trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Henrik Asheim (Høyre), 2016-04-14:
Likestilling er viktig, og jeg opplever at den debatten vi har hatt i dag, som nå begynner å dra ut i den femte timen, viser at Stortinget er omforent om at det finnes mekanismer i samfunnet som forfordeler både kvinner og menn på forskjellige arenaer. Derfor er også likestillingspolitikk viktig. Jeg vil allikevel slå et slag for den aller viktigste plattformen for å gi like muligheter for alle, uavhengig av bakgrunn eller kjønn, og det er skolen. I skolen i dag vet vi – selv om vi i likestillingsdebatten er vant til å snakke om kvinners underrepresentasjon på mange områder – at det er guttene som stadig mer sakker akterut. I ungdomsskolen har guttene svakere karakterer enn jenter i alle fag unntatt gym. Gutter dropper langt oftere ut av videregående skole før den er fullført, og unge menn er overrepresentert på trygdestatistikk og i utenforskap. Så kan man si at tilnærmingen fra venstresiden i veldig mange år – som en forklaring på dette – har vært at det har vært for mange kvinner i skolen og for få menn. Jeg er først og fremst opptatt av å rekruttere flere lærere til norsk skole, ikke så mye av andelen av hvert kjønn. Man har sett på om det er årsaken, og svaret er at det er det ikke. Det er noen skoler i Norge som skiller seg ut, fordi de ikke har denne kjønnsforskjellen. Det er altså slik at gutter og jenter presterer like godt. Det som kjennetegner de skolene, er først og fremst at de har en politikk for å løfte alle elevene, ikke egne gutteprosjekter, ikke egne kvoteordninger, men en politikk som sier at alle svake elever uansett kjønn skal løftes. Det er skoler som har en kultur for god klasseledelse og disiplin, hvor det er ro i timen, og hvor guttene også presterer bedre. Det er veldig lett å være enige om problemet, men når vi kommer til løsningene, viser det seg at den beste løsningen veldig ofte er å ha en politikk for å løfte de svake, uansett kjønn, for det vil også fjerne den misforståelsen som er, at dermed finnes det ikke jenter som sliter på skolen, eller dermed finnes det ikke gutter som er veldig flinke på skolen. Selv om statistikken kan vise at ett kjønn er overrepresentert, er det hver enkelt elev det må fokuseres på. En annen ting vi vet, er at gutter og unge menn er overrepresentert på selvmordsstatistikken. Noe av årsaken til det er at gutter dessverre ikke er like flinke som jenter til å snakke om de problemene de har. Et eksempel på noen som har forsøkt å løse dette med suksess, er Asker kommune, som innførte et gutteprosjekt hvor det hver onsdag bare var gutter som fikk komme på helsestasjonen. Først kom det bare noen, og de snakket mest om fysiske plager. Etter hvert begynte de å snakke om følelsene sine. Etter hvert begynte guttene å komme også på andre dager. Det gjorde de ikke fordi noen vedtok at nå skulle det være en kvote på antall gutter på helsestasjonen. Det gjorde man ved å senke terskelen og ved å ha en politikk for å løfte alle.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-04-14:
De aktuelle oppgavene som vil bli overført til de enkelte statsarkivene, er som jeg nevnte, digitalisering, tilsyn, depot, brukertjenester og IT-tjenester, og det vil være opp til etaten, altså Riksarkivaren, også etter reglene om medbestemmelse, å spesifisere organisasjonsendringene nærmere. Derfor er jeg glad for at flertallet i Stortinget ser at det ikke er nasjonalforsamlingens oppgave å gå inn og detaljstyre slike prosesser. Plassering av nye oppgaver ved det enkelte statsarkiv skal bli avklart i disse forhandlingene. Det håper jeg at det er respekt for at nå skjer.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-04-14:
Statsarkivaren skal være leder for det enkelte statsarkiv. Jeg trodde ikke det var så vanskelig å forstå at det er det som ligger til grunn. Det har hele tiden vært kommunisert at hver enkelt statsarkivar skal lede sitt statsarkiv. Det er verken opp til meg som statsråd eller opp til Stortinget å gå inn og detaljstyre hvilke oppgaver som skal tillegges statsarkivaren og ikke. Det er nettopp det som skal bli avgjort i de videre forhandlingene – som jeg har respekt for, og som jeg også opplever at stortingskomiteen har respekt for. Det avgjørende er at vi har slått fast at statsarkivene vil bli styrket når de fra Riksarkivet får tilført nasjonale oppgaver, som blir flyttet ut av Oslo. Da håper jeg at man ikke oppkonstruerer problemer som ikke eksisterer.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-04-14:
Siden det åpenbart var vanskelig å forstå hva jeg mente, må jeg gjenta for tredje gang at statsarkivarene skal lede hvert sitt statsarkiv, at vi flytter oppgaver ut fra Oslo, at vi legger spesielle tjenester til de ulike statsarkivene, slik at hvert statsarkiv får sitt spesialområde. Så må jeg bare presisere at etter reglene om medbestemmelse i forhandlingene med de ansattes representanter går verken jeg eller komitéen inn og detaljstyrer hvordan det skal være. Det er det forhandlingene som vil avgjøre. Det ser jeg at alle på Stortinget har respekt for – bortsett fra Senterpartiet.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-04-14:
Jeg svarer på de spørsmålene jeg får, jeg, og om betalingstjenester har jeg også sagt til Stortinget at jeg vil komme tilbake i budsjettet og orientere nærmere om prosessen og om resultatet av forhandlingene. For endringene som gjøres, er det ikke nødvendig med noen lovendring, for det er i tråd med arkivmeldingen, som Stortinget vedtok med et bredt politisk flertall. Det betyr at arkivverket skal forhandle videre ut fra den skissen som nå foreligger. Jeg er trygg på at de vil finne gode løsninger innenfor de rammene som foreligger – og med de klare føringene om at statsarkivene skal spesialiseres, at de skal være en egen enhet innenfor arkivverket.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-04-14:
Jeg vil også takke saksordføreren for en fin redegjørelse for komiteens arbeid. Jeg vil særlig takke Venstre for å ha kommet med forslaget. Venstre tok et veldig godt initiativ til en samtale, ikke minst i Stortinget, om tros- og livssynspolitikk. Regjeringen ønsker en bred og involverende debatt om tros- og livssynsspørsmål, fordi vi som fellesskap må ha eierskap til tros- og livssynspolitikken. Som mange i salen vet, har vi signalisert at vi vil igangsette et arbeid med stortingsmeldingen om en helhetlig tros- og livssynspolitikk på en litt annen måte, som representanten Nybø helt riktig var inne på. Jeg tror også at like viktig som skrivingen av stortingsmeldingen og vedtaket i Stortinget, er prosessen fram dit. Hvordan kan vi ha en offentlig, god samtale, satt inn i et større perspektiv enn kun knyttet til enkelthendelser? Utfordringen Norge og Europa nå står midt oppe i, særlig med hensyn til migrasjon, er å utvide konteksten og kompleksiteten også i tros- og livssynsspørsmål. Derfor trenger vi et nytt veikart for kultur- og religionsmøter. Det håper jeg alle partiene på Stortinget ønsker å bidra til. I sin innstilling viser komiteen til flere utredninger som er foretatt, og jeg ønsker å ta med dem i det videre arbeidet. Jeg håper vi får en debatt som legger til rette for et samfunn der tro og livssyn har en naturlig plass og kan hjelpe oss til å finne tjenlige og praktiske løsninger når vi møter gamle og nye utfordringer på tros- og livssynsfeltet. Disse utfordringene handler ofte om likebehandling og likeverdighet i møte med tros- og livssynsmessige behov, f.eks. når det gjelder religiøse symboler i det offentlige rom, tro og livssyn i skolen og religiøs betjening i offentlige institusjoner. Jeg vil avslutte med å si at jeg ser fram til den gode offentlige samtalen som vi skal ha rundt disse spørsmålene, og jeg håper Stortinget kan bidra til en god prosess rundt dette. Så håper jeg at komitébehandlingen som har vært til nå, er starten på et veldig godt samarbeid mellom alle partier som er representert på Stortinget. Jeg tror det er et godt utgangspunkt for at vi står godt rustet til å ta en debatt på en åpen, bevisst og respektfull måte.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2016-04-14:
På vegne av komiteen legger jeg fram en enstemmig innstilling, og jeg vil takke komiteen for et godt samarbeid i denne saken. Vi ser fram til at det nå skal utarbeides en stortingsmelding om en helhetlig politikk for tros- og livssynsfeltet i Norge. Stoltenberg II-regjeringa satte ned Stålsett-utvalget, og de leverte sin NOU med navnet «Det livssynsåpne samfunn» 7. januar 2013. Utvalget formulerte noen grunnleggende prinsipper som det er verdt å merke seg når den framtidige politikken på området nå skal nedfelles i nye dokumenter. De nevnte bl.a. at tros- og livssynsfriheten skal beskyttes for alle, at den enkeltes tros- og livssynspraksis ikke må krenke andres rettigheter og friheter, at staten ikke må utsette noen for usaklig eller uforholdsmessig forskjellsbehandling på grunn av deres tro eller livssyn, og at det må legges aktivt til rette for at alle skal kunne utøve sin tro. De påpekte viktigheten av at de som mottar statlig støtte, må vise vilje til åpenhet, at man viser annet tros- og livssyn den samme respekt som en selv forventer og nyter godt av, og at vi bør akseptere å bli eksponert for andres tros- og livssynspraksis i det offentlige rom. Utvalget påpekte at staten bør tilstrebe at enhver borger – i prinsippet og i rimelig praksis – får samme grad av støtte til sin tros- og livssynsutøvelse. Komiteen mener at dette er noen viktige innspill, som må være en del av stortingsmeldingen, men understreker at Den norske kirke både historisk og kulturelt står i en særstilling, at det i Grunnloven slås fast at den «forbliver» – eller som det nå heter, «forblir» – Norges folkekirke, at den har krav på både nasjonal og lokal tilstedeværelse på en helt annen måte enn det som gjelder andre trossamfunn, og at den har en rolle og plikter som de andre ikke pålegges. Komiteen har også påpekt at Kulturutredningen 2014 kan være relevant som bakgrunn for stortingsmeldingen fordi den berører tema som minoriteter, fellesskap, ytringsfrihet og kulturelt mangfold. Så er det viktig at en framtidig tros- og livssynspolitikk i sin utforming må vurderes opp mot sentrale fellesverdier som demokrati, ikke-diskriminering, likestilling, menneskerettigheter og at vi er en rettsstat. Komiteen er glad for at regjeringa nå endelig tar tak i dette, og som sagt innledningsvis, ser vi fram til at det skal legges fram en melding for Stortinget.
Iselin Nybø (Venstre), 2016-04-14:
Dette er ikke en sak som i dag skaper noen særlig debatt i denne salen. Det er av to grunner: for det første fordi en enstemmig komité står bak innstillingen, for det andre fordi denne debatten ikke skal foregå her og nå – i dag – men der ute i tiden som kommer. Som forslagsstiller er jeg veldig glad for at statsråden tok ballen så raskt og var så offensiv og sa ja, dette høres ut som en god idé, dette har jeg lyst til å være med på, dette har jeg lyst til å legge fram en stortingsmelding om. Jeg er like glad for at resten av komiteen også syntes dette var en god idé, og jeg synes saksordføreren har redegjort godt for saken. Vi lever i et mangfoldig samfunn. Vi lever i en tid med store endringer. Med jevne eller ujevne mellomrom har vi debatter om én og én ting som angår dette området. Det er på tide at vi løfter blikket litt og ser dette i en helhet. Jeg ser fram til debatten som kommer framover. Jeg synes statsråden har lagt opp til noe litt spennende. Hun har gitt uttrykk for at hun ønsker å inkludere mest mulig folk, for dette er ikke en stortingsmelding som kan skrives på statsrådens kontor. Dette er en stortingsmelding som må involvere folk, den må involvere dem det angår. Flere stemmer må høres enn bare stemmene til oss som sitter her inne, og stemmene til dem som jobber for statsråden. Nok en gang takk til saksordføreren, til komiteen og til statsråden for at de var så positive til forslaget vårt. Dette blir en spennende sak å følge framover.
