Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2011-11-22:
Trygghet er viktig for oss alle. Sjølsagt er trygghet og økonomisk trygghet spesielt viktig for pensjonister. Jeg vil først understreke at det som må være den viktigste tryggheten, er folketrygden. Det er den pensjonen som det offentlige har et spesielt ansvar for. Jeg vil understreke behovet for å ha solide regler for folketrygden, slik at det kan være en fullgod ordning for vanlige folk ved deres pensjonsalder. Det syns jeg ikke har kommet fram i særlig grad her. Mange av oss ønsker å ha trygghet utover det, og mange velger da å ha en trygghet knyttet til private pensjoner og livsforsikring, og som det er sagt: Dagens økonomiske situasjon gjør at det kommer store utfordringer i tida framover. Det er også et alternativ for unge folk å tenke på sine eldre dager at en rett og slett kan spare i andre verdier enn i finanspapirer – en kan spare i realverdier, en kan spare i hus og hjem eller i gård og grunn, som det heter ute på bygda. Jeg vil ikke unnlate å si dette fra Stortingets talerstol. Det er fortsatt en del mennesker som har stor respekt for den måten å spare på. Og ære være dem for det! Det som interpellanten tar opp, er et krevende teknisk regelverk, og jeg har litt vanskelig for å forstå hva som egentlig er interpellantens forslag til løsning. En ber ikke om mer statlige penger, men regler som bedre skal skaffe penger fra noen. Dette kommer sjølsagt opp i en tid da den internasjonale finanskapitalismen er i krise. Det er lav vekst, lave renter, og det er stor fare for tap. Denne spekulasjonskapitalismens historie er historien om krise og konkurs. Vi står altså i en mye mer krevende situasjon enn det som er beskrevet. Vi står altså i en situasjon hvor pensjonssparing – som jeg er enig med interpellanten må være langsiktig, og som er vanskelig i slike tider – kommer mer i fokus, og jeg er veldig glad for at vi nå har fått «langsiktighet» inn som et begrep. Det er et bra ord. Det er et ord som hører nøye sammen med trygghet for kommende generasjoner. Tidligere, da kapitalismen og finanskapitalismen var på sin høyde, var det veldig lite snakk om langsiktighet. Det var snakk om kortsiktig fortjeneste. Etter perioder med kortsiktig fortjeneste kommer det en nedtur. Det viser historien. Det som er spørsmålet nå, er en plassering av store verdier som er plassert av folk flest i livsforsikringsselskaper og i andre ordninger, og det er spørsmål om hvordan en da skal sikre både en rimelig avkastning og det som de fleste nå ser på som det aller viktigste, nemlig sikkerhet for plasseringene. Det legges langt større vekt på sikkerhet, og jeg er veldig glad for det. Jeg vil bare avslutte med å si at det som egentlig bør være kjernen i dette spørsmålet nå, er realøkonomien – det er fokus på realøkonomien. Staten kan dermed legge til rette for mer robust og mer framtidsrettet produksjonsliv og realøkonomi i Norge, slik at de som sitter som forvaltere av disse pensjonsmidlene, kan finne gode investeringsobjekter innenfor det ordinære, private næringsliv. Det er i dag en stor svakhet, for det er for få investeringsobjekter innenfor det ordinære, private næringsliv – det produserende næringsliv. Når det er for få der, kommer fokuset naturlig på om en ikke da kan investere i objekter som det tidligere var naturlig å se på at staten og det offentlig skulle eie. Senterpartiet ser det ikke som naturlig at selskaper her i større grad skal engasjere seg om det er i kraftverk, i veier, i skolebygninger, i sjukehus eller det som der er. Det er en offentlig oppgave. De private pensjonsforsikringene må primært plasseres innenfor et offensivt privat næringsliv som gis rammebetingelser fra denne sal, slik at en kan tjene penger på en ordinær, langsiktig måte. Her har vi et skjebnefellesskap mellom forvalterne av kapitalen og de av oss som er mottakere av innbetalte pensjoner – at vi legger til rette for en bedre realøkonomisk utvikling.