Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2013-10-22:
Som Miljøpartiet De Grønnes første representant i den norske nasjonalforsamlingen vil jeg uttrykke vår dype respekt for det norske folkestyret og for den innsatsen andre partier har gjort for å bygge Norge til et av verdens fremste demokratier og velferdssamfunn. Tankene som ligger til grunn for dette velferdssamfunnet inneholder avgjørende og umistelige verdier. Men de har også en blind flekk: De gamle ideologiene tar selve livsgrunnlaget på jorda for gitt. Politikk er å ville og å handle. Mennesker har til alle tider møtt store og alvorlige utfordringer. Men nå står vi overfor noe fundamentalt nytt: Vi er i ferd med å endre selve livsgrunnlaget og de fysiske og biologiske forutsetningene for livet på jorda. Dette er en utfordring vi bare kan løse gjennom felles, globale forpliktelser. Men global enighet forutsetter at hvert land gjør sin jobb, og det forutsetter at noen begynner. Norge har en åpenbar moralsk forpliktelse til å gå foran, og vi har samtidig en unik mulighet nå til å ta det norske velferdssamfunnet et langt skritt videre. 79 000 mennesker har stemt Miljøpartiet De Grønne inn på Stortinget. Både disse og mange flere velgere stiller nå spørsmål ved en politisk konsensus om at den eneste relevante rammen for norsk samfunnsutvikling skal være å sikre oss selv stadig mer. I hverdagen her i Oslo må vi stadig minne oss selv om at vi ikke skal gå uanfektet forbi mennesker som sitter på fortauet og ikke har annet å håpe på enn at vi skal gi dem en mynt. I det internasjonale samfunnet må vi minne oss selv om at Norge er et ekstremt privilegert land på en grovt urettferdig klode. Miljøpartiet De Grønne er ikke et moralistparti og ikke partiet for dårlig samvittighet. Men vi er sendt hit av velgere som mener det er en selvfølge at norsk politikk skal styres like mye etter det som er riktig, som etter det som lønner seg. Vi er sendt hit av velgere som mener at den globale jobben begynner her hjemme, og ikke minst her i denne salen. Alle i Norge kjenner til jordas klima- og ressursproblemer. Vi lærer om det på skolen. Statsministere snakker om det i nyttårstaler. Samtidig opplever folk at klimapolitikken er vanskelig å få øye på i hverdagen. Folk ser at omtrent alle politiske virkemidler er innrettet på å få det private og materielle forbruket til å øke enda mer. I sin erklæring til Stortinget la statsministeren særlig vekt på kunnskap og på å styrke forskning og utdanning. Det er en prioritering som Miljøpartiet De Grønne støtter helhjertet. Men kunnskap løser lite alene. Vi trenger riktig sort kunnskap, og den må brukes. Norge har f.eks. allerede et av verdens ledende klimaforskningsmiljøer. Men mens norske klimaforskere dokumenterer de stadige og dramatiske endringer i Arktis og nærmest trygler om en mer forpliktende klimapolitikk, satser Norge videre på økt oljevirksomhet i Arktis. Det Norge nå trenger, er kunnskap som gir grunnlag for et fornybart samfunn, og vi trenger å bruke den. Regjeringen Solberg satser stort på utbygging av infrastruktur som vei, jernbane og energi. Veibyggingen er en feilsatsing, mens jernbaneutbygging og utbygging av fornybar energi er riktige tiltak, forutsatt at de baseres på kunnskap. Problemet er at Høyre og Fremskrittspartiet samtidig med store utbygginger aktivt svekker det kunnskapsbaserte sikkerhetsnettet som skal beskytte norsk natur og biologisk mangfold. Miljøpartiet De Grønne kommer derfor til å arbeide hardt i Stortinget for å ivareta norsk natur og for å sikre velferden til dyr i landbruket og i norske hjem. Vi vil styrke dyretilsynet og gjøre kontrollen med norsk dyrehold uavhengig av næringsinteresser. Pelsdyrnæringen må nå fases ut, og vi vil rydde opp i landbrukets raskest voksende næringer, som kyllingindustrien, så driften kommer i samsvar med lov om dyrevelferd. All ære til Kristelig Folkeparti og Venstre som har videreført og utvidet SVs gode innsats for utsettelse av oljeaktivitet i sårbare områder. Men det er ikke godt nok at norsk miljøsuksess består av stadige uavgjorte omkamper. En kunnskapsbasert havforvaltning skal bestå i å respektere de klare rådene som alle naturfaglige miljøer gir igjen og igjen. Det vi ikke trenger, er flere påskudd for å kreve såkalt ny kunnskap, fordi kunnskapen man har, ikke passer med svarene man ønsker. I dag baserer Norge velferden på økt global oppvarming. Statsbudsjettet til Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV signaliserer at norske klimagassutslipp vil øke fram til 2020 for så å avta til dagens nivå i 2030. Dagens investeringer har som eksplisitt mål å sikre petroleumsvirksomheten langt fram mot 2050. Olje- og