Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2019-04-30:
Selv om jeg har nok av høner å plukke politisk med partiene i posisjonen, ønsker jeg å starte innlegget mitt i dag med at gårsdagens likestillingspolitiske redegjørelse for meg var en positiv opplevelse, for den viste med masse gode tall noe av det jeg synes er det aller, aller beste med det å drive politikk, nemlig å se resultatene av at aktiv politikk virkelig fungerer til det beste for samfunnet, og ikke minst at det blir mye kraft bak politikken når vi er enige tverrpolitisk. Det har da også vært svært inspirerende i vår å få reise internasjonalt både med den asiatiske delegasjonen og med familie- og kulturkomiteen, og da i et tverrpolitisk fellesskap, for å fremme norsk likestillingspolitikk og oppleve at andre land virkelig lytter og vil lære. Som ministeren påpekte i går, har likestillingskampen og -politikken bidratt til utrolig mye bra for det norske samfunnet, som at kvinners inntreden på arbeidsmarkedet har bidratt økonomisk til det norske velferdssamfunnet med så mye som godt over 3 000 mrd. kr, noe også de mest innbitte motstanderne av feminisme og likestilling her på bjerget har måttet ta inn over seg, og som mange land ønsker å ta etter oss i for å få til vekst og utvikling. Og få – om noen – kan underslå hvor viktig det er med likestillingspolitikk i jobben med å løfte menneskerettigheter, og med det både ro, stabilitet og livskvalitet i et land. Men – likestillingen har ikke kommet av seg selv, og enda mer likestilling for både ulikt kjønn og for veldig mange andre grupper kommer ikke til å komme av seg selv. Det må tiltak til, og det må ledelse og politikk til, der likestilling av og til faktisk må trumfe andre gode formål og hensikter – rett og slett. I min tidligere jobb som redaksjonssjef i P3 har jeg opplevd så utrolig mange ganger at aktiv likestillingspolitikk fungerer. NRK har som statlig bedrift hatt et aktivt likestillingsarbeid og har nå vel så mange kvinnelige ledere som mannlige. Kravet om kvinneandel og etter hvert også med mangfold på andre områder innholdsmessig har båret frukter. For tiden opplever Norge f.eks. et renn av suksessfulle kvinnelige artister også internasjonalt – og det er jo veldig gøy. Min påstand er at uten det sterke kravet om kvinneandel i nettopp P3, den arenaen som i størst grad bidrar til suksess for nye artister her til lands, hadde vi ikke vært i nærheten av den situasjonen. Så jeg vet at likestillingstiltak virker. Det fører meg tilbake til denne salen. For selv om alle partier her er enig i at likestilling er viktig, er vi ikke enige om hvor mange og hvilke konkrete tiltak som må på plass politisk. Vi har de siste årene hatt likestillingsministre som har vært mest opptatt av å snakke om at man først og fremst må snakke om likestilling, og at dét holder for å få til holdningsendringer, som i sin tur på magisk vis gjør at vi f.eks. får mer lik lønn for likt arbeid hos bedriftene, noe som jo bare ikke skjer. Det må mer enn snakk til for å få opp andelen kvinner i næringslivet, få ned andelen av deltidsarbeidende kvinner, få integrert ulike andre grupper bedre i arbeidsliv og samfunn, få ned vold og hatkriminalitet mot kvinner og andre utsatte grupper, osv. Det må dog sies at i mitt parti er vi ikke så glade for altfor mye statlig styring og byråkrati verken i næringslivet, i kommunene eller i familiene, så vi er ikke av de aller mest progressive partiene på å innføre for mange og konkrete tiltak på likestillingsfeltet, vi heller. Vi mener nemlig at det kan være verdt å jobbe ekstra med å finne gode tiltak for likestilling som ikke rammer andre områder unødvendig. Derfor er vi positive til sertifiseringssystemet for bedrifter som verdens beste land i likestilling, Island, har innført som likestillingstiltak. Men vi vil selvfølgelig avvente og se hvordan det slår ut også negativt. Vi har programfestet tredelt foreldrepermisjon, fordi det er bra for likestilling. Men vi har samtidig påpekt at det ikke kommer uten en pris for enkelte. Derfor er vi ikke fremmede for å se på unntaksordninger. Vi er for øvrig ellers selvfølgelig positive til det arbeidet likestillingsministeren i går beskrev at gjøres på ulike områder, men vi kunne på flere områder tenke oss mer. For eksempel er det for meg fortsatt uforståelig at da vi i Senterpartiet fremmet forslag om en handlingsplan mot rasisme og diskriminering i fjor, ville resten av Stortinget ikke la den omhandle en gruppe som definitivt blir diskriminert, nemlig mennesker med nedsatt funksjonsevne. De ble rett og slett diskriminert i diskrimineringsarbeidet her i denne salen. Og vi kunne nok tenkt oss enda flere tiltak i kampen mot seksuell trakassering. Likevel er vi glad for at Stortinget tidligere har samlet seg enstemmig om noe, og ser nå fram til at et samlet storting også stiller seg bak den kommende, viktige lovsaken om etablering av et lavterskeltilbud og en styrking av aktivitets- og redegjørelsesplikten. Det er altfor mange grupper og enkeltmennesker som trenger just oss i denne salen for å slippe å bli diskriminert og krenket. For deres del håper jeg derfor framover på enda flere likestillingsfremmende vedtak i denne salen, helst tverrpolitisk. Men det kan altså ikke være bare ord, det må være konkrete tiltak. Med dette signaliserer jeg at vi i Senterpartiet kommer til å støtte en rekke av de løse forslagene til tiltak som er fremmet i salen i dag, og oppfordrer alle andre partier til det samme.