trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Vidar Helgesen (Høyre), 2014-05-27:
Vi ser i EU at det som begynner som politikkutforming, over tid kan bli til regelverk, og når regjeringen er opptatt av å være tidlig ute, betyr det at vi må engasjere oss allerede på politikkutformingsplanet, også for å følge med på om det kan komme regelverk som senere vil få betydning for Norge. Vi er opptatt av å involvere Stortinget tidlig i de debattene, slik vi har gjort på klima- og energiområdet. Vi vet ikke hva som kommer av regelverk, men vi vet at politikk i dag kan bli regler i morgen, som så kan bli EØS-relevante. Når det gjelder vurderingen av EØS-relevans, har vi en god tradisjon for og en god håndtering av at det er en juridisk vurdering. Vi fremlegger selvsagt den vurderingen, og så vil vår tilpasning til regelverket, vår innlemmelse av regelverket, være gjenstand for politisk diskusjon.
Vidar Helgesen (Høyre), 2014-05-27:
Den tilnærmingen som regjeringen har til disse spørsmålene, er en tilnærming som det har vært bred støtte for og bred praksis for i Norge siden EØS-avtalen trådte i kraft. Myndighetsoverføring som er lite inngripende, kan overføres etter Grunnloven § 26. Det har skjedd gjentatte ganger. Det har samtlige regjeringer i EØS-avtalens levetid gjort, og samtlige partier som har sittet i regjering, har støttet opp om dette, og det er en sikker konstitusjonell praksis. Når det så gjelder spørsmålet om hva som skal til for at denne håndteringsmåten ikke er tilstrekkelig, vil det være en vurdering fra sak til sak. Vi synes det viktige er at vi ivaretar sentrale norske interesser, det gjelder bl.a. tilslutning til disse byråene, at vi holder oss innenfor Grunnlovens rammer, og at vi beholder EØS-avtalens integritet.
Vidar Helgesen (Høyre), 2014-05-27:
Jeg er enig med representanten Skei Grande i den analysen. Vi har et nabolag i Europa som har store utfordringer både i sør og i øst. Vi ser at i de årene som vi har gått igjennom, har EU-samarbeidet og EØS-samarbeidet vært veldig konsentrert om EUs egne problemer, og kapasiteten og engasjementet for nabolagene har nok lidd under den innadvendtheten. Jeg håper, og jeg tror, at vi har lært av dette. Fra vår side støtter vi opp om EUs østlige partnerskap med Ukraina, Moldova og Armenia. Vi mangedobler vår støtte til Ukraina i denne situasjonen. Det er en støtte som må ledsages av krav, for vi skal ikke bare forholde oss til myndighetenes ønske om midler. Vi skal også forholde oss til det ukrainske folkets ønske om reformer, om kamp mot korrupsjon osv. Men vår støtte skal være der.
Vidar Helgesen (Høyre), 2014-05-27:
Bredden i debatten vi har hatt i dag, viser hvor viktig europeiseringen av Norge er på nær sagt alle samfunnsområder. Jeg skal komme inn på bare noen eksempler på det. Først til saken om den differensierte arbeidsgiveravgiften. Den er viktig fordi det er en dramatisk endring vi nå står overfor for viktige næringer, ikke minst transportsektoren, på grunn av sektorunntakene. Som land må vi lære av den prosessen som har pågått forut, for det er virkelig et eksempel på – som flere har vært inne på – at man fra norsk side ikke var på alerten fra dag én. Dag én var i januar 2013. Da ble forslaget lagt på bordet av EU-kommisjonen, og et halvt år etter var det vedtatt. Dessverre passerte denne prosessen i EU uten noen orientering eller debatt i Stortinget eller annen offentlig debatt i Norge, og det skjedde uten noen politisk dialog med kommisjonen. Den politiske dialogen har vi nå – ikke om regelverksutformingene fra i fjor, men om tolkninger og om de detaljerte definisjonene i anvendelsen av regelverket, og ikke minst om hvilke muligheter som ligger i andre deler av statsstøtteregelverket enn regionstøttereglene. Vi kommer tilbake til Stortinget med en egen proposisjon i denne sammenheng. Så har jeg lyst til å si at det er viktig, og det er godt, at mange er engasjert i spørsmål om arbeidslivet. Norsk arbeidsliv er i endring, ikke minst på grunn av europeiseringen. Det er en stor arbeidstilflytting, som ikke minst distriktene nyter godt av. I den forbindelse dukker spørsmålet om trygdeytelser og trygdeeksport opp, og gjerne også spørsmålet om sosial dumping. Dette er viktige spørsmål som vi tar tak i, og hvor vi også skal bekjempe uheldige utslag. Men vi skal ikke glemme hovedsaken, nemlig at denne endringen i arbeidslivet, denne tilflytting av arbeidskraft, er grunnleggende positiv for norsk næringsliv, og ikke minst for næringsliv og lokalsamfunn i distriktene. Når det gjelder håndhevingsdirektivet, er vi inne i en prosess med å implementere direktivet i nasjonal lovgivning, og vi vil da se på de mer detaljerte avgrensningene der. Til slutt vil jeg nevne en annen viktig sak, hvor det er virkelig bred enighet i Stortinget – og det er bra – nemlig spørsmålet om forskning og om norsk deltagelse i Horisont 2020 og i Erasmus+. Her ligger det store muligheter for Norge, for alle deler av Norge – for næringsliv, for myndigheter, for organisasjoner og for det akademiske liv. Dette er muligheter som er muliggjort av EØS-samarbeidet. Her vil regjeringen sette seg ambisiøse mål og gjennomføre tiltak for å nå, og hjelpe norske aktører til å nå, slike ambisiøse mål. Vi kommer nærmere tilbake til hva det vil innebære.
