakke som kutter klimautslippene og skaper jobber. Jeg vil si litt om den politiske situasjonen etter åtte år med borgerlig flertall. Vi husker alle presentasjonen av budsjettenigheten i desember i fjor. Det minnet mer om en skilsmisse enn en gjenforening etter at Fremskrittspartiet hadde gått ut av regjering. Som ved noen skilsmisser syntes det som om det var like viktige å plage den andre parten som å finne løsninger de kunne stå sammen om. Nå, da enigheten om revideringen av budsjettet skulle presenteres, møtte ikke regjeringspartiene engang opp. Statsministerens store politiske prosjekt, å samle de fire partiene på høyre side til en styringsdyktig regjering, er grundig smadret etter disse åtte årene. Regjeringens parlamentariske grunnlag har forvitret mellom hendene på statsministeren. Hvis noen lenger husker tilbake til høsten 2013, ble de fire partiene enige om en målsetting om å gjøre norsk økonomi mindre oljeavhengig. Resultatet er at norsk økonomi er blitt mer og mer avhengig av oljeinntektene år for år. Storesøster Høyre har vært helt uten evne til å holde igjen. Ingen regjering er blitt herjet med i Stortinget som denne det siste året. Autoriteten er borte. Også denne gangen ble oljefondet løsningen, ikke bare til nødvendige koronatiltak, men også for å fylle inntektshullene skattekuttene har skapt i statsbudsjettets inntektsside. Det kanskje alvorligste som står igjen etter denne regjeringen i disse årene, er at sysselsettingen har gått ned. Fra å være på topp er vi nå så vidt på poengplass. År for år er statens inntekter redusert, og utgiftene er økt sammen med forskjellene. Det er nesten noe bibelsk over dette. I Matteusevangeliet er det beskrevet: «For den som har, skal få, og det i overflod. Men den som ikke har, skal bli fratatt selv det han har.» Svake grupper har opplevd å bli fratatt støtte de hadde behov for. Det som står igjen som arven etter denne regjeringen, er økte forskjeller mellom folk, tapte muligheter for å ta tak i de store utfordringene vi har i vente, en politisk branntomt og en regionreform ingen forstår vitsen med.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2021-06-18:
Bestefaren min har lært heile slekta at han er sterkare den kvisten som bognar enn han som brest. For meg har det vore førande for det mitt politiske virke. Det må vere resultata som tel. Når eg i dag deltek i mi siste votering etter å ha hatt jobbar som har sprunge ut av dette huset i snart tolv år, er eg glad for at den voteringa bidreg til nye gjennomslag for Framstegspartiets veljarar gjennom ein budsjettavtale på borgarleg side. Framstegspartiets makt og innflytelse kjem alltid til å gå gjennom samarbeid der. Altfor lenge var situasjonen i Noreg at borgarleg fleirtal medførte arbeidarpartiregjering. Det er det slutt på. Dei siste tolv åra har Framstegspartiets bidrag vore at eit borgarleg fleirtal ved val faktisk har gjeve eit borgarleg styre. Det har tent landet godt. Eg er utruleg stolt over at vi har brukt vår tyngde til å gjennomføre dei største skatte- og avgiftskutta i mi levetid. Eg er utruleg stolt over at Framstegspartiet i Samferdselsdepartementet gav eit historisk løft for samferdselssektoren, bygde nytt, heldt ved like det vi hadde, og ikkje minst sørgde for at vi for første gong på meir enn tre tiår – 30 år – reduserte vedlikehaldsetterslepet i sektoren. Vi la grunnlag for matproduksjon i heile landet. Unge bønder fekk insentiv til å satse eigne pengar på sin eigen matproduksjon. Optimismen tok seg opp i skognæringa. Eg er utruleg stolt over at det er utløyst ny aktivitet på norsk sokkel, for det gjev arbeidsplassar og inntekter i generasjonar framover. Det legg grunnlaget for vekst og velferd samtidig som det trygger tusenvis av arbeidsplassar i ei krevjande tid for landet. Så er eg utruleg glad for at vi har utgjort ein forskjell for kreftpasientane i landet gjennom innføringa av pakkeforløpet, for det gjer noko så sjeldant som å redde liv. Det er ikkje kvar dag politikk gjer det. Det same gjeld opptrappinga av arbeidet med psykisk helse og nedkortinga av sjukehuskøar. Vi har i sum bidrege til at folk har fått meir fridom til å ta eigne avgjerder gjennom dereguleringar, reformeringar og effektiviseringar. Budsjettsemje på borgarleg side er difor noko vi må fortsette med også etter valet. Sidan dette no er mitt siste innlegg, vil eg sende ein kort takk til mange – aller først til partiet mitt, som har gjeve meg uendeleg tillit, Erna og Siv, som gjorde ein 31 år gamal kjøtskjerar til statsråd, embetsverket i mange departement, dei tilsette i Stortinget, mine kollegaer gjennom 20 år i Framstegspartiet, politiske konkurrentar for harde slag, mine kameratar i Høgre, Venstre og Kristeleg Folkeparti, men aller viktigast, veljarane som gav meg det viktigaste dei kunne – si stemme ved val. Dette huset fortener utruleg med respekt. Eg takkar for anledninga til å gjere teneste frå den viktigaste talarstolen i landet.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2021-06-18:
I tiden etter gjenåpningen handlet mye om å støtte opp om de mest sårbare gruppene, de som har blitt særlig rammet av pandemien, de som har mistet viktige dagtilbud, de som har måttet – og i noen tilfeller fortsatt må – holde seg isolert, de som har måttet vente på viktig behandling fordi kapasiteten på sykehusene er sprengt. De negative følgende er betydelige og langvarige. De rammer både fysisk og psykisk. Og for mange mennesker vil ikke den vanskelige tiden være over selv når samfunnet åpner. De vil trenge hjelp lenge. Jeg vil gi regjeringen noe ros for oppfølgingen av helsefrivilligheten så langt. Det tok riktignok litt for lang tid før frivillighetens innsats fikk støtte, og det kom hjelpepakker som ikke traff organisasjonene. Men når støtten først kom, i form av støtteordninger som frivilligheten selv fikk være med å bestemme innretningen på, fikk mange organisasjoner kjærkomne midler til å omstille arbeidet og hjelpe flere. Spørsmålet er hvordan regjeringen vil ivareta organisasjonene og de sårbare gruppene framover. I en undersøkelse Stiftelsen Dam nylig har gjennomført blant 105 frivillige helseorganisasjoner, svarer 66 pst. at de har problemer med å møte medlemmenes behov. 90 pst. svarer at midler fra programmene stiftelsen har drevet for myndighetene, har hatt stor betydning. Likevel ser vi at regjeringen nå trapper ned stimuleringsprogrammet for helsefrivilligheten. Dette er et program som støtter koronarelaterte prosjekter i den brede helsefrivilligheten, og som har truffet organisasjonenes behov godt. Krisen er for mange ikke over med siste vaksinestikk. Samfunnet vil i lang tid stå overfor store utfordringer med å hjelpe de som trenger det mest. Den jobben må vi ta sammen med frivilligheten, og den trenger vår støtte også nå i tiden framover.
