Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2015-06-18:
La meg begynne med å si at denne dagen har jeg gledet meg til. Det er, som flere av talspersonene har vært inne på, en historisk dag for Norges største og viktigste næring. Jeg har lyst til å takke saksordføreren og komiteen for godt arbeid med dette og for gode og kloke beslutninger. Historien om norsk olje- og gassproduksjon er på mange måter et fantastisk eventyr, og det startet ikke langt unna den feltutbyggingen vi i dag diskuterer. Faktum er at det er mer enn 40 år siden første gang det ble lett etter olje og gass i dette området, og fordi man på grunn av innovasjon og nye måter å se Nordsjøen på boret letebrønn i vårt årtusen 200 meter unna den første letebrønnen, fant man den gang Aldous og Avaldsnes, som i dag er Johan Sverdrup-utbyggingen. Der vi har snart 50 år bak oss, vil Johan Sverdrup gi oss 50 år framover. Det er første gang siden Gullfaks-utbyggingen på 1980-tallet at vi i Stortinget behandler en sak i denne størrelsesorden. Det vil generere i størrelsesorden 1 300 mrd. kr i inntekter. 700 av disse milliardene vil havne i statskassen. Det vil i første utbyggingsfase generere 51 000 årsverk i Norge. Når det settes i drift, vil Johan Sverdrups første utbyggingstrinn sysselsette mellom 3 000 og 4 000 mennesker i Norge. Oljeplattformen er den største som noensinne er bygd på norsk sokkel, med 550 sengeplasser. Det er den suverent største kraft-fra-land-løsningen som noensinne er bygd, og hver eneste dag fra jeg mottok plan for utbygging og drift, til det første gang skal produseres olje i 2019, vil det hver time investeres mellom 2 og 3 mill. kr i dette fantastiske prosjektet. Utstrekningen på feltet er om lag 200 km2. Det er altså på størrelse med hele den regionen jeg bor i, Trondheims-regionen, eller hele Subsea Valley-klyngen på Østlandet. Det vil ikke bare komme Rogaland til gode. Dette er et prosjekt som vil komme hele landet til gode, gjennom både fordeling av inntekter og fordeling av den direkte sysselsettingseffekten prosjektet vil gi, samt at det vil sikre Norges rolle som stabil energieksportør til våre venner i Europa og andre steder i generasjoner foran oss. Totalinvesteringen er, som Stortinget vil være kjent med, i størrelsesorden 120 mrd. kr, og inntektene vil ikke bare finansiere aktiviteter som vår generasjon trenger å finansiere – det vil også skape sysselsetting og verdier våre barnebarn vil ha nytte av. Jeg tror ikke det er noe særlig hemmelig at situasjonen for norsk leverandørindustri ville vært svært annerledes og mye mer krevende hvis ikke Johan Sverdrup-utbyggingen hadde passert gjennom Stortinget i dag. Jeg er glad for å se at norske leverandører igjen viser sin styrke og sin konkurransekraft, og jeg er glad for å se at den tette samhandlingen mellom operatører og leverandører på norsk sokkel – som har vært en del av suksessen i arbeidet som har vært gjort på norsk sokkel i generasjoner allerede – nok engang gir resultater ved at store kontrakter havner hos norske verft og hos norske leverandører. Det viser en næring som er godt i gang med en helt nødvendig omstilling og tilpasning til en ny konkurransesituasjon. Det er enda mange kontrakter igjen og store muligheter for norske leverandører også i tiden som ligger foran oss. Dette er også det som legger grunnlaget for det mange har vært inne på, at Johan Sverdrup fra produksjonsstart vil være forsynt med kraft fra land, men det er også denne utbyggingen som muliggjør kraft-fra-land-løsning på de øvrige feltene på Utsirahøyden, som nevnt i proposisjonen. Det skjer mer på norsk sokkel enn Johan Sverdrup. Vi har produsert olje og gass fra norsk sokkel i snart 50 år, ca. halvparten av de utvinnbare ressursene på norsk sokkel er igjen. Det er produsert en større andel