trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2005-03-17:
Det er bred enighet om at dagens valgordning for Sametinget fører til svært store forskjeller i antall manntallsførte og antall stemmer bak hver representant. Derfor er det et mål å få til en valgordning med større samsvar mellom stemmer og antall representanter som blir valgt. Jeg er kjent med at Sametinget mener at det er Sametinget selv som skal bestemme sine valgregler, men jeg har altså det prinsipielle syn at det er Stortinget som lovgiver her i landet som også må ta det endelige ansvaret for utformingen av lovverket. Høyre støtter forslaget om innføring av en ordning med fire utjevningsmandater til Sametinget til de fire valgkretsene som oppnår flest godkjente stemmer ved valget. Høyre er også enig med Regjeringen i at man ikke bør regulere ved lov kjønnssammensetningen i et folkevalgt organ som Sametinget. Etter min mening bør partiene og valglistene ha hovedansvaret for å sikre en best mulig kjønnsbalanse. Jeg vil vel også påpeke at en ordning der utjevningsmandatene forbeholdes det underrepresenterte kjønn, ikke vil være tilstrekkelig for å sikre reell likestilling. En slik ordning kan tvert imot bli en sovepute, slik at innsatsen som må til for å få kvinner representert på lik linje med menn, uteblir. I verste fall kan jo det innebære at kjønnsbalansen blir forverret. Selv om Sametinget har gitt et råd i retning av en slik ordning, vil jeg vise til at det var et betydelig mindretall i Sametinget som gikk imot dette vedtaket. Fra Høyres side vil vi heller ikke støtte forslaget fra Sametinget om en sperregrense på 4 pst. for tildelingen av utjevningsmandater. Det vil kunne utelukke lokale lister med stor oppslutning fra ordningen. Jeg er også tilfreds med at Regjeringen varsler at den vil bidra med en større og mer helhetlig utredning om Sametingets valgordning, og at eventuelle lovendringer kan komme på plass før valget i 2009. Jeg tillater meg på vegne av Høyre og Kristelig Folkeparti å fremme mindretallsforslaget som er gjengitt i innstillingen.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2005-03-17:
Jeg bad om ordet i denne saken for å gi en svært kort kommentar fra Fremskrittspartiets side. Jeg vil vise til Fremskrittspartiets merknader i innstillingen om at vi primært går imot hele lovforslaget, men at Fremskrittspartiet subsidiært vil stemme for forslaget fra Høyre og Kristelig Folkeparti. Utover dette har jeg ikke noe behov for å ta del i denne debatten vedrørende selve innholdet, men etter en samlet helhetsvurdering har Fremskrittspartiet altså funnet å kunne gi subsidiær tilslutning til Regjeringens forslag i denne saken. Med denne klargjøringen vedrørende voteringen finner jeg ikke noen grunn til å forlenge debatten for mitt vedkommende.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2005-03-17:
SV er et parti som i likhet med andre er opptatt av skogen, men i tillegg holder to av våre store forbilder til i skogen. Den ene er Ole Brumm, som holder til i Hundremeterskogen, og den andre er Robin Hood, som holder til i en annen skog. Det gjør at vi har lang tradisjon og god innsikt i forhold til den betydningen skogen har på mange områder i samfunnet. Og det er egentlig det denne saken handler om. Den handler om at skogen har en verdi på veldig mange områder, noe som krever at man har en bred tilnærming til hvordan man behandler en så viktig ressurs. Konflikten man da møter, er konflikten mellom næring og miljø. Jeg syns at departementets forslag til ny skoglov ivaretar dette på en veldig god måte. Vi i SV syns det er veldig positivt at man har fått inn en miljøforskrift. Vi syns også det er veldig bra at den kommer ut på høring, slik at de som blir berørt av en slik miljøforskrift, får sjansen til å være med på å utforme den. For på den måten kan vi unngå at man får konflikter i ettertid, ved at folk faktisk har sjansen til å være delaktig og til å få lov til å si sin mening om hvordan dette skal utformes. Sjøl om representanten Hedstrøm pekte på at SV ikke var så opptatt av næringsbiten, er vi opptatt av at det må drives næring i skogen. Vi har i alle år tatt ut betydelige ressurser fra skogen – ressurser som har blitt brukt både til å produsere papir, til å produsere tømmer og andre ting. Derfor er det også viktig at man fortsetter med det i framtiden. Men vi må innse at en del av de uttakene som har foregått, har foregått på en slik måte at det har skadet miljøet. Derfor er det nødvendig at man skjerper inn dette med meldeplikt, slik at de som er berørt av det, har sjansen til å protestere og si fra dersom det foregår uttak som ikke er bra i forhold til de miljøutfordringene som vi har i skogen. Jeg tror at skogen i framtiden fortsatt vil bidra til viktig næringsvirksomhet, sjøl om vi antakelig vil få en dreining etter hvert. Jeg tror at vi vil få mer og mer bioenergi ut av skogen. Vi vet jo at det er ett av de områdene der vårt naboland Sverige har vært veldig flinke. Jeg tror også at vi i Norge etter hvert vil finne måter å ta ut bioenergi på som gjør at vi får aktiv bruk av skogen på det området. Avslutningsvis vil jeg si at når man nå skal begynne å praktisere nye miljøforskrifter, er vi i SV opptatt av at den dialogen som på en måte er intensjonen bak disse forskriftene som skal ut på høring, videreføres. Vi ser altfor ofte at vi kommer i en konflikt mellom næring på den ene siden og miljø på den andre siden som ofte kan være unødvendig. Dersom man da legger til rette for en dialog i en tidlig fase, er det lettere å unngå unødvendige konflikter. Jeg tar opp de forslagene som SV har fremmet.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2005-03-17:
I dag blir ei ny lov om skogbruk vedteken til erstatning for ei lov heilt frå 1965, ei lov frå 1939 og ei frå 1956. Skogen er ei kjelde til verdiskaping og sysselsetjing og ein heilt sentral faktor for å ta vare på jord- og vassressursar og biologisk mangfald. Skogen byr på verdiar for rekreasjon og friluftsliv, som er viktig for helse og trivsel. Skogen inneheld også mange kulturminne og er ein viktig del av landskapsbiletet. Trevirke er ein fornybar ressurs. Skog og treprodukt bind store mengder karbon. Auka utnytting av skogen ved bruk av varige treprodukt kan erstatte produkt som har større klimagassutslepp i produksjon eller bruk. Innafor rammene for berekraftig forvalting er det også eit potensial for å auke utnyttinga av skogen til energiformål. Dette synest Kristeleg Folkeparti er viktig. Formålet med lova skal vere å gi eit viktig signal til dei som driv næringsverksemd i skog, og til styresmakter på ulike nivå, om at skogbruksverksemd handlar om å få til ein balanse mellom økonomiske verdiar, miljøverdiar og sosiale og kulturelle verdiar. I komiteinnstillinga har ein kome med ei tilføying i formålsparagrafen der ein presiserer den verdiskapinga som skogen representerer. Lova legg opp til at skogeigar skal ha fridom under ansvar. Skogeigaren har såleis ansvaret for at alle tiltak i skogen blir gjennomførte i samsvar med føresegnene i skogbrukslova og forskriftene som blir gitt i medhald av lova. Skogeigaren skal etter forslaget også ha oversikt over miljøverdiane i eigen skog og ta omsyn til dei ved gjennomføring av alle tiltak i skogen. Departementet foreslår ein heimel for forskrift om kva som ligg i skogeigaren sitt miljøansvar. Dette får i dag fleirtal med støtte frå SV. Det er eg glad for. Eg er noko overraska over at Arbeidarpartiet og Senterpartiet ikkje vil vere med og få ei miljøforskrift. Ein må ikkje undervurdere det miljøarbeidet som næringa har gjort. Eg vil her vise til merknadene som fleirtalet har i innstillinga, og også til innlegget frå Ivar Kristiansen og representanten frå SV, som nettopp gav sine kommentarar til denne miljøforskrifta. Forskrifta skal, som normalt, ut på høyring, slik at ein får inn synspunkt, og slik at ein kan ha ein dialog, som også representanten Ryan var inne på. Skogeigaren vil få plikt til å sørgje for forynging av ny skog etter hogst. Departementet foreslår ein frist på tre år for at skogeigaren skal leggje til rette for nødvendige tiltak for fornying av skog. Dette blir vedteke i dag, men med ei presisering om at fristen for forynging kan utsetjast til fem år der det ut frå klimatiske og lokale forhold er forsvarleg. Departementet foreslår at forskriftsheimelen for frø- og planteforsyninga i skogbruket blir ført vidare i den nye lova. Kristeleg Folkeparti meiner det er viktig at det blir lagt godt til rette for verdiskaping og produksjon av varer og tenester med basis i skogressursane. Det er viktig med ein langsiktig strategi for denne viktige næringa.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2005-05-12:
På vegne av stortingsrepresentantene Lodve Solholm, Per Sandberg, Torbjørn Andersen og meg selv vil jeg fremme et forslag om å gjeninnføre kravet om arbeidstillatelse for utenlandske sjøfolk på skip under fremmed flagg i fart med last og passasjerer mellom norske havner.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2005-05-12:
På vegne av stortingsrepresentantene Marit Arnstad, Morten Lund og meg selv vil jeg fremsette et forslag om å endre skatteloven slik at kostnader til FoU kan utgiftsføres når de påløper.
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-12:
På vegne av stortingsrepresentantene Heidi Sørensen, Kjetil Bjørklund, Hallgeir H. Langeland og meg selv vil jeg fremme forslag om oppretting av et statsforetak for å fremme avfallsforebygging og gjenvinning, GJENOVA.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-12:
Jeg tviler ikke et øyeblikk på at kulturministeren har et sterkt engasjement på dette området. Det viser også innlegget hennes. Statsråden sa at de problemstillingene som jeg har reist, har man delvis fått svaret på gjennom Regjeringas vedtak om forskrifter. Det er jeg uenig i. Fastpris – sammen med bredden av virkemidler, som kulturministeren helt riktig påpekte – har en spesiell stilling, og det er viktig at den fastprisen virker over lengre tid enn det den vil gjøre nå. Det er viktig å ta med at det nå skjer en innstramming i forhold til den eksisterende bransjeavtalen. Kulturministeren sa at bransjen sjøl var enig om lengden på fastprisperioden. I innlegget mitt sa jeg at det var etter direktiv i det såkalte ministerbrevet at dette ble framforhandlet, og etter at Konkurransetilsynet hadde kommet med sterke oppfordringer om mer konkurranse og mer deregulering. Statsråden sa også at en ikke kunne vise til at det er noen forskjeller mellom land som har fastpris, og land som har fri pris. Goetheinstituttet kommer, som jeg sa, med andre evalueringer enn det. Hvis en f.eks. ser til Sverige, viser det seg at man nå har færre bokhandler, spesielt distriktsbokhandler, og færre universitetsbokhandler. Min påstand blir at så lenge bokbransjeavtalen bygger på et unntak fra konkurranselova, vil det bli et press på bokbransjen. En fastprislov betyr ikke at en fratar aktørene beslutninger. De kan forhandle om viktige ting, som f.eks. abonnementsordninger og slikt, som er veldig viktig for utvikling av bokbransjen. Jeg bare konstaterer at vi er uenige her. Så nevnte statsråden evalueringa. Det blir veldig viktig hva slags forutsetninger man legger i bunnen for den evalueringa, og at en ikke overlater den evalueringa til miljøer som på forhånd har bestemt seg for at fri pris er svaret. Det blir viktig å legge i bunnen at litteraturpolitikk må være kulturpolitikk, at litteraturpolitikk må omfatte både skjønnlitteratur og faglitteratur, at litteraturpolitikk må være språkpolitikk, og at litteraturpolitikk må være demokratipolitikk og styrke ytringsfriheten. Jeg vil oppfordre statsråden til å bekrefte at det er slike forutsetninger hun vil legge i bunnen når evalueringa skal skje.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-12:
Jeg vil igjen fastslå at forutsetningen for at fastpris skal være et viktig litteraturpolitisk virkemiddel, sammen med andre virkemidler, er at fastprisen varer over en periode. Denne fastprisperioden er blitt kuttet ned hver gang man har forhandlet om bransjeavtalen. Slik vil det være så lenge den er tuftet på et unntak fra konkurranseloven, og derfor mener jeg at det er nødvendig å ta en styring på dette. Som Trond Giske sa, er det ikke enighet om denne perioden og har heller ikke vært det i bransjen. Jeg har iallfall hørt mange andre signaler enn de statsråden viste til. Verdikonservative Francis Sejersted sa i Søndagsavisen i debatt med moderniseringsministeren at han var sterkt uroet over at markedskreftene nå hadde fått for stort inntog i bokbransjen, og jeg er helt enig med ham. Til Olemic Thommessen vil jeg si at vi er enige om at det er viktig å ha flere virkemidler, men vi er altså et lite land, og derfor må vi sørge for at vi har alle virkemidlene inntakt, også fastpris. Olemic Thommessen sa også at det var viktig at man nå hadde fått fastsatt en fast royaltysats for forfatterne. Ja, det er jeg enig i. Men jeg har også registrert at man nå forhandler om grunnlaget for royaltysatsene, for det er jo nettopp slik at når grunnlaget svekkes, vil også royaltysatsene svekkes. Større konsentrasjon og større konkurranse fører ikke til større bredde og fører ikke til større mangfold, snarere tvert imot. I land som har fripris, har det ikke, hvis man ser på bokmangfoldet under ett, ført til lavere priser. Det viser også en evaluering fra Kulturrådet. Jo, det har ført til lavere priser på bestselgerne, men det har også ført til færre forlag, færre forfattere og færre bokhandler. Jeg er ikke i tvil om at Karin Woldseth var imponert over de flotte bokhandlene da hun var i London. Men evalueringen fra Kulturrådet viser at det har ført til færre bokhandler, så hvis hun hadde vært litt utenfor London, hadde hun også sikkert sett det. Det er viktig å se på litteraturpolitikken som kulturpolitikk, som språkpolitikk og som viktig demokratipolitikk, og derfor tolker jeg signalene her nå slik at det som kanskje kan bli en regjeringskonstellasjon til høsten, vil ha en mer offensiv litteraturpolitikk.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2005-05-12:
For å begynna med det siste fyrst: Ja, det er heilt klart at litteraturpolitikk er kulturpolitikk. Det har eg sagt mange gonger, og det seier òg Regjeringa. Men når det gjeld Konkurransetilsynet, ligg det under Moderniseringsdepartementet, og difor må vi ha eit nært samarbeid for å komma fram til gode resultat som òg tek vare på det kulturpolitiske, som er det viktigaste her. Det må òg liggja i botnen for evalueringa. Ein må ha forbrukarinteresser, ein må ha forfattarinteresser, og ein må ha forlagsinteresser. Heile feltet skal vera ein del av det som skal liggja i botnen for den evalueringa som skal skje. Sidan interpellanten igjen reiser kravet om fastprislov, vil eg gjerne ein gong til minna om at ikkje eingong bransjen sjølv vil ha fastprislov. Når det vart sagt her at bransjen foreslo 1. mai året etter utgivingsåret som ein dato for når friprisen skulle gjelda, var ikkje datoen noko direktiv frå dei to ministrane i det heile. Den datoen kom dei fram til sjølve, og vi har slått fast den datoen i dei forskriftene som no er lagde fram. Så å seia at det var eit direktiv frå oss, er ikkje riktig. Når det gjeld Sverige, har dei færre bokhandlar, som interpellanten seier. Men dei har fullt frislepp, og det er det vi ikkje vil ha, for vi ynskjer å ha distriktsbokhandlar rundt omkring. Det er jo grunnar for at vi står på dei vedtaka som er gjorde, og det er at vi ynskjer eit mangfald, vi ynskjer at ein skal kunna kjøpa bøker både i Hammerfest, Alta og Kirkenes og Oslo. Vi har lært av Sverige og det friprissystemet dei har, og difor vil vi ikkje sleppa det laus. Eg føler nok at på mange måtar er vi veldig einige om målsetjinga. Eg har ikkje den trua på fastpris at vi skal ha fastpris i all æve, men at vi må ha ein periode der fastprisen skal gjelda er viktig for meg. Så er evalueringa viktig for å ta lærdom av dette med tanke på kva som skal skje i framtida.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2005-05-12:
Trond Giske var glad for at interpellanten hadde fått kulturministeren på banen i denne debatten. Då må eg berre seia at eg har merka meg at Trond Giskes måte å jobba på er populistiske utspel i media. Min måte å jobba på er faktisk å prøva å få eit godt resultat. Eg har jobba mykje med denne avtalen, og eg er veldig glad for dette resultatet. Eg synest det er mykje viktigare å jobba internt for å få til eit godt resultat enn å gå ut med populistiske utspel. Men der ser eg at Trond Giske og eg vurderer dette forskjellig. Så spør Trond Giske kvifor vi skal endra noko som har vore vellykka. Kvifor sa ikkje bransjen sjølv at vi berre kunne vidareføra den avtalen vi hadde? Dersom bransjen sjølv hadde sett seg ned, diskutert og blitt einige om å vidareføra den avtalen dei hadde, hadde det vore enkelt for Regjeringa å gi klarsignal til det. Men bransjen sjølv har ikkje sagt at vi skal vidareføra utan endringar det som har vore vellykka, for dei såg òg at ein trong endringar. Dersom ei eventuell ny regjering ynskjer å gå tilbake til den gamle avtalen, vil ho gjera det mot bransjens ynske. Så til innkjøpsordninga for sakprosa, som det vart sagt at vi stemde mot. Frå Regjeringas side er det viktig at vi har midlar, når vi stemmer for noko i stortingssalen. Eg har merka meg at Trond Giske har fått dette som ei kampsak etter at han kom i opposisjon. Då han sat i regjering, kom det ikkje forslag frå regjeringa om at ein skulle innføra innkjøpsordning for sakprosa. Dei som har kjempa for saka, har kjempa for ho i mange år, men det var altså denne regjeringa som kom med forslaget. Det er eg glad for. Det er eit resultat av hardt arbeid. Så er det fleire som tek fram Sverige som eit eksempel, både i forhold til pris og i forhold til bokhandlar. Dette kan vi. Det er difor vi ikkje har gått inn for den same avtalen som dei har i Sverige. Vi har gått inn for ein offensiv avtale med mange offentlege tiltak for at vi skal ha ein litteraturbransje, ein bokbransje, som framleis skal gi oss levande litteratur rundt omkring i heile landet. Difor har vi ikkje teke opp Sveriges hanske. Så vart det sagt frå Senterpartiet at vi har gått bort frå fastpris. Nei, vi har ikkje det. Vi har sagt ja til fastpris. Vi har fastpris i ein periode, og så kan ein diskutera kor lenge han skal vara. Bransjen bad om 1. mai. Eg veit at forfattarane vil ha han lenger, men då ein samla bransje kom til oss, bad dei om 1. mai. Det har vi gitt dei. Så til nynorsk litteratur. Der har vi òg ei ordning med direkte støtte til Samlaget. Det er ei støtte som denne regjeringa har auka, for vi såg at Samlaget trong betre økonomi for å kunna sørgja for at vi har god litteratur òg på nynorsk. Eg må seia at eg er veldig glad for det som vi no ser skjer rundt omkring i bokhandlane og på litteraturfeltet. Det er stor entusiasme etter at vi var ferdige med arbeidet og fekk fram ein avtale. Eg håper inderleg at ei eventuell ny regjering ikkje riv ned det som vi no har lagt til rette for for at vi framleis skal ha ein flott situasjon for litteratur i landet vårt.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2005-05-12:
