trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2019-04-11:
Jeg legger ikke vekk tanken på noe godt arbeid, jeg, men det vil jeg ta i de forhandlingene der det er naturlig. Men jeg legger ikke vekk noen gode tiltak før jeg har vært i en dialog og ser hva jeg mener kan være virkningsfullt. Jeg har hørt fra flere i næringene at de har et ønske om det, og det har jeg lyttet til. Og så skal jeg ta dette med meg i det videre arbeidet.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2019-04-11:
Jeg hadde lyst til bare å gi honnør til Ruth Grung, som tok opp dette med små og differensierte bruk. Det blir også viktig i den tilpasningen vi skal ha, at det legges til rette for at de i Hardanger kan ha en foredling av sine frukt- og bærtrær som er tilpasset klimaet og det en ser av utfordringer. De som vet best, er de som har skoene på. Jeg tenker også at det er viktig å ha andre typer produksjoner i små og mellomstore bruk som er tilpasset lokalt deres klima og natur. Det tror jeg er klokt for alle. Det vil øke matproduksjonen, men det er også et forvaltningsansvar knyttet til de ressursene vi har. Så vil jeg takke for de tre debattene vi har hatt. Jeg synes som ny statsråd det har vært en god opplevelse.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2019-04-11:
I dag spanderte gårdbrukere frokost utenfor Stortinget, og norsk mat gjør oss både god og mett. Norsk landbruk er bærekraftig. Det er fornybart. Det er fotosyntesen, og det er karbonbinding. Jeg er veldig glad for at Senterpartiet i dag har fremmet et forslag i Stortinget om at vi skal ha minst 50 pst. selvforsyningsgrad innen 2026. Det er ikke noe svært mål. Jeg vil nesten si det er et minimum av det vi må ha i en urolig verden, hvor klimaet også står på dagsordenen. Landbruket i verden er 10 000 år. I Norden er det 6 000 år, og nå klarer denne regjeringa å påstå at det er matproduksjon som er klimaproblemet. Saksordføreren sier at myr er et lager for store mengder karbon, men vi vet lite, innrømmer han. Han innrømmer uklarheten, men likevel går regjeringa inn for myrdyrkingsforbudet. Samtidig sier han at det skal være mulig å dyrke opp myr, men hva oppnår regjeringa da? En innfører et forbud som en ikke vet om virker. En innfører en dispensasjonsordning som går ut på at det likevel kan dyrkes. Det som skjer, er at regjeringa påfører gårdbrukerne mer byråkrati, større kostnader og sannsynligvis et nei til dyrking. Til det at vi ikke vet om det virker: Det er ikke bare saksordføreren som sier at han ikke vet om det virker. Nils Vagstad, administrerende direktør i NIBIO, svarer på et leserinnlegg jeg hadde i Nationen: «Vi har i rapporter omtalt målinger som viser at dyrking ved omgraving ser ut til å redusere utslippene betydelig.» Så sier han: «Det er også mulig at det kan skje en netto binding av karbon i den mineraljorda som legges over myrlaget». Det som gjøres, har ikke klimaeffekt, i hvert fall er det en veldig usikker klimaeffekt. Det er prisen regjeringa er villig til å betale for å holde Venstre i regjeringa.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2019-04-11:
Landbruket vil ta klimaansvar. Landbruket har utarbeidet 30 tiltak for miljøet som de fronter, og som de vil ta ansvar for å få til. Representanten Ebbesen sier at myrforbudet er et svært viktig ledd i å nå FNs klimamål. Det er direkte feil, og det er feil på feil i grunnlaget for denne saken. Eksempelvis står det at bare tolv kommuner blir berørt. Sånn er det ikke. Bare i Nordland har 17 kommuner uttalt seg. De ønsker ikke myrforbudet. Fylkesmannen i Nordland sier at om lag 45 pst. av dyrkingsreserven i fylket er myr. Viktige landbruksregioner som Lofoten, Vesterålen og ytre Helgeland har i realiteten ingen andre alternativ til nydyrking enn myr. Så ber jeg ministeren og regjeringen huske at i Nordland har vi ikke 3 pst. dyrket mark. Vi har bare 1,4 pst. dyrket mark, men vi har ganske mye myr. Andres Bryn m.fl. fra NIBIO la i 2018 fram en rapport som viste at det norske myrarealet er 28,8 mill. dekar, nesten 9 pst. større enn før antatt. Til sammenlikning må jeg opplyse om at landbruksarealet i Norge er bare 9,8 mill. dekar. Så jeg er ikke bekymret for at myra blir borte, selv om det skal være mulig i framtiden å produsere mat på den. Jeg har traska mye i myr, noen ganger til fortvilelse, andre ganger til stor glede over moltebær og planter. Det som finnes på myra, er verdt å ta vare på, og matproduksjon på myr kommer ikke til å ødelegge dette. Det er ikke myrdyrking som har skapt klimautfordringene verden står overfor, og det er ikke et forbud mot å dyrke mat på myr som kan redde klimaet. Så lurer jeg på: Når regjeringen innfører dette, hva har de tenkt å gjøre med de mange gårdbrukerne som ikke får dyrket areal? Hvor stor bli erstatningsordningen i tiden framover?
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2019-04-11:
Senterpartiet stiller seg også bak det forslaget og ønsker å stemme for at det hastebehandles.
