trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-12-06:
Jeg har lyst til å kommentere et par av de angrepene som har kommet på Senterpartiet i løpet av debatten. Jeg kan egentlig ikke si jeg synes en del av det som har blitt sagt, er så veldig overraskende. Det er nokså forutsigbart, men jeg synes allikevel at det er viktig å få kommentert det. Det ene gjelder forsknings- og utdanningsprogram innenfor EU og EØS-avtalen. – Nei, det er ikke EØS-avtalen som er inngangsbilletten til de programmene. Det som er inngangsbilletten til programmene, er de pengene Norge legger inn. De pengene kan Norge legge inn uansett om vi er med i EØS eller ikke. Hvis Norge hadde lagt inn de pengene også da vi ikke var medlem av EØS, ville vi sjølsagt hatt muligheten til å delta i de forskningsprogrammene og utdanningsprogrammene, det tror jeg er nokså klart. Det å prøve å kategorisere Senterpartiet for å være imot forsknings- og utdanningssamarbeid med EU-land fordi vi ikke er for EØS-avtalen, mener jeg det ikke finnes et faktisk grunnlag for. Så har jeg lyst til å kommentere kort det som er sagt i debatten omkring fritt skolevalg. Det er egentlig ikke fritt skolevalg regjeringen vil innføre. Det er karakterbasert skolevalg regjeringen vil innføre. Regjeringen er til og med så ivrig på det at Kristelig Folkeparti lenge før høringsfristen har gått ut, varsler at dette skal bankes igjennom. Før høringssvarene har kommet inn, før en har lyttet til dem som er berørt i saken, varsler flertallspartiene hva de ønsker å gjennomføre. Det er en rekke fylker som mener at dette ikke er hensiktsmessig for deres område, og grunnene til det er jo mange. En av grunnene til at de ikke ønsker dette sentrale pålegget om et karakterbasert inntak, kan være at situasjonen i de ulike regionene er forskjellig. I mitt fylke f.eks. er det minst 3–4 mil mellom hver enkelt videregående skole, og hvis karakterbasert opptak skal gjelde, kan elever med dårlige karakterer faktisk bli tvunget til å pendle langt, kanskje flytte, for å gå på videregående skole – så den valgfriheten gjelder dem som har de gode karakterene. Senterpartiet er også opptatt av å ha et fritt skolevalg, men vi ønsker å premiere dem som bor i nærmiljøet med nærmiljøpoeng, slik at de slipper å komme i en situasjon der de blir nødt til å flytte eller pendle langt for å gå på videregående skole.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-12-06:
Det er svært lett å være enig i at forskning er internasjonal, at forskningsarenaen nærmest er en global arena. Det er ingen på denne talerstolen som ikke har sagt det, sjøl om Høyre sikkert ønsker å plassere Senterpartiet, i en slags fordom som de har imot oss, når det gjelder graden av internasjonalisering av forskning. Sjølsagt er forskning internasjonal. Sjølsagt var det en kamp som den rød-grønne regjeringen førte for å hindre at Moser-miljøet i Trondheim ble flyttet til Cambridge eller Berkeley. Sjølsagt gjorde vi det. Sjølsagt vet vi at forskning i sin natur er internasjonal. Men jeg står fast på at inngangsbilletten til EU-programmene fortsatt er de pengene vi bidrar med. Det er også fordi vi får mindre ut enn det vi legger inn – det er jo ren netto for EU. Det tror jeg også har litt å si i denne sammenhengen. Ellers var det et interessant innlegg fra representanten Carl I. Hagen. Ja, det er fylkene som driver skolene. Jeg tenkte at Carl I. Hagen kanskje ville fortsette med å si at nå skal fylkene slippe å få noe sentralt diktat fra fire partier i Stortinget om et karakterbasert opptak, som de sjøl ikke ønsker, men det ble ikke sagt. Jeg mener at hvis han virkelig mener at dette er fylkenes og kommunenes ansvar, så må vi også når det gjelder akkurat det – spørsmålet om karakterbasert opptak – unngå å lage et sentralt diktat som tres nedover hodet på fylkene fra de fire partiene i regjering. Det er klart at det er et dilemma for fylkene at flertallet i denne salen lover en lærernorm som koster penger, og som fylkene skal betale. Det er et dilemma for fylkene at vi nå vedtar fagplaner som fylkene skal finansiere, mens det ikke er bevilget penger til det samtidig. For fylkene har jo ikke bare egne inntekter, noen av dem har svært lite egne inntekter. De er avhengige av de rammeoverføringene som kommer fra staten, og det er de rammeoverføringene som ikke står i forhold til løftene som flertallet i denne salen har gitt.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-25:
På vegne av stortingsrepresentantene Audun Lysbakken, Karin Andersen og meg selv legger jeg fram et forslag om å legge til rette for rettsforfølging av mistenkte krigsforbrytere med norsk statsborgerskap i Syria og Irak – men i Norge. Denne saken haster, så vi ber om at den gjeldende komité som får dette til behandling, prioriterer denne saken.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2019-04-25:
Jeg vil først takke for et godt samarbeid i komiteen. Dette er en sak som hele komiteen stiller seg bak ved å slutte seg til departementets tilråding om å ratifisere konvensjonen for å forhindre og bekjempe tvungen forsvinning og straffrihet for denne forbrytelsen. Dette er svært alvorlige forbrytelser, som skjer i samråd med stater. Komiteen har presisert i merknadene at dette er noe som ikke forekommer i Norge, men det vil likevel være viktig at Norge tar et tydelig standpunkt i saken, ratifiserer konvensjonen og gjør nødvendige endringer i straffeloven. Med det blir Norge det første nordiske landet som ratifiserer denne konvensjonen.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-04-25:
