trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-10-27:
Jeg skal være den første til å innrømme at rovviltpolitikken og forvaltning av ulv er noe av det vanskeligste vi jobber med, og det er det selvsagt på bakgrunn av at et flertall i Stortinget er enig om at vi har en todelt målsetting i rovviltpolitikken: Vi skal kombinere det å ta vare på levedyktige bestander av de fire store rovdyrene med det å kunne bruke utmarksbeite til sau og rein. Regjeringen har foretatt en rekke aktive grep for å klargjøre hvordan forvaltningen skal være. Vi har bl.a. akkurat sendt ut på høring et forslag som innebærer en del konkrete endringer i viltloven, og det vil legge til rette for en mer fleksibel og differensiert forvaltning enn det vi har vi dag. Stortinget sa allerede i 1997 at man ikke ønsket å legge til rette for at det skulle være ulv i områder med samisk tamreindrift. Regjeringen slo også fast i vår at man ikke ønsket å legge til rette for etablering av ulv i sauetette områder vest for Glomma, og sa at man for øvrig ville komme tilbake til de resterende delene av direktoratets forslag til arealsonering. Det vil også Regjeringen gjøre om kort tid. For oss er det viktig at dette blir klart i god tid før neste beitesesong. Vi ser også for oss at når høringen om endringene i viltloven er gjennomført og skal til Stortinget på nyåret, er det naturlig at Stortinget også får en oversikt over hva som er tapene og erfaringene fra årets beitesesong, og ikke minst erfaringer og evalueringer av de forebyggende tiltakene som er gjennomført. Regjeringen jobber aktivt for å kombinere tilsynelatende motstridende målsettinger som Stortinget og flertallet har, og som også flertallet i Regjeringen støtter. Dette er vanskelig, men jeg håper og tror at Regjeringens politikk er klar.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-10-27:
Informasjonsarbeidet er en del av et arbeid som Regjeringen allerede er i gang med, og som en del av dette har Direktoratet for naturforvaltning bl.a. sørget for at i en del av de områdene hvor konfliktene er størst, har hver husstand fått informasjon. Vi ønsker også i framtiden å ha god informasjon på dette feltet, og vi er opptatt av bl.a. å få en del forskere på banen ikke minst for å få en god dialog og fakta på bordet omkring hva som er de reelle farene forbundet med møte mellom rovdyr og mennesker, og vi er veldig opptatt av å møte den frykten som vi ser eksisterer, på en konstruktiv og god måte. Det gjør vi bare ved å spre informasjon og ved å ha god åpenhet.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-10-27:
Det er litt uklart for meg hva representanten henviser til når hun snakker om det statsråden ser for seg som et kjerneområde. Meg bekjent har statsråden ikke presentert et kjerneområde. Det jeg synes er viktig å understreke, er at bl.a. de forslag til endringer i viltloven vi har sendt ut, vil bety at vi har muligheten til en mer aktiv og differensiert forvaltning også av ulv. Jeg har også lyst til å understreke at det som er situasjonen i dag, er at ulven har et meget strengt vern over hele landet. Det som eventuelt vil være konsekvensen av å foreta en type arealsonering, som Regjeringen vil komme tilbake til, vil være at man i enkelte områder gir ulven mindre strengt vern. Det er et poeng som ofte blir glemt i diskusjonen. Som representanten var inne på, er jeg opptatt av at frykten er reell. Jeg tror, som jeg sa i mitt forrige svar, at den eneste måten å møte den frykten på, er med konkret informasjon og full åpenhet. Det vil Regjeringen gjøre sitt ytterste for å bidra til.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-10-27:
Hvis det var slik at denne regjeringen virkelig foreslo mindre penger til rovviltforskning i neste års budsjett, skulle jeg ha forklart hvorfor. Men det er positivt feil. Oppslaget i Nationen i dag refererer til en konkret budsjettpost. Når det gjelder denne posten, har det allerede vært kontakt mellom Forskningsrådet og Miljøverndepartementet for å se på muligheten til å få en økning i forhold til rovviltdelen. I tillegg til denne posten er det betydelige midler som er satt av til rovviltforskning, bl.a. til bestandsregistrering. Jeg har lyst til å understreke at aktiviteten på dette feltet aldri har vært så stor som den er nå under denne regjeringen.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-10-27:
Jeg skjønner at frykten er reell. En frykt som eksisterer, er pr. definisjon reell. Men jeg har lyst til å understreke at vi her snakker om naturen. Jeg går ut fra at også Steinar Bastesen vet at det å forholde seg til naturen på ulike felt, enten det er å dra ut på sjøen eller det er å dra ut i naturen og møte ulike dyr, kan være forbundet med en viss fare for konfrontasjon eller en viss fare for storm. Da er det viktig at vi opptrer på en måte som minsker de farene. I dag vet vi at det er atskillig større fare for å bli skadet f.eks. i møte med elg enn i møte med ulv. Jeg er opptatt av at vi skal få så mye informasjon som mulig om dette på bordet. Jeg er derfor opptatt av at også forskerne bidrar aktivt i en diskusjon for å få fram hva det er reell fare for, og ikke minst hvordan man skal opptre i den type situasjoner.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-10-27:
