trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-10-27:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er bekymringsfullt at det nå er etablert ulv innenfor hele Østfold fylke – også inntil byer og tettsteder. Med begrensning i beitemuligheter både på innmark og utmark begrenses gårdenes verdi og bøndenes inntektsmuligheter. Det registreres også at viltbestanden reduseres i flere områder av fylket, og det gir inntektstap. Fremskrittspartiet mener det er rimelig at de som skal leve av husdyrhold, får anledning til å gjøre det, slik at man kan utnytte de ressursene som er gitt fra naturens side. Mange av dem som berøres av stadig sterkere konflikter på grunn av et stigende antall ulver, mener de mange nye og negative konsekvenser og virkninger som har kommet til overflaten i sommer, må bakes inn i en troverdig forvaltningsstrategi. Mener ikke statsråden at det økende konfliktnivået må få konsekvenser, slik at det gjøres lettere å ta ut skadedyr og håndheve nødvergeparagrafen?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-10-27:
Jeg takker statsråden for svaret på tilleggsspørsmålet. Vi får nå se på utviklingen. Det kan bli aktuelt for partier i Stortinget å reise spørsmålene i rovviltmeldingen på nytt til realitetsbehandling. Men med bakgrunn i den spesielle situasjonen vi har i Østfold, er det grunn til å understreke betydningen av at fylkesmannen gis økonomiske midler til å drive informasjonsarbeid og til å intensivere arbeidet med registreringen av ulv i fylket. Videre må fylkesmannen gis nødvendige fullmakter til å gi fellingstillatelse for ulv – ikke bare betinget, slik som statsråden nevnte, men også for ulv med uønsket atferd – i påvente av forvaltningsplanen. Vil statsråden medvirke til dette?
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 1999-10-27:
Jeg har følgende spørsmål til miljøvernministeren: «I rovdyrmeldinga er det ikke tatt stilling til om det skal etableres en ulvestamme i Telemark/Agder. Det viser seg nå at det blir observert ulv flere plasser i dette området. Mener statsråden at det skal tillates en egen ulvestamme i Telemark/Agder?»
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 1999-10-27:
Jeg takker for svaret. At statsråden legger til grunn en forvaltning av ulv på linje med gaupe, er avklarende, kanskje ikke minst for forvaltningen hos fylkesmannen. Slik jeg forstår det, skal det altså ikke være ulv i Vest-Agder, mens Aust-Agder blir en buffersone og må regne med ulv. Agder har den høyeste sauetettheten i landet med anslagsvis 100 000 sau. Det kan derfor bli en massakre av dimensjoner hvis ulven og gaupa får utvikle seg fritt. Skjønner statsråden alvoret for næringen føler med utbredelse av gaupe og ulv i hevdvunne beiteområder?
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 1999-10-27:
Jeg takker igjen statsråden for det jeg vil oppfatte som et positivt svar. Men vil statsråden gi fylkesmannen i Aust-Agder, som blir denne buffersoneforvalteren, bedre mulighet for jakt på uønskede dyr, og vil statsråden pålegge miljøavdelingen hos fylkesmannen å lage en forvaltningsplan for rovdyr, der kommuner og organisasjoner blir med på utarbeidelsen av planen, slik det, sånn som jeg oppfatter statsrådens svar, er gjort i Telemark?
Jørgen Holte (Senterpartiet), 1999-11-16:
Eg vil tillate meg å føreslå Anne Enger Lahnstein.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 1999-11-16:
Det foreligger en innstilling om diverse endringer i folketrygdloven og i enkelte andre lover, til sammen over 20 endringer. Innstillingen fra komiteen er enstemmig på de fleste områder, og bare i forbindelse med tre av de over 20 forslagene er det gitt uttrykk for avvikende synspunkter. I stor utstrekning innebærer de fremlagte forslagene en presisering av gjeldende rett slik at lovtekst og praksis blir overensstemmende, og det dreier seg om presiseringer i lovteksten der lovteksten i større eller mindre grad kan ha innbudt til misforståelser. De nevnte endringene er således ment å forebygge slike misforståelser. Som nevnt er det bare tre lovendringsforslag som har avstedkommet noe uenighet i komiteen. Det ene er spørsmålet om gavepensjon fra arbeidsgiver skal regnes som inntekt ved inntektsprøving av forsørgertillegg. Flertallet deler her departementets oppfatning om at gavepensjoner også etter gjeldende rett står i samme stilling som andre pensjoner. Men siden problemstillingen er reist, og for at det ikke skal kunne være noen tvil om denne forståelsen, mener flertallet at det bør klargjøres i lovteksten, slik det er foreslått fra Regjeringens side. Det andre punktet det foreligger uenighet om i komiteen, er forslaget om at også samboere som mottar pensjon eller overgangsstønad fra folketrygden, eller avtalefestet pensjon, skal gi trygdekontoret melding om samboerskap. Hensikten med en slik presisering er å skape ens regler i folketrygden for alle samboere. Nå er det slik at regler knyttet til samboerskap generelt er til dels uoversiktlige, noe som bl.a. kommer til uttrykk i Samboerutvalgets innstilling, som nå er på høring. Flertallet legger til grunn at en i forbindelse med behandlingen av denne innstillingen også vil få nødvendige avklaringer og grenseoppganger i ulike sammenhenger. Flertallet mener imidlertid at det ikke er hensiktsmessig å utsette oppklaringer som er åpenbare allerede nå, og støtter derfor Regjeringens forslag. Det siste punktet av uenighet er knyttet til spørsmålet om inntektsprøving av alderspensjon ved inntekt i utlandet. Etter folketrygdloven § 19-6 andre ledd skal alderspensjon mellom 67 og 70 år reduseres på grunnlag av inntekt som er pensjonsgivende i folketrygden. Det har vært reist spørsmål og tvil om bestemmelsen gir hjemmel for å ta arbeidsinntekt i utlandet med i inntektsgrunnlaget for denne inntektsprøvingen. Når Regjeringen foreslår at dette skal presiseres i lovteksten, slutter flertallet seg til dette og viser til at det både er gjeldende praksis og i overensstemmelse med lovens intensjon for øvrig. Som sagt er det en omfattende proposisjon, mange endringer, men de er av en slik karakter at komiteens flertall har gitt sin tilslutning til alle de foreslåtte endringene.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 1999-11-16:
