trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristin Clemet (Høyre), 2004-10-21:
Jeg vil nødig bidra til å forlenge debatten, men nå har representanten Bekkemellem Orheim så mange ganger sagt at disse friskolene bidrar til å utarme de offentlige skolene, at jeg må gripe til ordet. Det er meget tilslørende, det som ble sagt. Så til utgiftsveksten i den offentlige skolen. De siste tallene vi har å holde oss til, stammer fra 2003 og gjelder da utgiftsveksten fra 2002. Det er utgiftene pr. elev man må se på. I grunnskolen økte utgiftene pr. elev i denne perioden, dette året, fra 59 000 kr til ca. 63 500 kr. I videregående skole økte de fra ca. 80 000 kr til ca. 86 500 kr. Det gjaldt allmennfag. I videregående på yrkesfag økte de fra 99 500 kr til vel 107 000 kr. Det er økningen i utgiftene pr. elev i den offentlige skolen. Det som skjer hvis en elev slutter i den offentlige skolen og begynner på en friskole, er at da tar denne eleven med seg en liten del, 85 pst. av driftsutgiftene, over i friskolen. Hvis det var slik sosialistene her fremstiller det, skjønner jeg ikke hvordan man kan forsvare overhodet å likebehandle private og offentlige barnehager. Det må da bety at barna i de private barnehagene stjeler midler fra barna som går i de offentlige barnehagene. Slik er det selvfølgelig ikke. Når barnet eller eleven forsvinner, forsvinner også utgiftene. Man tar altså bare med seg en del av dette. Det som brukes på friskolene, er en konsekvens av en regelstyrt ordning og en konsekvens av det som skjer i den offentlige skolen, hvor utgiftene har økt. For øvrig må jeg si – det har jeg vel sagt før og tillater meg å si igjen – at Arbeiderpartiet har ikke akkurat imponert med sin skolepolitikk i denne perioden. Det har vært mye SFO og litt timer etter at Høyre på 1990-tallet har kjempet for å øke timetallet. Jeg hørte i dag at representanten Bekkemellem Orheim mente at Fremskrittspartiet var Regjeringens viktigste støttespiller i skolepolitikken, og hun gav meg ros fordi det er Høyres skolepolitikk som får gjennomslag i Regjeringen. Det står i en viss kontrast til det den forrige utdanningsministeren, Trond Giske, sa i en debatt med meg i går eller forgårs. Etter at jeg hadde redegjort for hele skolepolitikken til Regjeringen, sa han at han støttet 99 pst. av den, og at det skyldtes at Høyre ikke hadde fått gjennomslag for sin skolepolitikk i Regjeringen. Den ene prosenten som var igjen, tror jeg var ressursspørsmålet, som representanten Bekkemellem Orheim bidrar til å forvirre om her, og for øvrig disse friskolelovene. Vi må vel tolke svaret til Bekkemellem Orheim her i sted slik at man vil fjerne friskoleloven og gjeninnføre den gamle privatskoleloven, hvilket er i samsvar med det opposisjonen har sagt tidligere.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2004-10-21:
Regjeringa prater varmt om mangfold og om konkurranse mellom offentlige og private skoler. Men er det ønsket om større mangfold som er drivkrafta bak forslaget til lovendring? I proposisjonen sier Regjeringa at den gamle loven viser seg vanskelig å håndheve: «Med det mangfoldet som nå preger den offentlige skolen, er begrepet «faglig-pedagogisk alternativ» blitt svært vanskelig å definere.» Jaså, det er et stort mangfold i den offentlige skolen i dag. Altså står vi igjen med den samme gamle leksa om at det er konkurranse som er begrunnelsen, og det er det som er det overordnede uansett hvilket område vi snakker om, kan det virke som. Kan statsråden forklare, gjennom eksempler, helst, hvordan konkurranse mellom offentlige og private skoler fører til en kvalitetsheving av undervisninga?
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2004-10-21:
De to sakene er det i utgangspunktet meget stor enighet om, så det er ikke noe behov for å bruke tid. Men det er ett uavklart, prinsipielt meget viktig spørsmål i disse to sakene. Stortinget har vedtatt at elever og studenter skal ha et godt arbeidsmiljø, og at tilsynet skal utføres av et kompetent organ, nemlig Arbeidstilsynet. Det betyr at når tilsynsorganet skal føre tilsyn – vi skal bruke kapittel 13 i arbeidsmiljøloven, som omtales i saken – vil § 83, som er bekreftet av statsråden i brev til meg, komme til anvendelse. Denne § 83 sier: «Nærmere regler om avgifter/gebyrer fastsettes av Kongen. Avgiftene/gebyrene er tvangsgrunnlag for utlegg.» Her er det vi får en prinsipielt viktig diskusjon. For «tvangsgrunnlag» fører oss over i tvangsfullbyrdelsesloven som i sin § 1-2 sier: «Krav mot staten, fylkeskommuner, kommuner, interkommunale selskaper, regionale helseforetak og helseforetak.Krav mot staten kan ikke tvangsfullbyrdes. Pengekrav mot staten kan heller ikke sikres etter kapittel 14. Pengekrav mot en kommune, fylkeskommune, et interkommunalt selskap, regionalt helseforetak eller helseforetak kan ikke tvangsfullbyrdes etter kapittel 7 eller sikres etter kapittel 14, jf. kommuneloven § 52». Når denne § 83 kommer til anvendelse og vi skal ha et utvidet tilsyn både med private og offentlige institusjoner, kommer vi i den merkverdige situasjon at de private institusjonene ligger åpne i forhold til tvangsfullbyrdelsesloven, mens de offentlige ikke gjør det. Likebehandlingen skaper en meget stor ulikhet, som faktisk kan være et mye mer effektivt våpen for å kvitte seg med alle private institusjoner enn det vi har brukt mye tid på å diskutere her i dag. Jeg vil bare be statsråden i den anledning, i hvert fall når det gjelder den universitets- og høyskoleloven som vi skal behandle senere, om å få klargjort dette spørsmålet på en forsvarlig måte, slik at ikke det kuriøse skjer at en Høyre-statsråd gir våpenet til å nedlegge alle private utdanningsinstitusjoner. For øvrig vil Fremskrittspartiet forholde seg til de enstemmigheter som foreligger.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-21:
Saksordføraren har gjort greie for innhaldet i saka og komiteens behandling av ho, så eg skal konsentrere meg om dei punkta som har vore viktige for SV i saka. Målsetjinga til bokføringslova er å sikre tilfredsstillande registrering og dokumentasjon av dei enkelte transaksjonar gjennom reknskapsåret, og med det sikre ulike interessegrupper påliteleg informasjon som kan etterkontrollerast. Bokføringsreglane er m.a. sentrale i styresmaktenes skatte- og avgiftskontroll, og bokføringa bør difor kunne kontrollerast og verte kontrollert. I andre tilfelle kan det vere trong for innsyn, t.d. ved bubehandling og ved etterforsking av økonomisk kriminalitet. For SV er det difor viktig at desse reglane legg til rette for innsyn og kontroll, og vi meiner at Regjeringa har balansert bra i avveginga mellom omsynet til å gi eksterne grupper informasjon og høve til å førebyggje økonomisk kriminalitet, opp mot dei plikter som vert pålagde den enkelte bokføringsansvarlege og dei kostnader som kravet til bokføring gir næringslivet. Utgangspunktet til SV er at bokføringsreglane må vere tydelege og strenge nok til å sikre oss gode reiskapar til å hindre økonomisk kriminalitet, og difor er vi òg positive til forslaget frå Regjeringa. Vi registrerer at NHO og ein del andre har hatt innvendingar mot forslaget, og då særleg punktet om oppbevaringstid på ti år for rekneskapsmateriale. Ein rekkje høyringsinstansar har peika på at dette ikkje har vore tilstrekkeleg greidd ut, og dei meiner difor at det er naudsynt å få ein nærare gjennomgang av nytta ved ei slik forlengd oppbevaringstid. SV forstår at lengre oppbevaringstid kan vere ei utfordring for ein del næringsdrivande, både når det gjeld administrasjon og lagringsplass. Vi har difor støtta kravet om ein ny gjennomgang av dette punktet – det står heile komiteen bak, som saksordføraren gjorde greie for, ved å be Regjeringa komme tilbake til Stortinget med ei slik orientering. Vi vil likevel streke under at vi er positive til eit regelverk som sikrar best mogleg utgangspunkt for moglegheitene til å førebyggje og avsløre økonomisk kriminalitet. Om ti års oppbevaringstid styrkjer dette, vil forslaget stå seg, sjølv etter ein slik gjennomgang. Til slutt vil eg berre minne om, sidan komiteen er midt i budsjettarbeidet, at det å sikre skatteetaten auka ressursar til å føreta kontrollar er ei anna side av det viktige arbeidet i kampen mot økonomisk kriminalitet. Vi i SV har styrkt etaten i dei alternative budsjetta våre i mange år, og då er det kanskje på tide å be andre parti vurdere det same forslaget i tida som kjem.
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2004-10-21:
Bokføringsloven bygger på kontinuitet med tidligere regelverk. Lovforslaget er utformet i nært samarbeid med næringslivet og i tilknytning til Norsk RegnskapsStiftelse. Slik sett kan man si at man har fått en bokføringslov som regnskapsprofesjonen i stor grad har kvalitetssikret. Dette er også viktig for en lov som berører så mange personer og økonomiske enheter i Norge. Dette er en viktig lov for bedriftenes interne kontroll, for regnskapsbrukere, for revisorstanden og for skatte- og avgiftsmyndighetene. Loven er også viktig med sikte på å avdekke og bekjempe økonomisk kriminalitet. Resultatet av prosessen er blitt en lovtekst og en lovstruktur der næringslivets behov for videreføring nok er mer iøynefallende enn kontrollmyndighetenes behov, men her spiller selvsagt forskriftene en viktig rolle. Videreføringen representerer kjente mekanismer og kjente kontrolltiltak. Under behandlingen av bokføringsloven la Fremskrittspartiet vekt på følgende punkter: kostnadsnivået hos næringsdrivende evne til å tilrettelegge for tillitskapende kutymer i næringslivet tilpasning til digitalisering kontrollmuligheter tilpasning internasjonalt Jeg vil framheve et par områder hvor jeg mener man kunne funnet bedre løsninger. Flere av høringsinstansene tok til orde for redusert oppbevaringsplikt, men dette ble ikke tatt til følge, bl.a. fordi dette griper inn i både skatte- og avgiftslovgivningen og mulighetene for etterkontroll. Fremskrittspartiet ønsket en gjennomgang med sikte på å redusere oppbevaringsplikten ned mot seks til åtte år, men flertallet, bestående av regjeringspartiene, Arbeiderpartiet og SV, ønsket kun en vurdering og orientering fra Regjeringens side. Fremskrittspartiet ønsker å prioritere og hensynta de merkostnader og det merarbeid lang oppbevaringstid innebærer for næringslivet. Oppbevaringsplikten er tyngende for bedrifter generelt, og jeg tror ikke en reduksjon i antall år man lagrer opplysningene ville redusert kontrollmulighetene nevneverdig. Et annet omdiskutert punkt er hvorvidt ulike spesifikasjoner skal utarbeides løpende eller skal kunne utarbeides på forespørsel. Etter finanskomiteens behandling blir utarbeidelse av slike spesifikasjoner en plikt. Vi ønsket en valgadgang som gav den enkelte bedrift muligheten til å velge den løsningen som passet best. For store bedrifter vil det bli snakk om en så stor datamengde at ferdiglagde pliktige spesifikasjoner vil bli uoversiktlige. Dette vil dessuten være snakk om «døde» data, som en eventuell kontrollinstans ikke kan sortere eller gjøre utvalg fra. Derfor ville et skal-kunne-krav vært mer hensiktsmessig for både bedriftene og kontrollmyndighetene og ved en eventuell etterforskning. Bokføring er et område der man framover vil møte betydelige utfordringer ettersom stadig mer dokumentflyt elektroniseres. Et fleksibelt regelverk er en forutsetning for å holde tritt med utviklingen. Likevel synes jeg forskriftsadgangen ble noe vid. Jeg frykter at kost-nytte-betraktninger kan bli fullstendig tilsidesatt av skattemyndighetenes kontrollbehov. Til slutt vil jeg ta opp Fremskrittspartiets forslag i innstillingen.
