trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2010-03-10:
Jeg takker statsråden nok en gang, og jeg skjønner fortsatt at vi går i samme retning og har det samme målet. Det er greit at dyreeier har ansvaret, og det er selvfølgelig riktig. Men kanskje det skulle ha vært slik at hvis man har dyr, uansett antall dyr – nå er det slik at man skal ha varslingsanlegg hvis man har over et visst antall dyr – så skulle man generelt ha et varslingsanlegg for brann, for dyretragedier er spesielle. I og med at det blir færre og færre driftsbygninger, så vil de driftsbygningene som brukes, ha flere og flere dyr, slik at når det først skjer en ulykke, er det mange dyr som går med. Når det gjelder elkontroll hvert tredje år, er det sikkert vel og bra. Kanskje det skulle vært enda oftere – jeg sier kanskje, for med en økonomi i landbruket som også blir dårligere, er dette kanskje noe man sparer på.
Erna Solberg (Høyre), 2010-03-10:
Da vil jeg få stille følgende spørsmål til arbeidsministeren: «Den 30. juni 2006 ble følgende publisert på Navs nettsider: «Det er summen av tiltak, rutiner og organisering som har betydning for det faktiske nivået på personvernet. Nav legger stor vekt på personvern og sikkerhet, og jevn dialog med Datatilsynet skal være med på å sikre at dette gis tilstrekkelig oppmerksomhet.» Hva har regjeringen igangsatt av tiltak i løpet av de siste fire årene for å sikre at Nav har etablert tilfredsstillende informasjonssikkerhet hva gjelder tilgangsstyring og loggføring?»
Erna Solberg (Høyre), 2010-03-10:
I det arbeidet som nå skjer med bl.a. å følge opp IA-avtalen, følge opp når det gjelder uføretrygden, altså det å følge opp ganske mange ulike punkter, blir mer og mer sensitiv informasjon om personer samlet inn i Nav-systemene. Hensikten med det er bl.a. å kunne følge hver enkelt bruker, slik at man kan gi god og tilpasset hjelp. Men det øker også faren for at informasjonen kommer på flere hender, bl.a. er det en pågående debatt om f.eks. hvor mye av en legejournal Nav skal ha innsyn i. Derfor er dette spørsmålet knyttet til tilgang et enormt viktig spørsmål. Datatilsynet ga Nav et pålegg 9. januar 2009 om å opprette tilfredsstillende sikkerhet for tilgangsstyring og logging. Så vidt vi har fått opplyst, er dette ennå ikke gjort, ett år etter pålegget, og det sies at det skal etableres i nær fremtid. Mitt spørsmål er: Er det etablert? Eventuelt: Hva definerer man som «nær fremtid»?
Erna Solberg (Høyre), 2010-03-10:
Da håper jeg at man kommer tilbake til det, og at man samtidig også avklarer spørsmålet om innsyn for brukeren – altså se hvem som har fått tilgang til å se på mappen. For det er jo kjernespørsmålet: Vil en bruker som i en gitt situasjon føler at en person som ikke burde ha opplysninger om en, faktisk har opplysninger om en, da ha muligheten til den typen kontroll? Fra Høyres side mener vi at det burde vi ha mer av i offentlig sektor generelt sett, nemlig at en bruker skal ha rett til å vite hvem som har sett. At jeg har rett til å vite hvem som har sett på mine skattelister, mine journalføringer og annet, er kjempeviktig, også for å ha en kontroll på at ting ikke misbrukes. Både innenfor helse, sosialtjeneste og innenfor andre sensitive områder vil retten til å se hvem som har sett i mappen din, kanskje være en av de største kontrollene mot misbruk av opplysninger.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2010-03-10:
Jeg vil stille følgende spørsmål til arbeidsministeren: «Det har den senere tiden vært stort fokus på Nav og tidsfrister. I denne sammenheng så rammer dette også fedre som i enkelte tilfeller blir permittert i lengre perioder og får redusert inntekten sin betydelig. Bidrag fastsettes ut fra bruttoinntekten, og når lønnsinntekten reduseres kraftig, så skal også bidrag reduseres. Behandlingstiden på Nav-kontorer rundt om i landet opererer med opptil seks måneder for å få endret bidrag ut fra lønnsinntekten. Hva vil statsråden gjøre for disse fedrene som rammes av Navs sendrektighet?»
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2010-03-10:
Jeg takker for svaret. Jeg forstår at Nav innrømmer at ventelistene er for lange når det gjelder dette temaet. Det er en stor belastning for den enkelte å bli arbeidsledig eller bli permittert, og det kan få store økonomiske konsekvenser for den enkelte at en må betale et mye større bidrag enn det en faktisk har økonomi til. Situasjonen er jo den i dag at det for en person som har betalt for mye i bidrag, vil ta mange måneder før dette blir rettet opp igjen. Han får ikke tilbakebetalt det han har betalt for mye i disse seks månedene. Men hadde det vært omvendt, at det hadde vist seg at han hadde betalt for lite, måtte han ha betalt dette og fått en stor regning på det. Ser statsråden at det kan bli en stor økonomisk konsekvens for den enkelte, som i tillegg har mistet arbeidet eller blitt permittert?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2010-03-10:
Når det gjelder bidrag, Nav og barneloven, er jo dette i et skjæringspunkt mellom Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet og Arbeidsdepartementet. Her i Stortinget lager vi jo lover. Jeg har aldri hatt noen saker der jeg har hatt så mange henvendelser og telefoner fra fortvilte folk som føler at Nav ikke opererer med den samme forståelse av lovene som kanskje politikerne i Stortinget og Regjeringen gjør, når en snakker om likt foreldreskap, at far og mor skal ha delt omsorg, og at det skal likestilles mye mer. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvilke tiltak setter statsråden inn for å informere Nav om de nye lover og regler som f.eks. Stortinget har vedtatt om dette?
