trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-04:
«Alle andre ting» blir ikke lagt til side. Vi har mange ambisjoner på mange områder for både å bedre kvaliteten og kompetansen, styrke lærerne, rektorutdanning, osv. Men bakgrunnen for at dette tilbudet opprettes, er de tingene som jeg har vært inne på nå flere ganger: Vi vet at tidlig innsats er viktig. Vi vet at gode arbeidsvaner knyttet til øving i stoff man har gått igjennom i skoletiden, er en viktig investering for senere. Vi vet at mange barn er i SFO allerede, og at mange familier har sagt: Kan de ikke bruke noe av den tida til å gjøre de leksene eller deler av de leksene som de ellers sliter med å få tid til på kveldstid? Dette kommer til å være et kjærkomment og viktig tilbud for veldig mange familier. Mitt mål er at vi skal klare å finne formen på det rundt omkring i kommunene som gjør at de aller fleste barn benytter seg av det. Da har vi gjort en god investering for læring framover.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-04:
Jeg må si jeg undrer meg over en del av temperaturen i denne debatten. For meg dreier diskusjonen i dag seg om at vi skal tilby leksehjelp i den tiden som veldig mange barn går på SFO, sånn at det skal være mulig å sitte og trene og øve på ting som læreren har gått igjennom i timen, med hjelp fra en assistent, tilrettelagt pedagogisk, og dermed frigjøre litt mer tid for foreldre og barn sammen på ettermiddagen. Det synes jeg høres fornuftig ut. Det synes fryktelig mange av de elevene og foreldrene jeg har snakket med, høres fornuftig ut. Det gjør det enklere å få hverdagen til å gå i hop, og det gir større mulighet til å konsentrere seg om en del av det skolearbeidet som det kan være vanskelig å få en 8-åring til å konsentrere seg om kanskje kl. 20 om kvelden etter at fotballtreningen er over. Så er det en del fra opposisjonen som ønsker å gjøre det til en svær ideologisk debatt. Ja vel, dem om det! Det som skiller opposisjonen og posisjonen, er at opposisjonen ikke ønsker å tilrettelegge for at 1.–4.-klassinger kan gjøre mer av leksene sine i SFO-tiden. Vel, vel, det får de møte velgerne med. Så er diskusjonen om dette skal være lærertimer, altså timer med utdannede lærere, eller assistenttimer, sånn som vi har foreslått, med en betydelig ressurs til pedagogisk tilrettelegging. Lærere er en knapp ressurs i skolen. Vi har behov for flere lærere og bedre lærere. Vi driver med videreutdanning og rektoropplæring og i det hele tatt. Vi har mange oppgaver som vi gjerne skulle ha dem til. Når det gjelder hjelp til lekser fra 1. til 4. trinn, vil jeg si at vi har funnet en god balanse på hvordan det kan løses. Men jeg kan ikke forstå at opposisjonen kan hisse seg opp til de store høyder over dette når deres alternativ er null. Det er jo litt pussig. Da ville jeg tro at alternativet var å tilby leksehjelp med lærertimer. Men nei. Så kommer en annen kritikk, og det er at dette er laget som en plikt for kommunene til å tilby leksehjelp, med en mulig viss variasjon lokalt med hensyn til hvordan man skal gjøre det. Da er kritikken dels at man sentralstyrer kommunene, men i neste omgang – man får ikke trukket pusten engang – kommer kravet om at disse pengene burde vært sendt uten noen merkelapp til kommunene, sånn at de kunne bruke dem til akkurat hva de ville. Det henger jo ikke veldig på greip. Så er det noen som har gitt inntrykk av at kommuner må ta midler fra videreutdanning til lærere eller andre gode formål for å finansiere leksehjelpen. Det er feil. Leksehjelpen som nå innføres, kommer fullfinansiert til det formålet. At kommunene kan ha noen utfordringer på andre områder når det gjelder budsjettene sine, er en annen sak. Men det er ikke sånn at man tar fra andre formål i skolen for å finansiere dette tilbudet.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-04:
Jeg klarer ikke å dy meg – men jeg skal prøve å være kjapp. Jeg har mine ord 100 pst. i behold. Det som er opposisjonens alternativ i tilbudet til 1.–4. trinn, er ikke noe til erstatning for det tilbudet om leksehjelp som nå kommer her. Det er en grei sak. Men veldig mange foreldre og elever etterspør muligheten for å bruke den tiden etter skoletiden som de i dag bruker på SFO, til leksehjelp, slik at de slipper å bruke like mye tid på det om kvelden. Så er det noe som vi ikke skal fare lett over. Det er at denne ordningen stiller store krav til hvordan det organiseres lokalt for at det skal være et tilbud til alle barn, som Elisabeth Aspaker var inne på. Vi må ikke – hva skal jeg si – gå slik i skyttergravene i denne diskusjonen at man ikke ser at det er en utfordring. Og det vil det være for alle som driver med tilbud om leksehjelp. Man kan nemlig gi leksehjelp til dem som trives med å gjøre mye lekser, mens de andre, som kanskje synes det er et ork å dra fram leksebøkene, ikke kommer. Det er en utfordring for kommunene å legge det til rette på en slik måte at det er et attraktivt tilbud til alle barn, uansett hvor stor interessen måtte være for skolearbeid. Den utfordringen tror jeg veldig mange kommuner nå jobber med bl.a. i kontakt med foreldrene, for foreldrenes motivasjon med hensyn til dette tilbudet er også veldig viktig for hvordan det skal utnyttes.
