Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-16:
En del av intensjonen med forslaget er det nok liten uenighet om – det gjelder styrking av beredskap, oljevern, redusere risiko etc. Likevel er det en del momenter som Fremskrittspartiet ikke kan stille seg bak, bl.a. forslaget om å utsette videre virksomhet inntil videre. Jeg er veldig glad for saksordførerens redegjørelse og er enig i foregående talers innlegg. Helse, miljø og sikkerhet er viktig både for den enkelte person som jobber på sokkelen, og for dem som bor langs kysten, men det er også viktig for å sikre legitimiteten til denne bransjen, både i Norge og globalt. Derfor er det noe vi absolutt skal ha stort fokus på og stille strenge krav rundt. «Deepwater Horizon»-ulykken var alvorlig, og konsekvensene var delvis omfattende, men langt fra så negative som en del i miljøbevegelsen ønsket, eller i alle fall hevdet, mens ulykken varte. Det er blitt brukt ganske kynisk i en del debatter av både røde og grønne regjeringspolitikere. En har svartmalt situasjonen mens ulykken varte i USA – og omfanget den ville få. Når omfanget ikke ble som en prediket, begynte en å svartmale hvordan det ville ha vært hvis den ulykken hadde skjedd i Norge på et akkurat identisk felt. Når spesielt miljøvernministeren er en av de fremste forkjemperne for den formen for retorikk, blir jeg litt betenkt når det gjelder seriøsiteten i regjeringen. Det er også verdt å merke seg at miljøvernminister Solheim i begynnelsen brukte nettopp det faktum at det var en dypvannsbrønn, som et argument for at her måtte vi tenke oss om, stoppe virksomhet, fordi det var en kjempeutfordring. Nå sier den samme miljøvernministeren at vi skal være glade for at det var en dypvannsbrønn, for det gjorde at ulykken ikke ble så omfattende som den kunne ha vært. Utsagnet kom i en NTB-melding, men også i svar på et skriftlig spørsmål fra undertegnede, som bekrefter at jo da, det mener han. Da snur han altså trill rundt i argumentasjonen om hva som er risiko, og hva som er en fordel. Sånn skal det ikke være. Det er like relevant som når regjeringen går fra å si at Mongstad-rapporten til Statoil først var en garantist for at en skulle rense Mongstad i 2014, til så å si det var et argument for at en ikke kunne gjøre det i 2014. Sånn skal ikke en regjering håndtere informasjon. Miljøvernminister Solheim har også i en rekke debatter og avisartikler spurt seg om Norge har kapasitet til å gjennomføre en tilsvarende – man kan kalle det – redningsoperasjon, som den som amerikanerne gjorde på «Deepwater Horizon». Han har ikke kommet med noe svar, og det synes jeg er litt oppsiktsvekkende. Når en statsråd stiller seg slike spørsmål, må han åpenbart ha tvilt på om regjeringens politikk gir den kapasiteten når det gjelder oljevernberedskapen som vi mener det er behov for. Derfor utfordrer jeg energiministeren til å svare for statsråd Solheim: Mener en at Norge ville hatt kapasitet til å gjennomføre en tilsvarende redningsoperasjon hvis vi skulle fått det verst tenkelige scenarioet på norsk sokkel? Hvis han svarer nei, vil regjeringen da legge fram en sak for Stortinget der vi styrker oljevernberedskapen og andre nødvendige instanser, slik at vi kan håndtere det på en skikkelig måte? Det ville også være interessant om regjeringen ville, eller våget, legge fram de rapportene man hadde fått etter «Deepwater Horizon»-ulykken og «Full City»-ulykken – i og med at de selv har nedsatt utvalg – slik at man kan ta inn over seg de advarslene, de anbefalingene og de konklusjonene som disse utvalgene har kommet med. En del regjeringsmedlemmer brukte de to ulykkene veldig aktivt i debatten om Lofoten–Vesterålen. Det ville jo da være interessant å se om vi har noe som kan likne en slags fasit på om advarslene fra regjeringsmedlemmene var riktige eller gale, for det sier litt om troverdigheten deres i den videre debatten. Så registrerer jeg at representanten Arnesen sier at dette er en viktig næring. Det er jeg helt enig i. Jeg registrerte også at Arbeiderpartiet i debatten om CO2-rensing vektla at IEA anbefalte betydelig satsing på CO2-rensing. Det betyr jo også at Arbeiderpartiet legger til grunn IEAs prognoser for bruk av gass i verden, som altså skal økes i forhold til dagens nivå. Det gleder meg. Det betyr at regjeringen ikke vil bruke noe CO2-argument mot videreutvikling av Lofoten–Vesterålen-områdene eller Barentshavområdene. Det lover godt i den politiske debatten. Når vi også vet at Senterpartiet prøver å bruke den amerikanske ambassaden i denne debatten for å sikre åpning av Lofoten–Vesterålen, gleder jeg meg litt til fortsettelsen – og hadde representanten Rudihagen vært her, kunne han sikkert ha gledet meg for andre gang i dag.