Arve Kambe (Høyre), 2010-03-10:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til fiskeri- og kystministeren: «Kystkulturforeningen Sjøråk har sendt søknad om tillatelse til å bruke en tidligere reketråler til turistsafari med base på øysamfunnet Røvær i Haugesund kommune. Fiskeridirektoratet har avvist søknaden, men sier i avslaget at departementet bør se på saken. Saken dreier seg om reiseliv, distrikts- og fiskeripolitikk og stedsutvikling. Det virker som regelverket ikke er oppdatert om å bruke trålere i slik sammenheng. Vil statsråden bidra til at foreningen får drive med turisttråling og oppdatere regelverket?»
Arve Kambe (Høyre), 2010-03-10:
Jeg er ikke helt fornøyd med svaret, for jeg føler vel at fiskeri- og kystministeren er mer opphengt i regelverket slik det er i dag enn slik det burde vært. Det er opplagt at Regjeringen har et ganske godt arbeid, som er tverrpolitisk forankret også i Stortinget, i forhold til reiselivssatsingen. Det heter bl.a. i Regjeringens visjon: «Turer med fiskebåt, opplevelse av ekte foredlingsanlegg for eksempel for tørrfisk, fugle- og hvalsafari og kystkultur i form av tradisjoner og lokal historie har stort potensial i reiselivssammenheng.» En vil også ha «økt kunnskap og engasjement for kystens kulturhistorie, kombinert med kystens kulturarv» og bevare kulturverdier på land og til sjøs som er typiske for tidsepoker, bl.a., som statsråden er inne på. Jeg vil si at statsråden bør arbeide for dette, for spørsmålet er jo ikke tilfeldig. Regelverket i dag åpner ikke opp for turisttråling rett og slett fordi ingen har kommet på å bruke utrangerte trålere til dette før. Spørsmålet til statsråden er: Vil statsråden bidra til å fornye regelverket slik at det kan skje?
Arve Kambe (Høyre), 2010-03-10:
Jeg synes vel at statsråden, i og med at saken er til behandling, og har vært til behandling en stund, kunne benytte anledningen i dag til å si noe mer konkret. Da velger jeg å tro at statsråden er negativ. Det synes jeg er veldig dumt, fordi dette er en konkret sak der en har alle satsingspunktene til regjeringen i forhold til reiseliv, kystkultur og småsamfunnsutvikling – kriteriene står bare og blinker på at dette prosjektet er noe som kan treffe. Da har jeg følgende utfordring til statsråden – det tas skriftlig referat, vi får det jo etterpå: Følgende begrensninger kunne vært lansert: en geografisk grense, en tidsbestemt grense for når de kan drive med aktiviteten, en mengdebestemt grense for hvor lenge, hvor mye, og hva de kan ta opp, en leveringsplikt, gjerne til godkjente mottaksanlegg, begrensninger på trålerstørrelsen, at båten er godkjent for turister, og at en selvsagt ikke lenger kan kjøpe og selge og komme inn igjen i ordningen med ordinært fiske, ikke en gjeninnføring. Dette er småstedsutvikling, reiselivsutvikling og kystkultur alt i ett.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-03-10:
Departementet og Regjeringen er opptatt av utviklingen av reiseliv som næringsvei langs kysten. Det er lagt fram en egen strategi for kystbasert reiseliv, der et hovedmål er å bedre samarbeidet mellom fiskeri- og havbruksnæringen og reiselivsnæringen. Vi vil finne samarbeidsflater som gagner lokalsamfunnene og begge næringer for å legge til rette for samarbeid i stedet for konflikt. Slik skal også de tradisjonelle næringene nyte godt av utviklingen av reiselivsnæringen i stedet for å bli fortrengt. Dette er bakgrunnen for at jeg i januar hadde et møte mellom reiselivsnæringen og fiskeri- og havbruksnæringen om videreutviklingen av relasjonene mellom de to næringene. På møtet ble det diskutert og gjensidig orientert om utfordringer og muligheter for ytterligere samarbeid mellom næringene. Departementet arbeider videre med oppfølgingen av denne strategien. Vi hadde møte med Kystkulturforeningen Sjøråk 25. februar, og vi tar med innspillene deres i det videre arbeidet. Når det gjelder den konkrete saken, er det slik at det fartøyet man her ønsker å bruke til å ta med turister og andre ut for å tråle reker, er tatt ut av fiske gjennom en av strukturordningene. Utgangspunktet er at slike fartøy skal ut av fiske. Som regel skal også fartøyene kondemneres, men det kan gjøres unntak for fartøy som – og jeg siterer fra paragrafen – «har antikvarisk verdi eller kan brukes til allmennyttige formål, til foreningsarbeid eller lignende». Det er viktig å sikre at strukturordningenes formål ikke undergraves ved at fartøyene senere blir gjeninnført i aktivt fiske, uansett om det er ordinært næringsfiske eller annen virksomhet som har utnytting av de marine ressursene som økonomisk grunnlag. Den konkrete saken reiser altså to problemstillinger: for det første adgangen til å bruke trål som fiskeredskap, i strid med de alminnelige reglene for redskapsbegrensninger for fartøy som ikke er registrert som fiskefartøy i merkeregisteret, og for det andre en slik næringsmessig bruk av nettopp dette fartøyet som er tatt ut av fiske gjennom strukturordningene. Siden den konkrete klagesaken er til behandling i departementet, kan jeg ikke si noe mer akkurat nå om utfallet av saken. Det er imidlertid viktig å være oppmerksom på de to problemstillingene jeg her nevnte, og se disse hver for seg. Det betyr at et eventuelt – og jeg understreker eventuelt – avslag i den konkrete saken ikke skal forstås som et utslag av manglende interesse i departementet for å legge til rette for kystbasert reiseliv. Det vil være viktig for Norge framover å utvikle det kystbaserte reiselivet. Jeg vil starte et arbeid for å se på hvordan vi i større grad kan legge til rette for at denne næringen kan gjøre bruk av marine ressurser både gjennom fangstrettigheter, samhandling med fiskerinæringen og eventuelt på andre områder.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-03-10:
Det kan vel ikke være særlig oppsiktsvekkende at jeg er opptatt av å følge et regelverk jeg har. Det ligger, selvfølgelig, i sakens natur. Det må jo ikke være til hinder for å tenke nye tanker og se på nye muligheter nettopp for utvikling av ny næringsaktivitet langs kysten, som også representanten er inne på. Jeg er selv kystboer, har bodd ved kysten hele mitt liv, og er særdeles opptatt av næringsutvikling langs kysten. Det skal være liv laga ved kysten. Så kan det godt være at regelverket er til hinder nå. Den konkrete saken er jo til behandling, vi vil få se utfallet av den. Men for nettopp å forhindre konflikt med tradisjonell fiskerinæring, som fortsatt er en av hovedpilarene langs kysten, er det viktig å greie å ha to tanker i hodet samtidig, og det er nettopp det jeg forsøker her.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-03-10:
Beklager, men i og med at blyanten ikke virket lenger, fikk jeg ikke notert alle punktene. Men det blir skrevet ned, og jeg skal absolutt ta med meg alle punktene. Jeg skulle gjerne gått inn i en diskusjon – enkelte av punktene hører jeg er problematiske allerede, knyttet opp mot tradisjonell fiskerinæring. Men å trekke den konklusjon at vi fordi vi har saken til behandling i departementet, er negative, synes jeg er forhastet. Vi skal behandle saken på en ordentlig og god måte. Så skal jeg se på om regelverket er en hindring for å utvikle gode kystbaserte reiselivsbedrifter. Det vil jo tiden vise både i forhold til den saken og i andre saker. Men jeg er, bare for å understreke det, veldig positiv til å utvikle et reiseliv langs kysten som er basert på de ressursene vi har, og det er helt opplagt at de marine ressursene er sentrale i det området.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-03-10:
Dagens forvaltning av kongekrabbe er basert på St.meld. nr. 40 for 2006–2007, Forvaltning av kongekrabbe, som Stortinget behandlet i mars 2008. Det er i det siste etablert ny kunnskap om økosystemeffekter som følge av kongekrabbens inntreden i norske områder. Det ble imidlertid allerede i stortingsmeldingen uttrykt at «(…) Regjeringen ønsker – i et føre-var-perspektiv – å rette oppmerksomheten mot eventuelle effekter på økosystemet som følge av kongekrabbens inntreden, samtidig som det må tas hensyn til næringsaktører og kystsamfunn i områder hvor kongekrabben allerede er etablert». (…) På denne bakgrunn sluttet Stortinget seg til en målsetting om å begrense en videre spredning av kongekrabbe i norske havområder og sikre en lavest mulig bestand av kongekrabbe utenfor det kvoteregulerte området øst for 26° øst. Innenfor det kvoteregulerte området skal bestanden forvaltes på en måte som tilrettelegger for næringsaktivitet og sysselsetting. Som det er lagt til grunn i stortingsmeldingen, vil det ikke være mulig å stanse spredningen av en sånn marin art, og målet er derfor å begrense spredningen gjennom ulike tiltak. Utenfor det kvoteregulerte området er det fri fangst av kongekrabbe og et forbud mot å gjenutsette levende kongekrabbe. Som et ytterligere tiltak for større beskatning har Fiskeri- og kystdepartementet satt av 5 mill. kr til innleie av fartøy for nedfangsting av kongekrabbe vest for 26° øst. Fiskeridirektoratet har innhentet tilbud fra interesserte aktører, og det skal etter planen engasjeres fem fartøy med oppstart ca. 10. mai i år.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-03-10:
Er det noe jeg i hvert fall er sikker på, er det det å ikke gi garantier knyttet til utbredelse av kongekrabben. Det tror jeg flere har brent seg på tidligere. Det vi ser, er jo at den sprer seg. I mitt svar beskrev jeg måten en kan holde dem innenfor en «boks» på. Så er det jo sånn at om vi setter streker på et kart, så ser ikke kongekrabben dem. Men det er et fritt fiske utenfor «boksen», og det er også sånn at vi setter inn ekstra ressurser for å prøve å begrense den utenfor det området. Utover det er det vanskelig for fiskeri- og kystministeren å gi garantier knyttet til kongekrabbens vandring.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-03-10:
For det første til de forskningsresultatene der ny kunnskap er blitt oss til del: Det er sånn at kongekrabben nedbeiter ikke all fauna. Det har heller ikke representanten sagt, men det er en utbredt oppfatning. Det er en misforståelse. Men det vi ser, er at det er nedgang i biomassen av bunndyr og en strukturendring i bunnsedimentene. Jeg vil skaffe meg nærmere kunnskap om det som er lagt fram av forskningsresultater. Så til streker på et kart og regulering: Kongekrabben har kommet for å bli! Så er det tanken – og politikken – at i et område der den er blitt næringsmessig viktig for industrien på land og for fiskerne, skal vi regulere den som det den er – en ressurs. Andre steder må vi fortsatt ha et mål om at den ikke skal være – der er den mer til plage enn til gagn.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2010-03-10:
«Ein ny forskarkonklusjon viser at kongekrabben er skadeleg for faunaen. Difor er det viktig at utbreiinga av denne krabbetypen blir stansa. Alternativ vil antakeleg vere nedbeiting av all fauna der han er utbreidd. Deler statsråden denne verkelegheitsforståinga, og er statsråden innstilt på sterkare beskatning som eit av fleire verkemiddel for å halde bestanden nede på forsvarleg nivå?»
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2010-03-10:
Eg takkar statsråden for svaret – det er ikkje så langt frå det eg forventa. Men no er det slik at Direktoratet for naturforvalting har ei svarteliste, der – så vidt eg hugsar – kongekrabben er på andreplass. Vi registrerer jo at det faktisk er funne kongekrabbe så langt sør som utanfor Bergen. Spørsmålet blir då: Med ein så avgrensa innsats – med dei ressursane som statsråden viser til – er ein då sikker på at ein klarar å stanse utbreiinga sørover av denne krabben?