Stefan Heggelund (Høyre), 2019-04-11:
Innen 2030 skal dette landet kutte minst 40 pst. av sine utslipp, og i regjeringsplattformen har vi høynet målet for ikke-kvotepliktig sektor til 45 pst. Norge skal gjennom en stor omstilling – på elleve år skal vi klare dette – og den omstillingen skal vi gjennom i samarbeid med næring og industri. Og det er derfor det for første gang forhandles med landbruk, forhandles med fiskeri, for for første gang har dette landet en helhetlig klimapolitikk for alle sektorer. Det har ikke skjedd før i Norge, men det kom med sentrum–høyre-regjeringen. Jeg kom nettopp fra en debatt om karbonfangst og -lagring, CCS. Vel, i naturen finnes det også naturlige karbonlagre, og myr er et sånt lager. Etter drenering og oppdyrking vil torven i myren brytes gradvis ned og være en kilde til utslipp av klimagasser. Derfor er det forslaget vi behandler her, viktig, og dette er et forslag som det egentlig har vært enighet om. For det første er det faglig enighet – det er nå det ene – men det andre er at i 2010 var jo Senterpartiet for dette forslaget, da de sendte det ut på høring da de hadde landbruksministeren. Men nå er de i opposisjon, og de er i opposisjon til ethvert klimatiltak. Det er en del av deres opposisjonsrolle, og derfor sier de nå at de er mot. Vi vil testes fremover på hvilke viktige tiltak vi vil være villige til å innføre i den omstillingen Norge skal gjennom. Ikke alle tiltak kommer til å være populære i alle sektorer. Det er klart at når man setter seg et så ambisiøst mål – både for Norge, Europa og verden – ja, så vil noen av tiltakene bli oppfattet som upopulære. Men det betyr ikke at de ikke er viktige, og det betyr ikke automatisk at de ikke virker. Jeg er glad for forslaget som ligger på bordet, som Stortinget behandler i dag, og jeg er glad for den enigheten som er. Og så ser jeg at Senterpartiet og Arbeiderpartiet feilet i den første testen. Jeg vet at Arbeiderpartiet i lang tid har prøvd å bygge seg opp klimatroverdighet, men de skal vite at den faller når man feiler når de konkrete forslagene kommer på bordet.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-11:
Klimakrisen verden står midt oppe i, er alvorlig. Skal vi klare å løse den, må hele verden, også Norge, støvsuges for utslipp av klimagasser. Alle må bidra. Myra lagrer store mengder av karbon, og i tillegg er den levested for en rekke arter i naturen. Derfor støtter SV forslaget om et generelt forbud mot nydyrking av myr. Men det er et stort paradoks, en stor mangel i regjeringens myrpolitikk, for mens de – prisverdig nok – vil forby nydyrking av myr, er de for nedbygging av den samme myra. Så mens bonden får nei til å dyrke myra, kan eiere av kjøpesentre eller parkeringsplasser få ja til å bygge ned den samme myra. Hvis regjeringen virkelig var opptatt av å kutte utslipp av klimagasser og ta vare på den fantastiske naturrikdommen vi finner i myra, så ville de ha stemt for SVs forslag tidligere i år om å forby også nedbygging av myr. Men det gjorde de ikke; de stemte mot vårt forslag. De mener altså det er greit å bygge ned myra så lenge man ikke nydyrker den. Men jeg må også i anstendighetens navn bemerke at både Senterpartiet og Arbeiderpartiet – som i dag harselerer over at det tillates etablering av kjøpesentre og parkeringsplasser på myra, mens man forbyr nydyrking – også stemte mot SVs forslag. De stemte også for at det skulle kunne tillates kjøpesentre og parkeringsplasser på myra. Jeg hadde forventet en viss sammenheng i politikken også fra disse partiene. Så vil jeg legge til at når vi er ute på de internasjonale klimaforhandlingene, da er vi alle skjønt enige om at verden må ta vare på sine myrområder. Norge bruker hvert år store pengesummer på at land som Indonesia skal ta vare på sine myrområder, og jeg tror det er nær enstemmighet blant Stortingets 169 representanter om at Indonesia har et stort ansvar her. Men når vi kommer hjem, da splittes vi, som vi hører i diskusjonen i dag. Når vi blir bedt om å ta vare på våre myrområder, da splittes vi. Jeg skjønner det ikke. Enkelte i denne sal mener altså at det er avgjørende at Indonesia tar vare på myra si, men ikke vi i Norge. Det er flere partier i denne sal som i dag burde ta et alvorlig oppgjør med den skrikende mangelen på sammenheng i egen politikk.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-11:
Jeg har trasket veldig mye i myr i mitt forrige liv, og myrer har tradisjonelt blitt sett på som verdiløs natur – vassjuk mark som er utklekkingsanstalt for mygg og andre plageånder. Slik har det vært historisk. Det gjaldt å få satt plogen nedi dette, få det drenert og dyrket opp. Det var naturlig, og slik vi tenkte. Men nå vet vi så mye, mye mer. Det er to avgjørende og viktige verdier av myr. Det ene er at karbonlagerfunksjonen, som mange har snakket om her i dag, er uomtvistelig viktig. Det andre er at det er et hjem for veldig mange spesialiserte arter. Det blir veldig fort glemt her i salen, den delen som går på at det er et levested for spesialiserte arter. Når det gjelder lagring av karbon, mener vi nå at det er sterk dokumentasjon på at myrene betyr enormt mye for lagring av karbon. 950 millioner tonn karbon blir det sagt i flere faglige miljøer, og det tilsvarer Norges årlige utslipp av klimagasser i 60–70 år! Det er perspektivet. Det er størrelsesorden. Verdien er såpass godt dokumentert at vi ikke kan se bort fra den. Men myrene har også andre funksjoner, som vi heller ikke skal se bort fra. Myra er både en svamp og et filter – det er veldig viktig – og det merker vi når vi har flomtopper, med de klimaendringene som skjer, at myrene betyr veldig mye som vannlager, og de renser vann. Myra er også et levested for så mange arter. Jeg kunne ramse opp en haug med arter som jeg er sikker på at veldig mange i salen ikke kjenner til. Jeg kunne nevne kvartbekkasin, enkeltbekkasin, dobbeltbekkasin, fjellmyrløper, mange orkidéarter osv. Noen arter bruker myrene bare deler av året – omtrent som en god molteplukker kanskje – men rastende fugler på trekk er helt avhengig av myrer for å raste før de skal videre opp til hekkeplassene, enda lenger opp mot fjellet kanskje. Jeg sier gjerne at vi skal forvalte havet, skogen og jorda i et tusenårsperspektiv. Når det gjelder myrene, tror jeg sannelig vi må si at vi skal forvalte dem i et evighetsperspektiv. De legger på seg kanskje 1 mm i året, maksimalt, og da snakker vi om ei myr på fem meters dybde som kanskje er 5 000 år gammel. Tenk på det – 5 000 år gammel. Den begynte å vokse da isen trakk seg tilbake i områdene her, f.eks. Det perspektivet må vi ha foran oss. Som representanten Haltbrekken nevnte, skjer samtidig nedbygging i en så stor grad. Bit for bit forsvinner viktige deler av norsk natur – og det er myra.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-11:
EØS-avtalen har tjent norske bedrifter og arbeidsplasser godt, heter det ofte. Ja, det er lett å handle med EU. Det var det før 1994, og det var det etter 1994. Men så er det to viktige poeng rundt EØS som virkelig har blitt løftet fram i det aller siste. Det ene er selvfølgelig skyggesidene ved EØS-medlemskapet. Det er skyggesidene ved de fire frihetene, som alle kjenner til – det frie arbeidsmarkedet, den sosiale dumpingen, som har vært nevnt her en god del ganger, og overstyringen av det nasjonale lovverket. Jeg tror at også tilhengerne virkelig synes det er brysomt, og de vil helst ikke snakke om det. Men disse sidene er så alvorlige at tilhengerne er nødt til å ta dem alvorlig. Det andre poenget er myten om at det ikke finnes alternativer til EØS. Ut av EØS, hva så, spør mange folk, de som ikke har historien inne, eller de som kanskje ikke leser noe annet enn en slags nedarvet sannhet i avisene. Også utenriksministeren etterspør alternativer i denne debatten. Det er akkurat det vi skal ha utredet. Det finnes mange alternativer, og SV og mange på neisiden peker på en gjensidig og balansert handelsavtale med EU som ett alternativ. Norge hadde full markedsadgang for industrivarer før 1994. Det vil være i EUs og Norges felles interesse å opprettholde en sånn avtale også for tjenester, det er jeg ganske overbevist om. Det er over 150 land som handler med EU i dag. Ingen av dem behøver å innordne seg EUs lovverk eller svekke tariffavtalene sine – de behøver ikke det. Hvis Norge sier opp EØS-avtalen, vil en kunne gå tilbake til frihandelsavtalen fra 1973, som Jens Evensen framforhandlet. Den ligger i bunnen. På de områdene som ikke omfattes av frihandelsavtalen, vil WTO-reglene og annet internasjonalt avtaleverk regulere de forhold som tidligere ble omfattet av EØS. Husk på at rundt halvparten av all internasjonal handel er tollfri. Men det er forhandlinger som skal få alle detaljer på plass, det er sånn forhandlinger foregår. Husk også at markedet i EU vil ha norske varer. Glem heller ikke at Europa er interessert i norsk kjøpekraft. En skal være klar over at Norge er unionens sjette største eksportmarked. Det er ikke alle som er klar over det. Vi kjøper varer fra EU for 300–400 mrd. kr i året. De trenger handel med oss, og de trenger handel begge veier. All logikk tilsier det. Det som er forunderlig, er at flertallet i denne salen ikke engang ønsker å utrede alternativene til EØS – i en verden som er i så stor forandring.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-11:
Det var et par innlegg her som gjorde at jeg tegnet meg igjen. De to innleggene pekte nettopp på behovet for en gjennomgang av EØS-medlemskapet, og et av dem – jeg tror ikke det var tiltenkt at jeg skulle komme på disse tankene – var et innlegg fra representanten Sande der han, med god grunn, kunne skildre de tusener av vogntogene som går ut fra Norge, med dyrebar last, gjerne fisk, ned til Europa. Underforstått, denne veksten og denne velstanden kan vi takke EØS for. Det som er underlig, er at han ikke da reflekterer over hvem som kjører denne fisken. Det er jo et interessant spørsmål. Da er vi inne på det som mange av oss er opptatt av, lønns- og arbeidsforhold og de utenlandske arbeidstakerne i Norge. Vi har sett oppslag på oppslag rundt lønnsforholdene til de sjåførene som kjører den fisken som Sande er litt stolt av, og det er skremmende. Vi snakker her om at vi hele tida er på etterskudd. Vi klarer ikke å kontrollere lønns- og arbeidsforhold bra nok. Jeg har sjøl vært ute på en dannelsesreise og vært med noen sånne trailere. Jeg har sett hvor dominerende utenlandsk arbeidskraft er. Hver av disse baltiske selskapene har 3 000–4 000 vogntog, de får 2–3 nye hver dag, og de opererer i Norge. Det er de som transporterer norsk verdifull last ut av landet. Vi snakker om kabotasje. Det er blitt et kjent uttrykk her i salen, folk vet hva det er, kanskje ikke så mange ute i byen, men vi vet hva det innebærer. Det er vanskelig å kontrollere. Det andre er tredjelandskjøring, som er enda større og veldig vanskelig å få has på. Vi er hele tida på etterskudd. Så var det det andre innlegget. Jeg tror det var en svarreplikk fra utenriksministeren til Lysbakken jeg stusset over. Det gjaldt jernbanepakke IV fra EU. Der har vi jo vært flinkest i klassen til å gjennomføre høyreorientert EU-politikk, også på samferdsel. Den norske regjeringa har makt og myndighet til å gjøre det, og de har så visst gjort det, gjennom jernbanereformen. Det har vært anbudsutsettelser på strekninger, men nå blir det altså obligatorisk – hvis vi godtar jernbanepakke IV. Så vidt jeg forsto på utenriksministeren, nevnte hun at vi hadde mulighet til å sette ut strekninger etter eget ønske til bestemte selskap, og hun henviste til noen unntak. Men de unntakene er så kryptiske og små at de gjelder i praksis ikke for Norge – det må vi kunne være enige om. Jeg tror alle, i hvert fall i transportkomiteen er enige, om den fortolkningen. Så da har vi to sider som i hvert fall vi i transportkomiteen ser veldig, veldig ofte.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-11:
En kort stemmeforklaring: SV støtter også at vi behandler denne saken raskt.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2019-04-11:
Da vi skrev 1. april, kunne vi notere en sørgelig rekord, og det var langt fra en aprilspøk – så langt det er mulig å komme. På Svalbard hadde vi da, i 100 måneder på rad, satt temperaturrekord med temperaturer godt over det som er normaltemperaturer. Isen smelter. Biomassen i havet trekker nordover i leting etter kjøligere vann. Kysten hos meg i Vestfold er fri for torsk, og i bytte har vi fått en stillehavsøstersinvasjon. Bøndene rapporterer om flere vekstdøgn, men dårligere avlinger fordi det er mer ustabile forhold. Regnsommeren i 2017 ble avløst av tørkesommeren i 2018. Det hjelper ikke hvor mye østers jeg spiser – klimakrisen er ikke noe vi venter på. Den er her, og den er nå. Da må vi gjennomføre tiltak som faktisk virker, og vi må gjøre det nå. Behagelig blir det ikke, men alternativet er det virkelig ubehagelige. Myr er, som vi har hørt i dag, fra naturens side et stort karbonlager. Etter drenering og oppdyrking vil torv brytes gradvis ned, og det vil være en kilde til utslipp av klimagasser. Drenering og oppdyrking av myr medfører altså store utslipp av CO2 og av lystgass. Og til tross for ordet «lystgass» er dette alt annet enn lystelig. Nå blir nydyrking av myr ikke tillatt av hensyn klimaet. Allikevel er det, som vi hører, dispensasjonsadgang, og kommunene kan gi tillatelse til nydyrking av myrarealer i særlige tilfeller. Men alle må bidra, og vi kan ikke lukke øynene selv om én sektor kanskje akkurat nå kan fremstå som viktigere enn en annen sektor. Sjelden har vel det norske ordtaket «Mens graset gror, dør kua» vært mer relevant. For hvis vi dyrker mer gress på urørte myrer, som er det de er best egnet til i all hovedsak, ja så dør kuene om noen år på grunn av klimaendringene. Og da er det en trist dag for landbruk og matproduksjon – ikke i dag, som Senterpartiets ene representant var inne på i sitt innlegg. Den matjorda vi allerede har dyrket opp, er svært mye bedre egnet til matproduksjon enn den jorda som finnes i myrene, som altså i stor grad egner seg best til gress. De myrene som var mest næringsrike og best egnet til jordbruk, er dyrket opp, slik som i Vestfold, hvor det knapt er myr igjen. Myr bidrar med et stort naturmangfold. I alt 183 truede arter – vi hørte dem ramset opp, noen av dem, her i sted – og flere av de mest truede naturtypene i Norge er knyttet til våtmarker. Vi har betydelig utslipp fra arealbruksendringer som drenering av myr. Det er beregnet at norske myrer lagrer karbon tilsvarende mange, mange millioner tonn CO2-ekvivalenter, eller – om man vil – flere hundre år med bilkjøring på norske veier. Den totale karbonmengden i alle verdens myrer er omtrent like stor som mengden som er i atmosfæren. Et forbud mot nydyrking av myr er et effektiv tiltak som vil bidra til oppfyllelse av Norges klimaforpliktelser.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2019-04-11:
Det er spesielt å se den skråsikkerheten som enkelte representanter utøver fra denne talerstolen, når de samme representantene i innstillingen skriver at det er svært usikre anslag som ligger til grunn. Det gikk for så vidt også statsråden inn på i sitt innlegg. Det betegner denne saken. Det jeg synes at man ikke har klart å ta inn over seg i den forberedende saksbehandlingen, er at et nydyrkingsforbud er svært usikkert, at det tegner til å bli en symbolsak for å grønnsminke miljøprofilen til enkelte parti, samtidig som andre har ansett det som en lav pris å betale i politiske dragkamper i regjeringen. Det kan oppleves som, og jeg tror for så vidt det er riktig, at norsk matproduksjon, norske bønder, som utgjør en viktig del av den sikkerhetspolitiske grunnen vi har som nasjon, ikke er en større gruppe i denne sammenhengen enn at man kan se på dem som et billig offer. Et forbud vil altså ramme norsk matproduksjon dramatisk, og det vil kunne hindre vår egen vekst i produksjonen når vi blir flere, som FN for så vidt har sagt vi bør øke. Vi skal altså øke matproduksjonen, og samtidig går man inn for et forbud som egentlig ikke gir noen klare signaler på noen stor effekt. Sågar har de samme rapportinstansene som skrev at dette kanskje kunne være en idé, senere levert rapporter som sier at det kanskje ikke er noen god idé likevel. Og likevel har man altså dette hastverket med å innføre et forbud. Inkonsekvensen lyser lang vei. Når Sosialistisk Venstreparti og representanten Knag Fylkesnes, som har stått fram som en næringspolitisk guru for SV, i denne saken har tatt diskusjonen om hva som vil være hensiktsmessig for Nord-Norge og for norsk matproduksjon i nord, er det bare sørgelig – særlig samtidig som man i den ene merknaden skriver at det er 3 500 mill. tonn, og i den neste merknaden skriver at det er 950 mill. tonn. Det viser akkurat det jeg sier: Her er det en enorm usikkerhet, og det skader norsk matproduksjon. Man kan ikke synliggjøre at det gir de konsekvensene man hevder det skal ha. Noen sier at det er usikkert. Det var for så vidt representanten Ebbesen fra Høyre inne på at det kunne være, mens en annen representant fra Høyre sier at dette er det ultimate svaret og faktagrunnlaget. Vi har ikke fakta, og det er derfor synd for klimakampen, som vi alle sammen skal være med på, at myrdyrkingsforbud skal bli det store mantraet når det rammer en næring som vi er så avhengig av – samtidig som vi har så store utfordringer. Det bør ikke bli vedtatt, for vi har i dag ikke et godt nok grunnlag, og vi har ikke på plass et rammeverk som sier hva som vil være hensiktsmessige løsninger for å ta vare på de viktige våtområdene, samtidig som vi balanserer klimahensynet opp mot øvrige hensyn som skal tas – herunder norsk matproduksjon.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2019-04-11:
Dette er på den ene siden en debatt om arealbruk og matproduksjon, og på den andre siden er det en debatt om klima. Det er vel egentlig derfor saken ligger på bordet, men jordloven ligger til næringskomiteen. Jeg må si at Arbeiderpartiet legger ganske mange forslag om å kutte klimagassutslipp på bordet, men så er ikke klimapolitikerne her. Dette er noe av det billigste en kan gjøre, og så er det et fravær av de som ønsker å bruke mye penger – også mye penger på å bevare regnskog og myr på det asiatiske kontinentet bl.a. Det blir å kjøpe seg litt fri. Til representanten Sandtrøen: Vi er fra Innlandet begge to, og vi har nærheten til Østerdalen, Gudbrandsdalen og Valdres, med mye melkeproduksjon, også mye oppdyrket areal oppe i høgden og mye areal som er i ferd med å gå ut av drift. Det er mye billigere å holde den jorda i hevd, produsere gras og holde det i kretsløpet enn å bruke så vanvittig mye penger på å dyrke opp nytt areal. Når vi ser på den utfordringen vi hadde i fjor sommer, med den tørkesommeren, minner det oss på betydningen av å ha vann og vanningsanlegg, men også det å ha grasarealer i drift. Det bringer en dimensjon inn i debatten som foreløpig ikke har vært her, og det er klimatilpasning. Myrområdene er med på å holde på vann, i stor grad. Det er viktig. Vi har i Gudbrandsdalen og Østerdalen hatt store utgifter knyttet til flom de siste årene, og avlingsskader etter tørkesommeren i fjor kostet oss 1,6 mrd. kr. Klimatilpasning kommer til å bli en av de store utfordringene for oss på kort sikt. Da handler det om å ikke bygge nye dreneringsanlegg og gjøre store inngrep, for å holde på det vannet. Vi har magasiner som kan hjelpe oss med å holde de vannmassene unna, som har rent ned gjennom dalene våre og tatt med seg mye areal. Det er også en del av denne debatten og et perspektiv som jeg synes mangler. Så er CO 2 en utfordring, uansett om det kommer fra fossilt eller fra biologisk karbon. Det er en utfordring, og dette er noe av det billigste tiltaket vi kan gjøre. Landbruket skal også ta sin del av det kuttet vi står overfor. Da skjønner jeg ikke at en kjemper for å skulle bruke så vanvittig mye penger på noe som i tillegg gir oss minus på andre siden. Landbruket burde kjempe for den klimatilpasningen og det mest kostnadseffektive tiltaket nå.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2019-04-11:
Jeg er valgt inn på Stortinget fra fylket Hordaland. Hordaland er kjent for mye, men de har faktisk også flest bruk. Det visste jeg ikke før vi hadde en tur sammen med Sponheim. De har også den største andelen småbruk. Regionen er også kjent for at man geografisk er litt utsatt når det gjelder nedbør, og det er forventet at vi får enda mer ekstremvær. Næringskomiteen var nylig i Bergen og Austevoll. Landbruk var ikke temaet, men vi så tydelig da vi var i Austevoll, hvordan de har brukt villsauen – dyrket den fram – for å ta vare på landskapet, og ikke minst for å dyrke fram en spesialitet, som vår Bocuse d’Or-kokk i Bekkjarvik har på menyen sin. Vi var også i Bergen da vi tok fergen tilbake, og da passerte vi Fana-bonden, hvis produkt nylig ble kåret til verdens beste ost. Han ønsker ikke å utvide, men bare ha tolv kyr og beholde eksklusiviteten. Så regionen er mangfoldig. Da jeg var lokal representant og leder i komiteen for miljø- og byutvikling, fikk jeg også vite at det er 120 bruk i Bergen. Derfor var det gledelig med bondefrokosten her i morges. Vi er vant med at Trøndelag, Rogaland og Innlandet er mye større på landbruk, men man valgte altså ut Bodil Fjelltveit, en sauebonde fra Bergen, som fikk lede oss gjennom møtet i morges. Vi har også Hardanger, og i Hardanger er mesteparten av området konsentrert om frukt- og bærdyrking og spesielt fruktdyrking. Samtlige av dem vi møter er opptatt av at de klarer å fortsette i yrkene sine. Det har en enorm yrkesstolthet – det å jobbe så tett på jorden og det å produsere mat. Men de er også veldig bevisst på at de trenger mer kunnskap for å tilpasse seg de klimaendringene som er, ikke minst det å framskaffe nye sorter. Da trenger de overordnet kunnskap. Jeg er klar over at vi har sterke bondeorganisasjoner. Mye avtales gjennom dem. Men også i møte med Bondelaget er en tydelig på at for dem er det helt avgjørende at Stortinget og folkevalgte både lokalt, regionalt og nasjonalt engasjerer seg i de overordnede utfordringene. Jeg er helt sikker på at vi klarer å gjøre det på en måte som gjør at vi respekterer den rolleavklaringen som de har. De presiserte også at de ønsker tiltak som de selv har mulighet til å styre, og ikke fjerne tiltak som de ikke kan påvirke. For de er jordnære, bøndene våre. Det er iallfall en oppfordring som ligger til grunn – og ikke minst å tenke regional tilpasning.
Michael Tetzschner (Høyre), 2019-04-11:
Det har vært en livlig debatt, særlig i forhold til den noe mer nøkterne innstillingen som komiteen har gitt fra seg, men det er selvfølgelig slik det er når EU og EØS står på dagsordenen. Jeg vil begynne med å si at SV og Senterpartiet er egentlig ikke veldig interessert i reservasjonsmulighetene, de er interessert i en annen bestemmelse i avtalen, nemlig den der det står «oppsigelse». Det er deres endemål. Alt de foretar seg – om de kaller det utredning, belysning eller hva det måtte være – har det som endemål. Senterpartiet skal jeg kanskje ikke snakke så mye om når det gjelder internasjonale forbilder, men SV har mange likeverdige søsterpartier. Jeg kan hilse fra Margrete Auken, SF-representant i Folketinget. Hun representerer et parti som går inn for EU, og som på en nordisk felleskonferanse for to dager siden etterlyste Norges deltakelse. Etter 45 år mener til og med SF- og SV-politikere, som ligger nære hverandre, i Danmark, at deres arbeidsliv ikke har tatt skade, deres næringsliv har ikke tatt skade, deres gruppe, som de representerer i sine parlamenter, har ikke tatt skade. Men de spør hvor det blir av Norge, og de spør sikkert også etter sine politisk likesinnede – kanskje ikke så mye etter å ha hørt debatten her, men vi får allikevel anta det. Samtidig er de stolte forsvarere utad når vi treffer verden utenfor oss selv i Norden. Da er de stolte forsvarere av og bidragsytere til det vi kaller den nordiske modellen, som er den norske modellen, bare i forskjellige varianter. Etter 45 år i EU har man ikke vært inne i den abonnementsordningen for høyrepolitikk som noen fremstiller det som her. Jeg synes det er helt underlig. Jeg vil bruke den siste delen av innlegget til å minne om den glimrende gjennomgangen som representanten Grimstad hadde. Vi har innefrosne konflikter i Europa. Han nevnte Irland, men vi kunne også nevne Kypros – to folkegrupper som står mot hverandre, som nå lever i avspenning på grunn av EU-regler. Vi kan nevne Balkan, som må bilegge sine egne territoriale uenigheter for i det hele tatt å komme på søkerlisten. Vi kunne nevnt Vallonia og Flandern – mer uskyldige eksempler – men også Baltikum. Nå, i forbindelse med brexit, kom hele Gibraltar opp igjen. Så vi ser at den formen for internasjonalt samarbeid er med – veldig konkret – og bygger fred i Europa.
