trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Afshan Rafiq (Høyre), 2009-10-12:
Denne trontalen viser en regjering blottet for visjoner og nytenkning. Imidlertid er det ett område hvor det er påfallende at denne regjeringen har foretatt en ny kurs, og det er i integreringspolitikken. Vi som har erfaring med koalisjonsregjeringer, vet at slike partier som sitter i en slik regjering, må kompromisse for å bli enige om en politisk plattform. Men det er forskjell på å inngå kompromisser og å selge sin egen sjel for å beholde makta. Det er nettopp det SV har gjort i denne sammenhengen. I Regjeringens Soria Moria II-erklæring står det bl.a.: «Regjeringen vil vurdere endringer i integreringspolitikken på bakgrunn av det statlige utvalget som ser på sammenhengen mellom inn- og utvandring og utvikling av våre velferdsordninger.» Regjeringen sikter her til Velferd- og migrasjonsutvalget som de satte ned sist mai. Dette utvalget har fått i oppdrag å se på migrasjon i et kostnadsperspektiv, og det er særlig tre grupper de skal ha fokus på. Det er flyktninger og asylsøkere, det er familiegjenforente, og det er arbeidsinnvandrere. Utgangspunktet er at innvandringen er en trussel mot velferdsstaten Norge. Med andre ord er det satt i gang et arbeid fra denne rød-grønne regjeringen med å få et innvandrerregnskap over bl.a. utgiftene innvandrerbefolkningen står for i det norske samfunnet. Innstillingen fra utvalget vil foreligge om to år, og det er det som skal legge videre føringer for integreringspolitikken til Regjeringen. Det er i hvert fall det som står i erklæringen. Fremskrittspartiets leder, Siv Jensen, var tidligere i dag ute og etterlyste et samfunnsregnskap knyttet til produktivitetsvekst og innvandrernes deltakelse i arbeidsmarkedet. Et omfattende innvandrerregnskap, hvor også Fremskrittspartiets ønsker har blitt tatt med, vil komme om to år. Høyre er for at vi skal ha en bærekraftig og treffsikker velferdsordning, og at det skal tas grep slik at vi får gjort noe med velferdsstatens utfordringer. Men vi er sterkt imot et innvandrerregnskap som setter prislapp på mennesker ut fra deres etniske bakgrunn, noe Regjeringen her legger opp til. Hovedprinsippet for å ta del i den norske velferdsordningen er jo at man skal gjøre sin plikt og kreve sin rett. Hver enkelt skal opparbeide seg sine rettigheter og ut fra det få det man skal ha, og slik sett er jo rettighetene fargeblinde. Da blir det veldig galt at en rød-grønn regjering, som er de fremste talspersonene for veldig mange med innvandrerbakgrunn – 70 pst. av innvandrervelgerne stemmer blindt på disse partiene – da kommer med et slikt regnskap. Og hva skal det bety? Hva skal det brukes til? Høyre er opptatt av en rettferdig integreringspolitikk hvor vi ser individene og ikke gruppene. Derfor mener vi at dette vil være meget uheldig – hvis et inkluderende Norge er målet.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2009-10-12:
Fiskeriene i Norge er kompliserte og består av mange aktører både på land og sjø. Både de minste sjarkene, små fiskebruk, rederier og industrikonsern er representert i denne næringen. Den rød-grønne regjeringen vil ha en variert flåte og rettferdig fordeling av fiskeressursene som bidrar til å sikre sysselsetting og bosetting i våre kystsamfunn. Fiskerisektoren er også rammet av virkningen av den internasjonale globale finanskrisen. Regjeringen har iverksatt en rekke tiltak for å bidra til å dempe effektene krisen har for norsk fiskerinæring. Regjeringen er bekymret for at deler av fiskeindustrien ikke vil ha tilstrekkelig likviditet til å kunne sikre nødvendig mottakskapasitet for gjennomføring av torskefisket i 2010. Dette vil kunne gi uønskede konsekvenser for fiskere og enkelte kystsamfunn. Gjennom likviditetsordning og justerte garantirammer har Regjeringen ønsket å bidra til å håndtere likviditetsutfordringene som mange fiskeindustribedrifter står overfor. Regjeringen vil fortsatt følge situasjonen nøye. Jeg er glad for at Regjeringen i sin politiske plattform har gode rammebetingelser for norsk fiskeripolitikk. Regjeringen har bl.a. lagt vekt på å legge til rette for en fiskeflåte som bidrar til aktivitet og sysselsetting langs hele kysten, og som kan sikre industrien helårig og stabil tilgang på råstoff. Dagens strukturpolitikk skal videreføres, og flåten under 11 meter skal sikres et tilstrekkelig kvotegrunnlag for å kunne drive lønnsomt. Regjeringen vil ha en variert flåte og rettferdig fordeling av fiskeressursene, videreføre dagens strukturpolitikk og sikre flåten under 11 meter et tilstrekkelig kvotegrunnlag for å kunne drive lønnsomt. Jeg er glad for at Regjeringen vil sikre en god ressurskontroll i fiskeriene, og at den fortsatt vil arbeide for å bekjempe ulovlig, uregulert og urapportert fiske, bl.a. gjennom Kystvaktens nærvær og flyovervåking. Jeg er også svært fornøyd med at regjeringsplattformen ikke levner noen tvil om at deltakerloven og råfiskloven skal opprettholdes. Mange fiskere langs kysten er veldig glad for det. I valgkampen kom det fram at Fremskrittspartiet ønsket å fjerne minsteprisordningen i råfiskloven. Dette ville betydd dramatiske kutt i fiskernes inntekter, med de virkningene dette ville hatt for familier og lokalsamfunn i hele råfisklovens virkeområde. I realiteten ville Fremskrittspartiet ha gjeninnført ordningene fra væreiertiden. Jeg er glad for at Fremskrittspartiet tonet flagg i denne saken, og dermed bekreftet sin politikk overfor kystens befolkning.
