trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2012-02-01:
Eg kan seie meg samd i mykje av det representanten Bredvold her seier. Derfor har òg regjeringa vore oppteken av å få på plass eit godt rovdyrforlik som skal vere tydeleg når det gjeld kva fylkesmannen skal gjere, og kva rovdyrnemndene – dei som er folkevalde til det arbeidet – skal gjere. Me har vore opptekne av å støtte opp om dei naturbaserte næringane i både Hedmark og resten av landet, nettopp fordi me ser at anten det gjeld arbeid innan turisme, kortreist mat eller andre naturbaserte arbeidsplassar, så er det grobotn for dei. Me ser det òg i næringshagane i Glåmdalen, og eg har sjølv vore i Odalen og møtt spenstige gründerar. Ein av dei sit i gründerrådet mitt, og han har utvikla «twintip» vasski og eksporterer til 14 land – spennande. Det å ha tru på eigne ressursar og støtte opp om dei som vil noko, er ei viktig oppskrift, og så får ein få hindringane or vegen.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2012-02-01:
Det er kommunane som har ansvaret for å tilby sjukeheimsplassar og omsorgsbustader til menneske som har behov for helse- og omsorgstenester heile døgnet. Investeringstilskotet er eit verkemiddel for kommunane i arbeidet med å fornye og byggje ut tilbodet av heildøgns omsorgsplassar. Derfor er det kommunane som kan søkje Husbanken om investeringstilskot, og som må vurdere om det er behov for auka utbygging og modernisering av sjukeheimar og omsorgsbustader. Det er kommunane sjølve som best veit kva behov dei har for heildøgns omsorgsplassar. Investeringstilskotet vart i fjor endra, ved at høvet til å gi tilskot vidare til ideelle aktørar vart avvikla. Samtidig vart det opna for at kommunane òg kan få tilskot for omsorgsplassar som vert etablerte og drivne av andre aktørar, både ideelle og kommersielle. Kommunane står dermed fritt til å velje om dei vil byggje og drive omsorgsplassar sjølve, eller om dei heilt eller delvis vil kjøpe tenesta av frivillige og ideelle organisasjonar, private omsorgsfirma eller andre. Når kommunen kjøper tenester, skal dette skje på vanlege forretningsvilkår, og regelverka for offentlege framskaffingar og statsstønad skal verte følgde. Det sentrale for regjeringa er at kommunen skal disponere plassane i 30 år. Eg viser til Prop. 65 S for 2010–2011, Styrking av investeringstilskotet til omsorgsbustader og sjukeheimsplassar, som vart behandla i Stortinget i fjor vår. Endringa i reglane for investeringstilskotet er ei tilpassing til dei overordna juridiske rammevilkåra i regelverka for offentlege framskaffingar og statsstønad. Desse regelverka ligg fast. Reglane for investeringstilskotet er no òg tilpassa kommunane sitt ansvar etter helse- og omsorgslovgivinga. Når det gjeld Søster Ninas Sykehjem og andre som til byr interkommunale omsorgstilbod, vil det vere dei kommunane som kjøper omsorgsplassar, som må søkje Husbanken om tilskot. Investeringskostnaden og investeringsrisikoen vil i så fall inngå i den prisen partane avtaler for tenestetilbodet. Regjeringa auka i fjor òg tilskotssatsane og avvikla prioriteringa til fylkesmennene av kva kommunar som skal få tilskot, og fordelinga av rammer på husbankregionar og fylke. Samla har endringane i ordninga gitt kommunane større spelerom i arbeidet med å få på plass eit framtidsretta omsorgstilbod. Endringane sikrar større lokalt sjølvstyre, og eg er sikker på at dei òg vil gi gode løysingar rundt om i kommunane.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2012-02-01:
Slik eg ser det, er det ingen ting i vegen for at dei samarbeidande kommunane kan få midlar til å utvide tilbodet, men då må dei òg forplikte seg til å bruke plassane. Det burde jo for så vidt òg vere ei tryggheit for investeringane at ein er sikker på at plassane vert brukte, noko eg er heilt trygg på at dei kjem til å verte, med den veksten me ser i talet på eldre. Så tilskotet er jo eit forhold berre mellom Husbanken og kommunen. I dette tilfellet er det kommunane som i samarbeid kan kjøpe omsorgsplassar, og det er jo dei som må søkje Husbanken om tilskot. Eg er oppteken av at me ikkje skal leggje hindringar i vegen for smidige løysingar, og eg er veldig for interkommunalt samarbeid. Så i den grad det er eit tilfelle her som me må sjå nærare på, er eg òg villig til å gjere det, dersom det er noko(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2012-02-01:
Eg håpar at denne statsråden er kjend for å vere løysingsorientert og ønskjer å finne gode løysingar. Eg skal i dag ha eit møte med Husbanken om ei heilt anna sak, men eg skal ta med meg denne problemstillinga inn i det møtet og gi Husbanken i oppdrag å sjå på kva som eventuelt må gjerast for å løyse denne type saker. Så håpar eg me kan finne ei smidig løysing på det, for eg trur at alle er opptekne av at både denne sjukeheimen og tilsvarande sjukeheimar som har interkommunal karakter, skal ha moglegheita til å få utvida si verksemd. Det er så langt eg kan gå, men det håpar eg viser ein positiv vilje iallfall til å prøve å finne ei løysing.
Arve Kambe (Høyre), 2012-02-01:
Mitt spørsmål går til kommunal- og regionalministeren: «Husbankens regelverk for investeringstilskudd til private sykehjem gjør det i praksis umulig for private eiere med interkommunalt tilbud å motta tilskuddet, fordi hverken vertskommune eller kjøperkommunene vil garantere for beløpet i henhold til regelverket. Vil statsråden utarbeide et regelverk som tar hensyn til denne problemstillingen, slik at det blir mulig å motta tilskuddet for f.eks. Søster Ninas Sykehjem i Jevnaker når det er brukere fra flere kommuner slik signalene er i Samhandlingsreformen og interkommunalt samarbeid?»