Vidar Helgesen (Høyre), 2014-05-27:
Jeg må si det er noe oppsiktsvekkende at representanten Navarsete i dag har klargjort at hun som statsråd kjente til sektorunntakene, men ikke så noen grunn til å gjøre det kjent for Stortinget eller offentligheten, og at hun først engasjerte seg overfor EU etter at EU hadde fattet vedtaket. Hvis vi skal stå opp for norske interesser overfor EU, ja, da må man snakke med EU, og da må man snakke med EU i tide. Når det så gjelder saken om offentlige anskaffelser, er det nok et eksempel på at vedtaket ble gjort i fjor sommer, og at vi nå diskuterer mulighetene innenfor den beslutningen som er tatt. Der gjør vi en meget grundig vurdering, fordi vi mener at dette er et alvorlig tema. Det er viktig at vi kan videreføre den ytterst sentrale rollen ideelle organisasjoner spiller i Velferds-Norge, og derfor går vi grundig inn i saken for å se hvilke muligheter vi har for å videreføre deres rolle, inklusive i offentlige anbudsprosesser.
Sylvi Graham (Høyre), 2014-05-27:
Taktskifte i europapolitikken, hva er det? spurte representanten Navarsete. Ja, hun kan undre. Jeg kan lese, f.eks. hva Gunnar Martinsen skriver i DN: «Solberg-regjeringen har reist mer til Brussel(…) enn hva den rødgrønne gjorde på år.» (…) Og videre: «Alle euro-nerdene i embedsverket er enige om at sola har snudd.» Og jeg kan lese mer – et sitat fra NHOs næringspolitiske direktør, Petter Haas Brubakk, i Nationen: «Det har skjedd eit taktskifte i europapolitikken, sjølv etter berre seks månadar. Det er større grad av openheit og merksemd om EØS-saker og meir energi om arbeidet kring desse i departementa. Næringslivet, organisasjonar og bedrifter vert meir høyrte no.» Vi er en del av Europa. Vi vil være med i det indre markedet. Vi vil nemlig trygge norske arbeidsplasser. Da må vi være proaktive og ha dette taktskiftet, denne endringen – være mer fremoverlent i europapolitikken enn det vi var før. Navarsete spurte tidligere i dag om det var slik at konservative politikere ble irritert av å høre Jeppe på sognemål. Nei, jeg har hørt Jeppe på østfolddialekt også – jeg synes det er like flott. Og jeg synes Hartvig Kirans «omsetjing» av Evert Taubes viser er aldeles praktfull. Dette er jo noe av europapolitikken: at vi er åpne for andre inntrykk enn akkurat de smaleste, som vi får daglig. Men det som kan irritere, er å være med på en debatt som går over lengre tid og først nå høre at Navarsete – så vidt jeg kan forstå – innrømmer at hennes regjering kjente til sektorunntakene og krevde norske særordninger. Hvorfor nevnte de det aldri for Stortinget?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-05-27:
Flere har brukt sin taletid til å kommentere helgens valg til EU-parlamentet. Det fortjener oppmerksomhet, og det er viktig at man ser faresignalene som valgresultatet i enkelte land representerer. Det er ingen tvil om at det handler om en tillitskrise til enkelte lands politikere, men også til EU som sådan. Dette, kombinert med store sosiale utfordringer og at mange land har valgt å møte finanskrisen med skattekutt og reduserte ambisjoner for investeringer og aktiviteter, har bidratt til å forsterke den sosiale krisen som mange opplever. Jeg håper Norge kan ta lederskap, for jeg tror det er behov for at europeiske politikere på toppnivå setter seg ned og vurderer: Hva er det egentlig som skjer, og hvordan kan man møte denne utfordringen når vi vet at vi til og med i EU-parlamentet nå har fått representanter som er nynazister? Jeg mener at Norge da kan ta et initiativ til at man, på tvers av landegrenser og partigrenser, kan diskutere hvordan man jobber for å skape flere arbeidsplasser, bedre sosial trygghet og bygge broer mellom folk. Det har vært stor debatt i Stortinget – særlig i forrige uke – om EUs nye anskaffelsesdirektiv for offentlige anskaffelser. Det er et direktiv som lenge var varslet, men hvor innholdet var lite kjent inntil det ble vedtatt i januar og februar. Høyre-representanter i Stortinget har brukt mye tid på å kritisere den rød-grønne regjeringen for det de hevder var manglende orientering om prosess og innhold – til tross for at innholdet ikke var kjent før ganske nylig. Etter at direktivet ble vedtatt – det skal være gjeldende i Norge fra 2016 – har regjeringen hatt to anledninger til å orientere Stortinget om innholdet i dette direktivet og hva handlingsrommet for Norge er: i revidert og i statsrådens redegjørelse. Jeg har ganske grundig lest igjennom disse dokumentene, men jeg klarer ikke å finne én eneste omtale av dette. Riktig nok har statsråd Horne varslet en gjennomgang av og en prosess for hvordan man skal håndtere handlingsrommet, men innholdet i direktivet og Norges handlingsrom er lite kjent. Jeg vil gjerne utfordre statsråden til å si noe om hva dette direktivet representerer av mulighetsrom for Norge, og hvorfor regjeringen ikke velger å utnytte det handlingsrommet i nye anbudsrunder for ideelle aktører i barnevernet.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-05-27:
Bare helt kort, da jeg ikke fikk noe svar på mine utfordringer til statsråden angående EUs anskaffelsesdirektiv: De to anledningene regjeringen har hatt til å redegjøre for Stortinget om hva dette innebærer, og om hva handlingsrommet for Norge er, har den – så langt jeg kan se, i hvert fall – latt gå forbi seg, både i forbindelse med revidert statsbudsjett og i denne redegjørelsen. Under denne debatten har det sikkert vært mye å svare på for statsråden. Jeg vil gi ham en ny sjanse til å si noe om hvordan man har fulgt opp dette arbeidet, hva handlingsrommet for Norge er, og hvorfor regjeringen, når den nå varsler nye anbud på barnevernsfeltet, ikke utnytter handlingsrommet – i påvente av at direktivet skal tre i kraft i 2016 – men bare varsler en anbudsperiode som er så kort at den bare gjelder for tiden fram til direktivet trer i kraft. Etter det vi forstår, er det ingen tilbakevirkende kraft når det gjelder dette direktivet, noe som betyr at man i realiteten kunne ha valgt en mye lengre anbudsperiode. Jeg mener dette er en viktig sak for Stortinget å få redegjort for. Nå sitter også den aktuelle statsråden jeg nevnte i mitt forrige innlegg, her, så det er mulig å stikke hodene sammen og gi Stortinget et skikkelig svar på: Hva er handlingsrommet, og hvordan søker man fra regjeringens side å utnytte det maksimalt? Det hadde vært interessant å få et svar på det, dersom også statsråden anser dette som en viktig sak.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-05-27:
Ja, selv om det kan være mange små og enkeltstående aktører, er det en stor del av bokbransjen, som jeg var inne på i mitt innlegg. Cirka 16 pst. av totalomsetningen har skjedd i en del av bransjen som har stått utenfor avtalen. Så har vi også registrert at enkelte av disse aktørene nå faktisk skulle ønske at regjeringen ønsket å gå for boklov. De så svakheter ved bokavtalen, men skulle gjerne ha vært omfattet av det som man kan kalle likere konkurransevilkår, som vi la opp til i bokloven. Både de som er innenfor bokavtalen i dag, og de aktørene som står utenfor, tror jeg ville ha vært sikret langt mer forutsigbarhet enn det vi ser man får med en avtale, hvis man hadde hatt en lov. Utfordringen blir: Hva skjer hvis det er flere, stadig flere, aktører som velger å trekke seg fra avtalen? Da vil hele dette systemet vannes ut, og det vil kunne representere en stor utfordring for bransjen totalt sett.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-05-27:
Ja, nå er jo replikanten selv en ivrig diktskribent, har jeg forstått.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-05-27:
Jeg skal ikke våge meg inn på hvorvidt det kommer inn under grensen for smal litteratur, men i alle fall er det ikke alle som har det privilegiet å få diktene sine på trykk i de store avisene. Det er heller ikke alle debutanter og alle små forfattere som har det privilegiet at noen tør å satse på dem. Men de gode ordningene vi har foreslått i bokloven, og som i og for seg også sikres i en bokavtale, er med og bidrar til at flere forlag tør å satse på det som kanskje ikke vil vise seg å bli de store kioskvelterne eller bestselgerne, men som kan defineres som smal litteratur. I det landskapet som bokbransjen opererer i i dag, med stadig tøffere internasjonal konkurranse, tror jeg at det ville ha vært langt bedre rammevilkår, like konkurransevilkår og ikke minst forutsigbarhet for både forfattere og bransje hvis man hadde hatt en lov.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-05-27:
Det er spesielt å høre en Høyre-representant som ofte snakker om mye konkurranse, si at han foretrekker en bransjeavtale framfor en lov som sikrer en reell konkurranse mellom aktørene, og som omfatter alle – at bransjen selv skal gå sammen og lage en avtale. Det er noe underlig, men jeg registrerer det. Eidem Løvaas bekrefter selv i sitt innlegg at det blir kortere avtaleperioder. Det blir dermed mer uforutsigbarhet for bransjen. Bransjen merker seg at dette krever stadige forhandlinger om vilkårene. Ser ikke representanten at bransjen og norske forfattere i møte med en tøff internasjonal konkurranse kan bli utsatt for svekkede konkurransevilkår med disse rammevilkårene, i forhold til det internasjonale markedet, i forhold til hva en lov ville bidratt til?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-05-27:
Jeg ber representanten om å merke seg at en slik avtale i utgangspunktet er i strid med konkurransevilkårene, og at man her må ha et unntak for å kunne videreføre en slik avtale. Det blir interessant å se hva prosessen med ESA vil føre til – om en slik avtale holder vann. Jeg er helt uenig med Eidem Løvaas i at det er mer like vilkår når deler av bransjen går sammen og lager en avtale, mens andre deler av bransjen er utenfor. Det er ikke like konkurransevilkår. Det får man når vilkårene gjelder for alle og alle har det samme utgangspunktet med hensyn til hva man skal konkurrere om – ikke minst den norske bransjen og de norske forfatternes muligheter til å konkurrere på det internasjonale markedet. Spørsmålet mitt blir da: Hva mener representanten må skje dersom avtalen faller i møte med ESA? Er det da fripris som er svaret?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-05-27:
Flere, inkludert statsråden, har pekt på at Norge er en del av et svært krevende internasjonalt marked. Mange land har valgt å møte denne utfordringen ved å forsøke å skape bedre og mer forutsigbare rammevilkår for bransjen i sitt land. Flere av de store kulturnasjonene i Europa har gjort det. Det var også ambisjonen med bokloven. Det at regjeringen har lagt opp til å trekke bokloven, og det at man i tillegg skal ha bare toårige avtaler, vil jo føre til man gjentatte ganger må henvende seg til ESA for å få godkjent dette. På hvilken måte bidrar statsråden til mer forutsigbarhet og klare rammevilkår for bransjen ved å opptre på det viset?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-05-27:
Ja, det er helt riktig, og det er klart at med bare toårige avtaleperioder, blir det gjentatte runder med forhandlinger med ESA. Da har vi noen ytterpunkter. Jeg hørte statsråden si at det bare er hypotetiske problemstillinger – hvis ESA sier at en avtale ikke godkjennes. Men dette skal jo skje hvert andre år. Hvis det skulle skje, har vi da det ene ytterpunktet som Ib Thomsen fra Fremskrittspartiet representerer; han sier at da er alternativet fripris. Så har vi kanskje det andre ytterpunktet, med Geir Jørgen Bekkevold fra Kristelig Folkeparti, som sier at et av de viktigste prinsippene her er fastpris. Hvis det skulle skje en gang i framtiden, tror jeg i hvert fall det er viktig for bransjen å få et signal om dette. Vil statsråden da gå i retning av fripris, eller vil statsråden gå i retning av å prøve å finne et rammeverk som sikrer fastpris?