Ingebjørg Amanda Godskesen (Fremskrittspartiet), 2009-10-12:
Ulykken med «Full City» utenfor Langesund i sommer beviser at beredskapen langs kysten er svært dårlig. Skipet havarerte akkurat der hvor sikkerheten er stor, og likevel fikk havariet store konsekvenser. Vi har gjentatte ganger kritisert at det er mangel på taubåtkapasitet, men det ser ikke ut til at Regjeringen fullt ut forstår alvoret. Langs hele kysten av Norge går det mye næringstrafikk. Mange av disse båtene inneholder farlig gods, som f.eks. kjemikalier eller dynamitt, som er minst like farlig som – om ikke farligere enn – oljesøl fra en oljetanker. Det er med andre ord ikke bare oljetankere som kan skape store ulykker i våre farvann. Alvoret i dette må vi alle ta inn over oss. Det er for sent når ulykken er ute. Derfor er det ekstra viktig å sikre høy beredskap til enhver tid langs hele den norske kyst. Vi må satse nå – vi vet jo hvor fort en ulykke kan skje, ja, vi har allerede hatt en del av dem. Vi må kunne unngå at det blir flere, men dersom ulykken allikevel er ute, må beredskapen være så god at vi unngår at ulykkene får store omfang. Det er uholdbart dersom beredskapen ikke kommer på plass så fort som mulig. Vi har altså ingen tid å miste. Jeg håper Regjeringen vil handle nå, ikke bare snakke om det, for høy beredskap i kystkommunene gir tryggere ferdsel og godt miljø.
Thor Lillehovde (Arbeiderpartiet), 2009-10-12:
Årets trontale er den første jeg har hørt som representant. Det var et overraskende godt innhold i årets trontale. Jeg har oppholdt meg lenge i salen i dag, og jeg har hørt mange innlegg – med beskrivelser av landet og landets ledelse, som likner veldig på en beskrivelse av et land i dyp krise og uten ledelse. Faktum er jo at innbyggere i de aller fleste land i verden ville misunne oss den enorme velferden vi rår over. Jeg vil også, i likhet med andre talere fra den rød-grønne siden, minne om at nok en gang har FN kåret Norge til verdens beste land å bo i. Jeg vil i mitt innlegg dvele litt ved temaet eldreomsorg – kanskje det har noe med min egen alder å gjøre. Sykehjemsplass til alle som trenger det er en viktig reform. Hvorfor blir slike reformer så viktige? Jo, fordi bl.a. familiestrukturer er endret. Barna, som tidligere var en del av sikkerhetsnettet for sine gamle foreldre, har flyttet ut, og naboene kjenner ikke lenger folk i nabolaget. Da blir det det offentlige som må trå til. Det er kommunen som nok en gang må sørge for at sikkerhetsnettet fanger opp de hjelpetrengende, de gamle og de minst ressurssterke blant oss. Sykehjemsplass til alle som trenger det, er en stor sak, et stort løft og en viktig reform. Den berører oss alle, fordi vi har alle folk i nære relasjoner som trenger eller vil trenge sykehjemsplass før eller siden. Det er også viktig etter mitt syn at sykehjemstilbudet blir bygd ut i offentlig regi for å sikre innbyggerne et likeverdig tjenestetilbud. Dette er et løft som betinger samhandling mellom stat og kommune, ikke bare på det økonomiske planet. Her vil det kreves god samhandling i hele plan- og gjennomføringsperioden. For å lykkes med denne reformen er vi helt avhengig av kvalifisert arbeidskraft. 12 000 nye ansatte i helsesektoren fram til 2015 krever betydelig innsats for å gjøre yrket attraktivt for jenter og gutter. I tillegg vil behovet for kompetansehevende tiltak for dem som i dag jobber i sektoren eller for øyeblikket midlertidig er ute av yrket, også bli nødvendig. Vi har stor tiltro til norske kommuner. De gjør sin del av jobben hvis økonomien stilles til rådighet. I trontalen la man stor vekt på fortsatt styrking av og satsing på kommuneøkonomien.
Anders B. Werp (Høyre), 2009-10-12:
Høyres justispolitikk bygger på to pilarer. For det første må vi ha en god og rask innsats fra politiet, domstolene og kriminalomsorgen. Gjennom raske og tydelige reaksjoner må samfunnet markere, særlig overfor unge lovbrytere, at det ikke tas lett på kriminell atferd. Høyre vil derfor tilføre 1 500 nye årsverk til politiet, og vi vil ha en markant styrking av politiets driftsbudsjett. Den andre pilaren i justispolitikken er forebygging av kriminalitet. En god kriminalitetsforebygging gir store gevinster, både samfunnsmessig og menneskelig. I Høyres justispolitikk har forebygging en naturlig og sentral plass. Tryggheten i samfunnet må bygges nedenfra. Derfor er politiets nærvær i lokalmiljøene viktig. Derfor er skolene viktige. Derfor er frivillige organisasjoner viktige for et positivt oppvekstmiljø. Og derfor er de holdningene som dannes innenfor hjemmets fire vegger, det aller viktigste for å forhindre at man havner på feil side av loven. Det er lett å ta tryggheten som en selvfølge her hos oss som lever i et velorganisert, fritt og demokratisk land. Da er det enkelt å glemme at det er altfor mange som hver dag lever i frykt for overgrep. Og da får tallene for kriminalitetsutviklingen heller ikke den oppmerksomheten de fortjener – selv om utviklingen er negativ. Tallene viser nemlig at kriminaliteten på mange viktige områder har økt de siste fire årene, deriblant vold, skadeverk og ran. Kriminalitetsbildet endrer seg. Vi ser at den organiserte kriminaliteten blir mer avansert og bedre organisert. Vi ser at kriminaliteten i større grad skjer på tvers av landegrenser. Og vi ser at ny teknologi benyttes i kriminell hensikt. Vi har et motivert, dedikert og kompetent politi. Vi skal være stolte av at tjenestemenn og -kvinner gjør en flott jobb hver eneste dag. Den negative kriminalitetsutviklingen skyldes ikke mangel på innsats fra politiet. Nå kan det gode alltids gjøres bedre, dette gjelder også for politiet. Men det er i første rekke et politisk ansvar å gi politiet ressurser og handlingsrom til å løse sitt viktige samfunnsoppdrag. Trygghet er en grunnleggende forutsetning for en positiv samfunnsutvikling. En tydelig justispolitikk, et effektivt politi og rettsvesen og en bred tilnærming til kriminalitetsforebyggende tiltak øker tryggheten i samfunnet. Dette ser vi i Høyre fram til å markere de neste fire årene.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2009-10-12:
Fremskrittspartiet ønsker seg et bærekraftig reiseliv der en strekker seg lenger enn til kortsiktige prioriteringer. Et bærekraftig reiseliv fokuserer ikke bare på fordelene for de reisende, men også på reiselivets innvirkning på menneskene på de stedene som besøkes, og på verdier i natur, kultur og lokalsamfunn. Norge som reiselivsdestinasjon er helt unik når det gjelder disse verdiene: Her finnes det natur, luft og vann – og variasjoner av dette. Vi har spredt bosetting. Det betyr at vi har levende lokalsamfunn i hele landet, med nok plass til både oss selv og reisende. Men våre unike natur- og kulturressurser må ivaretas for at kommende generasjoner skal gis samme opplevelsesmulighet. Bærekraft i reiselivet knyttes derfor til ansvarlighet, kvalitet og langsiktighet. Derfor må, som Fremskrittspartiet ønsker, hensynet til reiseliv ivaretas gjennom lokale, regionale og nasjonale planer. Et godt reiseliv er god distriktspolitikk. Derfor vil Fremskrittspartiet bl.a. forenkle lover og regler. Fellesgoder er noe de besøkende forventer å finne, men som det ikke er tradisjon for å betale for, under henvisning til allemannsretten. Eksempler på slike goder er turstier, skiløyper, rasteplasser, et ryddig kulturlandskap m.m. Reiselivet – ja hele samfunnet – er avhengig av at dette vedlikeholdes og utbedres ved behov. Få reisende er villig til å betale for dette. Disse godene etterspørres i økende grad, som f.eks. i Hedmark, hvor reiselivet har en betydelig sysselsettingseffekt og ivaretar mange lokalsamfunns ve og vel. Et godt samferdselsnett – som Fremskrittspartiet ønsker seg – og derav muligheter er viktig for at våre turister, både de norske og spesielt de utenlandske, skal få oppleve det Norge kan tilby som turistvert. Da må f.eks. rv. 25 til Trysil være i en slik stand at turistene har lyst til å komme igjen – uten at bilen tar skade av reisen. For det er det dette handler om: at våre turister er fornøyd med oppholdet og kommer tilbake samt forteller sine venner hvor flott og interessant ferien var. Ingen annen reklame kan måle seg med dette. Norge er dessverre kjent for å være et forholdsvis dyrt land å feriere i. Da kan det være fornuftig å redusere momsen på matservering fra 25 pst. til 14 pst, som ett av flere skritt i riktig retning. For øvrig vil Fremskrittspartiet fortsette å satse på markedsføring av Norge som et feriemål. Dette mener Fremskrittspartiet er godt anvendte penger, som gir mye tilbake. Alle næringer har for øvrig behov for stabile og forutsigbare rammevilkår, som i tillegg ligger på samme nivå som i andre land. Det vil Fremskrittspartiet gi næringslivet, nettopp for å trygge arbeidssted og arbeidsplasser i en sterk konkurranse med andre.
Arve Kambe (Høyre), 2009-10-12:
Som helt ny stortingsrepresentant for Høyre – medlem av finanskomiteen og Høyres nye avgiftspolitiske talsmann – føler jeg meg veldig stolt over å stå her i dag. Og jeg gleder meg til å bidra med mitt i denne salen i fire år. Det har vært Høyres politikk å legge forholdene til rette for etablering av norsk gassindustri. Utviklingen av bruk av gass i Norge har lenge vært en politisk ønsket utvikling, faktisk helt siden 1994. Men så har vi fått en rød-grønn regjering, som i statsbudsjettet har innført en CO2-avgift på gass – med unntak for gass til annen bruk enn oppvarming. Denne avgiften skulle egentlig ha trådt i kraft allerede fra 1. juli 2007, men ESA har sagt at dette er konkurransevridende, og Regjeringen har ennå ikke vært i stand til å skjære igjennom og komme tilbake igjen til Stortinget med en løsning. Innføring av en CO2-avgift vil medføre at den gode intensjonen blir det godes fiende, fordi det for mange da vil bli billigere å gå tilbake til oljefyring, og vil bl.a. føre til at færre skip vil konvertere fra tungolje til gass. Uten avgift kan gass konkurrere med olje, og det er en god miljøpolitikk. Av norsk gass totalt går ca. 72 pst. til industri. 20 pst. går til samferdsel – til gassferjer, som er en økende trend, og til nye skip. 8 pst. går til tjenesteytende sektor. Bare 2 pst. går til oppvarming av boliger, noe som faktisk var målet med avgiften. Derfor utgjør ikke gass noen trussel for fornybare energikilder. Norsk gassindustri har gjennom de siste 20 årene etablert over 30 mottaksterminaler for naturgass over hele landet. I særlig Haugesundregionen og Stavangerregionen er det bygd ut ledningsnett på til sammen 600 km. Det kan være tre prinsipielle utfall av behandlingen av avgiftsspørsmålet i forbindelse med statsbudsjettet. Alternativ 1 er at man går tilbake til situasjonen før avgift ble introdusert, slik det var under Bondevik II-regjeringen, dvs. ingen avgift på bruk av gass. Dette vil Høyre støtte. Alternativ 2 er å opprettholde avgiften på gass til oppvarming og innføre EUs minimumsavgift på annen bruk, noe som vil føre til store utfordringer for norsk ferjetrafikk – som i stadig større grad er gassbasert – for gartnerier, for næringsmiddelproduksjon og for den store miljøsatsingen som nå foregår i norsk skipsfart. Alternativ 3, som kanskje SV er mest fan av, er å innføre «full» avgift på all bruk av gass, noe Høyre frykter vil bli resultatet når det gjelder morgendagens statsbudsjett. Høyre forventer at Regjeringen nå rydder opp, og fjerner usikkerheten for norsk gassbransje.