Espen Granberg Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-04:
Mykje er sagt om dei gode endringane som regjeringa har lagt fram. Lat meg derfor få komme med eit par kommentarar om den delen av saka som handlar om rett til skyss for funksjonshemma til og frå SFO. Regjeringa la fram St.meld. nr. 25 for 2005–2006 Mestring, muligheter og mening i førre stortingsperiode, og i behandlinga av den meldinga var Arbeidarpartiet, og for så vidt heile helse- og omsorgskomiteen, opptekne av behovet for å finne løysingar for korleis eit tilfredsstillande SFO-tilbod for ungar med funksjonshemmingar kan sikrast i heile utdanningsløpet. Det har regjeringa no følgt opp, og for meg er det særleg to poeng som er viktige, for det fyrste at SFO er eit godt og viktig tilbod til mange, mange ungar over heile landet. Med den endringa som ein no gjer, blir dette endå meir tilgjengeleg for endå fleire ved at ungar med funksjonshemmingar får rett til skyss til og frå SFO. Det er klart at mangel på skyss for ein del har vore til hinder for å kunne delta i SFO-tilbodet. Det blir det no ordna opp i, til nytte og glede for mange. Forslaget er derfor godt reint utdanningspolitisk, ved at fleire ungar kan delta i SFO. Det er viktig at alle ungar i størst mogleg grad deltek i den same skulekvardagen, SFO inkludert. Men det er òg eit anna rettferdsaspekt ved at det blir eit tilbod som blir reelt tilgjengeleg for alle på like vilkår. Det var viktig for helse- og omsorgskomiteen i førre periode, og det er bra at regjeringa har følgt det opp, slik ein har gjort gjennom denne lovendringa. Mest mogleg universell utforming, mest mogleg likeverdige tilbod til alle er vi sterke tilhengjarar av, og dette er eit nytt bidrag til det. Det andre poenget er at dette er til nytte og glede ikkje berre for ungane, men òg for foreldre som kan ha det stridt med å få kvardagen til å gå i hop. Regjeringa har i oppfølginga av behandlinga av St.meld. nr. 25 fått utarbeidd ein rapport med namnet «Kartlegging av fritidstilbudet til barn og unge med nedsatt funksjonsevne». Den rapporten peiker bl.a. på at gratis skyss til og frå skulefritidsordninga vil føre til at fleire ungar kan ta del i SFO-tilbodet, og at foreldre i større grad får moglegheit til å vere i fulltidsjobb. Det at ein kan vere trygg på at ungane har det bra, er i aktivitet og utviklar seg i SFO, gjer arbeidskvardagen betre. Det er trygt og godt for foreldra, og det blir lettare å kunne gjennomføre ein normalarbeidsdag for desse foreldra, vere i fulltidsjobb. Fleire kommunar praktiserer dette allereie i dag, der alle ungane får skyss til og frå SFO. No blir det lovfesta, og dei andre vil følgje etter. Derfor er det grunn til å vere fornøgd med at regjeringa har følgt opp denne delen som den førre helse- og omsorgskomiteen var oppteken av. Det er bra for ungane, det er bra for foreldra, og det er bra for skulen.
Svein Harberg (Høyre), 2010-06-04:
Det er godt vi igjen har en sak i Stortinget der det er et klart ønske om å hjelpe barna våre til en bedre framtid som er intensjonen. Det setter jeg pris på. Saken i dag handler om mange enkeltting, relativt små, kanskje litt tekniske, men de er ikke mindre verdifulle og viktige av den grunn. De hjelper mange barn i deres hverdag. Også mitt innlegg vil gå på den delen av saken som har fått mest oppmerksomhet, nemlig leksehjelp. Debatten gjelder ikke om vi skal ha leksehjelp, men hvordan den skal innrettes. Hovedårsaken til debatten er nok lovpåleggelsen. Det virker som om det er et sterkt behov for regjeringen å vise til noe konkret de har gjort, og da er jo lovpålagte ting lett å dokumentere. Men fungerer det? Styrker det elevene, eller flytter vi ressurser som en kunne brukt langt mer målrettet og sosialt utjevnende på andre tiltak i skolen? I den ressurskamp skolen står i i de fleste kommuner, har ressursspørsmålene etter min mening fått en slett behandling. For det første gjelder det spørsmålet om skoleskyss, som er tatt opp i mange av høringene. Likevel leser vi i proposisjonen at dette ikke er noe problem, for det utløser ingen skyssplikt. Nei, det er formelt riktig. Men barna som har behov for skoleskyss, må jo komme seg hjem, ellers er det ikke et reelt tilbud til dem. For å kunne tenke at dette ikke utløser en problemstilling som koster penger, må en enten være ufattelig navlebeskuende med hensyn til egne forslag, eller superurban, med null forståelse for hverdagen i de fleste deler av landet. Dette er en problemstilling. Argumentet om at dette skal hver kommune løse hvordan og når de vil, holdes sterkt fram. Likevel, når det i et svakt øyeblikk innrømmes at skyss likevel kan bli en kostnad, pekes det på at gjennom å benytte leksehjelp vil SFO spare penger, som kan brukes til skyss. Ja vel, er det de elevene som er på SFO, som skal ha leksehjelpen? Skal det skje samtidig med SFO? Og hva sparer SFO på at noen av barna får leksehjelp deler av tiden? Jeg kan ikke se at det frigjøres en øre her. Og til sist: Leksehjelpen skal etter regjeringens proposisjon ikke gjennomføres av de best kvalifiserte, nemlig pedagogene. Jo, skolene kan gjøre det. Jeg har snakket med noen rektorer. De svarer alle sammen at dette er et spennende tiltak, dette skal vi gjennomføre, vi setter inn pedagoger. Hvordan løser dere det? Vi må ta ressurser fra den øvrige undervisningen. Høyre vil heller sette ressursene inn i skoletimene. Istedenfor å ta disse ressursene ut av skoletiden og over til fritiden vil vi sette dem inn på kvalitet i undervisningen, slik at alle elevene får god hjelp.