La meg først si at det er veldig godt at interpellanten har sørget for at kulturministeren nå på denne måten får engasjert seg i litteraturpolitikken, for hittil har det virket som dette først og fremst har vært moderniseringsministerens bord. Man har hatt inntrykk av at linjene i politikken har vært lagt opp etter å få mest mulig billige bøker heller enn bredde, litteraturpolitikk, kulturpolitikk. Det er jo ikke rart at folk som Lars Roar Langslet går ut og protesterer og mener at det å være verdikonservativ ikke betyr at alt som har verdi, skal kunne regnes på en kalkulator. Det er også verdt å merke seg at i Høyre-styrte Bærum har man nå planer om å legge ned bibliotek, og den eneste måten å få drevet bibliotek på i en av Norges største kommuner, er om frivillige går inn og tar over. Det er trist at man ikke har større ansvarsfølelse for den kultur- og verdiarven litteraturen vår representerer. Det er forskjell på det å drive et demokrati og det å drive en kolonialforretning. Det er forskjell på å selge bøker og å selge bananer. Det er her vi er nødt til å ha en bevisst litteratur- og kulturpolitikk for å lykkes. Og vi har lyktes veldig godt i Norge. Vi har hatt en svært vellykket litteraturpolitikk. Vi har en stor bredde i utgivelsene. Vi har et høyt salg. Vi har mange lesere. Og spørsmålet er: Hvorfor skal man forandre noe som har vært så vellykket? Selv de mest suksessrike og mestselgende forfatterne, som Lars Saabye Christensen eller Åsne Seierstad, gav ut bøker med et par hundre i opplag før de traff med disse bestselgerne. Hadde vi ikke hatt forlag, hadde vi ikke hatt bransjeavtaler, hadde vi ikke hatt et system som hadde sørget for at de fikk sjansen til å utvikle seg, til å gi ut bøker som hadde et smalt publikum, hadde vi heller aldri fått noen «Bokhandleren i Kabul» eller «Halvbroren» utgitt på norske forlag. Nå ser vi at skritt for skritt trues dette, og det er en veldig forvridd virkelighetsbeskrivelse som her kommer fra kulturministeren, for bransjen har steg for steg kjempet mot de rammene som ble gitt av kulturministeren og moderniseringsministeren, det presset som har vært for liberalisering. Heldigvis har man i siste runde gjort retrett i Regjeringen og laget avtalen litt mindre dårlig enn den ellers ville blitt. Dermed har man kanskje trukket et lettelsens sukk i bransjen som nå framstilles som en tilslutning. Det var ikke tilslutning i bransjen til at bokklubbene ikke lenger skulle ha en mulighet til å gi en spesiell rabatt. Det var ingen tilslutning i utgangspunktet til at fastprisen skulle ha et rabattsystem som gjør at de store kjedene kan utkonkurrere flere av distriktsbokhandlene. Det var ikke enighet om hvor lang fastprisperioden skulle være. Dette er kulturpolitikk. Det er litteraturpolitikk. Noen ganger er vi nødt til å sørge for at markedet ikke er det eneste rådende, men at vi har andre og viktigere mål å ta vare på.
Olemic Thommessen (Høyre), 2005-05-12:
Statsråden har på en utmerket måte redegjort for de rammene vi nå har for en fortsatt godt fungerende bokbransje i Norge. Vi har fått løsninger som jeg mener er godt balanserte, og som ivaretar sentrale og viktige kulturpolitiske behov. Jeg skal ikke gå inn på hele det sett av virkemidler som bokbransjen og politikken bygger på. Det har statsråden redegjort for. Men det er klart at både ved vurderingen av hvordan vi skal gjøre tingene i Norge, og når vi sammenligner med andre land, er det viktig å se på den helheten av virkemidler vi har, f.eks. spørsmålet om innkjøpsordninger, som er en unikt god ordning i vårt land. Mange av de landene som opererer med fastprislover, har ikke det brede sett av virkemidler som vi har. Derimot tyr de til fastprisordninger som et generelt grep i sin politikk, og jeg tror det faktisk er mindre målrettet enn de ordningene vi har. Den fastprisperioden vi nå legger opp til, er også i bred forstand ganske lang, opp til 1 1/2 år. Det gir forlagene meget godt rom for å håndtere tidspunktene og plassere utgivelsene sine på en god måte. Det jeg synes er det viktigste som er ivaretatt, er at vi nå har fått på plass et stabilt system for royaltysatsene. Det å sikre at vi driver frem gode forfattere i vårt land, er kanskje det aller viktigste, både i forhold til det å ha lesere – lesere ber om gode bøker – og i forhold til det språkpolitiske ved at vi har en bredde av forfattere som arbeider med språket vårt, som formidler språket vårt og som formidler kulturen vår. Det synes jeg er meget flott og noe av det viktigste som er ivaretatt. Når det gjelder interpellantens frykt for bokhandlernes stilling, kan jeg ikke la være å undre meg litt, for det største problemet for bokhandlerne har jo kanskje vært kombinasjonen av endrede eierforhold i bokbransjen og det å ha en nærmest kartell-lignende avtale som har presset bokhandlerne på pris rent konkurransemessig. Slik sett virker det litt hult når man da enøyd ser på fastpris og bransjeavtale som svaret på alle problemer både i bokhandlene og i og for seg også i forhold til fagbøkene. Jeg tror det blir litt strutsepolitikk – å stikke hodet i sanden. Disse problemene handler om mye større samfunnsmessige bevegelser enn det som vi kan tilskrive bransjeavtalen. Norsk litteratur går så det suser. Vi produserer bøker som aldri før. Vi leser som aldri før. Det er viktig at vi nå har en politikk som følger tiden, slik at vi ikke bremser opp dette ved å føre en tilbakelagt politikk.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2005-05-12:
Først vil jeg gjerne kommentere det som representanten Valle trekker fram som skrekk og gru-opplevelser, f.eks. i Storbritannia, i Sverige og i Finland, hvor man har fripris. Jeg har for så vidt som hobby å besøke bokhandler i samtlige byer i land jeg reiser i. I forrige uke var jeg i London, og hadde en aldeles fantastisk opplevelse i to enorme bokhandler i London. At det blir færre bokutgivelser og færre bokhandler i England, som representanten Valle hevder, synes jeg må være i overkant. Det var millioner av boktitler. De hadde rikelig å boltre seg med. – Så disse skrekkscenarioene som kommer fra Sosialistisk Venstreparti, tror jeg vi skal ta med en klype salt. Den 1. mai i år trådte den nye bokbransjeavtalen i kraft. Fremskrittspartiet ønsket vel egentlig ikke noen bokbransjeavtale i det hele tatt, men ser at den avtalen som nå gjelder, faktisk kan bidra til å gi oss den kvalitet og bredde og det mangfold med hensyn til innhold og sjanger i både fag- og skjønnlitteratur som representanten Valle henviser til. Jeg vet ikke om interpellanten har vært i bokhandler her i Norge etter at den nye bransjeavtalen trådte i kraft, men jeg kan forsikre om at det er en fryd. Faktisk gir det også dem med dårlig råd en mulighet til å kjøpe aktuelle bøker. Det må jo være det Sosialistisk Venstreparti ønsker seg: Boka ut til folket! Nå har vi hørt om forfattere, om forlag og om bekymringene for bokhandlene. Ja, men den aller største bekymringen ved å innføre en lov om fastpris må være at boka ikke når ut til forbrukeren fordi forbrukeren ikke har råd til å kjøpe den. Grønne priser, lavere priser, alt til det bedre for forbrukeren, har den nye bokavtalen resultert i. At Konkurransetilsynet ser på de ulike forholdene rundt bokbransjeavtalen, kan vel neppe kalles angrep, snarere en sikkerhet. Vi vet jo at det er ulike eierkonstellasjoner i denne bransjen som kan – jeg sier kan – virke uheldig. Forlagene eier både bokklubbene og bokhandlene, og da kan det fort oppstå uheldige konsekvenser. Når fastprislov blir foreslått av SV, må jeg faktisk spørre meg om hvem som er tjent med det. Bokprisene har slett ikke stått stille de siste årene. Når prisen på en skjønnlitterær bok krabber over 500 kr, er ikke boka til for alle lenger. Fremskrittspartiet tror på fripris på boka. Vi tror på frie og uavhengige bokhandlere, noe som dessverre nesten ikke forekommer lenger i Norge. Og viktigst av alt: Vi tror på et fritt kulturliv, fritt og uavhengig av politisk styring. Det er ikke nødvendigvis en konflikt mellom god litteraturpolitikk og konkurranse i bokmarkedet. Markedsmessig prissetting, slik man har hatt i Sverige og Finland, vil sannsynligvis føre til sterkere vekst i antall titler.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2005-05-12:
Først har eg lyst til å gi uttrykk for at det er positivt at Regjeringa no synest å komme med forslag om ei ny innkjøpsordning for sakprosa, noko som regjeringspartia forresten stemte imot då vi behandla budsjettet hausten 2004. Noreg er eit av dei mest lesande landa i verda. Fram til no har vi hatt eit breitt tilbod av kvalitetsbøker som har vore lett tilgjengelege over heile landet. Det har eg lyst til å understreke. Bransjen har hatt stabile og langsiktige rammevilkår, og den tidlegare bokbransjeavtalen har medverka til at vi har hatt det som eg vil kalle langsiktige kulturpolitiske mål for litteraturen. Det som eg sakna i statsråden si utgreiing, er ei fagleg grunngjeving for at vi har fått denne nye avtalen. Det kan eg ikkje sjå at statsråden kom med, og eg har heller ikkje sett det i tidlegare innlegg i media. Tvert imot så reiser det seg ei rekkje spørsmål. Det er fleire som har vore innom Sverige. Før dei gikk vekk frå fastpris, hadde dei 800 bokhandlarar. Det talet er redusert til 500–600. Det er ein betydeleg reduksjon. Då kulturkomiteen hadde høyring om stortingsmeldinga om kultur og næring, vart det opplyst at Sverige har innført statsstøtte til distriktsbokhandlarane. Det er for meg ein tankekross. Eg har lyst til å utfordre statsråden på om ikkje ho også er uroa over at den nye avtalen kan svekkje det økonomiske grunnlaget for distriktsbokhandlarane. Det vil vere eit stort tap dersom tilgjenglegheita vert svekt ved at bokhandlane vert lagde ned. Noreg er eit lite land, med ei spreidd busetjing. Når eit land som Tyskland, med om lag 82 millionar innbyggjarar, kan ha fastpris, er det oppsiktsvekkjande at Noreg går bort frå det som iallfall Senterpartiet synest har vore ein godt fungerande avtale. Den Norske Bokhandlerforening har jo også gitt sterkt uttrykk for at dei er bekymra for dei bokhandlarane vi har ute i distrikta. Eg vil også stille spørsmål om ikkje kulturministeren er bekymra med omsyn til nynorsk litteratur. Den nye avtalen vil gjere bestseljande bøker billegare, medan andre bøker vil verte svekte og dermed kan stå i fare for å forsvinne. Og det vil seie at den nynorske litteraturen kan komme i faresona. Til slutt vil eg så sterkt eg kan oppmode ministeren om umiddelbart å starte den evalueringsprosessen som er varsla.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-01:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til utenriksministeren. Det ble som kjent et meget klart nei i den franske folkeavstemningen om en ny EU-grunnlov, og det er ventet at valgresultatet vil bli det samme når Nederland nå skal stemme. Dette er jo ikke noen hvilke som helst land i EU-sammenheng. Vi snakker her om dem som har utgjort selve kjernen i EU-samarbeidet. Som kommentar til dette resultatet har Jan Petersens statsminister sagt følgende: «Jeg tror en seriøs debatt om norsk medlemskap i EU nå vil bli skjøvet noe ut i tid. Det vil ta noe tid før vi ser hva slags EU som avtegner seg. Ingen vil nå føle noe hastverk med å innby folket til å ta standpunkt til en organisasjon som det er et så uklart bilde av.» Er utenriksministeren enig i dette, og betyr ikke det at Høyres plan om en ny søknad i 2007 er fullstendig urealistisk?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-01:
Jeg takker utenriksministeren for svaret, og kan vel konstatere at det ikke akkurat er en utenriksminister fra Høyre som spruter av lyst til å ta den store debatten om et eventuelt nytt norsk medlemskap i EU, i hvert fall ikke akkurat i dag. Det som er veldig spennende og gledelig for SV når vi har fulgt den franske debatten rundt folkeavstemningen, er at veldig mange av de argumentene som franske velgere har lagt vekt på, har vært venstresidens argumenter mot norsk EU-medlemskap i Norge, selv om debatten har vært annerledes i Frankrike. Jeg har lyst til å spørre utenriksministeren: Er det ikke et veldig alvorlig tankekors for ja-siden at den tette integrasjonen som man legger opp til gjennom grunnloven, har så lite folkelig forankring som den tydeligvis har i Frankrike, for i Frankrike har jo valgdeltakelsen vært høy, mye høyere enn f.eks. i Spania og Tyskland, og dette er et spørsmål som det virkelig er engasjement for? Er det ikke slik at for en ihuga ja-tilhenger er dette et alvorlig tankekors?