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2014-05-27:
Regjeringas europapolitikk dreier seg om de verdier vi tror på, den verdiskapingen vi lever av og de venner vi er avhengige av, sa ministeren i sin redegjørelse til Stortinget den 20. mai. Som medlem av kirke-, utdannings- og forskningskomiteen, er jeg glad for den offensive holdningen denne regjeringa har til norsk deltagelse i det europeiske forskningssamarbeidet. Som minister Vidar Helgesen sa i redegjørelsen, er EUs program for forskning og innovasjon, Horizon 2020, og EUs program for utdanning, ungdom og idrett, Erasmus+, en del av en overordnet strategi for å styrke europeisk konkurranseevne. Dersom vi skal utvikle kunnskapsnasjonen Norge og sikre flere bein å stå på ved siden av oljen, må vi delta på de arenaene der de beste videreutvikler sin kunnskap og kompetanse. Derfor er jeg svært godt fornøyd med at denne regjeringa øker vårt bidrag til disse prosjektene betydelig. Men legger vi inn 23 mrd. kr i forskningssamarbeidet i perioden 2014–2020, må vi også heve ambisjonene for hva vi skal ha igjen for dette, ganske kraftig. I det foregående rammeprogrammet, EUs 7. rammeprogram, hentet Norge ut 6,4 mrd. kr, og vår regjering er klar på at målsettingene nå må økes. Derfor er det interessant når Universitet i Bergen følger opp regjeringas signaler. På nettstedet På Høyden kan vi lese at UIB i perioden 2009–2012 hentet 49 pst. av de eksterne midlene hos Forskningsrådet, mens EU bare sto for 5 pst. Nå tar UIB, og flere med dem, grep for å endre dette. Jeg håper at UIB og de andre universitetene, høgskolene og forskningsinstituttene våre får en god start og lykkes bedre i det nye programmet. Det samme gjelder for industrien og næringslivet. Dersom vi skal utvikle utdannings- og forskningsmiljøer i verdensklasse, må regjeringas taktskifte følges opp. Tilstandsrapporten Høyere utdanning 2013 viser nedgang i universitets- og høgskolesektorens tildeling fra EUs rammeprogram for forskning i 2012 til UIO, UIB, UIT og NTNU. Men da er det interessant å se at Høgskolen i Gjøvik utmerket seg med en dobling av inntektene fra samme rammeprogram fra 2011 til 2012. Her må flere gjøre som Gjøvik og spisse sine strategier. I dag er det europeiske utdannings- og forskningssamarbeidet like viktig som samarbeid om forsvar og handel. Her legger vi grunnlaget for framtida.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2014-05-27:
Vi er på mange måtar inne i ei brytningstid for Europa, og etter mange år med eurokrise, massearbeidsløyse og rimeleg varierande handtering frå EU-institusjonane si side, var det inga overrasking at det kom ein reaksjon frå veljarane i helgas parlamentsval. Eg deler bekymringa, som mange har gjeve uttrykk for her frå talarstolen, for det resultatet. Likevel finn eg grunn til å nyansere bildet noko: Det er ikkje slik at EU no er overteken av ekstremistiske krefter. I Europaparlamentet, som har 751 medlemmer, er det 108 som kjem frå sterkt EU-kritiske parti. Fire av dei kjem frå Dansk Folkeparti, som er langt mindre EU-kritisk enn enkelte parti i denne salen. Danmark er for så vidt eit interessant eksempel på at det er ingen eintydig tendens, for i Danmark, der Dansk Folkeparti dobla oppslutninga og gjekk frå to til fire mandat, godkjende samtidig danske veljarar EUs patentdomstol – eit stort tap av suverenitet – med overveldande fleirtal ved folkeavstemming. Det er forresten ei sak vi sikkert kjem tilbake til i denne salen på eit eller anna tidspunkt. Det er også grunn til å glede seg over at 35 år med konstant nedgang i valoppslutninga har stoppa opp, og at valoppslutninga faktisk har gått litt opp ved dette valet. Men ho er fortsatt for lav. Eg må også påpeike at valoppslutninga i vårt land fortsatt er 0 pst. i denne samanheng. Det er to ting til eg ønskjer å påpeike. Det første er det som handlar om frihandelsavtalen mellom USA og EU, som det no blir forhandla om. Det er eit svært viktig felt for Noreg å følgje med på. Det er kanskje noko av det aller viktigaste som europaministeren har å følgje opp dei neste åra. Det er viktig for norske interesser, og her må vi klare å koble oss på og i alle fall ikkje bli stengde ute i kulda. Det andre er den tilbakevendande debatten om trygdeeksport, som også europaministeren var inne på. Det er riktig nok ein debatt i mange land i EU, men eg meiner at det er ein debatt som er omtrent like overdriven i alle dei landa, som han er i Noreg. Det er ikkje slik at det går store pengesummar ut til utlendingar som ikkje skal ha dei. 78 pst. av trygdeeksporten frå Noreg går til alderspensjonistar, som i overveldande grad er norske statsborgarar. Dette talet er 90 pst. om ein inkluderer uføre. Mindre enn 1 pst. av arbeidsavklaringspengane går til utlendingar i utlandet. 0,22 pst. av dagpengane og 3,7 pst. av kontantstøtta – noko som faktisk er ein nedgang. Det siste er eit problem som ein kan løyse ganske enkelt ved å gjere det som eit ganske stort mindretal i denne salen ønskjer, nemleg avvikle ordninga. Kvifor er det viktig å seie dette? Jo, dersom vi no går veldig langt i å innføre meir byråkrati og avgrense rettar, kan det gå ut over arbeidskraftmobiliteten i Europa, og han må gå opp – ikkje ned.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-05-27:
Regjeringa, ved statsråd Helgesen, jobber for en systematisk EU- og EØS-strategi som fører Norge vekk fra vårt folkestyre, slik vi hyller det ved årets 200-årsjubileum for Grunnloven. Statsråden sier at bruk av Grunnloven § 26 på stadig flere områder er sikker konstitusjonell praksis, og at denne regjeringa, som tidligere regjeringer, holder seg innenfor Grunnlovens rammer. Dette er etter mitt syn feil. Kommende, overnasjonale regler, for f.eks. finanstilsyn, kan bli nye eksempler som ikke kan behandles etter Grunnloven § 26. EU-motstanden i Norge er forent i en felles, 200 år gammel erkjennelse om at nasjonal suverenitet og demokrati er to sider av samme sak. Folkestyre, miljø og internasjonal solidaritet var det som brakte EU-motstanderne til seier – sist i 1994. Samtidig ble det helt klart sagt at det var åpent for alle å være med, unntatt rasister, som mener at det norske folket er bedre enn andre folk. Det sto tydelig da, og det står tydelig i