FNs konvensjon om beskyttelse mot tvungen forsvinning fra 2006 er den sist vedtatte av FNs ni kjernekonvensjoner på menneskerettsområdet. Konvensjonens formål er å forhindre tvungen forsvinning og bekjempe straffrihet for denne forbrytelsen. Definisjonen på tvungen forsvinning er en frihetsberøvelse som skjer på vegne av eller med støtte eller samtykke fra staten. Den er hemmelig, slik at frihetsberøvelsen unndras ordinære rettssikkerhetsgarantier. Tvungne forsvinninger er et av de mest alvorlige menneskerettsovergrepene, og det er et omfattende problem på verdensbasis. Tvungne forsvinninger, slik disse er definert i konvensjonen, er derimot uvanlig i velfungerende rettsstater med demokratisk kontroll. De forekommer ikke i Norge. Allerede i dag finnes det bestemmelser i straffeloven som rammer tvungne forsvinninger. Tvungen forsvinning er også i strid med Norges eksisterende menneskerettighetsforpliktelser. Likevel ønsker regjeringen at Norge ratifiserer konvensjonen, og at det gjøres enkelte lovendringer. Bekjempelse av tvungen forsvinning er en viktig internasjonal menneskerettssak. Ved ratifikasjonen av konvensjonen vil Norge støtte opp om konvensjonens målsetting om å forebygge og bekjempe straffrihet for tvungne forsvinninger. Derfor er jeg svært glad for at det er en samlet justiskomité som har gått inn for regjeringens forslag til ratifikasjon og lovendring. Regjeringens forslag til egne straffebud for tvungen forsvinning vil fange opp de spesielle og særlig straffverdige elementene ved tvungen forsvinning. Dette vil tillate en særskilt tilpasset strafferamme og en foreldelsesregel. Eget straffebud vil også legge bedre til rette for internasjonalt samarbeid og straffeforfølging av tvungen forsvinning. Regjeringens forslag til endringer i straffeprosessloven vil legge avgjørelsen av tiltale for forbrytelsen til Riksadvokaten. Konvensjonen stiller også krav til lovlige frihetsberøvelser og pålegger statspartene å treffe nærmere bestemte tiltak for å forebygge tvungen forsvinning, bl.a. gir konvensjonen slektninger som hovedregel rett til innsyn i frihetsberøvelsen. Etter norsk rett vil imidlertid pårørende som hovedregel ikke få innsyn dersom den frihetsberøvede selv, f.eks. en innsatt i fengsel, sier nei til dette. Regjeringen mener at konvensjonen må anses å være i samsvar med norsk rett på det punktet, men ser likevel grunn til å avgi en tolkningserklæring om dette ved ratifikasjonen. Til slutt vil jeg bare si at vi er glad for at vi kan stå samlet om ratifikasjonen av denne viktige konvensjonen. Selv om det ikke vil ha noen direkte betydning for Norge, er dette en svært viktig konvensjon for det internasjonale samfunnet.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-04-25:
Jeg er glad for at Stortinget nå behandler regjeringens forslag om å godta endringer i EUs grenseforordning – om forsterket personkontroll for passering av Schengen-landenes ytre grenser. Som representanten Vågslid også nevnte i sitt innlegg, har vi de siste årene sett eksempler på at borgere av EU-land har vært involvert i alvorlige terrorhendelser i Europa. Også egne innbyggere kan dermed utgjøre en fare for Schengen-områdets indre sikkerhet. Det er derfor nødvendig å kunne grensekontrollere EU- og EØS-borgere grundigere ved inn- og utreise over de felles yttergrensene, bl.a. for å kunne avdekke fremmedkrigere, med reisedokumenter fra et EU- eller EØS-land, som kan være på vei tilbake til Europa. Til nå har EU- og EØS-borgere vært gjenstand for en forenklet grensekontroll, der det kun har blitt kontrollert om de reisende var i besittelse av et gyldig reisedokument. Endringene i grenseforordningen betyr nå at EU- og EØS-borgere skal kontrolleres på samme måte som tredjelands innbyggere. Dette betyr at reisedokumenter granskes for å fastslå om de er ekte og gyldige, og om personens identitet er sikker. Dessuten skal opplysningene om den reisende kontrolleres mot relevante nasjonale dataregistre, mot Schengens informasjonssystem og mot Interpols database over stjålne og tapte pass. Dette regelverket har allerede vært praktisert i Norge siden 1. mai 2017 på Schengens yttergrense. I 2018 ble det kontrollert ca. 5,5 millioner reisende over luftgrensen. Av disse var ca. 4,6 millioner EU- eller EØS-borgere. Det utgjør ca. 80 pst. Regelverket slår tydelig fast at grensekontrollene skal gjennomføres i overensstemmelse med EUs personregelverk, med respekt for de reisendes integritet. Grenseforordningen vil også gjelde norske borgere, og endringene vil også medføre at norske borgere blir grensekontrollert mer grundig nå enn tidligere. Jeg mener imidlertid at økningen i sikkerhet og trygghet i Schengen-området som følge av endringene, oppveier de begrensede ulempene den enkelte reisende vil kunne oppleve som følge av disse endringene.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2019-04-25:
Eg vil med dette vise til Prop. 31 S for 2018–2019 om samtykke til godtaking av forordning 2017/458 om endringar i EUs grenseforordning artikkel 8, som gjeld innføring av forsterka personkontroll ved passering av ytre grenser, ei vidareutvikling av Schengen-regelverket. I dei seinare åra har det vist seg at borgarar av EU-/EØS-statar har vore involverte i terrorhendingar i Europa, og at òg eigne borgarar kan utgjere ein fare for den indre sikkerheita til Schengen-området. Det har i samanheng med dette oppstått behov for i større grad å kunne kontrollere EU-/EØS-borgarar ved inn- og utreise over dei felles yttergrensene for å avdekkje framandkrigarar som ønskjer å returnere til Europa. Dei vedtekne endringane i artikkel 8 inneber at òg EU-/EØS-borgarar ved inn- og utreise over ytre land- og sjøgrenser og i lufthamner ved innkomst og avgang til ikkje-Schengen-destinasjonar skal kontrollerast på linje med tredjelandsborgarar, dvs. at reisedokumentet skal granskast for å fastslå at det er ekte og gyldig, og at identiteten til personen er sikker. Dessutan skal dei reisande bli kontrollerte mot relevante nasjonale dataregister, Schengens informasjonssystem og Interpols database over stolne og tapte pass. Her er hensikta å kunne avdekkje og stanse personar som kan utgjere ein fare for den alminnelege sikkerheita i Schengen-området. Forordninga slår fast at kontrollane skal gjennomførast i fullt samsvar med EUs reglar for personvern og med respekt for integriteten til dei reisande. I medhald av avtalen om deltaking i Schengen-samarbeidet har Noreg delteke i utforminga av rettsakta gjennom diskusjonar i rådsstrukturen. Noreg skal på sjølvstendig grunnlag ta stilling til om rettsakta skal godtakast frå Noregs side, og om ho skal gjennomførast i norsk rett. Som ein kan lese i proposisjonen frå regjeringa, er denne forordninga å sjå på som særdeles viktig. Stortingets samtykke til godtaking av rettsakta er difor heilt nødvendig i medhald av Grunnloven § 26 andre ledd. Òg i denne saka er det ein samla justiskomité som sluttar seg til proposisjonen, og slik sett òg støttar forslaget om samtykke til godtaking av denne forordninga.