Karin Galaaen (Senterpartiet), 2004-10-21:
Bokføringsutvalget har enstemmig bedt departementet om å utrede spørsmålet om oppbevaringstid for regnskapsmateriale. Denne utredningen er ikke foretatt. Utvalget og samtlige høringsinstanser har påpekt at en slik forenkling ville gitt store fordeler og kostnadsbesparelser for næringslivet. Uavhengig av om vi har fått denne utredningen vil Senterpartiet foreslå at vi innfører fem års oppbevaringstid for primærmateriale, likevel slik at departementet ved forskrift kan fastsette inntil ti års oppbevaringstid for bedrifter og bransjer der det anses å være et særlig behov ut fra kontrollhensyn. I Danmark har en praktisert fem års oppbevaringstid i mange år. Kontrollmyndighetene satte ikke fram noe ønske om forlengelse ved siste lovendring i 1999. Ved å sette ned oppbevaringstiden til fem år gjør en alvor av ønsket fra næringslivet om forenklinger. Med dette forslaget gjør en det enklere for det store flertallet som driver lovlig og seriøst. En må heller skjerpe betingelser og kontroll der det er mistanke om juks. Senterpartiet har foreslått betydelig styrking av skatteetaten ved de senere års budsjettbehandlinger, og vi mener at en slik styrking ville gitt stor økonomisk gevinst for samfunnet. Det ser ut til at en samlet komite vil gi dispensasjoner når det gjelder oppbevaringstid. Hvorfor ikke da heller gå inn for en endring fra ti til fem år? Etter det vi har fått opplyst, er det veldig sjelden at en går lenger tilbake enn fem år ved bokettersyn, og det er sjelden at ulovligheter over lengre perioder enn fem år gir seg utslag i den utmålte straff. Jeg vil sette fram følgende forslag: «Lov om bokføring § 13 andre ledd første punktum skal lyde:Regnskapsmateriale som nevnt i første ledd nr. 1 til 4 skal oppbevares i Norge i fem år etter regnskapsårets slutt.»
May Britt Vihovde (Venstre), 2004-10-21:
Forslaget til ny bokføringslov er Venstre veldig fornøgd med. Vi har vore opptekne av å få til ei monaleg forenkling for næringslivet, få redusert kostnadene for næringslivet, og det har vi fått. Men likevel må ein ha to tankar i hovudet samtidig og sjå dei forenklingane ein gjer, opp imot andre lovvedtak knytte opp til det som fleire har vore inne på: omsynet til økonomisk kriminalitet og det å kunna sjekka f.eks. skatt, moms og andre ting. Vi er veldig glade for at eit samla storting nå går inn for å få dette vurdert skikkeleg, få vurdert alle desse lovvedtaka opp mot kvarandre. Eg reknar med at hovudmålsetjinga først og fremst er forenkling og kostnadsreduksjon for næringslivet, men òg å ta omsyn til at vi har ein stadig aukande økonomisk kriminalitet, og sjå det i samanheng. I motsetning til Framstegspartiet stoler faktisk Venstre på Regjeringa, stoler på at ho gjer det som Stortinget no ber ho om. Så blir eg litt forundra over Senterpartiet, for i den førre regjeringa som Venstre var med i, var Gudmund Restad oppteken av ei monaleg innskjerping av tiårsregelen, og han var ikkje til å rikka når deg galdt å gå lenger enn det. Så når Senterpartiet no går inn for fem år, er eg veldig glad for at dei er på glid, og at vi då får ei monaleg forenkling av rekneskapslova, slik at ein òg kan få kostnadsreduksjon og forenkling for næringslivet.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2004-10-21:
Eg kan sikkert stort sett vise til innlegget til saksordføraren, da Arbeidarpartiet står i hop med regjeringspartia i denne innstillinga. Men at vi har funne i hop i innstillinga, er på grunn av at innstillinga varetek nokre område på ein langt betre måte enn det som var gjort i proposisjonen frå Regjeringa. For det første er det eit pålegg om at Regjeringa vurderer nytteverdien av ei oppbevaringstid på ti år mot dei samla samfunnsmessige kostnadene ved ei slik oppbevaringstid, og at Stortinget blir orientert om denne vurderinga. Vidare bør høvet til dispensasjon frå vedtaket om oppbevaringstid og elektronisk tilgjengelegheit brukast aktivt. Det tredje punktet er at den så vidt vide forskriftskompetansen som her ligg, blir brukt varsamt, iallfall i forhold til å stille krav som ytterlegare aukar byrdene for bedriftene, for næringslivet. Til slutt, det fjerde punktet er at ein opnar for at gjeldande reglar kan nyttast parallelt med ny bokføringslov i eitt år framover. Eg ser det som sjølvsagt at Regjeringa følgjer opp desse punkta. Grunngivinga for ønsket om overgangsordning er at det kostar, og at det tek tid å leggje om system og rutinar for å tilfredsstille nye krav. Dei andre punkta er sjølvsagt eit uttrykk for eit ønske om å avgrense kostnad og arbeid – i det heile ressursbruken – for næringslivet så mykje som mogleg. Når eg seier «så mykje som mogleg», er det ut frå at ein ikkje på nokon måte må ta frå skatte- og likningsmyndigheitene kontrollmoglegheiter og eventuelt heller ikkje politiet etterforskingsmoglegheiter. Derfor må ei vurdering nødvendigvis vege omsyna opp mot einannan, og må, som òg andre har peikt på her, sjåast i samanheng med skatte- og likningslovgiving, straffeføresegner og foreldingstid. Så eg har ikkje problem med å sjå dei ulike omsyna som Regjeringa her må ta med, og at det er vanskelege avvegingar som her må gjerast.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-10-21:
Jeg fikk ikke stemt. Jeg skulle ha stemt for innstillingen.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2004-12-10:
På vegne av Ola D. Gløtvold, Morten Lund, Rune J. Skjælaaen og meg sjøl vil jeg fremme et forslag om å gi fritak for å betale merverdiavgift ved omsetning av alternativ energi til bruk i husholdningene.