all EU-motstand hos Senterpartiet også i dag. Den norske grunnloven har siden 1814 hevdet prinsippet om folkesuverenitet, at den politiske makten må forankres nedenfra. Men folkesuverenitet er et fullstendig fremmed element i EU, som styres av en kommisjon som praktiserer en økonomisk union med felles valuta, og hvor sterke krefter arbeider for en politisk union – Europas forente stater. Dette skaper naturlig nok både avmakt og stadig sterkere reaksjoner blant folk. EU-systemet skaper en økende sosial- og politisk krise i stadig flere land. ILO, FNs arbeidslivsorganisasjon, etablert i 1919, er svært bekymret for situasjonen i Europa. De ser paralleller mellom 1919 og den situasjonen som nå utvikler seg. Dette gir seg utslag i valget til Europaparlamentet, store rystelser, usikkerhet og utrygghet for framtida og fremmedfrykt som gir grobunn for rasisme. Statsråd Helgesen representerer en klar stemme på vegne av regjeringa, med en ideologisk tro på unionsprosjektet, nærmest uavhengig av konsekvensene for folk flest. Dette er etter min mening en farlig holdning. For Senterpartiet – et jordnært, grønt parti som oss – er virkeligheten viktigere enn teorier og ideologi. Derfor blir det sterkt å høre her at statsråden er bekymret for mørke og ytterliggående krefter og har blandede følelser overfor det, men ikke stiller spørsmål ved hvorfor det er slik. Han sier at det blir krevende for f.eks. den britiske regjeringa å opptre i dette når et så stort flertall i befolkninga ved valget har stemt noe annet enn for det som er kjernen i unionsprosjektet. Jeg vil oppfordre det norske Stortinget til å ta denne debatten langt mer på alvor, for å hindre for at vi får en utvikling av bevegelser som er helt fremmede for det norske demokratiet.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2014-05-27:
Mange har de siste dagene – og for så vidt delvis også i debatten i dag – forsøkt seg som valgforskere etter at resultatet fra helgas valg til EU-parlamentet ble klart. Det skal ikke jeg forsøke meg på, men jeg tror vi må kunne si at om resultatene ikke skaper en ny politisk situasjon, kan de iallfall medføre en annerledes politisk situasjon, ikke bare for EU, men også for EØS, som vi bygger vår politikk på. Det kan på lang sikt medføre mindre stabilitet. Det kan skape mindre integrasjon. Ja, for med slike resultater som vi så i en del land, vil det ikke være unaturlig om flere av EU-landene nå må bruke mer krefter på internt anliggende forhold. I flere land så vi at regjeringspartiene gikk på en alvorlig smell. Vi trenger ikke gå lenger enn til Sverige og Danmark, der begge statsministrenes partier gjorde det svært dårlig ved valget til EU-parlamentet. Tenk at Moderaterna i Sverige fikk 13 pst. oppslutning – et katastroferesultat for den svenske statsministeren. Det kan være dårlig nytt for EØS-landet Norge dersom flere EU-land nå må bruke store krefter og ressurser på interne forhold, i alle fall hvis det går på bekostning av felles europeiske forhold. Det kan gjøre det vanskeligere å få gjennomslag for våre interesser fordi vi er så avhengig av å ha et nært samarbeid både med EU-land bilateralt og med EU som sådan. Heldigvis slo de strømningene jeg nå har vært inne på, ikke til ved valget til EU-parlamentet i Tyskland, selv om det også der absolutt er sider ved valget som ikke er bra. Men i Tyskland fikk altså de to regjeringspartiene – kristeligdemokratene og sosialdemokratene – nærmere 60 pst. oppslutning. Det er bra for Tyskland, det er bra for EU, og det er bra for Norge. Ved sida av våre nordiske naboland er Tyskland det viktigste landet for Norge. I 15 år har skiftende norske regjeringer hatt en Tyskland-strategi. Så vidt jeg skjønner, er den nåværende regjeringen i ferd med å revidere Tyskland-strategien. Det er veldig bra, og regjeringen ønskes lykke til i det arbeidet. Tyskland er viktig for Norge, og om to uker kommer den tyske forbundspresidenten på besøk til Norge. La oss ta ham godt imot.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2014-05-27:
Vi har sett et taktskifte i forholdet til Europa, og det tror jeg alle som er opptatt av næringsliv, vekst og verdiskaping i Norge, skal være særdeles godt fornøyd med. Vi kommer ikke utenom at Europa og EU har vært, er og kommer til å være den aller viktigste handelspartneren vi har. Vi lever i en symbiose med Europa, og uansett om vi er for eller mot EU, bør vi se verdien av å være tidlig ute. Differensiert arbeidsgiveravgift er sånn sett et godt eksempel på en sak der vi kanskje burde ha vært tidligere ute enn vi var. Differensiert arbeidsgiveravgift er et av våre fremste distriktspolitiske virkemidler, og den bidrar til å stimulere til vekst og arbeidsplasser i hele landet. Man reviderer jo dette hvert syvende år. For en del ting, som jeg nå registrerer at man forsøker å angripe den sittende regjeringen for, gikk faktisk toget i juni 2013. Men jeg må først konstatere at det forslaget som regjeringen har lagt inn, og som skal godkjennes og forhåpentligvis tre i kraft fra 1. juli, viser hvordan den differensierte arbeidsgiveravgiften kan bli brukt ganske målrettet nettopp for å skape vekst i de delene av landet som har slitt. Det kommer inn 31 nye kommuner, og mange av dem er i innlandet, som jeg selv hører til. Jeg hører til en del av landet som egentlig har jublet over endringene. Men det er litt malurt i begeret, og det er at visse sektorer er unntatt fra støtten. Jeg synes det er en veldig fornuftig angrepsvinkel fra regjeringens side at man først får den generelle ordningen gjennom, og at man så går løs på å finne ut enten hvordan man kan bli enig med EU om at sektorunntakene ikke skal gjelde, eller at man kan finne kompenserende tiltak. Det må være lurt å sikre at den ordningen som vi alle vet er uhyre viktig for regional utvikling i Norge, opprettholdes. Så får vi ta de unntakene som vi vet har gitt visse kuriøse utslag rundt omkring i landet, som at skiheiser får full arbeidsgiveravgift fordi de driver med transport. Jeg skjønner ikke helt at opposisjonen her kan skrike med kritikk av regjeringen. Toget gikk mens de enda satt i posisjon, og regjeringen vår gjør så godt den kan for å bøte på den skaden det gjorde at man ikke var tidlig nok ute den gang.