Jan Petersen (Høyre), 2005-06-01:
Jeg er enig i at to tunge og viktige land som Frankrike og Nederland selvfølgelig betyr enormt mye i denne sammenhengen. Jeg sier det, fordi jeg tror vi også skal minne oss selv om at viktige EU-land som Spania og Tyskland jo har ratifisert selve konstitusjonen, slik at bildet er blandet. Når det så gjelder direkte det spørsmål som Kristin Halvorsen har stilt meg: Det er vel et tegn på at man begynner å bli gammel, når man siterer seg selv, men jeg har lagt inn at én av forutsetningene for at saken eventuelt kommer opp igjen i Norge, er at EU har lagt konstitusjonsspørsmålet bak seg, og det kan jeg i og for seg gjenta. Så er spørsmålet når det i så fall vil skje. De spørsmålene som EU nå står overfor, må jo adresseres ganske umiddelbart. Så jeg tror ikke det er lettere å gjette på tidspunktet nå enn før, men jeg tror ikke at man her vil ha et uavklart problem over lengre tid. Dette må EU gå i gang med nå, ganske umiddelbart. Jeg tror man da også vil se at selve traktaten omfatter bl.a. en god del spørsmål som allerede er avklart i EU, og som det som sådan ikke blir noen endringer på. Bare gjennom rettskjennelser og på andre måter har det på mange måter vært en kodifisering av den praksis som allerede er lagt ned. Jeg tror at det er lettere å være tydelig på hvilke tidstabeller det måtte være, når støvet nå legger seg, men jeg tror nok at man må være forberedt på at støvet kan komme til å legge seg om ikke altfor lang tid. Man vil da sortere ut at en del av premissene var helt relevante i forhold til konstitusjonen. En del av premissene i voteringene var kanskje ikke fullt så relevante i forhold til konstitusjonen. Så til spørsmålet om tidspunkt for når dette kommer opp igjen: Det er ikke så godt å si når det kan være, men, som sagt, jeg tror ikke man skal regne med at dette nødvendigvis vil være skjøvet veldig langt ut i tid.
Jan Petersen (Høyre), 2005-06-01:
Med Sem-erklæringen bak meg kan jeg som utenriksminister ikke på noe tidspunkt sprute for en EU-debatt, men som tidligere Høyre-leder kan jeg gjøre det, og jeg vil gjøre det nå. Jeg tror absolutt at en del av de argumentasjonene som er ført i Frankrike, vil det være viktig å møte i debatt. Jeg vil vise til at det ikke holder for Europas fremtid. Jeg deler de oppfatninger som bl.a. min forgjenger Thorbjørn Jagland gav uttrykk for i Aftenposten i dag, at her er det virkelig en jobb å gjøre også fra vår side. Den tidligere partilederen ville være innstilt på å gå i gang med dette umiddelbart, og jeg tror kanskje at månedene som kommer, også vil vise det.
Jan Petersen (Høyre), 2005-06-01:
Det var svært mange premisser for de avstemninger som ble foretatt; premissene, som jeg nevnte i svaret til Kristin Halvorsen, var både relevante og kanskje ikke fullt så relevante i forhold til det faktiske spørsmålet som ble stilt til det franske folk. Det betyr at det var mange premisser langt utover dem som her ble nevnt, som også lå til grunn under den folkeavstemningen. Men det er ikke alle av dem som har vært helt relevante, for å si det forsiktig. Når noen åpenbart tror at man kan stemme seg vekk fra globaliseringsutfordringen, er det grunn til fornyet debatt.
Jan Petersen (Høyre), 2005-06-01:
Det var jo ikke utenriksministeren som da ble interpellert. Det var åpenpart den tidligere partilederen som ble interpellert. Jeg er ikke helt sikker på om jeg fikk tak i Giskes poeng. Men når EU selv har valgt å kalle dette en konstitusjon, er det dens innhold som er avgjørende. Konstitusjonen kodifiserer i stor grad regler som allerede ligger der. Etter mitt skjønn ville den vært viktig på mange områder, fordi den ville åpne opp, demokratisere og strømlinjeforme beslutningsprosessene for 25 medlemsland, og følgelig ville den også kunne tjene Europa bedre enn det grunnlaget som man nå må gå tilbake til, nemlig Nice-traktaten og det regelverket som for øvrig ligger der. Det er mulig at Giske er mer opptatt av form enn av innhold, men da tror jeg han bommer på målet.
Jan Petersen (Høyre), 2005-06-01:
Da jeg uttalte at jeg var skuffet, var det nettopp på grunn av den premissen jeg gav på slutten av mitt svar til Giske, nemlig at jeg tror at konstitusjonen ville gjort det lettere for EU å fungere, og man kunne få en beslutningsprosess som er på høyde med det å ha 25 medlemsland. Men det er også riktig, som Høglund sier, og som jeg har sagt en rekke ganger, at Norges forhold i dag baserer seg på et avtalegrunnlag som nettopp knytter seg opp til det eksisterende traktatgrunnlag i EU, som da må være det som EU nå faller tilbake på inntil man eventuelt måtte få i gang en ny prosess. Det er jo ikke slik at EU nå kommer inn i noe lovtomt rom, eller at man har stemt imot EU som sådan. Man har stemt imot denne måten å uttrykke det på rent formelt. Men debatten i Norge gjelder hvilke implikasjoner dette vil få for en eventuell norsk endring av forholdet til EU, altså selve EU-medlemskapet, og da viser jeg til det svaret jeg gav til Kristin Halvorsen.