Wenche Olsen (Arbeiderpartiet), 2009-10-12:
Norge har nettopp blitt kåret av FN til verdens beste land å bo i. Det er vår velferdsmodell som bidrar til det, og det synes jeg vi skal være stolte av. Men selv om vi har verdens beste land å bo i, har vi fortsatt noen utfordringer som vi må jobbe videre med. I dag er det slik at helsetilstand og levealder er forskjellig blant ulike grupper i befolkningen. Det påvirkes av miljøet rundt deg, og det er de med best økonomi som har den beste helsen og den lengste levealderen. Det er en utfordring, og den utfordringen har Regjeringen tatt. Mye godt folkehelsearbeid er i gang. Rundt omkring i landet er det startet opp folkehelseprogram, og i Østfold fylke, som jeg kommer fra, er det et flott samarbeid mellom kommunene, fylkeskommunen, helseforetaket, idrettskretsen, Nasjonalforeningen for folkehelsen og frivillighetssentralene. Dette samarbeidet mellom det offentlige og de frivillige bidrar til mye godt folkehelsearbeid, som vi kan se hjelper. Noen av tiltakene som er gjennomført i Østfold med bistand fra Folkehelseprogrammet, er opparbeidelse av merkede turstier, skolefrokost, skolefrukt og aktiviteter for trygdede. I min hjemkommune, Halden, er kyststien nå godt brukt av mange, både til rekreasjon og til trim. Folkehelsearbeid er viktig for den enkelte borgers helse og trivsel og kan bety økt levealder for dem som er i en utsatt gruppe. Samtidig kan et godt folkehelsearbeid spare samfunnet for store kostnader. Derfor er jeg glad for at Regjeringen fortsetter sin fokusering på folkehelse, med satsing på tid til aktivitet i skolen, utvidet tilbud på helsestasjonen og flere fagfolk med bred faglig bakgrunn i skolen og i barnehagen. Jeg har store forventninger til samhandlingsreformens betydning for folkehelsen. Samhandlingsreformen har forebygging i fokus. Spesielt viktig er det at vi får satt inn tiltak tidlig blant barna og bidrar til at de får gode vaner allerede fra starten av. Gode matvaner i barnehagen og på skolen vil barna ta med seg videre i livet. Ekstra tid til fysisk aktivitet i skolen vil bidra til at barna får en bedre helse. Tiltak som «Gåbuss», som er en ordning man bl.a. har innført i Fredrikstad kommune – dvs. at barna går i fellesskap til skolen sammen med en voksen, istedenfor å kjøre bil eller buss – er et tiltak jeg er sikker på at vi vil se god effekt av framover. Så til slutt: Jeg er glad for at Arbeiderpartiet og Regjeringen har et stort fokus på folkehelse, noe som vil bidra til en bedre livskvalitet for den enkelte, uavhengig av bosted og økonomi. Det vil redusere presset på helseforetakene og andre helsetjenester. Det er alltid bedre å forebygge enn å reparere. En god folkehelse uavhengig av økonomi og av bosted er et mål vi skal jobbe videre med.
Tove Linnea Brandvik (Arbeiderpartiet), 2009-10-12:
Den rød-grønne regjeringen har fått folkets tillit igjen. Det er et krevende oppdrag som skal gjennomføres de neste fire årene. Vi gikk til valg med hovedmålet arbeid til alle. Vi har en finanskrise. Vi har en matkrise. Vi har en klimakrise. Vi har en eldrebølge. Utfordringene er store, og alle sammen utfordrer målet om et samfunn med rom og behov for alle og på deres egen måte. Kampen for å redusere CO2-utslippene handler om å gi ungene våre muligheten til å leve i en verden hvor været ikke bryter ned framtidstroen og mulighetene for å ha trygge og gode liv. I forrige periode satte Regjeringen seg et svært ambisiøst mål. Vi skal utvikle ny teknologi som gjør det mulig å rense og deponere CO2 fra gassutslipp i industrien. Mongstad har i dag det største punktutslippet av CO2 i landet vårt. Skal vi skape nye løsninger som monner, var det en riktig beslutning å bruke kompetansen og ressursene akkurat her. Vi bruker de store midlene på de store utslippene. Teknologien som det er behov for, går på tvers av industri, land og selskap. Vi har en overordnet politisk visjon om å skape arbeidsplasser og sikre klimateknologi som kan eksporteres til de delene av verden som har ressurser til å bygge kullkraftverk, men ikke ressurser til å utvikle renseteknologien. Vi har en politisk visjon om å bidra til å gjøre teknologien så rimelig, sikker og anvendelig at den kan benyttes på eksisterende og kommende kilder for CO2-utslipp. Å sikre tilstrekkelig energi handler om å skape bedre levekår. Vi skal ta ansvar for å skape universelle løsninger for CO2-håndtering som kan gi økt energiproduksjon uten å øke de totale globale CO2-utslippene. Teknologien som er målet for prosjektet, skal være universell. Særløsninger for hver enkelt bedrift har vist seg å bli så kostbare at de ikke blir bygd. Den sammenhengen gjelder også for universell tilgjengelighet i samfunnet. Universell utforming av landet handler om å gi adgang til arbeidsplasser og fritid. Det handler om muligheten til selvstendige liv. Vi skal gi flere anledning til å delta i arbeidslivet uten uoverstigelige barrierer, om de har svekket syn, svekket hørsel eller redusert bevegelsesevne – de fleste får oppleve det, om ikke som unge, så i alle fall når de blir gamle. Vi skal i fellesskap finne løsninger som inkluderer alle, for verken menneskene eller industrien makter å løse utfordringen alene. Vi skal ha arbeid til alle. Det handler om å foredle de ressursene vi har. Vi har ikke råd til å la funksjonshemmede stå utenfor arbeidslivet. Vi har ikke råd til å la eldre gå ut av arbeidslivet for tidlig. Vi trenger erfaringene de har, for å gi neste generasjon det beste utgangspunktet. Arbeid til alle blir derfor det overordnede målet for flertallsregjeringen. Det legger grunnlaget for helheten i politikken. Det er vi som skal skape og dele, for å kunne bruke de store pengene på de store oppgavene.
