Bengt Morten Wenstøb (Høyre), 2013-12-06:
En av de største utfordringene for en politiker er å utforme en god arbeids- og sosialpolitikk. Det er mange meninger i stortingssalen om hvordan det skal skje. I det ideologiske skjæringspunktet er ofte balansen mellom et velferdssamfunn og en velferdsstat hvor mye staten skal styre av velferdspolitikken, og hvor mye det sivile samfunnet får lov til å bidra med. I Høyre bruker vi ofte begrepet «velferdssamfunn» fordi det betyr at vi ønsker at alle gode krefter i samfunnet skal kunne bidra – fra frivillige lag og foreninger til private virksomheter som leverer gode velferdstilbud. Målet må være at velferdsstaten tilrettelegger, men ikke nødvendigvis utfører alle velferdsoppgaver selv. Ofte hører man i stortingssalen fra opposisjonen at de bevilger mer penger til dem som har minst fra før. Men alle utfordringer løses ikke gjennom å bevilge mere penger. Regjeringen har satt seg som mål å gjøre noe med barnefattigdom og følge det opp med økonomiske bevilgninger. Men bekjempelse av fattigdom handler ikke bare om økonomi. Det handler også om å få være med i et sosialt fellesskap og bygge sosiale relasjoner. En historisk erfaring er at barns livsvilkår endres når de voksne får det bedre. Derfor er det så viktig å se arbeid- og sosialpolitikk i en sammenheng. Derfor er regjeringens arbeidslinje så viktig fordi det løfter folk ut av fattigdom. Det er utfordrende å stå utenfor det ordinære arbeidslivet av minst to grunner. Du har ingen sikker inntekt, noe som gjør at du ikke kan få lån eller skaffe deg bolig. Men det er også utfordrende at du ikke er deltaker i et fellesskap. Man skal ikke undervurdere at det å være i arbeid gir økt livskvalitet, men også bedre helse. Mange ungdommer står utenfor arbeidslivet eller avslutter sin skolegang før de har fullført utdanningen sin. Dette er alvorlig for den enkelte, men også for samfunnet. For den enkelte er det alvorlig fordi man ikke kommer ordentlig i gang i arbeidslivet. For samfunnet er det alvorlig fordi våre demografiske utfordringer krever at flest mulig står lengst mulig i arbeid. Det finnes mange metoder for å få flere ungdommer i arbeid eller til å fullføre videregående skole. De fleste handler om å bry seg, men også om å gi ungdom ansvar. Selv om norsk arbeidsliv i all hovedsak preges av ryddige og ordentlige forhold, er noen bransjer preget av sosial dumping og dårlige lønns- og arbeidsvilkår. Dette er uakseptabelt, både for arbeidstakerne som rammes, og for konkurrerende bedrifter som følger loven. Regjeringen vil derfor fortsette arbeidet mot sosial dumping. På noen områder er det imidlertid behov for et mer fleksibelt arbeidsliv, der arbeidstiden kan tilpasses de ansattes og arbeidsplassens behov og ønsker. I tillegg vil regjeringen senke terskelen i arbeidslivet for dem som i dag står utenfor. For å få til det trengs en arbeidsmiljølov som er tilpasset tiden vi lever i. At regjeringen ønsker et mer fleksibelt arbeidsliv, betyr ikke at vi vil ha et frislipp eller en rasering av arbeidsmiljøloven. Vi blir flere eldre i Norge, og vi vet at flere har behov for oppfølging. Samtidig er det viktig ikke å sette likhetstegn mellom eldre og sykdom. Mange eldre er friske og ønsker å stå lenger i arbeid. Det må vi legge til rette for. For mange eldre gir deltakelse i arbeidslivet økt livskvalitet. En vellykket integrering handler ofte om å komme i arbeid raskest mulig, noe som gir mulighet til å lære, men også å praktisere språk. Samtidig møter man andre og kan etablere sosiale nettverk. Alternativet er ofte sosial isolasjon og psykiske problemer. God integrering er flere innvandrere i arbeid så raskt som mulig. Det krever samarbeid mellom partene i arbeidslivet og regjeringen, men også hver og en av oss på arbeidsplassene. All arbeids- og sosialpolitikk handler om å ha gode offentlige tjenester tilgjengelig når hver og en av oss behøver det. Derfor må vi ha velfungerende Nav-kontor og gode tilbud til dem som møter veggen i arbeidslivet, enten på grunn av rusproblematikk eller psykiske lidelser. Derfor er det viktig med en IA-avtale som ikke bare undertegnes, men også har tydelige og effektive virkemidler når den enkelte behøver det. Kanskje er nå tiden kommet for å vurdere å flytte offentlige tjenester inn på de sosiale arenaer der mennesker møtes. Og kanskje finner man et Nav-kontor på et kjøpesenter i framtiden.