Statsråden er i første omgang opptatt av å følge opp rovviltmeldingen, som et flertall i Stortinget har stilt seg bak. Denne meldingen slår fast at vi skal ta vare på levedyktige bestander av de fire store rovdyrene. Den går også inn for å konkretisere hvor store bestandene må være for at de skal anses som levedyktige, samtidig som man skal kunne bruke utmarksbeiter til sau og rein. Jeg er enig med representanten i at det kan være en konflikt mellom rovvilt og jaktvilt. Det må vi selvsagt også ha med i beregningen når vi skal bestemme hvordan bestandene skal forvaltes i fremtiden. Men det er et perspektiv som først kan komme inn når vi har levedyktige bestander. La meg kort få lov å nevne to saker som jeg ikke rakk i forrige runde: I det øyeblikket det foreligger resultater fra gentesting, skal vi selvsagt sørge for at de offentliggjøres. Det vil bl.a. bli foretatt gentesting av den ulven som ble påkjørt i Østfold. I likhet med foregående representanter er jeg opptatt av at vi skal se på forebyggende tiltak, og det er grunnen til at vi har brukt store beløp i Rendalen.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-10-27:
La meg først gripe fatt i det første representanten Korsberg sa i forhold til endringen av viltloven. Som jeg tidligere har sagt, er en viktig årsak til at vi har foreslått dette, at vi ønsker en aktiv og differensiert forvaltning av bl.a. ulv. Det vi bl.a. har gjort, er å tydeliggjøre at vi mener at man skal kunne skyte hvis det er reell fare for skade på eiendom eller buskap – og ikke minst hvis det er reell fare for skade på mennesker. Det siste vil være et helt nytt punkt i forhold til viltloven. Tidligere har det vært politiet alene som har måttet ta den type avgjørelser. Representanten har også rett i at de største skadene i dag ikke er knyttet til ulv, men til tap etter angrep fra gaupe og jerv. Jeg har vært opptatt av at vi skal ha en forvaltning av også disse rovdyrene som er i tråd med den bestanden som er. Det er også grunnen til at det i nyere tid ikke har vært gitt så store kvoter bl.a. for jakt på gaupe, som i de siste årene. Samtidig ser vi at det er en utfordring å få tatt ut den kvoten som det blir gitt tillatelse til, og jeg tror det viktigste tiltaket for å sikre det, er at vi fra myndighetenes side bidrar med opplæring av jegerne, slik at vi er sikker på at de som skal ut og jakte, har den best tilgjengelige kompetansen.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-10-27:
Det er ikke bare fantasien som setter grenser for hvilke metoder som kan brukes i jakt, det gjør også Bern-konvensjonen, som Norge er forpliktet i forhold til. Det er viktig for meg at vi også i forvaltningen av de store rovdyrene holder oss innenfor de internasjonale konvensjonene som vi er forpliktet i forhold til. Det betyr bl.a. at vi har klare grenser for f.eks. bruk av motorisert ferdsel. Bern-konvensjonen sier helt klart at motorisert jakt bare skal foregå der det ikke fins andre muligheter og der alle andre alternativer er utprøvd. Så det er bare rent unntaksvis at motorisert jakt er et alternativ. Når det så gjelder spørsmålet om profesjonelle jegere, mener jeg at det foreløpig er bedre å gå videre på den strategien Regjeringen har lagt seg på: å bidra når det gjelder kompetanse og utdanning av de jegerne vi har i dag.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-10-27:
Med utgangspunkt i Stortingets behandling av rovviltmeldingen i 1997 behandlet Regjeringen i vår spørsmålet om den framtidige rovviltforvaltningen. Det ble da lagt til grunn at ulven fortsatt må gis et strengt vern. Regjeringen legger også til grunn at det ikke skal legges til rette for etablering av ulv i områder med samisk tamreindrift – noe som også Stortinget slo fast i behandlingen av rovviltmeldingen – og i sauetette områder vest for Glomma. Ulvebestanden i Sør-Skandinavia har vist en årlig vekst på mellom 25 og 30 pst. – med utgangspunkt i et svært lavt nivå. Hvor stor veksten i bestanden har vært det siste året, vil først vise seg etter at vinterens sporinger er avsluttet, men jeg vurderer allerede behovet for ytterligere tiltak knyttet til ulveforvaltningen. Det er ikke korrekt at det ligger et forslag til forvaltningsplan for ulv til behandling i Miljøverndepartementet. Derimot har Direktoratet for naturforvaltning i et brev til departementet i januar i år gjort en del vurderinger omkring forvaltningen av ulv. Videre har fylkesmennene i Østfold, Oslo og Akershus og Hedmark arbeidet med å kartlegge og vurdere konflikter og forvaltningstiltak regionalt. Fylkesmennene har på dette grunnlag utarbeidet et felles utkast til forvaltningsplan for ulv i disse fylkene. Utkastet ble oversendt fra fylkesmennene til Direktoratet for naturforvaltning den 21. juni, sammen med uttalelser til utkastet fra rovviltutvalgene i fylkene. Den videre saksgangen er nå at direktoratet skal foreta en faglig gjennomgang av utkastet før fylkesmennene sender det ut på lokal høring. Utkastet skal inngå som en del av de fylkesvise rovviltplanene. Etter høring vil forvaltningsplanene bli sendt direktoratet, som vil innhente råd fra det sentrale rovviltutvalget før endelig godkjenning. Det legges opp til en grundig behandling og utstrakt lokal medvirkning. Jeg har forventninger til at forvaltningsplanene for rovdyr i fylkene blir et godt instrument for å utvikle regionale mål og tiltak innenfor rammen av nasjonal politikk.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-10-27:
Det er en utfordring å skulle oppfylle begge de to målene i rovviltmeldingen som et flertall i Stortinget og et flertall i Regjeringen har sluttet seg til, nemlig at vi både skal kunne ha levedyktige bestander av de fire store rovdyrene i Norge og kunne bruke utmarksbeite til sau og rein. Vi har jobbet med en rekke tiltak for å dempe konfliktene. Blant annet har det i utstrakt grad vært gitt betinget fellingstillatelse til fylkesmennene i en del tilfelle og så videre til kommunene, slik at felling kan skje raskt når det oppstår skade. I tillegg har også kommunene vært trukket svært aktivt med en del steder når det gjelder fordeling av forebyggende midler, fordi vi mener at det er de som har skoen på, som vet hvor den trykker. Vi har ikke grunnlag for å legge an en helt annen forvaltning av de store rovdyrene, og spesielt ulv, før vi har nådd bestandsmålet. Men de som følger med i det Regjeringen gjør, vil se, bl.a. ut fra erfaringer når det gjelder gaupe, at når bestanden øker, legger vi om forvaltningen.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-10-27:
I det utkastet vi har sendt på høring i forbindelse med endringen av viltloven, følger vi opp en del av de områdene som representanten her er opptatt av. I høringsutkastet vil man kunne se at de endringene vi foreslår, bl.a. betyr at det skal være større mulighet for å felle et dyr når skader er i ferd med å oppstå, både på bufe og på eiendom. Vi har også foreslått at hensynet til potensiell skade på mennesker skal inn i viltloven. Hittil har det utelukkende vært politiets sak. Vi er også opptatt av at vi skal ha mest mulig eksakt kunnskap om bestandene. Det er grunnen til at det både i inneværende års budsjett og i forslaget til neste års budsjett er satt av betydelige midler til bestandsregistrering. Og vi er klar til å gå i gang med et program for bestandsregistrering av ulv i det øyeblikket snøen kommer.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-10-27:
Jeg er svært opptatt av å sikre bedre tilgjengelighet for allmennheten til kyst- og strandstrekninger. Som en oppfølging av St.meld. nr. 29 for 1996-97 om regional planlegging og arealpolitikk har jeg derfor lagt fram en egen tiltakspakke, særlig rettet mot Oslofjorden og Agder-fylkene. Jeg vil bl.a. foreslå å utvide de rikspolitiske retningslinjene for planlegging i kyst- og sjøområder i Oslofjorden til Agder-fylkene og Rogaland. Hensikten med de nye tiltakene er å bevare disse svært attraktive og hardt pressede kyststrekningene mest mulig urørt for framtiden. Sjø og land må ses i sammenheng. Det er av betydning hva som skjer på sjøen, selv om dette ikke omfattes av det generelle byggeforbudet som gjelder i 100-metersbeltet. Miljøverndepartementet har tidligere svart på henvendelser om hvilke styringsmuligheter som finnes i forhold til oppankring av husbåter. Gjennom utarbeiding av arealplaner eller fastsetting av vedtekter etter plan- og bygningsloven kan likevel kommunen sikre tilstrekkelig styring med utviklingen på dette området. Det er den enkelte kommune som har ansvaret for arealbruken innenfor sitt område. Kommunen skal gjennom planlegging avveie ulike hensyn og avklare konflikter. Ved bruk av reguleringsplan er det mulig å tilrettelegge spesielle områder for oppankring av husbåter. Jeg vil likevel oppfordre kommunene til å være varsomme med å foreta slik tilrettelegging, da det lett vil vanskeliggjøre arbeidet med å sikre en allmenn bruk av kysten. Dersom en kommune ønsker å legge ut områder for oppankring av husbåter, må det tas hensyn til allmenn bruk av kystsonen. Fylkesmannen kan reise såkalt innsigelse til planer som ikke er i samsvar med de nasjonale målsettinger på dette området. Dersom man ikke blir enig lokalt, må saken på vanlig måte avgjøres av Miljøverndepartementet.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-10-27:
Jeg er litt overrasket over at mitt svar ble utlagt som at vi ønsker å gjøre alt strengere. Grunnen til bekymringen for situasjonen i strandsonen er jo først og fremst at vi ikke ønsker at eiendomsretten skal gå på bekostning av allemannsretten. Det er en avveining som også Høyesterett har sagt sin mening om i den berømmelige «gjerdedommen». Jeg har verken tenkt å forby – eller overstyre kommunen i noen retninger. Jeg opplever vel at representanten langt på vei ønsker at jeg skal overstyre kommunen i retning av å tillate dette. Mitt poeng i mitt første svar var derimot at dette faktisk er et kommunalt ansvar. Dette har kommunen myndighet til selv å avgjøre gjennom plan- og bygningsloven så lenge man ivaretar de allmenne hensynene og sørger for at de lokale konfliktene blir løst. Og det syns jeg man skal fortsette med.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-10-27:
Så vidt jeg har brakt på det rene, er den konkrete saken i Arendal kommune ennå ikke endelig avsluttet. Klagesaken er til behandling. Det er vel også noe av bakgrunnen for avisskriveriene. Det er denne regjerings klare holdning at vi bare griper inn overfor lokaldemokratiet hvis lokaldemokratiet ikke respekterer nasjonale retningslinjer, eller hvis det på annen måte f.eks. utfordrer borgernes rettigheter. Det som vil være avgjørende i forhold til hvorvidt man griper inn i denne type spørsmål, er om kommunen løser dem på en måte som gjør at allemannsretten og allmennhetens rett til fri ferdsel respekteres.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-10-27:
La meg i disse ulvetider uttrykke glede over at det blir satt lys på også andre deler av forvaltningen av de ville dyrene. Det er ingen tvil om at det er et meget viktig spørsmål representanten Gaundal her reiser. Til tross for fredning i nærmere 70 år har fjellreven ikke greid å reetablere livskraftige bestander i Norge. Situasjonen i Norge fra Børgefjell og sørover må regnes som godt kartlagt, og den er urovekkende. I områdene nord for Børgefjell er kunnskapshullene om utbredelse større. I den nasjonale rødlista for truede arter i Norge er fjellreven klassifisert som «direkte truet». Også bestandene i Sverige og Finland er små. En hovedutfordring i forvaltningen av fjellrev er å skaffe bedre kunnskap om årsaken til at vi ikke får til reetablering. Flere teorier er lansert, bl.a. konkurranse fra rødrev og matmangel. I Sør-Norge har vi bare kunnskap om yngling av fjellrev på Hardangervidda og på Dovre. I begge områdene er det gjennomført registreringer for å øke kunnskapen om biologi og familiestrukturer. Disse undersøkelsene gjennomføres med økonomisk støtte fra Direktoratet for naturforvaltning. I tillegg har fjellrev vært en av artene som har inngått i nasjonale overvåkingsprogram. Fjellreven er en viktig del av vår fauna, og jeg ser alvorlig på at den står i fare for å forsvinne fra Norge. Jeg vil derfor legge stor vekt på å finne fram til tiltak som kan bidra til å bedre fjellrevens situasjon her i landet. I tiden framover er det viktig å videreføre overvåkingen, identifisere leveområder, lage beredskapsplaner for å bevare eksisterende bestander og kartlegge alternative metoder for restaurering av fjellrevbestanden. Dette arbeider vi med. Jeg er kjent med at Norsk institutt for naturforskning i februar i år la fram en rapport om fjellreven som inneholder forslag til forvaltningstiltak. Disse forslagene vil bli vurdert. Miljøvernmyndighetene samarbeider også med våre naboland i arbeidet med å redde fjellreven som en del av faunaen i Skandinavia.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-10-27:
Representanten har rett i at blant de tingene NINA foreslår, er også forslag om utsetting av rev fra oppdrett. Jeg sa i mitt første svar at vi trenger en viss tid på å vurdere de konkrete forslagene, i tillegg til å evaluere den kunnskapen og de erfaringene vi har fra overvåking. Det å sette ut rev, slik som NINA har foreslått, er et veldig kontroversielt forslag, og det kan også ha miljømessig uheldige virkninger. Det er derfor viktig å ha en skikkelig faglig og grundig vurdering av dette før man tar stilling til om man skal gjøre det. Etter at den vurderingen er gjennomført, må man selvsagt også ta stilling til finansieringen.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-10-27:
Det er ikke noen tvil om at statsråden er opptatt av problemstillingen og villig til å sette i verk de tiltak som må til for å redde fjellreven. Men det er et bærende prinsipp i all miljøpolitikk at en aldri kan løse et problem på en måte som kan skape andre. Det gjør at vi må ha en skikkelig faglig vurdering av mulige konsekvenser av de relativt romantiske forslagene som NINA har kommet med, før vi tar stilling til dem, og før vi eventuelt finansierer dem.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-10-27:
Som jeg sa i mitt svar til representanten Hedstrøm, har Regjeringen lagt til grunn at det ikke skal legges til rette for etablering av ulv i områder med samisk tamreindrift og i sauetette områder vest for Glomma. Ved behandlingen av rovviltmeldingen la Stortinget til grunn at det «ikke bør være et mål å etablere en levedyktig gaupebestand i Vest-Agder». Jeg mener det kan være nærliggende å trekke samme konklusjon når det gjelder ulv. Fylkesmennene i Østfold, Oslo og Akershus og Hedmark har gjennomført en kartleggingog vurdering av konflikter og forvaltningstiltak i disse fylkene når det gjelder ulv, og det er utarbeidet et utkast til forvaltningsplan. I Telemark og Agder har det vært observert en radiomerket ulv siden i sommer. Det er i disse fylkene ikke gjennomført tilsvarende arbeid med å kartlegge og vurdere konflikter og forvaltningstiltak. I Telemark vil fylkesmannen i løpet av første halvår 2000 utarbeide et utkast til forvaltningsplan for rovvilt, der kartlegging og vurdering av konflikter og forvaltningstiltak også vil omfatte ulv. Jeg vil igjen understreke at ulvebestanden i Sør-Skandinavia er i vekst, og at jeg derfor kontinuerlig vil vurdere tiltak knyttet til ulveforvaltningen. I den forbindelse viser jeg til at det i forrige uke ble sendt på høring forslag til endringer i viltloven. Forslaget til lovendring skal sikre en aktiv og differensiert forvaltning av de store rovdyrene når bestandene har nådd bestemte nivåer. Jeg vil legge opp til en tett dialog med Stortinget om den videre utviklingen på dette forvaltningsområdet. Jeg vil i god tid før neste beitesesong komme tilbake til Stortinget med en redegjørelse for ulveforvaltningen, en gjennomgang av tapssituasjonen i 1999 og en evaluering av forebyggende tiltak og omstillingstiltak.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-10-27:
Jeg tror jeg er meget klar over alvoret i situasjonen. Jeg har flere ganger tidligere fra denne talerstolen sagt og gjentar gjerne at det å kombinere tilsynelatende motstridende hensyni rovdyrpolitikken, hvor en på den ene siden skal ha levedyktige bestander av de fire store rovdyrene og på den andre siden skal kunne bruke utmarksbeite til sau og rein, er en veldig vanskelig balansegang. Men jeg har lyst til å understreke at det som er situasjonen i dag, er at ulven har et meget strengt vern over hele landet. Det som eventuelt vil være konsekvensen av å få en eller annen type differensiert forvaltning og kanskje en eller annen type sonering, vil være at ulven får et mindre strengt vern i enkelte områder. Det tror jeg ofte blir glemt i diskusjonen. Det er helt åpenbart at ingen mener at ulven eller andre rovdyr skal kunne utvikle seg fritt. I det øyeblikket vi har nådd bestandsmålet, ligger det altså til rette for en annen type forvaltning.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-10-27:
Noe av hensikten med de endringene i viltloven vi nå har sendt på høring, er å åpne for større frihet til å kunne ta ut dyr som man forventer vil kunne volde skade på eiendom og bufe. Det er også noe av bakgrunnen for at vi tar inn en formulering som gjør at man også etter viltloven kan foreta regulering i en situasjon hvor man anser at det er fare for skade på mennesker. Det betyr at det å kunne felle uønskede dyr, eller dyr som er ansett for å ha et stort skadepotensial, er en del av det vi jobber med. Vi synes det er viktig at vi har gode forvaltningsplaner, og jeg er selvsagt interessert i et godt samarbeid med fylkesmennene i alle fylker hvor det er rovdyr. Og jeg synes at det er viktig at utarbeidelse av eventuelle forvaltningsplaner skjer i nær kontakt med kommunene og de berørte organisasjonene.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 1999-10-27:
Jeg mener i likhet med statsråden at det er viktig å få en avklaring, ikke minst på bakgrunn av dette med kjerneområder og jeg er glad for at statsråden nå vil vurdere det på nytt. Når det gjelder ulv, er det det å bemerke at det bor veldig mange mennesker i det området som statsråden nå ser for seg som et kjerneområde. Bøndene får erstatning – ja vel. Det er de selvfølgelig glad for og avhengig av, men saken gjelder mer enn det. Det er ganske sterkt å finne igjen som kadaver de dyra som en har stelt og blitt glad i. Jeg har registrert at forskere nå sier at ulv ikke er farlig for mennesker. Det kan så være. Men angsten – har forskerne vurdert den? Det er nemlig slik at foreldre er engstelige for små barn når ulven trekker nær boligområder.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-10-27:
Ja, dette var litt av eit vepsebol. Det verkar på meg som Regjeringa er på defensiven i spørsmålet. Då er det rart at ein i budsjettsamanheng legg opp til å kutta i forsking og informasjon, område som kan bringa kunnskap om temaet ut til folk nettopp for å dempa frykt. Dei områda er noko av det ein ikkje satsar på frå Regjeringa si side. Det synest eg er noko av ei grunngjeving for kvifor ein ikkje gjer dette for å freista å koma på offensiven. Ein kjenner til prosjekt, t.d. i Abruzzo i Italia, der ein faktisk offensivt satsar på å bygga ut større område for rovdyr generelt sett, område som er større enn desse kjerneområda som me har. Det er ganske vellykka; faktisk fungerer det slik at folk flyttar tilbake for å bu i nokre av desse områda. Der er Italia eit døme. Ønskjer statsråden t.d. i samarbeid med Sverige å koma litt meir på offensiven, både når det gjeld kunnskap og òg i høve til konkrete prosjekt?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-10-27:
Eg vil gjerne stilla følgjande spørsmål til utanriksministeren: «NATOs bombeaksjon på Balkan har etterlatt en rekke alvorlige problemer. Et av hovedmålene for aksjonen var et multietnisk Kosovo innenfor Jugoslavias grenser. Men flertallet av blant annet serberne har, av frykt for å bli drept, flyktet fra Kosovo. Internflyktningene i Jugoslavia nærmer seg altså en million, nå rett før vinteren setter inn. Samtidig vet vi at aksjonen rammet en rekke sivile mål, som bruer, kraftverk, sykehus og oljeraffinerier. Hva gjøres for å avhjelpe den humanitære situasjonen?»
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-10-27:
Eg takkar utanriksministeren for svaret. Det er klart at han gjer visse ting som er svært avgrensa, sannsynlegvis på grunn av dei sanksjonane som han har vore med på å setta i verk. Men det er jo ikkje tvil om kven som har ansvaret for at sjukehusa har problem med drifta, at bruene er borte, at kraftverka ikkje sviv slik at folk får straum, og at ein ikkje får tak i bensin til ein rimeleg penge. Det er ikkje tvil om kven som har ansvaret for det, med sine sanksjonar. Sjølv om målet med det var eit anna, nemleg å styrta Milosevic-regimet, er resultatet at det er vanlege folk som får svi. Det er ikkje Milosevic sine folk som får svi. Det seier Carl Bildt bl.a. i Aftenposten i dag. Mafiaen og folk knytte til regimet klarer seg godt. Det er altså vanlege folk som blir ramma av den politikken Noreg fører.(Presidenten klubber.) Er dette ei rimeleg form for reaksjon? (Presidenten klubber.)
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-10-27:
Eg skal la det med ansvarsforholdet ligga, sjølv om me er ueinige om dette. Men konsekvensane ser me begge to, nemleg at det serbiske folket lid på grunn av at ein del av infrastrukturen er borte, og det som eit resultat av NATO sitt forsøk på å fjerna ein president i Jugoslavia. Eg høyrer at utanriksministeren skal sjå på om det er mogleg å løysa på sanksjonane. Men nå nærmar me oss altså vinterstid. Det er tydeleg at det er det serbiske folket som blir ramma, akkurat slik som i Irak. Då må ein revurdera politikken på dette området. Då må utanriksministeren gå i spissen for å få til ei heilt anna satsing for å hjelpa ikkje berre flyktningane i Serbia, men heile det serbiske folket.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-10-27:
Eg vil gjerne få lov å stilla følgjande spørsmål til olje- og energiministeren: «Den norske stats oljeselskap, Statoil, selger også strøm, og har gjennom å underby samtlige aktører i strømmarkedet bidratt til å senke prisleiet på energi. Regjeringen ønsker å redusere forbruket og hever elavgiften, og tror dette vil bedre markedet for alternativ, fornybar energi. Mener statsråden, som er generalforsamling i Statoil, at det er akseptabelt at selskapet bidrar til å ødelegge for Regjeringens politiske målsettinger, eventuelt hva vil hun gjøre for at staten ikke ødelegger for staten?»