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2019-04-25:
Det gikk litt fort i dag, men jeg rakk det! Dette er tredje gangen denne våren vi behandler sak om endring i bostøtten for vanskeligstilte husstander, og vi fikk tidligere i vår vedtatt en ordning som vil hjelpe dem som denne saken også er ment å hjelpe. Vi står bak innstillingen. Så må det også være lov å stille spørsmål om hvorfor regjeringen ikke klarte å gi komiteen bedre svar på saken da de hadde den til uttalelse. Forslagene ble ikke konkret vurdert, og det ble vanskelig for oss i komiteen å se hva som kunne være konsekvensene av forslagene. Så vi håper at dette blir bedre framover.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-25:
Ja, det vil jeg gjerne. Jeg tar opp de forslagene vi har alene, og de forslagene vi har sammen med Senterpartiet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-25:
Jeg må gjenta spørsmålet: Hadde regjeringen til hensikt når denne engangsutbetalingen av bostøtte til økte strømutgifter ble gitt til alle som får bostøtte, at det skulle åpnes for at det kunne føre til trekk i sosialhjelpen? Og jeg må spørre om igjen fordi det ikke ble sagt med et eneste ord da saken ble behandlet i Stortinget. Og det er fullt mulig å skjerme slike engangsutbetalinger – eller andre typer inntekter – slik det er gjort i lov om sosiale tjenester i Nav, f.eks. når det gjelder barns inntekter og sosialhjelp. For dette – i hvert fall slik det ble utlagt – var en spesiell håndsrekning som skulle komme i tillegg, men det var altså ikke riktig?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-25:
SV vil også stemme for forslag nr. 6 og 7, fra Rødt. Men i tillegg til det er det behov for ganske mange kommentarer til den debatten som har vært. Den sosiale boligpolitikken i Norge er sterkt svekket under denne regjeringen. Vi bruker altså mindre i nominelle kroner på bostøtte nå enn vi gjorde i 2009. Og hva har skjedd med boutgiftene på den tida? De har økt dramatisk. Ja, i kroner og øre får de få som nå får, litt mer, men de får en mindre andel av boutgiftene sine dekket, ergo har de mindre til disposisjon sjøl. Det er bare å lese Prop. 54 S for 2018–2019, som omhandlet engangsstøtten, og se på tallene der. Fra jul til den ble lagt fram, hadde husholdningsinntektene for dem som får bostøtte, falt ytterligere og er nå 130 900 kr. Jeg tror egentlig ingen i denne salen har fantasi til å tenke seg hvor lite penger det er å forsørge familien på. Og jammen står det også at disse familiene i snitt har 97 000 kr i boutgifter. Dette går jo ikke i hop. Her er det en regjering som har i bøtter og spann til de aller rikeste og sterkeste blant oss, men når det gjelder bostøtte, holder man på med å mekke med noen småregler her og noen småregler der for å få mer og mer av det man kaller målretting til de aller, aller, aller fattigste. Men det er mange flere som trenger bostøtte, for vi har heller ikke et boligmarked som skaffer bolig til alle, fordi det er press der, og prisene både for å leie og eie er skyhøyt over hva folk med dårlig råd har muligheter til å klare. Det er et stort etterslep på bostøtten som ikke er rettet opp. Enkelte elementer er endret, helt riktig, og SV har vært for de endringene som har vært gjort. Man later som om vi har vært imot det; det er usant. Vi har ikke vært imot det, men vi har vært imot at man ikke styrker bostøtten, at man ikke tar inn de nye uføretrygdede, som hele Stortinget, tror jeg, bortsett fra Høyre, lovte man skulle gjøre da man la om uføretrygdeordningen. De er sviktet fundamentalt, og de har akkurat like lite å betale husleien og strømutgiftene med som noen av de andre. Det ligger nå også til behandling i komiteen et forslag om å endre husleieloven, slik at det blir slutt på det som representanten Kjønaas Kjos sier, at kommunene kan opptre som hushai. For det kan de i dag, og det kan Fremskrittspartiet være med på å rette opp hvis de vil. Men jeg tviler på at det kommer til å skje.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-25:
Denne regjeringen er flink til å målrette sine skatteletter til de aller sterkeste og rikeste blant oss og kuttene til dem som har det aller vanskeligst. Bostøtten er kraftig svekket som sosialpolitisk virkemiddel, og om man gjorde en feil i 2011, er det ingen grunn til å gjøre den om igjen nå. Det må være mulig – når det er så mange partier her som sier at dette ikke var intensjonen – å være med på å stoppe dette denne gangen. Disse midlene går til mennesker som har lite, og som trenger å varme opp husene sine. Jeg blir veldig overrasket hvis Kristelig Folkeparti ikke støtter disse forslagene. Jeg merker meg at statsråden nå har hatt flere anledninger til å svare på det som er tatt opp i forslag nr. 6, fra Rødt, nemlig om det gjelder bare den ene måneden, hvis man har hatt høye strømutgifter bare den ene måneden, og om man detter ut av hele ordningen hvis man har hatt en inntekt akkurat den ene måneden som gjør at man ikke får bostøtte den måneden(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Heidi Greni (Senterpartiet), 2019-04-25:
Hvis jeg ikke misforsto statsråden helt, ble det sagt noe sånt som at det ikke var aktuelt å ta oppvarmingsutgiften inn i grunnlaget for bostøtte. Men nå er vel situasjonen slik at etterlattepensjonister, uførepensjonister og alderspensjonister får et sjablongtillegg på grunnlaget for å kompensere for oppvarmingsutgifter, hvis de har en husleie som ikke inkluderer oppvarming, samtidig som aleneforeldre, barnefamilier osv. ikke får det. Ser ikke statsråden at dette er en merkelig forskjellsbehandling – når vi da har tatt oppvarmingsutgiften inn i grunnlaget for enkelte av gruppene?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2019-04-25:
Statsråden kunne ikke helt gjøre rede for hvordan det ville være med utbetaling for dem som hadde høye strømutgifter f.eks. i desember og januar, eller som tilfeldigvis hadde inntekt i februar, så de ikke fikk bostøtte i februar. Tanken må jo være at alle som har hatt ekstraordinære strømutgifter i vinter, og som er inne under ordningen, må få kompensert for det, om det tilfeldigvis er den ene eller andre måneden som er utfordringen. Derfor vil Senterpartiet støtte forslag nr. 6, fra Rødt, som da gir likebehandling uansett hvilke av disse månedene de har hatt bostøtte. I replikkordvekslingen når det gjaldt oppvarmingskostnader inn i beregningsgrunnlaget, svarte statsråden at det er på grunn av likebehandling at uførepensjonister, alderspensjonister og etterlattepensjonister som ikke har oppvarmingskostnader i grunnlaget, får et sjablongtillegg i grunnlaget for å kompensere for det. Da må jeg spørre: Er ikke situasjonen akkurat den samme for aleneforeldre og for barnefamilier, der noen har husleie som inkluderer oppvarmingskostnader, og noen har husleie som ikke inkluderer oppvarmingskostnader – og som da ikke får det sjablongtillegget som gjør at de blir likebehandlet, uansett om det er inkludert i husleien eller ikke? Det samme gjelder egentlig uføre. Uføre som hadde bostøtte før uførereformen, får beholde bostøtten sin, og det er veldig bra, mens uføre som har blitt uføre etter den nye uførereformen, ikke kommer inn under ordningen fordi de har en bruttoinntekt som kommer over inntektsgrunnlaget. Det betyr at to personer med akkurat samme inntekt og akkurat samme husleieutgifter, som er uføre, men som har blitt uføre på to forskjellige tidspunkt, ikke blir likebehandlet – fordi begge ikke kommer inn under ordningen som gjør at de får beholde bostøtten. Det er en urettferdig behandling som Senterpartiet ikke vil videreføre. Jeg håper statsråden kan redegjøre for hva hun tenker om det.