Arve Kambe (Høyre), 2012-02-01:
Jeg hadde jo i sin tid et skriftlig spørsmål til statsråden, og jeg opplevde at svaret var så dårlig at jeg mente at statsråden gjerne ikke helt skjønte det. Dermed ønsker jeg å ha en diskusjon her i dag. Dette svaret er jo egentlig en repetisjon av det forrige svaret, som jeg tror statsråden gjerne ikke helt ser konsekvensen av. Dette er et løsningsorientert spørsmål til statsråden hvor altså et interkommunalt sykehjem opplever at de ikke får det investeringstilskuddet som ingen har noe imot at de skal få. Men de får det ikke fordi Husbanken og Kommunaldepartementet rett og slett ikke har tenkt på det, fordi det finnes så få eksempler på denne type sykehjem. Når de da skal utvide fra 34 plasser til ca. 50 plasser, er det ingen som har tenkt på at interkommunale sykehjem er det ingen kommuner som er ansvarlig for i 30 år. Dermed trenger disse en særhjelp i Kommunaldepartementet og i Husbanken, noe som hittil ikke er løst. Konsekvensen er at sykehjemmet ikke får den utvidelsen som de trenger.
Arve Kambe (Høyre), 2012-02-01:
Jeg opplever det også slik at det bør være en vilje til dette, særlig i departementet, som også lager reglene til Husbanken, for statsråden sier at det ikke skal være noe i veien for at dette sykehjemmet skal få investeringstilskudd. Det er jeg enig i. Problemet, som jeg ber statsråden om å ta på alvor, er at en kommune som Jevnaker som har full sykehjemsdekning, sier at de ikke trenger dette sykehjemmet, men det har eksistert siden 1950-tallet. Gjerdrum kommune, Ringerike kommune og Oslo kommune er store kjøpere av tjenester, men ingen av dem kan jo garantere i 30 år å være ansvarlig for investeringstilskuddet, for – som statsråden også sier – lov om offentlige anskaffelser gjelder også ved innkjøp av sykehjemsplasser i privat regi, i en periode på gjerne ett, to, tre, fire og fem år. Dermed er det ingen av de kommunene som kjøper tjenestene, som har mulighet til eller ønske om å gjøre det. Da er mitt spørsmål til Navarsete: Vil statsråden sørge for at Husbanken og Kommunaldepartementet sammen finner en løsning, slik at dette sykehjemmet og andre kan løse dette problemet istedenfor å lage et problem?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-01:
Jeg har følgende spørsmål til justisministeren: «Diskusjonen om et mulig fremtidig fengsel i Lødingen har pågått i mange år. Soningskøen har så vidt undertegnede kjenner til, økt igjen, og behovene for ordinære soningsplasser og varetektsplasser er således fortsatt til stede. Tidligere statsråd Knut Storberget og statssekretærer fra Justis- og beredskapsdepartementet har besøkt Lødingen flere ganger uten at noen avgjørelse er tatt. Når forventer dagens statsråd at en endelig avgjørelse vil bli tatt?»
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-01:
Jeg takker statsråden for svaret, som er rimelig som forventet. Jeg registrerer at soningskøen går ned. Da håper vi at det skjer på grunn av lavere kriminalitet, ikke på grunn av andre ting. Men jeg skal den biten ligge, selv om det kunne ha vært en debatt i seg selv. Jeg synes, av respekt for dem som er initiativtakere i Lødingen, eierne av Nes fort, kommunen og andre i regionen, at man nå snart må kunne få et endelig svar. Dette er en sak som har versert lenge, det skulle ikke forbause meg om det er i nærmere ti år. Så jeg vil vite hva statsråden mener er et akseptabelt tidsrom for å holde folk på en armlengdes avstand. Det har noe med respekt å gjøre også. Det er ikke tvil om at Stortinget og regjeringen kan hive seg rundt og være ganske dyktige den andre veien, om de har bestemt seg for det. I forrige spørsmål, til statsråd Navarsete, ble det sagt at man kan være løsningsorienterte og finne løsninger. Jeg håper at regjeringen er like kreativ og like tydelig i denne saken, slik at man i alle fall får en endelig avklaring, av respekt for dem som har investert, og av respekt for dem som bor der, siden man tilbyr seg å være et mulig hjelpeverktøy for kriminalomsorgen.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-01:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Det betyr at da finnes det på en måte ingen unnskyldning – for å bruke et slikt begrep – for ikke å konkludere. Man har faktabehovene i kriminalomsorgen, man har en gjennomgang av den økonomiske statusen og utfordringene for å gjennomføre dette hvis man bestemmer seg for det. Det som gjenstår nå, er rett og slett å ta en politisk avgjørelse, hvis jeg oppfattet statsråden riktig. Når det gjelder forutsetningene for kriminalomsorgen og det økonomiske, har statsråden redegjort for at de finnes der. Man skal altså ta en politisk beslutning. Da er jo spørsmålet ganske enkelt. Når kan man forvente at Justisdepartementet ved statsråden kommer til Stortinget og sier ja eller nei til noe sånt? Kan vi forvente det i revidert, siden man nå har fakta på bordet, eller er det for kort tid? Eller kan vi regne med at vi får det til høsten, som en del av budsjettforslaget for neste år?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-01:
Det kan da være positiv støy, hvis man skal bruke et sånt fortegn. «I forbindelse med tjeneste ute arrangerer Forsvaret markeringer ved retur til Norge. Ikke minst har det etter endt tjeneste i Afghanistan blitt en flott tradisjon å hilse de som kommer hjem, på en god og verdig måte. Jeg oppfatter at de som kommer hjem, setter stor pris på denne oppmerksomheten. Er dette en tradisjon som skal videreføres, og vurderer man eventuelle endringer innenfor dagens måte å gjennomføre arrangementet på?»