Ja, jeg tar herved opp forslaget fra Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 1999-11-16:
Sosialministeren var i avslutningen av innlegget sitt, slik jeg forstod henne, inne på at man vil komme tilbake til det som har med samboerdefinisjonen å gjøre. Da kunne det være spennende å høre om Kristelig Folkeparti og regjeringspartiene vil gå inn for det forslaget som Fremskrittspartiet og SV har fremmet i innstillingen. For det er et problem at vi har vedtatt en rekke forskjellige lover, bl.a. nå i vår, som gir samboere en rekke rettigheter, og så har vi innenfor lovverket flere forskjellige definisjoner på samboere. Jeg regner med at den definisjonen som ligger til grunn i denne saken, ikke vil gjelde bl.a. innenfor helsevesenet, når det gjelder det som har med behandling å gjøre, hvilke rettigheter samboere har i forhold til gifte og den biten. Så jeg vil bare be sosialministeren bekrefte at man vil sørge for at det kommer en slik sak, og spørre om sosialministeren også vil sørge for at dette forslaget fra Fremskrittspartiet og SV nå får flertall. For slik jeg forstod sosialministeren, var det det hun sa i avslutningen av innlegget sitt.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-16:
Med få unntak står komiteen stort sett samlet om alle lovforslagene. Ett unntak er for SVs del § 25-4 første ledd nytt andre punktum, som vi ønsker å stemme imot. Punktet lyder: «Også samboere som har bodd sammen i 12 av de siste 18 månedene, har plikt til å gi trygdekontoret melding om samboerskapet når de mottar pensjon eller overgangsstønad fra folketrygden, eller avtalefestet pensjon som nevnt i § 3-19.» Grunnen til at SV ønsker å gå imot det, er at inntekts- og levekårsundersøkelser har vist at mange enslige forsørgere har lave inntekter i tillegg til at de er alene om omsorgen, og at de har anstrengt økonomi. Det gjelder særlig enslige forsørgere som har overgangsstønad, men ikke arbeidsinntekt. SV vil påpeke at en ordning med opplysningsplikt for samboere som har bodd sammen i 12 av de siste 18 månedene, vil kunne ramme enslige forsørgere midt i et utdanningsløp som de ikke vil ha mulighet til å fullføre uten stønad. Utdanningsstønaden er ment som en hjelp til selvhjelp, og skal bidra til å bedre enslige forsørgeres utdanning, og med det også deres økonomiske situasjon. SV mener at den endringen som her er foreslått, vil få utilsiktede konsekvenser som rammer økonomisk svake og svekker dem ytterligere. Før det er gjort et arbeid av regjering og storting for å se helhetlig på samboerdefinisjoner og regelverk, som konsekvens av Samboerutvalgets innstilling som ble levert i 1999, ønsker ikke SV å støtte endringen av folketrygdloven § 25-4. Vi ønsker også i likhet med Fremskrittspartiet å få en definisjon av begrepet samboer, slik det fremgår av forslaget.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-11-16:
Som det går fram av namnet på proposisjonen, inneheld proposisjonen lovforslag som tek sikte på å forenkla og klargjera lovverket. Endringane har ikkje særlege økonomiske konsekvensar, men mange tvilsspørsmål blir avklarte gjennom desse lovforslaga, og eg vil berre kommentera nokre få punkt. Forsøk med betaling på førehand av eigendelar for helsetenester er eit positivt tiltak som kan forenkla sakshandsaminga i trygdeetaten. Ordninga er frivillig, og folk i dei aktuelle kommunane kan sjølv velja om dei vil gå inn på prøveordninga eller ikkje. Slike forsøk vil gi ei nyttig erfaring og klarleggja behov og verknader både for trygdekontor, brukarar og behandlarar. Og eg er tilfreds med at komiteen gir si tilslutning til forsøket. Når det gjeld pensjonspoeng for ulønt omsorgsarbeid, blir det no ei betre og meir rettferdig ordning ved at ein gjer unntak frå kravet om seks månader omsorgsarbeid pr. kalenderår ved avslutning av langvarig omsorgsarbeid. Forslaget er ei oppfølging av ei side ved regelverket som stortingsrepresentant Annelise Høegh tidlegare har teke opp. Eg er glad for at familiepleiarar no skal få med seg pensjonspoeng òg for den siste tida dei pleier sine næraste. Det kan vera vanskeleg å omstilla seg når eit langvarig omsorgsarbeid blir avbrote ved opphald i institusjon eller ved dødsfall. Regjeringa fylgjer i utjamningsmeldinga opp med ytterlegare forslag for å betra situasjonen for enkeltpersonar innafor denne gruppa. Sjølvstendig næringsdrivande som har hatt reduserte inntekter på grunn av sjukdom før uføretidspunktet, skal få lagt til grunn innteksevna vedkomande hadde før uføretidspunktet. Dette er rimeleg. Dersom sjukdomen har redusert inntektsevna gradvis over fleire år, blir det etter forslaget tatt utgangspunkt i gjennomsnittleg inntekt for dei tre siste kalenderåra før sjukdomen tok til. Regjeringa vil seinare følgja opp innstillinga i NOU 1999: 25 Samboerne og samfunnet, som no er på høyring. Når det gjeld trygderettar, er det viktig at ein får klare, enkle reglar utan store kontrollproblem. Vi vil koma tilbake til Stortinget med nærmare definisjonar i folketrygda av omgrepet sambuarar, slik fleirtalet ber om. Endringane i trygderettslova som er foreslåtte, er m.a. oppheving av ordninga med at Trygderetten ikkje kan prøva det faktiske grunnlaget for trygdeetaten sine avgjerder. Eg ynskjer òg å innføra kjønnsnøytrale omgrep, og registerer med glede at komiteen er tilfreds med at Trygderetten sin formann heretter er «Trygderettens leder». Forslaga inneber elles ei forenkling og oppdatering som eg synest det er greitt å få gjennomført.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-11-16:
Over tid har uttrykket sambuarskap endra seg. Det er det som gjer at det i dag er ulik tolking og ulik oppfølging i forhold til ulike ordningar. Det er òg det som gjer at det har vore eit eige offentleg utval i arbeid, som både har sett på definisjonar og dei ordningane og det regelverket som er i dag, og som har foreslått endringar. Dersom det i det forslaget som her er fremja, ikkje ligg noko meir enn at det som no er viktig, er å få til heilskaplege definisjonar og beskrivingar i dei ulike lovverk som inneber at det er den same definisjonen, og også at det ikkje vil få utilsikta verknader, så er det brei semje mellom dei som står bak mindretalsforslaget, dei som står bak fleirtalsforslaget, og det Regjeringa på førehand har annonsert. Eg vil koma tilbake med konkrete forslag på mitt område, likesom andre statsrådar vil levera sine innspel til ei samla handtering frå Regjeringa si side av desse spørsmåla og av oppfølginga av Sambuarutvalet si innstilling. Men la meg seia at den tolkinga som Framstegspartiet i dag har av det som er foreslått frå Regjeringa, er eg ueinig i. Det er unødvendig å tolka Regjeringa sitt forslag i dag slik Framstegspartiet gjer i sin merknad.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-11-16:
Ja.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-11-16:
Når det gjeld dette med mellombels tilsette, har vi lagt vekt på at dette er ei nokså stor og djuptgripande reform. Vi har gått langt i Noreg når vi i dag høgst sannsynleg – og eg trur ikkje eg tek munnen for full om eg fastslår det – gjer vedtak om å gi arbeidstakarane rett til både heil og delvis permisjon. Men det som gjer at vi bør avgrense dette til å gjelde fast tilsette i første omgang, er at dette er ei så stor reform at vi ønskjer å prøve den ut før vi eventuelt kan utvide den. Det er mogleg at vi er nøydde til å utvide den – representanten Eriksen nemner jo visse EØS-reglement. Haldninga er at det kan bli slik at ein får ein vikar for vikaren for vikaren, og at dette også gjer heile opplegget vanskeleg. Dessutan vil eg peike på at veldig mange av dei mellombels tilsette i dag har rett til å bli fast tilsette i bedriftene når dei har vore der i to år – det gjeld kanskje spesielt offentlege bedrifter. Men det er klart at eg ser poenget til representanten Eriksen, at vi gjennom dei forhandlingane som skjer innafor EØS, kanskje blir pålagde å gjennomføre noko som vi i Framstegspartiet ikkje ønskjer å gjennomføre allereie no. Men den sjansen får vi ta – det tør vi i mindretalet.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-11-16:
Fyrst får eg bøye meg for den lille rosen eg fekk frå SV i denne saka. Eg er glad for all ros eg kan få. Det er klart at eg veit at vi kjempa imot delar av dette då dette var oppe i Stortinget i 1996-97, men i motsetnad til ein del andre parti godtek vi realiteten når den ein gong ligg der, og då har vi også interesse av å vere med. Det er klart at representanten Djupedal er inne på noko vesentleg. Skal denne reforma få den ønskte effekten, sett både frå denne salen si side, frå arbeidstakarane si side og frå næringslivet si side, nemleg at vi skal auke kompetansen i samfunnet vårt, auke kompetansen i arbeidstakargruppene, auke kompetansen i næringslivet og auke kompetansen i verksemdene våre, krev det initiativ, og det krev mykje av alle som skal delta. Som svar på spørsmålet frå representanten Djupedal vil eg seie at eg trur at den første som må ta tak i dette, er deltakarane i arbeidslivet, altså arbeidsgivar- og arbeidstakarorganisasjonane. Dei må kome med framlegg om på kva slags måte dette eventuelt skal finansierast. Eg trur at dette kan bli lettare å få til no når Odelstinget i dag faktisk vil gjere eit samrøystes vedtak om at retten også skal gjelde deltidspermisjon. Då vil det bli litt lettare å finansiere det og litt lettare å få til at ein arbeidsgivar kan seie ja til permisjon sjølv om det gjeld ein nøkkelperson og ein ser at det blir problem med det daglege ansvaret for bedrifta. Men eg trur det går seg til. Så får vi sjå når arbeidstakar- og arbeidsgivarorganisasjonane kjem fram med sitt, kva Stortinget gjer i så måte.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-11-16:
Eg meiner jo at eg svarte ganske godt på det i stad då eg forklarte kvifor vi ikkje no ville trekke inn mellombels tilsette. Vår grunngjeving er at vi ønskjer å prøve reforma før vi går til ei utviding. Så til dette med at det i utgangspunktet skal gjelde alle – sjølvsagt skal det det. Det er derfor komiteen ber departementet sjå til at dei arbeidstakargruppene som ikkje får denne retten fordi dei ikkje kjem inn under arbeidsmiljølova, også skal få dei same moglegheitene. Men reint praktisk må ein ha ei moglegheit i lova til å gi dispensasjon til enkelte verksemder fordi det ikkje lar seg gjere å halde fram den daglege drifta og planlegginga dersom fleire viktige nøkkelpersonar skal ut i permisjon. Elles – for å sette det litt på spissen – legg ein faktisk ned sin eigen arbeidsplass om ein pukkar på den retten som lova gir i utgangspunktet. Vi har den tilliten til partane i arbeidslivet at dei vil finne fornuftige og sunne løysingar på dette når det ligg opningar i lovverket, som det gjer ved den forskrifta som skal gjelde for desse verksemdene som kanskje må ha lov til å nekte i enkelte høve. Men eg vil sjå den bedriftseigaren og den bedriftsleiaren som ikkje ønskjer å heve kompetansen i si eiga verksemd. Det gir jo større inntening, og det gir større moglegheiter til å utvikle bedrifta og arbeidsplassane og på den måten verdiskapinga. Så eg har tru på at partane vil gjere dette til det beste for alle.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 1999-11-16:
Det er på mange måter viktig å understreke det saksordføreren var inne på, nemlig den brede prinsipielle enigheten med hensyn til innfasingen av denne reformen. Det er likevel enkelte sider ved den hvor det er en viss uenighet, og la meg stille et spørsmål til representanten Solholm som går på forholdet til de midlertidig ansatte. Arbeiderpartiet ser på de midlertidig ansatte som en ikke ubetydelig del av arbeidsstokken. Det vil nok også være slik i framtiden at de vil utgjøre en viss del, og da vil det etter vår vurdering være uheldig om man holder en så betydelig gruppe arbeidstakere unna de rettighetsbestemmelsene som loven legger opp til. La meg vise til det arbeidet som skjer innenfor EU-systemet, hvor partene i arbeidslivet i EU har kommet fram til ordninger som i større grad likestiller de to gruppene ansatte – altså man likestiller midlertidig ansatte med fast ansatte – og at man forventer at dette over tid vil bli en del av EØS-avtalen. Mitt spørsmål til representanten Solholm er knyttet til i hvor stor grad Norge vil være en pådriver og være i forkant når det gjelder den type problemstillinger som her reises, eller om vi skal komme i ettertid og bli prisgitt de bestemmelsene som EU-systemet vedtar, og som vi blir underlagt gjennom EØS-avtalen.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 1999-11-16:
Hvem som tok tak i selve reformen, skal jeg la ligge og ikke føre noen vid diskusjon om, for i likhet med representanten Djupedal er jeg i godt lune i dag. Det spørsmålet representanten Djupedal tar opp, var jeg inne på i innledningen min, slik han også nevnte, hvor jeg sa at jeg har ikke i dag eksempler på hva slags virksomheter som kan komme inn under denne bestemmelsen. Men jeg syns, i likhet med Utdanningspermisjonsutvalgets innstilling, der det også er enighet om en sånn unntaksbestemmelse, at det var hensiktsmessig fra Arbeiderpartiets side å følge Regjeringens forslag til fullmaktslovgivning på dette området. Men det er samtidig opplagt at dersom denne bestemmelsen blir misbrukt i en eller annen form, vil Arbeiderpartiet forbeholde seg retten til å komme tilbake og se på den. Jeg har ingen indikasjoner som tyder på at denne hjemmelen vil bli misbrukt, men i innstillingen sier vi klart fra at retten til å gjøre disse unntakene skal kun brukes i helt spesielle tilfeller. Og jeg har tiltro til at Regjeringen og statsråden vil følge opp denne unntaksbestemmelsen i tråd med det som flertallet i komiteen har sagt.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 1999-11-16:
Det som for meg er noe forunderlig når det gjelder Høyre, er at de på den ene siden hevder å være særlig opptatt av kompetanseheving og utdanning, men i denne sammenhengen, når det gjelder arbeidstakere, er tilsynelatende mindre opptatt av det. Det går klart fram av denne replikken fra representanten Solberg. Fra mitt ståsted er den unntaksbestemmelsen vi har lagt opp til i loven, å forstå på den måten at den ikke skal omfatte de problemstillinger representanten Solberg her fokuserer på. De utfordringene representanten Solberg her viser til, mener jeg er ivaretatt i punkt 2 i § 33 D, nemlig at hensynet til arbeidsgivers forsvarlige planlegging av drift og personaldisponeringer skal legges til grunn når man gir permisjon. Punkt 2 innebærer på mange måter en utsettelse av å gi permisjon, ikke et varig unntak for virksomheten med hensyn til å gi permisjon. Det er derfor jeg sier at jeg ikke pr. dato har eksempler på virksomheter som kan komme inn under denne unntaksbestemmelsen, men jeg finner det rimelig å gi den fullmakten til regjering og departement for å ha muligheter dersom spesielle tilfeller gjør seg gjeldende. Dette burde være et svar på de utfordringer representanten Solberg her viste til.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-16:
Det som er mest gledelig med den innstillingen som Odelstinget i dag behandler, er den brede enigheten som foreligger. Fremskrittspartiet og saksordføreren har, da saken tidligere var til behandling i Stortinget og i Odelstinget, hatt vesentlig større innsigelser enn det man i dag er i stand til å komme med. Det virker nærmest som man ikke kan være enig hele veien, og at man fremmer et par forslag som etter mitt skjønn er en ren kuriositet, og som heller ikke tar opp det viktigste. Men det er et bredt flertall i Stortinget, og det er det mest gledelige. Det er ikke Fremskrittspartiet som har stått bak denne reformen, tvert imot har de kjempet imot den. Men nå har de altså sett at dette er en reform med et voldsomt potensial, og det er jeg glad for at Lodve Solholm nå har sett. Mitt spørsmål til saksordføreren er litt utenfor det som er dagens innstilling. Det er klart at det er et enormt potensial i en lovfestet individuell rett til etter- og videreutdanning. Det betyr et voldsomt kunnskapsløft for nasjonen, men samtidig ligger det en fare i at hvis man ikke får på plass en ordentlig finansiering, kan den rettigheten vi i dag gir, bli en rettighet for de sterkeste arbeidstakergruppene og ikke for alle arbeidstakergruppene, som jo er viktig for reformen. Nå er det ikke slik at Stortinget skal finansiere reformen. Stortinget skal selvfølgelig være med og finansiere den biten som naturlig faller på Stortinget både som arbeidsgiver og ellers for å få systemet i gang. Spørsmålet mitt til saksordføreren er om han har gjort seg noen betraktninger om hvordan man skal sørge for at partene i arbeidslivet også følger opp de gode vedtak som Stortinget fatter, for å sikre at rettigheten blir reell. Det ligger altså en fare i at rettighetene er der, men ikke kan benyttes av andre enn store firmaer, og at alle småbedriftene, der representanten Solholm har tatt dissens fordi han frykter at dette skal undergrave bedriftens eksistens, av finansieringsgrunner ikke kan delta i reformen. Og det er jo et betydelig problem.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-16:
Det ligger midt i hjertet av saken.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-16:
Jeg er i ualminnelig godt lune i dag, så jeg vil gjerne også få lov til å gi ros til Arbeiderpartiet og Odd Eriksen, for etter at SV foreslo reformen, er det jo SV, Arbeiderpartiet og fagbevegelsen som har dratt lasset slik at vi i dag står foran dette store løftet. Så jeg vil gjerne gi ros. Og særlig etter at Thorbjørn Jagland selv personlig engasjerte seg i det, fikk reformen det nødvendige løftet til å kunne bli en realitet. Derfor vil jeg gjerne gi ros for det, for det gjør at vi nå står foran en reform som er helt enestående i europeisk sammenheng. Ikke bare i europeisk sammenheng, jeg kjenner faktisk ikke et eneste land som har innført den type permisjonsrettighet, individuelt basert, som vi i Norge nå er i ferd med å innføre. Likevel vil jeg tillate meg å komme med et spørsmål som ikke er av de mest kritiske – for som sagt er jeg i svært godt lune i dag – men det er et viktig punkt der vi har funnet å ville dissentere, og der Arbeiderpartiet ikke følger oss. Det overrasker meg litt, særlig fordi Odd Eriksen i sitt innlegg sa at han ikke klarte å finne eksempler på hvilken type virksomhet som eventuelt skulle unntas fra permisjonsbestemmelsene. Det finner jeg litt merkelig. Vi har valgt å gjøre det, fordi man ikke kan rettferdiggjøre hvilken type virksomhet som eventuelt ikke skal omfattes av loven. Og hadde man hatt veldig klare eksempler på bedrifter som gjennom en sånn permisjonsbestemmelse som vi her innfører, faktisk hadde fått betydelig problemer, er det mulig at man sammen burde ha sett på det. Men så langt jeg forstår, er det altså ikke et eneste konkret eksempel på hvilken type virksomhet det er. Nå vil altså denne unntaksbestemmelsen føres inn i loven. Det er ikke vi spesielt glad for, men jeg vil likevel spørre: Hvis det viser seg at den unntaksbestemmelsen vil bli praktisert på en måte som gjør at den får et større omfang enn det representanten Eriksen og også Arbeiderpartiet har tenkt, vil da representanten på et senere tidspunkt være villig til å diskutere en eventuell innskjerping av den bestemmelsen? For jeg antar, slik Eriksen sa i sitt hovedinnlegg, at dette er ment som en helt unntaksvis bestemmelse som kan komme til anvendelse i en tenkt situasjon som vi i dag ikke riktig har oversikt over. Mitt spørsmål er altså veldig konkret: Hvis det viser seg at bestemmelsen blir misbrukt eller får større omfang enn tenkt, vil representanten Eriksen være med og vurdere det på nytt?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-16:
Hvis jeg ikke hørte helt feil, sa representanten Solholm i sitt innlegg at vi er enige om at reformen skal gjelde alle, og at det er utgangspunktet for reformen. Det er viktig. Jeg kunne tenke meg å høre en mer inngående begrunnelse for hvorfor Solholm mener at midlertidig ansatte skal unntas som prinsipp og ikke etter reglene i punkt 2, hvor det går fram at dette dreier seg om en faktisk situasjon i en faktisk bedrift der åpningene nå er ganske store, dersom det ikke praktisk lar seg gjennomføre, til å få utsatt en slik permisjon, eller hvorfor man ønsker at det i forskrifts form skal kunne være mulig å unnta virksomheter. Jeg oppfatter at det å gi en slik åpning som flertallet og Solholm gir for å kunne unnta noen bedrifter, faktisk suspenderer hele ordningen permanent for enkelte arbeidstakere. Hvis dette er feil, ber jeg om at saksordføreren klargjør hva flertallet mener man skal kunne unnta i en slik forskrifts form, om det er et tidsbegrenset unntak man i så fall innfører, og om de står fast ved prinsippet om at retten til permisjon skal gjelde alle arbeidstakere.
Erna Solberg (Høyre), 1999-11-16:
Jeg er også opptatt av spørsmålet om unntaksbestemmelse, kanskje i et litt videre perspektiv enn det som bare går på paragrafens utforming. Det er jo litt uvanlig å lage en unntaksbestemmelse der det ikke gis noen føringer, slik som denne unntaksbestemmelsen. Fra Høyres og Fremskrittspartiets side har vi bl.a. gitt en føring på det som vi oppfatter som det vanskeligste problemet knyttet til denne innføringen av en rettighet til permisjon, nemlig hvordan små og mellomstore bedrifter, men spesielt de mindre bedriftene kommer til å klare å håndtere denne type permisjoner. Det gjelder bedrifter spesielt i Distrikts-Norge, og det gjelder spørsmålet om hvordan arbeidsmarkedet er for de bedriftene. Det er veldig mange bedrifter som er redd for denne reformen, som frykter for at de ikke klarer å skaffe seg kvalifiserte vikarer i permisjonstiden. Derfor har vi kommet med et forslag til en verbalføring overfor Regjeringen, om at man bl.a. må se på den situasjon som vil kunne oppstå for en del små bedrifter hvor alle ansatte må anses å være nøkkelpersoner, bl.a. gitt det faktum at man kanskje kommer i en situasjon hvor man ikke kan skaffe vikarer, slik at det vil gå ut over driften. Jeg ønsker å få Arbeiderpartiets synspunkter på i hvilke situasjoner man faktisk bør kunne nekte. Vil f.eks. en situasjon hvor man har problemer med å skaffe vikarer på grunn av arbeidsmarkedet, hvor det vil skape driftsproblemer hvis jobben ikke blir fylt, være tilstrekkelig vilkår til å si at denne permisjonen må utsettes, og da også på ganske ubestemt tid?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-02-11:
Jeg vil på vegne av Kenneth Svendsen, Thore Aksel Nistad og meg selv fremme forslag om lov om endringer i lov av 10. juni 1977 nr. 82 om motorferdsel i utmark og vassdrag, slik at tillatelse til bruk av snøscooter i særskilte løyper gjøres generell, og at myndighet gitt med hjemmel i denne lov flyttes fra fylkesmannen til den enkelte kommune.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-11-23:
Jeg tillater med å foreslå Øyvind Korsberg og Ursula Evje.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-11-23:
Komiteens leder, Jørgen Kosmo, antydet nå at det kunne være en mulighet at komiteen og eventuelt Presidentskapet drøftet mulige initiativ for å følge opp de synspunkter som stortingspresidenten offentlig har gitt uttrykk for, og også andre. Jeg vil spørre representanten Kosmo om jeg kan tolke det slik at komiteens leder akter å ta et initiativ til at det blir holdt et møte for å drøfte den videre situasjon – ikke at det plutselig har gått to år, og så har alle glemt hva Kosmo sa, men at han i løpet av nær fremtid vil ta et initiativ for å få et slikt drøftelsesmøte. Jeg vil gjerne få det bekreftet hvis det er slik det skal oppfattes. Så sa representanten Kosmo at hvis noen skulle anmelde en statsråd for brudd på opplysningsplikten, og den saken så ble henlagt av påtalemyndigheten, ville det være en slags godkjennelse av Stortingets vedtak. Det går jeg ut fra var en misforståelse, for det eneste påtalemyndigheten i tilfelle vil gjøre, er å avvise at det foreligger brudd på ansvarlighetsloven. Man går ikke inn på de politiske vurderinger, som var ja eller nei til vedtaket, man slår i tilfelle bare fast at påtalemyndigheten ikke anser det som å være dokumentert noen mulige brudd på opplysningsplikten. Men dette er vel nesten å sette et slags spørsmålstegn ved det generelle systemet vårt. Det er mange som kan foreta anmeldelser, men påtalemyndigheten er profesjonell til å vurdere om saksgrunnlaget er slik at det bør foretas mer etterforskning eller ikke, at det er sannsynliggjort brudd på en lov. Er representanten Kosmo enig i at i dag er det stort sett ingen som foretar en reell profesjonell vurdering av om det er begått brudd på ansvarlighetsloven, f.eks. av en statsråd, for det kommer ingen profesjonelle inn i den saksbehandlingen før i realiteten en protokollkomite er oppnevnt av valgkomiteen?