Svein Harberg (Høyre), 2010-06-04:
Det er mulig vi står i fare for å begynne på en ny runde, og det ville jo være litt uheldig. Men jeg har behov for kort å peke på et par ting. For det første er det altså slik i dag at det er stort engasjement rundt om i kommunene for å lage en god skole. Det er stor kreativitet. Ressursene brukes godt, de utnyttes godt, og det er mange gode tilbud. Det andre er at jeg fikk nesten lyst til å be om en håndsopprekning over hvor mange i denne sal som er foreldre til barn i akkurat denne aldersgruppen. Det er nemlig jeg, så jeg kunne kommentert både foreldresamtaler og andre ting. Jeg er pappa til barn i denne aldersgruppen som i perioder har vært på SFO, og i perioder ikke har vært på SFO. Jeg må vel også kunne si at i perioder har leksehjelpen foregått i vår kjellerstue for mange barn i de klassetrinnene som det gjelder. Det er mange gode løsninger på det med leksehjelp, det er mange gode måter å følge opp, og det er utrolig verdifullt for foreldrene å involveres i det. Grunnen til at jeg ba om ordet, var statsrådens for så vidt gode påpeking av at ja, her ligger det noen utfordringer for kommunene når dette skal lages. Det gjør det. Da vil jeg bare igjen minne om hverdagen for skolen og skolepolitikerne rundt om i kommunene. Det er en tøff kamp for å få ressurser til skolen, og det er altså slik at skyss utløser ekstra kostnader – er nødt til å utløse ekstra kostnader – hvis det skal være leksehjelp utenom den ordinære skoletiden. Ekstra tilbud om skyss, ekstra ruter, koster veldig mange penger. Så registrerte jeg at som svar på spørsmålet fra Elisabeth Aspaker om dyslektikerne sa statsråden rett ut at ja, disse pengene er tatt bort fra statsbudsjettet. Dette må nå løses av kommunene. Det er en ekstra kostnad som nå legges på kommunene, når vi skal ha størst mulig innsats for å hjelpe dem som trenger det mest i skolen. Det er skummelt å registrere, men det understreker jo at dette blir en stor utfordring for kommunene.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-04:
Fremskrittspartiet er for frivillig leksehjelp. På lik linje med i Fremskrittspartiet er innføring av lovfestet rett til leksehjelp heller ikke godt mottatt ute i kommunene. Blant annet har de rød-grønne partiene i Trondheim støttet en merknad om å gå i dialog med staten for å fjerne øremerkingen av leksehjelpmidlene, slik at kommunene kan få mulighet til å prioritere de tiltakene de selv mener er viktigst for å nå målene om tilpasset opplæring og tidlig innsats. Denne saken handler også om krav til politiattest. Fremskrittspartiet er glad for at komiteen støtter lovfesting av krav om politiattest for ansatte i musikk- og kulturskolen. I en merknad fra komiteen heter det: «Det er vanskelig å se begrunnelsen for at kravet om politiattest som i dag gjelder for lærere, ikke skal gjelde i musikk- og kulturskolen. Komiteen støtter også den endringen som gjelder lovfesting av krav om politiattest for ansettelse i skolefritidsordningen.» Jeg leser opp hele merknaden – der vi er enige – fordi jeg er voldsomt glad for at stortingsflertallet har endret syn på krav om politiattest for dem som arbeider med barn og unge. Fremskrittspartiet fremmet i Dokument nr. 8:138 for 2007–2008 forslag om «krav om politiattest for alle som i sitt virke arbeider med mindreårige». Dette fikk ikke gehør og ble nedstemt. Derfor er jeg voldsomt glad for at det er bred enighet om dette nå, ikke fordi vi tror at dette alene setter en stopper for misbruk av barn, men det er med på å sette i fokus at slikt ikke tolereres. Og det er viktig. Fremskrittspartiet ser fram til at en sak om vandelsattest for trossamfunnene skal behandles i Stortinget. I en pressemelding den 16. april 2010 sier kulturminister Huitfeldt: «Vi ønsker også å innføre krav om vandelsattest for ansatte og frivillige i tros- og livssynssamfunn som jobber med barn og unge.» Fremskrittspartiet har også i mange år tatt til orde for hvor viktig det er med ro og orden i skolen, både for læringsmiljøet og for at vi skal lære å ta hensyn til hverandre, for slik å bli gagns menneske. Vi er derfor glad for at det kommer fram klarere regler for utvisning og bortvisning, nettopp i den hensikt å holde ro og orden. Jeg vil også si at det er svært uheldig at regjeringspartiene lovfester retten til leksehjelp og ikke viser kommunene tillit ved å gi dem mulighet til å bruke disse midlene på en måte som de mener er best mulig egnet. De gir kunnskap til våre barn.
Tone Liljeroth (Fremskrittspartiet), 2010-06-04:
Jeg har lyst til å ta opp en problemstilling som så langt ikke har vært tatt særlig opp, nemlig kommunenes økonomiske rammer for å gjennomføre en leksehjelpordning på en god måte. Da regjeringen la fram statsbudsjettet for 2010, ble det lagt inn midler til innføring av gratis leksehjelp, i tillegg til midler til et økt antall undervisningstimer, og det høres vel og bra ut. Utfordringen er at regjeringen ikke synes å se de økonomiske utfordringene kommunene står overfor. Kommunenes økonomiske resultater de siste årene har vært svake, og det rapporteres stadig om store utfordringer for en rekke kommuner for å dekke helt grunnleggende velferdstilbud. Når regjeringen pålegger kommunene oppgaver, er det svært viktig at det følges opp med midler for gjennomføring. Regjeringen sier stadig at dette gjøres, men opplevelsen av dette er nok dessverre en ganske annen i Kommune-Norge. Kommunenes økonomiske situasjon setter lokalpolitikeren i en svært vanskelig situasjon. Ofte blir man tvunget til å sitte med prioriteringer mellom grunnleggende velferdstjenester. Skal vi gi barna en god skole, de eldre et godt hjemmehjelpstilbud eller drifte sykehjem? I min hjemkommune, hvor Arbeiderpartiet har styrt sammenhengende i over 100 år og fortsatt sitter i posisjon med bl.a. SV, er leksehjelp vedtatt lagt til SFO med deres ansatte, men finansiert av skolens driftsbudsjetter. Årsaken er stram økonomi. Leksehjelpen i min hjemkommune skal dermed finansieres av midler som skulle vært brukt til å betale flere lærere og undervisningstimer i skolen. En annen kommune i Akershus har valgt å benytte midler avsatt til lærernes etter- og videreutdanning for å finansiere leksehjelp. Jeg tror dessverre ikke dette er unike eksempler i Kommune-Norge. Kommunenes inntekter står ikke i forhold til de oppgaver kommunene er forventet å løse. Jeg håper at regjeringen tar dette på alvor, og sikrer kommunene betydelige midler framover, slik at leksehjelpen ikke går på bekostning av andre grunnleggende velferdstjenester i kommunen.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2010-06-04:
Denne debatten blir kanskje – hva skal jeg si – en bredere og bedre skoledebatt enn vi kanskje forutså på forhånd, siden det ikke er store lovendringer det egentlig er snakk om. Jeg tar ordet på bakgrunn av at flere har tatt opp dette med at det har foregått en avideologisering av norsk skoledebatt, noe jeg tok til orde for på en Tekna-konferanse i går, og som det har blitt referert til av flere av dagens talere. Jeg forventer ingen tverrpolitisk enighet om dette, rett og slett fordi vi lever litt av å være uenig, og det er klart at sånne saker som i dag, viser at det er uenighet. Men jeg konstaterer at Fremskrittspartiets talsperson, Tord Lien, deler noen av mine oppfatninger. Jeg har lyst til å underbygge det på følgende måte: Jeg opplever at alle i salen, fra SV til Fremskrittspartiet, er opptatt av at skolen skal ha hovedfokus på kunnskap. Det er vi tverrpolitisk enige om. I tillegg er det et stort engasjement i alle partier for å bekjempe mobbing og for trivsel. Det å diskutere om man er for eller imot lekeskolen eller koseskolen, mener jeg er en litt gammeldags politikk, for vi vil at alle elever skal trives, for trives de ikke, kan de ikke tilegne seg lærdom. Dessuten vil jeg også hevde at den debatten og de merknadene som kom i forbindelse med Reform 97, og det som flere partier den gangen tok til orde for, at de ikke skulle ødelegge barndommen til barna ved å innføre læringskrav i 1. klasse, ikke ville skjedd i dag. Jeg mener – og det tror jeg de fleste i denne sal mener – at barn fra de blir født, starter med å lære av omgivelsene sine. Det er det første som skjer. De første dagene og ukene starter et nyfødt barn med å lære hvordan verden er rundt seg, og så utvikles det selvfølgelig opp igjennom. Foreldre har hovedansvaret. Så kommer barnehagen, som vi også nå legger mer pedagogikk inn i. Jeg mener det er riktig. Det vil forberede barna til å begynne på en skole hvor det selvfølgelig er slik – som Siv Jensen viste til i går også, og kjenner eksempler på, og som vi alle kjenner eksempler på – at en førsteklassing har lyst til å lære fra dag én. Den debatten som var den gangen, i 1997, kan være interessant lesning. Mange argumenterte sterkt med at vi tok fra barna barndommen hvis vi la inn læring i skolen. Jeg ser ikke for meg at noen vil hevde det i dag, for vi må kombinere det å lære med å utfordre nysgjerrigheten til barn, samtidig som det selvfølgelig skal være på 6-åringens premisser, 10-åringens premisser og 15-åringens premisser, som vi må jobbe for. Så er det mange ting det er uenighet om. Men Kunnskapsløftet er det bred enighet om, som også er et eksempel. Og vi har fått et privatskoleforlik, som jeg tror veldig mange kan leve med, og som gjør at norsk skolepolitikk hovedsakelig handler om at den offentlige skolen skal være god, der skal vi gjøre det best mulig for alle elever, og i tillegg skal vi ha private skoler ved siden av de offentlige som skal være pedagogiske og religiøse alternativer.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-04:
Etter å ha sittet og hørt på denne debatten er jeg i likhet med kunnskapsministeren veldig forundret over hva slags debatt dette er, særlig når de som er mest kritisk til dette, framholder at de mener at lekser er viktig, men ikke har noe alternativ til å gjøre det systemet vi har i dag, bedre, slik at flere får hjelp. Jeg mener at det å øve seg er viktig. Det er viktig, og det er grunnlaget for mesteparten av læringen. Derfor er det grunn til at elevene skal få bedre hjelp til den øvingen som de må gjøre. Det kan de få av foreldrene sine, og det kan de få på skolen. De bør få det på skolen, slik at alle har muligheter til å få god hjelp til dette. Det er fint å øve seg sammen også, det tror jeg alle som har holdt på med det, ser. Jeg synes at dette er så viktig at vi ikke kan fortsette sånn som vi har hatt det til nå. Dette er jo et pluss for alle. Så satt jeg og hørte på representanten Dagrun Eriksen, som viste til en samtale mellom foreldre og et barn som kom fra skolen, og hvor vanskelig denne samtalen kunne være hvis man ikke hadde lekser å diskutere. Man kan faktisk diskutere de leksene man har gjort på SFO – det er jo ikke vanskelig! Jeg må si at jeg synes dette er et fortegnet bilde av hvordan man kan snakke med barn for å argumentere for sitt syn, som er at man ikke skal ha leksehjelp. Jeg blir rasende på vegne av foreldre som får høre hvor klønete de er i samtale med sine barn som har vært på skolen. Slik er det ikke! Jeg har, i likhet med flere her, mye kontakt med barn og med lærere, og alle mener – jeg har ikke vært borti én som har sagt noe annet – at det å få god leksehjelp på skolen eller innenfor SFO-ordningen er et stort gode og et stort og viktig skritt framover for alle barn. Det gir alle barn en mulighet til å få god hjelp. Jeg er svært forundret over at det ut fra argumentasjonen i dag ser ut til at dette er uinteressant for opposisjonen. Så er jeg veldig enig i det Marianne Aasen sa i sitt innlegg. Jeg har jobbet i barnehage i 17 år. Barn lærer fra dag én. De er veldig interessert i læring, men på en eller annen måte har vi greid å skru sammen debatten slik at det høres ut som om læring er noe vi driver med på skolen, og at alt det andre ikke handler om læring. Alt handler om læring. Det handler om at barn lærer hele tida – de lærer hjemme, de lærer på SFO, de lærer på skolen, de lærer i barnehagen. De lærer hele tida. Spørsmålet er bare om vi skal lage et læringsmiljø som er godt – og bedre enn i dag – på flere arenaer. Det vil barna ha godt av, og mange flere vil lære mer og glede seg over det.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2010-06-04:
Prop. 98 L for 2009–2010 er en ny lov om varer av edelt metall til erstatning for lov av 6. juni 1891 nr. 2 om Guld-, Sølv- og Platinavarers Finhed og Stempling m.v. Komiteen er samlet, med unntak av om vi skal tre ut av Hallmarking-konvensjonen av 27. juni 1975. Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti mener at det ikke er noe behov for å være med der lenger, mens Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet vil være der. Dette er ingen stor sak, og utover dette er det som sagt en enstemmig komité. Komiteen merker seg at det foreslås at gjeldende regulering av varer av edelt metall videreføres, med enkelte endringer. I tillegg foreslås det at ordningen med edelmetallkontroll faller bort, og at tilsyn med varer av edelt metall i stedet foretas av Justervesenet. Vi merker oss at det i utgangspunktet ikke er særlige krav til produksjon eller salg av varer som blir markedsført som «gull», «sølv» eller «platina» når det gjelder krav til hvor mye edelt metall varene må inneholde, såkalt finhet. Finheten i tusendeler skal stemples på varene. Vi er enig i at det videreføres en kontroll av varer av edelt metall, at det er hensiktsmessig at Justervesenet blir kontrollorgan, og at ansvaret videreføres til Nærings- og handelsdepartementet. Vi merker oss at Edelmetallkontrollen er en selvfinansiert institusjon. Omsetning av varer av edelmetall er en svært liten bransje, men en viktig bransje, fordi den har sterke symbolske verdier. Mange av disse er rotfestet i vår kultur og langt tilbake i historien. I gamle tider var gull og sølv det man knyttet verdier til, og det er derfor viktig å ha tillit til at verdiene er riktige. Det er nå fri eksport av edelmetallvarer til land med samme kontrollnivå i henhold til EØS-avtalen. Tall fra konvensjonssekretariatet viser at Norge verken i 2007 eller 2008 har merket noen produkter med CCM-merket – altså konvensjonsmerket. Når det gjelder lovens formål, er dens kanskje viktigste mål å sikre tilliten og kravene til innhold, nemlig at det finnes minst 375 tusendeler gull, 800 tusendeler sølv og 850 tusendeler platina. Dette gjelder dog ikke for varer som importeres fra annen EØS-stat, og som lovlig omsettes som varer av edelt metall der. For å sikre at krav fastsatt i loven eller med hjemmel i loven blir oppfylt, kan Justervesenet treffe vedtak om tvangsmulkt som tilfaller statskassen. Som en avslutning kan det nevnes at varer som er stemplet etter tidligere regler før ikraftsettelsen, fritt kan omsettes.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2010-06-04:
Dagens lovforslag er meget dagsaktuelt med tanke på den årstiden vi nå går inn i. Sitatet fra sangen til Postgirobygget «En solskinnsdag» kan nok være beskrivende for den gleden mange sjøentusiaster føler som nå er på tur til å innta sjølivet. Sitatet er: «Jeg sitter ne’på berget og ser utover havet en solskinnsdag i ferien min i sommer skal jeg surfe stå på vannski og bade ja denne ferien tror jeg blir fin» Noen er glad i fart og alkohol, og kan lett sette seg selv og andre på sjøen i fare. Regjeringen ønsker å bidra til at sommeridyllen på sjøen skal bli fin for alle. Derfor mener vi det er viktig å øke kunnskapen til båtførerne og bidra til sikrere båtturer. Det er god grunn til å innføre lovendringer som bidrar til økt sjøsikkerhet, når vi ser at hele 529 mennesker har dødd i ulykker i forbindelse med fritidsbåter de siste 15 årene. At alkoholbruk bidrar til skader og dødsfall til sjøs, er det ingen tvil om. Uvettig kjøring og mangel på bruk av redningsvest har ført til det samme. Derfor er det jubel å hente i bransjen når vi nå kommer med disse lovendringene. Lovforslaget om kjøreforbud til sjøs og inndragning av båtførerbevis må ses i sammenheng med regjeringens beslutning om å innføre krav til obligatorisk båtførerbevis. Lovforslaget har til hensikt å styrke sjøsikkerheten. Jeg mener at saksordføreren på en glimrende måte har gått gjennom teknikken i lovendringene. Det er en samlet komité som slutter seg til regjeringens forslag om sanksjonsordningene, slik at førere uansett alder kan bli fratatt retten til å kjøre båt ved uvettig kjøring og alvorlige overtredelser av loven. Arbeiderpartiet er glad for at vi nå har fått på plass disse sanksjonene for å bidra til økt sjøsikkerhet. I tiden framover vil det være viktig å få ut informasjon om hvor man kan ta kurs, hvem som må ta båtførerbeviset, og hvilke sanksjoner som faktisk gjelder. Derfor er vi glad for at Sjøfartsdirektoratet nå gjennomfører en informasjonskampanje rundt dette i sommer. Regjeringen mener at sunt båtvett og bedre kompetanse til sjøs vil bidra til en tryggere sommer for alle som ønsker å nyte sjølivet.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2010-06-04:
Saksordføraren hadde eit glimrande saksordførarinnlegg, så eg skal kort kommentera det vi er usamde i, nemleg om vi skal gå ut av Hallmarking-konvensjonen. Vi raud-grøne ynskjer ikkje å konkludera her og no med omsyn til å gå ut av denne Hallmarking-konvensjonen, som alle veit kva er – nemleg ein konvensjon om kontroll og merking av artiklar av edle metall. Vi overfører i dag ansvaret til Justervesenet, noko vi er samde om i komiteen skal skje. Det er ikkje mykje politikk i denne saka, og når det gjeld avgjerda om vi skal vera med eller ikkje, så meiner vi raud-grøne det er ok at denne avgjerda vert teken etter ei litt grundigare vurdering enn det vi har fått fram i dette dokumentet, m.a. basert på Justervesenet sine erfaringar med konvensjonen.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2010-01-18:
Det er for så vidt interessant å høre Storberget. Jeg synes at han i altfor liten grad tar tak i det som virkelig er utfordringen, og som ligger til grunn for interpellasjonen, nemlig de usynlige, de aller svakeste, de som er isolert, og som ikke kan snakke språket. Det er ikke grenser for hvor mange fine tiltak det er satt i gang – både norskkurs og introduksjonskurs, det ene med det andre. Jeg synes det er fint for de kvinnene som har mulighet til å gå der. Men når man bruker argumentet å bli «holdt tilbake» for å få utvidet fristen for å ta norskkurs over tre år, betyr jo det at det er noen kvinner i Norge som blir holdt tilbake av sine menn i tre år, uten at vi griper inn. Derfor likte jeg godt det statsråden sa avslutningsvis, at man kanskje må drive oppsøkende virksomhet, og man ikke må glemme at da må disse kvinnene møtes av kvinner og ikke av kommunale menn, for de får ikke lov til å lukke opp døra hvis det står en mann der ute. Og det må være tolk med. Jeg sa at Norge har tilsvarende det Sverige har, at man kan få opphold på eget grunnlag hvis det er påvist vold. Men det er det samme problemet her, at man antakeligvis ikke får påvist vold før kvinnene er så skadet at de må oppsøke sykehus eller lege. Og det er der vi må ta tak i disse kvinnene. Statsråden må gjerne kritisere Fremskrittspartiets innvandringspolitikk. Nå er vel Fremskrittspartiet de som står sterkest på når det gjelder ønsket om å integrere de menneskene som er her, og at de skal leve et liv tilsvarende livet til dem som bor i landet fra før av. Men det hjelper fælt lite hvis det fremdeles bak lukkede dører bor hundrevis av kvinner som ikke får lov å komme ut, og som blir undertrykt, slått og tvangsgiftet. Og det er ikke bare snakk om kvinner heller, det er faktisk også snakk om barn. Når Storberget sier at 80 pst. av dem som søkte om å få opphold her på selvstendig grunnlag, fikk det på bakgrunn av vold i hjemmet, er det veldig flott. Men jeg skulle ønske at statsråden kunne bryte ned disse tallene, slik at vi får se hvor mange av kvinnene som er hentebruder til etniske nordmenn, og hvor mange av dem som er innvandrerkvinner, som har fått denne muligheten. Kan du ikke språket, kan du heller ikke formidle at du trenger hjelp. Det er derfor jeg tar opp denne interpellasjonen. Min bekymring er de aller, aller svakeste.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2010-01-18:
Først vil jeg takke representanten for Kristelig Folkeparti for et aldeles glitrende innlegg. Det var både interessant og konstruktivt, i motsetning til de andre innleggene vi har hørt her, der det høres ut som man holder på med en valgkamp fremdeles. Men i tilfelle de ikke har funnet det ut, så er valgkampen over. Jeg tok opp dette temaet fordi det er en virkelig bekymring for meg. Vinklingen man nå ser i denne debatten, hadde jeg trodd skulle vært mye mer saksorientert, og ikke angrep på Fremskrittspartiet, for dette er virkelig en sak som jeg brenner for, så til de grader. Det er faktisk sånn at det ikke er mer enn én uke eller to siden det var en afrikansk kvinne som rømte til Sverige. Hun kunne verken norsk eller engelsk, og kunne dermed heller ikke kommunisere. Men hun rømte altså til Sverige, for der fikk hun hjelp. Hun trodde ikke hun fikk hjelp i Norge. Hun hadde vært her i halvannet år, og bodde med en voldelig mann. Selvsagt mener ikke Fremskrittspartiet at botidskravet skal opphøre. Jeg har lest opp hva som ble vedtatt i Europarådet i 2006, der man inviterte medlemslandene til å gi kvinner selvstendig rettslig status uavhengig av ektemannens, etter ett år. Det er selvsagt ikke Fremskrittspartiets politikk. Det er en resolusjon vedtatt av Europarådet. Jeg må si at jeg er litt lei meg, jeg er faktisk ganske lei meg for at denne debatten endte på denne måten. Jeg håper at statsråden, Stortinget, kommunene og det offentlige, og ikke minst de frivillige organisasjonene som kanskje kommer tettest på de kvinnene som vi ellers ikke ser og får snakket til eller med, i framtiden kan jobbe for at disse kan få det bedre, at de skal bli synlige, og at vi greier å fange dem opp. For å kunne gjøre det er det helt riktig som representanten Torve sa, at man må få kommunene til å drive oppsøkende virksomhet. Verken krisesenter eller barnehus hjelper. Krisesentrene er flott for kvinner som ikke er i denne gruppen. Men det er ikke det jeg snakker om. Jeg snakker om en gruppe kvinner som ikke synes, og hvordan vi skal få tak i dem. Da hjelper det ikke med introduksjonsprogram. Det hjelper ikke med norskopplæring, det hjelper ikke med noen ting, hvis kvinnene fremdeles er isolert, blir slått og banket hjemme. Det synes jeg at statsråden kunne tatt tak i istedenfor å gå rett i strupen på Fremskrittspartiet. Jeg synes det bør være tverrpolitisk enighet om at denne kvinnegruppen må vi få tak i.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-01-18:
Det er ikke noen tvil om at dette er et veldig vanskelig felt, og at mange av de programmene som den forrige regjeringa iverksatte, men også den nåværende regjeringa – og for så vidt viderefører og bruker masse penger på – er et usedvanlig viktig virkemiddel for å få kvinner på banen. Når representanten Woldseth påpeker at kan du ikke språket, er det vanskelig å snakke med politiet, vanskelig å snakke med andre, er jeg helt enig. Men på et eller annet tidspunkt må jo også representanter for Fremskrittspartiet ta ansvar for de alternative forslagene som Fremskrittspartiet sjøl kommer med. Det er to problemstillinger som er særlig sentrale opp mot disse kvinnene. Det er botidskravet, som Fremskrittspartiet foreslår å forlenge til fem år – ikke redusere det – og som for mange av dem som ikke tør å anmelde, vil gjøre det mye verre. Det må en ta et oppgjør med, det kan ikke vi fra Regjeringa gjøre. Det andre er spørsmålet: Hva gjør man for å lære språk, lære samfunnsfag, komme i kontakt med norske offisielle myndigheter? Jeg syns det blir, med all respekt, noe for lettvint hvis man nå skal si at her er det ikke Regjeringa eller stortingsflertallet som leverer, all den tid man faktisk – som jeg påviste i hovedinnlegget mitt – velger å bruke dette området i samfunnet som hovedkuttområde. Det gjelder ikke bare saksbehandling i UDI. Man skal jo nærmest legge ned Utlendingsdirektoratet. En vil ikke få behandlet noen saker etter denne mishandlingsbestemmelsen. Man skal legge ned stort sett all mottaksdrift, men også legge ned de tiltakene som fungerer på dette feltet, nemlig introduksjonsprogrammet og språkopplæring. For