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-01:
Jeg takker først statsråden for et positivt svar. Jeg hadde vel egentlig strengt tatt ikke forventet noe annet. De som gjør en jobb ute, har selvfølgelig fortjent all mulig takk og honnør når de kommer tilbake. Likevel skal jeg driste meg til å helle en snev av malurt i begeret til statsråden. Jeg har nemlig mottatt henvendelser fra andre som har vært ute i tjeneste – ikke i Afghanistan, men andre steder – som opplevde en markant forskjellsbehandling i måten man ble møtt på da man kom hjem. Når man kommer fra Afghanistan, er det en stor seremoni, mens andre som har vært andre steder, opplever kanskje at man blir mottatt av en oberstløytnant, blir plassert på et hotellrom på Gardermoen og får beskjed om å reise hjem dagen etter. Jeg er helt enig i det statsråden har sagt her: Det er viktig å ta vare på de som gjør en jobb med flagget på skulderen ute, det er viktig å gi dem honnør for den jobben de har gjort, og det er viktig at Forsvaret markerer betydningen av dette, på samme måte som det politiske Norge gjør, men da forutsetter jeg også at statsråden mener at det må gjelde alle som har vært ute. I så fall lurer jeg på om statsråden har tenkt å ta tak i dette, slik at vi får en mer likebehandling enn det som, i hvert fall undertegnede har fått tilbakemelding om, skjer i dag?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-01:
Jeg takker spesielt for det siste statsråden sa, for det er det operative i spørsmålet mitt. Jeg har mottatt henvendelser fra folk som har vært i Afrika i tjeneste, og som opplevde at da man kom tilbake – i forholdsvis nyere tid – ble man møtt på en måte som ble oppfattet som mye mer overfladisk enn mange av de tunge seremonielle tingene som skjer når vi får større kontingenter hjem fra Afghanistan. Jeg oppfatter også at statsråden var tydelig på at dette gjelder uavhengig av volum. Det er på en måte kvaliteten og den belastningen vedkommende tar, uavhengig av antallet, som må være grunnlaget for å få den nødvendige anerkjennelsen, og for at man blir tatt vare på når man kommer tilbake. Så lenge statsråden har bekreftet at han skal gå inn i det, er jeg godt fornøyd.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-02-01:
Jeg vil gjerne rette et spørsmål til kulturministeren: «Beredskap og sårbarhet har vært mye framme i det siste. Samfunnet vårt, med stor avhengighet av teknologi og hjelpemidler, er sårbart. Under stormen Dagmar var store deler av Sør-Hedmark uten strøm, telefon eller internettforbindelse i nesten ett døgn. NRK Radio var eneste mulighet for å få informasjon, men lyttet man til NRK, fikk man inntrykk av at det kun var Vestlandet som var rammet. Hvilken rolle ser statsråden for seg at NRK skal spille for å ivareta informasjonsbehovet i hele landet i en beredskapssammenheng?»
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-02-01:
Jeg har stor forståelse for at redaksjonsplakaten skal gjelde, og jeg har også stor forståelse for at statsråden ikke kan ha oversikt over enkeltradioer i de enkelte hjem. Det var i og for seg ikke det spørsmålet dreide seg om, så jeg tror kanskje spørsmålet ble misforstått litt, for det …
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-02-01:
Jeg tror spørsmålet rett og slett ble misforstått – særlig når jeg hører at NRK P1 er definert som en beredskapskanal. Det var altså 21 472 husstander i Sør-Hedmark som var uten strøm. Det var ganske underlig å sitte på mitt hjemsted, Flisa, og se at hele glåmdalsdistriktet ble svart. Og vi hørte ingenting. Radioen var i funksjon, så det var ikke det at P1 og NRK var ute av funksjon, men de hadde rett og slett ikke oppdaget at hele Sør-Hedmark var uten strøm, Internett eller annen forbindelse ut, og da – i en beredskapssammenheng – mener jeg faktisk det er en statsråds ansvar å sørge for at de signalene i hvert fall kommer fram til NRK.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-02-01:
Jeg håper statsråden kan se på dette med litt alvor, for hele Sør-Hedmark var altså uten Internett og strøm og all annen forbindelse i et helt døgn. Mange var uten forbindelse en hel uke. Det er klart at det har noe å gjøre med en trygghetsfølelse, og NRK var den eneste kanalen som var oppe for å kunne signalisere til folk når man kunne få igjen strømmen, når man kunne forvente at ting var opprettholdt og kommet tilbake til normalen. Jeg mener at når NRK P1 er definert som en beredskapskanal, må det faktisk ligge en instruks der om at da skal man ikke skal glemme det meste av landet og kun fokusere på Vestlandet. Jeg fikk ringt til NRK etter ca. 20 timer, for da fikk vi igjen mobilnettet, og fikk gjort dem oppmerksom på at hele Sør-Hedmark var uten strøm. Da kom det på første nyhetssending etterpå. Så det var rett og slett en åpenbar svikt i informasjonen et eller annet sted som gjorde at man ikke var klar over situasjonen.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-02-01:
Radiokanalen NRK P1 er definert som beredskapskanal. Myndighetene har i medhold av kringkastingsloven mulighet til å sende ut viktige meldinger til befolkningen via NRK P1. Ekstremværet i romjula 2011 førte til feil på 87 hovedsendere og omformere. I noen tilfeller varte utfallet ikke lenger enn ett minutt. I andre tilfeller var signalene borte i flere døgn. De lengste utfallene skjedde på små sendere som dekker mellom 40 og 100 personer. Det lengste utfallet på en hovedsender i Møre og Romsdal varte i litt over ett og et halvt døgn. Jeg har ikke informasjon om at Sør-Hedmark ble rammet av utfall som skyldes feil på radio- eller fjernsynssendere. Derimot falt hovedsenderen på Tron i Nord-Hedmark ut i knapt fem timer. Jeg understreker at jeg ikke har oversikt over eventuelle strømbrudd i Sør-Hedmark som eventuelt kan ha satt radio- og fjernsynsapparatene i den enkelte husstand ut av spill. Justis- og beredskapsdepartementet har det overordnede ansvaret for å samordne beredskapen i Norge. Justis- og