Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 1999-06-17:
I proposisjonen som Regjeringen sendte Stortinget, ble det foreslått å opprette et luftfartstilsyn og å gjøre Luftfartsverket om til et statlig aksjeselskap. For Arbeiderpartiet er luftfartssektoren og flyplassene en viktig del av den helhetlige infrastrukturen i samferdselssektoren, på linje med veg, havner og jernbane. Utviklingen av Norge er avhengig av gode samferdselsløsninger. Uten et godt transporttilbud vil mange politiske målsettinger bli umulige å gjennomføre. Når vi vet hvor viktig samferdselspolitikken er for næringsutvikling og arbeidsplasser og for å opprettholde bosetting i hele landet, må vi ha en sterk politisk og samfunnsmessig styring av samferdselssektoren. Dette er bakgrunnen for Arbeiderpartiets syn i denne saken. Forslaget om å opprette et luftfartstilsyn fra 1. januar 2000 slutter alle partiene i komiteen seg til, med unntak av Fremskrittspartiet. Komiteens flertall legger til grunn at oppgavene til Luftfartstilsynet blir slik de er angitt i proposisjonen. Imidlertid er det nødvendig å understreke enkelte viktige forhold. Ved opprettelsen av Luftfartstilsynet er det viktig at det nye tilsynet har tilgang til kvalifisert personell. For å være sikker på at dette skjer, forutsetter komiteen at nødvendige fullmakter gis. I denne sammenheng vil det være nødvendig å vurdere om det er hensiktsmessig å flytte ansvaret for sikkerhetsklarering fra Luftfartsverket over til Luftfartstilsynet. I det nyopprettede Luftfartstilsynet er det viktig at det blir en effektiv ressursbruk for å begrense økningen av avgifter. Det er også nødvendig at det vises nøkternhet i arbeidet med å bemanne det nye tilsynet. Hvorfor er det behov for å opprette et stort antall nye stillinger? Det kan umulig alene være en følge av omorganiseringen. Flygeledertjenesten er mangelfull fordi det er for få flygeledere. Dette må vi gjøre noe med. Vi kan ikke ha en situasjon hvor bagateller gjør at fly ikke får lande og lette. Slikt må vi sette en stopper for. Nå har vi en god anledning til å gjøre noe med dette. Involverte parter – flygeledere, flyselskaper, politiske myndigheter – må sette seg sammen, slik at vi finner en løsning på flygelederbemanningen. Alt må gjøres for å få slutt – en endelig slutt – på mangelen på flygeledere, ikke bare på kort sikt, men også på lang sikt. All prestisje må legges til side, og jeg forventer at samferdselsministeren tar nødvendig tak i dette og sørger for at alle parter diskuterer hvordan mangelen på flygeledere kan finne sin løsning. Jeg leser for øvrig i Bergens Tidende at det er 610 som ønsker å bli flygeledere. Det finnes imidlertid bare 42 praksisplasser/lærlingplasser tilgjengelig. Dette må det kunne rettes på. Da forslaget fra Regjeringen kom om å gjøre Luftfartsverket om til et aksjeselskap, ble jeg overrasket. Forvaltningsbedrifter har tidligere blitt omdannet til statlige aksjeselskaper. Tidligere i måneden vedtok til og med Stortinget å åpne for å slå sammen og selge aksjer i Telenor og Telia. Men kan det sammenlignes? Nei, det kan ikke det. Tidligere endringer f.eks. i Telenor eller NSB har hatt bakgrunn i endrede forhold for bedriften – teknologiske endringer og konkurranse- og markedsforhold nasjonalt og internasjonalt. Ikke noe slikt har skjedd i forhold til Luftfartsverkets ansvarsområde, hvor staten i all hovedsak eier flyplassene, og hvor det heller ikke ligger an til noen endring. Derfor var det overraskende at sentrumsregjeringen foreslo å svekke den politiske og samfunnsmessige styringen av Luftfartsverket og dermed luftfartssektoren i Norge. Når luftfartspolitikk er basert på en kryssubsidieringsordning hvor økonomisk sterke flyplasser finansierer driften av de økonomisk svake, er denne ordningen avgjørende for å videreføre flyplasstrukturen med både stamflyplasser og et stort kortbanenett. Arbeiderpartiet mener denne ordningen har grunnleggende betydning for lufttransporten i Norge. Arbeiderpartiet vektlegger sterkt at denne ordningen videreføres og er underlagt politisk styring, slik at ikke bedriftsøkonomisk lønnsomhet på den enkelte flyplass er avgjørende for aktiviteten ved lufthavnene. Dette vil ikke etter Arbeiderpartiets mening bli like godt ivaretatt med Regjeringens forslag. Økende bruk av ikke statlig eide flyplasser vil svekke kryssubsidieringsordningen. Derfor er det nødvendig at Regjeringen vurderer hvordan ikke statlig eide flyplasser kan bidra til det samlede flyplassystemet. For Arbeiderpartiet har følgende vært avgjørende: Hvordan bevare politisk og samfunnsmessig styring? Hvordan bruke luftfartssektoren som distriktspolitisk virkemiddel? Hvordan ivareta politisk styring av kryssubsidieringsordningen? Etter en grundig vurdering fant ikke Arbeiderpartiet at disse avgjørende forhold ble godt nok ivaretatt i forslaget fra Regjeringen. Når heller ikke et flertall i Luftfartsverkets styre kan gi en entydig anbefaling om tilknytningsform, er jeg sikker på at Regjeringens forslag om å gjøre om Luftfartsverket til aksjeselskap ikke er rett. Derfor er jeg glad for at Regjeringens partifeller i samferdselskomiteen ikke støtter forslaget fra Regjeringen, og at de er enig i at det som ligger i proposisjonen, ikke gir en tilstrekkelig god begrunnelse for hvorfor det er nødvendig å svekke den politiske og samfunnsmessige styringen i en viktig samferdselssektor. Hvis vi skulle ha støttet Regjeringen, måtte vi jo fått en gevinst for norsk luftfartssektor – sektoren måtte blitt bedre for det norske samfunnet. Jeg er glad for at flertallet sender saken tilbake til Regjeringen. Imidlertid skal vi merke oss at sentrumspartiene ønsker denne saken tilbake til Stortinget i forbindelse med budsjettet for år 2000. Det er – vel å merke – etter kommunevalget. Langt bak i hodet har jeg en gnagende tanke om at sentrumspartiene etter valget endrer syn. Men jeg velger å tro at dette ikke er tilfellet. Til slutt: Statsråden burde ikke være overrasket over at komiteen sender sentrale deler av proposisjonen tilbake. Samferdselskomiteen har grublet og tenkt, og veid proposisjonen og funnet den altfor lett.