gasseksporten gir ytterligere ti ganger de nasjonale klimagassutslippene, og overskuddet fra oljevirksomheten investeres gjennom Pensjonsfondet i det globale finansmarkedet, som er selve motoren i den globale oppvarmingen. Samtidig varsler regjeringen Solberg en gradvis omstilling til et lavutslippssamfunn i 2050. Miljøpartiet De Grønne har hørt dette før, men vi tar det alvorlig. En slik omstilling skjer ikke av seg selv. Den må gjennomføres aktivt og forpliktende. Når vårt samfunn mener at noe er for alvorlig til å være en politisk kasteball fra valg til valg, lovfester vi det. Vi utfordrer derfor regjeringen til å levere på valgkampens løfte om å utrede en klimalov og til å legge fram et forslag om en slik lov så snart som overhodet mulig. Grunnlaget for denne utredningen ligger i en skuff der Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet la det. Miljøpartiet De Grønne ønsker velkommen regjeringen Solbergs ambisjon om å forsterke klimaforliket. Gjeldende forlik var en god idé, men er en lite forpliktende enighet om et minste felles multiplum. Nå trenger klimapolitikken ledelse. Et nytt klimaforlik er nødvendig. Høyre må nå bekrefte valgløftene om en langt bedre klimapolitikk enn Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV førte. Jo lenger den nye regjeringen tør å gå foran, desto fortere vil de andre partiene ta opp konkurransen. Det bærekraftige Norge kommer ikke av seg selv. Vi må velge det, og vi må ville det. Derfor bør norsk oljevirksomhet avvikles i løpet av 20 år. Et slikt vedtak vil gi norsk forskning og norsk næringsliv den politiske bekreftelsen og den langsiktigheten de trenger for å satse. Vi vil ikke skru av oljekrana i morgen, vi vil ha en planmessig avvikling. 20 år er en lag avviklingsperiode. Inntektene fra Pensjonsfondet vil ikke forsvinne, og norsk næringsliv har stor omstillingsevne. For 40 år siden hadde vi knapt en oljesektor. Nå er den verdensledende. De samme dyktige menneskene vil skape neste generasjons næringsliv når de politiske rammene bare blir lagt. Norge er Europas største havnasjon. Samarbeid mellom næring, forskning, politikk og miljøbevegelse har sikret oss verdens best forvaltede fiskerier, som kan gi grunnlag for ny næringsutvikling og mange nye arbeidsplasser. Våre marine økosystemer har stor produksjon og huser titusener av arter som kan gi råstoff til matproduksjon, karbonfangst og nye generasjoner av produkter innenfor biokjemi, materialer, genetikk og IT. Over norske havområder blåser enorme energimengder, som kan gjøre Norge til en ny stor nasjon innenfor havvind. Norsk akvakultur må løse sine miljø- og fôrproblemer, men når det skjer, er mulighetene store for videre utvikling av næringen. Skognæringen står foran en aktiv og sterk differensiering fra gårsdagens konsentrasjon om plank og papir, og norsk landbruk kan åpenbart gi mange flere arbeidsplasser og et mye større produktspekter. Tysklands konservative statsminister Angela Merkel har vist at nye beslutninger om samfunnets retning er mulig også i dag. Det tyske «Energiewende», sterkt påvirket av vårt søsterparti Die Grünen, var ikke motivert av kortsiktig markedsrasjonalitet. Et nytt og overordnet politisk mål ble vedtatt, vel vitende om at kostnader og overgangsproblemer ville bli store. Når vi i denne salen bestemmer oss for at vi vil utvikle det bærekraftige norske samfunnet, kommer vi til å gjøre det. Politikk er både å ville og å handle. I sin regjeringserklæring sa statsminister Solberg at vi må overlate kloden til våre etterkommere i en bedre tilstand enn da vi overtok den. Spørsmålet er dermed ikke om Norge skal utvikle seg videre fra oljealderen, men når. Spørsmålet er hvordan vi vil styre utviklingen og gjøre overgangen til det bærekraftige Norge til et ambisiøst, målbevisst og banebrytende sprang for det norske velferdssamfunnet og til et eksempel som kan inspirere verden. Ingenting utløser mer skaperkraft enn et felles samfunnsprosjekt med en felles retning. Hvis ikke vi gjør det, hvem i all verden skal da gjøre det? Miljøpartiet De Grønne vil arbeide hardt for at dette nye retningsvalget gjøres nå. Til slutt vil jeg ta opp to forslag fra Miljøpartiet De Grønne. Forslag nr. 1: «Stortinget ber regjeringen om i løpet av 2014 å gi Statens pensjonsfond utland et mandat til å investere minst 5 pst. av fondets markedsverdi direkte i infrastruktur for fornybar energiproduksjon og distribusjon innen 2020.» Forslag nr. 2: «Stortinget ber regjeringen om å endre investeringsstrategien til Statens pensjonsfond utland slik at fondet trekker seg ut av alle kull- og tjæresandaktiviteter, og gradvis reduserer eksponeringen til annen fossil energi i porteføljen.»