Per Sverre Kvinlaug (Kristelig Folkeparti), 2019-04-25:
Jeg er glad for at regjeringen tok grep i form av et ekstraordinært tillegg i bostøtten, som ble effektuert allerede før påske. Tillegget ble gitt til mottakere av bostøtte og var dermed treffsikkert overfor økonomisk vanskeligstilte. Dette var riktig og nødvendig i og med den høye strømprisen som oppsto i vinter. Dermed bortfalt også et viktig poeng med dette Dokument 8-forslaget og første punkt i forslaget, som SV med rette pekte på. Vi finner det imidlertid ikke riktig å institusjonalisere oppvarmingsutgifter i bostøtteordningen. Disse utgiftene varierer naturlig nok veldig fra måned til måned, og oppvarmingskildene er også forskjellige fra hjem til hjem. Jeg tror det er bred enighet i denne sal om at bostøtteordningen er et viktig redskap for å hjelpe mennesker som er i en vanskelig økonomisk situasjon. Det er viktig at utviklingen følges nøye, og at ordningen hele tiden brukes til dem den var tenkt for. Jeg er glad for at regjeringen vurderer dette kontinuerlig og eventuelt foreslår justeringer i forbindelse med budsjettprosesser. Jeg merker meg at Arbeiderpartiet og regjeringspartiene er enige om hovedlinjen her, og jeg er glad for det. Jeg anbefaler tilrådingen fra komiteen.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-04-25:
Vi ble glade da regjeringen i mars varslet dette ekstra håndslaget til dem som har slitt med strømregningene i vinter på grunn av veldig høye strømpriser. Og vi fikk et helt klart inntrykk av at dette håndslaget ikke skulle være at man ga med den ene hånden, for så å ta det tilbake med den andre, som er det som nå skjer i flere kommuner, hvor altså de som har aller minst, de som lever på sosialstøtte, får avkortet denne ekstrautbetalingen mot sosialstønaden. I Oslo, f.eks., mister man 3 000 kr. Det gjelder enslige, som i utgangspunktet lever på 7 100 kr, og de får altså rundt 4 000 i måneden til livsopphold. Ser ikke statsråden at det som nå skjer, er i strid med intensjonen med hele ordningen, nemlig å gi et ekstra håndslag til dem som trenger ekstra hjelp, framfor å gi med den ene hånden og så ta det tilbake med den andre?
Monica Mæland (Høyre), 2019-04-25:
Strømprisene har gjennom flere måneder vært høyere enn det vi har vært vant med de siste årene. De høye strømprisene er en utfordring, spesielt for dem som har dårlig økonomi. For å avhjelpe situasjonen for mange av dem som er svakest stilt i samfunnet, vedtok Stortinget for drøyt tre uker siden alle regjeringens forslag om en ekstraordinær utbetaling til bostøttemottakere. Allerede én uke etter Stortingets vedtak var midlene utbetalt. Dermed har Husbanken og bostøtteordningen også denne gangen vist seg som et effektivt verktøy for å gi de aller mest vanskeligstilte husstandene en håndsrekning. Forslagsstillerne ønsker å opprette nye, særskilte støtteordninger for å dekke akutte og kortsiktige behov. Nav i kommunene har allerede et apparat for å bistå dem som får akutte problemer. Det er naturlig at vi tar i bruk det apparatet som allerede er der, og jeg mener derfor det ikke er behov for forslagene fra SV. Alle trenger en god og trygg bolig. Bostøtten skal sikre at økonomisk vanskeligstilte personer har råd til å bli boende i en god bolig, og derfor har regjeringen gjennom hele perioden styrket og forbedret bostøtten. Jeg registrerer at forslagsstillerne mener det ville være en forbedring å trekke oppvarmingsutgifter inn i beregningsgrunnlaget. Det er jeg uenig i. Det som gjør bostøtten så effektiv, er at den tar utgangspunkt i objektive og veldokumenterte forhold, som enten er opplyst av søkeren og verifisert en gang for alle, eller som kan hentes løpende fra pålitelige registre. Utgifter til oppvarming varierer sterkt fra måned til måned. Hvis de skulle være med i bostøtteberegningen, måtte mottakerne gi nye opplysninger hver eneste måned, noe som ville kreve mye både av mottakere og av kommunen. Av disse grunnene har bostøtten aldri tatt faktiske oppvarmingsutgifter i betraktning. Regjeringen er opptatt av en god bostøtteordning. Det har vi vist gang på gang ved å foreslå forbedringer: høyere tak, regelmessig prisjustering, oppdatert inntektsgrunnlag. Vi har prioritert bostøtteordningen slik at den holder følge med prisstigning og økende boutgifter. I årets budsjett satte vi av 60 mill. kr til å styrke bostøtten for barnefamilier og andre store husstander. I Granavolden-plattformen har vi sagt at regjeringen vil «sørge for en god bostøtteordning som er målrettet mot dem som trenger den mest». Det er et viktig arbeid som vi jobber med.