Michael Tetzschner (Høyre), 2019-04-11:
Jeg var ikke inne på brexit i noen av mine foregående innlegg, men siden det også kom opp etter hvert, og med henvisning til representanten Lysbakkens innlegg, som da skulle legge en del av skylden for problemene på en spesiell del av den koalisjonen som har arbeidet for å få Storbritannia ut av EU: Jeg tror neppe vi kan kalle Jeremy Corbyn en som ønsker å abonnere på høyrepolitikk. Allikevel stiller Labour som ufravikelig krav til en avtale at Storbritannia skal fortsette i tollunionen. Når det gjelder Irland-grensen, er det ikke den grensen som er der nå, som er problemet; det er den som blir etablert, nettopp fordi man har hatt dette inkluderende samarbeidet som har bygget bro over tidligere dype kløfter både i Nord-Irland og mellom Irland og Storbritannia. Det er nettopp fordi man står overfor dilemmaet om hvilke av de fordelene man har hatt, man må gi slipp på når man trer ut. Det er forunderlig – og det merker jeg også i noe av denne debatten – at man tror man kan kvitte seg med alle ulemper og forpliktelser i en avtale og beholde alle fordelene. Diskusjonen i Storbritannia går nettopp på at man ikke blir enig om hvilke av fordelene man har hatt, som er størst. Man har hatt en fullstendig friksjonsfri grense, full tilgang, man har vært med i en tollunion, man har hatt tilgang på alle standarder, som gjør at de ikke blir brukt mot en i unfair konkurranse. Så blir man stilt overfor kravet om å akseptere at Nord-Irland blir en del av resten av EU, og grensen skal da gå i Irskesjøen. Det er helt uakseptabelt, og det er derfor man ønsker at Storbritannia skal fortsette som en helhet. Det er nettopp fordi de ikke vil gi slipp på tollunionen, ikke vil gi slipp på det friksjonsfrie varebyttet, og så blir de bare ikke enig med seg selv om hvilke ofre de skal gi for å komme ut av avtalen. Dette har jo også ført til at de fleste av representanten Lysbakkens meningsfeller, som er organisert i Labour – et arbeiderparti langt til venstre – rett og slett ønsker seg en annen, ny folkeavstemning fordi de har sett problemene. Når det gjelder andre gode EU-tiltak, har vi også det som nå ligger på bordet til godkjenning i Norge, om hvordan vi får kontroll med internasjonale pengestrømmer for å hindre hvitvasking og terrorfinansiering, og hvordan vi lever opp til EUs standarder og mål om oppfyllelse av utslippsmålene i 2030 – vi skal ned med 40 pst. Det er ganske viktig at 500 millioner mennesker blir med på det og ikke bare 5 millioner mennesker.
Leif Audun Sande (Arbeiderpartiet), 2019-04-11:
Først til representanten Navarsete, som seier at me kan fortsetja med handelsavtalen etter at EØS-avtalen er sagt opp. I EØS-avtalen står det: «Hver avtalepart kan trekke seg fra denne avtale ved å gi minst tolv måneders skriftlig varsel til de andre avtaleparter.» I handelsavtalen står det at avtalen kan seiast opp av kvar av dei kontraherande partar ved å melda dette til den andre kontraherande parten, og at gyldigheita til avtalen går ut tolv månader frå den kunngjeringa. Korleis kan nokon garantera at ikkje EU vil bruka retten til å seia opp avtalen samtidig som me seier opp EØS-avtalen? Det kan jo tenkast at dei har lyst til å ha ein litt betre forhandlingsposisjon når dei skal forhandla med oss om det i framtida. Ingen kan garantera det. Den einaste garantien me har, er at me fortset på WTO-vilkår. Så til representanten Lysbakken, som seier at me ikkje har sett på alternativa, og brukar som argument at ein enno ikkje veit resultatet av brexit. Nei, det er nettopp det eg òg påstår, for ein veit ikkje resultatet, og ein kan i alle fall ikkje setja ned eit utval og greia ut kva som vert resultatet av brexit. Det er 100 pst. Viss det hadde vore så enkelt – å setja ned eit utval, greia ut og få svaret – hadde dei gjort det for lengst. Representanten Lysbakkens beskriving av sosial dumping var veldig god, men kva med årsaka? Er det EU og EØS som er årsaka til dette? Me har aktivitet i Noreg: Oljeinvesteringane har gått «sky-high» igjen, og me driv og byggjer opp ein heilt ny bydel her i Oslo. Det er truleg bygd like mange høgblokkar her dei siste åra som i heile Bergen, men det veit eg ikkje. Fiskeindustrien vår går som berre juling, trailertransporten ut av landet er stor, og alt dette skapar behov for arbeidskraft. Det er 332 000 EØS-borgarar i Noreg som bur her fast. Me har 8 000 som pendlar til og frå, og me har 64 000 arbeidsledige i Noreg. Me må altså ha inn arbeidskraft. Uansett EØS eller ikkje EØS – me treng den arbeidskrafta. Det er med på å skapa utfordringar på arbeidsmarknaden, men me har moglegheit til å gjera noko med det. Det er tiltaka som kan gjera noko med det, som må setjast i verk. Det er dei som kanskje er mangelvare, og som me ikkje har gjort. Men å skulda på EØS? Viss me kuttar EØS-avtalen og skal henta arbeidskraft på WTO-vilkår, er det noko betre? Det vil jo gje akkurat det same problemet. Poenget er at skal me kvitta oss med sosial dumping, må me setja i verk norske, nasjonale tiltak, og det kan me med EØS-avtalen i botn.