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-10-27:
Eg konstaterer at statsråden i utgangspunktet ikkje ser det nødvendig å bruka den moglegheita ho har som generalforsamling til å fortelja Statoil noko om kva dei bør gjera. SV var svært optimistisk når det galdt Regjeringa sin politikk i klima- og energispørsmål; ikkje minst i Voksenåserklæringa kjem dette godt fram. Det kjem òg delvis fram i budsjettet – no veit ein jo ikkje kva det kjem ut av det til slutt, når ein har forhandla. Men det er ikkje tvil om at dersom prisen på straum er låg, konkurrerer han ut ei satsing på alternativ, fornybar energi og syter for at straumforbruket ikkje går ned. Det er altså ein klar samanheng i dette. Det vil seia at generalforsamlinga i Statoil aksepterer at Statoil medverkar til at ein i alle fall på kort sikt senkar prisane på energi, i strid med det Regjeringa står for. Oppfølgingsspørsmålet er: Aksepterer Regjeringa dette? Og i tillegg: Er det ein del av kjerneverksemda til Statoil å selja straum?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-10-27:
Statsråden har tidlegare sagt frå denne talarstolen at ho m.a. er oppteken av at Statoil skal driva med ei kjerneverksemd, utan klart å ha definert kva det er. Men slik som eg tolkar statsråden, i og med at ho ikkje ønskjer å gripa inn, er altså sal av straum ein del av Statoils kjerneverksemd. Om ein har andre meiningar, bør ein gje uttrykk for det overfor Statoil nå, når ein òg har ny direktør og nytt styre. Eg trudde ein del av formålet med å skifta ut styret var å få ein ny politikk. Berre som ein kommentar til den satsinga som skjer i høve til budsjettet: Det er klart at det gjev ein viss optimisme. Spørsmålet er berre om ein gjer det same som ein gjorde sist, nemleg sel ein del av det ut i forhandlingane, og det vil SV i så fall seia seg lei for. Eit tilleggspoeng er at Statoil som eitt offentleg selskap i straummarknaden konkurrerer med ein brote andre offentleg eigde selskap. Det verkar for meg som ein rar politikk når ein samtidig veit at det fører til manglande satsing på alternativ, fornybar energi.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-10-27:
Jeg har hørt på både spørsmålene og svarene, og jeg har lyst til å henlede oppmerksomheten på at det bare er et tidsspørsmål før en unge blir tatt av ulv. Det er i alle fall det folk rundt i bygdene er redd for. Da jeg tok opp dette spørsmålet allerede i valgkampen i 1997, ble det delvis latterliggjort. Jeg har stilt spørsmål, og jeg har fremmet forslag om gentesting av ulv, i og med at det har vært mistanke om utsetting, og at det er hybrider som opererer i første omgang. Hva er årsaken til at gentestingsresultatene ikke blir offentliggjort, når Direktoratet for naturforvaltning sa at de skulle igangsette gentesting? Hvorfor får vi ikke vite noe?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-10-27:
Jeg konstaterer at jeg ikke fikk svar på spørsmålet om gentesting.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-10-27:
Jeg har følgende spørsmål til nærings- og handelsministeren: «De siste årene er aluminium blitt mer og mer vanlig som byggemateriale i fiske- og oppdrettsbåter. Det er nå kommet for en dag at flere båter har hatt eksplosjoner om bord grunnet knallgass, som utvikles ved en kjemisk reaksjon mellom aluminiumsskroget og våt betong, som brukes som ballast i båtene. Dette ble påpekt i et notat fra Marintek AS allerede i 1991, der det uttrykkes stor bekymring for problemet. Hvilke tiltak vil statsråden sette i verk for å bøte på problemet slik at ikke liv går tapt?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-10-27:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg ser at her har myndighetene reagert raskt og tatt problemet på alvor. Nettopp hensynet til at det kan skje en stor ulykke og at liv kan gå tapt, er årsaken til at jeg har tatt opp spørsmålet. Og når jeg nå ser at myndighetene allerede har reagert, strammet inn på rutinene og sendt ut rundskriv, føler jeg at saken er i en god utvikling.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-10-27:
Jeg har et spørsmål til forsvarsministeren: «I Dagsnytt 21. oktober 1999 uttalte brigader Arne Broberg at man kan spare 1 mrd. kroner på å overføre 50 000 mann fra Nord-Norge til Sør-Norge. Statssekretær Kjell Ingar Alvheim i Forsvarsdepartementet synes idéen er interessant og bør vurderes, og han mener at Hæren bør samle sin innsats i én landsdel og ikke spre virksomheten over hele landet. Deler statsråden dette synet, og er trusselbildet i den senere tiden så endret at Forsvaret av Sør-Norge nå må forsterkes så mye som det her legges opp til?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-10-27:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg registrerer at statsråden her ikke er uenig i det som kom fram i Dagsnytt. Det betyr rett og slett en nedlegging av Forsvaret i Nord-Norge. Det var altså årsaken til at vi vedtok Regionfelt Østlandet, når vi allerede har et skytefelt i Troms, Blåtind og Mauken, som kan fylle de kravene Forsvaret stiller til skytefelt. Det som blir sagt i dag, er å føre Stortinget bak lyset, og jeg må spørre på nytt: Er vi etter Balkan-krigen nå i en situasjon der Forsvaret i Norge er blitt et angrepsforsvar som kun skal operere i utlandet, i NATO-operasjoner? Har vi lagt bort strategien med å ha et forsvar som skal forsvare Norge? Det pågår en krig i Russland, over nabogrensen vår. Jeg tviler på at den sikkerhetsmessige situasjonen er slik som forsvarsministeren nettopp sa.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-10-27:
Vi har et gammelt ordtak som sier at den som tier, samtykker, og når statssekretæren, som jeg går ut fra er statsrådens nærmeste rådgiver, uttaler at det er interessant å nedlegge Forsvaret i Nord-Norge, vil statsråden når hun ikke tar avstand fra det, i realiteten være enig. Jeg må igjen spørre: Er det slik at vi holder på å legge om hele forsvarsstrukturen i Norge til å bli et angrepsforsvar som skal delta i NATO-operasjoner rundt om i verden, istedenfor å la det være et forsvar for landet, slik det er ment som? Det er greit hvis Stortinget mener det, da skal vel jeg også være enig i det. Men da må Regjeringen komme med en melding til Stortinget, og så må vi diskutere endringen i forsvarsstrategien, ikke foreta den uten debatt.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-10-27:
Jeg går en etappe videre i den store ulvejaktstafetten. Vern av rovvilt synes åpenbart å være viktigere for statsråden og den sittende regjering enn trygghet for næring og folk i områder hvor man føler seg utrygg. En konsekvens av økt rovdyrbestand er selvsagt den at byttedyrene, i denne sammenheng svært ofte hjorteviltet, vil få et økt press. Jakt på hjortevilt og elg representerer en betydelig næringsutvikling i bygdene og er noe som opptar svært mange nordmenn. Mitt spørsmål blir: Er statsråden opptatt av konsekvensene for jaktbart hjortevilt når man vurderer størrelsen på rovdyrbestandene? Hva vil statsråden gjøre for å få en næringsriktig balanse i dette?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 1999-10-27:
Mitt spørsmål går til miljøvernministeren. På bakgrunn av en økende ulvestamme her til lands og også en ulvedebatt har Miljøverndepartementet foreslått en lovendring som vil gjøre det lettere å få fellingstillatelse for fredede rovdyr, og det er for så vidt bra. De rovdyr som desidert tar flest sau og rein, er gaupe og jerv. Problemet med disse rovdyrene er at de er svært vanskelige å få felt, og dermed klarer en ikke å få fylt de kvotene som er satt. Så mitt spørsmål til statsråden blir: Hva vil statsråden gjøre for at hele kvoten med gaupe og jerv tas, slik at en unngår de enorme tap som enkelte bønder har og dermed demper konfliktnivået mellom rovdyr og saue- og reinnæringen?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 1999-10-27:
Jeg takker statsråden for svaret. Nå er det vel bare fantasien som setter en stopper for hvor kreativt og effektivt man kan få tatt ut kvoten på gaupe og jerv. Jakt er jo ikke noe tidsfordriv, det går med veldig mye tid og ressurser for å få tatt disse dyrene. Det er veldig vanskelig å få felt både gaupe og jerv, det viser seg jo ved at man ikke får tatt ut disse kvotene. Når det gjelder merking av rovdyr, brukes det både helikopter og snøskuter. Vil det etter statsrådens syn være en løsning å bruke profesjonelle jegere eller gi tillatelse til bruk av snøskuter og helikopter for å ta ut denne kvoten, slik at man får bukt med de store problemene som denne næringen har?