Ola Elvestuen (Venstre), 2014-05-27:
Først vil jeg takke for redegjørelsen fra statsråden. Den var grundig. Vi er avhengig av EU på mange felt, ikke minst gjelder det i bekjempelsen av klimagassutslipp og klimaendringer. Til neste år trenger vi å få på plass en internasjonal avtale i klimatoppmøtet i Paris, og det er helt klart at det er viktig for verden at EU fortsatt innehar og tar den lederrollen som er nødvendig for å få det til. I sin redegjørelse går ministeren også inn på EUs klima- og energirammeverk som skal fastsettes i oktober i år. Dette er et rammeverk som selvfølgelig vil bli sterkt avgjørende også for Norges klimapolitikk. Det er viktig for meg å framføre at en 40 pst. reduksjon av klimagassutslipp i EU er et minimum. Det ville være en fordel, også for Norge, om dette ble forsterket, og det er en selvfølge at dersom dette blir vedtaket i EU, må det også være et minimum for de målsettingene vi skal sette for vårt arbeid fram mot 2030. Det er mange områder innenfor klimaarbeidet hvor vi trenger et nærmere samarbeid med EU, ikke minst gjelder det for å få på plass et fullskalaanlegg for fangst og lagring av CO2 innen 2020. Når prosjektet på Mongstad ikke lot seg gjennomføre, trenger vi å ha et samarbeid med partnere i EU for å få på plass en konkurranse som kan gjøre at vi sikrer at denne teknologien tas i bruk. Det som først og fremst er viktig nå, er at teknologien tas i bruk sånn at vi kan gjøre dette både hjemme og ute i stor skala i årene framover. På miljøfeltet er mye av den politikken som vi jobber med i Norge, på mange måter initiert av EU. Det arbeidet mange norske kommuner gjør, er initiert av EU. Det er viktig at vi nå legger vekt på og jobber iherdig for å gjennomføre den politikken vi er enige om – via EØS-avtalen – ikke minst om det gjelder vanndirektivet eller forurensning i våre større byer. Vi trenger jo å gi byene våre det rammeverket og mulighetene til å oppnå de målene som ligger i EU-direktivet. Så til slutt til noe helt annet: Jeg er veldig glad for at ministeren brukte så vidt mye tid i sin redegjørelse på situasjonen i Tunisia, og at Norge bruker mye energi på å støtte opp om demokratisk utvikling i Tunisia. Men jeg er litt overrasket over at det ikke ble nevnt noe om situasjonen i Libya. Det er klart at med vår historie, den rollen Norge og NATO spilte ved regimeskiftet og Gaddafis fall, er det avgjørende at vi som nasjon følger opp situasjonen i Libya. Det er viktig for oss, og det er viktig for EU.
Stefan Heggelund (Høyre), 2014-05-27:
Først vil jeg takke for en god redegjørelse av statsråden. Det er blitt snakket om viktigheten av å jobbe felles. Felles arbeid er vesentlig i arbeidet mot en av de store utfordringene vi står overfor, og det er den kampen vi må føre for et anstendig arbeidsliv. Arbeidslivskriminalitet er for komplekst til å løse med polarisering og slagord. Vi vet for lite om omfang og struktur i dag. Men vi vet at det ikke er usannsynlig at vi snakker om skatteunndragelse på omkring 5 pst. av BNP. Da er det en trussel mot velferdsstaten. Vi vet at kriminelle aktører opererer med priser som er så lave at det ikke er mulig å gjennomføre arbeidet på lovlig måte. Da er det en trussel mot vårt felles arbeidsliv. Vi vet at det går direkte ut over enkeltmennesker. Arbeidstilsynet melder om at i sine tilsyn mot sosial dumping har de flere ganger måttet stanse arbeidet helt på grunn av akutt fare for liv og helse. Da er det en trussel mot enkeltmennesker. Det burde rive i sjelen vår når vi vet at det er noen som har det slik på jobb. Derfor er jeg glad for denne regjeringens aktive holdning mot arbeidslivskriminalitet og sosial dumping. I høst skal det legges fram en ny plan mot økonomisk kriminalitet, og arbeidslivskriminalitet vil være en del av det arbeidet. At vi har styrket Arbeidstilsynet er også helt vesentlig. Det er heller ingen tvil om at god dialog med fagbevegelsen og en bransjerettet innsats er relevant, for å nevne noe. Så er det positivt at man er blitt enig om en felles plattform for å styrke håndhevingen av utsendingsdirektivet. Helt i tråd med det vi har arbeidet for overfor EU, får vi muligheten til å videreføre og videreutvikle våre ordninger knyttet til utsendte arbeidstakere. Ved å klargjøre reglene for hvilke situasjoner dette omfatter, som gjelder ved utsending, hindrer vi misbruk og omgåelse av regelverk. Heldigvis er ikke håndhevingsdirektivet til hinder for at vi har våre egne kontrolltiltak. Håndhevingsdirektivet er godt nytt. Til slutt har jeg bare lyst til å si at arbeidslivskriminalitet og sosial dumping er en tverrfaglig utfordring. Men vi er også nødt til å løse det tverrpolitisk og tverrnasjonalt. Felles arbeid er forutsetningen for at vi skal kunne stå imot den utfordringen.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2014-05-27:
Transportnæringen er en av de bransjene som er mest presset i Norge i dag. Hovedgrunnen til at stadig flere sjåfører i Norge får arbeidsplassene sine truet, er EØS-avtalen. Derfor vedtok Transportarbeiderforbundet at Norge burde gå ut av EØS. Den dårlig regulerte importen av arbeidskraft og det utbredte omfanget av kabotasjekjøring langs norske veier har ført til en urovekkende utvikling med sosial dumping innen transportsektoren. Som følge av dette, opplever sjåfører i hele Norge at deres lønns- og arbeidsvilkår blir stadig mer presset. I verste fall mister de jobbene sine. En annen effekt av EØS-avtalen opplever vi nå, ved at ordningen med differensiert arbeidsgiveravgift er truet av sektorunntak, ikke minst transport. NHO Nord-Norge har fastslått at dersom det som foreligger nå, blir vedtatt, vil to av tre transportselskap i Nord-Norge ikke kunne overleve. Dette vil ha dramatiske konsekvenser, ikke bare for dem som mister jobben, men for næringslivet og for lokalsamfunn i hele Nord-Norge. Når vi ser dette i helhet, ser vi hvor dramatisk situasjonen er. For det første gjelder det konkurransen innen transportsektoren, hvor marginene er så små at selskapene ikke vil klare å håndtere en så betydelig økning i sine utgifter. For det andre vil de foreslåtte