meg er det rart å stå og høre på politikere som faktisk brenner for å hjelpe kvinner – jeg tviler ikke på engasjementet til Karin Woldseth, det har jeg opplevd i mange andre sammenhenger er ekte – men samtidig er med og bidrar til at man kutter så betydelig i både språkopplæring og introduksjonsprogram i den ene debatten og i den andre debatten står her og sier at disse kvinnene må lære norsk språk. Det må man ta ansvar for. Så får vi som sitter i regjering, og de som danner flertall for disse bevilgningene, se på i hvilken grad dette virker, og om man trenger mer bevilgning. Det er jo slik at i løpet av de siste årene har man valgt å øke dette betydelig, bl.a. fordi disse sårbare kvinnene trenger å bli sett, trenger kanaler ut. Jeg tror ikke veien å gå er å kutte ut språkopplæring og introduksjonsprogram, eller å redusere det betydelig. Jeg tror veien å gå er å utvikle det videre. Kontakt med sivilt norsk arbeidsliv er ofte en veldig god garanti for å få en ny basis i sitt liv, men også å tørre å si fra når noe er galt.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-01-18:
Jeg skjønner at det kan være sårt å bli konfrontert med sin egen politikk når man brenner så veldig for et felt som det representanten Karin S. Woldseth gjør. Men man kan jo ikke med respekt å melde stå her og si at det er viktig at man får mer språkopplæring, mer kontakt med det sivile samfunn, mer introduksjon, at man får større muligheter til å bli i landet, når man samtidig gjør det motsatte i budsjettet, som er det viktigste nøkkeldokumentet. Det må man tåle. Det er ikke valgkamp. Det er real politisk debatt. Jeg vil bare si – jeg sa det også da vi diskuterte budsjettet før jul – at de kuttforslagene som Fremskrittspartiet har på dette feltet, vil nettopp ramme disse sårbare kvinnene. Tror man at disse kvinnene ville få det lettere hvis man hever bostedskravet til fem år? Nei, hvis en hever bostedskravet, vil de som ikke rapporterer, bli en mye større gruppe, som faktisk ikke får opphold i landet. Når man interpellerer med et engasjement, utfordrer andre politikere, må man samtidig tåle å bli konfrontert med sin egen politikk. Jeg skjønner at det er vanskelig på dette området – jeg skjønner at det er vanskelig. Så vil jeg bare si at det fins ikke en kriminalitetstype som egentlig er mer omfattende, mer krenkende, og som bryter tilliten mer enn vold i nære relasjoner. Det er synd og skam når vi legger fram våre straffesakstall at den eneste debatten vi ofte får, er om innbrudd i husene – ikke om hva som skjer inni husene. Det trengs. Derfor er det bra at debatten reises. Representanten Bekkevold var inne på spørsmålet om hvordan politiet håndterer slike saker. For noen år siden var det slik at man nærmest opererte med en kode som het husbråk, og avfeide det. Men jeg vil så sterkt jeg bare kan, si at både den forrige regjeringens innsats og den nåværende regjeringens innsats har bidratt til å fjerne den oppfatningen. Det er en av grunnene til at det har vært en vekst på 400 pst. i antall saker om mishandling i familieforhold som politiet jobber med. Det må være bra. At flere hundre barn i løpet av de to siste årene har fått hjelp i våre barnehus, som vi sammen har vedtatt budsjettet for, viser at det nytter, og at vi kan løfte dette feltet. Men vi er ikke ferdige. Jeg håper at framtidas innvandringsdebatt, framtidas debatt om asyl, vil dreie fra å være en debatt om hvor mange som kommer ubegrunnet til Norge, til å bli en debatt om hvordan vi særlig tar vare på de sårbare gruppene. Det gjelder dem som er utsatt for kjønnsbasert forfølgelse, det gjelder kvinner som utsettes for vold, og det gjelder ikke minst alle de barna som kommer til Norge, dem som har kommet til Norge, og for framtida også dem som vil komme til Norge. Derfor er jeg helt enig med representanten Horne når hun sier at dette er et viktig tema. Ja, det er så viktig at Fremskrittspartiet bør endre sin politikk.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2010-01-18:
Jeg har også lyst til å berømme interpellanten for å ta opp dette viktige feltet. Det er litt synd at det ikke er flere som er med i denne debatten. Dette er et så viktig tema at alle partier og ikke minst nesten alle komiteer er nødt til å stå sammen, for dette er et felt og en problemstilling som ikke bare gjelder én komité eller ett fagfelt, men flere departementer og komiteer. Jeg hadde også tenkt at jeg faktisk skulle gi honnør til Regjeringen og statsråden for det engasjementet han har vist når det gjelder vold i nære relasjoner – og det skal han ha. Men jeg må si at når jeg hørte innlegget til statsråden, gikk han mer til angrep og brydde seg mer om hvordan Fremskrittspartiets alternative budsjett var, enn å komme med konkrete løsninger på denne problemstillingen. Jeg har bare lyst til å minne om at når Fremskrittspartiet legger fram sitt budsjett hva gjelder både integrering og innvandrere, så tar vi også forbehold om at det ikke kommer så mange innvandrere til dette landet. Vi har nå hatt en regjering som har sittet med makten i fire år. De har lagt fram planer, det har vært introduksjonsprogrammer, det har vært språkkurs og språkprogrammer, og det er flott. Men det temaet interpellanten tar opp, gjelder de aller, aller svakeste, de kvinnene som faktisk ikke kommer seg ut i jobb, som ikke kommer seg på språkkurs, som ikke kommer seg på introduksjonsprogram. Det er de kvinnene vi er nødt til å hjelpe i denne saken. Det er nå blitt lovpålagt i alle kommuner at man skal ha et krisetilbud. Det var et eksempel nå i romjula der faktisk flere kvinner – og da snakker vi om de aller svakeste, virkelig hadde klart å komme seg ut av hjemmet og hadde tatt kontakt med krisesenteret, men krisesenteret var da fullt. Det viser at hele intensjonen med dette blir helt feil. Da må både regjering og storting, som legger opp til at det skal være lovpålagt ute i kommunene, påse at kommunene har kapasitet til å ta imot de kvinnene som tar kontakt. Du kan ikke sende dem hjem igjen til en voldelig ektemann eller samboer. Det som er så viktig her, er at disse kvinnene som trenger det, også blir sett. Det interpellanten har tatt opp, er hvordan vi sammen kan klare å få tak i de kvinnene vi ikke ser. Da må vi stå sammen med kommunene og politiet, slik at vi klarer å se dem. Jeg håper at statsråden i sin oppsummering klarer å se ikke bare Fremskrittspartiets program, men også ser at Fremskrittspartiet er like opptatt som han av å se og hjelpe disse kvinnene, slik at vi sammen kan finne løsninger som gjør at disse kvinnene får den hjelpen de trenger.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2010-01-18:
Jeg takker statsråden for et innholdsrikt innlegg, der det ble henvist til mye. Men næringen etterspør at det skjer noe, og at det helst skjer raskt, fordi utviklingen i 2009 er svært lite positiv. Den viser nedgang, så noe må skje. Som jeg sa i innlegget mitt, er det mange ting man kan gjøre, bl.a. når det gjelder forenkling av lover og regler, at man kanskje ser litt på skatter og avgifter, at man ser litt på samferdsel – og dette med skilting, som statsråden var inne på. Det er mange ting man kan gjøre. Som sagt kom jeg på reiselivsmessen, og jeg var ikke alene om å stoppe på standen til Dalarna i Sverige, hvor det sto en snøscooter. Noe så enkelt som at vi sier ja til at man kan kjøre snøscooter i Norge på egnede og godkjente løyper, vil bidra til at vi kan utvikle et produkt som blir spennende for den gruppen som ønsker det, og det er en stor gruppe. Det er klart at Norge konkurrerer med andre land. Som man sikkert så i noen aviser i helgen, er det nå kampanjepriser på reisemål. Man kan reise billig nesten verden rundt – i ett tilfelle en reise for 1 798 kr, og hvis man har barn, koster det kun 1 kr å ta med barnet hvis det er under 11 år, og da er også flyreisen inkludert. Det er klart at da blir det billig. Hvis man bruker 1 798 kr i Norge, kommer man ikke langt, og det er ikke sikkert man får overnatte så mange timer for det heller. Så vi konkurrerer med andre land som kan tilby unike produkter til en rimelig pris. Vi har virkelig noe å kjempe mot, og da må vi utnytte de muligheter som Norge har. Jeg gjentar én gang til det med snøscooter, som det er så enkelt bare å si ja til på egnede løyper. Hvorfor gjør vi ikke det? Ellers skjer det mye, som statsråden sa, men reiselivet gjør også mye selv. For eksempel: Nabofylket til Hedmark heter Värmland. Der er det nå et samarbeid mellom Värmland og Hedmark for å gjøre reiselivet bedre, for det er klart at vi kan samarbeide med konkurrenter også. Vi kan samarbeide med konkurrenter i Norge, men vi kan også samarbeide konkurransemessig med andre land – i dette tilfellet Sverige. Når man har et produkt som er bra, og naboen har et produkt som er bra – kanskje med noen andre ting – og man syr det sammen, så blir det et unikt produkt som mange land etterspør, bl.a. folk som kommer fra USA. Det er mange mennesker som har mye penger, og det er klart at dem må vi få til Norge. Jeg nevnte også bobilturistene. Det er ikke sikkert at de legger igjen så mye penger som dem som kommer på en charterreise. Jeg etterlyser mer fra næringsministeren. Jeg har tro på at næringsministeren får det til, men det må skje noe raskt.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2010-01-18:
Jeg tror dette har vært en god dag for reiselivet og for de næringer som har noe med reiseliv og turisme å gjøre. Jeg vil takke statsråden og representanter for gode innlegg, og jeg ikke bare tror, men vet at vi har et felles mål, men at vegen dit, og hvor lang tid det tar, kan være noe forskjellig. Ellers registrerte jeg at Senterpartiet og SV var de eneste som ikke takket for denne muligheten til å diskutere denne viktige saken. Jeg kan jo tolke det på forskjellige måter, men jeg håper at reiselivet og turismen er like viktig for dem som for alle oss andre. Ellers er det jo mye å repetere, og en kan også komme med nye punkter, men det er ikke så mye en rekker på 3 minutter. Men dette med forenkling av lover og regelverk, som flere har vært inne på, er viktig. Vi har pratet om samferdsel, at det er viktig, turistene må få mulighet til å komme fram, vi har pratet om frihet for landbruket, om markedsføring, med økte tilskudd og mer romslighet, og kanskje også mer målrettet, som det ble nevnt her. Vi har snakket om at industrien og turismen kan gå mer hånd i hånd, og jeg gjentar dette med snøscooter og andre muligheter for å komme seg ut i naturen, både for dem som har muligheten i dag, og for dem som av forskjellige årsaker kanskje har litt mer vanskeligheter med å komme seg ut. Denne bransjen er viktig. Den sysselsetter ca. 160 000 – det er jo enormt. Den sysselsetter folk ute i distriktene, også kvinner i stor grad, noe som er veldig positivt, for mange steder er det behov for kvinnearbeidsplasser. Bransjen sysselsetter også mange utenom selve næringen. 40 pst., som jeg nevnte, av det turistene legger igjen, blir det andre enn selve næringen som får. Ellers er vi usikre på 2010. Jeg håper statsråden tar til seg – det har han sikkert gjort – at 25 pst. svarer at de har lavere innbookingstall nå enn de hadde i fjor, og det er også 14 pst. som mener at de i løpet av våren får likviditetsproblemer. Ellers har jeg lyst til å bruke noen sekunder på SV. Jeg synes det er trist at man skal ha den oppfatningen om andre partier, i dette tilfellet mitt eget parti, at de ikke tar hensyn til landbrukets ve og vel. Det er jo nettopp Fremskrittspartiet som ønsker utvikling i landbruket, ved å si ja til turisme i landbruket, f.eks., og det samme gjelder selvfølgelig med hensyn til kultur. Ellers sa representanten fra Senterpartiet at vi ikke hadde fått med oss at Regjeringen gir mer penger, men det sa jeg: «I tillegg trengs det mye midler til markedsføring, både for å få nordmenn til å feriere i Norge og – viktigst – for å få utlendinger til å komme hit. Her har Regjeringen økt noe, men langt fra det som Fremskrittspartiet har i sitt alternative budsjettforslag.» Altså har vi registrert det. Jeg rekker ikke mer, ser jeg, så da takker jeg for det som er kommet fram, og håper at vi fortsatt kan diskutere denne bransjen også.