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 1999-10-27:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til kommunal- og regionalministeren. I mange pressområder har et fritt boligmarked ført til at boliger har nådd et prisnivå som er hinsides all fornuft, etter min mening. I dagens aviser ser vi at i borettslagene har prisene økt med 22 pst. i år. Det er særlig tre grupper som rammes av en slik prisstigning: Det er unge mennesker som gjerne vil bo i nærheten av sin utdanningsinstitusjon, så er det unge som gjerne vil inn på boligmarkedet for første gang, og en tredje gruppe er de som av en eller annen grunn må ha hjelp av kommunen for å skaffe seg bolig.I utjamningsmeldingen står det at to tredjedeler av sosialklientene mangler tilfredsstillende bolig. Da er det selvsagt viktig å peke på Husbanken, og Arbeiderpartiet og regjeringspartiene er enige om at den spiller en stor rolle. Husbankens rammer er også foreslått økt med 2 milliarder kr. Selvsagt betyr budsjettene mye, men spørsmålet mitt er om vi ikke politisk bør styre boligbyggingen mer enn vi gjør i dag.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 1999-10-27:
I pressområdene spiller, som kommunalministeren sier, tomtekostnadene en stor rolle. Men hvordan kan vi så påvirke kommunene til å bli mer bevisste i forhold til planlegging når det gjelder tomteareal, sånn at prisene ikke skal være markedsstyrt? Vi har sett at i Oslo har ungdommer okkupert et kontorbygg som Statsbygg har hatt stående tomt i mange år, og spørsmålet mitt blir: Hvorfor kan vi ikke omdisponere slike bygg til boligareal? Vi hører om store forskjeller her. For eksempel drives det i Stavanger god arealpolitikk fra kommunens side, mens jeg setter et spørsmålstegn ved hvordan Oslo kommune gjør det.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 1999-10-27:
Jeg vil stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Da Stortinget 4. mars 1999 behandlet St.meld. nr. 49(1997-98) Om boligetablering for unge og vanskeligstilte, ble det vedtatt: «Stortinget ber Regjeringen om å nedsette et utvalg som skal se på hele boligpolitikken.» Det er nå snart sju måneder siden Stortinget fattet dette vedtaket. Skriftlig har statsråden sagt at oppnevnelse og mandat skulle være klart når budsjettet ble lagt fram. (1997-98) Hvorfor har ikke det skjedd?»
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 1999-10-27:
Med bakgrunn i det som skjer på boligmarkedet, også i forhold til mangel på boliger og til boligpriser, er det knyttet stor interesse til utvalgets arbeid. Komiteen la en del føringer for mandatet. Vi var opptatt av hva slags rolle det offentlige skal spille i boligpolitikken. Vi var opptatt av forvaltningen av boligmassen, bl.a. hva slags konsekvenser satsingen på bygging for de eldre innebærer, hva det vil ha å si. Og vi var opptatt av å få flere livsløpsboliger enn vi har hatt hittil. Komiteen var også klar i forhold til sitt vedtak, vi mente at utvalget burde ha en arbeidstid på to år. Er det slik at statsråden vil følge opp det?
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 1999-10-27:
Som jeg sa, er det vist stor interesse for utvalgets arbeid. Jeg spør konkret fordi det bl.a. fra LO, Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon og Handikapforbundet har vært sagt at de er interessert i å være med og se på fremtidig boligbygging: På hvilken måte vil statsråden sørge for at meningene til enkeltgrupper blir tatt med i utvalgsarbeidet?
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 1999-10-27:
Jeg skal få lov til å stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «Fjellreven har siden 1930 vært fredet, likevel har en i Norge i dag en bestand som ikke teller mer enn 50 voksne rev. Den største bestanden finnes i Børgefjell, mens de øvrige bestandene er så spredt at det er stor risiko for at arten dør ut. Hvilke tiltak kan statsråden sette i verk for å hindre at en viktig del av vårt artsmangfold blir borte, og er det foretatt noen økonomiske vurderinger for en eventuell «redningsaksjon»?»
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 1999-10-27:
Jeg takker statsråden for svaret. I NINAs Oppdragsmelding nr. 575 sies det at de har kommet til den konklusjon at «utsetting av rev nå er det eneste mulige tiltaket som kan bidra til en permanent økning av bestanden». Når det gjelder spørsmålet om tilgjengelige ressurser for overvåking etter utsetting, sier de at «en klar forutsetning for å starte et utsettingsprosjekt må være at det finnes ressurser til å gjennomføre hele prosjektet». Når det gjelder finansieringa, har jeg hørt at det er snakk om 1– 1 ½ mill. kr hvert år. Spørsmålet mitt er: Når kan vi regne med at vi får satt vilje og økonomi bak et prosjekt som fører til at vi kan være sikre på at vi berger fjellreven i vår fauna?
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 1999-10-27:
Da blir spørsmålet mitt: Er statsråden villig til å sette i verk de tiltak som må til for at vi er garantert å berge arten? Det kommer nemlig for meg at vi har det travelt, for den er såpass truet at vi må klare å sette et tidsperspektiv på når tiltakene må komme.