beredskapsdepartementet har allerede satt Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap – DSB – og Post- og teletilsynet i gang med å vurdere sårbarheten i viktige offentlige elektroniske kommunikasjonsnett. Justis- og beredskapsdepartementet har bedt DSB som ledd i prosjektet å ta en vurdering av konsekvensene av ekstremværet Dagmar i desember 2011. DSB har bedt NRK om informasjon om konsekvensene av ekstremværet og hvilken betydning det fikk for kringkastingen. NRKs rapport vil omfatte informasjon om håndteringen av utfallene og eventuelle behov for tiltak for å sikre at NRK kan ivareta sine samfunnspålagte oppgaver under kriser. Jeg mener at det mest hensiktsmessige er å avvente DSB og Post- og teletilsynets rapport før det trekkes noen konklusjon om NRK og radiokanalen P1s framtidige rolle i informasjonsberedskapen. For ordens skyld vil jeg understreke at jeg ikke har noen innflytelse på den redaksjonelle dekningen av ekstremværet. Det er kringkastingssjefen som, innenfor de generelle rammene som følger av NRK-plakaten og vedtektene, avgjør hvordan slike hendelser dekkes. Dette er i samsvar med bestemmelsene om redaksjonell frihet i kringkastingsloven og lov om redaksjonell frihet i media.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-02-01:
Regjeringen tar all kritikk veldig seriøst(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-02-01:
Dette må vi ha en diskusjon om, men det er ikke min oppgave å påvirke hvordan NRK dekker ekstremvær. Oppmerksomheten var nok mest på Vestlandet. Det var nok ikke tilsvarende oppmerksomhet i media rundt oss som ble rammet av strømbrudd på Østlandet, som jeg regner med at representanten Gundersen – og også jeg på Jessheim – ble rammet av. Situasjonen ble nok ikke sett på som så alvorlig i de traktene hvor vi kommer fra. Men det er klart at man kan jo alltid ta opp diskusjonen om NRKs redaksjonelle dekning, og det kan jo stortingsrepresentanten Gundersen og andre ta initiativ til.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-02-01:
Jeg regner med at NRK alltid har diskusjoner om sin dekning, slik de har i alle andre saker, men det er ikke min oppgave å instruere NRK slik enkelte representanter – uten å nevne navn – har vært inne på at jeg skal gjøre i forhold til barne-tv-programmer. Jeg oppfordrer representanten Gundersen og andre til å ta initiativ til at NRK gjennomgår hvordan de dekker den type hendelser, men jeg ønsker ikke å pålegge NRK hva slags dekning de skal ha i enkeltsaker.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-01:
Mitt spørsmål går til fornyings-, administrasjons- og kirkeministeren: «Ifølge avisene Vårt Land og Glåmdalen har kirkeministeren avgjort at Våler i Hedmark ikke får bygge ny kirke på branntomten. 16. januar i år skrev Ringerikes Blad at arbeidsutvalget for Ringerike kirkelige fellesråd vil ha avklaring fra Fornyings-, administrasjons- og kirkedepartementet før sak om bygging av ny Hønefoss kirke lyses ut, om det er mulig å bygge ny kirke på branntomten, eller om departementet har lagt nye føringer. Er det slik at statsråden mener at hun er bedre i stand til å avgjøre hvor kirkene skal ligge enn de som bruker og finansierer disse?»
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-01:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er heller ikke ukjent med at det bruker å være stor enighet, f.eks. om at vi vil bygge den nye kirken, men at det er en stor utfordring når det gjelder å komme til enighet om lokalisering av bygget – så det har jeg all respekt for. Det er nå engang slik at det er et lokalt ansvar å avgjøre hvor en ny kirke skal bygges eller gjenreises – men det er òg viktig at det blir ført en demokratisk prosess i slike saker, slik at alle føler at de blir hørt og tatt på alvor. Jeg har òg veldig stor respekt for statsråden, men i dette tilfellet er jeg faktisk skeptisk, for ifølge Vårt Land var det slik at statsråden grep inn før departementet hadde fått noen formell søknad fra Våler kirke. Spørsmålet mitt er da om statsråden har tenkt å begynne med sentralstyring alle steder der det er uenighet om hvor kirken skal ligge, eller vil hun oppfordre til gode lokaldemokratiske prosesser og i alle fall vente til hun får en formell søknad før hun uttaler seg?
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-01:
Jeg takker igjen for svaret, men her viser det seg at det er sendt en søknad som det har vært stor uenighet om i kirkesognet. Kirken er midt oppe i en demokratiprosess. I den forbindelse er det svært viktig at den lokale kirkeledelsen ivaretar dette, spesielt i saker som er av så stor betydning for menigheten. I dette tilfellet hadde jeg faktisk trodd at det hadde vært bedre om statsråden kom med et godt forslag til prosess på dette, enn så tydelig å avfeie en så stor del av Våler menighets ønske. Ifølge Vårt Land var begrunnelsen for uttalelsen at hun vil hjelpe samfunnet videre etter en lang splittelse i kirkesaken. Spørsmålet er om statsråden har registrert dette, og om menigheten har blitt hjulpet til mer enighet og til å stå mer samlet etter at hennes uttalelser kom fram. Hvis ikke – hva vil hun da foreta seg for å gjenopprette enigheten i sognet?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-02-01:
Våler kirke i Hedmark ble totalskadet i brann 29. mai 2009. Prosessen med å bygge ny kirke har skapt et bredt engasjement i lokalsamfunnet. Å bygge ny kirke er et omfattende og tidkrevende arbeid. Det er viktig at planleggingen av et nytt kirkebygg tar utgangspunkt i hvilke behov kirken skal dekke. Prosessen må drives fram av det lokale kirkedemokratiet. Å skulle gjenreise en kirke etter en brann er ekstra krevende. Mange har sterke følelser knyttet til kirken sin, og det er bra. Kirkeloven bestemmer at oppføring av kirke skal godkjennes av departementet. Loven har bestemmelser som stiller krav både til prosess når ny kirke skal bygges, og til selve kirkebygningen. Menighetsmøtet, som består av alle stemmeberettigede i soknet, skal uttale seg om oppføring av kirke. De lokalkirkelige myndigheter involverer Kirkerådets arkitektfaglige rådgiver på et tidlig stadium i et byggeprosjekt. Kirkerådet gir råd både om tomtevalg og om utformingen av kirkebygget for at det skal bli hensiktsmessig og funksjonelt. Kirkerådet har vært inne i prosessen i Våler. Kirkelig fellesråd sender søknad til departementet når planene for det nye kirkebygget er klare, sammen med en anbefaling fra vedkommende biskop og Kirkerådet. Våler kirkelige fellesråd vedtok allerede i oktober 2010 at ny kirke skulle bygges på ny tomt. Det er imidlertid uenighet i lokalsamfunnet i Våler om hvorvidt kirken skal gjenreises på branntomten eller på ny tomt. Da uenigheten om tomtevalget vedvarte, og for å få framdrift i saken, ba Hamar biskop i november i fjor departementet om å avklare om kirken kunne bygges på branntomten. Kirkerådet ble konsultert og anbefalte at kirken bygges på ny tomt. Ny tomt ville gi et fullgodt og funksjonelt kirkebygg i Våler. Ut fra bl.a. Kirkerådets anbefalinger har jeg i mitt svarbrev til biskopen uttalt at slik saken nå står, kan jeg ikke se at ny kirke i Våler kan bygges på branntomten. Jeg har derfor bedt Våler kirkelige fellesråd ferdigstille arbeidet med kirke på ny tomt som nå pågår. Departementet vil på vanlig måte ta stilling til en søknad om oppføring av ny kirke i Våler når vi har mottatt søknaden fra fellesrådet.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-02-01:
Det har vært en lokaldemokratisk prosess i Våler der både menighetsmøtet og fellesrådet har gått inn for å bygge kirke på ny tomt. Det er riktig at vi har fått en henvendelse fra biskopen i Hamar, som har vært forelagt Kirkerådet, som er det demokratisk valgte høyeste organet i Den norske kirke, der vi ble anbefalt at kirken bør bygges på ny tomt – ut fra de opplysningene som nå foreligger. Jeg har respondert på den henvendelsen og sagt at jeg deler den oppfatningen. Det er krevende å bygge ny kirke på gamle branntomter både fordi det plassmessig ofte er vanskelig å få gode byggeprosesser, da det finnes eksisterende graver som ligger tett opptil og fordi det er viktig at man får kirkebygg som er universelt utformet. Men i denne prosessen har altså alle kirkelige organer uttalt seg, og jeg har fulgt opp de vedtakene som er gjort i de kirkelige organene.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-02-01:
Jeg har vært på besøk i Våler, jeg har sett på tomteområdene der, jeg har vært på møter med veldig mange av de impliserte. Det er et høyt konfliktnivå i Våler, og jeg tror det er viktig at man kommer videre. Derfor støtter jeg veldig opp om det arbeidet som er gjort i de demokratiske organene i Våler menighet, der menighetsmøtet har gitt sin uttalelse, der fellesrådet har gjort sitt vedtak. Det er lagt ut en arkitektkonkurranse nå, basert på de vedtakene som er gjort i Våler kirkelige fellesråd. Derfor tror jeg det er viktig at man nå fortsetter å jobbe langs de demokratiske beslutningene som er tatt, viderefører den arkitektkonkurransen som er utlyst på basis av de vedtakene som er gjort. Det er mitt bidrag i den saken. Så håper jeg at alle som deltar i det kirkelige demokratiet i Våler, jobber med å komme seg videre og aksepterer de vedtakene som er gjort i denne saken. Det er altså flertallet jeg har støttet i min uttalelse.
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-01:
Spørsmålet mitt går til arbeidsministeren: «En 37 år gammel dame som er utdannet førskolelærer, må slutte i yrket sitt da hun har fått en funksjonshemning som går ut over hørselen. Hun sier opp sin stilling i samråd med lege. Etter ett år er hun fortsatt på arbeidsavklaringspenger, men har blitt varslet av Nav om at disse snart vil stoppe. Hun er eneforsørger til tre barn. Nav har ikke klart å finne alternativt arbeid til henne, men anbefaler henne istedenfor søknad om uføretrygd. Hva mener statsråden om denne saken opp mot regjeringens jobbstrategi?»
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-01:
Eg takkar for svaret. Dette tilfellet er dessverre ikkje enkeltståande. Det finst mange fleire, og eg får stadig spørsmål om denne utfordringa. I Bergens Tidende fredag 27. januar i år kan ein òg lesa om eit nytt tilfelle der ein person faktisk måtte gi opp, og måtte ordna dette med jobb sjølv. Sjølvsagt har ein sjølv ansvaret. Men i dette tilfellet seier vedkommande at det gjekk for treigt hos Nav, det blei for omstendeleg, og det blei tidkrevjande. Det er klar tale, og her viser ein òg kor skoen trykkjer. Når vi òg veit at pila peikar feil veg når det gjeld auken av nye uføre, spesielt for dei under 30 år, er dette alvorleg og noko vi må gjera noko med. Mitt spørsmål til statsråden er igjen: Kva for ressursar og kva slags kvalitet vil ein setja inn mot Nav, som skal ta hand om alle desse som vi ikkje ønskjer skal over på uføretrygd?
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-01:
Eg takkar igjen for svaret. Statsråden nemnde sjølv at det må vera eit arbeidsliv der. I den samanhengen veit vi at strategien òg inneheld at statleg og kommunal forvalting skal gå føre med gode eksempel og tilsetja menneske med funksjonshemming. Mitt spørsmål til statsråden er: Kor mange tilsette med ei eller anna form for funksjonshemming som er i faste stillingar og/eller i trainee-stillingar, har statsråden i sitt departement?
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-02-01:
Et av regjeringens viktigste mål er å legge til rette for at flest mulig kan delta i arbeidslivet med sin kompetanse og arbeidskraft. Det er viktig for den enkelte og for samfunnet, og det er selve grunnlaget for Nav-reformen. Grunnleggende for Navs arbeid er at man skal ta utgangspunkt i den enkeltes mulighet for deltakelse i arbeidslivet. Alle som ønsker å komme i arbeid, har rett til å få vurdert sitt bistandsbehov. Behovs- eller arbeidsevnevurderingen skal avklare om det er hensiktsmessig og nødvendig å sette i verk arbeidsrettede tiltak for å komme i jobb. Dette er det Arbeids- og velferdsetaten som vurderer. Formålet med regjeringens jobbstrategi for personer med nedsatt funksjonsevne er å gi flere muligheter for å komme i arbeid. I jobbstrategien er det lagt vekt på at den ordinære arbeidsmarkedspolitiske innsatsen skal styrkes med målrettede virkemidler som kan kompensere for ulike former for funksjonsnedsettelser. Det har vært viktig å utvikle virkemidler som kan hjelpe både arbeidssøker og arbeidsgiver med å redusere usikkerhet og risiko hos dem begge. Det er lagt vekt på å utvikle nye oppfølgings- og tilretteleggingstiltak. Jeg kan ikke vurdere hva som ville ha vært den beste løsningen i dette enkelte tilfellet. Generelt vil arbeidsavklaringspenger bli gitt så lenge det er nødvendig for at en person skal kunne gjennomføre en fastsatt aktivitet med sikte på å komme i arbeid, men som hovedregel ikke mer enn fire år. Vi ønsker å få flere med nedsatt funksjonsevne i arbeid. For noen kan uførepensjon være det rette. Før man innvilges uførepensjon, skal alle muligheter for å komme i arbeid være prøvd. Dette er tydelig signalisert til etaten.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-02-01:
Hele systemet med arbeidsavklaringspenger og det at man skal ha en arbeidsevnevurdering, er noen av de viktigste virkemidlene for å se det enkelte individ og oppfølgingen knyttet til dette. I Navs vridning for 2012 og i det styringsdokumentet som er gitt fra departementet til Nav, er vi tydelige på at man nå har hatt år hvor man har jobbet med ytelsesforvaltningen. Nå er det nettopp oppfølgingen av den enkelte som skal være hovedprioritet i Navs strategi framover, og nå har vi jobbet med ny strategi for dette. I tillegg har vi et veldig høyt tiltaksnivå i Norge supplert med denne jobbstrategien. Mange virkemidler er på plass. Så har jeg lyst til å si at det ikke nødvendigvis er slik at hver gang en person ikke kommer i jobb, har Nav sviktet – Nav skal bli bedre, men det er ikke nødvendigvis slik. Det må være et arbeidsliv som tar imot personer, og det må være personer som er motivert. Hvis det er slik som representanten nevner, at en person har skaffet jobb selv, er det gledelig, og da viser det at den personen kan gjøre det selv. Det er ikke gitt at det alltid er Nav som svikter, når vi ikke får folk i arbeid.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2012-02-01:
Jeg er helt enig i at det er viktig at staten går foran som et godt eksempel i likhet med privat sektor. Vi må bare sørge for at arbeidslivet generelt har en annen attityde i forhold til folk med funksjonshemninger, og det jobber jeg systematisk med. Den jobbstrategien og arbeidet med den er et av de viktigste virkemidlene vi har. Konkret hvor mange jeg har i mitt departement – jeg tror det er én person. Hvis det ikke er én person, skal jeg rette opp det, men jeg mener det er én person. Jeg er veldig opptatt av at vi skal være klare i styringssignalene på at vi i større grad – også innenfor staten – må få åpnet opp, og at staten tar et større ansvar. Det deler jeg fullt ut. Men det viktigste for meg, som sagt, er at skal vi få dette til og få dette til å monne, må vi få en helt annen holdning når det gjelder forhold til funksjonshemmede generelt i samfunnet. Det gjelder både offentlig og privat sektor. Jeg tror vi deler felles målsetting om det.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-02-01:
Jeg har gleden av å stille olje- og energiministeren spørsmål: «I Dagens Næringsliv 19. januar 2012 kunne vi lese at ansatte i Statoil ikke tør å si fra om kritikkverdige forhold i frykt for å ødelegge karrieren. I en fersk rapport utarbeidet av forskningsstiftelsen IRIS fremkommer det bl.a. at Statoil har grunnleggende utfordringer med å håndtere kritikk, samt at man mangler systemer for å ivareta bekymringsmeldinger. Hvordan vil statsråden, som selskapets hovedeier, bidra til at Statoil får tilfredsstillende systemer, og at ansatte kan føle de har reell varslingsrett?»
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-02-01:
Jeg takker statsråden for svaret og viser også til rapporten og det som statsråden selv er inne på i sitt svar, om at Statoil har sagt at de skal gjennomgå ting, de skal forbedre seg, og det skal bli en åpnere kultur i organisasjonen – sitat fra Dagens Næringsliv, hvor Statoil-ledelsen sier at deres mål er å lære av Gullfaks-hendelsen. Dette er vel og bra. Det samme ble sagt etter utblåsingen på Snorre-plattformen i 2004. Jeg konstaterer at Statoil ikke har lært noen ting av tidligere feil. De må med andre ord nå vise at det er samsvar mellom ord og handling. De ansattes varslingsvern må etter mitt skjønn være reelt, og statsråden peker også på at det ligger utenfor hans område i forhold til de konkrete systemtingene som skal følges opp fra ledelse og administrasjon. Men jeg vil nok tro, og jeg utfordrer statsråden på det, at det må være viktig å forsikre seg om at systemene fungerer på en god måte, og at nasjonal politikk blir ivaretatt.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-02-01:
Takk for svaret. Jeg har lyst til bare å vise videre til den rapporten som ble nevnt, der det kommer fram at ledelsen i Statoil skylder på ansatte når noe har gått galt. Om det er rett, eller om det er feil, skal ikke jeg ta stilling til, men det er like alvorlig at ansatte opplever det sånn. Det vitner om, i alle fall etter mitt skjønn, at det er en ukultur man bør komme til livs. Jeg vil utfordre statsråden til å sørge for at tid og penger ikke går på akkord med sikkerhet, og at det iverksettes tilfredsstillende systemer som ivaretar de bekymringsmeldingene som kommer inn. Samtidig registrerer jeg at det i denne rapporten påpekes en ukultur, og at det er et «småkongedømme» i selskapet. Kan statsråden avkrefte at det er et «småkongedømme» og en ukultur i selskapet? Hvis han ikke kan avkrefte det, hvordan vil han da komme et sånt regime til livs?