Kent Gudmundsen (Høyre), 2021-06-18:
I dag behandler vi nok en budsjettenighet på borgerlig side, i en lang rekke gjennom åtte år. Når vi løfter blikket i et valgår og gjør opp status siden regjeringsskiftet, er jeg stolt over at vi har tatt Norge i riktig retning og rustet oss bedre for framtiden. Når jeg hører på representanten Sandtrøen og Arbeiderpartiets virkelighetsbeskrivelse, har jeg vanskelig for å forstå hvor de henter det fra. Jeg kunne ha trukket fram mye, men jeg skal særlig fokusere på utdannings- og forskningsfeltet, som virkelig har vært en av Høyre og regjeringens satsingsområder. Selv om dette er en budsjettdebatt, handler det først og fremst om muligheten politikken gir det enkelte mennesket. Nylig fikk vi nye tall for gjennomføring i videregående opplæring, som har økt fra om lag 72 pst. til 80 pst. Det er i seg selv verdt å feire. I løpet av disse årene har man gått fra én av fem til nå én av seks som går ut av grunnskolen uten å kunne lese og skrive skikkelig – skritt i riktig retning, som virkelig betyr mye for den enkelte, men også for hele samfunnet. Vi har vedtatt en bemanningsnorm, styrket pedagognormen og fått på plass en rammeplan for økt kvalitet og mer læring gjennom lek i barnehagen. Det er nå 4 800 flere lærere i grunnskolen, hvor 4 100 jobber på barne- og mellomtrinnet. Vi har altså videreutdannet 47 000 lærere, og vi har fått på plass 1 200 lærerspesialister rundt omkring i kommunene. Snart ser vi nye masterutdannede lærere tre ut i klasserommene. Takket være inntakskrav og faglig sterke studenter blir det altså flere som fullfører og blir lærere. Ungene våre møter stadig flere lærere med faglig fordypning, takket være kompetansekrav og våre satsinger. Rekord i antallet som får læreplass og velger yrkesfag, er også noe å glede seg over, og ikke minst at vi har fått løftet fagskolene, som nå tar stadig større plass innenfor høyere utdanning. Flere tusen studentboliger, elleve måneders studiestøtte og mange tusen studieplasser er andre viktige løft. Og listen er så mye lengre. Det gjør meg veldig stolt. Vi har løftet Kunnskaps-Norge og rustet samfunnet sånn at vi står bedre til å møte framtiden og det ukjente. Det at vi har lyktes på dette området, betyr så utrolig mye for det enkelte barn og for den enkelte student og deres vei videre i livet. Med dette bakteppet passer det godt å benytte anledningen til å takke for meg og for åtte begivenhetsrike og fine år her på Stortinget. Takk til alle mine medrepresentanter for gode debatter og lærerike opplevelser sammen. Takk til alle ansatte her på Stortinget, som står på for oss hele tiden. Takk til alle i regjeringen for godt samarbeid, og da særlig til Jan Tore Sanner, Torbjørn Røe Isaksen, Henrik Asheim, Iselin Nybø og Guri Melby, som jeg har fått jobbet litt ekstra tett med. Og ikke minst takk til mine partikollegaer, som har gitt meg tillit og muligheter. Det har vært en sann ære å følge disse i så mange år.
