Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2009-06-17:
Jeg tar ordet for å snakke litt om forvaltningsreformen, med utgangspunkt som samferdselspolitiker. Hovedinnholdet i forvaltningsreformen – en sørgelig rest av en heldigvis strandet regionreform – er nedklassifisering av over 17 000 km riksveier og flytting av 78 av 95 riksveiferjestrekninger fra staten til fylkeskommunene. Det viktige spørsmålet knyttet til forvaltningsreformen er følgende: Gir dette bedre veier i Norge? Gir dette bedre ferjetjenester? Fremskrittspartiet er overbevist om at svaret er et rungende og klart nei. Forvaltningsreformen er omhandlet i en rekke saker, i ny Nasjonal transportplan, som Stortinget behandlet sist torsdag, og i en egen lov om overføringen i en egen stortingsproposisjon fra Samferdselsdepartementet som vi behandlet i går. Det veinettet vi kjenner i dag som øvrige riksveier, blir med dette forslaget overført til fylkeskommunene fra og med 2010. Disse veiene har et vedlikeholdsetterslep på 12 milliarder kr. For å unngå egne bestemmelser i vegloven § 7 om krav ved omklassifisering av veier gjennomfører Regjeringen denne nedklassifiseringen gjennom å vedta en egen lov om overføring, der Regjeringen gir fritak for krav om standard ved omklassifisering – les overføring. Dette gir ikke bedre veier. Men det følger jo penger med, sier Regjeringen og regjeringspartiene. La oss se litt nærmere på akkurat det. For ferjene får fylkeskommunene i 2010 i utgangspunktet overført det samme beløpet som staten selv bruker på ferjene i 2009. 2009-kroner omgjort til 2010-kroner gir ikke samme ytelse – økning i lønns- og driftskostnader krever sitt. Til veiene – dette står på side 42 i kommuneproposisjonen – følger det 4 589 mill. kr, mot 5 126 mill. kr lovet i Nasjonal transportplan – altså ikke mer, men mindre. Så legges det inn 1 milliard kr i økte frie midler. De nye frie midlene skal brukes til vedlikeholdsetterslepet på veier man overtar, som er på 12 milliarder kr. De samme frie midlene skal også brukes til vedlikeholdsetterslep på eksisterende fylkesveinett – 27 000 km veier som fylkene alt har ansvar for, og der etterslepet på vedlikehold er mellom 14 og 16 milliarder kr. Tiltaket omfatter også 5 800 bruer og et betydelig antall tunneler. Her er det krav om oppgradering, som – ifølge flere av de sakene jeg har referert til – kan ha betydelige økonomiske konsekvenser. De samme frie midlene skal også brukes til å forbedre ferjetilbudet. Det blir ikke mange gratisferjer her – med referanse til Senterpartiet – og spørsmålet er om det blir et forbedret ferjetilbud i det hele tatt. Rett nok er det lagt inn en årlig låneramme på 2 milliarder kr – lån for å lappe på dårlige veier, det virker nesten som en dårlig spøk. Dessverre gjennomføres det i fullt alvor. Det må jo være ment som et slags plaster på såret – et slags politisk plaster – for at staten flytter ansvaret for dårlige veier over til fylkeskommunene. Dårlige veier blir ikke bedre om ansvaret flyttes. Dårlige veier blir slett ikke bedre når det ikke følger penger med som kan sikre fullgod standard som en del av overføringsprosjektet. Men mer byråkrati blir det. KS sier – i kortversjonen – at man trenger 100 nye byråkrater. I forbindelse med lov om flytting heter det: «Forskrifter gitt med hjemmel i § 40 a vil derimot kunne medføre både økonomiske, administrative og andre konsekvenser for fylkeskommunene og Oslo kommune, avhengig av de oppgaver som pålegges. Kostnadene ved gjennomføring av disse vil måtte dekkes gjennom rammetilskuddet.» Det er oppgave nr. 4 som skal dekkes av de frie inntektene på 1 milliard kr. Like bekymringsfullt er effekten av mer byråkrati innenfor samferdselssektoren. Det er ikke for lite – snarere for mye – byråkrati som preger planlegging og gjennomføring av samferdselsprosjekter i Norge. Det blir ikke bedre veier av dette. Dette er ingen god reform for fylkeskommunen så lenge vi sliter med et slikt unødvendig forvaltningsledd. Den såkalte reformen er klar når det gjelder nye oppgaver – og ytterligere nye varsles. Finansieringen er uklar og usikker. Det blir ikke bedre veier, det blir mer byråkrati, det blir en oppsplittet samferdselspolitikk, og det blir – er vi redd for – et økende vedlikeholdsetterslep.