trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2013-01-17:
La meg starte med å gi ros til interpellanten for ikke bare å ha reist denne viktige diskusjonen og bidratt til en kontinuerlig debatt om Arktis og Arktis’ betydning for Norge, men også for et konstruktivt debattklima – både her og i tidligere saker. Over mange hundre år har mennesker dødd i søken etter en isfri nordvestpassasje – svært mange for å bidra til nasjonal anseelse eller personlig ære. Sommeren for seks år siden var første gang man målte isfritt hav hele veien fra Stillehavet til Atlanterhavet. Isen smelter også nå betydelig raskere enn den har gjort på svært lang tid i Arktis. De stater som nå omkranser Arktis, har alle sine ulike strategier for området, og det er flere utviklingstrekk som vi må og skal følge nøye med på: I 2007 plantet en russisk ubåt et titaniumsflagg på Nordpolen. Det har vært betydelig økt russisk militær aktivitet i nordområdene generelt. Man har også sett russiske bombefly sleppe cruisemissiler i arktiske øvelser. Canada har ønsker om å få på plass en arktisk militær treningsbase og har sterke politiske bånd til ønsket om en dypvannshavn i Nordvestpassasjen. I Danmark har man sett flere ledende forskere dra til nordområdene spesielt med det for øye å få gode kart av sjøbunnen, som man da kan bruke til bl.a. diskusjonen om eierskap. I USA har det de seneste årene blitt en ny debatt knyttet til ratifikasjonen av den internasjonale havrettstraktaten, og man har også en militær strategi for Arktis – deriblant ønsket om langt flere isbrytere. Når man i tillegg trekker frem en rapport fra U.S. Geological Survey fra 2000, som legger til grunn et anslag på at 25 pst. av de ennå ikke oppdagede petroleumsressursene finnes i arktiske strøk, forstår man godt den internasjonale oppmerksomheten til området – også i et ressursperspektiv. Kina er det også verdt å dvele ved: Man ser en økt tilstedeværelse på Svalbard oppbyggingen av en stor ambassade på Island et ønske om store investeringer på Grønland for å utnytte Grønlands naturressurser. Men la meg trekke frem to punkter som jeg mener alle stater i Arktis må være svært oppmerksomme på når det gjelder Kina. Det første punktet gjelder miljøet: Miljøødeleggelser i Arktis har en helt annen konsekvens enn andre steder. Ødeleggelsen blir værende lenger og får et større omfang. Det er dessverre for mye i dagens Kina som vitner om at kineserne nedprioriterer miljø til fordel for andre spørsmål. Punkt nr. to gjelder urfolks rettigheter: Man ser et Kina som i altfor stor grad ser bort fra urfolks rettigheter. Det er en politikk som ikke under noen omstendigheter må få muligheten til å være den rådende kinesiske politikken i Arktis og i arktiske spørsmål. Spørsmålet er om det er en perfekt storm som ligger til grunn for dette. Jeg tror ikke det. Jeg tror at Arktis fremdeles vil preges av å være en fredelig region – en region med samarbeid og betydelige ressurser. Jeg håper at Norge bruker sine erfaringer og kunnskap til å bidra nettopp til det, og til at de ressursene som blir valgt til å tas ut, tas ut på en miljømessig skånsom måte og på en måte som også bidrar positivt overfor urfolk.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-11-27:
Jeg har et spørsmål til finansministeren. Takk for i går, for å si det sånn – eller i dag tidlig. Jeg vil stille spørsmål til …(Latter i salen) Hva er finansministerens kommentar? (Latter i salen)
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-11-27:
Dette budsjettet har fått en god start, kan vi si. Noe av det viktigste som har skjedd i vårt land siden 1970, er at kvinner har økt sin deltakelse i arbeidslivet. Det kan i stor grad tilskrives dype endringer i samfunnet vårt, men også at vi har lagt til rette for at kvinner kan kombinere familie og jobb. Velferdssamfunnet legger til rette for at en slik utvikling er mulig – det å kombinere jobb og familie. Det er en viktig del av velferdspolitikken. Med årene har vi oppnådd full barnehagedekning, barnehagen er blitt billigere, kvaliteten har økt, og vi foreslo i vårt budsjettalternativ å trappe opp til to barnehageopptak i året. Fedrekvoten har økt fra 5 uker til 14 uker, og vi har fjernet kontantstøtten for toåringer. Det budsjettet vi vedtok i går – eller nesten i dag tidlig – reverserer denne utviklingen. Det kuttes i pappaperm, det kuttes i barnehageopptak, og det blir dyrere barnehage enn i vårt forslag. Kontantstøtten økes, og skatteklasse 2, som svekker arbeidsinsentivene for og integreringen av innvandrerkvinner, gjeninnføres. Hver for seg er disse kuttene med på å svekke arbeidslinjen, likestillingen og, jeg vil si, integreringen. Nå vet jeg at finansministeren er opptatt av å stimulere folk til å arbeide. I tilleggsproposisjonen skriver hun f.eks. at det å fjerne skatteklasse 2 kan fremme likestilling, og at dette er spesielt viktig for integrering av innvandrerkvinner. Hun ser altså sammenhengen mellom disse ordningene og arbeid. Nå fikk hun ikke flertall for det synet. Men hvordan mener finansministeren vi kan stimulere folk til å jobbe hvis vi ser på innretningen av velferdsordningene, på hvordan vi kan kombinere familie og jobb? Jeg merker meg at svaret på det veldig fort blir redusert skatt. Som vi illustrerte her i går kveld, vil det for folk flest handle om 1 kr dagen i redusert skatt – altså ikke et tungt insentiv for å endre på folks vaner. Men når det gjelder velferdsordningene, har det betydning. Så hvordan ser finansministeren på de spørsmålene når hun nå skal planlegge budsjettpolitikken videre?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-11-27:
I den sammenheng er temaet trygdeeksport diskutert regelmessig – vi ser det i avisen også i dag. Folk som jobber i Norge, mottar kontante ytelser på norsk nivå og sender dem til hjemlandet, der de har langt større verdi. Ett tiltak som just diskuteres, er kostnadsjustering av disse ytelsene. Arbeids- og sosialministeren reiser det spørsmålet, men Brochmann-utvalget pekte på det grunnleggende forholdet, nemlig at flere kontante ytelser, som kontantstøtten, heller kan vris til tjenester som en ikke kan ta ut av landet, f.eks. barnehageplass. Hva tenker finansministeren om dette forslaget? Hvis jeg kan ta det ett skritt videre: Trygdeeksport øker risikoen for sosial dumping, for det gjør det lettere for utenlandske arbeidstakere å godta lav lønn i Norge fordi verdien av de kontante ytelsene som de kan sende hjem, blir relativt sett høyere. Hvilke tanker gjør finansministeren seg om denne politikken for økt trygdeeksport og risiko for sosial dumping? Det er interessant å vite hvordan regjeringen vil jobbe mot sosial dumping, som er en omfattende utfordring i vårt høykostland.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2013-11-27:
Det var veldig hyggelig, vil jeg si.(Latter i salen) (Latter i salen)
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2013-11-27:
La meg takke for et veldig viktig spørsmål som det er mulig å reflektere ganske mye over. Det er klart at på den ene siden er det viktig for verdiskapingen i Norge at flest mulig er i arbeid, og at man står lengst mulig i jobb. På den annen side er det også noen grunnleggende verdier i vårt samfunn knyttet til familienes mulighet til å være sammen med sine egne barn. Derfor er det viktig at vi finner en god balanse mellom omsorgsmuligheter, særlig når barna er små, og hvilke virkemidler vi tar i bruk for å stimulere en størst mulig andel av befolkningen til å være i jobb. Da må vi selvsagt se både på alle velferdsordningene og på hvordan vi kan knytte velferdsordningene opp mot andre insentiver for å stimulere folk til å stå i jobb. Jeg er i gang med mye av dette arbeidet sammen med resten av regjeringen. Det handler om å snu alle steiner for å se om vi kan innrette noen av ordningene på en annen måte. Det er helt riktig, som Gahr Støre sier, at den forrige regjeringen la frem et forslag om å fjerne skatteklasse 2. Det opprettholdt denne regjeringen, men etter forhandlingene og forliket i Stortinget har man halvveis redusert den. Det er et skritt i riktig retning, vil jeg si. Jeg har også registrert at debatten som foregår i Stortinget, handler om at hvis man skal ta skrittet helt ut og fjerne hele skatteklasse 2, må man gjøre det med en mulighet til å forberede det og gjennom andre overgangsordninger. Jeg mener vi skal være åpne for å ta en bred debatt om hvordan vi skal få enda flere av dem som i dag er på utsiden av arbeidsmarkedet, inn i arbeidsmarkedet. Det er egentlig den viktigste jobben som står foran oss, det å få alle de som er utenfor, til å komme inn – i hvert fall de som har muligheten til det.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2013-11-27:
Her var det veldig mange spørsmål på én gang. Regjeringen har slått fast at også vi vil jobbe mot sosial dumping i Norge. Så til spørsmålet om trygdeeksport. Det er klart at det er en krevende problemstilling, som jeg registrerer at den forrige regjeringen ikke gjorde veldig mye for å bekjempe. Denne regjeringen har slått fast at den både vil følge opp Brochmann-utvalget på egnet måte og se på hvordan en f.eks. kan vurdere å gjøre kontantstøtten om til en lovpålagt kommunal ytelse. Jeg registrerer at arbeids- og sosialministeren i dagens avis sier at han vil se på muligheten for å kostnadsjustere disse ytelsene. Det vil han helt sikkert komme tilbake til på egnet måte, men jeg kan i hvert fall forsikre om at regjeringen både i plattformen og i forslaget som vi vil komme tilbake til Stortinget med på et senere tidspunkt, vil følge opp tiltak for å bekjempe den økende trygdeeksporten.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2013-11-27:
Regjeringen har varslet at den vil gjennomgå Brochmann-utvalgets rapport og se på alle tiltak som kan bidra til – både hver for seg og samlet – å begrense trygdeeksporten, som er en økende utfordring, ikke bare for Norge, men også for veldig mange andre land med gode velferdsordninger. Det er et økende problem. Jeg registrerer – og er for så vidt glad for – at Arbeiderpartiet i opposisjon har blitt mer opptatt av å gjøre noe med dette. De hadde altså åtte år på seg til å gjøre noe med det, men jeg kan ikke registrere at trygdeeksporten ble mindre da. Så synes jeg kanskje at det er litt enkelt å si at alle utfordringer knyttet til trygdeeksport blir løst hvis vi tar bort kontantstøtten. Jeg tror ikke noe på det. Det er en avgrenset ordning, en liten del av en families tid med små barn. Men at vi må snu alle steiner for å se på hvordan vi kan få dette til, er denne regjeringen innstilt på å gjøre.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2013-11-27:
Regjeringens hovedbegrunnelse for å gjøre endringer i fedreordningen handler om valgfrihet. Jeg synes det blir litt enkelt å si at regjeringens motivasjon for å gjøre dette er for å saldere andre oppgaver over budsjettet. Nei, regjeringens hovedmotivasjon for å gjøre dette er fordi vi, i motsetning til de rød-grønne partiene, tror at familiene selv kan ta kloke valg. Vi vil derfor legge til rette for større valgfrihet for barnefamiliene. Vi mener det i seg selv er en verdi. Jeg er helt enig i at det er viktig at vi gjennom en lang rekke tiltak og virkemidler legger til rette for at kvinner kan være aktive deltakere i arbeidsmarkedet, men det må også være mulig for barnefamiliene i en avgrenset periode å velge annerledes. Jeg mener ikke at det er vår oppgave som politikere å styre det. Vi skal legge til rette for reell valgfrihet.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2013-11-27:
Jeg kan forsikre Stortinget om at også denne regjeringen følger opp det arbeidet som den forrige regjeringen gjorde knyttet til innskuddsgarantiordningen. Det har vært et enstemmig storting som gang på gang har uttrykt sin støtte til arbeidet med å videreføre den norske garantien for bankinnskudd. Jeg reiser til Strasbourg for å møte kommissær Barnier i begynnelsen av desember nettopp for ytterligere å forsterke den norske posisjonen knyttet til dette. Så er det ikke riktig som Slagsvold Vedum hevder, at statsministeren har sagt noe annet enn det jeg har sagt og det statsråd Vidar Helgesen har sagt. Vi har sagt akkurat det samme, nemlig at den norske posisjonen ligger fast. Men vi har også understreket alle tre, at vi ikke kan lukke øynene for de trilogforhandlingene som nå pågår i EU. Det gjorde heller ikke daværende finansminister Johnsen, som også klart og tydelig tok opp med våre motparter i EU hva slags overgangsordninger vi i så fall kan se for oss, gitt at vi ikke får videreføre den ordningen som et enstemmig storting er opptatt av. Daværende regjering forberedte en alternativ posisjon. Den er ikke endret, den ligger også fast fra denne regjeringens side. Da handler det om å prøve å få på plass brede, varige overgangsordninger som et subsidiært standpunkt. Men igjen – vårt utgangspunkt er å gjøre det vi kan for å sikre at den gjeldende norske ordningen blir videreført. Derfor reiser jeg også til Strasbourg for å ta opp spørsmålet.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2013-11-27:
Regjeringen snakker med én tunge i dette spørsmålet, og det vil hjelpe regjeringen om også Stortinget gjorde det. Jeg har problemer med å forstå hvorfor Slagsvold Vedum forsøker å skape inntrykk av at regjeringen ikke har det samme syn, avhengig av om vi snakker om denne saken i Stortinget eller på utsiden av Stortinget – det er rett og slett ikke sant. Vi har fulgt dette opp på alle mulige måter gjennom korrespondanse med motpartene i EU, gjennom de møtene vi har med våre respektive motparter når vi er ute og reiser. Det vil bli ivaretatt på en god måte. Jeg vil rett og slett bare oppfordre også stortingsrepresentantene til å slutte seg til det synet som regjeringen viderefører fra den forrige. Det vil i hvert fall bidra til at behovet for å ivareta den norske innskuddsgarantiordningen blir forstått hos våre motparter.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2013-11-27:
Jeg er rett og slett uenig i påstanden fra representanten Navarsete om at denne regjeringen har en unnfallende holdning overfor EU. Det er jeg ikke enig i. I regjeringsplattformen står det klart og tydelig at det arbeidet vi skal gjøre, først og fremst handler om å sikre norske interesser. Det er det mange gode grunner til – rett og slett fordi EU er vår aller fremste handelspartner. Da er det viktig både å ha god dialog, gode handelsmekanismer, og samtidig sørge for å ivareta norske interesser på alle de områdene hvor det er av betydning. Når det gjelder den differensierte arbeidsgiveravgiften, har den vært gjenstand for mange og krevende forhandlinger fra norsk side. Men også det spørsmålet har hatt et enstemmig storting bak seg. Sist det var utfordringer knyttet til den differensierte arbeidsgiveravgiften, pågikk det omfattende dialog også med Stortinget for å sikre bredest mulig enighet om den ordningen vi endte opp med å få. Det sørger denne regjeringen for å ivareta på best mulig måte.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2013-11-27:
Jeg er veldig glad for at Kristelig Folkeparti så tydelig gir støtte til regjeringen i dette spørsmålet. Det er viktig at Norge snakker med én tunge overfor våre motparter i EU om dette. Så vil jeg bare gjenta: Vårt utgangspunkt er å gjøre det vi kan, for å sikre den ordningen vi allerede har. Det mener regjeringen vil være det aller, aller beste for norske innskytere i norske banker. Men så kan vi altså ikke lukke øynene for at de forhandlingene som nå pågår, bærer i en annen retning – eller vi må i hvert fall si at det er en viss motbakke, sett med norske øyne. Derfor inntok tidligere finansminister Sigbjørn Johnsen en posisjon som jeg følger opp, som handler om at vi må sørge for at alle innskudd i en fremtidig ordning blir behandlet likt, og at en eventuell overgangsperiode vil vare i mange år. Det er noe av utgangspunktet for den diskusjonen som pågår, men igjen: Utgangspunktet vårt er å sikre den ordningen vi har.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2013-11-27:
Egentlig burde også representanten Serigstad Valen holdt et støtteinnlegg for det arbeidet regjeringen nå gjør overfor EU. Vi følger opp på absolutt alle punkter de posisjonene den rød-grønne regjeringen hadde når det gjelder innskuddsgarantiordningen – alle posisjoner. Det handler altså om – punkt 1 – å gjøre det vi kan for å ivareta den ordningen Norge har i dag, og som vi mener er den beste ordningen. Det handler også – punkt 2 – om å ikke være naive og ikke lukke øynene for at det pågår forhandlinger som ikke uten videre er i tråd med den norske posisjonen. Da må vi sørge for å sikre et best mulig utfall av det som så godt som mulig ivaretar den norske posisjonen.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2013-11-27:
Finansministeren lytter til mange råd fra mange kanter når vi lager våre budsjetter. Jeg vil bare gjenta det kunnskapsministeren nettopp sa, at i statsbudsjettet for neste år øker studiestøtten med – er det – 3,65 pst., som er et anselig løft etter mange år med stillstand.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2013-11-27:
Først vil jeg si at jeg er glad for at finansministeren har et litt annet syn enn Arbeiderpartiet, som åpenbart mener at den norske familie først og fremst er en produksjonsenhet i AS Norge. Jeg er glad for at finansministeren har et litt bredere syn på hva familieliv egentlig er. Så til dette med trygdeeksport, som også Arbeiderpartiet bruker om de spesifikke ordningene de selv ikke er enig i. Det er altså de ordningene hvor eksportproblemet er minst, hvis vi først skal kalle det det. Det er de andre, større og allmenne ordningene hvor dette er det viktigste å ta tak i, hvis man skal diskutere dette. Mitt spørsmål er da: Mener finansministeren at man også må vurdere norske mottakere av disse ytelsene som bor i andre land, og at også disse ytelsene eventuelt skal kostnadsjusteres?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2013-11-27:
Representanten Slagsvold Vedum snakket om «våre venner i EU». Jeg tror jeg må snakke med representanten etterpå om hvilke venner han sikter til, fordi jeg ikke har hørt så mye om de vennskapene tidligere.(Munterhet i salen) La meg si at akkurat her støtter vi regjeringen fullt ut. Her er det faktisk noen i opposisjonen som prøver å gi inntrykk av uklarhet. Ostetollen er derimot en annen sak, men akkurat i denne saken mener vi bestemt at regjeringen har fulgt opp et enstemmig storting. (Munterhet i salen) Så snakket finansministeren om varige overgangsordninger. Da kan det bli interessant hvor lenge de skal vare. Betyr dette at man f.eks. tenker seg en posisjon hvor de gamle reglene skal gjelde for innskudd som står p.t., mens fellesreglene skal gjelde for eventuelle nye innskudd?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-11-27:
Den store suksessen i det norske arbeidsmarkedet er at begge kjønn er aktive deltakere, og at vi nesten er helt likestilte. Det har kommet takket være en veldig aktiv politikk, ikke minst småbarnspolitikk. Foreldrepermisjonen har vært en stor suksess. Barnehageutbyggingen har vært en stor suksess, som har gjort at begge kjønn er aktive yrkesdeltakere. De siste årene har vi forbedret foreldrepermisjonen, spesielt for fedrene. Det har i hvert fall jeg vært veldig glad for. Så vet alle som er her, at partileder Siv Jensen har vært opptatt av likestilling – iallfall i taler. Hvordan er det for finansminister Siv Jensen når en i hennes første budsjett kutter i foreldrepermisjonen og salderer med at det gir en innsparing fordi færre fedre vil dele tid med sine barn, på grunn av den politikken en nå velger å føre?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-11-27:
Vi har flere diskusjoner gående med våre venner i EU. En er om differensiert arbeidsgiveravgift, en annen er om bankinnskuddsgarantiordningen. Forrige uke var statsråd Helgesen her i Stortinget. Han kom med veldig mange uklare signaler, og flere av de signalene var vi uenig i. Men han kom med ett klart signal, som vi var enig i, og det var at regjeringen i hvert fall på ett område skulle stå opp for norske interesser, for norske småsparere, for norske bedrifter, for norske banker. Helgesen var helt klar på at regjeringen skulle kjempe aktivt for å bevare den norske bankinnskuddsgarantiordningen, noe et samlet storting har vært opptatt av. Samtidig, i Berlin, var statsminister Erna Solberg på sin første store utenlandsreise og skulle skal ha møte med den tyske finansministeren. Og hvilke signaler fikk vi etter det møtet? Signalene var at dette er vanskelig. Det er krevende å få gjennomslag. Og overskriftene i de største norske avisene var at Erna Solberg har gitt opp kampen for den norske bankinnskuddsgarantiordningen. Så i løpet av én dag hadde statsråd Helgesen et klart signal her i Stortinget, mens statsminister Solberg hadde et klart signal i Berlin. Regjeringen hadde to syn. Mitt spørsmål til finansminister Siv Jensen er: Har hun et tredje syn? Eller kan hun klargjøre hva som faktisk er regjeringens syn i kampen for å få en varig ordning der vi kan ta vare på den norske bankinnskuddsgarantiordningen.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-11-27:
Det er i hvert fall gledelig at regjeringen har det samme synet når de er i stortingssalen. Det er et framskritt fra det vi kunne høre i debatten i går. Nå regner jeg med at statsråd Jensen er tydelig og klar også når hun kommer ut av stortingssalen, når hun møter sine europeiske kolleger, og at ikke referatene fra disse møtene blir nei, vi kommer ikke til å klare det. Vi må ha en femårig overgangsordning. Slaget er tapt, som i referatene fra møtene Erna Solberg hadde vært i. Skal Norge få gjennomslag, må regjeringen tørre å ha en tydelig tone både her og også i møter med sine europeiske kolleger. Man mister forhandlingskraft, man mister styrke hvis man ikke tør å stå linjen helt ut. Referatene fra forrige uke ga et klart signal om at statsminister Solberg allerede hadde gitt opp. Da vil jeg spørre finansminister Siv Jensen til slutt: Mener finansminister Siv Jensen at det er klokt av regjeringen å framstå med en klar kraft, eller mener hun at det fortsatt er klokt å ha én tone i Norge og én tone i utlandet?
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2013-11-27:
Mitt spørsmål går til helseministeren. I fjor sa Bent Høie i denne sal: «En samlet opposisjon krever en uavhengig gransking av hovedstadsprosessen. Pasienter, pårørende og ansatte har krav på å få vite om manglende planlegging og rammene for fusjonen har gått ut over pasientsikkerheten.» Ute i Helse-Norge er det ganske vanlig når vi har hatt store ting, at vi har debrifing. Da går vi igjennom det for å se på: Hva gjorde vi godt? Hva gjorde vi dårlig? Hva kan vi lære til neste gang? Sykehus og helse er noe som engasjerer alle. Vi bor i et samfunn som bruker ufattelig mye penger på sykehus. Da er det også ufattelig viktig å lære av historien. Hva kan vi gjøre bedre? Vi har tenkt å bygge flere sykehus. Vi skal kanskje slå sammen tjenester. Da må vi lære av det vi en gang gjorde. Siden sammenslåingen her i Oslo har hverdagen bestått av lange køer, stress, feil behandling, frustrerte ansatte og en haug med klagesaker. Så har vi hatt ulike revisjoner. Riksrevisjonen så på hvordan vi bruker pengene. Helsetilsynet så på enkeltsaker – hva har foregått? Ingen har sett på hele årsakssammenhengen. Vi har sett stykkevis og delt, ikke over hele fjøla. Jeg tror at en helhetlig oversikt hadde vært bedre for å lære av denne prosessen. Derfor har jeg lyst til å spørre statsråden: På hvilken bakgrunn ser statsråden ikke lenger behov for å ha en uavhengig gransking, på tross av alle nødropene fra folk som opplever at sykehushverdagen i hovedstaden er noe helt annet enn det vi gjerne leser i avisene?
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2013-11-27:
Jeg er glad for at en iallfall åpner for muligheten. Det er nå engang slik at om vi framover ikke skal ha de store utbyggingene andre steder i landet, betyr planlegging, kapasitet, pasientflyt, at de ansatte er med, informasjon ut til dem det gjelder, og hvordan vi bruker kronene, noe. Dette samlet tror jeg det er viktig å få vurdert. Derfor lurer jeg på: Ser statsråden det slik at situasjonen her i Oslo ikke lenger er alvorlig? Betyr det at en ikke har noe å lære av dette? En sier det er tatt tak i, det kommer nye rapporter. Da kan vi på en måte slå oss til ro. Eller er vi villig til å kikke i kortstokken og si at dette var ikke godt nok, vi skal ikke ta enkeltpersoner, men vi ønsker å lære for å bli bedre i små og i store utbygginger?