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2009-10-12:
Økningen i antall trafikkdrepte er alarmerende. Etter flere år med nedgang ble 2008 et dårlig år. Mens det i 2007 ble drept 234 personer, var det tilsvarende tallet i 2008 256 trafikkdrepte. I september i år omkom 25 personer i trafikken. Tendensen er klar: Vi opplever dessverre også en økning i trafikkdrepte i år. Det er knapt en helg uten at flere personer omkommer i trafikkulykker. Flere av de omkomne er svært unge mennesker. Liten kjøreerfaring i kombinasjon med høy hastighet er nok ofte årsaken til ulykkene. Det er derfor meget viktig at det ikke minst fra skolenes side blir lagt vekt på gode holdninger i trafikken. Trafikkulykker koster i dag samfunnet ca. 28 milliarder kr årlig. I tillegg kommer alle de menneskelige lidelsene som rammer svært mange. En klar målsetting i trafikksikkerhetsarbeidet må være en nullvisjon for trafikkdrepte. Det finnes ingen enkle løsninger, da trafikkulykker med dødelig utgang finnes overalt hvor det er biltrafikk. Det er imidlertid en kjensgjerning at midtdelere på våre mest trafikkfarlige veier vil redusere antall trafikkdrepte betydelig. Ifølge det svenske forsikringsselskapet Folksam skyldes 72 pst. av dødsulykkene dårlige veier. I mitt hjemfylke, Vest-Agder, er E39 stamveien gjennom fylket. Mye av veistandarden er dårlig, og ifølge den framlagte NTP 2010–2019 vil det bare bli bygd ca. 3,5 km ny vei på E39. Regjeringens satsing på vei og forbedret trafikksikkerhet går altfor sent. Medtatte midler til midtskillere har de siste årene ligget på ca. 10 km for hele landet. Fremskrittspartiet har derimot foreslått at det bygges 100 km midtskillere pr. år. Der hvor E39 går gjennom min hjemkommune, Flekkefjord, er det på ti år blitt drept seks mennesker på en strekning på bare 300–400 meter. Lokalbefolkningen med ordføreren i spissen forlanger midtskiller på den ulykkesbelagte strekningen. Svaret fra veimyndighetene er negativt. For å få midtskiller må døgntrafikken være minst 8 000 kjøretøyer. Det er den ikke her. Mitt retoriske spørsmål er nå: Hvor mange flere trafikkdrepte må vi ha på E39 ved Flekkefjord før veimyndighetene er villige til å iverksette tiltak som vil sikre det trafikkutsatte veistykket på 300–400 meter?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2009-10-12:
Regjeringa har akkurat lagt fram det eg vil karakterisere som ei svært offensiv og tydeleg regjeringsplattform, ei regjeringsplattform som er tydeleg på at me skal styrkje og satse vidare på ein fellesskule som skal vere for alle, og eit utdanningssystem som legg vekt på tidleg innsats og livslang læring. Det gleder mitt sosialdemokratiske hjarte å kunne konstatere at fellesskulen framleis skal vere viktig dei neste fire åra, og at me skal vidareføre privatskuleforliket. Skulen har eit stort ansvar når det kjem til å lære og fremje gode haldningar hos elevane. Eg trur at det er i ein mangfaldig fellesskule me utdannar gode samfunnsborgarar som lærer seg at me alle er ulike, men at me er like mykje verde, og at me alle har lik rett til å høyre heime i den same skulen, i det same samfunnet og i det same fellesskapet. For at me skal kunne styrkje fellesskulen, er det avgjerande det Regjeringa no skal gjere, nemleg å styrkje lærartettleiken, setje ei maksgrense for talet på elevar pr. lærar. Altfor mange elevar opplever framleis ein skulekvardag der dei ikkje blir sedde, og altfor mange lærarar opplever ein arbeidskvardag der dei ikkje har moglegheit til å sjå alle elevane. At skulen er gratis og inkluderande for alle og einkvar, seier noko om kva slags type samfunn me vil ha. Me ynskjer eit samfunn og ein skule der alle skal inkluderast, uansett lommebok og bakgrunn. Privatskuleløysingane til høgresida er, etter mi meining, ein direkte trussel mot ein skule som skal vere for alle. Det er heldigvis ikkje ei problemstilling i dag. At den raud-grøne regjeringa har fått fornya tillit, vil resultere i at me framleis i dette landet skal kunne utvikle og styrkje den offentlege fellesskulen både for elevane som går der, og for lærarane som arbeider der.
Heidi Ørnlo (Arbeiderpartiet), 2009-10-12:
Innsatsen mot frafallet i videregående skole skal styrkes. Frafall er et stort samfunnsproblem så vel som et personlig problem for de unge som faller ut. Stort frafall fra utdanning og arbeid skaper store velferdsproblemer. Det er et felles samfunnsansvar å tilrettelegge for at barn og unge får gode oppvekstkår og en meningsfylt hverdag. Gjennom forskning og utviklingsarbeid har vi mye kunnskap om hvem som står i fare for å droppe ut av skolen. Mange av risikofaktorene ser vi tidlig i barnets liv. Basert på den kunnskapen vi har, er det derfor viktig å vektlegge prinsipper som tidlig innsats, tiltak basert på kunnskap, samordning og samarbeid i det forebyggende arbeidet. Årsakene til frafall er sammensatte og må møtes med ulike tiltak. Vi vet at om vi skal lykkes, er samarbeid og samhandling innad i kommunen, mellom kommune og fylke og de berørte statlige etater en viktig forutsetning. SINTEF-rapporten «Intet menneske er en øy» påpeker at det ikke finnes noe revolusjonerende enkelttiltak for å hindre frafall. Langsiktig og målrettet arbeid på mange fronter samtidig er det som gir resultater. I Vestfold har man som følge av lave skår på levekårsindeksen og utfordringen med en betydelig andel unge som ikke fullfører utdanning eller som ikke kommer inn i et ordnet arbeidsforhold, iverksatt et tiårig prosjekt kalt «God oppvekst». Prosjektet er et trepartssamarbeid mellom KS Vestfold, Fylkesmannen, NHO og LO, og er politisk forankret i alle Vestfold-kommunene. Arbeids- og inkluderingsdepartementet har bidratt med stimuleringstilskudd til prosjektet. Målsettingen er bl.a. at 95 pst. av alle som påbegynner videregående utdanning, skal fullføre. For å oppnå dette har man utviklet program om strukturelle tiltak på regionsnivå som antas å være særlig viktig for å lette arbeidet i den enkelte kommune, fylkeskommunen og de aktuelle berørte statlige etater. Man har utarbeidet avtaler og rutiner for regionalt samarbeid om forebyggende arbeid for å sikre at unge fullfører grunnopplæring eller annen liknende kvalifisering til arbeid. Man har òg arbeidet med å utvikle opplæringstilbud for elever som er mer praktisk orientert. Prosjektet i Vestfold er et eksempel på hvordan man sammen, regionalt og lokalt kan møte den komplekse utfordringen det er å forebygge frafall. Jeg vil avslutte med å understreke viktigheten av at alle berørte departement ser viktigheten av en samordnet innsats i det komplekse arbeidet det er å forebygge frafall i den videregående skole i tråd med den politiske plattformen for den rød-grønne regjeringen.