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-11-23:
Jeg vil bare si at jeg har ikke ment å ordlegge meg dit hen at noen skal kunne hevde at jeg har omtalt nåværende eller tidligere eller potensielle fremtidige statsråder som halvkriminelle. Jeg har bare påpekt den store forskjellen som er mellom denne yrkeskategorien samt stortingsrepresentanter og høyesterettsdommere, og alle andre yrkeskategorier. Det stopper altså ikke Stortinget fra å lage en lang rekke lovbestemmelser og regler som medfører straffansvar for folk i utøvelsen av sitt yrke, uten at man derved antyder at enhver lege, tannlege, sykepleier politimann eller hva det måtte være, er potensielle halvkriminelle. Det jeg har påpekt, er forskjellsbehandlingen mellom alle andre yrker og de tre som omfattes av ansvarlighetslovens bestemmelser, som følge av at ansvarlighetsloven er en ordinær lov bortsett fra navnet og sammensetningen av domstolen og hvem som er påtalemyndighet. Det er den forskjellen jeg har tillatt meg å påpeke ikke er heldig.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-11-23:
Vi synes at forslaget til endring av Grunnloven fra en rekke forskjellige representanter fra ulike partier, nemlig Peter Angelsen, Roger Gudmundseth, Lars Gunnar Lie, Hans J. Røsjorde og Jan P. Syse, fortjener Stortingets bifall. Slik vi leser forslaget – om at Grunnloven § 65 annet ledd nytt annet punktum skal lyde: «Herunder kan det tillegges et andet Organ en Storthinget at bestemme Godtgjørelsens størrelse» – innebærer det i realiteten at det kun åpner for en mulighet for Stortinget til ved en senere anledning, hvis Stortinget ønsker det, å henlegge denne myndigheten til et annet organ enn Stortinget. Det åpner altså for en mulighet for Stortinget til gjennom normalt flertallsvedtak å etablere en slik ordning. Vi synes at det bør eksistere en slik mulighet for Stortinget hvis Stortinget ved et senere tidspunkt ønsker å gjøre det. Jeg vil få lov til å ta opp forslaget fra Fremskrittspartiet, som er inntatt på side 2 i innstillingen.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-11-23:
Var det en replikk?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-11-23:
Jeg beklager, president, men jeg oppfattet ikke egentlig spørsmålet i replikken. Det hørtes mer ut som et innlegg. Det var derfor jeg lurte på om jeg hadde misforstått presidentens uttalelser. Representanten Laila Kaland sier at ifølge Grunnloven er man valgt inn personlig. Ifølge andre bestemmelser i Grunnloven og den ordinære lovgivning er man valgt inn fordi folk har stemt på et partis liste. Det er faktisk det normale. Det er vel bare Anders Aune som i nyere tid er valgt inn på en annen liste enn på et politisk partis liste. Det er fordi man står der, at man er valgt inn. Jeg har også sagt helt klart at når man er valgt inn i dagens system, står man fullstendig fritt, og det er ingen rettslige regler. Det er helt klart. Det er dagens system. Hver gang noen foreslår å endre Grunnloven, er det jo fordi man vil noe annet enn det bestående. Så det at det er i strid med Grunnloven å gjøre det, kan jo ikke være noe argument for å endre Grunnloven. Så sier Laila Kaland det som også står i flertallets merknad: «Flertallet mener at ved stortingsvalg, som ved andre valg, kan en kandidats personlighet og egenskaper være avgjørende for velgernes beslutninger om partivalg.» Ja, det kan det. Men jeg vil nok påpeke at sannsynligheten ikke taler for at flertallet av dem som har stemt på et partis liste i et fylke, gjør det på grunn av kandidatene. Det er selve partiet som de aller fleste velgerundersøkelser viser at folk har stemt på. Jeg nevnte denne treenigheten. I tillegg er det selvsagt også kandidatene. Men det er også riktig som Kaland påpekte, at en av begrunnelsene for å fremme dette forslaget fra min side var det vi opplevde i foregående periode. Vi fikk en storm av henvendelser fra Fremskrittspartiets velgere om hvordan det kunne ha seg at de som hadde gått ut av vårt parti, forble sittende i Stortinget. Det var rasende velgere som ikke var tilfreds med noen forklaringer jeg påpekte om det som er grunnlovssystemet. De sa at de stemte på partiet – enkelte sa også partiets ledelse – og de ville at disse skulle gå ut. Da lovet jeg at jeg på mine personlige vegne ville fremme et forslag som ivaretok det synspunktet de fleste velgere gav uttrykk for.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-11-23:
Om forslaget ville vært fremmet, kommer nok an på den toleranse og stemning som hadde vært i den foregående gruppe. Som jeg sa: Beslutningssystemene er at det er to tredels flertall som kan vedta å binde det siste mindretallet. Men de aller fleste grupper viser relativt stor grad av fleksibilitet, og det er mange ganger man også åpent synes det er greit om enkeltrepresentanter har en annen mening enn flertallet i gruppen. Slik er det også i Fremskrittspartiet. Når jeg fremmet dette forslaget, var det etter at jeg også hadde behandlet det i gruppen, hvor det ikke var allmenn tilslutning. Det var en delt gruppe, som det også var i foregående periode. Men vi har fremmet det – de som var enig i det, eller jeg har gjort det – på grunn av det løftet som ble gitt til en del velgere som henvendte seg til oss for å få satt dette problemet på dagsordenen. For øvrig: Når jeg ser bort fra politikken til vedkommende som Kristin Halvorsen sammenlignet meg med, altså det politiske innholdet, må jeg si at som en helhetsvurdering tar jeg den sammenligningen som en kompliment.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-11-23:
Først dette med at jeg legger så mye engasjement i det. Jeg vet ikke hva Inger Lise Husøy her sikter til, om det er det at jeg svarer på replikker, det at jeg snakker for høyt, eller hva. Det lurer jeg på. De fleste som har sett meg på Stortingets talerstol, vet at jeg stort sett viser engasjement i de aller fleste saker der jeg er oppe, og i hvert fall i alle replikkordskifter. Så hvis det også skal brukes mot meg, og jeg må snakke lavmælt og forsiktig og ydmykt: Jeg kommer ikke til å gjøre det. Så til Grunnlovens intensjon. Bruddet med Grunnlovens intensjon skulle i tilfelle ha vært da partiene ble innført i Grunnloven! Hvis det er Grunnlovens intensjon at partiene ikke skal eksistere, var det jo i tilfelle da intensjonen ble brutt – av et enstemmig storting, så vidt jeg erindrer, da det innførte utjevningsmandatsystemet. Så man kan i hvert fall ikke komme og si at mitt forslag til å endre Grunnloven i seg selv er grunnlovsstridig – det er det hun prøver å si, for Grunnloven skal ikke kunne endre intensjonen. Det synes jeg er noe drøyt. Så snakker hun om at det er mange ting som debatteres for tiden. Ja, det er riktig det. Men det kunne jo være interessant av og til å ha disse debattene i stortingssalen, slik at vi, hvis dette systemet med stortingsvalg og forholdet mellom partier og velgere og partier og representanter er et tema som diskuteres, kunne få noen synspunkter på det kanskje også i stortingssalen. Det kan da vel ikke være noe galt. Det skal bli interessant om en stund eventuelt å stille velgerne i Skedsmo kommune et aldri så lite spørsmål om hvorledes de synes situasjonen er, når man i Arbeiderpartiets ledelse der vil ekskludere en representant som har vært i Stortinget i 20 år, på grunn av vedkommendes oppførsel. Synes de da det er riktig at vedkommende fortsetter i kommunestyret og gjør hva han kan for å lage vanskeligheter for Arbeiderpartiet, som velgerne faktisk trodde de gav sin tilslutning da de brukte den listen? Det skal bli interessant å se reaksjonene blant velgerne på at vedkommende fortsetter å arbeide mot Arbeiderpartiet i Skedsmo kommunestyre. Jeg tror man skal ta innover seg at det er en del problemer her, helt uavhengig av dem vi hadde i vår gruppe i foregående periode.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-11-23:
Jeg må først takke Kristin Halvorsen for å ha lest opp Hagens lov, lansert i 1983. Det var kloke ord, skrevet av en ung, fremadstormende person. Kristin Halvorsen sa at vi må finne måter å engasjere velgerne på, også mellom valg, og hun snakket om den informerte, interesserte og kyndige velger, og det slutter jeg meg til som et ønske, men jeg har liten tro på at det vil bli kjennetegnet på velgerne. Det er vel tvert om tendenser til stadig mindre interesse fra velgernes side. Jeg vil spørre om Kristin Halvorsen er enig eller uenig i min analyse om at svært mange velgere – ikke de som er medlem av politiske partier og aktive, men velgere generelt – faktisk er langt mer interessert i enkeltsaker enn å velge mellom partier og partiprogrammer, velgere er opptatt av enkeltsaker. Vil ikke det naturlige svaret på hennes spørsmål da være at også SV – eller hun – burde gå inn for større bruk av folkeavstemninger i enkeltsaker, der vi nettopp kan engasjere velgerne i de saker som de er interessert i? De som ville delta aktivt i en folkeavstemningsdebatt, er jo de som er engasjert, mens de som ikke er interessert i saken, ville kanskje ikke delta. Da ville det i hvert fall være slik at man fikk den interesserte velger til å fatte avgjørelser. For bare de som er interessert i spørsmålet som var fremmet til folkeavstemning, ville engasjere seg, og kanskje bare de ville delta. Da ville saken i hvert fall bli avgjort av den type velgere som Kristin Halvorsen her kom med en hyllest til, den på det saksområdet informerte, kyndige og kunnskapsrike.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-11-23:
Jeg er glad for at Tom Thoresen og jeg er enige om at det nåværende system virker for de fleste sakers vedkommende på en fornuftig, ryddig, ordentlig og grei måte. Jeg har ikke sagt noe om situasjonen i inneværende periode i det hele tatt. Det er enkelte i media som har fremstilt det som om dette grunnlovsforslaget fra min side ble levert for en måned siden – «nå tar Hagen opp forslag». Jeg vil da bare minne om at forslaget ble innlevert før det siste året i foregående stortingsperiode, slik at dette er ikke noen sak som er aktualisert nå. Men den gangen var det en aktuell sak, og den gangen endret situasjonen seg. Jeg er fullt på det rene med at Tom Thoresen fant det bekvemt med det systemet vi har, for det var i hvert fall ettmistillitsforslag som ble nedstemt, men som, hvis vi hadde hatt et annet system, ville vært vedtatt. At også Tom Thoresen har hatt gleden av det bestående system, bør vel tas med i historien. Det nåværende systemet kan faktisk få betydelige konsekvenser. Det skjedde for vår gruppe i foregående periode, og for andre grupper tidligere. Jeg synes det i seg selv har vært fornuftig med en debatt. Jeg synes i hvert fall det er greit at Tom Thoresen innrømmer at det også er betydelige fordeler med at man opererer på vegne av partiene, og at det er en viss disiplin og ordnede forhold, slik at vi, når vi kommer i salen, som regel og normalt er beslutningsrepresentanter for partigrupper og ikke bare opererer på vegne av den enkelte representant.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-11-23:
La meg minne om at utgangspunktet fra min side først og fremst har vært hensynet til velgerne. Jeg er fortsatt helt overbevist om at en majoritet i de aller fleste tilfeller, om ikke i alle, ville synes det hadde vært riktig om en representant som meldte seg ut av et parti, forlot Stortinget. At det kreves en del lovregler om partienes indre forhold når det gjelder eksklusjon, aksepterer jeg, men det kan ordnes gjennom lovgivning, slik at en partiledelse ikke kan bli kvitt hva man kan kalle uavhengige representanter, på en lettvint måte. Det er åpenbart helt nødvendig å ha lovregler på det området, men det kan altså formes gjennom de lover og regler som allerede er for partiene for å kunne være rikspolitisk registrert, så det er fullt mulig å gjøre. Ellers konstaterer jeg at det ikke er så mange ulike synspunkter når det kommer til stykket, på dette som jeg har fremhevet, bortsett fra konklusjonen, at jeg synes at når man melder seg ut av et parti eller partimedlemskapet opphører på en ryddig måte, fortjener velgerne å få en annen. Men der er det delte oppfatninger. Vi får i hvert fall se når vi kommer til et par andre saker utpå nyåret, saker som ligger til behandling i kontroll- og konstitusjonskomiteen, hvor mange av de uavhengige representantene rundt om i partiene som setter seg grundig inn i sakene og vurderer sine forpliktelser i henhold til ansvarligshetslovens bestemmelser og det lovmessige ansvaret for at ansvarlighetsloven også skal følges i de saker hvor det er aktuelt. Jeg tror det blir meget spennende å se hvilken grad av uavhengighet man har i enkelte stortingsgrupper når de sakene kommer.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-11-23:
Jeg vil få lov til å ta opp Fremskrittspartiets forslag, vise til våre merknader i innstillingen og kanskje spesielt komme med en oppfordring til øvrige stortingsrepresentanter som i den offentlige debatt ofte viser til at Petroleumsfondet er der for å sikre fremtidige pensjonsforpliktelser – enkelte har også uttalt at Folketrygdfondet er der for å sikre fremtidige pensjonsforpliktelser. Jeg tillater meg å anbefale representantene å holde opp med slike feilaktige uttalelser i og med at det ikke er noen kobling mellom folketrygdens pensjonsforpliktelser og Folketrygdfondet eller Petroleumsfondet. Når man så aktivt sier nei til å foreta en slik kobling, synes jeg representantene i hvert fall burde vise den respekt for sin egen holdning at de avstår fra å komme med slike feilaktige påstander i den offentlige debatt. Fremskrittspartiet er imidlertid fortsatt av den oppfatning at det er et overordnet hensyn å få til en fondering av folketrygden, og at man jo kan begynne med å vedta foreliggende grunnlovsforslag. Når det gjelder grunnlovsvernet, som saksordføreren var innom, viser rettsakter og domsavsigelser at det er meget tvilsomt når det gjelder de fremtidige forpliktelsene. Tvert om har Høyesterett påpekt den store frihet Stortinget til enhver tid har til å veie de forskjellige formålene mot hverandre.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-11-23:
Jeg vil få lov til å ta opp forslaget i Innst. S. nr. 25, om at forslag 12 i Dokument nr. 12 for 1995-96 bifalles. Det er riktig, som saksordføreren hevder, at den uklarhet som hersket på det tidspunkt da forslaget ble innlevert, er erstattet av langt, langt større klarhet. Da det ble innlevert, hevdet jo Regjeringen prinsipalt at det i realiteten ikke var noe grunnlovsvern for trygderettighetene, og at man stod fritt i Stortinget til når som helst ved alminnelig lovvedtak å endre reglene og bestemmelsene i folketrygdlovgivningen – også i disfavør av pensjonistene, som gjennom et langt liv hadde stolt på det som lå i den daværende lovgivning. Jeg er glad for at Høyesterett slo fast at det hersker en viss form for grunnlovsvern mot det saksordføreren kalte urimelige endringer. Men da er man øyeblikkelig inne på skjønn, politisk skjønn, om hva som er urimelig, og da kan man fort komme i en annen situasjon hvis stortingsflertallet mener at det ikke er urimelig om pensjonistenes pensjoner blir nedjustert, når det kanskje er andre ting i samfunnet som også må tåle innstramminger. Jeg vil hevde at pensjonistene er i en særsituasjon ved at deres mulighet til å gjøre noe er meget, meget begrenset, mens andre yrkesaktive som eventuelt får en innstramming på sitt budsjett, har andre ordninger og må kunne tilpasse seg langt bedre enn de som det er for sent for å gjøre noe. Når vi ser i sum det Høyesterett uttalte i Borthen- og Thunheim-dommene, er det vår oppfatning at grunnlovsvernet av opparbeidede trygderettigheter ikke er tilstrekkelig ivaretatt etter det Fremskrittspartiet mener de bør ivareta. Selvsagt er det slik, som saksordføreren hevder, at enhver grunnlovsbestemmelse må fortolkes av Høyesterett i en angjeldende konkret sak, men det gjelder alle bestemmelser. Og jeg tror i hvert fall ikke at noen vil kunne hevde at vedtakelse av dette forslaget til grunnlovsbestemmelse på noen måte vil svekke grunnlovsvernet. Ikke under noen omstendighet er det en aktuell problemstilling. Det vil i hvert fall telle i en bedret situasjon når det gjelder grunnlovsvernet av de opparbeidede rettighetene. Så det går i den retning som vi ønsker. Og vi synes det ville være en ytterligere klargjøring for at pensjonister og de som nærmer seg den alderen, skal kunne ha trygghet for at et tilfeldig flertall i Stortinget, som noen i andre sammenhenger har kalt det, ikke skal kunne redusere trygdeutbetalinger/pensjonsutbetalinger, og at det i hvert fall skal legges den hindring for et storting at dersom man ønsker å gjøre noe, så er det en forsinkelsesprosedyre ved at man må gå veien om grunnlovsendring for å få til en reduksjon i trygde- og pensjonsutbetalingene. Men jeg viser også til saksordføreren, som nettopp understreket at Stortinget måtte ha den nødvendige handlefrihet, og det betyr at et simpelt flertall skal ha den nødvendige handlefrihet. Fremskrittspartiet er av den oppfatning at et simpelt flertall i Stortinget ikke skal ha den handlefrihet og den mulighet som flertallet altså ønsker at man skal kunne ha til eventuelt å foreta endringer i folketrygd- og pensjonsutbetalinger.