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2010-03-10:
No er det slik at faunaen som kongekrabben beiter ned, er relativt kystnær. Då blir det litt spesielt at ein finn å ville byggje opp ei stamme innanfor 26° aust, som fiskeriministeren seier. Ville det ikkje ha vore meir føremålstenleg, når det kom ein svartelisteart inn i vår marine fauna, å leggje til grunn at ein skulle ha fritt fiske på han, og at ein faktisk i fjord- og kyststrøk burde hatt fritt fiske, slik at òg fjord- og kyststrøk blei verna – eller at ein sterkt reduserte kongekrabbebestanden for å kunne byggje opp nettopp den faunaen som har vore der til alle tider, og som kongekrabben beiter ned?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-10:
I arbeidet med bosetting av flyktninger er enslige mindreårige prioritert. I 2009 ble det bosatt 606 enslige mindreårige. Før de siste årenes økning i asyltilstrømningen har det i gjennomsnitt vært bosatt rundt 150 enslige mindreårige årlig. Når det gjelder ventetid i mottak, fra vedtak til bosetting, viser det seg at den har økt i 2009 – det er riktig – den er pr. 1. januar 2010 5,6 måneder for enslige mindreårige. I 2008 var ventetiden 4,5 måneder. Målet er at bosettingen, som representanten sa, skal skje innen tre måneder etter at vedtak er fattet. I forbindelse med revidert nasjonalbudsjett for 2009 ble kommunene som bosatte enslige mindreårige, tilført ekstra midler til å heve kompetansen og øke kapasiteten i tjenesteapparatet. Jeg legger til grunn at dette vil ha en effekt for kommunenes evne og vilje til å ta imot enslige mindreårige flyktninger også i 2010 og i årene framover. Når det gjelder antallet enslige mindreårige som må bosettes i 2010, er tallet 1 600 basert på en tidligere prognose, utarbeidet i fjor. Jeg må jo bare understreke at det er stor usikkerhet knyttet til dette. Ankomsttallene for enslige mindreårige asylsøkere så langt i år har vært betydelig lavere enn for samme tidspunkt i fjor. Nye prognoser for dette har ikke jeg nå, men de vil bli lagt fram i andre halvdel av mars. Det vil gi oss et bedre grunnlag for å se hvordan vi nå kommer til å ligge an. Vi følger utviklingen veldig nøye, og jeg er enig med representanten i at vi må være innstilt på å vurdere alle former for tiltak for å unngå at barn må vente unødvendig på å bli bosatt. Jeg er opptatt av at vi skal sette hensynet til barna høyt. Det er bra både for barna og for samfunnet at ventetiden blir kortest mulig, og at de kommer raskest mulig ut i kommunene. Jeg har satt i gang et arbeid på tvers av flere departementer, ledet av mitt departement, for å se på tiltak som kan føre til en raskere bosetting generelt, men spesielt er de som nå er i gang med det arbeidet, bedt om å se på mulighetene for enslige mindreårige flyktninger. De forslag til tiltak som kommer derfra, er det min intensjon å følge opp i de ordinære budsjettprosessene med det siktemål at vi skal redusere ventetiden og sørge for at disse barna kommer ut i kommunene innen det tidsrom som vi i utgangspunktet krever.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-10:
Kristelig Folkepartis forslag får vi jo rikelig anledning til å diskutere i Stortinget i neste uke når det skal behandles. Jeg har også i brev til komiteen stilt meg positiv til en rekke av de tankene som er fremmet, og som ligner på de behovene som Regjeringen ser i barnevernet. Jeg er opptatt av at vi skal klare å få et bedre samsvar mellom antall saker og antall saksbehandlere i det kommunale barnevernet. Det er det aller viktigste. Derfor trenger vi en opptrapping ressursmessig der. Så har jeg lyst til å si at samtidig som det er en klar sammenheng mellom ressurssituasjonen i barnevernet og vår mulighet til å tilby flere enslige mindreårige plass på omsorgssentre, når de kommer – og selvfølgelig kan det være ressursmessige utfordringer i kommunene – er det også for mange kommuner som tror at det er større belastninger med disse barna enn det er. Og det er viktig å si tydelig fra at dette er barn som kan være en ressurs for sine kommuner, og som flere derfor burde ta imot.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-10:
Det er litt for tidlig for meg å gi en vurdering av det forslaget, for det har Regjeringen sagt skal vurderes, og det er det justisministeren som har ansvaret for å gjøre. Jeg er opptatt av at vi uansett hva som skjer med det forslaget, fokuserer tydelig på at vi i årene som kommer, skal ta ansvar for mange enslige mindreårige flyktninger som kommer hit. Det vil være mange som har et begrunnet behov for opphold i Norge, og som skal bli varig i Norge. Da er det viktig at vi selvfølgelig både har et tilbud under barnevernet til flest mulig av disse barna, at vi sørger for at kvaliteten for dem som inntil videre isteden må være i asylmottak, er så god som mulig, og ikke minst at vi handler med tanke på det spørsmålet som representanten tar opp, og som jeg er veldig opptatt av, nemlig hvordan vi får kommunene til å ta imot flere, raskere. Da har jeg altså satt i gang et arbeid for å se på ulike typer tiltak, og så må vi gjøre en felles jobb for å vise kommunene hva slags ressurser som ligger i disse barna.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2010-02-16:
På vegne av stortingsrepresentantene Solveig Horne, Øyvind Korsberg og meg selv ønsker jeg å fremme et forslag om innlemming av aviser som distribueres elektronisk, i momsfritaket som gjelder for aviser.
Henning Warloe (Høyre), 2010-02-16:
Jeg er enig med statsråden i at debatt om økonomi – skal vi si handlingsrom, som jo er navnet på det utvalget som vurderer universitets- og høyskolesektoren akkurat nå, Handlingsromutvalget – er en litt annen debatt enn den prinsipielle debatten om akademisk frihet. Men de støter jo mot hverandre, det er en grenseflate et sted. Jeg tror statsrådens partifelle Aksel Hagen egentlig sa det ganske godt: Man kan naturligvis stille spørsmål ved hvor reell friheten er når også de økonomiske mulighetene og det økonomiske handlingsrommet forringes kraftig. Jeg lurer på om statsråden er enig i den vurderingen, at et sted går det en grense for hvor reell den akademiske frihet er, hvis den i praksis er bundet av et redusert handlingsrom.