Afshan Rafiq (Høyre), 2004-12-10:
Stortinget behandler i dag et forslag fra stortingsrepresentantene May Hansen og Inga Marte Thorkildsen om opprettelse av krisesenter for barn i de fem barnevernsregionene. Debatten om kriserammede barn engasjerer og berører mange. Det er stor enighet om viktigheten av å sikre rask hjelp til barn som er i akutt krise, på grunn av ulike former for overgrep eller sosiale problemer. Forslaget har nok gode intensjoner, men flertallet, bestående av Arbeiderpartiet, Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet, ser ikke at det kan løse dagens utfordringer. Flertallet i komiteen ser ikke hva krisesentrene, slik SV foreslår, skal kunne tilby som de kommunale og interkommunale tilbudene ikke allerede gir. Det er trolig barns behov for lavterskeltilbud som er den mest sentrale begrunnelsen for forslaget. Flertallet er av den oppfatning at fem regionale sentre ikke vil gi et bedre tilbud, med unntak overfor dem som bor nær disse fem sentra, fordi reiseavstanden til det regionale senteret vil bli for stor for mange. Flertallet registrerer derimot at Barne- og familiedepartementet skal ha en skikkelig gjennomgang av dagens ordning for å se hvordan barnevernsvaktene fungerer, og at det sentrale ved en slik gjennomgang vil være en kartlegging av tilgjengeligheten for barn som trenger akutt hjelp. Flertallet tar det for gitt at det statlige barnevernet klarer å samarbeide med de lokale myndighetene, slik at man sikrer en oversiktlig informasjon som er allment kjent, og får til et treffsikkert tilbud, slik at barn som trenger hjelp, får den hjelpen de trenger. Som sagt ser ikke flertallet at forslaget fra Sosialistisk Venstreparti om fem regionale krisesentre for barn vil bedre situasjonen for dem som trenger hjelp, i forhold til de tilbudene vi allerede har lokalt i dag. Det er disse som må styrkes og bedres fremfor at man innfører nye, omfattende og lite treffsikre tiltak. Derfor går flertallet inn for at forslaget avvises.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-10:
Jeg har lyst til å lese opp et brev som er blitt sendt til hele familie-, kultur og administrasjonskomiteen. Jeg tror det er viktig at vi tenker på hva dette betyr for enkeltmennesker. Brevet er fra en kvinne som tok kontakt med oss, uten at hun visste at vi hadde foreslått å opprette et krisesenter for barn. Hun skriver: «Som forhenværende mishandlet og seksuelt misbrukt barn i hjemmet, vil jeg på det mest innstendige insistere på at dette er nødvendig. Ikke alle overgrepsutsatte barn er så heldige at voksne avdekker eller mistenker overgrepene. Det er store mørketall. Voksne kvinner i Norge har i mange år nå hatt krisesentre å dra til. Barn har ingen steder å flykte til, til tross for at de skades langt alvorligere enn voksne kvinner som opplever mishandling eller voldtekt.Dersom overgrepsutsatte barn fikk oppleve at samfunnet ga dem reell beskyttelse, ville det helt klart resultere i færre sosiale problemer og ulike typer avvik både i barne- og ungdomstiden og senere i livet(sosiologiprofessor Willy Pedersen skriver i innlegg i Aftenposten i dag» – og dette er 1. desember – «om seksuelt misbrukte jenters sårbarhet for tidlig alkoholdebut)(sforsøk) og alkohol. Dessuten ble jeg svært deprimert og var redd hele tiden.Jeg mener selvsagt at det er voksnes ansvar å oppdage overgrep mot barn, men vi vet hvor vanskelig dette er i praksis, og at voksne ofte kvier seg for å ta problemet opp. Viser til et debattinnlegg om dette i Dagbladet 4.10 i år av psykolog Turid Moen. Slik det har vært opp til i dag, lever mange barn i rene konsentrasjonsleire i hjemmene sine, og dette gjelder kanskje også fortsatt i institusjoner for noen barn. Jeg har snakket med andre voksne som ble utsatt for overgrep som barn som har kunnet fortelle at de gikk gatelangs på kvelden eller natten fordi de ikke ønsket å gå hjem og legge seg, siden de ikke fikk ligge alene i sengen sin. Selv streifet jeg alene rundt i skogen, og til tider gjemte jeg meg i fjøset eller låven på gården hvor jeg vokste opp.Dersom de mest utsatte barna i samfunnet vårt skal tas på ramme alvor, må voksensamfunnet orke å ta opp kampen også mot de uheldige sidene ved familielivet, som at hjemmet og familien slett ikke alltid er det sted hvor barn «naturlig» føler de hører til.» (sosiologiprofessor Willy Pedersen skriver i innlegg i Aftenposten i dag» – og dette er 1. desember – «om seksuelt misbrukte jenters sårbarhet for tidlig alkoholdebut) (sforsøk) Jeg syns at dette er sterke og alvorlige ord som komiteen egentlig burde tenkt enda nøyere igjennom før man valgte å avvise dette så resolutt som det komiteen har valgt å gjøre. Det er mange barn som lever i tilsvarende situasjon, og som ikke aner hvor de skal be om hjelp. Etter at vi også har inkorporert FNs barnekonvensjon, mener vi fra SVs side at Norge har et ekstra stort ansvar for å ta barn på alvor. Da må vi også legge forholdene til rette for at det skal være mulig.
Inge Lønning (Høyre), 2004-06-18:
Jeg legger med dette frem forslag fra representantene Jørgen Kosmo, Inge Lønning, Lodve Solholm, Ågot Valle, Odd Holten, Berit Brørby og Carl I. Hagen om endringer i Grunnloven §§ 20, 30, 86 og 87 og nye §§ 15 og 82, vedrørende Riksretten.
Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2004-06-18:
Jeg har den ære på vegne av Jens Stoltenberg, Jørgen Kosmo, Carl I. Hagen, Berit Brørby og meg selv å framsette forslag om endringer i Grunnloven med sikte på å innføre en ordning med oppløsningsrett og positiv parlamentarisme, investitur.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-18:
På vegne av representantene Siri Hall Arnøy, Heikki Holmås, Ågot Valle og meg selv vil jeg sette fram forslag om endring av § 50 i Grunnloven. Forslaget dreier seg om å endre stemmerettsalderen fra 18 år til 16 år ved stortingsvalg.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-18:
Det er ikke til å unngå at en kan undres noe over det sprik som er mellom resultatet av forhandlingene mellom Arbeiderpartiet og regjeringspartiene, og den radikale profilen som Arbeiderpartiet har markedsført den siste tiden. Det vi har fått på bordet, er et puslete forlik som har kostet Regjeringen småpenger, og som attpåtil er saldert med det som Høyre og Arbeiderpartiet tidligere har vært enige om var det fremste kjennetegnet på dyp uansvarlighet, nemlig å bruke flere oljekroner enn det Regjeringen har foreslått. Arbeiderpartiet har sagt seg fornøyd med å rette opp noen av de omkampene man vant i fjor. Her finnes ingen offensiv mot ledigheten, og bevilgningene til sykehusene er ikke tilstrekkelige i forhold til det balansekravet som Regjeringen har fredet sammen med Arbeiderpartiet. Stå på krava, heter det gjerne i arbeiderbevegelsen. Vi har vondt for å se at det er det Arbeiderpartiet har gjort her. Hadde ikke Arbeiderpartiet sett seg bedre tjent med å være mer kravstor i denne runden enn det man har vært her?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-18:
Det er nødvendig å si noe mer om sykehusøkonomien mot slutten av denne debatten. Vi har gjentatte ganger fått en framstilling av at forliket mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet nærmest løser de inndekningsproblemer som sykehusene og de regionale helseforetakene står overfor. Da er det nødvendig å si at det relativt åpenbart ikke er tilfellet. Vi er nå i en situasjon hvor vi etter å ha sett den nye sykehusreformen i aksjon en tid har fått et system av gjensidig ansvarsfraskrivelse både fra politikernes side - som kan vise til styrene i de regionale foretakene og sende ballen dit - og fra styrene, som er i en situasjon der de kan fremme kuttforslag uten å være utsatt for noen form for direkte påvirkning fra folk og fra ansatte, på samme måte som folkevalgte politikere var da sykehusene var et fylkeskommunalt ansvar. Det vi har sett, er imidlertid at dette har utløst et voldsomt lokalt engasjement mange steder. Det har ført til at mange av de kuttforslagene som har vært fremmet, ikke har fått de konsekvenser som de ville fått hvis de var blitt gjennomført fullt ut. Nå begynner imidlertid den økonomiske situasjonen å bli såpass alvorlig i flere av foretakene at selv om det ikke er noen tvil om at det finnes potensial for å gjøre ting bedre mange steder, har man regninger det ikke er mulig å dekke innenfor de rammer som nå ligger på bordet. Da er vi i den situasjonen at en økning på 0,5 milliarder kr, som blir banket igjennom i dag, selvfølgelig er et steg i riktig retning. Men det er ikke i nærheten av å være nok, fordi det kombineres med at Arbeiderpartiet og regjeringspartiene bekrefter at kravet om balanse innen utgangen av 2005 skal stå ved lag. Dette balansekravet gjør i praksis at det som bevilges ekstra i dag, blir mye mindre verdt. Jeg er særlig forundret over at dette ikke er blitt tatt tak i verken fra Arbeiderpartiets eller fra Fremskrittspartiets side, når man tidligere f.eks. fra representanter for Arbeiderpartiet offentlig har sagt at dette var noe man ønsket å se på. Det er også tatt flere enkeltinitiativ fra SVs side i dette budsjettet, f.eks. når det gjelder skjevfordeling mellom helseregionene, noe jeg er forbauset over at ikke flere partier har sluttet seg til. Blant annet har en samlet vestlandsbenk, fordi Helse Vest er den regionen som kommer dårligst ut, sagt at man ønsker å gjøre noe med dette. Når vi nå har foreslått en raskere og fullstendig utjevning, har vi ikke fått støtte fra andre enn Senterpartiet. Det samme gjelder våre forslag om en økt satsing på behandlingen av rusmiddelavhengige. Der er det åpenbart at kapasiteten ikke er god nok, uten at dette er blitt prioritert i forliket. Det har vært sagt flere ganger i dag at det som nå gjøres, skal bidra til at man unngår omstillinger som rammer pasientbehandlingen. Det er sagt til tross for at vi vet at det ikke er tilfellet, og at flertallet i dag vedtar noe som man med åpne øyne vet ikke kommer til å være tilstrekkelig for å unngå den type omstilling.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-18:
Finanskomiteen har hatt Dokument nr. 8:73 fra Fremskrittspartiet til behandling, og det har også vært forelagt Finansdepartementet, ved settestatsråd Erna Solberg, til uttalelse. Alle partier, unntatt Fremskrittspartiet, innstiller på at forslaget vedlegges protokollen uten at noe nærmere vedtak gjøres i denne omgang. Flertallet har imidlertid noen ulike tilnærmingsmåter til og begrunnelser for dette. SV, Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Kystpartiet står sammen om en merknad der utgangspunktet for likebehandling slås fast ikke å være til stede, mens regjeringspartiene har sitt eget utgangspunkt for å være med i flertallet. Ett av problemene ved det forslaget som er framlagt, er at det ikke tydelig angir hvordan en eventuell likebehandling mellom dagspresse og ukepresse skulle gjennomføres. Dette kan tenkes gjort på tre måter. Den ene måten er å fjerne fritaket for aviser og de tidsskrifter som fritaket i dag omfatter. Den andre måten å gjøre det på vil være en felles redusert sats for dags- og ukepresse - det har vært nevnt en sats på 6 pst. eller 12 pst., som er vanlig i en del andre land. Det tredje alternativet vil være et fritak for både dags- og ukepressen. Problemet ved ikke å angi nærmere hvilken av disse modellene man ønsker seg, er at de gir seg svært ulike utslag. Det vil være veldig stor forskjell på en modell som innebærer en avgiftsøkning for dagspressen, og en modell som bare innebærer en reduksjon for ukepressen. Særlig de to første modellene, altså enten en full fjerning av fritak eller en felles redusert sats, vil gi seg dramatiske utslag både for lokalaviser mange steder rundt om i landet, for nr. 2-avisene i flere av byene og for de riksdekkende meningsbærende avisene. Det har vært påpekt både fra forslagsstillerne og fra regjeringspartienes side at en måte å bøte på dette på, kan være økt pressestøtte. Det ser vi på som en farlig vei å gå, fordi pressestøtten er et langt mer uforutsigbart virkemiddel enn et merverdiavgiftsfritak, og fordi vi senest denne sommeren har sett at pressestøtten er en ordning som det stadig er politisk kamp om, og som gjør at rammevilkårene for mange mediebedrifter blir svært uforutsigbare. Det er SVs oppfatning - og vi har fått støtte for det synet fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Kystpartiet - at det er så vidt store forskjeller mellom dags- og ukepresse både når det gjelder samfunnsmessig funksjon og oppgaver, områder som redaksjonelt stoff og prioritering, hvilken type annonsører som annonserer i disse ulike mediene, og også lesergrupper, at det ikke er naturlig ut fra konkurransemessige hensyn å si at det er grunnlag for og en nødvendighet at disse likebehandles avgiftsmessig. Man kan selvfølgelig reise en egen diskusjon om på hvilket nivå merverdiavgiften på ukepressen bør ligge, men det er en annen debatt. Vi har som utgangspunkt at det er viktig å verne om fritaket for dagspressen, at dagspressen har en egen og viktig samfunnsmessig funksjon som ikke på samme måte ivaretas av ukepressen, og at det derfor er grunnlag for å si at disse to kan behandles forskjellig. Med det vil jeg anbefale flertallets innstilling.