Mette Hanekamhaug (Fremskrittspartiet), 2009-10-12:
Investering i utdanning er en investering i framtidens verdiskaping. Skole handler ikke bare om antall lærere, lokalisering eller én eller to gratistimer i SFO. Det handler om elevene som er der. Elevundersøkelsen viste at mobbing har økt de siste fire årene. Antall elever som gruer seg for å gå på skolen hver dag og som ikke klarer å konsentrere seg i timene, har økt. Antall elever som gjennom mye mobbing blir påført store psykiske problemer senere, og som føyer seg inn i statistikken over dem som faller utenfor videregående skole, har økt. I Dokument nr. 8:97 fra 4. mai i år fremmet Fremskrittspartiet forslag til fire konkrete tiltak for å redusere mobbing i den norske skolen, som bl.a. et eget skoleombud som skal ivareta mobbeofrenes interesser, som å sørge for mer informasjon til skolene og i skolene nettopp om mobbing, og tiltak for å sørge for at ofrene får en reell rett til å kreve erstatning i mobbeoffersaker. Regjeringspartiene stemte imot disse tiltakene. Jeg må ærlig innrømme at jeg syntes det var veldig synd. Jeg ble veldig lettet da jeg leste regjeringserklæringen, hvor de viser stor selvinnsikt når de nå varsler at de må fornye arbeidet på feltet, og med dette erkjenner at politikken som er ført til nå, har spilt fallitt. Jeg tør framsette den påstand at samtlige av oss her på Stortinget selvfølgelig vil kjempe for å forebygge og stoppe mobbing. Men mobbing har vært et tema som lett har blitt overskygget av andre saker og krangler fra Regjeringens side, om det er oljeboring eller ikke, om man skal kutte 30 pst. eller 40 pst. i klimagassutslippene eller ja eller nei til ulv. Små barn som blir mobbet, er ikke de som prater høyest i klassen, det er ikke de som står i regjeringskorridorene og roper høyest om å kjempe for deres sak. Det er de som står alene i skolegården, sparker litt i grusen og har en stemme som aldri blir hørt. Det vil ikke Fremskrittspartiet være bekjent av, og vi forventer nå en intensivert og økt fokusering og satsing for å forebygge mobbing i den norske skolen. Vår ideologi om å kjempe for enkeltmenneskets rettigheter gjør dette til et problem vi ikke kan lukke øynene for. Mobbing er en kamp vi må stå sammen om tverrpolitisk, det er et tema som er viktigere enn politiske skillelinjer mellom oss. Vi kommer til å fremme de samme tiltakene mot mobbing også i denne perioden, og jeg forventer nå, etter regjeringserklæringen, at vi kan få samlet støtte til de tiltakene og sørge for å ivareta mobbeofrene i Norge.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2009-10-12:
Kommunenes tjenester utgjør en stor del av det velferdstilbudet vi har her i landet. Jeg er derfor veldig glad for at Regjeringen varsler at kommunenes frie inntekter skal styrkes betydelig i løpet av stortingsperioden. Dette vil gjøre det mulig for lokale folkevalgte rundt om i landet å fortsette å utvikle velferdstilbudet til sine innbyggere. Det vil bety flere og godt kvalifiserte lærere til å undervise ungene, det betyr flere hender og gode hoder innenfor eldreomsorgen, og det vil bety en styrket innsats innenfor barnevernet, slik at de ungene som trenger det mest, får det når de trenger det. Regjeringen legger også til grunn at hovedregelen er at kommunenes inntekter skal økes gjennom rammefinansieringen. Øremerkede tilskudd skal være forbeholdt viktige nasjonale prioriteringsområder, og da først og fremst i en oppstartsfase. Det er en erkjennelse av at den som har skoen på, vet hvor den trykker mest, og en anerkjennelse av den kompetansen og kunnskapen våre lokale folkevalgte har. Det vil også være et viktig bidrag til å kunne gjøre reelle prioriteringer mellom hva det skal satses på. En bedre måte å bygge oppunder et levende og desentralisert folkestyre på kan jeg vanskelig tenke meg. Men samfunnet er i endring, og til dels en hurtig endring med store konsekvenser. Slik er det også for kommunene, og behovet for å videreutvikle og endre måten en arbeider på i kommunene, er økende. Jeg er derfor veldig glad for og tilfreds med at Regjeringen varsler at kvalitetskommuneprogrammet skal utvikles videre. Det er å ta på alvor trepartssamarbeidet som en av pilarene i den norske samfunnsmodellen. Skal kommunene løse de utfordringene de står overfor og kunne videreutvikle kvaliteten på de tjenestene de tilbyr, må det skje i samarbeid med de ansatte i kommunene. For Arbeiderpartiet er dette grunnleggende, vi tror ikke på at løsningen er ensidige direktiver fra rådmannskontoret. Regjeringen fastholder utviklingen i nordområdene som sitt viktigste strategiske satsingsområde. Grunnlaget for å hevde norske interesser i nord henger også sammen med bosettingen. Regjeringens uttalte målsetting om å opprettholde hovedtrekkene i bosettingsmønsteret har derfor også et viktig utenrikspolitisk tilsnitt. Jeg er glad for at denne målsettingen tar utgangspunkt i en sterk tro på mulighetene for å skape merverdier i alle deler av landet. Samtidig er det en differensiert politikk som tar høyde for å møte forskjellige utfordringer i forskjellige kommuner. Noen av kommunene kjennetegnes av utfordringer knyttet til lav økonomisk vekst, fraflytting eller stagnasjon i folketallet og en ensidig næringsstruktur. Andre kommuner har betydelige utfordringer knyttet til vekst i både økonomi og folketall. Begge sider av skalaen møtes heldigvis med en offensiv politikk fra Regjeringen.