Henning Warloe (Høyre), 2010-02-16:
Denne debatten som vi nå snart avslutter, har jo ikke handlet direkte om økonomiske betingelser. Den har heller ikke handlet direkte om temaet politisk styrt forskning kontra fri forskning. Men begge disse temaene og dagens tema, akademisk frihet, er en del av en helhet, og det kan nok sikkert være litt vanskelig av og til å gjøre grensedragningene mellom disse diskusjonene, for de henger naturligvis sammen. Slik sett synes også jeg, i likhet med noen andre representanter, at innlegget fra representanten Tajik inneholdt – skal vi si – noen litt spesielle resonnementer med hensyn til at mer ledelse gir økt frihet for forskere. Jeg tror hun formulerte det slik. Hvis man skulle trekke det svært langt, er det ingen tvil om at mye ledelse går over i mye styring, og dermed er man over i noe som kan true en del grunnleggende frihet innenfor forskningen. Spørsmålet her blir jo egentlig hva slags dosering man velger. Fravær av ledelse er sannsynligvis ikke bra. Et diktatorisk lederskap er heller ikke bra. Spørsmålet er altså hva slags dosering man velger før det eventuelt blir for mye. Det å kunne slå fast at mye ledelse gir økt frihet, synes jeg er et litt spesielt og tvilsomt resonnement. Så gjorde representanten Tajik også et nummer av at Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti pekte på en indirekte trussel mot akademisk frihet og forskningsfrihet som følge av redusert økonomisk handlingsrom, bl.a. Vi hadde denne debatten for noen uker siden i Stortinget som følge av en interpellasjon om politisk styrt kontra fri forskning. Det er ingen tvil om at en sterk vekst i øremerkede midler, en reduksjon i frie midler, flere politiske mål og føringer og større midler bundet opp av samarbeidsprosjekter også internasjonalt – som vi vet binder opp store norske forskningsmidler – reduserer handlefriheten for forskningsfeltet. Det kan ikke være noen tvil om det. Men igjen blir det et spørsmål om dosering, spesielt når det gjelder de relativt mange politiske målene som er vedtatt for forskningsfeltet. La meg til slutt ta sjansen på å beklage overfor statsråden på vegne av en enstemmig komité at den inkurien har skjedd at vi har brukt feil navn på statsråden. Det tror jeg ikke skal gjenta seg, og det er kanskje merkelig at det har passert alles våkne blikk, men det har altså skjedd. Vi i komiteen vet naturligvis hvilken tittel statsråden har.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2010-02-16:
I innlegget mitt tok jeg utgangspunkt i merknadene i innstillingen til Dokument 8-forslaget. I deler av den innstillingen finnes det et flertall og et mindretall. Da mener jeg at det er naturlig å synliggjøre politisk uenighet der det finnes. Jeg har ikke tillagt mindretallet noe standpunkt, men tvert imot benyttet mitt innlegg til å begrunne Arbeiderpartiets standpunkt i innstillingen. Venstre har valgt å stille seg på mindretallets side i spørsmålet om målstyring og politiske føringer, men de gir ingen begrunnelse for sitt standpunkt. Det kunne representanten fra Venstre ha gjort i debatten, men viser isteden til økonomiske rammevilkår, noe som hører hjemme i en budsjettdebatt. Så vil jeg gjerne legge til at undertegnede representant vil fortsette å påpeke politisk uenighet der det finnes, slik som innstillingen viser i denne saken. Jeg håper at representanten fra Venstre ikke vil knytte sitt følelsesliv til politisk uenighet. Og jeg håper at resten av dagen blir en glad dag!
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2010-02-16:
Jeg er glad for at statsråden understreker krav og rett til publisering av de tingene som blir produsert ved disse instituttene. Jeg synes representanten Hagen, som representerer samme parti som statsråden, holdt et godt innlegg. Han snakket om en forsker som gikk fra instituttsektoren til høyskolen fordi han ikke fikk drive med store og langsiktige prosjekter i instituttsektoren. Han snakket om retten til å forske på det unyttige, og da regner jeg med at han refererer til prosjekter der det er lite betalingsvilje ute i et kommersielt marked. Mitt spørsmål til statsråden dreier seg om noe som er lite omtalt i innstillingen, men som vi snakket mye om før jul: Hvor store mener statsråden basisbevilgningene i prosent bør være til de store støtteberettige instituttene? Hvor store må de være for å nå målet om at også forskere i instituttsektoren skal ha muligheten til å drive med langsiktige prosjekter der det er lite betalingsvilje i markedet?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2010-02-16:
La meg begynne med å oppklare en liten misforståelse. Det var representanten Hagen som trakk inn det økonomiske i debatten, og da følte jeg behov for å gi statsråden mulighet til å følge opp det. Når det gjelder forholdet mellom strategisk styring og basisbevilgning, er det en debatt vi har rik mulighet til å komme tilbake til, og det er det helt åpenbart også behov for. I slutten av sitt innlegg er statsråden inne på forskjellen mellom den privatfinansierte forskningen og offentlig finansiert forskning i instituttsektoren. Det er klart at vi har forståelse for at det i hvert fall i en del tilfeller vil måtte være en del begrensninger på privat finansiert forskning. Men vi vet altså om en rekke eksempler på at også offentlig finansiert forskning, eller det jeg liker å kalle for skattebetalerfinansiert forskning, ikke tilflyter skattebetalerne. Jeg hadde ønsket at statsråden kunne være mer kategorisk på at forskning – med mindre det er sikkerhetspolitiske årsaker som tilsier noe annet – skal tilfalle allmennheten, og at forskerne skal ha muligheten til å diskutere dette på et akademisk fritt grunnlag.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-02-16:
Jeg skal først ta avstand fra to utsagn i mitt tidligere innlegg. For det første beskyldte jeg Venstre for sterk tiltro til ekstra dose med ny og forsterket lovregulering. Etter Trine Skei Grandes innlegg har jeg ingen grunn til å påstå det. Hun sa at Venstre hadde en åpen tilnærming til lovregulering eller ikke. For det andre skal jeg ta avstand fra min titulering av statsråden. Unnskyld! Så over til temaet akademisk frihet. Lover og retningslinjer, krav og forskrifter osv. er bra. Men dette dreier seg først og fremst om det vi kan kalle god ledelse, som er et viktig stikkord. Jeg tror det har mye med en profesjonskultur ute blant forskerne å gjøre, hva som blir sett på som god og anstendig oppførsel. Jeg tror også det har mye med hva slags sunnhetstilstand vi har i den offentlige debatten i et gitt tidsrom, at vi setter pris på at meninger brytes på en fri og åpen måte. Hvis vi har den type offentlig debattkultur, vil også forskere lettere kunne gå ut og delta i den. Det synes jeg – og hele komiteen, tipper jeg – er et godt ideal. Så litt om økonomi. Det den ene oppdragsforskeren viste til her, tror jeg har sammenheng med at på den ene sida er det mange bestillere, både i det offentlige og i det private, som bestiller svar på store spørsmål – og så skal svarene komme på veldig kort tid. Så er det kanskje ikke så veldig godt betalt. Det kan ikke minst gå ut over det som forskeren har av krav til seg selv på hva som er anstendig metode for å kunne svare på disse spørsmålene. Ved å føle at man ikke har blitt fullfinansiert, slik at man må begynne å gå litt på akkord med sine egne metodiske krav, føles som et press på den akademiske friheten til å gjøre anstendig akademisk arbeid. Det er et tankekors, og jeg skjønner veldig godt at det blir opplevd der ute, ikke minst av oppdragsforskere.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2010-02-16:
Akademisk frihet er grunnleggende for all forskning, både som et nødvendig premiss for å framskaffe ny viten og for å sikre legitimitet til sjølve forskninga. Forskeren må sjøl velge hvilke hypoteser som skal prøves, og hvilke metoder som skal legges til grunn for arbeidet. Spørsmålet i denne saken handler om hvorvidt den akademiske friheten for den delen av forskninga som ikke foregår i institusjoner der virksomheten er hjemlet i lov om universiteter og høyskoler, står svakere enn i de institusjoner som omfattes av loven. I saken vedrørende forholdet til instituttet som har skapt mulighet for denne debatten, understreker også instituttet sjøl at departementet har vedtaksfestet uavhengighet, og at den akademiske friheten skal ivaretas i tråd med den lovbestemte formålsparagrafen i universitets- og høyskoleloven. Som det framgår av innstillinga, mener også flertallet at den akademiske friheten som sådan ikke kan tolkes innskrenkende, men at det er gjeldende rett også utenfor UH-sektoren, lovfestet eller ulovfestet. Mitt inntrykk er, heldigvis, at direkte overstyring eller forsøk på direkte å legge begrensninger på forskernes arbeid og presentasjon av forskninga ikke representerer noe stort problem. Vi registrerer likevel, som det konkrete eksempelet det refereres til i representantforslaget, påstander om at disse grunnprinsippene blir utfordret, direkte eller indirekte. Det er bl.a. reist spørsmål om sjølve finansieringa av visse forskningsinstitusjoner og prosjekter i seg sjøl kan begrense den akademiske friheten. Som kunnskapsministeren har gjort rede for i sitt brev til komiteen, mener Senterpartiet og flertallet i komiteen at det vil kunne være både uheldig og uhensiktsmessig å lovfeste et vern for den akademiske friheten for den øvrige delen av forskningsfeltet. Det kan likevel være klokt å styrke prinsippet om akademisk frihet gjennom en ytterligere tydeliggjøring fra statens side, bl.a. ved tildeling av statlig basisfinansiering til de forskningsinstitutter som ikke er omfattet av UH-loven. Jeg er derfor glad for at statsråden vil vurdere det nærmere. Som innstillinga viser, er det ingen politisk uenighet om hvor viktig akademisk frihet er som et grunnleggende forskningsetisk prinsipp. Det er også brei politisk enighet om at en kontinuerlig må påse at dette prinsippet blir overholdt. Det er derfor bra at en samlet komité enstemmig understreker betydninga av å verne den akademiske friheten, og at dette skal gjelde uansett hvem som er oppdragsgiver, og hvem som står for finansieringa.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2010-02-16:
Jeg har lyst til å berømme Venstre for å ha levert et godt og viktig forslag. Jeg tror dette er en debatt som det er sunt at Stortinget tar med jevne mellomrom, og at man på alle områder der man holder på med forskning, er bevisst på dette. Noe av bakgrunnen for denne saken er debatten som gikk i media i fjor høst om den akademiske friheten. Den delen av forskningsfeltet som omfattes av universitets- og høyskoleloven, har fått et nødvendig lovfestet vern om den akademiske friheten. I debatten har det imidlertid blitt sådd tvil om hvorvidt private bedrifter, frittstående forskningsinstitutter, helseforetak m.m. har det samme vernet. Denne delen av forskningsfeltet som ikke omfattes av universitets- og høyskoleloven, antas å utgjøre ca. 70 pst. av den samlede forskningsinnsatsen i Norge. Akademisk frihet er en selvfølge, ja det er et grunnleggende element i all høyere utdanning, og det står hele komiteen støtt bak. Slik bør det også være i alle sektorer som driver med forskning. Vi ser til stadighet at denne friheten kan settes under press gjennom økt krav til produktivitet, kommersiell utnyttelse av forskningsresultater og et sterkere krav om umiddelbar samfunnsutnyttelse. Derfor tror jeg det mer enn noen gang er avgjørende å hegne om den akademiske friheten innenfor all forskning. Akademisk frihet er en viktig forutsetning for at forskningen både skal kunne videreføre demokratiske verdier og oppfylle sin samfunnsrolle. Så er det en diskusjon i komiteen – og jeg opplever at både flertallet og mindretallet har en