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-18:
Jeg tillater meg å framsette et forslag om å oppheve forbudet mot tigging.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2004-06-18:
På vegne av representantene Heikki Holmås, Lars Rise, Trine Skei Grande, Magnhild Meltveit Kleppa og undertegnede vil jeg fremme forslag om vietnamesiske båtflyktninger bosatt på Filippinene med nære slektninger i Norge.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2004-06-18:
På vegne av representantene Carl I. Hagen, Arne Sortevik, Karin S. Woldseth og meg selv vil jeg fremme forslag om tiltak for å fremme integrering.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2004-06-18:
På vegne av representantene Gunn Karin Gjul, Knut Storberget og meg selv vil jeg framsette forslag om tiltak for å styrke voldtektsofres rettssikkerhet.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2004-06-18:
Nei, Arbeiderpartiet har ikke brukt sjansen. Arbeiderpartiet varslet ganske tidlig at det var nødvendig å plusse på minimum 700 mill. kr til landets sykehus. Det har de ikke klart. De kunne ha klart det hvis de hadde gått sammen med Fremskrittspartiet og SV under behandlingen av revidert budsjett. Det gjorde de ikke. Det er ikke slik at vi ikke har fremmet et alternativ til revidert. Hvis Svein Roald Hansen hadde lest innstillingen som ligger på pulten i salen, ville det være lett å se at Fremskrittspartiet har reversert en del kutt, kommet med noen påplusninger og noen endringsforslag i forhold til det som Regjeringen gjorde. Når det gjelder bruk av oljepenger i forbindelse med høstens statsbudsjett, vil vi komme tilbake til det. Men jeg vil også minne om en vesentlig ting: Fremskrittspartiet er det partiet i denne sal som faktisk også evner å kutte betydelig i en rekke av de utgiftene som staten i dag har, og som andre kan løse på en mye, mye bedre måte enn staten.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2004-06-18:
Jeg har også sett hva Statistisk sentralbyrå har sagt. I Dagens Næringsliv i dag er det lett å se hvilke prognoser de gir for de kommende år. Ja, renten vil holde seg lav, sier de, men arbeidsledigheten vil reduseres virkelig dramatisk. Den vil komme helt ned til 3,8 pst. i 2007. Hvis det er Regjeringens definisjon av et dramatisk fall i ledigheten, tror jeg ikke vi har samme virkelighetsoppfatning av hva arbeidsledighetsnivået bør ligge på. Samtidig slår også Statistisk sentralbyrå fast at det er forbruksveksten og oljeinvesteringene som driver økonomien. De sier rett ut at det er liten grunn til å tro at den samme veksten vil finne sted i Fastlands-Norge. Det er dette Fremskrittspartiet har advart mot. Vi har hele tiden sagt at det som er avgjørende for utviklingen i norsk økonomi, er at veksten kommer i alle landets små og mellomstore bedrifter. For det er der man til syvende og sist må ansette flere mennesker for at hjulene skal gå rundt.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2004-06-18:
Fremskrittspartiet har selv ved flere anledninger fremmet tilsvarende forslag, rett og slett fordi mange av landets sykehus står overfor en vanskelig situasjon. Men jeg har lyst til å understreke at mange av de utfordringene vi står overfor som en konsekvens av hele sykehusreformen, er ikke løst ved bare ensidig å putte mer penger inn i sektoren. Det dreier seg også om å effektivisere og rasjonalisere driften på en god måte. Jeg tror at vi, selv om flere av oss erkjenner nødvendigheten av også å bruke mer penger, rett og slett fordi konsekvensene av ikke å gjøre det betyr lengre køer, at færre pasienter får behandling, også må være ærlige nok til å si at en gjennomføring av en slik omfattende reform tar tid. Da må vi også ha litt is i magen i forhold til at en del av de strukturelle endringene som skal til, må få tid til å bli gjennomført.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2004-06-18:
Representanten Sørfonn skal være litt forsiktig med å kaste stein i glasshus. Da et flertall i denne salen fremmet forslag i fjor nettopp om å få vurdert og utredet mulighetene for å få innført etiske retningslinjer i Petroleumsfondet, var Fremskrittspartiet en del av det. Da stemte Kristelig Folkeparti imot forslaget. Det var altså et helt annet flertall i denne salen som jobbet for å få dette til. Vi var med på det fordi vi også ser mulighetene for og nødvendigheten av å kunne innføre praktiserbare retningslinjer. Og vår vurdering er at det Regjeringen har lagt opp til i revidert budsjett, er godt og dekkende. Vi har altså ikke hatt behov for å skrive lange og utfyllende merknader til det, når vi har tatt Regjeringens vurderinger til orientering.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2004-06-18:
Rett skal være rett. Jeg kom i skade for å forsnakke meg i mitt forrige replikksvar. Regjeringspartiene stemte for i salen, men de var imot innstillingen slik den lå fra finanskomiteen. Jeg er ikke sikker på om jeg oppfattet spørsmålet fra Morten Lund. Men jeg kan fortsatt ikke se at dette er noe problem, eller at det er noen motsetning mellom det å gi skattelettelser og samtidig å ha en klar profil på hvilke satsingsområder man ønsker å styrke, snarere tvert imot. Og så må man ikke få seg til å tro at det å gi skattelettelser i seg selv ikke vil innebære at også de med høy lønn vil få skattelettelser. Det er nå en gang slik at jo mer man tjener, jo mer betaler man i skatt. Vi må ikke prøve å dreie skattedebatten ensidig dit hen at vi sier at de som betaler minst i skatt, skal få størst skattelette. Det kan jo til sjuende og sist ende opp med at man faktisk får en gave på inntekt man ikke betaler skatt av. Fremskrittspartiet har alltid vært opptatt av å bedre den sosiale profilen i skattesystemet, og det innebærer at vi kommer til å fortsette å fremme forslag om å bedre den sosiale profilen gjennom å øke lettelsene fra bunnen.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2004-06-18:
Konkrete spørsmål til representanten Solberg: Hvor mange færre reelt arbeidsledige tror Arbeiderpartiet det vil bli - som en konsekvens av avtalen om revidert budsjett? Neste spørsmål: Hvor mange flere arbeidsledige tror Arbeiderpartiet det vil bli, som følge av at flere bedrifter nå vil gå til oppsigelse i stedet for å ta i bruk permittering - som en konsekvens av at arbeidsgivernes belastning fortsatt er ti dager, i stedet for tre, slik det var før jul? Siste spørsmål: Når kan vi forvente at Arbeiderpartiet vil gjennomføre alt det de nå lover i dagsavisene rundt omkring - som de ikke innfrir gjennom reelle forhandlinger med regjeringspartiene, nå når de har sjansen? Blir det først når Arbeiderpartiet kanskje kommer i regjering? Jeg synes det kunne være veldig interessant å høre representanten Solbergs betraktninger om dette.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2004-06-18:
Jeg må først få lov å gratulere finansministeren med nye statsrådskolleger. Så til debatten om petroleumsbeskatning. Fremskrittspartiet kommer til å fortsette debatten på dette området og på alle andre politikkområder hvor vi er uenig med Regjeringen. Det er altså ikke slik at finansministeren eller Regjeringen er de som forvalter den eneste sanne beskrivelse av virkeligheten. Men så til spørsmålet mitt. Finansministeren henviste nå nettopp til Statistisk sentralbyrå. De har sagt mye interessant, bl.a. påstår de at investeringene i Fastlands-Norge vil ta seg bare litt opp. De påstår at oppgangen i økonomien vil være moderat, og at nedgangen i arbeidsledigheten vil være moderat. Mitt spørsmål blir da til finansministeren: Deler han også disse betraktningene fra Statistisk Sentralbyrå, til tross for at deres analyse avviker noe fra den Regjeringen selv har presentert i budsjettdokumentene?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2004-06-18:
Noe av dilemmaet her etter finansministerens innlegg er at Stortinget ikke kan fatte et bevilgningsvedtak som lyder "flere titalls millioner kroner". Vi må ha et beløp, ellers kan vi ikke foreta en ren bevilgning. Uansett kan ikke jeg se at det forslaget som er fremmet av et flertall i salen, strider mot Stortingets eget reglement, og Stortinget står slik sett fritt til å vedta det forslaget hvis Stortinget ønsker det. Men jeg har likevel en viss sympati for det fiskeriministeren sa fra denne talerstol for ikke lenge siden. Mitt spørsmål til statsråden er om han - i stedet for det han selv antydet - vil kunne legge frem en egen sak om dette som kan komme uavhengig av statsbudsjettet for 2005, slik at Stortinget får anledning til å behandle dette spørsmålet raskere og uavhengig av å vente på alle budsjettfrister. Da vil det være mulig for Fremskrittspartiet å revurdere sin støtte til det forslaget som er omdelt i salen, under forutsetning av at statsråden bekrefter at han har oppfattet intensjonen hos et flertall i dette hus, ikke minst basert på den flertallsmerknaden som ligger i innstillingen til revidert budsjett. Hvis statsråden kan bekrefte sine hederlige intensjoner i denne saken, bekrefte at han vil gjøre dette og raskt komme med en egen sak, vil vi enten vurdere å anbefale de øvrige forslagsstillerne å gjøre dette om til et oversendelsesforslag, alternativt vurdere ikke å støtte forslaget, basert på den informasjonen statsråden nettopp gav.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-06-18:
Det er jo nettopp det Arbeiderpartiet gjør, nemlig å bruke sjansen til å rette opp alvorlige feil ved Regjeringens forslag i revidert nasjonalbudsjett, mens Fremskrittspartiet ikke får til særlig mye i virkelighetens verden ved å sette seg langt ut på sidelinjen for annen gang når det gjelder budsjettet for i år. Det blir mest penger til bruk i TV-debatter av den slags opposisjonsvirksomhet. Det er interessant å merke seg at representanten Siv Jensen angrep Arbeiderpartiet mer enn Regjeringen. Det er vel et ledd i den nye strategien i forhold til å kunne komme inn i regjeringskontorene på et senere alternativ at hun nå begynner å godblunke til Regjeringen. Nå har Fremskrittspartiet ikke tatt seg bryet med å presentere et samlet alternativ, så det er litt vanskelig å få oversikt over hvor mye mer oljepenger Fremskrittspartiet mener det er forsvarlig å bruke i årets budsjett. Men jeg går ut fra at de til høsten ikke har tenkt å sette seg på sidelinjen, men vil bruke det som en treningsøkt for regjeringssamarbeid med Høyre etter valget. Hvor mye oljepenger har så Fremskrittspartiet tenkt å smøre det samlivet i regjeringskontorene med?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2004-06-18:
Representanten Vihovde sa at Venstres viktigste mål var å skape nye arbeidsplasser. Venstre ynder jo å markedsføre seg som småbedriftenes parti. Men da revidert nasjonalbudsjett ble lagt fram, var de største kuttene nettopp på et av de viktigste verktøyene vi har for å få fram nye småbedrifter gjennom innovasjon og nyskaping. Det ble møtt med både vantro og hoderysting. Innovasjon Norge måtte stanse sin saksbehandling, og det kom altså fra en regjering som hevder å legge opp til at Norge skal bli et av verdens mest nyskapende land. Dette er ikke første gang nettopp disse postene har fått føle sparekniven når Regjeringen skal sy sammen budsjettet. Nå blir det ikke noe av disse kuttene. Jeg går ut fra at representanten Vihovde er glad for at Arbeiderpartiet både i høst og nå sørger for at dette ikke blir satt ut i livet, og at Innovasjon Norge nå kan fortsette behandlingen av søknadene. Venstre kan vel ikke mene at tidligere økninger i bevilgningene til forskning og utvikling, som representanten viste til, var blitt så store at det nå var fornuftig å ta dem litt ned?
Torbjørn Hansen (Høyre), 2004-06-18:
Fremskrittspartiet startet sin merknad om den økonomiske situasjonen med å påstå at utviklingen i økonomien slett ikke er så god som det Regjeringen mener. I en annen merknad skriver Fremskrittspartiet at norsk økonomi har nesten ingen vekst. Svartmalingen begynner altså å bli en praksis for Fremskrittspartiet. I debatten etter finanstalen 8. oktober 2003 sa representanten Jensen: "Regjeringen anslår veksten i økonomien neste år til 2,5 pst. Men hvorfor i all verden skulle vi tro på den prognosen?" I Aftenposten 11. februar i år påstod representanten Jensen at "det knapt går rundt i norsk økonomi". Og i Fremskritt 3. april sier hun: "Norsk økonomi er inne i en dyster utvikling. Arbeidsledigheten fortsetter å stige, og lønnsomheten i næringslivet svikter." Virkeligheten er jo tvert imot at veksten i år ventes å bli godt over 3 pst., fem ganger høyere enn det den var i 2003. Statistisk sentralbyrå spår fortsatt lav rente, lav inflasjon, høyere vekst, bedre lønnsomhet i bedriftene og at ledigheten vil synke. Pessimisme er altså blitt Fremskrittspartiets varemerke i den økonomiske debatten. Kan representanten Jensen si litt om det faglige grunnlaget for disse dystre framtidsutsiktene?