Henning Warloe (Høyre), 2009-10-12:
Norge er et lite land i verden har det visst blitt sagt her fra denne talerstolen en gang for lenge siden. Det gjelder sannsynligvis fortsatt. Hvis man ikke er størst, kan man likevel bli best. Sannsynligvis er det enda viktigere for et lite land å være best på noe. Regjeringen har ambisjoner om at Norge skal være verdensledende på sjømat, det står i trontalen, og det er bra. Men det er mulig å ha større ambisjoner for Norge enn det Regjeringen har. Høyre har det. Det er flere områder hvor norske forskningsmiljøer, både offentlige og private, i dag har kompetanse som er ledende i verden. Som eksempler kan nevnes maritim sektor, undervannsteknologi, instrumentering og medisinsk forskning. Regjeringens målsettinger for forskningen inneholder en rekke instrumentelle mål, som f.eks. likestilling og reduksjon av deltid. I Høyre savner vi det mest åpenbare målet av alle for forskningen, det at den skal holde høyest mulig kvalitet og bygge unik spisskompetanse internasjonalt, som igjen kan legge grunnlaget for innovasjon og nyskaping som styrker verdiskapingen på viktige områder for Norge. Dessverre har det gått feil vei under fire år med rød-grønn regjering. Hvileskjæret for forskning er allerede omtalt i denne debatten tidligere, men også innovasjonsevnen har gått ned. Norge har falt helt ned til 20. plass i Europa, ifølge EU-organet European Innovation Scoreboard. Vi er f.eks. langt bak våre nordiske naboland, som rangeres blant verdens beste innovatører. Skal vi snu denne utviklingen, må samarbeidet mellom offentlig og privat sektor bli mye bedre. Da nytter det ikke å ha privatallergi. SkatteFUNN-ordningen, som ble innført under Bondevik II-regjeringen, må styrkes, kvalitetskravene må skjerpes og internasjonalisering oppmuntres. Hele det offentlige virkemiddelapparatet som mange hevder er for byråkratisk, må gjennomgås med kritisk blikk. Ikke minst må det være en politisk vilje til å fornye offentlig sektor generelt. Det er dessverre lite som tyder på at den rød-grønne regjeringen vil være mer offensiv på dette området enn den har vært i de foregående fire år. På vegne av Høyre kan jeg love konstruktive innspill og forslag for å heve ambisjonsnivået for norsk kunnskapsbygging, forskning, innovasjon og nyskaping.
Tor Bremer (Arbeiderpartiet), 2009-10-12:
Du verda så godt det er å stå her etter å ha venta i tolv timar! Debatten om trontalen bør vera debatten om dei lange linjene i samfunnsutviklinga. Ja, me snakkar om Regjeringa sin fireårsplan, som inngår som ein naturleg del av ein langsiktig politisk kurs som er tydeleg på viktige politiske vegval. For Arbeidarpartiet er det her heilt sentralt at me maktar å sikra ei finansiering av velferdsgodene våre, av fellesgodene våre, på ein måte som over tid tek vare på å halda ved lag legitimiteten og ikke minst betalingsviljen i befolkninga. Då er det avgjerande viktig at offentlege velferdsgoder av høg kvalitet er noko som kjem det breie lag av folket til gode, og ikkje berre som naudtiltak for dei som ikkje har råd til private løysingar, slik som høgrepartia legg opp til, som me òg har fått bekrefta frå talarstolen i dag. Denne samfunnsretninga har befolkninga nok ein gong gjennom valet slutta seg til. Det er ei formidabel tillitserklæring til den norske velferdsmodellen, som er særdeles framtidsretta. I ei tid då me ser at heile Europa er på leit etter nye måtar å organisera samfunnet på, må eg seia at det var ein fornøyelse å høyra på høgremannen, EU-president Manuel Barosso, som peika mot nord og skrytte uhemma av den norske velferdsmodellen. Lat gå at det norske skattetrykket kan vera noko høgt, men når ein får så mykje igjen i form av auka verdiskaping, høg sysselsetjing, låg arbeidsløyse og gode velferdsordningar for alle innbyggjarane, er det jammen verdt prisen, sa han. I ei tid med diskusjon om ein skal prioritera velferdsløysingar eller skattelette, skulle eg ønskt at også den norske høgresida såg desse kvalitetane. Me får berre håpa at undras tid enno ikkje er over. I eit kort innlegg om dei langsiktige prinsipielle politiske linjene er det naturleg nok ikkje plass til så mange enkeltsaker, men eg må få lov til å nemna målet om sjukeheimsplass til alle eldre som treng det. Eg er overtydd om at dette i ettertida vil stå som ein bauta når historia om velferdssamfunnet skal skrivast. Til slutt vil eg streka under at sidan eg kjem frå eit fylke og ein landsdel som har stor eksportretta verdiskaping, må eg få lov til å minna alle om at den økonomiske handlefridomen vår til å gjennomføra tunge kostnadskrevjande tiltak vil vera avhengig av m.a. oljeprisen. Han vil vera avhengig av nivået på pensjonsutbetalingane og ikkje minst omsynet til den eksportretta industrien og sysselsetjinga. Me kan ikkje laga ris til eigen bak ved å ha ein pengebruk som til sjuande og sist sender renta i taket og går ut over arbeidsplassane våre. Ja, president, det er rett, eg ser på framstegspartirepresentantane når eg seier dette.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2009-10-12:
På Arbeiderpartiets landsmøte var det tendenser til partiopprør når det gjaldt ambisjonsnivået for samferdselspolitikken. Vei og bane er tema som folkevalgte på alle nivå har et stort engasjement for. På det området er det nok betydelig likhet mellom Kristelig Folkepartis landsmøte og Arbeiderpartiets landsmøte. Samferdselspolitikken betyr mye for folks hverdag, ikke bare når det gjelder å forflytte seg på kjørbare veier, men med tanke på en politikk og en veistandard som ivaretar trygghet og sikkerhet. Som følge av dette opprøret vedtok Arbeiderpartiets landsmøte at fylkene måtte få et løft på nivå med veksten i bevilgningene til stamveiene, og at det måtte åpnes for prosjektfinansiering for å sikre raskere framdrift av viktige prosjekt. Dette er bra. Men her har altså ikke Arbeiderpartiet fulgt opp, for hva varslet Regjeringen? Jo, at fylkene neste år skal få 1 milliard kr for å styrke vedlikeholdet på de veistrekningene som de nå får ansvaret for. Hvor ble det av veksten? KS sier at det minst er behov for 11–13 milliarder kr for å få til en utbedring av de veiene som har en dårlig teknisk standard. Bare i mitt hjemfylke, Møre og Romsdal, mangler vi 46 mill. kr til drift og vedlikehold. I tillegg kommer store gap når det gjelder finansieringsbehov for fylkesveiferjene, som får altfor lite til å opprettholde dagens drift, og det er manglende økning på investeringsrammene, for å nevne noe. Skal vi nå veksten til stamveiene, må det nok langt flere midler til enn den ene milliarden. Når det gjelder å åpne for prosjektfinansiering, er det jo interessant at selv om det altså er et klart flertall for det blant regjeringspartiene og unison støtte til prinsippet blant opposisjonspartiene, er regjeringserklæringen taus om dette. Det kan jo være at regjeringserklæringen på dette punktet er farget av Finansdepartementet, selv om departementet vel neppe formelt sett er en del av den politiske alliansen i flertallsregjeringen. Nå ser vi fram til å se resultatet av Regjeringens endelige satsing på samferdsel, om Regjeringen har lyttet og har tatt på alvor de innspillene som har kommet fra alle fylkene i landet, som fra 1. januar 2010 får ansvar for disse nye fylkesveiene, og om Regjeringen har lyttet til det klare rådet som er kommet fra KS.