Monica Mæland (Høyre), 2019-04-25:
Det er slik at dekning av økte strømutgifter gjennom bostøtten går til alle dem som mottar bostøtte. Når det gjelder sosialhjelp, ytes det etter sosialtjenesteloven. Da skal kommunene gjøre individuell vurdering av hver enkelt mottaker. Dette er midlertidige ytelser som ytes i akutte situasjoner til den enkelte. Det er altså ikke anledning til masseutsendelser, hadde jeg nær sagt, om at inntekter justeres, man skal gjøre en konkret og individuell vurdering. Derfor vil jeg advare mot de forslagene som er fremmet i dag, rett og slett fordi det ville overprøve sosialtjenesteloven og det som er lovens hensikt, nemlig at kommunen skal vurdere hver enkelt søker hver for seg. Det betyr at hvis man har fått dekning av økte strømutgifter fra kommunen, kan selvfølgelig kommunen si at når man får den samme dekningen av staten, får man den ikke også av kommunen.
Monica Mæland (Høyre), 2019-04-25:
Først må jeg tydeliggjøre: Det Stortinget har vedtatt, det regjeringen har gjort, er en engangsutbetaling til alle. Det er ikke gjort noen skjønnsmessig vurdering av det, det er ikke det jeg viser til. Jeg viser til sosialtjenesteloven, som er kommunenes lov til å vurdere om en enkeltperson skal motta sosialtjeneste. Det skal saksbehandles hver for seg – hver enkelt søker skal få en vurdering. Men bostøtten er utbetalt til alle, slik hensikten var fra regjeringens side, og fra Stortingets side. Så er det slik at dette er en engangsutbetaling som går til dem som mottar bostøtte nå. Hvorvidt det skal komme ytterligere utbetalinger – ja, det vil være en ny vurdering, basert på en konkret vurdering av strømpriser i det videre. Men det vi har tatt stilling til nå, er de som nå har rett til bostøtte, og som nå får en engangsutbetaling, som bevilges gjennom revidert nasjonalbudsjett.
Monica Mæland (Høyre), 2019-04-25:
Det er mulig det er merkelig. Dette er en gammel ordning fra 1997, da det ble gjort endringer som samordnet ytelser fra Arbeids- og sosialdepartementet og Husbanken. Den gangen var ikke debatten knyttet til økte strømutgifter; den var knyttet til at pensjonister som fikk en vurdering av bostøtte med oppvarming inkludert, skulle likebehandles med dem som ikke fikk det. Så valgte den rød-grønne regjeringen i 2009 å fastsette en forskrift som videreførte dette, som altså var en historisk ordning knyttet opp til en gruppe som skulle likebehandles. Det hadde ikke noe med økte strømutgifter å gjøre, men med likebehandling av en gruppe, altså slik at ingen skulle miste inntekter. Så dette strekker seg tilbake til 2009. Vi ser ingen grunn til å endre det, rett og slett fordi strømutgifter går opp og de går ned. Hvis man skal målrette bostøtten, må man gjøre det ved å øke bostøtten, og det har denne regjeringen gjort for barnefamilier fordi vi mener det er de som trenger det mest.
Monica Mæland (Høyre), 2019-04-25:
Jo, det var riktig. Det var en spesiell håndsrekning knyttet til dem som mottar bostøtte. Alle får den håndsrekningen. Det var selvsagt ikke gjort en vurdering etter sosialtjenesteloven. Den er jo godt kjent for denne salen, den er vedtatt av denne salen. Dette er en helt annen ytelse. Bostøtte går til dem som mottar bostøtte, de får dekket ekstra utgifter. Men så skal kommunen, saksbehandleren i Nav, behandle hver enkelt individuelt. Det betyr at det ikke er lov å sende masseutsendelser til alle som mottar sosialhjelp, om at de nå mister sosialhjelpen. Det skal gjøres en konkret vurdering, og dette gjøres etter sosialtjenesteloven. Skal man overprøve det, fratar man jo kommunene den vurderingen de skjønnsmessig skal gjøre knyttet til hvem som skal få tilskudd til sosialhjelp, og hvem som ikke skal få det. Så det er en helt annen ordning, som skal dekkes etter en individuell behandling. Det vi har vedtatt, er en sjablongmessig utbetaling til alle, i en vanskelig situasjon.
Monica Mæland (Høyre), 2019-04-25:
Jeg må gjenta: Det vi har gjort, er å gjøre ekstrautbetalinger gjennom ordninger som staten styrer. Det representanten her tar opp, er ordninger som kommunen styrer – og kommuner er styrt politisk av ulike partier. Jeg kan være uenig i mange vedtak som kommunene fatter, men spørsmålet er jo: Var meningen å overstyre sosialtjenesteloven? Da er det den loven man må behandle. Det er ikke det vi inviterte til. Jeg kan godt ha meninger om dette, men hvis Oslo har sendt ut brev til alle sosialhjelpsmottakere i Oslo, er det Oslos politiske byråd som er ansvarlig for det, ikke regjeringen. Da må man altså endre loven, da må man statliggjøre sosialhjelpen. Det var ikke meningen. Men man kan altså ikke sende masseutsendelser til mottakere. Man skal individuelt behandle hver enkelt søker som mottar sosialhjelp, og vurdere om de er i en økonomisk situasjon som tilsier at de skal ha supplerende sosialhjelp eller ikke.