Bent Høie (Høyre), 2013-11-27:
Som jeg svarte på dette spørsmålet første gang jeg fikk det etter at jeg var blitt helse- og omsorgsminister, er jeg opptatt av at hvis en skal ha en uavhengig undersøkelse av hovedstadsprosessen, bør det være noe som peker framover, og som vi kan lære av for framtiden. Jeg er derfor helt enig i representantens inngang til dette spørsmålet. Derfor var jeg også veldig opptatt av å gå inn og se på hvilket arbeid som er på gang, for å få svar på de spørsmålene som ikke minst Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre hadde i fjor. Det handlet i veldig stor grad om de unaturlige dødsfallene som hadde skjedd på Oslo universitetssykehus. Det handlet om på hvilken måte denne prosessen påvirket forholdene for de ansatte, og hva vi ut fra det kunne lære for framtidige prosesser. Det er viktig for meg å si at jeg ikke ser at vi noe annet sted i Norge i overskuelig framtid vil stå overfor dramatiske endringer tilsvarende det som ble satt i gang når det gjaldt hovedstadsprosessen. Til det at en går inn og ser på det arbeidet som er på gang: Vi vil snart få en undersøkelse av alle uønskede hendelser og infeksjoner hos pasienter som døde på Oslo universitetssykehus i 2011. Det er under etablering en studie for gjennomgang av alle pasientdødsfall i 2012. Det er også et følgeforskningsprosjekt fra SINTEF om en pågående evaluering av selve fusjonsprosessen, som legges fram i 2015. Vi får en riksrevisjonsrapport om en del av disse spørsmålene, som sannsynligvis legges fram i morgen. Jeg mener at mange av disse spørsmålene vil vi forhåpentligvis få svar på. Da synes jeg det er unødvendig å igangsette et dobbeltarbeid. Viser det seg at disse undersøkelsene ikke gir tilstrekkelige svar, mener jeg at en må vurdere det spørsmålet som representanten tar opp, på ny.
Bent Høie (Høyre), 2013-11-27:
Den forrige riksrevisjonsrapporten og også høringen i Stortingets kontroll- og konstitusjonskomité om denne prosessen som allerede er gjennomført – og Stortinget har behandlet de rapportene – viser at det som gjorde det ekstremt krevende å håndtere det oppdraget som Helse Sør-Øst fikk, var at en startet med å slå sammen flere store sykehus, samtidig som en løftet en stor del av pasientgrunnlaget inn i et helt nytt sykehus. Det tror jeg alle er enige om at er ekstremt komplekst og veldig vanskelig å gjennomføre. Jeg ser ikke nå at vi står overfor tilsvarende prosesser andre steder i Norge, og derfor vil akkurat den problemstillingen sannsynligvis ikke ha stor overføringsverdi til andre. Vi må selvfølgelig lære av den manglende oppfølgingen som var i den prosessen, og også betydningen dette har for en framtidig styringsmodell, men det er jo akkurat de spørsmål regjeringen nå jobber med.
Bent Høie (Høyre), 2013-11-27:
Jeg er litt usikker på hva en refererer til når en mener at jeg hadde et engasjement for en uavhengig gransking tidligere denne høsten. Da dette ble tatt opp – som representanten Bollestad refererte til i forrige innlegg – var det i forbindelse med budsjettdebatten i desember 2012. På det tidspunktet var iallfall ikke jeg klar over at dette undersøkelsesarbeidet knyttet til de unaturlige dødsfallene var i gang ved Oslo universitetssykehus for 2011 og 2012. I tillegg er det også igangsatt en følgerapportering fra SINTEF knyttet til selve omstillingsprosessen. Jeg mener at det var de spørsmålene som disse partiene var opptatt av å få svar på den gangen. Dette vil vi nå forhåpentligvis få gode svar på, men viser de svarene seg ikke å være gode nok, har en når som helst muligheten til å igangsette nye undersøkelser, enten interne eller eksterne.
Bent Høie (Høyre), 2013-11-27:
Spørsmål knyttet til forslaget fra opposisjonspartiene den gangen, i desember, om en uavhengig gransking har jeg svart på i de forrige innleggene. Representanten refererer til interpellasjonsdebatten jeg hadde med Jonas Gahr Støre om dette spørsmålet i februar i år. Min hovedkonklusjon i den interpellasjonsdebatten var jo at helseministeren måtte sette seg ned ved samme bord som Helse Sør-Øst og diskutere de konkrete utfordringene knyttet til situasjonen i hovedstadsområdet, både ved Oslo universitetssykehus og Helse Sør-Øst. Det er nettopp det jeg har gjort de siste ukene – ved flere anledninger – og oppsummeringen av det arbeidet ble presentert i begynnelsen av denne uken. Det innebærer at det nå er et konkret arbeid på gang om hvordan vi skal øke kapasiteten både i Oslo universitetssykehus' område og i Ahus' område. Det er gjort et konkret arbeid for å få undersøkt de unaturlige dødsfallene.
Bent Høie (Høyre), 2013-11-27:
Jeg er litt usikker på om jeg klarer helt å ta representanten Toppes problembeskrivelse, om den har noen sammenheng med de utfordringene som har vært i hovedstadsområdet. Jeg oppfatter ikke at en hovedutfordring er at Ahus er for stort – tvert imot, hovedutfordringen er jo at Ahus er for lite. Et av våre svar på det er nettopp å etablere en nasjonal helse- og sykehusplan som i mye større grad løfter diskusjonen om behovsutviklingen og hvordan helsevesenet vårt skal møte endringer i befolkningssammensetningen, sykdomsutviklingen og også oppgavefordelingen mellom kommunene og spesialisthelsetjenesten. Dette må gjøres på en sånn måte at vi faktisk sikrer oss at de store utbyggingene vi står overfor, blir dimensjonert på en sånn måte at de svarer til behovet. Den må også sikre at vi ikke kommer i den situasjonen vi har kommet i når det gjelder Ahus, at et av våre nyeste og mest moderne sykehus er for lite den dagen det åpner, og en umiddelbart må starte med å improvisere løsninger.
Bent Høie (Høyre), 2013-11-27:
Først må jeg få takke for anledningen til å svare på denne påstanden om at jeg har krevd uavhengig gransking 13 ganger. Det er helt feil. De 13 gangene refererte til at undertegnede selv i Stortinget 13 ganger har tatt opp med den forrige regjeringen de utfordringene som hovedstadsprosessene har innebåret. Det er ganske interessant at i den høringen kontroll- og konstitusjonskomiteen hadde med den forrige regjeringen om denne prosessen, var de referansene som den forrige regjeringen hadde til at Stortinget var orientert om den mest krevende omstillingsprosessen i norsk helsevesen noen gang, nesten utelukkende initiativ som var tatt av undertegnede eller andre i opposisjon i Stortinget. Hadde det ikke vært for de initiativene, hadde Stortinget nesten ikke fått noe informasjon om dette. Det sier mye om hvor lite involvert den forrige regjeringen var i den krevende prosessen. Når det gjelder spørsmålet representanten tar opp, vil vi nå jobbe med utarbeidelse av en nasjonal helse- og sykehusplan. Når vi kjenner tidsperspektivet for den, vil vi også i større grad kunne angi når vi skal starte med omorganiseringen og følge opp regjeringsplattformen når det gjelder de regionale helseforetakene.
