Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-12:
La meg først kommentere noe Vidar Bjørnstad sa, nemlig at Arbeiderpartiet har gått inn for 14 milliarder kr mer til Forskningsfondet. Og det er riktig. Men de 14 milliardene skal jo kompensere bortfallet av 800–900 mill. kr fra tippemidlene. Disse 14 milliardene vil altså ikke bringe oss noe nærmere målet om OECD-gjennomsnittsnivå når det gjelder forskningsinnsats – bare så det er presisert. I løpet av 2005 skal næringslivet øke sin FoU-innsats med ca. 5–6 milliarder kr. Hvis vi skal nå vårt mål, det Stortinget har vedtatt, nemlig at vi skal opp på OECD-gjennomsnittsnivå, betyr det at vi skal øke vår forskningsinnsats i Norge med ca. 10 milliarder kr i forhold til dagens nivå. 5–6 milliarder kr på næringslivet innebærer en uendret fordeling. I dag bidrar næringslivet med litt over 50 pst. av forskningsinnsatsen, det offentlige bidrar med resten. Vi har prøvd ulike incentiver for å få næringslivet til å satse på FoU-innsats. Vi prøvde med en tilskuddsordning der staten la inn et visst antall millioner kroner som skulle utløse en tilsvarende innsats i det private næringsliv. Dette fungerte veldig bra. Det var en ordning som fungerte veldig bra. Vi hadde den bare i et halvt år. Næringslivet ønsket å fjerne den, men i ettertid har de beklaget at den ble fjernet. Så det er ikke alltid helt enkelt å være politiker. Men i hvert fall var det en ordning som fungerte. Den utløste FoU-innsats i næringslivet, og det var viktig. Nå prøver vi oss med skatteincentiver i forhold til næringslivet og for å prøve å øke FoU-innsatsen. Hvordan det vil virke, vet vi ikke. Innenfor havbruk har vi innført en avgift på omsetning av produkter fra havbruksnæringen. Det er en frivillig ordning, men det er midler som blir kanalisert til FoU-innsats innenfor den næringen. Det er viktige tiltak for å prøve å øke forskningsinnsatsen innenfor næringslivet generelt. Teknologiavtalene som vi hadde i en 20-årsperiode, genererte flere milliarder kroner til forskning, og de var helt avgjørende for at Norge kunne utvikle seg til å bli ledende innenfor oljeteknologi innenfor denne næringen. Disse avtalene ble avviklet tidlig på 1990-tallet, og begrunnelsen var at de var i strid med EØS-avtalen fordi de omfattet bare utenlandske selskaper, altså var konkurransevridende i forhold til norske selskaper. Det vi nå legger opp til, er at disse avtalene – ikke i akkurat samme form, men med samme intensjon – skal prøves ut på nytt. Vi trenger økt innsats, vi trenger å stimulere den typen forskning, og vi trenger ny teknologi for eksempelvis å øke utvinningen av olje på vår sokkel. Den typen avtaler er med på å tilføre kunnskap til norske forskningsmiljøer, og det er viktig, og de stimulerer norske forskningsmiljøer. Norsk sokkel er fortsatt interessant. Jeg har vanskelig for å forstå argumentet om at hvis vi innfører den typen avtaler, vil det bety at utenlandske selskaper ikke lenger vil synes at norsk sokkel er interessant. Det fins ingen grunner til å tro det. Norsk sokkel er fortsatt interessant. Det er et spennende område, og selv om vi innfører den typen avtaler på nytt, der de skal dokumentere at de bruker så og så mye på forskning, primært knyttet opp mot norske forskningsmiljøer, norske institutter og norske universiteter, er jeg ganske overbevist om at de ikke vil ha noe å bety for utenlandske selskapers interesse for den norske sokkelen. Så har jeg lyst til å komme med en liten kommentar til noe av det som er kommet fram. Dette er ikke et egnet virkemiddel, sier de fra Arbeiderpartiet, Høyre og også fra Fremskrittspartiet, det var egnet fra 1973 til 1993, men i dag er det ikke et egnet virkemiddel. Hvorfor det ikke er det, er det ingen som sier noe om. Det er ingen som sier til meg og til oss noe om hvorfor dette ikke er et egnet virkemiddel. De har nevnt at sannsynligvis kan dette påvirke utenlandske selskapers interesse for norsk sokkel, men det fins ingen dokumentasjon som skulle tilsi at dette er tilfellet. – Altså er dette sannsynligvis et like egnet virkemiddel i dag som det var i 20-årsperioden fra 1973 til 1993. Det er spørsmål om vi vil, og det er spørsmål om hvor mye vi vil satse på forskning. Jeg beklager at det ikke har vært mulig å få flertall for dette, for vi er nødt til å finne virkemidler for å øke den norske forskningsinnsatsen. Vi kan sitte og vedta at vi skal opp på 1,7 pst. eller 2,1 pst., OECD-gjennomsnittsnivå. 10 milliarder kr må vi få ut fra staten og fra private. Men hvis vi ikke er villig til å ta i bruk virkemidler for å prøve å stimulere til å få ut disse milliardene, så er vi i alle fall ganske sikre på at vi ikke lykkes. Fra vår side er dette forslaget et forsøk på å finne virkemidler som kunne stimulere til økt forskningsinnsats. Jeg tar til etterretning at det vil ikke flertallet være med på. Det beklager jeg, men til tross for det fremmer jeg vårt forslag.