Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2004-01-29:
Jeg må også få lov til å starte med å si at det er gledelig med en slik utvidelse av EØS. Det støtter vi opp under. Jeg skal kommentere litt når det gjelder forhandlingene. Vi har fremhevet at vi nok hadde ønsket en mer utvidet ramme for forhandlingene, og at man hadde tatt tak i noen flere problemstillinger enn det som ble gjort. Men vi må bare akseptere at dette bar mer preg av justeringsforhandlinger, selvfølgelig som følge av at man har fått ti nye medlemsland. Samtidig ser vi at EØS-avtalen – til tross for at den er en rimelig god avtale, som gir oss forutsigbare rammebetingelser – er lite oppdatert, og den svekkes for så vidt ved hver eneste endring som foretas i EU. Dette kan bli en utfordring i årene fremover. Det kan selvfølgelig også bli en stor utfordring å trekke 25 medlemsland til forhandlingsbordet for en revisjon av EØS-avtalen, om det er det vi ønsker – det kunne på visse områder vært ønskelig. Når dette likevel var justeringsforhandlinger, og man for så vidt aksepterte det, undret det oss – som det kanskje sikkert også undret Regjeringen, hva vet jeg – at kommisjonen kom med slike krav på finansielle bidrag som den gjorde. Når så skjedde, kan man likevel hevde at vi burde presentert en del mer offensive krav enn det vi gjorde. Vi fremhevet ønsket om å trekke landbruk inn i forhandlingene, som normalt ikke er en del av EØS-prosessen, hovedsakelig for å oppnå noe mer på markedsadgang for fisk samt kanskje redusere kravet på det finansielle bidraget, som vi allerede da visste var veldig stort. Vi forstår Regjeringens posisjon her og erkjenner at vi i forhold til landbrukspolitikken har en annen politikk enn hva Regjeringen og Stortingets flertall har. Men vi mener det hadde vært en bedre tilnærming, og at vi således kunne oppnådd mer på fisk enn det vi klarte å gjøre. Likevel er dette ingen underkjennelse av de norske forhandlerne, som vi føler har gjort en strålende innsats med det mandat de hadde til rådighet. Når det gjelder de finansielle bidragene, er vi veldig tilfreds med at en samlet komité sier at disse bidragene må søke å fremme norske interesser i EU så langt det er mulig innenfor det avtaleverket som ligger der. At det ikke er omtalt i proposisjonen, får så være, men det er veldig bra at komiteen nå tar dette med. Fremskrittspartiet har også fremmet et forslag om dette, forslag nr. 3, som vi velger å gjøre om til et oversendelsesforslag. Vi regner med at når en samlet, enstemmig komité har en slik klar formulering som her, skulle det ikke være noe problem for det videre arbeidet med å sørge for at norske interesser kan få del i disse bidragene. Bidragene blir betydelige, og for norske forskningsmiljøer, organisasjoner og bedrifter vil dette kunne gi åpninger som vi håper kan benyttes og være til gagn for både Norge og de land hvor bidragene skal benyttes. Det var en veldig interessant debatt nå, vedrørende det ene forslaget fra Senterpartiet og SV, forslag nr. 2. Fremskrittspartiet er generelt ikke motstander av å utrede ulike alternativer, men jeg må si at jeg har veldig sans for det representanten Øyangen sa i sitt siste svar til representanten Sørensen. Vi vet altså hvor verden er – og jeg er veldig skeptisk til forslaget. Sett at vi var enige om å utrede hva som er best for Norge, og Regjeringen eller et ekspertutvalg utredet dette og la en fasit på bordet som sa det eller det, ville debatten da være avsluttet? Ville vi akseptert en slik utredning? Ville vi tatt den med oss til Brussel og sagt at her har vi løsningen? Slik er det selvsagt ikke! Dette skapes i en prosess, og vi vet hva som er der ute. Jeg forstår at det nå foregår politiske prosesser i alle partier i Norge om hvor vi vil, hvilken vei vi skal gå. Dette kommer vi grundig tilbake til. Ordlyden i forslaget gjør også at vi ikke føler vi kan være med på dette, en avtale som «institusjonelt og innholdsmessig ivaretar norske interesser på en bedre måte enn dagens EØS-avtale». Jeg tror vi også er uenige om hvor svakhetene ved EØS-avtalen ligger. For vår del ser vi svakheter i særlig grad i forhold til fisk og kanskje ikke i så stor grad når det gjelder det institusjonelle, selv om vi skjønner at det for andre er der de største problemene ligger. Det er bare ett eksempel på hvor vanskelig det ville være å bli enige om premissene for en utredning. Jeg tror ikke at noen kan utrede på vegne av oss og det norske folk, som til syvende og sist skal bestemme hva som skal være vår endelige tilslutning til EU, hva som er det beste. Det må skje i en nær prosess mellom politikerne og velgere, i partiene og i befolkningen.