Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2008-06-17:
Historiske endringer av verdier og kultur- og moralnormer sitter dypt i oss mennesker. Endringer i disse normene i mer inkluderende retning har ofte blitt karakterisert som normoppløsning og forfall. Skjelettene kan jo ramle ut av de fleste partiskap dersom vi snakker om behandling av tatere, fornorskningspolitikken rettet mot den samiske befolkningen og hvordan vi behandlet homofile til langt utpå 1970-tallet. Derfor er det så viktig å se at lovgivning har holdningsskapende effekt. Vi har jo sett her i dag representanten Molvær Grimstad fra Kristelig Folkeparti innta en helt annen holdning knyttet til dette med homofili enn det man så i debattene i 1972 og 1993. Nå hører vi at homofile skal respekteres fullt ut, og at de er like gode omsorgspersoner som andre mennesker. Det viser hvor viktig det er å ha lovgivere som går foran og som går inn for å oppheve forskjellsbehandling i lovverket. Jeg mener at når vi nå får denne saken til behandling, får Lagtinget seg forelagt et forslag hvor vi opphever forskjellsbehandlingen i dagens lovverk. Jeg ser også at det er prinsipielle sider ved denne saken knyttet til assistert befruktning. Kristelig Folkeparti var i utgangspunktet den gangen dette forslaget først kom opp, motstandere av assistert befruktning. Senere har partiet vært mot sæddonasjon også for heterofile, hvis sædgiver ikke er kvinnens mann. Så jeg forstår at dette kan være en vanskelig sak for Kristelig Folkeparti. Men jeg forstår ikke at det er riktig å si at barns behov settes til side med denne loven. Her er det en politisk uenighet. Dersom Lagtinget gir sin tilslutning til forslaget, fjerner vi forskjellsbehandlingen i dagens lovverk. For en del mennesker har ekteskapet også et religiøst aspekt, og det har Regjeringen respekt for. Derfor vil Kirken og andre trossamfunn få en rett - en mulighet - til å vie homofile, men altså ingen plikt. Kirkemøtet må i tilfelle utvikle en liturgi som gjør at prester også kan vie par av samme kjønn. Inntil dette skjer, kan ikke prester i Den norske kirke vie homofile og lesbiske par. Dersom prester i Den norske kirke mot formodning skulle vie par av samme kjønn, vil dette være i strid med ordinasjonsløftet, og Odelstinget har presisert at slike ekteskap vil være ugyldige. Det har vært en grundig utredning av denne saken. Det har vært en bred høring: 600 høringsinstanser. Det har vært henvendelser direkte til kirkelige organisasjoner og frikirkelige trossamfunn. Det har vært en filosofisk gjennomgang og en teologisk gjennomgang. Det har vært en gjennomgang av de barnerettslige konsekvensene. I den forbindelse har vi sett på formuleringen «vedgå medmorskap ». Det er den samme som brukes når man vedgår farskap, også i tilfeller hvor det er en annen donor enn far. Vi bruker på dette punkt altså de samme formuleringene når det gjelder medmorskap som dem som gjelder for sæddonasjon. Således er det likhet i forslaget til nytt lovverk. Det har også vært en grundig gjennomgang av de barnerettslige og internasjonale konsekvensene knyttet til dette. Barnekonvensjonen er anerkjent i land som også har assistert befruktning for lesbiske. Det har altså ikke vært i strid med barnekonvensjonen i disse land. Hva gjelder adopsjonskonvensjonen, har det i mai blitt vedtatt en ny i Europarådet, og den skal etter hvert tas opp i norsk lovgivning. Her anerkjennes at både homofile og samboere kan foreta adopsjon. Så dette er ikke i strid med internasjonale konvensjoner. Det har vært litteraturgjennomgang og forskningsmessig gjennomgang av konsekvenser for barna. Det har også vært en referansegruppe bestående av departementet, Den norske kirke, trossamfunn, livssynsamfunn og interesseorganisasjoner, og alle deres synspunkter er meget godt kjent for Regjeringen, som fremmer dette forslaget. Det har også vært mange som har uttalt seg. Det har vært et stort engasjement. Representantene har mottatt en rekke henvendelser. Det viser at det har vært stor bevissthet i det norske samfunn omkring det forslaget som Lagtinget får seg forelagt i dag. Riktignok har ikke engasjementet vært like stort som det var i etterkrigstidens største sivilaksjon, aksjonen mot utdeling av prevensjon til Tysklandsbrigaden, den gangen Gerhardsen-regjeringen gikk inn for dette. Men det har vært et stort engasjement. Mange har uttrykt bekymring for at Norge gjennomfører et eksperiment ved å vedta denne loven. Men ekteskap mellom personer av samme kjønn har vi i Nederland, Belgia, Canada, Spania og Sør-Afrika. Adgang for homofile til adopsjon har vi i Sverige, Nederland, Belgia, Spania og Storbritannia. Og adgang til assistert befruktning for lesbiske par har altså Danmark, Sverige, Finland og Storbritannia. Så dette er gjennomført i flere land. Avslutningsvis må jeg si at jeg finner det interessant å se at mange av motargumentene mot felles ekteskapslov er de samme som de som ble brukt mot partnerskapsloven for 15 år siden - bl.a. at det ville medføre en svekkelse av ekteskapets stilling, at det ville virke ødeleggende for samfunnet, at det ikke er behov for lovregulering, at det kun vil gjelde få personer, og at saken er for dårlig utredet. Nesten ingen av motstanderne mot felles ekteskapslov angriper i dag partnerskapsloven. Tvert imot støtter alle partiene i dag partnerskapsloven som utgangspunkt, men noen av oss ønsker å gå lenger og fjerne forskjellsbehandlingen i dagens lovverk. Samfunnet har utviklet seg, anerkjennelsen av homofili er heldigvis en helt annen i dag enn den var i 1993 og 1972. At vi nå får stemt over et forslag som gir homofile mulighet til å inngå ekteskap, viser at ekteskapet har en meget sterk stilling, ikke det motsatte.