Margret Hagerup (Høyre), 2021-06-18:
Høyre har styrt Norge trygt siden 2013 med Erna Solberg som statsminister. Gjennom åtte år i regjering har Høyre prioritert kunnskap i skolen. Vi har redusert helsekøene og gitt større valgfrihet. Investeringene i samferdsel har økt med over 80 pst. Og lukten av asfalt er godt nytt for både folk og næringsliv. Vi har ledet landet gjennom oljekrise, flyktningkrise og nå koronakrisen. Det har vært et krevende år, men regjeringen har vist handlekraft og ledet oss trygt gjennom pandemien. Nå skal vi sammen ta landet ut av krisen og få fart på Norge igjen. Heldigvis kommer flere og flere tilbake i jobb, men fremdeles står for mange utenfor. Vi må derfor skape mer og inkludere flere, for de største forskjellene går mellom dem som har en jobb, og dem som ikke har det. Derfor er inkluderingsdugnaden så viktig, med en erkjennelse av at mangfold lønner seg. Det er arbeidsgiverne som sitter på nøkkelen til et arbeidsliv med plass for alle, men de trenger tiltak som reduserer arbeidsgivers risiko. Derfor har vi prioritert lønnstilskudd og økt nivået på arbeidsmarkedstiltak betraktelig. Ungdomsinnsatsen har vært og er viktig for regjeringen, og det satses nå på en større samhandling mellom helse og arbeid gjennom tiltaket IPS Ung. Skal vi inkludere flere, må vi styrke samspillet mellom offentlig og privat sektor. Vår felles velferd er helt avhengig av at det skapes jobber i privat sektor. Dette er jobber som betaler for sykehus, skole og den velferden som utjevner forskjeller. Venstresiden er tydelig på at de vil ha mer stat: Nav skal få flere oppgaver, og aktører som bemanningsbransjen skal forbys. I en tid hvor vi er avhengig av at politikere prioriterer klokt, vil venstresiden bruke penger på å ri ideologiske kjepphester og gi mindre valgfrihet. Det er dårlig nytt for både folk, næringsliv og velferdsstaten. Et godt eksempel fra det virkelige liv er ASKOs samarbeid med Manpower om å få flere yrkessjåfører. Manpower har søkt utradisjonelt etter kvinnelige kandidater, i en bransje som i stor grad er mannsdominert. Ved å utdanne egne sjåfører kan de se etter personlige egenskaper, for kundeservice har blitt en viktig del av kompetansen. 14 personer har nylig tatt teori og oppkjøring og skal snart ta sin første kjøretur som ferievikar for ASKO. Når sommerferien er over, har Manpower yrkessjåfører tilgjengelig i et marked som skriker etter denne kompetansen. I arbeidet med å inkludere flere trenger vi mer samarbeid, ikke mindre. Et samfunn med plass for alle skapes ikke av staten alene; det skapes i samspillet mellom offentlige og private aktører. Høyre er det partiet som sikrer valgfrihet, og som ser verdien av det private næringslivet. Sammen skal vi ta Norge ut av krisen, og med Erna ved roret skal Høyre få fart på Norge igjen.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2021-06-18:
Når jeg hører på debatten, er det stort sett en fin og god debatt som viser forskjellen på hvem som styrer. Jeg er veldig glad for de årene som Fremskrittspartiet, sammen med Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, har styrt både i og utenfor regjering. Det som ryster meg, er når jeg hører at nå er det vanlige folks tur. Jeg kjenner veldig mange vanlige folk. Jeg er glad for at det første vi fikk gjort i regjering, var å innføre pakkeforløp for kreft. Jeg kjenner dessverre, i likhet med dere som sitter her, flere som er rammet av kreft. Noen har klart seg, noen har ikke klart seg. Det gjelder tre av fire i min nære omgangskrets, inkludert min kone – noen har gått bort. Felles for dem alle var at de satte veldig pris på å vite hva som skjedde når. Min kone lever. Jeg synes det er trist når man verdsetter så lite. Jeg kjenner også vanlige folk som har psykiske utfordringer, særlig etter pandemien. Det er vanlige folk, så jeg er veldig glad for at vi får innført pakkeforløp der også. Jeg er veldig glad for gjennomslaget vi har fått i revidert budsjett for en særskilt styrking innenfor psykisk helse. Jeg er veldig glad for at Fremskrittspartiet, sammen med regjeringspartiene, fikk fjernet den særnorske avgiften på alkoholfrie drikkevarer. Det er vanlige folk som driver bryggerier, og som ønsker å konkurrere på likere vilkår. Jeg er ikke så opptatt av om det blir noen få kroner billigere for forbrukeren, men vanlige folk som har stått utenfor arbeidslivet i lang tid, har nå kommet inn –ufaglærte, vanlige folk. Jeg er veldig glad for at vi fikk fjernet og slettet bompengegjelden for Presterødbakken i Tønsberg. Jeg registrerer at Arbeiderpartiet i Tønsberg mener at det var uansvarlig. De sier at for unge arbeidsledige som står utenfor, hjelper det ikke noe. Vanlige ungdommer jeg kjenner i Tønsberg, kjører brukte bensin- og dieselbiler – det er 42 kr tur–retur hver dag. Det er mye penger for dem. For meg er det viktig å legge til rette for vanlige folk. Jeg vil gjerne ha svar på: Er de uvanlige disse menneskene? Nei, de er høyst vanlige. Vi har alle vår historie. Jeg er glad for at vi i regjering og utenfor har klart å bygge mer vei tryggere, raskere og bedre, så flere kan komme trygt fram i jobb, eller til og fra jobb. Det er vanlige folk – hverdagshistorier. Jeg kjenner mange som har blitt lemlestet i trafikken fordi det var dårlige veier, farlige veier. Det er vanlige folk. Jeg vil til slutt takke regjeringspartiene og mitt eget parti for at vi har fått de gjennomslagene vi har fått. Dem skal vi ta med oss, og det er en forskjell på hvem som styrer. Arbeiderpartiet og opposisjonen utfordrer jernbanereformen og veireformen, som kommer vanlige folk til gode. Vi sparer samfunnet for umåtelig med penger. I de periodene snakker vi om opp mot 35 mrd. kr som vi kan bruke på mer, trygg og sikker vei. Det er vanlige folk.