Torbjørn Hansen (Høyre), 2004-06-18:
Denne saken handler om dagens forskjellsbehandling av ukeblader og aviser i merverdiavgiftssystemet, og forslaget går ut på å be om en likebehandling. Ukepressen er ilagt ordinær 24 pst. merverdiavgift, mens dagspressen altså har en såkalt nullsats. Spørsmålet om full avgiftsplikt for ukeblader ble vurdert i forbindelse med at merverdiavgiftsloven ble innført i 1970. Nullsatsen for aviser kom til på samme tidspunkt. Nullsatsen innebærer at virksomheter med aviser og abonnementstidsskrifter ikke skal beregnes for utgående merverdiavgift på vederlaget for avisen eller tidsskriftet, samtidig som virksomheten har full fradragsrett for inngående merverdiavgift på sine anskaffelser. Dette er en spesielt gunstig ordning, som innebærer en indirekte subsidiering gjennom merverdiavgiftssystemet av denne type virksomhet. Omfanget av subsidieringen er i en utredning av Foreningen Norsk Ukepresse og Advokatfirmaet Steenstrup, basert på situasjonen i 1997, anslått til om lag 1 milliard kr. Til sammenligning kan det nevnes at omfanget av den noe mer målrettede ordningen med pressestøtte i 2004 er på 307 mill. kr, altså rundt en tredjedel av subsidieringen i merverdiavgiftssystemet. Det kan også nevnes at Skatteutvalget foreslo å oppheve ordningen med nullsats for aviser. Til dette uttalte utvalget at det ikke kunne se at det var noen gode grunner for å ha denne formen for subsidiering i merverdiavgiften, og at en eventuell subsidiering bør skje på andre måter. En likebehandling av aviser og ukepresse kan gjøres på ulike måter. Et alternativ er å fjerne nullsatsordningen for aviser, et annet alternativ er at dags- og ukepressen begge får en redusert sats, og en tredje mulighet er at også ukepressen får en nullsatsordning. Jeg synes, i likhet med saksordføreren, at det er litt underlig at forslagsstillerne ikke sier noe om hvilken løsning de ønsker, i og med at de ulike alternativene åpenbart har ganske forskjellig virkning. Regjeringspartiene viser i sin merknad til at dersom ordningen med nullsats for aviser skal endres eller avvikles, vil en ordning med økt pressestøtte kunne være en alternativ måte å støtte de aviser på som er berettiget til en slik støtte. En eventuell likebehandling av ukepresse og dagspresse vil uansett ha store provenymessige konsekvenser og bør eventuelt inngå i en bredere vurdering av merverdiavgiftsregelverket og i tilknytning til budsjettprosesser. Regjeringspartiene går derfor inn for at forslaget skal vedlegges protokollen.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-18:
Framstegspartiet og SV har begge 1 milliard til sjukehusa i våre opplegg for revidert nasjonalbudsjett. Siv Jensen var sjølv inne på at sjukehusa er i ein særdeles vanskeleg situasjon. Dessverre får vi ikkje fleirtal for det. SV har difor fremma eit forslag om å skubbe på balansekravet til helseføretaka til utgangen av 2006 og ikkje 2005, slik som det er no. Det kom fram på eit styremøte i Helse Vest denne veka at Helse Vest har eit underskott på 873 mill. kr. På grunn av balansekravet, som det dessverre ikkje er fleirtal for å skubbe på, må halvparten av den effektiviseringa skje i inneverande år. Det er altså for seint i forhold til store kutt og mange nedskjeringar i sjukehussektoren å skubbe på balansekravet i statsbudsjettet for 2005. Kvifor stør ikkje Framstegspartiet SV sitt forslag om å skubbe på balansekravet, slik at vi kunne fått eit press mot andre parti i denne salen og fått fleirtal for det, og dermed òg fått fleirtal for å hindre store kutt i sjukehussektoren?
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2004-06-18:
I Kristeleg Folkeparti er me veldig fornøgde med innføringa av etiske retningslinjer for Petroleumsfondet. I verdssamanheng gjer dette at Noreg er heilt i tet. Føremålet med etiske retningslinjer er nettopp å hindra at vår velstand skal føra til ulykke for andre. Når det gjeld etiske retningslinjer for Petroleumsfondet, har eg behov for å få ei viss presisering av Framstegspartiet si haldning. Dei er med på ein samrøystes merknad frå komiteen der det står at ein ser positivt på at Regjeringa etablerer etiske retningslinjer, men så går Framstegspartiet ut av fleirtalet når fleirtalet presiserer at det er to grunnleggjande etiske forpliktingar som skal takast vare på gjennom forvaltinga, nemleg å sikra at kommande generasjonar får del i oljeformuen, og å respektera grunnleggjande rettar for dei som vert berørte av verksemda til selskapa fondet investerer i. Eg håpar at Framstegspartiet kan presisera litt korleis dei ser på denne tematikken?
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2004-06-18:
Først vil eg seia at det er svært bra at Arbeidarpartiet viste ansvar og medverka til ei ryddig behandling av revidert nasjonalbudsjett. Men før avtala mellom Arbeidarpartiet og regjeringspartia var eit faktum, sa Arbeidarpartiet til media at dei ville finansiera sitt alternative reviderte opplegg med bl.a. sterke kutt i kontantstøtta. Eg har grubla ein del på dette. Eg har sikkert spurt om det før, men det er likevel noko eg ikkje heilt får til å gå i hop. Meiner Arbeidarpartiet for ramme alvor at dei primært ønskte meir eller mindre å avvikla kontantstøtta frå 1. juli i år, med dei konsekvensane det ville få for mange barnefamiliar? Eg tenkjer då spesielt på dei småbarnsfamiliane som har ein økonomi som så vidt går rundt, og som i aller høgaste grad har basert seg på inntektene frå kontantstøtta. Eg håpar at representanten Solberg kan gje meg ei god og pedagogisk forklaring på dette, for eg må innrømma at eg slit litt med å forstå det.