endringene i inntektssystemet til fylkeskommunene ta så mange midler fra Nord-Norge at både ferge, båt og buss kan komme under stort press. Transportsystemet i Nord-Norge står i verste fall overfor en totalkollaps. Alle partier har uttrykt at man ønsker en aktiv satsing på nordområdene. Nord-Norge skal være en landsdel med vekst og utvikling. Når vi ser dette bakteppet, innser vi at situasjonen for transportnæringen i nord ikke kan aksepteres. En velfungerende infrastruktur er en helt nødvendig forutsetning for utvikling. Det er derfor nødvendig at vi finner gode løsninger for å ivareta transportnæringen, ikke bare i nord, men i resten av distriktsfylkene rundt omkring i landet. Differensiert arbeidsgiveravgift er svært viktig, og transportnæringen er en viktig forutsetning for å få samfunnet til å fungere godt. Da blir mitt avslutningsspørsmål: Har regjeringen innsett alvoret i situasjonen, og hva vil den gjøre for å avhjelpe den situasjonen vi står overfor nå?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2014-05-27:
Jeg kommer fra den samme landsdelen som foregående taler, og jeg er helt enig i at transport er veldig viktig for den landsdelen. I Norge er vi så heldige at vi har en EØS-avtale, som også gir Nord-Norge og nordnorsk næringsliv, som er svært eksportrettet, enkel tilgang til de viktigste markedene våre – Europa. I debatten har det av og til blitt stilt spørsmål om hvorfor man ikke kan erstatte EØS-avtalen med en frihandelsavtale. EØS-avtalen er langt mer omfattende enn det handelsavtalen fra 1972 var. Den åpner derfor mye mer for eksport av varer og tjenester fra Norge, og for det som opptar meg, varer og tjenester fra Nord-Norge. Europautredningen slår fast at EØS-avtalen har tjent Norge veldig godt. Derfor vil veldig mange politikere ikke skru klokka tilbake til 1972. De vil heller se på den klokken som tikker framover. Fordelen med EØS framfor en frihandelsavtale, er at den gir norske bedrifter mulighet til å konkurrere om kundene innenfor det samme regelverket som sine europeiske konkurrenter. Den gir altså norske bedrifter konkurransekraft. Den gir også norske bedrifter tilgang til det store offentlige anskaffelsesmarkedet hos våre europeiske naboland. Avtalen gir også norske borgere rettigheter i Europa, noe en frihandelsavtale ikke gjør. Når representanten Svein Roald Hansen så elegant minner oss på det avtaleverket vi utviklet sammen med våre nordiske naboer, illustrerer det på en glitrende måte viktigheten av EØS-avtalen. Dette gjør at de eneste reelle alternativene som gjenstår for Norge, er enten fortsatt å ha en EØS-avtale eller et fullt EU-medlemskap. Virkeligheten uten EØS ville altså vært at for alle områdene den innbefatter, for alle de varene, tjenestene og transaksjonene den innbefatter, måtte vi ha reist til 31 land for å forhandle. For hver sektor inkludert i EØS-avtalen måtte vi ha hatt egne sektorvise avtaler med 31 land. Dette er 31 land med vidt forskjellig utgangspunkter, 31 forhandlinger med forskjellige klimaer, forskjellige forhandlere og forskjellige ønsker. EØS-forhandlingene er vanskelige. 31 forskjellige prosesser framstår ikke som en forenkling av tilværelsen for norsk næringsliv. Til slutt til representanten Navarsetes innlegg, som var både engasjert og flott. Folkestyre, miljø og solidaritet er ifølge Navarsete grunnene til at Senterpartiet er imot EU. Den beskrivelsen høres ut som argumentene til et sterkt EU-vennlig parti som involverer seg i EU, og ikke isolerer seg, slik Senterpartiet ønsker seg og har gjort i regjering. Man kunne få inntrykk av at hun omtalte en allianse av EU-fiendtlige senterpartister rundt omkring i Europa. Jeg vet ikke hvilken liste Navarsete lener seg på, men de fleste befinner seg nok ikke i Senterpartiets umiddelbare nærhet. Det er mulig å sitere til Senterpartiets søsterparti i Sverige, Centern, som etter Senterpartiets oppsigelse av Schengen-avtalen var sjokkert, og mente at det bare var innvandringsfiendtlige politikere som kunne uttale noe slikt.
Torill Eidsheim (Høyre), 2014-05-27:
Først vil eg få takke statsråd Helgesen for ei god framstilling. Eg er veldig glad for å kunne konstatere at det no er taktskifte i norsk europapolitikk. Det treng vi, og det treng Europa òg. Både EU-valet og valet i Ukraina har vore nemnde frå talarstolen i dag. Sistnemnte viser især at vi har eit nabolag som treng at vi viser vår solidaritet og støtte til ein aktiv og god reformpolitikk i heile Europa. I tillegg til å støtte opp om EUs naboskapspolitikk må vi òg sjå til at Noreg alltid er tidleg på banen, og at vi nyttar oss av dei moglegheitene som vi har til deltaking i ekspertgrupper og komitear, samtidig som vi nyttar alle andre tilgjengelege kanalar for å få informasjon og også fremje våre synspunkt. Ein velhalden EØS-avtale har i seg sjølv ei viktig nasjonal interesse. Det var eit betydeleg etterslep av innlemming av rettsakter. Vi har på norsk side no fått dette ned betrakteleg, og på den måten får vi raskare på plass same reglar for norske bedrifter som dei som gjeld for deira konkurrentar. Sånn har vår regjering styrka konkurransekrafta til norsk næringsliv. Men i tillegg til å innlemme og gjennomføre nytt EØS-regelverk er det særdeles viktig at regjeringa no gjev høg prioritet til det arbeidet som må skje for å finne gode løysingar for vår deltaking i EU-byrå knytte til EØS-samarbeidet. Avslutningsvis vil eg peike på at vi innanfor transport- og kommunikasjonsområdet har ei rekke område der det er av stor viktigheit at Noreg er til stades og påverkar utvikling og ikkje minst harmonisering av regelverk. Noreg har dessverre ikkje alltid vore ei tydeleg stemme i EUs transport- og kommunikasjonspolitiske diskusjonar. Samferdselsminister Ketil Solvik-Olsen hadde nyleg møte med transportkommissær Siim Kallas. Noreg må samarbeide internasjonalt for å få på plass rettferdig konkurranse, ryddige arbeidsforhold og også sikker luftfart. Dette møtet var eit nytt møte, og det var eit bra møte. Sånn – på den måten – kan vi bruke EU enda betre til å løfte felleseuropeiske utfordringar og også norske interesser.
