Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2022-01-06:
Utenriksministeren har tidligere uttalt at Arbeiderpartiet setter norske interesser først. Gårsdagens redegjørelse var da enten et brutt valgløfte eller et gedigent mageplask. Eller er det i Norges interesse at alle konflikter på jordkloden uansett bør ha Norges fokus? Er situasjonen og konflikter i Jemen, Libya, Myanmar, Somalia, Syria, Ghana, Tsjad, Nigeria, Niger, Kamerun eller Sahel-regionen noe som Norge skal engasjere seg i? Jeg forstår at enkelte politikere, statsvitere, skattefinansierte interesseorganisasjoner og diplomatiet synes slike konflikter er interessante, men hva angår det nordmenn flest? Dette er land de færreste nordmenn kan peke ut på kartet. Som alle tidligere utenriksministre før henne viste utenriksministeren til den brede tverrpolitiske enigheten og de lange linjene i norsk utenrikspolitikk. Jeg vil heller karakterisere det som et stort gjesp hvor embetsverket og det diplomatiske korps har tatt over styringen og gjør som de alltid har gjort. Og nåde den som tenker utenfor boksen og utfordrer den brede tverrpolitiske linjen! Så den klassiske klisjeen: Et sterkt FN er avgjørende for Norges sikkerhet og norske interesser. Da blir spørsmålet: Hva slags FN er det vi ønsker skal være sterkt? Utenriksministeren presiserer at et sterkt FN som tjener norske interesser, er et FN som fremmer internasjonal lov og rett og beskytter de små landene fra makten til de store. Er det virkelig et FN som tjener våre interesser? I FN sitter alle de små nasjonene som begår de forbrytelsene som man på ulikt nivå i FN vedtar at det må gjøres noe med. Der sitter representanter for land som er basert på korrupsjon, udemokratiske stater som undertrykker egen befolkning, land som daglig bryter menneskerettighetene, land som bryter folkeretten, land som behandler kvinner som annenrangs borgere. I FN har de alle en stemme. De slutter seg til ulike resolusjoner, uttalelser og vedtak som fordømmer praksis de selv utfører. Det oser av dobbeltmoral. Er det et FN som styrker Norges interesser? Er dette land vi ønsker skal bli beskyttet fra makten til de store? Vi er heldige ved at det er de vestlige stormaktene basert på de liberale verdiene, maktbegrensninger og maktbalanse som har vært ledende i FN siden starten. Men hva vil skje med FN dersom vestlige lands dominans forsvinner og ikke-demokratiske autoritære regimer som bygger sin autoritet på maktkonsentrasjon og maktbruk, setter tonen i FNs organer? Vi ser det allerede i dag. Vestens demokratiske stormakter får gradvis redusert sin globale innflytelse, og det som da står igjen, er et FN ribbet for relevans og troverdighet. Vil da et sterkt FN fremdeles være i Norges interesse? Norge må stå solid plantet på demokratiets side. Vi skal ikke vise forståelse for totalitære stater, ei heller forsvare deres innflytelse i FN uansett hvor små de måtte være. Da er vår plass i Sikkerhetsrådet en kilde til konflikt, ikke et sted hvor Norges interesser ivaretas. At eliten mer enn skattefinansierte interesseorganisasjoner har sitt fokus på alle de ulike konfliktlinjene som utenriksministeren ramset opp, betyr ikke at regjeringen for vanlige folk og folk flest bør bruke tid, ressurser og prestisje på å spille en global Bør Børson. Fremskrittspartiet mener at Norge heller bør engasjere seg i og fokusere på spørsmål som gjelder menigmann i sin hverdag, og det er det mange av – næringspolitisk tilgang til globale markeder, migrasjon fra vanstyrte land, utveksling av kraft over landegrensene, nordområdene, vår rolle i NATO og sikkerhetspolitikk, økende innflytelse av totalitær islam i Europa, for å nevne noen. Da er ikke FNs sikkerhetsråd en relevant arena. Ikke overraskende har utenriksministeren hoppet på motebølgen om at alt som er trist og leit, kan spores til klimaendringene. Klimaendringer er igjen et resultat av utslipp som følger av menneskelig aktivitet, som må begrenses. Slik skaper man en sammenheng mellom utslipp på norsk sokkel og konflikt om beiteområdene i Sahel-regionen. Ikke minst er det beleilig, for ikke bare fjerner man landets eget ansvar, men man skyver det lettvint over på andre. Følger man denne logikken, henger alt sammen med alt. Det er sommerfugleffekten beskrevet slik: Vingeslagene fra en sommerfugl i Brasil kan utløse en tornado i Texas. Man finner også det man vil finne. Konflikter er sammensatte. Man må jo spørre seg hvorvidt forholdene i de fattige landene i Afrika var særlig mye bedre før man relaterte all elendighet til klimaendringer. Når regningen skal gjøres opp i slutten av 2022, kan man være rimelig sikker på at Norges innsats i Sikkerhetsrådet ikke har gjort en tøddel av forskjell i verden. Ei heller har norske interesser blitt forsvart eller forklart. Verden vil være like konfliktfylt. Selvskryt og gode ord vil ikke endre dette. Det er imidlertid helt sikkert at vår deltakelse i Sikkerhetsrådet har sikret norske diplomater og embetsverk muligheter de ellers bare kunne ha drømt om.