Helge Orten (Høyre), 2021-06-18:
Jeg satt og lyttet til innlegget til representanten Jon Georg Dale i stad, og da skjønner man hva som er mulig å få til gjennom et godt borgerlig samarbeid. Så en stor takk til Jon Georg for det bidraget han har gitt. Dette er den siste budsjettdebatten i denne stortingsperioden. Vi står fremdeles i en pandemi, men samfunnet gjenåpnes, og vi kan ta gradvis tilbake en mer normal hverdag. Senest i dag er det betydelige lettelser og gode nyheter med hensyn til gjenåpningen. Koronapandemien har preget budsjettet i både 2020 og 2021. Det ser vi også av det reviderte budsjettet vi behandler nå i dag. Innenfor samferdselsområdet har luftfarten og kollektivtransporten vært særlig hardt rammet. I en situasjon der færre reiser på grunn av strenge restriksjoner, har utenlandstrafikken vært nesten helt fraværende, naturlig nok, og innlandstrafikken på et minimum. Til tross for dette har det vært viktig å opprettholde et minimum av tilbud på både fly, buss og jernbane. Det er også godt å se at godstransporten har fungert rimelig godt i en pandemi. Folk har fått de varene som er nødvendige for at hverdagen skal fungere. Med så mange på hjemmekontor har også den digitale infrastrukturen blitt satt på prøve og har bestått. De siste åtte årene har vi doblet samferdselsbudsjettene, og vi styrker denne satsingen ytterligere i revidert nasjonalbudsjett. Satsingen fortsetter i Nasjonal transportplan, som ble behandlet i Stortinget tidligere denne uken. Det har vært helt nødvendig å øke budsjettene betydelig og løfte samferdselssatsingen til et nytt nivå. Vi bygger sammen landet med god og sikker vei-, bane-, luft- og sjøtransport og legger til rette for bosetting og verdiskaping i hele landet. Bedre og tryggere infrastruktur og redusert reisetid utgjør en forskjell for folk og for næringslivet. Men det er ikke nok bare å bruke mer penger. Pengene må brukes fornuftig. Derfor har vi gjennomført viktige reformer. Etableringen av Nye Veier har vist at det går an å tenke nytt, på en måte som gjør at kostnadene kan reduseres og nytten for prosjekter økes. Jernbanereformen har vist at tilbudet til reisende kan bedres samtidig som kostnadene for fellesskapet kan reduseres. Vi får mer samferdsel igjen for hver krone vi bruker. Her er det et viktig skille i politikken. Der vi gjennomfører reformer for å forbedre og fornye, vil venstresiden reversere. Det er en dårlig strategi både av hensyn til kunden, innbyggerne og næringslivet og også for å sikre en langsiktig fornuftig bruk av våre felles ressurser. En god infrastruktur er viktig på vei ut av pandemien. Vi skal skape mer, og da må vi også bygge sterke bo- og arbeidsmarkedsregioner og bygge sammen landet. Samtidig har kostnadene ved mobilitet stor betydning, og for en som kommer fra kysten, er det også svært gledelig at fergeprisene nå reduseres.
Sveinung Stensland (Høyre), 2021-06-18:
I revidert budsjett ser vi tydelig Arbeiderpartiets oppskrift på lengre helsekøer. En viktig inndekning i Arbeiderpartiets alternative opplegg er å fjerne fritt behandlingsvalg. I tillegg har de tidligere fremmet forslag om at helsepersonell som er ansatt i offentlige sykehus, ikke får ha private bierverv som retter seg inn mot samme type behandling. Det betyr at leger som ønsker å jobbe litt ekstra og ta unna litt flere pasienter som venter, ikke skal få lov til det. Resultatet blir lengre ventetider og køer for pasientene. Arbeiderpartiet vil også redusere innsatsstyrt finansiering og fjerne pakkeforløpet innen psykisk helse. Med kirurgisk presisjon fjernes gode pasientrettigheter som virker, og som gir bedre behandling og mer forutsigbarhet for pasientene. Jonas Gahr Støre vil altså ta oss tilbake til tiden da han sist styrte Helsedepartementet, med lengre køer, mer venting og privat behandling kun for dem som hadde tykk lommebok. Det som er best for én person, er ikke alltid best for alle andre. Derfor har vi innført fritt behandlingsvalg. Pasienter kan selv velge blant offentlige og godkjente private behandlinger. Det gir alle pasienter frihet til å velge den behandlingen som er best for seg, uavhengig av størrelsen på lommeboken. Regningen tas av det offentlige. Dette har bidratt til at helsekøene har blitt redusert med to uker fra Støre var helseminister og fram til koronakrisen startet. Et offentlig monopol, som de rød-grønne ønsker, tvinger fram en todeling av helsetjenesten. Uten fritt behandlingsvalg er det bare de som har god råd, som kan kjøpe seg ut av køen. Venstresidens politikk vil bety valgfrihet kun for de rike. Venstresiden ønsker ikke at pasientene skal ha frihet til å velge behandling selv, og setter gjentatte ganger systemet foran pasienten. Ideologi har blitt viktigere enn pasientens beste. Den eneste som taper, er nettopp pasienten. Uten fritt behandlingsvalg må pasientene vente lenger på å få behandling. Høyre vil benytte ledig kapasitet i helsetjenesten, sånn at færre må stå i helsekø. Ventetiden blir kortere, og flere pasienter kan få behandling. I tillegg vil jeg påpeke at helseberedskapen svekkes uten de private aktørene. Uten private og ideelle mister vi muligheten til raskt å øke kapasiteten for å ta unna midlertidige topper og kutte ventetidene. Å kutte samarbeidet med de private er å svekke beredskapsevnen vår. Derfor er jeg glad for at flertallet setter pasienten først og ikke avvikler fritt behandlingsvalg.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2021-06-18:
For Høyre er det viktig at ingen skal stå igjen alene med problemer som pandemien har skapt. Det er ikke tvil om at sårbare grupper – blant barn og unge og ellers – har båret en stor byrde under pandemien. Det gjelder dem som har utfordringer innen psykisk helse, og dem som har tapt utdanning og progresjon i skolen. Det gjelder lavinntektsfamilier som har mistet inntekt under pandemien, og sårbare grupper som barn i barnevernet. Vi må regne med at konsekvensene av pandemien kan ha innvirkning på deres liv framover. Dette har vår regjering og finansminister tatt tak i. Regjeringen har satt av 900 mill. kr i revidert budsjett for å møte disse utfordringene, og i regjeringspartienes forhandlinger med Fremskrittspartiet i Stortinget er det gitt påplussing. Her ligger midler til frivillige organisasjoner som organiserer feriereiser til barn og familier som ikke har hatt råd til det. Her ligger midler til Mental Helses hjelpetelefon Foreldresupport. Her ligger 15,5 mill. kr til å styrke kapasiteten i familievernet. Her ligger 13 mill. kr til å styrke tilskuddsordningen mot vold og overgrep. Det er satt av 250 mill. kr i en tilskuddsordning for å ta igjen tapt læring, og det er satt av ekstra midler til dem som bor i levekårsutsatte områder. For Høyre er det viktigste grepet å behandle årsakene til ulikhet og ikke bare behandle symptomene. Det er store forskjeller mellom dem som har en jobb, og dem som ikke har det. Dette handler om å fullføre videregående skole, slik at man har en mulighet til å komme seg i jobb eller skape sin egen arbeidsplass. Høyre tør å gjøre de tiltakene som virker: innføre fraværsregler, ha kompetansekrav til lærere, fokusere på skolens resultater og elevenes prestasjoner. Blant dem som begynte i videregående opplæring i 2014, har nesten 80 pst. fullført videregående opplæring fem–seks år etterpå, viser ferske tall fra Statistisk Sentralbyrå. Vi må hjelpe dem som havner utenfor arbeidslivet, inn igjen og ikke minst gi næringslivet rammevilkår som gjør at næringslivet tør å satse, og at bedriftene ikke finner det mer attraktivt å flagge ut av Norge, for det blir det ingen arbeidsplasser av. Vi må skape nye arbeidsplasser. Reduksjon av skatt på arbeidende kapital er et av de virkemidlene som skal til for å få flere i jobb.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2021-06-18:
Arbeidarpartiet vil bruka ressursane til fellesskapet på det som får fleire i arbeid og gjev auka velferd for alle. Dei siste tiåra har sysselsettinga i Noreg gått ned. Arbeidsløysa etter koronakrisa har bite seg fast på eit veldig høgt nivå, og den norske handelsbalansen er svekt. Dei med store formuar har fått meir, samtidig som mange pensjonistar og arbeidstakarar med låge lønnar har fått mindre å betala rekningane sine med. Vi vil skapa nye arbeidsplassar i heile landet og inkludera fleire i arbeidslivet. Det er sjølvsagt fordi evna vår til å finansiera det norske velferdssystemet er avhengig av kor godt vi lykkast med sysselsetting og verdiskaping, men òg fordi det betyr så mykje for kvar enkelt av oss å ha ein jobb å gå til, for livskvaliteten, sjølvkjensla og lommeboka. Nettopp lommeboka er ein stad folk vil merkja forskjellen på høgreregjeringa og ei arbeidarpartiregjering. Vi kjem ikkje til å gjera dei tjukkaste lommebøkene tjukkare. Men eg trur neppe vi vil merkja særleg forskjell i praksis. Dei som kjem til å merkja det, er vanlege folk – barnefamiliar, pensjonistar og arbeidstakarar. Denne veka synleggjorde vi korleis folk vil merkja forskjell allereie etter 100 dagar med ei ny regjering. Arbeidsfolk vil merkja at vi skal senka skatten for dei med låge og midlare inntekter, og at fagorganiserte skal få større skattefrådrag. Dei som mistar jobben, skal få feriepengar, og folk skal ikkje verta kasta ut av sosiale ordningar fordi dei ikkje er ferdig avklarte. Familiar vil merkja godt at vi skal redusera barnehageprisen, innføra gratis kjernetid i SFO for førsteklassingane og forbetra ordninga med brillestøtte for barn. Folk i distrikta kjem til å merkja at vi skal redusera ferjeprisane og senka skatten for dei som har langt å pendla til jobb. Og vi skal sørgja for at staten sluttar å ta overpris for enkelte tenester, som teoriprøver og endringsgebyr. Vårt alternative RNB og våre mål for ei ny arbeidarpartiregjering viser ein klar ny kurs for Noreg. Koronapandemien har kome på toppen av åtte år med høgrepolitikk. Det har gjeve aukande forskjellar mellom folk. Desse forskjellane må vi utjamna og redusera. Dette har vi kjempa for gjennom alle budsjettalternativa våre her i Stortinget. Noreg må verta eit meir rettferdig samfunn med velferd for alle der vi kuttar klimagassutslepp og syter for trygge jobbar. No må det vere vanlege folk sin tur.
Hanne Marte Vatnaland (Senterpartiet), 2021-06-18:
I dag er eg så heldig å få møte som vararepresentant i Stortinget. Til vanleg er eg litt superhelt, for eg jobbar med barn og unge i Gjesdal kommune. Og eg veit at det blir ytra store forventningar og målsettingar om kvalitet på det eg gjer, frå denne talarstolen. Utfordringa er når desse ikkje står i stil med rammene i kommunar og fylkeskommunar. Kommunane treng større handlingsrom for å yte gode tenester nær folk i heile Noreg. Det handlar om det som er aller viktigast for folk: at det er nok vaksne som ser på skulen; nok trygge fang i barnehagen; nok varme hender som har tid på sjukeheimen. Det handlar om å kunne førebyggje i staden for å reparere. Perspektivmeldinga peiker på utanforskap som ei av dei største utfordringane i samfunnet vårt, og utanforskap må førebyggjast tidleg. Hjå elevar som fell ut av vidaregåande, vil ein i mange tilfelle sjå at mykje kunne ha vore gjort endå tidlegare. Barnehagetilsette og barneskulelærarar vil i fleire tilfelle seie at dei har sett at dette barnet trong tettare oppfølging heilt frå starten av. Men ein har ikkje hatt ressursar til å gjere nok. Så går tida og åra utan at innsatsen har vore tidleg nok eller stor nok, og for det barnet, den ungdommen, og etter kvart den vaksne blir følgjene katastrofale, men kunne i mange tilfelle ha vore unngått. Noreg bruker svært mykje ressursar på tiltak som skal reparere, for å forenkla det, unge mellom 15 og 20 år. Meir spesifikt bruker me i Noreg kvart år mellom 60 og 70 mrd. kr på tiltak for unge som allereie har strevd altfor lenge. Av den summen bruker me 0,14 pst. på førebygging i den tida me har størst påverknadsvindauge i utviklinga til barn, altså i barnehagen og tidleg i grunnskulen. Me som samfunn er nøydde til å gjere tidenes snuoperasjon i den ressursbruken, både for samfunnet og ikkje minst for framtida til det enkelte barnet. Me har ikkje noko val. Eg er difor glad for at Senterpartiet i sitt alternative budsjett føreslår å styrkje kommunane med 3 mrd. kr ekstra og 1,6 mrd. kr ekstra til fylkeskommunane. For me kan ikkje lenger effektivisere på utdanning og omsorg. Det vil i så fall bli frykteleg dyrt.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2021-06-18:
I mitt siste innlegg har jeg lyst til å ta opp noen trender som jeg ser svært tydelig når jeg reiser opp og ned mellom Oslo og Finnmark. På en måte er det som å bevege seg mellom to land – forskjellige, ulike på godt og vondt, men også en del av den virkeligheten som utgjør hele Norge. Det er et privilegium å kunne kjenne hele Norge, noe som absolutt anbefales, så rådet til alle her er: Bli kjent også med Finnmark og Nord-Norge. Befolkningsnedgangen bekymrer meg. I mitt fiskevær Havøysund har vi lenge hatt fraflytting, men vi har fiskeindustri, EØS-innbyggere som jobber der, og vi fikk endelig kongekrabbekvote til våre fiskere og har oppnådd en slags skjør stabilitet. Vårt fortrinn er store mengder fisk tilgjengelig like utenfor stuedøren. Og her kommer mitt poeng: Våre naturressurser må gi ringvirkninger lokalt. De vil alltid gi ringvirkninger nasjonalt, enten det gjelder fisk, olje og gass, mineraler eller vindkraft. Det avgjørende er at de gir større ringvirkninger enn i dag i hvert enkelt lokalsamfunn. Derfor må kvoter fordeles sånn at hele kysten får disse ringvirkningene. Derfor må bruk av naturressurser gi økonomisk avkastning til de kommunene som avgir areal til ulike virksomheter hvert eneste år, ikke bare som en engangsutbetaling. En annen og avgjørende faktor for å opprettholde bosettingen i vårt nordligste fylke, og særlig i Nord-Troms og resten av Finnmark, er å bevare og utvikle statlig tilstedeværelse. Vi har opplevd en gradvis og systematisk tapping av statlig virksomhet. Jeg kan nevne at Mattilsynet og Fiskeridirektoratet ikke lenger har egne regionkontor i Finnmark, noe som er helt utrolig når man ser all den fisken som fanges og foredles i Finnmark. Skattekontor er sentralisert og borte fra kommunene. Statsforvaltningen i sammenslåtte fylker kan ende som en overføring av lederkompetanse og annen fagkompetanse – i vårt tilfelle fra Vadsø til Tromsø. Finnmark har grense mot Russland, den eneste delen av Russlands lange grense som har vært fredelig i uminnelige tider. Det er en tilstand som må tas vare på. Derfor er det viktig å sørge for at vårt nordlige område er bebygd, befolket og en fullverdig del av nasjonen Norge. Vi finnmarkinger har alltid vært opptatt av folk-til-folk-samarbeid mellom våre to naboland, og det er ikke minst viktig å ta dette opp etter koronaepidemien. Også i Finnmark er det aller viktigste fred og utvikling. Og med det vil jeg takke for meg i dette viktige huset.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2021-06-18:
Det budsjettet vi behandler nå, og som er resultatet av et forlik mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet, har selvfølgelig det grunnleggende ved seg at det bekrefter høyrepartienes økonomiske linje – og jeg vil også si økonomiske filosofi. Det var representanten Kapur, komiteens leder, som begynte denne debatten lavmælt, som han alltid er, og det er pent ment, men han hadde et tydelig liberalistisk politisk budskap. Det jeg har lyst til å si, er at det som er et grunnleggende nytt trekk når Stortinget nå behandler økonomisk politikk, er – ser jeg – at Høyre har forlatt sin verdikonservative økonomiske linje. Det er den liberalistiske politikken og tenkningen som har tatt over. Hva er det resultatet av, og hvorfor er det blitt slik? Jo, det er veldig tydelig, det er selvfølgelig kompaniskapet med Fremskrittspartiet som har bidratt til å flytte hovedlinjene i den økonomiske politikken i en tydelig liberalistisk retning. Hva er så resultatet av det? Regjeringspartienes representanter kan protestere så mye de vil, men det er økte ulikheter på skattelettelsens alter. Det er resultatet av denne politikken – alle kuttene, fra brillestøtte til skattlegging av sluttvederlag. Representanten Kapur sa at skattleggingen av bedriftene aldri har passet dårligere enn nå. Men selv har han og stortingsflertallet stått f.eks. for skattlegging av sluttvederlaget for arbeidsfolk. Det var visst helt greit og helt nødvendig med den skatteøkningen. Det var det ikke snakk om behov for skattelettelser. Da var det behov for å legge på skatten. Arbeidsfolk – og det har vært høyresidens filosofi i alle år – må jo forstå at det er de som skal bære velferdsstaten. Ja, det er faktisk de som gjør det, men de burde ikke bli utsatt for slike ting som dette – selvfølgelig. Kutt i ytelser til dem som trenger det mest, summerer seg sammen med avgiftsøkninger til – jeg vil ha sagt det tallet – 43 mrd. kr under Erna Solbergs ledelse. Det er kjernen i politikken, og så kommer skattelettelsene som en kompensasjon for dette. Det verste er at dette har vært helt unødvendig, men de har gjort det fordi de vil ha en slik økonomisk utvikling. Det er det som skal stå igjen.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2021-06-18:
Faren min var jernbanemann. I 40 år arbeidet han på jernbanen – tre skift i 40 år. Den ene bestefaren min var forskalingssnekker i 40 år. Den andre bestefaren min var industriarbeider i treforedlingsindustrien og gikk to og tre skift i 45 år. De hadde én ting felles, og det var at de hadde en fagforeningsbok med merker i, som de kjøpte hver uke når de hadde fått lønning. Moren min og mine to bestemødre var hjemmeværende husmødre, selvfølgelig, og derfor var det i min familie alltid bare én inntekt gjennom alle år – og dessuten praktisk talt minstepensjon på alle. Min politiske forståelse, mitt politiske arbeid og min politiske filosofi har gjennom alle år bygd på hva de lærte meg, men også på hvordan de levde. Derfor har jeg bestemt meg for å lese et dikt til Stortinget, og det er diktet Dikt til mine barn, av Stig Holmås: «Jeg etterlater mine barn dette diktet for at de skal lære å elske vindene, havet, den søte lukten av stor kjærlighet, – og fagforeningene. Uten dem hadde vi ingenting. Den sultne ser ikke det vakre. Den trette orker ikke elske. Jeg etterlater mine barn dette diktet for at de skal lære å elske vindene, havet, den søte lukten av stor kjærlighet, – og fagforeningene. Uten dem hadde vi ingenting.»(Klapping i salen) (Klapping i salen)
Ketil Kjenseth (Venstre), 2021-06-18:
På tampen av en fireårsperiode vil jeg vende blikket ti–tolv år bakover i tid. Vi har i løpet av de ti–tolv årene vært gjennom en finanskrise. Vi har hatt det noen kaller en oljepriskrise. Den var ned mot 20 dollar fatet, og nå er vi tilbake igjen på noen og sytti. En av de mest skjellsettende episodene jeg har fått være med på i Stortinget og i det politiske liv i Stortinget, er da det kom 5 000 på sykkel over Storskog. Det er ikke naturlig at det skjer. Det var migrasjonskrise, ja, men det er klart det var flere krefter i spill som slapp gjennom. Det står ikke 5 000 sykler på grensa mellom Russland og Norge til vanlig. Vi har hatt en pandemi. Dette er en påminnelse om at de neste ti årene antagelig heller ikke blir fri for noen kriser. Norge er i en eventyrlig økonomisk situasjon som gjør at vi kan punge ut og møte utfordringer som oppstår i sånn type kriser. Vi har også sett en type beredskap både i den norske befolkningen, i det norske byråkratiet og i norske kommuner som gjør at en kaster seg rundt og er beredt. Det er jeg veldig glad for. Dette er også min siste tale fra Stortingets talerstol, som for mange andre. Jeg skal ikke ha noen tårevåt avskjed, men Venstre har ikke hatt noen stortingsrepresentanter fra Oppland etter 1945. Så det har vært en stor ære og glede å få åtte år her på Stortinget og heldigvis fått være med og gjøre en forskjell. Jeg har hatt fire år i helse- og omsorgskomiteen. Jeg mener det er et borgerlig flertall som har lagt vekt på rus, på en opptrappingsplan for rus. Det var mye penger og et stort behov. I siste periode kom en rusreform. Den ble ikke helt fullbyrdet, men vi har vært med på å løfte omsorgen for dem som trenger det aller mest. Nasjonal helse- og sykehusplan kom på plass. Det kom noe så lite som å endre en tittel på en helsesøster, men det er nesten bare kvinnelige helsesøstre, og det er også et spørsmål oppi denne diskusjonen om rettferdighet. Vi har fått NTNU til Gjøvik på min vakt. Nye Veier er etablert, og de bygger firefelts veier i Innlandet og en ny Mjøsbru i tre. Det blir et nytt sykehus i Moelv, og Innlandet fylke er etablert, som det egentlig er ganske tverrpolitisk enighet om. Til slutt vil jeg få sende en hilsen til Lars Sponheim, som har vært et av mine forbilder i politikken. Han gikk over fjellet og hadde ambisjon som statsråd om å etablere Innlandet 2010. Det ble 2020. Takk for alt, Lars!
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2021-06-18:
Dette er en gledens dag for breddefotballen, en gledens dag for ungdom fra hele verden, en gledens dag for sosialt samvær, en gledens dag for kontakter over landegrensene, en gledens dag for unge forelskede og en gledens dag for sommerminner. Fremskrittspartiet har sikret finansieringen av Norway Cup 2022. Norway Cup er verdens største fotballturnering, og etter to år med avlyste arrangementer trengte organisasjonen sårt penger til jubileumsarrangementet i 2022. Da er Norway Cup 50 år. Norway Cup er en folkefest for barn og unge fra hele verden. Budsjettforliket innebærer at Norway Cup mottar 4,5 mill. kr til forberedelser og organisering av arrangementet. Pengene betyr i realiteten et være eller ikke være for Norway Cup. Det er Fremskrittspartiet stolt over å ha fått til. Heimevernsoldater gikk for en tid tilbake til rettssak mot staten for å få utbetalt feriepenger i forbindelse med sin tjeneste. Soldatene vant frem etter to runder i retten. Tre soldater sitter imidlertid igjen med regningen for saksomkostningene. Det er uakseptabelt. Jeg vil hilse til alle HV-soldatene som har stått i kampen. Når staten taper i to rettsinstanser og Høyesterett nekter anken fremmet, er HV-soldatenes seier total. Staten må derfor selvsagt dekke alle saksomkostninger for disse enkeltpersonene, som har kjempet denne kampen på vegne av mange. Fremskrittspartiet vil derfor være garantisten for at disse pengene blir bevilget i forbindelse med statsbudsjettet til høsten. All ære til representanten Martin Kolberg – det vil jeg si aller først. Han har en tendens til å snakke med store ord, men det er ikke så mange klare eksempler i det han sier. All respekt for hans familie og hans historie – det vil jeg gjerne understreke flere ganger. Han snakker om økte forskjeller og økte ulikheter. Det er det evige mantraet; vi kommer til å høre det om igjen og om igjen i valgkampen. De aller, aller fleste i dette landet har fått det bedre de siste årene. De som eventuelt ikke har fått det bedre, er de som har mistet jobben og går på Nav-ytelser, men stort sett alle har fått det bedre. Det må vi ikke glemme. Men hvor kommer disse sosiale forskjellene fra? De kommer fra økt innvandring av flyktninger. Det er klart at når man kommer med to tomme hender, ikke kan språket, er uten en relevant kulturbakgrunn fra Norge, uten kjennskap til samfunnet, og man har kanskje barn med seg, så vil man selvsagt ha fattigdom med seg. Da blir det sosiale forskjeller mellom dem som har noe, og dem som ikke har noe som helst. Det synes jeg man skal ta inn over seg, når man selv har et ansvar for å ta flyktninger til Norge – det blir resultatet. Til representanten Karin Andersen, som tror at vi kan bevilge oss ut av fattigdom: Vi klarer aldri å bevilge oss ut av fattigdom. Den eneste måten å komme seg ut av fattigdom på er å skape arbeidsplasser og verdier, som gjør at man får arbeidsplasser til dem som ikke har jobb. Slik kan man komme seg ut av fattigdom. Man kan bevilge så mye man vil, men det er et evigvarende prosjekt, og man blir ikke rikere som samfunn av det.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2021-06-18:
For Arbeiderpartiet er arbeid til alle og overgang til framtidas miljøvennlige industriarbeidsplasser to sider av samme sak. For to uker siden vendte høyrepartiene overraskende tommelen ned for Arbeiderpartiets forslag om å etablere en industripilot 4.0. Det forslaget var utformet i tett kontakt med industrimiljøet på Kongsberg. I tariffrevisjonen 2020 for Industrioverenskomsten valgte Fellesforbundet og Norsk Industri sammen å løfte fram industripilot 4.0 på Kongsberg. Og hvorfor det? Jo, fordi piloten der handler om omstilling og utvikling av industriarbeidsplasser i hele landet. Kongsberg har tett kontakt med og bred støtte fra bl.a. Herøya, Raufoss, Stord og Halden. Industrien der ser det høyrepartiene åpenbart ikke ser – at kongsbergindustrien har den kompetansen og erfaringen som skal til for at Norge skal lykkes i overgangen til framtidas industri. Alle partiene i Buskerud, inklusive Høyres parlamentariske leder, har besøkt Kongsberg og fått klar beskjed om at tiltakspakkene våre ikke treffer store industribedrifter og industriklynger i omstilling. Formuesskatt har aldri vært tema. Næringsministeren har kalt industripilot 4.0 for et nytt virkemiddel, som ikke trengs. Det er en total kortslutning og viser at regjeringa ikke skjønner hva dette handler om. Norge taper terreng. Det industrien nå trenger, er en ny regjering med evne til å lytte, forstå og sammen med partene ta norske arbeidsplasser inn i framtida før det er for sent. Så trenger vi arbeidskraft. Vi trenger alle som kan og vil. Regjeringas urettferdige stønadskutt, som i arbeidsavklaringspengene, har skjøvet dem som sto lengst unna arbeidsmarkedet, enda lenger unna, over på sosialhjelp eller privat forsørging. Og pandemien har gjort vondt verre. Folk blir ikke ferdig avklart til noe som helst, verken i helsevesenet eller til arbeid. Folk demotiveres og mister troa på seg selv. Mestring og muligheter blir fremmedord. I RNB foreslår regjeringa forlenget AAP til 1. oktober. Arbeiderpartiet vil ikke sette noen dato. Retten til forlengelse må vare så lenge det er nødvendig. Det framgår også tydelig av 100-dagersplanen vår for ny regjering. De andre rød-grønne partiene har sine varianter av det samme forslaget. Vi stemmer for hver våre siden det ikke er mulig å få flertall for noen av dem i dag. Men etter valget, derimot, byr det seg nye muligheter med ny regjering. Vi trenger nye, grønne arbeidsplasser. Vi trenger kvalifisert arbeidskraft. Vi må hente fram det potensialet som bor i alle. Investering i mennesker og arbeidsplasser vil alltid lønne seg. Av skattekutt gror det ingenting.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-18:
På ein dag som denne ville eg normalt ha snakka om den elendige fordelingspolitikken til regjeringa, om korleis velferda blir bygd ned for innbyggjarane i landet, om korleis dei rikare blir enda rikare. Eg kunne ha snakka om behovet for ein grøn næringspolitikk i dette landet – der målet er både å oppfylle klimaforpliktingar og redusere forskjellane, byggje landet og skape ny, grøn næring og industri – eller om fiskeri på premissane til kystfolket eller om landbruk i heile landet. Men i dag skal eg snakke om noko anna – om den psykiske helsa vår. For det er eit faktum at den psykiske helsa i Noreg blei dårlegare og dårlegare før pandemien slo inn over oss, og pandemien har forsterka denne utviklinga. Det er anslagsvis ein halv million menneske som slit psykisk i dette landet. Det rammar alle deler av samfunnet, uansett yrke, bakgrunn, kjønn eller bustad. I vår fekk vi tal frå helse- og trivselsundersøkinga til studentane, som illustrerte tilstanden på sjokkerande vis. Nær halvparten seier sjølv at dei opplever å ha alvorlege symptomplager, og 23 pst. seier at dei seriøst har tenkt på å ta sitt eige liv, men ikkje har forsøkt. Samtidig som dette skjer, blir tusenvis avviste og får ikkje hjelp. Nær 25 pst. av dei som blir tilviste til psykisk behandling, blir avviste. 32 000 levande menneske med dokumentert behov for hjelp blir avviste av det norske helsevesenet. Ingen fekk innpass hos spesialisthelsetenesta. Dette er bakgrunnen for at SV føreslår ein halv milliard kroner til psykisk helsevern i vårt alternative budsjett, og i vårt reviderte budsjett ytterlegare meir. Spesielt no, etter ein pandemi som har herja med sinnet og livet vårt, er dette viktig. Og like viktig som pengar er det å lytte – lytte til dei som slit, dei som jobbar med psykisk helsevern, pårørande osv. Regjeringa har ikkje gjort nokon av delane. Dei har ikkje løyva nødvendige pengar, og dei lyttar ikkje. I dag føreslår SV å stanse flyttinga av psykisk klinikk frå Åsgård til Breivika i Tromsø. Styret i Universitetssjukehuset Nord-Noreg har føreslått flyttinga, som i stor grad er grunngitt i behovet for å spare pengar. Flyttinga møter massiv motstand frå fagfolk, massiv motstand frå brukarar og pårørande, og kommunen sjølv har gått imot ho. Dei meiner at flyttinga vil gjere tilbodet dårlegare, at kapasiteten går ned, og at behandlinga liknar meir på ein maskin enn på å vere tilpassa kvar enkelt pasient. «Mennesker, ikke milliarder», var det ein statsminister som ein gong sa. Viss det er pasientar, pårørande og fagpersonell ein skal lytte til, er det ein elendig idé å flytte psykisk helse- og rusklinikken frå Åsgård til Breivika. Det vil i så fall bli ståande som eit symbol på ei regjering som ikkje har tatt psykisk helsevern på alvor.