av oljen enn av gassen. Det er mye mer gass igjen. Det er store ressurser igjen på norsk sokkel. Vi har også åpenbart svært kompetente både operatører og leverandører som vil muliggjøre produksjon av disse ressursene i tiden framover, og selv om det nå er en noe krevende situasjon i næringen, er det fortsatt vår suverent største og viktigste næring. Hvis man slår sammen dem som jobber med energiproduksjon i andre deler av verden, altså leverandører til andre sokler i verden, og dem som er leverandører og ansatte i produksjon av olje og gass på norsk sokkel, snakker vi om i størrelsesorden 300 000 mennesker som er direkte tilknyttet energiproduksjonen fra hydrokarboner, i all hovedsak i sokkelproduksjon rundt omkring i verden. Denne næringen er størst enten man måler det i verdiskaping, i inntekter til statskassen, i investeringer – der er den suverent størst, nesten større enn alle andre næringer til sammen – i eksportverdi eller ikke minst, det aller viktigste for Stortinget, i finansiering av velferdsstaten. Den er også, som representanten Arnstad vel var inne på, Norges suverent viktigste distriktsnæring. Langs kysten, fra Fredrikstad til Kirkenes, har samtlige kommuner selskaper som leverer til industrien, og i nesten alle norske kommuner finner vi folk som jobber med å produsere energi fra sokkelen. Dette størrelsesforholdet er det viktig å ha med seg når man diskuterer rammene for aktivitet på norsk sokkel. Jeg har også lyst til å si at denne næringen er ikke bare stor, den er også en av de viktigste kildene til kompetanse for å utvikle andre næringer, som vi har sett mange eksempler på i det siste, enten det er havbasert fornybar kraftproduksjon, havbruk, fiskeri eller andre viktige norske næringer. Så er det, som mange har pekt på, krevende tider for norsk sokkel, men la meg begynne med å si at da jeg tok sete i Olje- og energidepartementet i 2013, med oljepriser på godt over 100 dollar fatet, begynte jeg klart og tydelig å adressere behovet for å redusere kostnadene. Den lange vekstperioden som lå bak oss, i realiteten fra 2001 til 2013 og særlig i perioden 2010–2013, bidro til at kostnadene steg kraftig – ikke bare i Norge, men også i Norge. Det var helt nødvendig å redusere kostnadene ved produksjon av olje og gass på norsk sokkel. Vi har også sett en fallende oljepris og svikt i kontantstrømmen til selskapene. Dette er selskapene helt nødt til å adressere og forholde seg til. Det gjelder leverandører og operatører på norsk sokkel, det gjelder mange andre steder også. Men det er grunn til å huske på når vi diskuterer dette, at vi kommer fra to historiske rekordår. 2013 og 2014 var historiske rekordår. Investeringsnivået på norsk sokkel i 2015 og 2016 kommer til å bli tredje og fjerde høyeste investeringsnivå vi noensinne har sett. Det bakteppet mener jeg det er viktig å ha med seg. Så er det ikke noe problem for meg å erkjenne at for dem som mister jobben, er dette en helt reell krise. Det er ikke noe problem for meg å erkjenne at for mange av leverandørene og for mange av oljeselskapene er dette en svært krevende situasjon. Men jeg er også glad for å se at det motsatte av det som skjedde da Per Rune Henriksen var statssekretær i OED, skjer nå – mange kontrakter kommer hjem. I forrige periode mistet norsk leverandørindustri fem av fem store kontrakter. Jeg er glad for å se at leverandørindustrien har styrket sin konkurransekraft og nå vinner store kontrakter til norske verft. Det skal vi alle sammen være glade for. Fra regjeringens side har vi allerede styrket petroleumsforskningen. Vi har tett dialog med alle aktørene både i fagforeningene, i leverandørindustrien og i industrien. Med det ser jeg tiden går ut, så jeg får komme tilbake til kakereferansen til representanten Henriksen ved en senere anledning.