Monica Mæland (Høyre), 2019-04-25:
Et par ting – til det siste om uføre som er i ordningen, og uføre som ikke er det: Dette skyldes at man gjorde endringer som gjorde at noen uføre ville miste bostøtten. Det representanten Greni argumenterer for, er at man skal øke inntektsgrensen. Det må man i så fall gjøre for alle. Men her var poenget at noen som hadde bostøtte, og som ikke lett kan områ seg eller få økte inntekter eller nye boliger, ikke skulle miste den. Det vi har gjort, er å sikre at denne gruppen får beholde den på permanent basis, ikke bare midlertidig. Men skal vi endre boutgiftstaket og inntektsgrunnlaget, må vi gjøre det for alle og ikke bare for uføre, men for alle som har lav inntekt. Det er en helt annen debatt. Jeg oppfatter at Senterpartiet, SV og Arbeiderpartiet er opprørt over kommunenes handlemåte. Det var akkurat det samme i 2011. Hvis man går tilbake og ser på hva daværende regjering gjorde, ga man – akkurat som denne regjeringen har gjort – ekstra tildeling på grunn av økte strømpriser til alle bostøttemottakere. Nav reagerte med å sende brev, og det ble gjort en individuell vurdering etter sosialtjenesteloven. Det man var veldig for i 2011, er man altså helt imot i 2019. Det kan vel skyldes at man ikke nå sitter i regjering. Poenget er at sosialtjenesteloven skal forvaltes av kommunene. Jeg har tillit til at de gjør den vurderingen de skal, knyttet opp mot hver enkelt søker og sosialhjelpsmottaker. Så vil representanten Karin Andersen ha en debatt generelt om bostøtten, og det kan vi godt ha. Det er en solid ordning. Vi bruker over 3 mrd. kr i år på bostøtte knyttet opp mot 90 000 husstander. Så kan man godt mene at boutgiftstaket skulle økes, og at prisene skulle vært justert, men vi har målrettet denne ordningen. Det er ikke noe mål at alle som fikk bostøtte i 2013, skal få det i dag. Heldigvis er det mange fra 2013 som er i en helt annen økonomisk situasjon i dag. Heldigvis er det slik at vi har oppdaterte tall, slik at folk som tidligere fikk feilutbetalinger, og som fikk krav om tilbakebetaling, ikke gjør det i dag. Det er også slik at folk som i 2013 urettmessig mottok bostøtte, f.eks. 2 000 studenter, ikke har krav på det og ikke skulle hatt det og ikke mottar det. Men det vi har gjort, er å målrette den inn mot den gruppen vi mener trenger det mest, nemlig barnefamilier. Det er et arbeid vi kommer til å fortsette med.
Monica Mæland (Høyre), 2019-04-25:
Som jeg sa i replikkordskiftet, er det de som var mottakere av bostøtte på det tidspunktet vi fremmet forslaget, altså i februar. Ett sted må jo denne grensen gå, og det er ved dem som var mottakere i februar.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2019-04-25:
La meg få starte med å takke statsråden for den effektive oppfølgingen av Stortingets vedtak, med utbetaling av en ekstraordinær støtte til dem som trengte det mest denne vinteren. Men i lys av de forslagene som er kommet på bordet i dag, må jeg spørre statsråden: Er det riktig, slik det blir påstått fra Stortingets talerstol i dag fra flere representanter, at kommuner har tatt det ekstra tilskuddet til de som har bostøtte, inn i beregningsgrunnlaget, altså gitt med den ene hånden og så tatt det bort? Hvis det er riktig, hva vil statsråden gjøre med det? Jeg er enig med dem som argumenterer med at det ikke var Stortingets intensjon, og det er vanskelig å forestille seg at det kan ha vært regjeringens intensjon. Og hvis statsråden har tenkt å gjøre noe med det, har statsråden de nødvendige hjemler for å hindre at kommunene gjør en slik inndragning på bakgrunn av at dette er en ny inntekt?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2019-04-25:
Da takker jeg for svaret, men jeg vil samtidig si at jeg er uenig, fordi dette er en engangsutbetaling i en akutt situasjon. Jeg oppfatter at den klare intensjonen fra flertallet i denne salen var at det skulle gå til dem som fikk bostøtte. Det var en enkel, sjablongmessig og effektiv måte å gjøre det på. Det skulle altså ikke være basert på en individuell vurdering, slik statsråden nå beskriver det. På den bakgrunn kommer Arbeiderpartiet til å støtte forslag nr. 5, fra Rødt. Så til spørsmålet om når man hadde ekstraordinært høye energiutgifter. Statsråden sa selv i sitt innlegg at det flere måneder denne vinteren har vært en høyere strømpris enn vanlig, mens det her hevdes at det bare er de som fikk bostøtte i februar, som er blitt omfattet av ordningen. Er det riktig? Og er ikke statsråden enig i at man kunne ha behov for den ekstra bostøtten også fordi energiutgiftene har vært høyere i flere måneder gjennom vinteren?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2019-04-25:
Statsråden har redegjort grundig for at det her er ulik lovgivning som gjelder, og det har vi full forståelse for. Men for den som er mottaker av denne støtten, og som er avhengig av denne støtten, spiller det ganske liten rolle, for opplevelsen vil uansett være at det er en avkortning av den støtten som var ment gitt, fra Stortingets side. For meg er det et sentralt poeng at dette er et engangstilfelle som ikke danner presedens. Vel er det tredje gang vi gjør det på 2000-tallet fordi det har vært akutte situasjoner, men det danner altså ikke presedens. Jeg mener fortsatt at Stortingets intensjon ikke er oppfylt fordi sosialtjenesteloven er slik den er, og jeg vil derfor anbefale at Arbeiderpartiet stemmer for forslag nr. 5. Jeg fikk ikke noe klart svar på mitt spørsmål om det bare er dem som mottok bostøtte i februar, som er omfattet av den støtteordningen som var laget, så jeg legger til grunn at det er det. Når det har vært betydelig høyere strømpriser gjennom hele vinteren, flere vintermåneder, som også statsråden sa i sitt innlegg, er det grunnlag for å se at denne belastningen gjelder flere enn bare dem som ble beregnet inn i bostøttegrunnlaget i februar. På den bakgrunn vil Arbeiderpartiet også stemme for forslag nr. 6, fra Rødt.