Stine Renate Håheim (Arbeiderpartiet), 2014-05-27:
Tusen takk til statsråden for svaret. Jeg gleder meg til resten av debatten. Jeg er enig med statsråden i at universell utforming er viktig for en bred deltakelse i samfunnet, jeg er enig med statsråden når hun sier at vi trenger boliger som alle kan bruke, og jeg er enig med statsråden i at alle skal ha de samme rettighetene og mulighetene. Jeg er også glad for at statsråden sier at endelig beslutning ikke er tatt. Jeg håper denne debatten også blir tatt med når regjeringen skal gjøre sin endelige vurdering, og at det blir en bred og god høringsrunde. Så sier statsråden at byggteknisk forskrift ligger på kommunalministerens bord. Det er for så vidt riktig, men statsråd Horne har et koordinerende ansvar for politikken på dette feltet og et ansvar for at FN-konvensjonen etterleves. Det forplikter også statsråden. Det var mange fine ord, men dessverre få konkrete tiltak. Vi trenger virkemidler, og jeg gjentar at da Stortinget behandlet endringene i plan- og bygningsloven i 2008, understreket en samlet komité at plan- og bygningsloven er den viktigste loven for å gjøre antidiskriminerings- og tilgjengelighetsloven operativ på de områdene der samfunnet skaper barrierer for funksjonshemmede. Det mener jeg statsråden skal merke seg, for det er nettopp denne loven med forskrifter Høyre og Fremskrittspartiet nå tar til orde for å svekke. Så hører jeg at statsråden gjentar budskapet vi har hørt før, om at prinsippet om universell utforming og tilgjengelighet ligger fast. Men det er og blir en selvmotsigelse. Prinsippet og tilgjengelighet ligger ikke fast hvis mange mennesker som i dag bruker rullestol, ikke kan bruke boligene og ikke har samme valgfrihet på boligmarkedet som andre. Det er sånn at 75 pst. av de som bruker elektrisk rullestol, vil bli utestengt fra det ordinære boligmarkedet dersom endringene til regjeringen trer i kraft. Jeg kunne tenke meg å utfordre statsråden på en ting til, nemlig det som går på handlingsplan. Den rød-grønne regjeringens handlingsplan gikk ut i fjor, og en handlingsplan er et viktig og godt verktøy. Statsråden svarte på et skriftlig spørsmål i begynnelsen av april at regjeringen ikke hadde bestemt seg for om man ønsket en ny handlingsplan. Denne usikkerheten er urovekkende, for vi vet at den forrige handlingsplanen hadde god effekt. Evalueringen konkluderer med at handlingsplanens brede satsing i mange sektorer har gitt gode resultater og bidrar til å nå visjonen om et universelt utformet samfunn. Det er en klar anbefaling om at ordningen med handlingsplan videreføres.
Stine Renate Håheim (Arbeiderpartiet), 2014-05-27:
Tusen takk for debatten. Jeg er veldig glad for at de rød-grønne partiene uttrykker en sterk støtte til dagens tilgjengelighetskrav og arbeidet for et universelt utformet samfunn, men jeg må si jeg synes det er leit at støttepartiene, Kristelig Folkeparti og Venstre, som har innsatt denne regjeringen, ikke har deltatt i en så viktig debatt. Jeg synes kanskje det er enda mer alvorlig at ingen representanter fra regjeringspartiene i salen har tatt ordet og forsvart det som er regjeringens forslag, eventuelt sagt hva de egentlig mener. Det er skuffende at likestillings- og inkluderingsministeren er utydelig når det gjelder viktige rettigheter for mennesker med nedsatt funksjonsevne. Statsråden peker på at fylkeskommunene og kommunene har et ansvar – det er jeg helt enig i – men det er altså storting og regjering som vedtar lover og forskrifter, rammer, for det hele. Statsråden sier man fremdeles vurderer en handlingsplan. Hvor lenge skal man vurdere det? Evalueringen er klokkeklar på at vi trenger en ny handlingsplan. Statsråden sier at dette står høyt på dagsordenen. Ja, da forventer jeg handling, jeg forventer at man ikke går tilbake i tid og innfører de dårligste tilgjengelighetskravene vi har hatt. Så sier statsråden at denne regjeringen er opptatt av å forenkle. Da spør jeg: Hvem er det statsråden er opptatt av å forenkle hverdagen for? Det er åpenbart ikke de menneskene som trenger tilgjengelighet. Det blir fort til at noen drar opp kostnadsdebatten. Det er mange rapporter som peker på at det ikke er spesielt mye dyrere å bygge boliger med god tilgjengelighet. Så er det helt legitimt at deler av byggebransjen argumenterer for sitt ståsted. Men som politikere har vi et ansvar for å se hele bildet, for å tenke helhetlig. Da må vi også ta med oss de kostnadene samfunnet vil spare på å bygge tilgjengelige boliger – besparelser for samfunnet i form av reduserte behov for omsorgsboliger eller de kostnadene vi sparer ved at vi slipper å bygge om huset hvis vi en dag opplever at vi selv eller andre blir skadet og trenger hjelpemidler. Vi må også ta med oss at vi skal bygge et samfunn for alle, der alle har frihet og trygghet, og det er en verdi som det er vanskelig – helt umulig – å sette en prislapp på. For det handler i bunn og grunn om hvilket samfunn vi vil ha, og om det er nok politisk vilje til å skape et samfunn for alle, der alle kan delta og leve et godt liv. Den politiske viljen registrerer jeg er på rød-grønn side. Nå får det være opp til de borgerlige å bevise at også de har den politiske viljen.