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 1999-10-27:
I boligspørsmål er det særlig to store problemer. Det ene er at det er nesten umulig for ungdom og nyetablerere å komme inn på markedet om de ønsker å kjøpe seg inn på markedet. Det gjør at de ikke får være med på den prisstigningen som er i markedet for øvrig, forskjellene øker og det blir vanskeligere og vanskeligere å komme inn. Jeg er enig med statsråden i at det er hovedsakelig et kommunalt og fylkeskommunalt ansvar å legge til rette for at man får rimelige tomter og får bygd rimelige boliger, men samtidig har også statsråden, i kraft av å være leder i Senterpartiet, et ansvar for at partiets lokalpolitikere rundt omkring følger opp dette – og det føler jeg at de ikke gjør. Det andre punktet går på utleieboliger for ungdom, ikke minst for studenter. Nå er jeg jo klar over at det er forhandlinger mellom Arbeiderpartiet og Regjeringen om budsjettet, og hvis det går i boks, vil det jo komme mer til studentboliger. Jeg vil spørre generelt: Er statsråden – og lederen i Senterpartiet – enig i at man i årene framover må foreta en storsatsing for å få bygd studentboliger, for på den måten å ta presset unna det øvrige markedet?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 1999-10-27:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Steinkjer kommune har gitt tillatelse til ombygging av tidligere meierilokaler til nytt treningssenter, og unntatt ombyggingen fra byggeforskriftenes bestemmelser om tilgjengelighet i publikumsbygg. I bygningsreglene er imidlertid tilgjengelighet for funksjonshemmede et viktig hensyn, og det er av avgjørende betydning at reglene etterleves. Vil statsråden innskjerpe overfor kommunene at man ved nybygg og ombygginger tar hensyn til tilgjengelighet for funksjonshemmede?»
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 1999-10-27:
Jeg takker statsråden for svaret. Det eksemplet jeg har vist til i spørsmålet, er nok ikke enestående. Etter det jeg forstår, er eier av dette sentret en kjede som etablerer seg flere plasser. Personlig synes jeg at det er direkte skremmende når man i søknaden om byggetillatelse anfører at sentret er planlagt for funksjonsfriske, og at funksjonshemmede i større grad må henvises til fysioterapi og fysikalsk behandling. Denne sakens prinsipielle side er meget stor. Det forundrer meg derfor at fylkesmannen i Nord-Trøndelag ser ut til å ha vært mer opptatt av at tidsfristen for klage er oversittet, enn av prinsippet om et tilgjengelig samfunn. Det er ikke nok med fine ord i handlingsplaner og andre dokumenter. Det må settes ut i praksis på alle nivå, og jeg vil derfor i tillegg spørre statsråden om det vil bli satt strenge krav i den beskjeden som nå skal gå ut til kommunene.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 1999-10-27:
Jeg er oppriktig glad for at statsråden tar dette så alvorlig, og jeg håper at man følger det grundig opp. Til slutt kunne jeg tenke meg å spørre: Hva slags kontrollmekanismer vil man sette i verk for å påse at dette blir etterlevd i kommunene? Vil det bli satt krav om en tilbakerapportering?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-10-27:
Jeg vil gjerne stille utenriksministeren følgende spørsmål: «Regjeringen har åpnet for at det skal fremforhandles en investeringsavtale i WTO-regi, til tross for at svært mange land og organisasjoner er mot en slik avtale. Regjeringen sa så sent som i juni 1999 at den «ikke aktivt» ville gå inn for en slik avtale, blant annet av hensyn til mange u-land. Hva er grunnen til at en ny MAI-avtale nå er akseptabel?»
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-10-27:
Jeg oppfatter mye av det utenriksministeren nå sier, som en bortforklaring av de standpunkt man tidligere har hatt. Det har ikke vært en votering i Stortinget som har pålagt Regjeringen å endre posisjon, slik Regjeringen nå har gjort. Men la det ligge. Jeg forstår det dit hen at Norge i møtet i Lausanne i går har inntatt det motsatte standpunkt av det Regjeringen hadde tidligere. Først vil jeg gjerne få bekreftet at det virkelig er slik at utenriksministeren har sittet ved bordet og aktivt gått inn for at investeringer skal bli en del av avtaleverket – det er det ene. Det andre er: Forstår jeg statsråden rett, at hvis det nå forhandles fram en avtale i WTO-regi om investeringer, vil Regjeringen stille som absolutte vilkår det han her ramset opp som går på helse, miljø, arbeidsstandarder og u-landenes behov? Og vil det bety at Regjeringen vil komme til Stortinget med en ikke-anbefaling hvis disse hensyn etter Regjeringens mening ikke er tilstrekkelig ivaretatt?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-10-27:
Det er diplomaten som prater nå, kanskje mer enn utenriksministeren, for Regjeringen må forventes i et så viktig spørsmål å ha en holdning. Det er ikke tilstrekkelig å si at man vil avvente resultatet og gå inn i forhandlingene nærmest med helt åpne kort. Det har fra norsk side vært et ønske om at man skal legge avgjørende vekt på visse hensyn, og man har ment at investeringsavtalen i utgangspunktet ikke er en god avtale som u-land vil tjene på. Derfor synes jeg det er litt forbausende at man sier at man får komme tilbake til spørsmålet på et ikke angitt tidspunkt. La meg ta et oppfølgingsspørsmål. Et av de store stridsspørsmålene som har vært knyttet til en investeringsavtale, har vært manglende balanse i avtalen, nemlig ved at selskapene skal gis en rettsforståelse av at man kan gå til sak mot en stat hvis man endrer vilkårene for investering, f.eks. hvis man innfører miljøstandarder eller helsestandarder som investor kan mene er en endring av vilkårene da man gikk inn i investeringen. Det var et av de store punkt i den forrige MAI-avtalen som ikke minst EU-kommisjonen og EU-parlamentet reagerte sterkt på. Mitt spørsmål er: Vil den type spørsmål også være avgjørende for Regjeringen, og vil man sette ned foten på noe tidspunkt i disse forhandlingene?