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-04-14:
Vi har en egen målsetting. Den viktigste målsettingen, som også er en del av Paris-avtalen, dreier seg om det vi gjør fram mot 2020. Vi skal ned til 47 mill. tonn innen 2020. Det er fryktelig vanskelig, for vi er sent ute, men det er fortsatt mulig. Det er det som er drivkraften i det daglige arbeidet vårt, både i budsjettarbeidet og i det daglige arbeidet i Stortinget. Så må vi ha en prosess med EU. Som jeg også sa i mitt innlegg – inntil vi får fastslått den forpliktelsen som Norge skal ha, i samarbeid med EU, må vi legge til grunn at vi må planlegge for at vi skal ha 40 pst. reduksjon også i ikke-kvotepliktig sektor fram mot 2030. Det som er avgjørende, er at vi må ha enkelttiltak nå, og så må vi sette i gang, også i ulike organisasjoner, med den nødvendige overordnede planleggingen for å få et system på klimaarbeidet som peker framover mot 2030. Nå er det altfor mange enkeltvedtak, og det er altfor lite systematikk i den jobben vi gjør.
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-04-14:
Ja, det er viktig at regjeringen nå ikke bare jobber med vedtak som vi fatter i Stortinget, men at den også tar egne initiativ. I dag er veldig mye av det vi gjør, basert på budsjettenigheten vi har hatt i denne perioden. Det er ingen tvil om at i Venstre er vi fornøyd med at det er mye av det vi har fått igjennom, som så blir politikk i etterkant. Jeg tror det er riktig å ha en samordning med EU. Fra vår side mener vi også at det ikke bare handler om å ha en bilateral avtale. Jeg tror det er riktigere å få dette også inn i et EØS-rammeverk, sånn at vi får et helt annet virkemiddelapparat for å gjennomføre politikken etter at vi har fått på plass avtalen. Jeg tror det som er viktig her, er at budsjettene, alle enkeltsakene, meldingen som nå kommer, forholder seg til målsettingen mot 2030, at vi skal 40 pst. ned. Det er det som gjelder inntil en eventuelt får en annen enighet med EU.
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-04-14:
Nå er det litt fristende å begynne å snakke om åtte år med rød-grønn regjering, men jeg skal ikke gjøre det. Jeg er enig med representanten Aasland i at vi må ha veldig ambisiøse mål innenfor transportsektoren. Der vet vi at vi må ta de store kuttene. Vi er fra Venstres side til og med mer ambisiøse og mener at vi må kunne selge kun nullutslippskjøretøy i 2025 for å nå tallene. Aasland sa også at klimapolitikken må omfatte alle politikkområder, og vi vet mye om hva vi må gjøre innenfor ikke-kvotepliktig sektor. Men mitt spørsmål er: Er Arbeiderpartiet like villig til å gjøre endringer også innenfor kvotepliktig sektor? Er det – i lys av Paris-avtalen – vilje til å se på om man vil endre standpunkt når det gjelder åpningen av Lofoten, Vesterålen og Senja, til å se på skattesystemet innenfor petroleumssektoren, om det må endres i lys av Paris-avtalen, eller til å stille strengere krav for å få kraft fra land, eller for håndtering av utslipp på norsk sektor?
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-04-14:
Representanten Bru pekte på mange av de tiltakene som er i gang. Mye av det er vedtatt i budsjettforlik, og mye av det ligger innenfor transportsektoren, f. eks. bedring av biodrivstoff og å gjøre de miljøvennlige alternativene mer attraktive. Men for å nå målene – komme nær både 2020-målene og det som går fram mot 2030 – må vi få til en mye raskere overgang til nullutslippskjøretøy og biodrivstoff innenfor transportsektoren. Da blir spørsmålet mitt til Tina Bru og Høyre: Er man nå villig til ikke bare å se på de positive virkemidlene, hvor vi nærmest ikke har flere igjen, men også på avgiftssystemet, bruke markedet og heve miljøavgiftene på de fossile drivstoffene til en størrelse som gjør at vi når målene?
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-04-14:
Jeg skal være kort, jeg skal fortsette med det spørsmålet som nå ble stilt. Det gjelder bl.a. flyseteavgiften, som Senterpartiet gikk imot og argumenterer imot. Men da vi to år tidligere økte mineraloljeavgiften, som definitivt har en miljøeffekt, gikk Senterpartiet også imot det. Hva er bakgrunnen? Er miljøavgifter noe som Senterpartiet er for, bortsett fra i enkeltsaker og bortsett fra dem som foreslås – eller er det sånn at man ønsker å ha de nødvendige miljøavgiftene?
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-04-14:
Jeg er enig i statsrådens beskrivelse av at vi har hatt 30 år med klimamål. Det som er felles for disse målene, er at vi ikke har nådd dem. Vi setter ambisiøse mål, og så ser man på en måte hvordan det går, ut fra summen av det man klarer å få til. Det store skiftet i denne stortingsperioden er nettopp at vi nå ønsker å knytte oss til EUs målsetting, noe vi ikke klarte å få til med 2020-målene, og vi ser jo hvordan det har gått med klimaforliket. Vi får prøve å gjøre det bedre de årene som er igjen. Men helt avgjørende når vi knytter oss til EU, er nettopp at det ikke bare blir en bilateral avtale, men at man får den nødvendige juridiske forpliktelsen sånn at vi sikrer at vi når målene, og at Norge også kommer innenfor et sanksjonsregime dersom vi ikke skulle gjøre en god nok jobb. Da blir mitt spørsmål til statsråden: Er statsråden helt tydelig på at det nettopp er en målsetting å komme innenfor den juridiske forpliktelsen som gjør at vi får de samme kravene til gjennomføring som andre EU-land?