reell bekymring for det – om at målstyring, flere politiske føringer og oppdragsforskning kan føre til hindringer i akademisk frihet. For det krever en høy grad av varsomhet fra myndigheter når man legger både målstyring, politiske føringer og oppdragsforskning til grunn – en høy grad av integritet, en høy grad av varsomhet og det som vi ofte bruker når vi snakker om andre lands demokratiske prinsipper, nemlig «transparency». Derfor mener jeg at det er naturlig å ha både diskusjonen og forslaget, og at vi enes om at det er naturlig med en sterkere tydeliggjøring av de grunnleggende prinsippene for akademisk frihet for alle forskere, uavhengig av hva slags arbeids- eller oppdragsgiver de har. Gjennom høringen er det kommet forslag til hvordan dette kan bli ivaretatt på en god måte. Det gir Regjeringen, mener Kristelig Folkeparti, gode verktøy i arbeidet med å sikre den akademiske friheten for alle.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-02-16:
Denne saken er framstilt også som en enkeltsak, men vi hadde et ganske prinsipielt utgangspunkt da vi fremmet saken. Det var bare et eksempel vi la fram, som viser at det som vi alle regner som en selvfølgelighet, også oppleves å være under press mange steder. Som saksordføreren sa: Akademisk frihet er en grunnleggende frihet knyttet til ytringsfriheten. Vi lever jo i en tid der ytringsfriheten blir debattert, og vi ser at det er mange ulike meninger om hvordan den skal utøves, men på det akademiske området forventet jeg egentlig at det skulle være stor prinsipiell enighet. Så hadde jeg trodd at dette skulle være en glad-dag, der man kunne vise at et initiativ på Stortinget kunne føre til et flertall og en bred enighet om viktige prinsipper. Men debatten, spesielt representert ved representanten Tajik, viser at Arbeiderpartiet legger seg på en linje i komiteen der man skal prøve å lage uenighet der man ikke har det, og der man skal prøve å vise forskjeller der de ikke fins. Det å påstå at det ikke fins krefter i instituttsektoren som utfordrer den akademiske friheten, er en ganske arrogant holdning. Det å påstå at alle som påpeker at det fins utfordringer, er imot alle de virkemidlene som eventuelt kan utformes, vil jeg påstå er feil. Det eneste jeg er enig i i det representanten Tajik sa, er at rammevilkårene er en trussel mot den akademiske friheten. Ja, det er derfor noen av oss har kjempet imot hvileskjæret. Så er det påpekt at noen er veldig for å lovregulere dette. Grunnen til at Venstre ikke har gått inn på merknaden som avviser en lovregulering, er at vi ikke vil avvise noe. Vi vil faktisk at man går åpent inn i denne prosessen og gjør slik som Forskerforbundet sier, at man setter ned et utvalg som ser på hvordan dette skal gjøres på best mulig måte, og også ser på hvordan det gjøres i andre land, og at man ikke går inn i en prosess med å avvise mulighetene for å regulere dette. Så vi vil ha en mest mulig åpen runde på hvordan det skal gjøres. Et tema som også ble tatt opp da UH-loven ble behandlet, var ønsket om en regulering når det gjaldt den akademiske friheten, for den sektoren som falt utenfor UH-loven. Det har tatt sin tid. Men jeg håper at dette kanskje er et push for å få det til. Så håper jeg at tonen i debatten handler om at når man klarer å få til enighet, får man holde på enigheten og ikke tillegge folk meninger man vet de ikke har.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-02-16:
Jeg oppfattet statsrådens svar som veldig positivt og i en litt annen tone enn regjeringspartiene her i dag, så derfor skal jeg holde den samme tonen tilbake. Jeg tenkte jeg skulle spørre om statsråden kunne være litt mer konkret om hvordan hun kan tenke seg å følge opp et slikt vedtak i Stortinget.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-02-16:
Jeg er en type politiker som syns det er veldig morsomt å diskutere politiske uenigheter. Det er litt av drivkraften min for å stå opp om morgenen. Det jeg kanskje syns er litt meningsløst, er å bruke tid på politiske uenigheter som ikke finnes, og det syns jeg kanskje denne saken bærer preg av. Jeg trodde at dette skulle være en plankedebatt om noe som vi faktisk var enige om, der vi kunne diskutere hvordan man skulle implementere dette. Nå finner jeg for første gang i mitt liv på Stortinget behov for å presisere en merknad: «Komiteens medlemmer fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre mener likevel at flere forhold kan bidra til å utfordre de grunnleggende prinsipper for akademisk frihet, bl.a.» Og dermed er vi imot alt det som står i «bl.a.», fordi vi ramser opp noe som kanskje kan være med på å utfordre! Det er det jeg reagerer på, at man blir tillagt en mening man ikke har. Så kan representanten Tajik påpeke at akademisk frihet ikke skal ha noe med rammevilkår å gjøre, derfor skal vi ikke diskutere dette. Grunnen til at jeg tok opp rammevilkår, var at representanten Tajik refererte til at rammevilkår er noe av det som faktisk påvirker akademisk frihet. Jeg syns bare vi skal diskutere det vi er reelt uenige om, og det fins det mye av på dette feltet. Da kan vi heller bruke tida på å diskutere det enn på å tillegge folk meninger vi vet at de ikke har.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-02-16:
Jeg synes jeg oppfattet i Tord Liens eget innlegg tidligere fra talerstolen at man ikke skulle blande den økonomiske situasjonen inn i debatten om akademisk frihet. Nå gjør han jo akkurat det. Jeg vil bare bemerke at det er egentlig en litt annen debatt. Men for å fylle ut litt det som Aksel Hagen la opp til, vil jeg si at jeg er helt enig i at det også må være noen som forsker på det såkalt unyttige – det man kanskje ikke helt vet svarene på – men jeg tror den forskningen først og fremst skjer som grunnforskning og dermed i universitetene og ikke så mye i instituttsektoren, som mer er anvendt forskning. Det er den debatten vi har nå, om akademisk frihet for den anvendte forskningen.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-02-16:
Som jeg sa i innlegget mitt, ser jeg absolutt behov for å tydeliggjøre kravene til akademisk frihet overfor forskningsinstituttene. Og det har jeg tenkt å gjøre – selvfølgelig selv med departementet, med en gjennomgang av det som nedfelles og skrives om dette, men også i en dialog med Forskningsrådet, for der sitter det også folk som utarbeider retningslinjer, vilkår og krav i forhold til forskningen. Jeg er helt enig med representanten Skei Grande i at dette må være tydeliggjort i de grunnlagsdokumentene som forskningen bygger på.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-02-16:
Den arbeidsgruppen som er nedsatt for å se på handlingsrommet i universitets- og høyskolesektoren, er bedt spesielt om å vurdere en helhet som går langt utover det økonomiske. Det er en del utfordringer i forhold til, la oss si, barrierer av forskjellige slag, som både kan handle om arbeidsrutiner og måter å jobbe på internt i institusjonene, og som sluker penger på veien fra de sendes fra Regjeringen, til de kommer til den enkelte forsker. Dette har ikke bare med selve pengestrømmen å gjøre, det har også å gjøre med arbeidsvilkår. Jeg må si at det var et interessant innlegg fra representanten Hadia Tajik her også, om ledelse i instituttene og i forskningssektoren i sin alminnelighet. Dette er viktige debatter og viktige diskusjoner om handlingsrom på alle måter. Jeg vil foretrekke at denne debatten, som spørsmålsstilleren har lagt opp til, er en debatt om hvordan den akademiske friheten på best mulig måte kan tas vare på i instituttene.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-02-16:
En viktig sak og et viktig tiltak i forskningsmeldingen som Stortinget diskuterte i forrige periode, var det vi har kalt for åpen tilgang, «open access», altså at statlig finansiert forskning skal være åpent tilgjengelig, og ikke bare ved vanlig papirpublisering, men også på nett og på andre måter. Jeg tror det er et veldig viktig prinsipp at det skal være åpenhet. Det kan være, som også representanten er inne på, forhold av næringsmessig og annen karakter som gjør at noe ikke kan være åpent. Men det aller meste vil være i den kategori at finansieres det statlig, bør det være tilgjengelig for offentligheten.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-02-16:
I denne saken kan vi kanskje få belyst politisk enighet, i motsetning til i forrige sak. Prop. 62 L for 2009–2010 går ut på at man gjør endringer i lovverket, slik at man forenkler systemet for innkreving av forskjellige statlige gebyr. Man går over fra forskuddsbetaling til innkreving i ettertid. Dette er en mer rasjonell prosess, hevdes det. Uavhengig av hva man ellers måtte mene om gebyrene, kan man kanskje være enig i at man skal kreve dem inn på en enkel og grei måte. Her overfører man ansvaret og myndighet for å tvangsinnkreve noen statlig pålagte gebyr til det som heter Statens innkrevingssentral. Innstillingen fra næringskomiteen anbefales uten merknader.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-02-16:
Først: Jeg sa vel i innledningen av mitt innlegg at jeg ikke var helt sikker på om det var på NRK eller TV 2 jeg hadde sett programmet. Jeg er i hvert fall glad for at også statsråden har sett det samme programmet – og så er vi enige om at vi har fått noe igjen for lisenspengene våre, og det er jo bra. Så får vi la de reklamefinansierte fortsette å produsere på sin måte. Jeg vil gripe fatt i det statsråden sa til slutt i sitt innlegg. Statsråden hevdet at undertegnede i sitt innlegg ikke tok opp det som hadde med sjøfolkene å gjøre, knyttet til områdebegrensningene, og sjøfolkenes vilkår og kompetanse. Jo, det var nettopp det jeg gjorde. Hvis statsråden hadde fått med seg det jeg sa i mitt innlegg, presiserte jeg helt tydelig dette. Men for at statsråden skal få det med seg, skal jeg gjenta det jeg sa. Jeg sa følgende: «I motstrid til dette står Norsk Sjøoffisersforbund, som viser til gjennom en uttalelse på sin hjemmeside at de på sin side mener at oppheving av fartsområdebegrensningene vil kunne gi en «massiv utflagging fra NOR og tap av norsk kompetanse.»» Videre sa undertegnede: «Dette viser selvfølgelig at en er helt nødt til å finne en balansegang som sikrer konkurransedyktige vilkår i skipsregistrene, samtidig som en sikrer norske arbeidsplasser og norsk kompetanse.» Nettopp fordi jeg er opptatt av de norske arbeidsplassene og kompetansen både på sokkelen og langs norskekysten, tok jeg opp denne problemstillingen. Jeg sa det var viktig å finne en balansegang som begge parter er tjent med. – Jeg tror det er viktig at vi har med oss den biten. Dette er en sak jeg er meget opptatt av. Det er ikke statistikken vi er opptatt av, altså hvor mange skip som er her og der, men de positive ringvirkningene vi kan få som følge av at vi er en sterk skipsfartsnasjon med en stor norsk flåte. Selv om statsråden hadde et veldig godt innlegg, kunne jeg ønske meg at han hadde vært litt mer konkret. Spørsmålet mitt er hva statsråden faktisk vil gjøre. Statsråden viste i sitt innlegg til både innspill og dialog og det som ligger der, men jeg har selvfølgelig også tatt meg den frihet og sett på hvilke saker som Nærings- og handelsdepartementet har tenkt å sende over til Stortinget i løpet av vårsesjonen. Der ligger det ingen ting. I den forbindelse hadde det vært greit å få høre litt mer konkret om hva som er planene til statsråden. Jeg var selvfølgelig også på verftskonferansen i Ålesund og hørte statsrådens innlegg. Det var faktisk meget godt, interessant og positivt. Det næringen er opptatt av, er at vi må få på plass rammevilkårene. Vi må høre hva det er man faktisk har tenkt å gjøre, og så hadde det vært greit å høre om statsråden også vil garantere for at man ikke vil ta en omkamp om rederibeskatningen.