Bent Høie (Høyre), 2013-11-27:
Jeg kan forsikre representanten om at verken statsråden eller regjeringen har gjort det. Det statsbudsjettet som er vedtatt nå, innebærer den største budsjetterte veksten i de offentlige sykehusene som noen gang er vedtatt i Stortinget. Det betyr at de offentlige sykehusene vil få bedre mulighet til å ivareta det som de offentlige sykehusene, og kun de offentlige sykehusene, skal ivareta, nemlig all akuttbehandling i Norge, som er over 70 pst. av pasientbehandlingen som foregår i spesialisthelsetjenesten. Dessuten skal de i større grad bli bedre til å ivareta to andre viktige oppgaver som de offentlige sykehusene har et hovedansvar for, nemlig forskning og utdanning, som også er viktige oppgaver. Men så mener denne regjeringen at det er helt unødvendig å la ledig kapasitet hos private stå ledig, når det står mennesker i kø og venter på behandling som de har rett til. Derfor har vi planer om å innføre fritt behandlingsvalg, som innebærer at pasienter som har fått rett til behandling, også kan bruke denne kapasiteten hos private. Når det gjelder spørsmålet om MR, er det sånn at en stor andel av MR-undersøkelsene for pasientene allerede foregår hos private. De private har ledig kapasitet. Det er lange ventetider hos det offentlige. Som jeg svarte representanten i går, har pasientene rapportert hvordan dette oppleves, nemlig at en blir henvist til private røntgeninstitutt fordi det er lang ventetid hos det offentlige. Hos private får en også beskjed om at en må vente lenge, med mindre en er villig til å betale selv. Da kan en komme inn i løpet av noen få dager. Dette mener vi fører til sosial ulikhet. Derfor prioriterer vi nå raskt å kjøpe ledig kapasitet hos private, sånn at pasientene skal slippe å vente unødvendig.
Bent Høie (Høyre), 2013-11-27:
I 2002 var den gjennomsnittlige ventetiden i spesialisthelsetjenesten 90 dager. Etter fire år med borgerlig regjering, der en i større grad hadde tatt i bruk private, var den gjennomsnittlige ventetiden 70 dager. I 2010 var den gjennomsnittlige ventetiden 78 dager. Vi mener at en hovedårsak til at ventetiden økte umiddelbart etter at de rød-grønne overtok ansvaret, var at de påla det offentlige helsevesenet først å utnytte egen ledig kapasitet, og så eventuelt kjøpe hos private. Det innebar at fleksibiliteten for pasientene ble innskrenket. Det ble mindre mulighet til å velge å bruke den ledige kapasiteten. Det er dette vi nå snur. Vi får en ny politikk som forhåpentligvis fører til at ventetiden går ned – vi får ned unødvendig venting.
Bent Høie (Høyre), 2013-11-27:
Jeg må beklage hvis mitt forrige innlegg og innlegget før det ble oppfattet som mumling. Det kan skyldes dialektiske forskjeller. Men jeg sa veldig tydelig at denne regjeringen skal innføre fritt behandlingsvalg. Vi skal ta i bruk ledig kapasitet hos private. Det starter vi opp med allerede i det neste statsbudsjettet. Så er jeg litt usikker på hva representanten mener når han sier vi har gått fra vår tidsplan for innføring av fritt behandlingsvalg. Tvert imot – vi er i full gang med å gjøre de endringene som skal til for å innføre denne ordningen: å forberede både de lovmessige og de finansieringsmessige endringene som det er behov for. Men vi kan ikke vente på det. Derfor har vi allerede i statsbudsjettet for 2014 lagt inn mer penger nettopp for å oppnå noe av den samme effekten – å bruke den ledige kapasiteten som er hos private.
Bent Høie (Høyre), 2013-11-27:
I går vedtok Stortinget et budsjett som innebærer en vekst for spesialisthelsetjenesten på 2,7 mrd. kr i forhold til nivået i 2013. Det innebærer den største budsjetterte veksten i spesialisthelsetjenesten noensinne. Vi øker mer enn det de rød-grønne gjorde når det gjelder behandling i spesialisthelsetjenesten, spesielt målrettet mot de pasientene som altfor lenge nå har sittet nederst ved bordet – mennesker med rusutfordringer, mennesker med psykiske lidelser, de som er kronisk syke, som har behov for rehabilitering. Det som var den store advarselen fra Arbeiderpartiet før valget, var at det ikke var mulig å gjennomføre reduksjoner i skatter og avgifter uten at en måtte kutte i velferden. Vel, nå har vi fasiten. Denne regjeringen klarer å gjennomføre våre lovnader når det gjelder å kutte i skatter og avgifter som hindrer vekstskapingen, og samtidig styrke velferden.
Bent Høie (Høyre), 2013-11-27:
Det er ikke noe grunnlag for dette spørsmålet. Vi nekter på ingen som helst måte de offentlige sykehusene å bruke den eventuelt ledige kapasiteten som de har på MR – tvert imot, vi har budsjettert med en rekordvekst i de offentlige sykehusene, spesielt rettet inn mot både polikliniske undersøkelser, behandling og radiologi. Så det ligger en betydelig vekst også på dette området i de offentlige sykehusene. Vi vil i tillegg bruke den betydelige ledige kapasiteten som er hos private, for veldig mange pasienter opplever i dag at de først må ha en MR-undersøkelse før de kommer inn til en spesialist for å få ytterligere undersøkelser. Den ventetiden som de da må ha, oppleves som helt urimelig, spesielt med tanke på at de får beskjed om at betaler de fra egen lomme, kan de komme inn i løpet av kort tid. Jeg trodde at Senterpartiet, som oss, var opptatt av å utjevne de sosiale forskjellene når det gjelder helse.