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-02-01:
Det tilligger oss alle å sørge for at Norge har et godt forsvar, og Forsvaret vil berøre ulike kommuner i landet på ulik måte. Noen er utsatt for betydelig flystøy, noen får støy fra skytebaner og noen fra hyppig øvingsaktivitet. Dette er ikke helt likelig fordelt, men sånn har det vært, og sånn vil det fortsatt være. Ved Evjemoen skytefelt har det vært aktivitet siden 1912. Man kan altså feire 100 års aktivitet ved Evje, og Forsvaret har fortsatt behov for dette skytefeltet. Jeg har forståelse for at Evje og Hornnes kommune har en utfordring knyttet til at arbeidsplassene i stor grad har forsvunnet, mens skytingen fortsetter, men det er altså slik at dette er et skytefelt som bl.a. benyttes av Madlaleiren og Luftforsvarets skolesenter på Kjevik. Det er ingen kjente alternativer til dette som ikke vil skape tilsvarende problemer et annet sted. Det ble etablert nye retningslinjer i 2005 når det gjelder støy, som pålegger eksisterende virksomhet å utrede den nye effekten av den allerede eksisterende støyen og kartlegge denne. Det har Forsvaret gjort. Det har vært en omfattende dialog med kommunen i flere omganger, og vi har sett på alternativer – både om det finnes alternativer til selve skytefeltet, og hva man måtte gjøre for å redusere støyen. Beløpet 56 mill. kr, som representanten Ropstad refererer til, er en beregnet kostnad, som ikke tar vekk støyen, men som reduserer den gjennom vending av skytebaner. Slik Forsvarsdepartementet og jeg forstår denne saken, har vi ingen forpliktelser overfor kommunen til å gjøre endringer i den allerede eksisterende aktiviteten – det foreligger ingen juridisk forpliktelse for oss. Man har likevel forsøkt å komme kommunen i møte ved å tilby en kostnadsdeling, der man deler denne kostnaden i to i når det gjelder den nye utnyttelsen av nye arealer som kommunen er interessert i. Jeg kan bare konstatere at Evje og Hornnes kommune ikke har ønsket å imøtekomme invitasjonen til en kostnadsdeling, og der står saken.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-02-01:
Jeg forstår jo at Evje og Hornnes kommune har begrenset nytte av akkurat dette skytefeltet. Selv om både jegere og andre skyttermiljøer og pistolklubber også bruker skytebanen, er det neppe nok til å snu kommunen til å ha stor interesse for dette skytefeltet. Men kongeriket Norge har bruk for dette skytefeltet. Det er et etablert skytefelt, og det brukes. Det var faktisk en av forutsetningene for at man kunne videreføre driften på Madla og på Kjevik, hvor man altså trenger rimelig nær adgang til skytefelt. Man kunne selvfølgelig prøve å flytte alt til Vatne, men der er det ikke kapasitet, og det ville også føre til tilsvarende problemer for Sandnes. Jeg kan egentlig bare opprettholde at vi ikke anser at vi har en forpliktelse til å treffe støydempende tiltak for å hjelpe kommunen. Vi har likevel tilbudt å være med på det. Det tilbudet – altså om en kostnadsdeling mellom departementet og kommunen – står ved lag. Jeg minner om at jeg også må tenke på presedensvirkningene overfor alle de andre kommunene som er berørt av støy.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-02-01:
Jeg kan egentlig ikke gjøre så mye annet enn å gjenta at jeg mener at gjeldende regelverk ikke pålegger Forsvaret noe ansvar for å gå inn og treffe disse støyskjermende tiltak. Det er presedens for nærværet. Man har vært der i 100 år, man har bruk for skytefeltet, og støy genereres på ulik måte ulike steder i landet. Likevel har vi sagt at fordi vi faktisk forstår den særlige utfordringen, all den tid man ikke har den arbeidsplassgenereringen som man hadde før, kan vi komme kommunen i møte gjennom en kostnadsdeling. Jeg minner om at i andre deler av landet går folk i fakkeltog for å beholde støy fra Forsvaret som er betydelig større enn den skytefeltet klarer å produsere, men det er selvfølgelig også knyttet til arbeidsplasser i nærheten. Jeg mener at her må man finne den rette balansen mellom å holde seg til eksisterende ansvarsregler som jeg mener peker i vår favør, og den godvilje vi har ønsket å vise, ved å tilby en felles løsning sammen med kommunen. Jeg tror saken faktisk fortsatt blir stående der.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-02-01:
Jeg vil takke representanten Ellingsen for et så positivt ladet spørsmål. Jeg deler representantens syn på at dette nå har blitt en bra form. Jeg har, siden jeg ble forsvarsminister, møtt ved enhver egnet anledning, flere ganger for Afghanistan-veteraner og en gang for dem som kom hjem fra Seychellene, og ønsker å fortsette med det, enten at jeg selv eller en annen representant for regjeringen møter ved enhver anledning. Regjeringen har over flere år arbeidet for å styrke ivaretakelsen og anerkjennelsen av våre veteraner. Som et ledd i dette arbeidet lanserte som kjent regjeringen handlingsplanen «I tjeneste for Norge» 2. mai 2011, hvor også medaljeseremonienes rolle i anerkjennelsen vektlegges. Vi skal være tydelige i å anerkjenne innsatsen til norske kvinner og menn for den jobben de har utført. Det er derfor et prioritert område for regjeringen å gi oppmerksomhet og å styrke ivaretakelsen av veteranene. Hjemkomstprogrammet for veteranene ser nå ut til å ha funnet sin form. Medaljeseremoniene som avholdes jevnlig etter hvert som avdelingene kommer hjem, er en viktig og synlig del av det. Hjemkomstprogrammet består dessuten av debriefing av personellet, samtale med stressmestringsteam og sosialt samvær. Medaljeseremoniene har fått en flott og verdig ramme for veteranene og deres familier, og den oppfattes også av disse som anerkjennende. Det er en viktig anerkjennelse at både den øverste militære ledelse og representanter fra regjeringen deltar på medaljeseremonier. Tildeling av medaljer er et godt eksempel på et anerkjennende tiltak for personell som har tjenestegjort i internasjonale operasjoner. Disse seremoniene er viktige for å utrykke samfunnets takknemlighet for det arbeidet den enkelte har utrettet i krevende operasjoner på vegne av hele Norge. Seremonien gir også familie, pårørende, venner og samfunnet for øvrig større forståelse for viktigheten av de norske bidragene. Det har også i det siste vært betydelig medieoppmerksomhet rundt disse begivenhetene. Svaret på representantens meget gode spørsmål er: Ja, Forsvarets markeringer er blitt en god tradisjon og vil bli videreført.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-02-01:
Jeg takker for det poenget fra representanten Ellingsen. Jeg kan love at jeg skal gå etter i sømmene om det kan være noen som har falt utenfor disse ordningene. Den eneste kontingenten som har kommet hjem i nyere tid fra et annet sted enn Afghanistan, har kommet fra Seychellene. Da hadde vi en flott seremoni på Akershus festning som hadde nøyaktig den samme ramme som Afghanistan-mottaket. Det er klart at det kan finnes folk som i tidligere tid – altså for noen år siden – kom hjem fra andre operasjoner og ikke opplevde den samme anerkjennelsen, men nå er prinsippet at den skal gjelde for alle. Så skal vi selvfølgelig ta høyde for at det finnes bidrag fra norsk side hvor det er en person som er ute, og at hele bidraget består av en enkelt person eller to personer. Da blir det av naturlige grunner en litt annen ramme, men anerkjennelsen skal gjelde alle. Det poenget tar jeg definitivt med meg og skal sørge for at vi ser grundig på hvordan vi praktiserer det også for de veldig små kontingentene.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-02-01:
Da konstaterer jeg at jeg er helt enig med representanten Ellingsen. Anerkjennelsen gjelder den enkelte, uavhengig av hva vedkommende har gjort. Det kan være en minst like stor belastning å være medlem av en liten kontingent i Afrika som å være sammen med mange hundre andre i Afghanistan. I vår politiske vurdering er disse operasjonene nøyaktig like mye verdt. Vi skal finne en egnet form, enten det er ved hver enkelts hjemkomst eller en oppsamling av flere, slik at man får litt seremoni rundt det. Vi skal i hvert fall ta tak i det. Jeg er glad for det engasjementet som representanten Ellingsen viser for våre veteraner, for vi har et felles ansvar, at vi som representerer regjering og storting, viser at de er ute på vegne av oss og ikke på eget initiativ, og det skal anerkjennes som det, uansett hvor de har vært.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2012-05-09:
Som sagt vil jeg framsette to representantforslag. Det første er et representantforslag fra representantene Per Roar Bredvold, Torgeir Trældal, Kenneth Svendsen og undertegnede om lik merverdiavgiftssats på næringsmidler. Det andre forslaget er fra representantene Ketil Solvik-Olsen, Jørund Rytman, Peter N. Myhre og undertegnede om å redusere grensehandelen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2012-05-09:
Da skal statsråden få anledning til å svare på følgende spørsmål om SAS: «SAS AB har nylig fremlagt økonomisk resultat for 1. kvartal 2012 som viser et underskudd før skatt på SEK 1,1 mrd.. Dette er en forverring fra samme periode i fjor, da selskapet leverte et underskudd før skatt på SEK 558 mill. kroner. Er statsråden fornøyd med den utvikling vi ser i SAS AB, og hvis ikke – hvilke tiltak vil statsråden initiere når det gjelder den norske stats eierandel i selskapet?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2012-05-09:
Jeg takker statsråden for svaret. I forrige spørsmål svarte statsråden på et spørsmål fra Ketil Solvik-Olsen om hvorvidt man prioriterte de viktigste områdene når man brukte skattebetalernes penger. Da er det grunn til å vise til at denne regjeringen to ganger har brukt skattebetalernes penger til å gå inn med betydelige beløp i dette selskapet. Statsråden viser også til at det er sterk konkurranse – ja, takk for det. Og statsråden viser også til at det er høyere drivstoffutgifter. Jeg tror ikke drivstoffutgiftene til SAS AB er høyere enn drivstoffutgiftene til de konkurrerende selskapene. Jeg har følgende spørsmål til statsråden, og jeg håper næringsministeren har gitt såpass grunnlag til å kunne svare, at finansministeren kan gi meg svar på følgende: Når det gjelder Core SAS, som er innsparingsprogrammet til SAS – det har skiftet navn senere: Hvor står man i det innsparingsprogrammet nå?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2012-05-09:
Hvis det er riktig som statsråden sier, at man har redusert så mange av utgiftene, er det jo desto mer alvorlig at underskuddet bare øker. Når man fikk kapitaltilførselen fra regjeringen sist gang, var utgangspunktet at nå var alt så mye bedre – bare man fikk disse pengene, var det det som skulle til for å komme ovenpå. Man fikk også mulighet til å oppta konvertible lån, nettopp for å bedre situasjonen, men pilen peker altså i fullstendig gal retning. Jeg merket meg én ting som statsråden viser til. Han sa at kapitaltilførselen i SAS var en «under streken»-operasjon. Ja, det er riktig rent regnskapsmessig og budsjettmessig, men da vil jeg stille statsråden følgende spørsmål: Hvis dette selskapet i en tenkt situasjon kan gå konkurs, er dette penger som da kommer tilbake, i og med at det er «under streken»? Er ikke dette også – på samme måte som enhver annen krone brukt av skattebetalernes penger – penger som fungerer på samme måte, og er tapt hvis selskapet er tapt?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2012-05-09:
Til kommunalministeren: Aldri tidlegare har bustadene i Noreg vore dyrare enn dei er i dag. Det gjer at det blir stadig vanskelegare, spesielt for unge, å etablere seg på bustadmarknaden. Framstegspartiet har ofte skulda regjeringa for å vere passiv. Men rett skal vere rett, det er ikkje på alle område regjeringa er passiv. På eitt spesielt område har regjeringa vore aktiv, og også kreativ: når det gjeld å pønske ut nye forbod, påbod og detaljreguleringar som gjer det dyrare å byggje bustader i Noreg. Det gjer det sjølvsagt endå vanskelegare for unge å etablere seg på bustadmarknaden. For ikkje lenge sidan kom regjeringa med forslag om universell utforming, som medførte at det skulle vere plass til rullestolar også i dei aller, aller minste bustadene. Det gjer sjølvsagt at spesielt dei minste bustadane kan bli vesentleg dyrare – og dei aller minste blir heller ikkje bygde lenger. Det siste området som regjeringa har vist aktivitet på, er såkalla passivhus. Her er forslaget, og planen, at alle hus innan 2015 skal byggjast som passivhus. Det betyr at dei nærmast skal vere hermetisk lukka. Ein skal ikkje ha ventilar, ein skal ikkje ha luker, og vindauge skal heller ikkje kunne opnast i husa. Det er jo eit eksperiment, for vi veit lite om korleis dette vil fungere i vårt klima. Det kan bli problem med ròte og mugg osv. Men det verste av alt er at dette vil vere eit nytt krav som vil gjere det endå dyrare å byggje bustader i Noreg. Då er mitt spørsmål til kommunalministeren: Kvifor gjer regjeringa det stadig vanskelegare for unge å etablere seg på bustadmarknaden?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2012-05-09:
Faktum er i alle fall det at regjeringa kjører ei detaljstyring som gjer at det blir bygt langt færre bustader enn det som det er behov for. Ein kjem også med stadig nye krav som gjer at bustadene blir dyrare. Det at det blir dyrare eigedommar og dyrare bustader, gjer det veldig vanskeleg for unge å komme inn på bustadmarknaden. Det kjem i tillegg til dette med skjerpa eigenkapitalkrav. Det er slik at passivhus skal vere tilnærma hermetisk lukka – ein skal heller ikkje kunne ha vindauga opne. No er det mange rundt omkring i Noreg som ønskjer å sove med vindauget ope på soverommet, det kan jo skje mykje aktivitet der som tilseier at det kan vere fornuftig med litt frisk luft.(Munterhet i salen.) Då er spørsmålet: Meiner statsråden at det ikkje skal vere lov å ha vindauget ope på soverommet i framtida? (Munterhet i salen.)