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2009-10-12:
Den rød-grønne regjeringen har gjennom fire år vist fram politikken i virkelighetens verden. Vi er tydelige på hvilken retning Norge bør fortsette å utvikle seg i. Velgerne har svart med å gjenvelge den rød-grønne flertallsregjeringen. Vår visjon er at vi vil overlate til neste generasjon noe mer verdifullt enn det vi selv overtok. Derfor vil vi føre en politikk for fellesskap, verdiskaping og rettferdighet. Da er trygghet for helse viktig. Vi vil at tilbudet av helsetjenester skal være likeverdig for alle innbyggere, uavhengig av diagnose. Det er et problem at medisinske diagnoser har et sosialt hierarki, hvor noen diagnoser har høy og andre lav status. Diagnosegrupper med høy status kjennetegnes ved at de legger beslag på størstedelen av forskningsressursene. De rusmiddelavhengige har ikke høy status i diagnosehierarkiet, selv om de er svært syke. Siden 1970-tallet har en liten del av hvert årskull tenåringer blitt rekruttert til rusavhengighet. Med fremskreden sykdom rammes de i tillegg av oversykelighet på alle andre områder, dårlig tannhelse og fattigdom. KRIPOS har de siste årene registrert mer enn 200 heroindødsfall hvert år. Dette er minimumstall, men likevel høye tall sammenlignet med andre land. Altfor mange med rusproblemer opplever å ikke komme inn til behandling når det er motivert. Mange må vente for lenge på behandlingsplass etter avrusning, og ettervernet er for dårlig. Vi skal derfor fortsette å bygge både kompetanse og behandlingskapasitet. Her har vi bruk for både offentlige og private behandlingstilbud. Rusmisbruk er et alvorlig samfunnsproblem. Ingen land har funnet ferdige løsninger som vi kan kopiere. På sikt må vi sikre at rusavhengige får innfridd sine pasientrettigheter. Gjennom perioden må vi sammen samle kunnskap og stimulere til forskning, bryte ned fordommer og understøtte rehabilitering. Da er bl.a. bolig og arbeid eller annen aktivitet viktig og riktig. En bedre rusomsorg er praktisk solidaritetspolitikk.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2009-10-12:
Jeg er imponert. Jeg er imponert over hvor lite nytt det er, hvor mange intetsigende gjentakelser det er, og hvor lite konkret Regjeringen er i kampen mot kriminaliteten. Mye av det Regjeringen legger fram, har de gjentatt mange ganger, men dessverre, lite har skjedd. Det eneste jeg kan se som positivt, er at de fortsatt vil sikre et høyt opptak til Politihøgskolen. Det er i hvert fall noe de har begynt på, og da håper jeg at de vil fortsette. Men det hjelper lite å utdanne nye polititjenestepersoner, sette dem i en buss og kjøre dem landet rundt for å vise dem fram. Bussen må faktisk stoppe. Den må stoppe og slippe av passasjerene ved politistasjonene, slik at de kan settes inn i aktiv tjeneste. For at så skal kunne skje, trengs det en plan og en vilje til å øke bevilgningene til politidistriktene – bevilgninger som er øremerket nye politistillinger. Jeg er meget usikker på om det er det som ligger i formuleringen: «arbeide for å få mer politikraft ut av de tilgjengelige ressursene og øke politibemanningen.» Det virker på meg som om dette er nok en sparepakke, og lovnaden om økt politibemanning og mer synlig politi har vi hørt før. Men la oss nå være litt positive og si at vi får mer synlig politi. Dette vil mest sannsynlig føre til at flere blir tatt for lovbrudd, flere blir innbrakt, flere blir anmeldt og flere saker må etterforskes. Dette igjen krever økt bemanning på etterforskningssiden. Konsekvensen hvis så ikke skjer, er jo at dagens situasjon forverres, og enda flere saker henlegges. Så vil jeg kort nevne en liten ting som Regjeringen ikke sier noe om. For å kunne gjøre en så god jobb som politiet selv ønsker å gjøre, så må de ha noe å gjøre det med, nemlig godt utstyr – utstyr som gjør dem i stand til å utføre jobben godt og effektivt. Bare noe så enkelt som IKT-utstyr i bilene ville bety enormt mye for dem som er ute og patruljerer. Dette vil være tidsbesparende og ressursbesparende, da de f.eks. ikke blir så avhengige av radiokontakt med sentralen, noe som er et problem i seg selv med et radionett som kan avlyttes av alle, og som har et utrolig dårlig dekningsområde. Til slutt: Det vil være en stor fordel om polititjenestepersoner lærer å bruke dette utstyret. Jeg har sett flere eksempler på at de som kjører patrulje, ikke har fått opplæring i det lille som finnes av utstyr i bilene. Dette blir begrunnet med at man ikke har økonomiske eller mannskapsmessige ressurser til å gjennomføre opplæring. Dette må snart Regjeringen se viktigheten av, ikke stikke hodet i sanden og vente til det går over – for det gjør det ikke.