Bent Høie (Høyre), 2013-11-27:
Jeg er helt enig i at tilbudet ved Oslo universitetssykehus må bli bedre. Det er derfor vi har budsjettert med en rekordvekst i sykehusenes budsjetter. Det er også derfor jeg har forsikret meg om at mye av det arbeidet som foregår på Oslo universitetssykehus når det bl.a. gjelder å få bedre kapasitet ved nevrokirurgisk avdeling, følges nøye opp. Dette har vært en tilbakevendende sak over lang tid, så jeg er ikke særlig imponert over gjennomføringskraften til den forrige regjeringen på dette området. Når representanten tar opp at disse kirurgene jobber på kveldstid hos private, regner jeg med at det ikke var en problemstilling som dukket opp etter valget. Det er faktisk en situasjon som er vel kjent i norsk helsevesen. Jeg mener at det er ikke en uting at folk som ønsker å jobbe mer, har muligheten til det, så lenge det skjer under ryddige forhold. Men jeg mener det er et problem at mange pasienter ikke har råd til å benytte seg av denne kapasiteten, og at de i større og større grad er nødt til å tegne private helseforsikringer eller betale fra egen lomme. Det er grunnen til at vi både skal styrke det offentlige helsevesenet, få en bedre organisering der, og styrke pasientenes rettigheter, slik at pasientene kan bruke fritt behandlingsvalg uavhengig av tykkelsen på lommeboka, som de har vært avhengig av under den rød-grønne regjeringen.
Bent Høie (Høyre), 2013-11-27:
Som sagt: Situasjonen ved nevrokirurgisk avdeling på OUS har vært kjent over flere år, og jeg er ikke imponert over den forrige regjeringens gjennomføringskraft med hensyn til de tiltakene som kunne vært gjennomført for å bedre kapasiteten. Så er jeg helt enig i den forrige helseministerens ambisjon om å øke åpningstidene i de offentlige sykehusene. Det kommer til å bli gjentatt som et oppdrag for neste år. Men jeg er veldig uenig hvis Arbeiderpartiet nå, i motsetning til det de har ment i åtte år, vil forby leger som jobber i de offentlige sykehusene, å jobbe privat ved siden av. Det mener jeg vil innebære en ganske dramatisk reduksjon i den samlede behandlingskapasiteten. Men jeg er helt enig i at vi i størst mulig grad skal tilstrebe at disse får muligheten til å utnytte sin arbeidstid i de offentlige sykehusene, og det kommer jeg til å følge opp.
Bent Høie (Høyre), 2013-11-27:
Vi kommer til å øke behandlingskapasiteten i de offentlige sykehusene i årene framover – på samme måte som det budsjettet som ble vedtatt av stortingsflertallet i går, innebærer den største budsjetterte veksten i de offentlige sykehusene noen gang. Det mener jeg er viktig. Ikke minst skal vi etablere en nasjonal helse- og sykehusplan som på en bedre måte gir oss en mulighet til også i Stortinget, når vi diskuterer budsjettene, å ha en samlet oversikt over behovene både når det gjelder pasientbehandling, og når det gjelder bygninger og utstyr, som har andre utfordringer knyttet til kapasitet, som jeg ikke har hørt at Arbeiderpartiet har vært så opptatt av. Nå legger vi opp til et budsjett for 2014 som er nærmere målsettingen om 12 mrd. kr, enn det som den avgåtte regjeringen leverte.
Bent Høie (Høyre), 2013-11-27:
Jeg er veldig glad for å få svare på dette spørsmålet, for dette er et spørsmål som jeg i likhet med representanten Toppe har hatt og har et sterkt engasjement for. Derfor var dette av de første spørsmålene jeg tok opp etter at jeg hadde blitt helseminister: Hvordan jobber Oslo universitetssykehus med å sikre at det er stedlig ledelse, at alle som jobber på Oslo universitetssykehus, vet hvem sin nærmeste leder er og raskt kan komme i kontakt med vedkommende? Der innrømmer ledelsen ved Oslo universitetssykehus at de ikke har kommet langt nok. Derfor har de også forsikret meg om at de nå forsterker og intensiverer arbeidet for å nå den målsettingen. Det er et av de temaene som jeg har hatt oppe på de gjentatte møtene jeg har hatt med Helse Sør-Øst og Oslo universitetssykehus. Det må være slik at når en jobber i en kunnskapsorganisasjon som et sykehus er, må en vite hvem som er sin nærmeste leder, og raskt kunne i kontakt med vedkommende. Men så vil det nødvendigvis innebære at det blir mange ledere ved Oslo universitetssykehus, og at det kan bli flere ledernivåer, så jeg synes ikke det var helt sammenheng i den problemstillingen som representanten tok opp.
Bent Høie (Høyre), 2013-11-27:
Oslo universitetssykehus har satt seg et mål om en intern responstid som de jobber for å nå. Det er bra. Der ser en at det er utfordringer, men jeg er litt usikker om representanten mener at det skal være en rettighet til en viss responstid i hele landet, for det vil det være umulig å oppnå. Jeg tror det er fornuftig slik som tilnærmingen er i dag, at de ulike helseregionene og helseforetakene setter seg mål om en responstid som de jobber for å nå. Innfører vi en nasjonal norm for responstid, som jeg også oppfattet at den forrige regjeringen var imot, vil det ikke kunne gi gode nok resultater, fordi Norge er et langstrakt land.
Bent Høie (Høyre), 2013-11-27:
Jeg har stor forståelse for representanten Toppes bekymring for at det skal oppstå monopolliknende situasjoner i markedet for radiologi, og at dette kan gi et dårligere tilbud til befolkningen. Men så langt er vi heldigvis ikke kommet. Først vil jeg for ordens skyld presisere at spørsmål knyttet til endringer i regelverket for offentlige anskaffelser, ligger til næringsministeren. Når det er sagt, mener jeg at de problemstillingene representanten tar opp, er av mer innkjøpsfaglig enn anskaffelsesrettslig karakter. Det betyr at det er viktig å ha et øye på framtidig markedsutvikling ved planlegging av en anskaffelse, og at man reflekterer over konkurransesituasjonen før konkurransen lyses ut. Det er ingen rettslige hindre for at innkjøpere kan dele opp volum i mindre deler. Det er heller ingen hindringer for å kreve tilgjengelighet innenfor geografisk avgrensede områder eller å stille krav til kvaliteten på tjenestene. Overført til representanten Toppes spørsmål er det f.eks. mulig å unngå en monopolsituasjon ved neste anskaffelse ved å sette et tak for hvor stort volum den enkelte tilbyder kan få kontrakt på. Jeg forventer at de regionale helseforetakene er oppmerksomme på disse problemstillingene i sine anskaffelser av radiologitjenester. Omstruktureringer på tilbydersiden er selvfølgelig forhold som de regionale helseforetakene, som innkjøpere, må være årvåkne for. Jeg mener at omstruktureringen har positive sider for det totale tjenestetilbudet. Prisene er blitt lavere, mens kvaliteten på tjenestene til befolkningen er blitt jevnere og bedre. Spørsmålet om markedsutviklingen gjennom omstrukturering, oppkjøp osv. er selvfølgelig også et tema for Konkurransetilsynet når de vurderer foretakssammenslutninger. Jeg forventer at de regionale helseforetakene, som profesjonelle innkjøpere, har en bevisst og aktiv holdning til de problemstillingene som representanten Toppe her er opptatt av.