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-04-14:
Det mest positive med denne debatten – og det som er positivt – er at alle partier nå kappes om å være det mest ambisiøse og om å være for klimatiltak. I retorikken har mye endret seg de siste årene, og det er positivt. Ved å høre på partiene merker man ikke lenger de store forskjellene. Nå er det troverdigheten det går på. Det handler også om de politiske valgene, og når enkeltsakene kommer, kommer også skillelinjene fram. Enten det handler om endringer i energiloven, organisering av jernbanesektoren eller andre tiltak, er det klare politiske skillelinjer. Man må bygge også organisatoriske endringer for å nå mål, og så handler det også om troverdighet med hensyn til gjennomføring. Når jeg hører på Arbeiderpartiet, har de ett problem i den offensive holdningen de legger for dagen, og det er at de mangler troverdighet når det gjelder gjennomføring. For dem som husker de åtte årene vi har bak oss, med den forrige regjeringen, var det den manglende gjennomføringen og en frustrasjon over gjennomføringen som var grunnlaget for at vi i Venstre mente at vi måtte ha et nytt flertall på Stortinget. Man rotet til satsingen på biodrivstoff. Det har vi rettet opp i nå. Det var andre områder hvor det var stillstand. Kanskje var den største satsingen på utbygging innenfor olje- og gassektoren for å få opp aktiviteten – med den kostnadsdrivende effekten det hadde – et problem. Det er et faktum at den dynamikken og nytenkningen vi nå har – også når det gjelder handling, helt uavhengig av både hvem som står bak vedtakene på Stortinget, og hvorvidt det skjer i budsjettsammenheng eller i enkeltvedtak – er et resultat av at vi har et nytt, borgerlig flertall. I Venstre er vi fornøyde med at vi sitter sentralt og er utslagsgivende initiativtaker for veldig mange av vedtakene. Det er ingen tvil om at det er det som gjør at vi nå har en ny dynamikk. Ta bare det at vi nå sitter her og diskuterer EU-målsettinger om 40 pst. utslippsreduksjon innen 2030, som alle nå er for: Det var ingen som stilte krav om at vi skulle knytte oss til EU-krav før det borgerlige flertallet kom med forslaget om at vi skulle ha en egen avtale med EU. Jeg tror virkelig ikke at man under den forrige regjeringen hadde lagt til grunn at Norge skulle ha en forpliktende, juridisk bindende avtale med EU for å nå målene i 2030. Da tror jeg man ville fortsatt med klimaforlik, med den forpliktelsen som det innebar. Det er skiftet som har gjort at vi har fått en helt ny dynamikk, og nå er alle partier forpliktet til å sørge for at vi bygger opp en troverdighet for gjennomføringen av det vi nå sier. Det handler ikke bare om å si det man mener – man må også gjøre det man sier, og ingenting er gjort før det er gjennomført.
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-04-14:
Representanten Tina Bru kunne i grunnen lagt til i listen sin økte belønningsmidler for de store byene, belønningsmidler for sykkel, endrede avskrivningsregler for vindkraftverk og at man har muligheter for grønne sertifikater i solcelleanlegg. Det er rekke på rekke – og det er store og små beslutninger som skal dra oss i den riktige retningen. Det er virkelig ingen grunn til å si at nå blir det pause i påvente av sakene som kommer fra regjeringen. Tvert imot – denne våren sitter komiteen med mange saker som vi skal ta beslutninger i, man skal ha et revidert budsjett, og det er anledning på anledning. Hver anledning skal brukes for å forsterke klimaforliket, ikke bare med nye tiltak, men man skal ha resultater og få konkrete reduksjoner i utslipp. Klimanøytralitetsmålet i 2030 må ligge fast, og det handler først og fremst om den siden vi ikke har snakket så mye om i dag, den internasjonale forpliktelsen som ligger i Paris-avtalen. Vi må gjøre mye mer, også ute, for å nå den totale målsettingen som vi har forpliktet oss til.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2016-04-14:
Tusen takk for spørsmålet. Vi er veldig for avgifter, avgifter som faktisk virker, og avgifter som er rettet mot forbruk. Det å innføre en generell seteavgift innenfor flytrafikken er jo ikke konkret og målrettet, så det viser at det er utfordringer med den avgiftspolitikken regjeringen fører. Vi er for avgifter på forbruk, men ikke en generell flyseteavgift, slik som regjeringen vil gjennomføre.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2016-04-14:
Aller først har jeg lyst til å gi ros til Kristelig Folkeparti og Venstre, for hadde det ikke vært for Kristelig Folkeparti og Venstre hadde vi ikke sett spor av klimahandlinger i de siste to og et halvt årene. I de åtte årene som vi satt, trappet vi betydelig opp oppmerksomhet rundt klima. Vi fremmet to stortingsmeldinger, klimameldinger. Vi var med på å etablere to forlik, og vi fikk et veldig klart – og sterkt – internasjonalt engasjement for klima. Alle de retningene er jo nå forlatt. Men jeg understreker at jeg er svært tilfreds med det arbeidet Kristelig Folkeparti og Venstre har bidratt med i disse to og et halvt årene, for hvis ikke hadde vi ikke sett et snev av klimapolitikk i denne perioden.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2016-04-14:
Aller først tror jeg Arbeiderpartiets politiske historie understreker at Arbeiderpartiet er villig til å stille krav overfor industri, næringsliv osv., og jeg tror det har bidratt til at vi bl.a. har industrigrener i Norge som er ledende på mange av sine områder, og det kommer vi til å fortsette med. Vi har allerede foreslått, i det omfattende klimaforslaget som representanten Elvestuen er saksordfører for, positive tiltak innenfor kvotepliktig sektor, nettopp for å klare å bringe den kunnskapen og de miljøene som er der, i stand til å levere lav- og nullutslippsteknologier. Jeg tror det er det verden kommer til å etterspørre. Hvis vi kan plassere oss i en enda sterkere og enda tydeligere lederposisjon når det gjelder klima, med positive tiltak – og Norge har, sammen med industrien, muskler til å være med på å utvikle nye løsninger – vil vi kunne forsterke konkurransekraften vår, vi vil kunne få en sterk grønn konkurransekraft, også innenfor kvotepliktig sektor. Det synes jeg vi skal bidra til med positive virkemidler, og det er Arbeiderpartiet veldig for.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2016-04-14:
Det er ingen i denne salen som vil forlate EU-sporet, det er i hvert fall ingen som har gitt uttrykk for det i denne debatten, ikke i tidligere debatter heller. Det som er bekymringen, er at statsråden i sin egen redegjørelse sier at formalitetene med EU neppe vil være på plass før tidligst mot slutten av 2017, det kan bli 2018, og det kan sågar – fordi det sikkert kommer til å være krevende forhandlinger internt også i EU – muligens bli 2019. Hvilken opplevelse har klima- og miljøministeren av en sånn tidsakse i forhold til den utålmodigheten alle partier i denne salen, med unntak av hans eget parti og Fremskrittspartiet, har?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2016-04-14:
Først en liten visitt til representanten Ola Elvestuen. Jeg har stor forståelse for at Venstre har behov for å prøve å beskytte seg selv og regjeringen ved å angripe Arbeiderpartiet, men det er faktisk sånn at Venstre også er medansvarlig med hensyn til hvilke måloppnåelser som skjer i forhold til 2020 og 2030 ut fra det som er nå-situasjonen. Så tror jeg at det vi har vært vitne til nå i dag og på tirsdag, i ettertid kommer til å ha én overskrift, og det er den tapte tid. Det er nettopp det regjeringspartiene gir uttrykk for, at en ikke gjør noe nå fordi en venter på EU. Jeg synes det er litt rart, for uansett hvordan man regner på virkningene av tiltak, uansett hvor positive og kraftfulle de oppleves, er vi langt unna klimaforliket og målene for 2020, og vi er langt unna å nå de forpliktelsene vi må påta oss i 2030. Så det er et paradoks at vi er inne i en tid som blir tapt. At dette Stortinget blir invitert til om noen måneder å ratifisere Paris-avtalen, men samtidig ikke tar ansvar for hvordan avtalen skal oppfylles nasjonalt, er et stort politisk paradoks, at regjeringen inviterer til ratifisering av en viktig avtale uten på noen som helst måte å anvise hvordan vi skal nå de forpliktelsene som følger av avtalen. Så blir det sagt at det jobbes parallelt med EU. Ja, det tror jeg det kun er regjeringspartiene selv som kan se. Det er ingen andre i denne salen som har gitt uttrykk for at en kan skimte konturene av at det jobbes parallelt med EU i klimaspørsmålet. Tvert om, her er det mange som har uttrykt at de nettopp ikke ser det. Og så er det premisset for å vurdere hvorvidt Paris-avtalen er tilstrekkelig grunnlag for å framskynde at Norge skal være karbonnøytralt fram til 2030: At statsråden står her og avviser det uten å ha snakket med dem som er forlikspartnere, synes jeg er høyst merkverdig og burde skape en automatisk refleksjon hos alle partier som inngikk forliket, utenom Høyre, at vi kanskje gjennom vedtak i Stortinget nok en gang må instruere denne regjeringen i et klimaspørsmål. Det er det som er konsekvensen, som representanten Heikki Eidsvoll Holmås nettopp sa: Alle klimareelle tiltak har kommet fram gjennom flertall i Stortinget og ikke på grunn av regjeringen, men på tross av regjeringen. Det er realiteten i to og et halvt år nå. All honnør til Venstre igjen og all honnør til Kristelig Folkeparti som gjennom budsjettene har dratt det i riktig retning. Helt til slutt: La meg oppfordre representanten Korsberg til å gå på talerstolen(presidenten klubber) og bekrefte nå én gang for alle(presidenten klubber igjen) at Fremskrittspartiet erkjenner at klimautfordringene skyldes menneskeskapte utslipp. (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2016-04-14:
Tina Bru ga et positivt stikkord, og det var at vi måtte komme videre. Det er jeg helt enig i. Blikket må nå rettes framover. Da er det ut fra debatten vi har hatt i tilknytning til redegjørelsen, klarlagt at det er et annet klimapolitisk flertall i Stortinget enn det som har basis i regjeringen – i regjeringens flertall. Jeg håper at Stortinget med bakgrunn i denne debatten faktisk velger å utnytte dette denne våren, hvor vi allerede har til behandling en rekke forslag som ikke er fremmet av regjeringen, men av Stortingets representanter.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2016-04-14:
Nå er ikke min oppgave å forsvare regjeringa, men Arbeiderpartiet framstår som temmelig kritisk til manglende handling fra regjeringa. Men klimakrisa er ikke noe som har oppstått i denne stortingsperioden, og i åtte år satt dere med makta, og da undrer jeg: Hva er det da som var vesentlig høyere tempo innen grønn omstilling mens dere hadde makta?
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2016-04-14:
Det er viktig for Kristelig Folkeparti å følge opp klimaforliket. Vi er også utålmodige, og vi vil se på disse forslagene med positive øyne. Samtidig har vi en samarbeidsavtale. Vi har forpliktelser når det gjelder budsjett. Dette kjenner representanten godt til. Det at vi kan gå sammen om å se hva vi kan gjøre, gjelder ikke bare opposisjonspartiene, men også regjeringspartiene i fellesskap. Ingenting hadde vært bedre enn at vi sto sammen i denne kampen. Vi skal ned 57 mill. tonn innen 2020, og det er en lang vei å gå, ikke minst i tråd med det som skjer nå etter Paris. Vi ser, når det gjelder de landene som melder inn sine mål, at det som er kommet til nå, er for svakt, og at vi vil ikke nå 2-gradersmålet. Her må Norge være offensiv og kanskje framskynde klimanøytralitetsmålene sammen med rapporten som vi skal gi i 2020.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2016-04-14:
Nå vil ikke jeg gå inn og gradere prosenter for å gi stempel og karakter. Det kan gis mange karakterer både til forrige regjering og til den regjeringa vi har nå. Men det som er viktig for Kristelig Folkeparti, er at vi er utålmodige, og vi ønsker å jobbe konstruktivt opp mot regjeringa for å få styrket klimatiltakene. Det gjør vi gjennom budsjettarbeidet. Det gjør vi gjennom å støtte de forslagene som regjeringa har kommet med. Jeg har en lang liste her som jeg kunne lest fra, for jeg tenkte jeg måtte forberede meg litt på disse spørsmålene, men jeg tror man vet det meste av det som står på den, for der er det mange gode tiltak som regjeringa har gjort. Jeg kan bl.a. nevne satsninger på klimateknologiforskninga. Jeg kan nevne tilskuddene til Elkem på Herøya og Hydro på Karmøy, noe som var veldig positivt. En ting som også er viktig, er den belønningsordninga som vi kom fram til i budsjettet, en belønningsordning på 100 mill. kr til klimatiltak i kommunene – kjempebra.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2016-04-14:
Vi opplever i energi- og miljøkomiteen stor utålmodighet i klimapolitikken. Det ser vi gjennom at det fremmes mange ulike representantforslag. På bakgrunn av alle disse forslagene er spørsmålet mitt til statsråden: Ser statsråden behov for å legge fram en slags klimapakke for å synliggjøre regjeringens helhetlige klimapolitikk?
Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-04-14:
Representanten Bru sier at det er vanskelig å si hva Paris-avtalen innebærer for Norge. Det er for så vidt greit nok at hun sier det, men jeg regner med at hun vet hva klimaforliket innebærer for oss på Stortinget. Statsråd Helgesen signaliserte i sin redegjørelse på tirsdag at han går bort fra enigheten i klimaforliket om å framskynde målet om karbonnøytralitet fra 2050 til 2030 hvis vi fikk en ambisiøs og global avtale. Deler representanten Bru statsrådens syn om at Paris-avtalen ikke er bra nok til at vi kan overholde forpliktelsene vi tok på oss i klimaforliket?
Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-04-14:
Først har jeg lyst til å takke representanten Andersen Eide for et veldig godt innlegg. Jeg er veldig enig med henne, bl.a. i det hun sier om at redegjørelsen var litt lite konkret, at ting tar lang tid, og at vi fra Stortingets side er utålmodige, for nå har det blitt litt sånn at i Stortinget kommer alle forslag om klima fra partiene som ikke sitter i regjering, men som er opptatt av å følge opp klimaforliket og få ned utslippene. Fra Arbeiderpartiets side har vi fremmet over 40 forslag, og vi håper å få gjennomslag for mange av dem i Stortinget. Jeg lurer egentlig på om Kristelig Folkeparti ønsker å være positiv til å jobbe fram politikk i fellesskap fra Stortingets side, jobbe for å få flertall, sånn at vi kan gjennomføre den dugnaden som representanten snakker om.
Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-04-14:
Jeg føler et lite behov for å svare litt på det som representanten Ola Elvestuen tok opp. Han kritiserte Arbeiderpartiet og Arbeiderpartiets troverdighet i klimapolitikken. Da har jeg behov for å opplyse Stortinget om at – Stortinget er veldig klar over det – det er bl.a. Venstre som har sørget for at vi har den regjeringen som vi har i dag, som stort sett trenerer det som kommer av initiativ fra Stortinget, og som ved hvert budsjettforslag som blir lagt fram, kutter systematisk på området klima og miljø – skogsatsingen, f.eks. Man kutter systematisk, og så får Venstre og Kristelig Folkeparti gleden av liksom å få fullt gjennomslag i budsjettet. For oss på utsiden er det ganske gjennomskuelig at det er et spill som foregår i Stortinget, men som Venstre tilsynelatende er godt fornøyd med. Så må også jeg innom det som har blitt tatt opp om karbonnøytralitet. Klimaforliket er veldig tydelig på at Norge – som en del av en global og ambisiøs klimaavtale, hvor også andre industriland tar på seg forpliktelser – skal forplikte seg til karbonnøytralitet senest i 2030. Det ligger i klimaforliket, som flere har vært inne på. Så sier statsråd Helgesen at avtalen er ambisiøs. Den er uten tvil global, det ligger i avtalens natur, men fordi vi er nervøse for at andre land ikke skal gjøre det som vi i tråd med avtalen forventer av dem, skal vi også der vente og se. Vi skal altså ikke stole på at andre land får til ting, og da stoler vi åpenbart heller ikke på avtalen. Når vil Helgesen si at premissene for å framskynde målet om karbonnøytralitet er oppfylt? Er det først når andre land har gjennomført sine kutt, at vi kan stole på at det de sier, er sant? Hvis det skal være sånn at alle skal sitte og vente og skule på hverandre før noen tør å ta steget, vil vi aldri få kuttet utslippene et eneste tonn. Vi må jo ha tro på den avtalen vi er en del av! Helgesen skryter av hvilken fantastisk lederrolle Norge tok fram til avtalen var et faktum, og hvor flink pådriver vi var som land. Så skal ikke vi, som var så flinke i Paris, gjøre noe etterpå! Det er ikke noe annet enn fascinerende. Helt til slutt: Statsråden tar opp EU-prosessen, og han understreker at han jobber med EU. Det er flott at Helgesen drar til Brussel og jobber med EU, men poenget her er at han har satt oss i en situasjon hvor vi bare skal sitte og vente før vi gjør noe i Norge. Vi skal vente til 2017, 2018 før noe skjer. Det er flott at statsråden har samtaler med EU, men så lenge vi ikke gjør noe på hjemmebane, er de samtalene ingenting verd.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2016-04-14:
La meg starte med å takke statsråden for en svært god og grundig redegjørelse, som var klar og hadde fokus på nasjonale utfordringer og ikke minst nasjonale muligheter. Likeledes var jeg glad for at statsråden brukte tid på internasjonale forhold og det internasjonale klimabildet, som er sammensatt. Klimaavtalen som ble til i Paris, er et gjennombrudd i det internasjonale klimaarbeidet og tar mange nye og viktige steg videre i forhold til det som har vært gjort tidligere på det området. Som statsråden sa i sin redegjørelse, var nesten 20 pst. av verdens kraftproduksjon fornybar i 2015, mens nesten 90 pst. av ny kraftproduksjon i verden i 2015 kom fra fornybare kilder. I den sammenheng er det naturlig å vise til tall fra IEA, som viser at de globale klimagassutslippene i fjor sto stille for andre år på rad. Årsaken er mer fornybar energi. Spesielt gledelig er det å registrere at klimagassutslipp i Kina og USA viser en nedgang det siste året. Reduksjonen i bruk av kull er årsaken. Å få faset ut kull er en god nyhet også for norsk olje- og gassnæring. At klimagassutslippene står stille, er et godt utgangspunkt for å få en reduksjon framover globalt sett. Norge tar sikte på felles gjennomføring med EU for å nå klimamålene. Det har vært klart i lang tid at regjeringen skal komme tilbake til Stortinget når EU har gjort sin jobb og innsatsfordelingen og byrdefordelingen mellom landene er klar. Da er det litt merkelig å registrere at Arbeiderpartiet fossror bort fra den enigheten man hadde for omtrent ett år siden. Jeg må bare stille meg undrende til hva som er Arbeiderpartiets motivasjon for å gjøre det. For det som er viktig, er at man får et forutsigbart og forpliktende rammeverk for å videreutvikle norsk klimapolitikk, ikke minst med tanke på at Norge har et forhold til EU når det gjelder eksport. Nærmere 80 pst. av eksporten går til EU. Da er det viktig for norsk næringsliv og norsk industri og norske arbeidsplasser at Norges og EUs klimapolitikk samordnes i størst mulig grad. Så er spørsmålet: Hva vil avtalen bety for Norge? Det er det vel ingen som helt vet eller har oversikt over. Men det som er viktig, er at Norge ikke innfører en klimapolitikk som bidrar til tap av norsk industrivirksomhet og arbeidsplasser, og som i verste fall kan føre til karbonlekkasje med påfølgende globale utslipp. Jeg likte også at statsråden viste til de fem fastsatte, prioriterte innsatsområdene i klimapolitikken. Det er noen som sannsynligvis er mer krevende enn andre, og innenfor transport er det åpenbart at det kommer til å bli mest krevende. Men det er viktig å ta med seg også de gode nyhetene, og det er at man etter hvert får lavere utslipp fra bilparken, det ble nylig lagt fram en statistikk på det. Det er lavere priser på bensin og diesel, og total reduksjon av forbruk av bensin og diesel har også gått ned. Så de positive virkemidlene som denne regjeringen med god støtte fra samarbeidspartiene har fått til, gir også effekt som er målbar nå. Da er man inne på det rette sporet, og det er bare å fortsette med den satsingen framover. Det kommer også regjeringen til å gjøre før EU har landet på sine beslutninger.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2016-04-14:
Det er morsomt å få en replikk om noe jeg har sagt i denne salen for snart 20 år siden. Det betyr i alle fall at jeg har holdt et godt innlegg i dag når man ikke klarer å feste seg ved noe. Det som var den store svakheten med Kyoto-avtalen, var forpliktelsene og at det ikke var en god nok avtale globalt. Det var den største kritikken vi reiste. Og så var det mange vitenskapelige miljøer som stilte seg litt undrende til en del av beslutningsgrunnlaget. Når det er sagt, har det skjedd mye siden den gang, bl.a. at velgerne ved valget i 2013 har satt sammen et nytt storting. Vi i Fremskrittspartiet er en del av regjeringen, og vi har forhandlet fram et godt grunnlag med Høyre og også med samarbeidspartiene. Så ja, jeg stiller meg fullstendig bak Paris-avtalen.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2016-04-14:
Det meste av bakgrunnen for Paris-avtalen, som Fremskrittspartiet stiller seg bak, er FNs klimapanel, så det er for så vidt svaret på det spørsmålet. Men det jeg tror er viktig i enhver sammenheng, er at man også tør å stille kritiske spørsmål til vitenskapelige fakta. Den dagen man ikke tør å gjøre det, er man egentlig litt på ville veier. Så må man erkjenne at det er ulik oppfatning av menneskeskapte CO2-utslipp ut i atmosfæren og virkningen av dem. Det er et faktum at FNs klimapanel ikke har bare rent mel i posen. De har manipulert en del forskertall, som har vært avdekket tidligere. Så er det en kjensgjerning at solforskere kanskje ikke får bidra like mye til prognosene.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2016-04-14:
Jeg tror vi kanskje skal vente til Nasjonal transportplan kommer, for å se hva innholdet i den er. Men det er helt riktig som det har vært sagt tidligere, og som jeg også sa i mitt innlegg på tirsdag, at fagetatene er bedt om å komme med innspill i så måte. Så det er fanget opp allerede. Så kan man jo ha målsettinger, men det jeg er mer opptatt av, er å nå de målene man setter seg. Jeg tror at både i klimapolitikken og på andre politiske områder er det enkelt å sette mål, men det vanskeligste er å nå målene. Der må man ha en realisme i det man gjør. Men Norge er et foregangsland i klimapolitikken både når det gjelder industri og en rekke andre områder. Så er det en utfordring når det gjelder transport, men man må ikke miste fokus: at Norge er et langstrakt land og har en spredt bosetting.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-14:
En del av det som det har vært skrytt av fra Fremskrittspartiets side og fra statsråden på tirsdag, er at man for første gang legger fram en klimastrategi i forbindelse med NTP, Nasjonal transportplan. Det er også erkjent at utslippsreduksjonene som vi må gjøre i ikke-kvotepliktig sektor, ligger på omtrent 35–40 pst., på grunn av at vi er et høyinntektsland og har høyt brutto nasjonalprodukt per innbygger. Fagetatene sier at i deres klimastrategi er det mulig å nå 50 pst. reduksjon av CO2-utslipp innenfor transportsektoren. Det er veldig viktig at vi setter et klimamål for transportsektoren, fordi det nå skal legges fram en nasjonal transportplan, og hvordan vi planlegger infrastrukturen vår, vil avgjøre hvor store utslippene blir. Fremskrittspartiet og Høyre har til nå stemt mot å ville ha et CO2-utslippsmål for Nasjonal transportplan. Spørsmålet mitt til Øyvind Korsberg er: Støtter han nå et klimamål for Nasjonal transportplan?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-14:
Takk for et flott innlegg. Jeg er enig med representanten i at det det handler om her, er å ta vår del av den kjempesvære klimadugnaden som må gjøres internasjonalt. Jeg vil trekke fram spørsmålet om vi gjør nok i Norge. Hvis vi ser på hva som skulle til for å nå klimaforliket i 2020, og bruker regjeringens egne tall, måtte man omtrent klare å kutte 1 mill. tonn CO2 i året. Det klarte man ikke fra 2013 til 2014, og ifølge regjeringens egen klimastatsråd kan det hende at det økte i 2015 i stedet for å gå ned. Spørsmålet mitt er: Vil Kristelig Folkeparti gi godkjentkarakter på klimapolitikken hvis man ikke klarer å redusere CO2-utslippene med minst 1 mill. tonn i året?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-14:
Jeg er helt enig i det Marit Arnstad sier, at en er nødt til å se helheten i politikken og de helhetlige konsekvensene av politikken. Men jeg synes også det er verdt å påpeke at vi har to næringer i Norge som er helt unntatt fra CO2-avgift, nemlig fiskerinæringen og landbruksnæringen, som betaler mindre ved at en får mulighet til å benytte avgiftsfritt drivstoff. Jeg er ikke interessert i å skattlegge landbruksnæringen hardere. Tvert imot, jeg synes det er verdt å satse på norsk landbruk. Men er ikke representanten Arnstad enig i at det ville være fornuftig hvis en ut fra en helhetlig sammenheng ønsket at også landbruksnæringen skulle bidra til større satsing på energieffektivisering innenfor landbruksmaskineriet, å se økte avgifter på drivstoff i landbruksnæringen gjerne i sammenheng med andre avgiftsnedsettelser, andre skattelettelser, sånn at en samlet sett kunne fått sterkere incentiver for energieffektivisering og drivstoffreduksjon også i landbruksnæringen?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-14:
Nei, vi legger ikke opp til en avvikling av norsk oljeindustri, men vi mener vi er kommet til et tidspunkt der vi må stikke fingeren i jorda og se hva klimaavtalen i Paris egentlig betyr for norsk oljeindustri. Hvis ikke risikerer vi kjempesvære feilinvesteringer. Vi har allerede sett eksempler på feilinvesteringer. Vi ser utbyggingen av Goliat-feltet, f.eks., som nå er så dyr at det er lite sannsynlig at den er lønnsom for samfunnet, og når vi vet at staten subsidierer størsteparten av utbyggingen gjennom skattesystemet, risikerer vi svære feilinvesteringer hvis vi ikke setter oss ned og lager en fornuftig og grundig analyse av hva slags olje og hva slags gass det bærer seg å utvinne innenfor et 1,5-graderssamfunn. Jeg merker meg – og det er jeg litt forundret over – at i det som er Norges viktigste næring, er man ikke villig til å ta den politiske debatten og gjøre de utredningene som skal til for at vi på en opplyst måte kan legge rammene for oljenæringen for framtiden.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-14:
En av de tingene som ble sagt i redegjørelsen i går, var at vi kan forvente fra norsk side å få forpliktelser i ikke-kvotepliktig sektor som ligger opp mot 40 pst. En annen av de tingene som kom fram i redegjørelsen i går, var at det ser ut til at vi kan bruke skogtilvekst i Norge til erstatning for å gjøre utslippskutt bl.a. i transportsektoren. En tredje ting som kom fram, var at man har lagt fram en klimastrategi fra transportetatene som sier at det er mulig å kutte 50 pst. av utslippene fra transport. Da spør jeg statsråden: Hvorfor er regjeringen imot å sette et kuttmål, et klart utslippsmål, for transportsektoren som Nasjonal transportplan skal rette seg etter? Hvorfor er regjeringen imot det? Er det fordi de ønsker å plante skog istedenfor å gjøre utslippskutt i transportsektoren?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-14:
Jeg synes det er fascinerende at regjeringens representanter snakker om hvor fælt det er med alle dieselbilene som den rød-grønne regjeringen satte i gang med, all den tid de ikke har fremmet et eneste vesentlig tiltak for å redusere antallet nye dieselbiler på norske veier. Men la det ligge. Jeg føler behov for å gripe fatt i et par av de tingene som har vært oppe i debatten. Det nevnes hele tiden en storsatsing på Enova. Ja, storsatsingen på Enova må jo være norgeshistoriens største klimabløff, for hvis en går inn og ser på tallene, ser en at vi snakker ikke om milliarder, men vi snakker om millioner. Det høres veldig flott ut å snakke om et stort økt fond på mange milliarder, men hvis en ser på hva Enova faktisk har fått i ekstra midler for å bruke på satsingen sin, ser en at det er vesentlig mindre, fordi økte bevilgninger til Enova har blitt motsvart av økt ansvar. Tidligere var det slik at Transnova fikk egne penger. Regjeringen la ansvaret for Transnova over til Enova, men pengene fulgte ikke med. Regjeringen la ansvaret for deler av forskningen på karbonfangst og -lagring over til Enova, men en del av pengene fulgte ikke med. Det ble lovet et skattefradrag for husholdninger. Plutselig skulle 250 mill. kr av det som skulle gå til skattefradraget, dekkes av Enova – sum: 129 mill. kr ekstra til Enovas satsing årlig. 129 mill. kr er mindre enn en fjerdedel av bidraget til den økte petroleumsforskningen som regjeringen har lagt opp til. Da blir det litt smått. Jeg vil gjerne utfordre Vidar Helgesen, hvis det er slik at han har andre tall. Når det gjelder nettoen av de ekstra pengene som Enova har hatt til å satse, ville jeg vært veldig glad for at han ser på det. Jeg føler behov for å støtte Jonas Gahr Støre i det han sier. Jeg mener det er et brudd på klimaforliket når man på den ene siden sier at klimaavtalen i Paris er en historisk avtale, mens man på den andre siden sier at den er ikke historisk nok til at vi skal innfri det norske løftet om karbonnøytralitet. Jeg føler også behov for å kritisere satsingen på fornybar energi, for statsråden sa at satsing på fornybar energi er viktig for denne regjeringen. De har altså kuttet to tredjedeler av bistanden til fornybar energi. De har kuttet i hele Statkrafts offshorevindsatsing, og ryktene sier at det kuttes i satsingen på grønne sertifikater etter 2020. Da sier jeg: Hvis satsingen på fornybar er viktig for regjeringen, lurer jeg på hvordan det går med de områdene som ikke er viktige for regjeringen. Statsråden vil ikke lage en plan for klimakutt fordi planøkonomi ikke fungerer. Vel, Nasjonal transportplan skal de ha, Nasjonal helseplan skal de ha, men klimamålene skal de altså famle seg fram til.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-14:
Jeg er enig i at det er et poeng å trekke sammen og være enige. Men problemet er at vi har en regjering som ikke har fremmet ett vesentlig kuttforslag på klimasiden. Alt er kommet etter påtrykk fra opposisjonen. Det er altså regjeringspartiene som er uenige og har stemt imot en del av forslagene. Så vil jeg bare inn på spørsmålet om klimanøytralitet. Der er det sånn at Helgesen bruker argumentet: Det er ikke store nok forpliktelser i verden til å kunne gå inn for at Norge skal gjøre mer. Men vi slipper ut røflig 25 pst. mer per innbygger enn det de gjør i EU-landene. Og hvis man ser på utslippene som vi har tilført verden fra 1990 og fram til i dag på grunn av vår oljeeksport, er det vi som er blant dem som bidrar aller minst til å sørge for å nå målet. Da blir det litt Erasmus Montanus-logikk hvis vi fortsetter å si: De vil ikke gjøre mer, vi skal fortsette å forurense mer, og derfor kan vi ikke påta oss større forpliktelser.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-04-14:
Det er et godt prinsipp at forurenser skal betale. Men det er også et viktig prinsipp at miljøtiltak skal virke, og at det å bruke skatter og avgifter ikke bare skal være en økning av skatt og avgift. Problemet med Grønn skattekommisjon og en del av de forslagene som er foreslått – både flyseteavgift og nye avgifter innenfor jordbruk – er at de framstår som ren skatt, de har ingen miljøeffekt. Det vil heller ikke det å legge en avgift på storfeproduksjon ha, for det som da vil skje, er at for å oppfylle behovet for kjøtt i Norge vil en importere mer kjøtt. Det betyr at en eksporterer klimagassutslippene. De blir ikke borte, de blir bare overført til det landet som da øker kjøtteksporten sin til Norge. Det kan umulig være meningen med å innføre miljøtiltak som faktisk virker.