Mari Holm Lønseth (Høyre), 2019-04-25:
Vi er alle sammen enige om at man trenger et godt sted å bo for å takle de utfordringene livet byr på. En god bolig gir oss bedre helse, bedre livskvalitet og gode forutsetninger for å lykkes i jobb og utdanning. Heldigvis er det sånn at de aller fleste av oss klarer å skaffe oss og beholde en god bolig på egen hånd, men det gjelder ikke alle. Derfor har vi et ansvar for å sikre at alle som trenger det, nettopp kan skaffe seg og beholde et godt sted å bo. Derfor er også bostøtteordningen utrolig viktig. Denne regjeringen har styrket det boligsosiale arbeidet og bostøtten, sånn at flere av dem som trenger det, får mer. Bostøtten er f.eks. målrettet. Vi har sørget for at bostøtten følger prisstigningen. Boutgiftstaket er økt hvert år Høyre har sittet i regjering. Vi har økt støtten for barnefamilier og gjort det lettere for bokollektiv å få bostøtte. Og vi har sikret at barns inntekt ikke regnes med i vurderingen av bostøtte, sånn at det faktisk er mulig for ungdom å ta en deltidsjobb uten at foreldrene risikerer å tape på det. Før fikk man altså bostøtte basert på to år gamle ligningstall, som førte til at mange fikk mye mer bostøtte enn hva de reelt sett hadde krav på, noe som også førte til at de fikk vanskelige og store tilbakebetalingskrav i ettertid. Det har vi gjort noe med. Folk får nå den bostøtten de har krav på, man slipper vanskelige tilbakebetalingskrav. Men det har også ført til at antallet bostøttemottakere har gått ned, og til at størrelsen på utbetalingene har gått ned. I statsbudsjettet for 2019 har vi også sikret 60 mill. kr ekstra til bostøtte for barnefamilier. For en vanlig barnefamilie kan det bety mer enn 5 000 kr. I sum har alle de tiltakene som regjeringen har gjennomført for å styrke bostøtten, ført til at de som får bostøtte, får mer enn før. Det er helt riktig at det er færre som får bostøtte nå enn tidligere, men mye av nedgangen skyldes som sagt at det er mange som ikke lenger får bostøtte de ikke har krav på. Dessuten har antallet bostøttemottakere falt helt fra 2011. Representanten Karin Andersen fra SV nevnte i sitt innlegg gjentatte ganger at bostøtten dekker en stadig mindre andel av boutgiftene. Men uansett hvor mange ganger man sier det, stemmer det ikke nødvendigvis. Bostøtten har siden 2014 utgjort en nokså stabil andel av brukernes boutgifter. Tvert imot var det mellom 2010 og 2014, under SVs regjeringstid, at andelen av boutgiftene som ble dekket gjennom bostøtten, falt. Jeg er glad for at vi har satt i gang mange tiltak for å styrke bostøtten. Det er et viktig tiltak for å sikre at alle har en trygg og god bolig.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2019-04-25:
Det er bra som statsråden sa, at vi er enige om mye, men det er også en del vi er uenige om. Det er kanskje vel så viktig, og det er vel så viktig å ta tak i i tiden framover. I stortingsmeldingen skriver regjeringen: «I arbeidet for å beholde og videreutvikle ansattes kompetanse under omstilling er det grunn til å tro at graden av organisering har betydning.» Jeg går ut ifra, siden statsråden er ansvarlig for stortingsmeldingen, at han er enig i den uttalelsen. Når organisasjonsgraden da er såpass lav som den er innenfor handelsnæringen, kan det være grunn til å stille spørsmålene: Hvilke tiltak tenker statsråden bør gjennomføres for å styrke organisasjonsgraden innenfor handelsnæringen, og har han eventuelt foreslått noen tiltak for å styrke organisasjonsgraden i handelsnæringen gjennom denne stortingsmeldingen, eller er det på andre områder regjeringen har foreslått tiltak for styrke organisasjonsgraden i det norske arbeidslivet?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2019-04-25:
Det er interessant å høre statsråden vektlegge skattesponsing når det gjelder fradragene for fagforeningskontingent. Det er vel mange andre områder i samfunnet også, ikke minst andre store kapitalverdier, som blir skattesponset av denne regjeringen, kanskje i langt større grad enn det som handler om fagforeningsfradraget. Jeg ser ikke at et eneste tiltak er fremmet, ei heller en eneste god refleksjon fra næringsministeren når det gjelder måten å bygge en sterkere organisasjonsgrad på i en næring som er veldig uorganisert når det gjelder både arbeidstakere og arbeidsgivere. Jeg forventet ikke på noen som helst måte at næringsministeren skulle ut og verve, men han kunne i større grad gitt uttrykk for at det er av stor betydning at organisasjonsgraden styrkes. Det andre er forholdet til trepartssamarbeidet. Der står det i meldingen: «Trepartssamarbeidet bidrar til økt motivasjon, effektivitet og reduserte omstillingskostnader i norsk økonomi.» Hvilke tiltak er foreslått i denne stortingsmeldingen for å bedre trepartssamarbeidet, president?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2019-04-25:
Det er interessant å høre at næringsministeren har skattefradrag for fagorganiserte som en av sine kampsaker. Jeg har aldri registrert det utad, men det kan være greit å vite. Da er det litt underlig at de aldri har styrket skattefradraget for å organisere seg i den regjeringsperioden de har hatt. Men kompetanse er en vesentlig del. Når man spør partene, både arbeidstakerorganisasjonene og arbeidsgiverorganisasjonene, er det nettopp mangelen på kompetansetiltak i denne meldingen de spør om. Det ville vært en idé, hvis en vektla trepartssamarbeidet, faktisk å invitere partene sammen for å spørre hvordan en i trepartssamarbeidet kan styrke den akutte og prekære situasjonen som er nå, med behov for kompetansepåfyll, etterutdanning og videreutdanning, sånn at bransjen står mest mulig rustet for den omstillingen en står framfor. Jeg kan utfordre statsråden til å svare på følgende: Hvor mange trepartsmøter har vært holdt i tilknytning til det omstillingsbehovet som foreligger for næringen?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2019-04-25:
Jeg skal være veldig konkret, for statsråden nevnte både i sitt innlegg og nå dette bransjeprogrammet for videreutdanning. Er det etablert et bransjeprogram for å videreutvikle handelsnæringen? Kan han nevne ett bransjeprogram som er relevant for denne næringen, i tilknytning til dem som er etablert?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2019-04-25:
Det er ganske utrolig å høre representanten Hoksrud – fritt fram for handel med utlandet spesielt. Man må liksom stimulere importen og netthandelen for å sikre Posten arbeidsplassene. Den bekymringen burde han tatt på en annen arena. Til fjerning av 350-kronersgrensen: Når næringsministeren sier stolt at dette er et godt tiltak for å styrke handelsnæringen fra 1. januar 2020, burde han tatt med at det er han og hans regjering som har påført handelsnæringen ulempene og konsekvensene – som er ganske dramatiske – ved å innføre 350-kronersgrensen, noe som klart er en betydelig svekkelse. Et spørsmål nå er om regjeringen i revidert nasjonalbudsjett kommer til å varsle om at 350-kronersgrensen blir fjernet fra 1. januar 2020 – eller kommer de ikke til å varsle det? Jeg har lyst til å understreke at 1. august er et fullt ut realistisk tidspunkt for å gjennomføre dette. Spesielt er det det for de mange som har sitt arbeid knyttet til handelsnæringen. Kristelig Folkepartis representant Steinar Reiten er svært glad, ikke minst for å holde alkoholen unna bensinstasjonene. Den gleden deler jeg med Reiten. Det er veldig bra at det er den endelige konklusjonen på dette tåpelige forslaget som Fremskrittspartiet egentlig brenner for, og som et flertall av dem han regjerer sammen med, faktisk ønsker å få gjennomført med hensyn til bransjeglidning og for å bøte på konsekvensen av det. Flertallet av dem han regjerer sammen med, ønsker jo at alkoholen skal komme inn på bensinstasjonene. Så er næringsministeren veldig stolt over at arbeids- og sosialministeren nå jobber med å øke organisasjonsgraden i arbeidslivet. Ja, hun ble pålagt det av Stortinget, i likhet med det næringsministeren ble når det gjaldt å legge fram en stortingsmelding om handelsnæringen – en totalt passiv regjering når det gjelder å gå inn spesifikt i næringene, hjelpe næringene i omstillingsfaser og ikke minst sørge for at en bygger på noe av det som er kvaliteten i det norske samfunnet: den norske arbeidslivsmodellen, høy organisasjonsgrad og høy grad av seriøsitet. Det unnlater regjeringen å ta tak i, og det synes jeg er veldig synd. Statsråden er også flere ganger innom at han vil vurdere bransjeprogram, det er veldig flott, men han sier ingen ting om det i stortingsmeldingen. Det er det Stortinget som sier. Jeg er glad han lytter til det nå, for det er absolutt behov for å få på plass gode bransjeprogram for handelsnæringen. Jeg håper at han kommer til å gjennomføre det. Helt til slutt: I ett av mindretallsforslagene som er fremmet av Arbeiderpartiet og SV, ber vi regjeringen iverksette tiltak med statlige omstillingsmidler for å møte omstillingene i denne bransjen – spesifikt for ansatte i bransjer som møter raske og store strukturelle endringer. Jeg synes det er synd at ikke flertallet er med på dette nettopp for å legge trykk på at de ansatte og næringene i større grad skal føle trygghet i tiden som kommer.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2019-04-25:
Det er kanskje greit å minne Hoksrud om at han har kommet inn i Stortinget nå i en næringsdebatt. Siden den dagen regjeringen foreslo å øke denne grensen til 350 kr, har det vært en betydelig bekymring og frustrasjon hos norske næringsdrivende og norske arbeidstakere, fordi det er skapt usikkerhet. Dette gjorde de parallelt med å øke sukkeravgiften. 350-kronersgrensen pluss sukkeravgiften ble en slags reklameeffekt for import, for å øke netthandelen og øke importen av f.eks. brus og godteri fra Sverige. Det var konsekvensen. En utsatte norske arbeidsplasser for en betydelig konkurranseulempe i en situasjon hvor en faktisk burde styrket konkurranseevnen fra norsk side og ikke svekket den, slik som Fremskrittspartiet har gjort. Det er sterkt beklagelig å høre den tilnærmingen også i dag, med så gode erfaringer på den smerten de har påført norsk næringsliv.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2019-04-25:
Det er godt å høyra at statsrådane brukar dagane til å halda det reint på kontoret og tørka støv. Eit forslag som eg meiner det er all grunn til heller å prioritera, er forslaget om såkalla returprovisjonar. Det vil seia at butikkar betalar guidar eller reiseselskap for å ta kundane med til akkurat deira butikk, ein såkalla Syden-praksis, vil eg kalla det. Ein skriv i meldinga og i innstillinga at ein jobbar med problemstillinga, men mitt spørsmål til statsråden er: Kva er statsråden sitt syn på desse returprovisjonane?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2019-04-25:
Takk for svaret. Eg vil bruka det neste spørsmålet på eit tema som har fått noko plass i meldinga og ein del plass i innstillinga, men som ikkje er teke opp i debatten, nemleg etisk handel. Forbrukarane er ofte opptekne av billige varer. Det kan vera ein billig sykkel til nokre hundrelappar. Det kan vera ei dongeribukse til ein hundrelapp eller andre varer. Pris er viktig. Men eg vil tru at mange også er opptekne av – og bør vera opptekne av – at desse varene er produserte under verdige arbeidsforhold utan bruk av barnearbeid. Så mitt spørsmål til statsråden er: Kva vil statsråden gjera for å sikra at varer i norske butikkar er produserte på ein anstendig måte og utan bruk av f.eks. barnearbeid?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2019-04-25:
Arbeids- og sosialministeren har innledet et samarbeid med partene i arbeidslivet med sikte på nettopp dette, hvor det bl.a. skal settes ned en arbeidsgruppe for å se på hvordan man sammen kan få organisasjonsgraden opp der den burde gå opp. Så er det viktig å si at selve medlemsvervingen ikke er en oppgave for en regjering. Det er det jo fagforeningene som må gjøre. Så har hele det politiske Norge et veldig viktig bidrag, for vi har rett og slett en skattesponsing av det å være fagforeningsmedlem som denne regjeringen har beholdt. Det innebærer at man får en skattefordel for å være organisert, for det er viktig for Norge. Så er det nok sånn at de viktigste tiltakene her er tiltak som fagforeninger som organiserer i handelsnæringen også har etterspurt, bl.a. en satsing på kompetanse, en beskrivelse av utfordringene og kompetansebehovene i næringen. Det er jo, om ikke et direkte bidrag til at flere skal melde seg inn, en synliggjøring av at de får gjennomslag og blir hørt og at organisasjonen er viktig.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2019-04-25:
For det første – når det gjelder skattesponsing, er fagforeningsfradraget bra, det er kjempebra. Det er viktig at vi har det, og det har vært en av mine kampsaker i lang tid. Jeg må også si at jeg jobbet for at Høyre, som tidligere var mot dette fradraget, skulle snu. Så er det ikke regjeringens oppgave å legge frem konkrete forslag til hvordan fagforeningene skal jobbe med å få organisasjonsgraden opp, men vi bruker jo trepartssamarbeidet. Det er litt overraskende at representanten Aasland beskriver trepartssamarbeidet som noe som bygges ved at regjeringen legger frem forslag for å styrke det. Denne meldingen er også et resultat av trepartssamarbeidet. Hvordan da? Jo, fordi vi møter partene i arbeidslivet – vi møter Handel og Kontor, vi møter Virke, vi møter NHO, vi får innspill. Vi har flere runder hvor vi hører hva de er opptatt av, og så forsøker vi med vårt politiske mandat å avveie forskjellige hensyn og komme frem til gode løsninger. Så jeg vil si at selve meldingen i seg selv er både en viktig illustrasjon og et viktig bidrag til trepartssamarbeidet.