Bent Høie (Høyre), 2013-11-27:
Nå er jeg ingen ekspert i konkurranseforhold, det har vi heldigvis et konkurransetilsyn som vurderer, men jeg er enig med representanten Toppe i at til færre aktører det er, til nærmere er man selvfølgelig en monopolsituasjon. Og en monopolsituasjon på dette området, med private monopolister, vil ikke være en god situasjon å komme i. Denne problemstillingen var jeg også opptatt av som stortingsrepresentant. Da tok jeg i en interpellasjonsdebatt i november 2010 opp med daværende helse- og omsorgsminister Anne-Grete Strøm-Erichsen utfordringene knyttet til anbudet i Helse Sør-Øst på radiologi, som jeg mente ville kunne føre til den type effekt som representanten Toppe er inne på. Med bakgrunn i dette ble det anbudet annullert, og den forrige helseministeren igangsatte en evaluering av anbudsprosessene i foretakene, nettopp for å få en mer bevisst innkjøpspolitikk i helseregionene. Det er jeg opptatt av fortsatt følges opp.
Bent Høie (Høyre), 2013-11-27:
I anbudsrundene knyttet til radiologi er det tre forhold som brukes. Det er pris, det er kvalitet, og det er tilgjengelighet. Så dette er allerede inne i anbudene. Det som var et problem, var at en i realiteten bestemte seg for at en laget en standard på kvalitet som gjorde at de aller fleste fikk tilfredsstilt kvalitet. Så laget en en standard på tilgjengelighet som gjorde at de aller fleste fikk godkjent for tilgjengelighet, og dermed sto en igjen med kun pris som virkemiddel. Når en da ikke hadde begrensninger på volum til den enkelte aktør, bidro en til å ødelegge konkurransesituasjonen. Det var nettopp det den evalueringen som jeg tok initiativ til, også viste. Derfor er det ekstremt viktig, som representanten tar opp, at de regionale helseforetakene har en innkjøpspolitikk, en bevissthet rundt at de er en stor innkjøper på dette området, så de ikke selv setter seg i en situasjon der de på et tidspunkt må forholde seg til en privat monopolist. Det kommer jeg til å følge opp.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-11-27:
Det foreligger snart en studie med gjennomgang av uønskede hendelser og infeksjoner hos pasientene som døde på Oslo universitetssykehus i 2011. Det etableres nå en gjennomgang av alle pasientdødsfall i 2012, og kanskje vi får en riksrevisjonsrapport – kanskje i morgen eller en annen dag. Min og Kristelig Folkepartis utfordring er: Disse undersøkelsene ble ikke etablert de siste ukene, iallfall ikke den riksrevisjonsrapporten som nå er på trappene, og heller ikke rapporten om dødsfall på grunn av uønskede hendelser og infeksjoner på Oslo universitetssykehus. Hva er det da som gjør at statsråd Høie nå har snudd i forhold til det engasjementet han hadde for å få en uavhengig gransking tidligere denne høsten?
Karianne O. Tung (Arbeiderpartiet), 2013-11-27:
I et innlegg i Aftenposten 29. november 2012 omtaler stortingsrepresentant Bent Høie styre og ledelse ved Helse Sør-Øst som «ansiktsløse byråkrater». Han sier videre: «Helseministeren har ikke gjort noe annet enn å forsikre Stortinget om at hun hadde full tillit til at Helse Sør-Øst hadde full kontroll.» Videre fremmet også stortingsrepresentant Bent Høie et krav for helseminister Jonas Gahr Støre på vårparten om en uavhengig gransking av Oslo universitetssykehus. For noen dager siden, 25. november 2013, sto det imidlertid på Helse- og omsorgsdepartementets nettsider: «Jeg har tillit til at de mange prosessene sykehusene og helseforetaket har igangsatt og planlegger, er tilstrekkelige for å sikre hovedstadsområdet et godt helsetilbud.» Høie slutter seg dermed til tidligere helseminister Jonas Gahr Støres plan og avviser nå at det er nødvendig med en gransking av Oslo universitetssykehus. Det er positivt at Bent Høie nå har snudd 180 grader, men hva er det som har endret seg det siste året, som gjør at Høie nå avviser en slik gransking og slutter seg til Gahr Støres plan og ikke minst foreslåtte tiltak?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2013-11-27:
OUS er eit faktum. Samanslåingsprosessen har ikkje vore bra. Spørsmålet er kva statsråden meiner vi skal læra av det som har skjedd, opp mot investering og prosessar andre plassar. Vi veit at helseføretaka no planlegg storsjukehus i fleire andre regionar, bl.a. i Vestre Viken, der dei planlegg eit storsjukehus i Drammensområdet. Det skal, etter det eg har høyrt, vera større enn Ahus. I Hedmark og Oppland planlegg dei òg eit stort sjukehus til fordel for fleire, som det er i dag. Vi veit om forsking frå Sverige på sjukehusfusjonar der som har vist at tre av fire sjukehusfusjonar har vore mislukka. Mine spørsmål til statsråden er korleis han vil sikra at andre fusjonsplanar i Noreg vert gjorde på eit fagleg og politisk korrekt grunnlag, kor store sjukehus vi skal ha i Noreg, og korleis statsråden vil sikra at det vert gjort på rett avgjerdsgrunnlag.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2013-11-27:
I medisin er det noko som heiter tentativ diagnose, altså arbeidsdiagnose til det motsette er bevist. Eg er einig med representanten Lysbakken i at regjeringa truleg lid av offentleg allergi. 45 mill. kr vert øyremerkt til privat MR, sjølv om to tredjedelar allereie skjer i privat regi og berre ein tredjedel i det offentlege. Føretaka vert neste år nekta å auka kapasiteten i det offentlege. I Hordaland har vi to sjukehus som har MR-maskin, Stord og Voss. Desse vil altså helseministeren nekta å auka sin kapasitet. Spørsmålet mitt er: Korleis er det å vera ein helseminister som så aktivt motarbeider ei styrking av det offentlege helsevesenet?