Jan Petersen (Høyre), 2005-06-01:
Til det siste spørsmålet: Det tror jeg ikke. Jeg har gitt et svar på det spørsmålet. Jeg synes det er interessant at Åslaug Haga nå benytter begrepet «protest» om det som er det franske folks avgjørelse i saken. Det synes jeg heller ikke er en vurdering som bør være riktig. Jeg tror man skal respektere avgjørelsen uten å stemple den som en protest. Man bør se mer konstruktivt på det enn som en protest, etter mitt skjønn. Jeg tror også man skal være litt forsiktig med å bruke begrepet «folkelig». Man skal huske at det var 54,9 pst. som stemte imot. Det var tross alt 46,1 pst. som stemte for. Det betyr at det franske folk i dette spørsmålet har vært splittet, og er splittet. At EU nå må sette seg ned og tenke gjennom hva man gjør, er helt på det rene. På den annen side vil jeg advare mot å tro at man nå går inn i et slags tomt rom. Man faller tilbake på de traktater som er, og det betyr at man får leve med(presidenten klubber) de noe mer kompliserte beslutningsprosesser som man hadde på forhånd. Men at spørsmålet om frustrasjon over globaliseringen og Frankrikes økonomiske utvikling(presidenten klubber igjen) er relevant i denne sammenheng, må jeg nok si jeg vil sette spørsmålstegn ved. Det er helt åpenbart ting som bør ligge på siden av det hele, og som(presidenten klubber igjen) vil svekke utsagnskraften. (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen) (presidenten klubber igjen)
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-01:
Høyres nestleder og Regjeringens finansminister, Per-Kristian Foss, sa at en grunn til at det ble nei i Frankrike, var at det var rasister og kommunister som hadde stemt imot. Derfor ble det altså nei. Jeg synes dette var en ganske uhyrlig uttalelse, og svært upassende for en statsråd i en norsk regjering. Det hadde vært interessant å få utenriksministerens syn på dette. Mener han virkelig at det var rasistiske og kommunistiske argumenter som gjorde at det ble nei i Frankrike, og at dette hadde noe som helst å gjøre med det massive nei-flertallet? Som en oppfølging av dette vil jeg be om utenriksministerens vurdering av om det ikke er på sin plass å be om en unnskyldning. Jeg vil tro at det franske folk som har stemt nei, vil føle seg ganske tråkket på av denne forklaringen fra en norsk minister. Hadde det ikke vært riktig av en norsk regjering ved utenriksministeren her i Stortinget i dag å si unnskyld, dette står selvfølgelig ikke Regjeringen bak?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2005-06-01:
Det som burde bekymre alle, uavhengig av EU-standpunkt, er den enorme avstanden det er mellom det eliten mener i ulike land, f.eks. i parlamentet i Frankrike, hvor det er overveldende flertall for EU-grunnloven, i parlamentet i Nederland, hvor det var overveldende flertall for grunnloven, i Riksdagen i Sverige, hvor det var stort flertall for euro, og folket som har sagt nei i alle disse tre landene. Det er et demokratisk dilemma, og det skaper en manglende legitimitet for de strukturene som bygges. Jeg tror at en av grunnene er at man hele tiden sier at utviklingen er på vei i en annen retning enn det den faktisk er. Man er ikke for en grunnlov, man er ikke for en euro, man er ikke for overnasjonalitet, og så kommer det etter hvert. I stortingsdebatten om EU-medlemskap i september 1994 sa daværende Høyre-leder Kaci Kullmann Five et tindrende klart nei fra Høyre til en tanke om en EU-grunnlov. Hva er det som har fått Høyre til å skifte mening fra det tindrende klare standpunktet mot en EU-grunnlov i 1994?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2005-06-01:
Fra én union til en annen og en langt mindre omfattende en, nemlig den unionen vi hadde med Sverige. Jeg har et spørsmål til kulturministeren. Det gjelder feiringen av 1905-jubileet, eller markeringen, for å bruke kulturministerens terminologi. Det viser seg at 2005-markeringen har gått på et dundrende underskudd. I revidert blir det presentert en ekstraregning på 27 mill. kr for å få 1905-festen velberget i havn. Ifølge media kan ekstraregningen kanskje bli på oppimot 40 mill. kr. Den nytilsatte lederen, Dag Dyrdal, sier at han er sjokkert over manglende økonomisk styring i selskapet. Det har vært manglende bevissthet om hva man forvalter, sier Dyrdal etter en drøy uke i jobben. Mitt spørsmål til kulturministeren er: Hvordan kunne man havne i et slikt uføre, hvor man fullstendig mangler kontroll over et såpass oversiktlig prosjekt som en feiring av et 100-årsjubileum for Norges uavhengighet skulle være?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2005-06-01:
Det er sikkert riktig at Stortinget bruker samme sjargong. Her skal vi ha en «minnemarkering», ikke et jubileumsmøte, den 7. juni, sikkert til minne om unionen som falt bort. Mitt spørsmål gjelder profilen på 7. juni-markeringen. På hjemmesidene til Hundreårsmarkeringen, i pressemeldingene, kan vi lese om undersøkelser som Hundreårsmarkeringen har foretatt, som viser til homoskepsis i Rogaland og i Agder, og som viser at nordmenn er «selvgode, egoistiske, negative, nasjonalistiske, innadvendte og fordomsfulle». Mitt spørsmål er: Synes kulturministeren at det er riktig bruk av penger i en feiring av Norges 100-årsdag, som det egentlig er, å drive på med den typen ting, eller burde vi brukt denne anledningen til å markedsføre norsk kultur, norske tradisjoner og norsk næringsliv på en positiv måte ute i den store verden, slik man ofte gjør når man har 100-årsmarkeringer og jubileer?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2005-06-01:
Det er selvsagt slik at barnevernet – som alle andre – kan gjøre feil. De har svært sterke virkemidler til rådighet. Derfor er det viktig at det finnes god kontroll og ettersyn av vedtak. Dette klarer statsråden. Jeg er derimot bekymret for at man med angrepene på barnevernet på en måte gjør det vanskeligere for mange barn som er i en vanskelig situasjon. Hvis man i ettertid snakker med barn som har fått hjelp av barnevernet, sier de: Hvorfor grep dere ikke inn tidligere? Utsatt for seksuelle overgrep, vold, trakassering i hjemmet – med psykiske plager som resultat – ønsket de seg hjelp tidligere. Vi ser at mengden av barnevernssaker og bekymringsmeldinger vokser. Det tyder på at det er flere problemer, særlig koplet til rusmiddelmisbruk. Det er nesten ingen jobb som er så viktig som det å sørge for at alle disse barna som vokser opp under utrygge forhold, kan få den håndsrekningen som samfunnet kan gi dem – selv om det gjøres feil i enkeltsaker. Så mitt spørsmål er: Kan statsråden garantere at barnevernet rundt omkring i Norge vil ha de ressursene som er nødvendige for å møte den økende mengden saker som vi nå opplever?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2005-06-01:
Ifølge NTB sier utenriksministeren at han er skuffet over resultatet i Frankrike. Vår finansminister har brukt sterke ord på å karakterisere dem som frembrakte nei-flertallet i Frankrike. To fremtredende representanter for den norske regjering har altså tydelig gitt uttrykk for at de ønsket et annet resultat. Kan utenriksministeren bekrefte at resultatet i Frankrike overhodet ikke endrer noe for Norge, at vårt anliggende og vårt forhold til EU forblir det samme med et ja eller et nei i Frankrike, og tilsvarende med et nei-resultat i Nederland i dag, at vår situasjon er og forblir uendret?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-06-01:
Det franske nei var en folkelig protest mot elitestyre, manglende demokrati og økt overnasjonalitet i EU. Det var et kunnskapsbasert nei som franskmennene gav. Jeg tror utenriksministeren har rett når han sier at EU neppe kan leve med en uavklart situasjon knyttet til grunnloven. Erfaringen vi har, er jo at EU har en eventyrlig evne til å komme seg rundt folks protester. Man bryr seg ikke om det i særlig grad, og prosjektet snubler videre i samme retning som det var lagt opp til før folket protesterte. Det så vi i forbindelse med Maastricht og Danmark, det så vi i forbindelse med Nice og Irland. Mitt spørsmål er om utenriksministeren overhodet tror at det franske nei vil få noen som helst konsekvenser for utviklingen i EU. Så noterer jeg meg at utenriksministeren ikke svarte på spørsmålet fra Øystein Djupedal. Kanskje det burde være på sin plass med en unnskyldning til det franske folk for finansministerens uttalelser.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-06-01:
Etterslepet på kirkevedlikehold er på rundt 7–8 milliarder kr. Kirkene forfaller, og statsråden skylder, tradisjonen tro, på kommunene. Kommunene har jo ikke sjanse! Med den kommuneproposisjonen som ligger der nå, vil det for noen kommuner bety stagnasjon i aktivitet, for de fleste vil det bety kutt. Og vi snakker altså om 7–8 milliarder kr i etterslep. I den muntlige spørretimen den 2. april 2003, altså for mer enn to år siden, lovet statsråden i sitt svar til representanten Skjælaaen at hun ville komme med en plan for opprusting av kirkebyggene. Hun har altså tenkt på dette i lang tid, og den er ikke kommet. I de seinere svarene har statsråden vist til kulturminnemeldinga, men ei heller her er det noe konkret. Jeg tror at det var mange av oss som hadde håp og forventninger til en kirkestatsråd fra Kristelig Folkeparti når det gjelder nettopp kirkene og opprusting av dem. Mitt spørsmål er: Hvorfor har ikke kirkestatsråden i løpet av fire år tatt grep om denne saken?
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2005-06-01:
Berre for å ta det med markeringa og kulturministeren si utsegn: Trond Giske har i kulturkomiteen vore med på merknader der ordet «markering» er brukt, og eg har ikkje registrert at Arbeidarpartiet har teke avstand frå det. Så både Regjeringa og Stortinget står saman om at vi skal markera unionsoppløysinga. Eg for min del pleier alltid å understreka at dette skal vera ein fest likevel, sjølv om det i papira står at det er ei markering. Det synest eg eigentleg er ein bagatell. Det som har skjedd, er, som òg representanten seier, ganske utruleg. For å seia det slik: Departementet vart ikkje gjort merksam på dette før rett før påske, heilt i slutten av mars. Vi hadde generalforsamling i god tid før det, utan at noko varsel vart gitt til oss på området. Så vi vart like overraska som alle andre. Det er ca. 27 mill. kr vi har lagt inn i revidert. Om det blir meir, veit eg ikkje enno. Den nye leiinga, det nye styret og den nye direktøren går no gjennom heile saka, og dei skal komma tilbake til oss så fort dei kan, med ei oversikt. Så får vi komma tilbake til Stortinget med den informasjonen vi sit på. Dette er veldig sørgjeleg, og det er faktisk fleire som stiller det same spørsmålet som representanten Giske har stilt til meg: Korleis kunne dette skje med omsyn til eit såpass oversiktleg prosjekt som ei slik feiring skulle vera? Eg vonar at vi skal få fleire svar når den nye styreleiaren og direktøren har gått gjennom heile arbeidet til selskapet, og at vi kan komma med tilfredsstillande svar til Stortinget. Eg kan dessverre ikkje gi dei i dag.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2005-06-01:
Ja, og det er det vi gjer. Dei sitata som representanten kjem med, er ikkje sitat som Hundreårsselskapet står bak, men det er komme innspel frå andre, som synest at ein gjer noko feil og har prioritert noko feil i forhold til kva Hundreårsselskapet har gitt pengar til. Dei er i sin fulle rett til å gi støtte til prosjekta som skal vera med og feira og markera unionsoppløysinga. Det kjem til å skje mykje rundt omkring i heile landet. Vi har allereie hatt ei markering i Drammen, der omtrent alle drammensarane stilte opp og var med på feiringa. Det var ei førestelling i Drammens Teater, som òg vart vist på fjernsyn. Det skal vera markeringar i Stortinget, det skal vera konsertar, det skal vera ulike arrangement i dei store byane, og i mange kommunar legg ein opp til ulike arrangement. Så når året er omme, vonar eg at alle saman føler at vi verkeleg har fått feira denne unionsoppløysinga, at Noreg vart eit fritt land. Og eg vonar ikkje at den negative haldninga som eg føler representanten viser heile tida, skal vera med på å prega den feiringa som vi no går i møte. Eg vonar at vi skal få det kjekt, og eg vonar òg at dei som ynskjer å vera med i feiringa i heile landet får høve til det i mange av dei ulike arrangementa som skal vera rundt om.