Leif Audun Sande (Arbeiderpartiet), 2019-04-11:
Dette er til representanten Nævra. Mitt poeng er at høg aktivitet skapar ein del problem. Med den trailertrafikken me har ut av og inn til landet, krev det meir kontroll og meir pengar til kontroll. Det krev betre reglar. Me kunne f.eks. hatt dei same kabotasjereglane som dei har i Danmark – dei er betre enn våre. Me kunne hatt høgre allmenngjorde lønsvilkår, om me ville det. Me kunne ha drive med meir kontroll, om me ville det. Det er ingen som hindrar oss i å gjera det. No kjem EU-parlamentet med ein ny mobilitetspakke, som fagbevegelsen i Europa jublar for, og dei skal til med forhandlingar med Rådet. Om dei klarer å losa han igjennom, er det ein kjempesiger. Mitt poeng er at aktivitet skapar problem. Det må det demmast opp for. Det har ikkje med EØS å gjera, for det skal ikkje vera slik at det berre er norske sjåførar som skal køyra fisk frå Nord-Noreg gjennom Europa.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2019-04-11:
Jeg må si at jeg finner det litt fascinerende å lytte til en del sterke ord som brukes når man skal argumentere for å stoppe det som er en utredning, som i mitt hode handler om å skaffe kunnskap på bordet. Derfor er det faktisk flere av oss som ikke bare er tilhengere av utredninger, men faktisk også av konsekvensutredninger – selv om det blir stadig færre av oss. Jeg oppfatter at det i den beskrivelsen ikke er vanskelig å argumentere for markedsadgangen, å argumentere for norske bedrifter, økonomi og vitaliteten i og viktigheten av EØS i så måte. Men det jeg etterlyser, er at de samme, som ser fordelene, også kan peke på de ulempene som unektelig eksisterer, og som bare har blitt mer og mer synlige og tydelige for folk flest. Og da mener jeg det er relevant å diskutere påvirkningen EØS-avtalen har hatt på norsk arbeidsliv etter åpningen østover i 2004. Man kan ikke hevde at det ikke har hatt negative konsekvenser, f.eks. for byggebransjen. Det fremstår for meg helt åpenbart at vi har fått nye utfordringer i norsk næringsliv som følge av det. Det er veldig greit å sitte i Holmenkollen og ønske billige bygningsarbeidere når man skal bygge på boligen sin, når man selv ikke er konkurranseutsatt, som f.eks. en advokat, høyt i næringskjeden. Her er det forskjell på folk. Og det har fått konsekvenser, som også Frischsenteret har påpekt: For en del lavinntektsgrupper, eller de med midlere inntekter, har den konkurransen som har kommet fra øst, hatt betydning for lønnsfastsettelse. Så jeg mener det er en relevant problemstilling som man også må ta inn over seg når man diskuterer fordelene med EU. Dette er jo ikke det beste tidspunktet for å ta en stor EØS-debatt, og det er nettopp fordi det vi ser nå, med brexit, skaper et inntrykk av at det ikke finnes noe alternativ til EU og i norsk sammenheng EØS. Men da må vi huske at det er et politisk kaos, det vi ser som følge av brexit. Det er ikke et økonomisk kaos som følge av at man har gått ut – for man er foreløpig ennå medlem. Jeg vil advare mot å komme med negative beskrivelser av at det ikke eksisterer noe alternativ til en EØS-avtale i den form den foreligger i dag, eller et medlemskap i EU. Det er klart at det finnes alternativ, og den kunnskapen bør man søke.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2019-04-11:
I dag har jeg lært meg et nytt begrep av representanten Svein Roald Hansen, noe sånt som: gratis og frankofri lovgivning fra EU. Det framstilles åpenbart som bra at Norge i stadig større grad blir underlagt EUs lovgivning. Det tror jeg signaliserer mye av problemet jeg har tatt opp i mine tidligere innlegg, nemlig at man ikke evner å se de negative sidene ved norsk medlemskap i EØS. Det er den beskrivelsen som jeg tror mange kjenner seg igjen i, nemlig at EU stadig tiltar seg mer makt, at norsk suverenitet utfordres. Det er en utfordring som jeg ikke opplever at alle tar like konsekvent(presidenten avbryter) (presidenten avbryter)
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2019-04-11:
President! Jeg stemte feil! Jeg skulle stemt mot, men stemte for innstillingen.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-11:
Jeg vil gjerne også komme inn på hva som er regjeringens alternativer. Det som er påfallende med regjeringspartiene og pro-EØS-partiene i denne debatten, er at en suverent lar være å gå inn på grunnene til at vi er i denne situasjonen. I regjeringens siste plattform står sosial dumping nevnt hele null ganger. Det sier akkurat noe om hvor opptatt regjeringen er av denne problemstillingen. Det er også typisk at når utenriksministeren blir utfordret på dette, blir det snakket om arbeidslivskriminalitet. Mens den lønnsdumpingen, den undergravingen av arbeidsforhold og faglige rettigheter som vi ser i deler av arbeidslivet, snakker ikke regjeringen om engang. Hva er regjeringens strategi for at vi ikke igjen og igjen skal havne i den situasjonen at viktige norske bestemmelser, slik som de om reise, kost og losji, blir undergravd av beslutninger i Brussel?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-11:
Det er lagt fram en bred utredning fra nei-siden som peker på en rekke mulige alternativer. Poenget med å få en offentlig utredning er nettopp å få en diskusjon som i større grad kan handle om nøye gjennomarbeidede diskusjoner rundt alternativene. Det er jo veldig oppsiktsvekkende at de partiene som hele tiden avkrever oss svar på hva alternativene er, samtidig nekter å gå inn i en grundig prosess om hva alternativene skal være. Det er vanskelig å trekke noen annen konklusjon enn at en kanskje er litt redd for hva konklusjonen vil være, siden man ikke vil gjøre det. Jeg har lyst til å utfordre utenriksministeren på handlingsrommet, for det blir alltid trukket fram. Det er vanskelig for norsk fagbevegelse å bli overbevist om at handlingsrommet er veldig stort, når det er slik at hver gang det velges en høyreregjering, vil det man har gjort for å utnytte handlingsrommet, bli overprøvd, f.eks. overprøvingen av det norske nei til postdirektivet. Hvordan kan Norge si nei til EØS-direktiver hvis Høyre ved første anledning vil snu den beslutningen?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-11:
Problemet med handlingsrommet og reservasjonsretten er følgende: Når et borgerlig flertall i Stortinget bestemmer seg for og aksepterer tvangsprivatiseringen av norsk jernbane gjennom jernbanedirektivet, kan et nytt flertall aldri gjøre det om. Når et rød-grønt flertall bestemmer seg for å stoppe liberaliseringen av Posten, kan et borgerlig flertall gjøre det om. Det betyr at i det lange løp er handlingsrommet og reservasjonsretten veldig lite verdt, fordi de borgerlige partiene alltid vil rulle tilbake de framskritt som fagbevegelsen vinner f.eks. i forbindelse med direktiver, mens det aldri går an å gjøre det motsatt vei. Det viser den innebygde skjevheten og uretten som ligger i EØS-systemet. Jeg har lyst til å spørre utenriksministeren om det er slik at hun vil avvise å se på alternativene for all framtid, for det er ingen som vet i dag – selv om det er lett å harselere over kaoset rundt brexit – hva resultatet vil bli. Det eneste vi vet, er at forholdet mellom EU og utenforland er i forandring. Er regjeringens nei et nei for evig?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-11:
Jeg vil advare representanten Sande mot å undervurdere boligbyggingen i Bergen. Det skjer mye der også. Men for å komme tilbake til temaet: Mye av denne debatten er diskusjoner som vi kjenner godt til. En god del av motargumentene har jeg respekt for, men jeg må også si at det har vært et par innlegg hvor jeg synes nivået er skremmende lavt. Representanten Reiten sier at neipartiene jobber for at Norge skal stå uten en avtale – «med iskaldt overlegg». Nei, vi jobber for at Norge skal ha en bedre avtale. Representanten Grimstad snakker høystemt om irskegrensen og til og med om første verdenskrig. Jeg tror det er viktig at bakkekontakten gjenopprettes her. Det jeg legger merke til når det gjelder representantene for de borgerlige partiene, er at ingen snakker om det som er utgangspunktet for denne EØS-debatten, nemlig situasjonen i arbeidslivet. Det er symptomatisk for partier som greide å skrive en hel regjeringserklæring uten å nevne sosial dumping ett sted. Så la oss snakke litt mindre om første verdenskrig og litt mer om virkeligheten i Norge i dag og de menneskene denne debatten handler om, de som opplever arbeidsforhold og lønnsbetingelser satt under press – i industrien, på veiene, på byggeplassene. Hvis de borgerlige partiene hadde vært litt opptatt av dem, hadde de hatt litt større troverdighet i denne debatten. Det er det som er utgangspunktet for at vi nå har en EØS-diskusjon, med den styrken den har i Norge. Så er det ikke til å unngå at deler av debatten handler om brexit. Jeg tror det er viktig å minne om: Den norske EØS-kritikken – akkurat som den norske motstanden mot EU-medlemskap – kommer fra et helt annet sted enn den britiske, med et helt annet utgangspunkt. Det har vært venstresiden og fagbevegelsen, sammen med sentrum, som har drevet fram EØS-kritikken i Norge. Kaoset i britisk politikk akkurat nå skyldes i hovedsak britiske problemer – irskegrensen, den politiske handlingslammelsen. Det er ingenting i den situasjonen som i seg selv viser at det er umulig for et land utenfor å forhandle med EU. Tvert imot mener jeg at EU har opptrådt ganske konstruktivt i møte med britene. Og det er litt rart at de i denne salen som elsker EU mest, samtidig framstiller EU som en forhandlingspartner som er så umulig at vi ikke engang kan sette i gang en utredning her hjemme, av frykt for å skremme dem. Det er noe dissonans i det bildet av EU. Sannheten er at vi vet ennå ikke hva slags avtale Storbritannia og EU kommer fram til. Det får vi nok ikke vite på en stund. Den vil uansett danne en ny mal, sannsynligvis, for forholdet mellom EU og utenforland. Så skal jeg innrømme at det er litt skremmende at EU har satt utmeldingsdatoen til halloween. Likevel vil jeg understreke at vi ikke vet resultatet.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-11:
Jeg ville bare kort bemerke at selv om representanten Michael Tetzschner kan veldig mye, er vel oversikten over europeisk venstreside litt mer begrenset. Jeg skal på lørdag i møte med en rekke av våre europeiske samarbeidspartier som forbereder EU-parlamentsvalget, og det er ingen stor forskjell på SVs analyse og de fleste av venstrepartiene til venstre for sosialdemokratiet nedover i EU sin analyse av EU. Strategiene blir selvfølgelig forskjellig, fordi noen partier er innenfor EU og må jobbe for å forandre EU. Norge er utenfor EU, og derfor har vi denne debatten om hva som er den beste tilknytningsformen for Norge. Men analysen på venstresiden i Europa i dag opplever jeg som kanskje mer samlet enn noen gang før, med en sterk brodd mot den økonomiske politikken som føres i Brussel.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2019-04-11:
Hvis foregående taler er redd for at jeg skal bygge opp under vilkårene for en venstreorientert norsk økonomisk politikk, må jeg nok skuffe ham. Jeg har vanskelig for å se at forslagsstillerne kunne valgt seg et dårligere tidspunkt for å så tvil om EØS-avtalen vår. I fjor var jeg deltaker på et besøk til EU-parlamentet i Brussel, der vi møtte en eldre deltaker fra Irland med bosted tett opp til den nordirske grensen. Hun fortalte oss at hun måtte krysse grensen til Storbritannia fem ganger for å komme på sykehuset. Så tett sammenvevd er disse landene. Hun fortalte om freden som nå hersker i dette området – en fred hennes barn har levd under hele sitt liv. Selv husker hun, og gjenopplever tidvis, angsten knyttet til den blodige konflikten mellom Sinn Féin og den britiske hæren. Hun takker EU for fredsprosessene i denne tidligere krigssonen, og hun frykter at en stengt grense vil føre til at den skjøre freden i området skal ende i en ny blodig konflikt. For henne er det dette brexit dreier seg om. Situasjonen i dagens Storbritannia er det vanskelig å se konsekvensene av. Situasjonen i dagens Europa som følge av brexit er det vanskelig å se konsekvensene av. Våpenhvilen som avsluttet første verdenskrig, trådte som kjent i kraft for 100 år siden, en krig som førte med seg en massenedslakting av unge europeere som ellers kunne ha bidratt til å løfte kontinentet vårt inn i det nye århundret. Det europeiske prosjektet er et fredsprosjekt, det direkte resultatet av to verdenskriger som rammet Europa hardt. EU ble dannet for å forhindre en tredje verdenskrig. Erkjennelsen til dem som undertegnet Romatraktaten, var at bare samarbeid, integrasjon og samhold ville kunne avverge en ny katastrofe. Gjennom 60 år har EU knyttet stormaktene i Europa sammen. Et tidligere delt Europa er forent, og stadig nye land har utviklet stabile og trygge demokratier. Dette er det historiske bildet som forklarer Venstres grunnleggende positive innstilling til det europeiske samarbeid. Vi vil ha et sterkere og mer handlekraftig EU. Vi vil at Norge skal bidra til å finne felles europeiske løsninger på de store felles utfordringene, og vi vil at Norge skal bidra aktivt gjennom EØS-avtalen. EU har vært og er et fredsprosjekt. Å så tvil om vår tilslutning til det europeiske fellesskapet, og særlig på dette tidspunktet, er ikke bare beklagelig. Det er umusikalsk, historieløst og særdeles ukledelig for partier som legger vekt på å kalle seg fredspartier. Det sies gjerne at på samme måte som vårt NATO-medlemskap er et fundament for Norges internasjonale trygghet, er vår EØS-tilknytning et fundament for vår økonomiske trygghet. På denne måten er utrygghet og usikkerhet overskriften på det foreliggende representantforslaget.