Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2016-01-12:
Som foregående talere har vært inne på: Det å ha god kollektivtransport er viktig i et samfunn, spesielt for folk som er avhengige av å få hjelp når de skal ut og reise. En må sørge for at en har en kollektivtransport som har både en dekning og en frekvens som gjør at den er relevant i deres hverdag, og at en får assistanse til å bruke kollektivtransporten når de trenger det. Det er en viktig sak som denne regjeringen jobber med, og som vi også vet at tidligere storting har vært veldig opptatt av. Dette er et bidrag i den retningen. Det er noen som påpeker at det er påfallende at det er en EU-forordning som gjør at dette kommer på plass. Ja, dette er en EU-forordning som ble vedtatt i EU i 2011. Hvis en skal begynne med en polemikk om tidspunkt, kan en også spørre seg hvorfor ikke det kom noe tidligere. Jeg synes ikke det er verdt å debattere. Denne debatten bør heller handle om at vi nå får på plass mange rettigheter for busspassasjerer, som gjør at de står sterkere stilt nå enn før. Det er altså ikke en svekkelse, men en klar styrking. Og det skal vi jobbe videre med. Forordningen legger til rette for at funksjonshemmede og folk med bevegelsesutfordringer lettere vil kunne ta buss, og hvis det skjer noe, får de også mer formelle kanaler der de kan klage. Dette kommer sammen med at vi har økt satsingen på jernbane med over 50 pst. de siste to årene, og at de største byene har fått en kraftig økning i bevilgninger til å drifte kollektivtransport og investere i infrastruktur. En by som Oslo har altså i 2014 og 2015 gjennom belønningsordningen for kollektivtransport fått 715 mill. kr, mens en i 2012 og 2013 fikk til sammen 180 mill. kr – altså en firedobling. Det gjør kommunene og fylkeskommunene bedre i stand til å levere kollektivtjenester til alle – også til dem med bevegelseshemning. Det er viktig at vi fortsetter dette arbeidet – at vi jobber med regelverket, at vi jobber med den offentlige finansieringen, men også at hver enkelt transportør og hvert enkelt fylke som står ansvarlig for kollektivtransporten, ser på hvordan deres tjenester kan bli bedre, både innenfor det de er lovpålagt, og innenfor det som går under kategorien service, det å hjelpe. Vi har mange møter med de funksjonshemmedes organisasjoner. Det står fast på programmet minst hvert halvår. Da får vi mange innspill fra disse gruppene om hva som fungerer, og hva som ikke fungerer – hvilke tjenester og lovpålagte oppgaver de mener de ikke får, som de skulle hatt. Dette er det viktig for oss å få tilbakemelding om, for da kan vi se hva det er som gjør at ting svikter. Handler det om økonomi, handler det om organisering, eller handler det om at ansvaret ikke er tydelig nok? De samme organisasjonene kommer med mye som de skulle ønske kom i tillegg. Noe koster penger, andre ting handler bare om å se på prinsipp. Vi er veldig lydhøre for at vi skal jobbe sammen med disse gruppene videre, for å tilfredsstille dem best mulig og få en best mulig kollektivtransport som de kan nytte seg av. Det som er bonusen her, er at hvis en får en bedre kollektivtransport for funksjonshemmede, vil den som regel også bli bedre for alle andre som reiser. Dermed er det en vinn-vinn-situasjon å ta dette på alvor. Vi kommer til å følge utviklingen nøye. Jeg hører grundig på det som blir sagt fra opposisjonspartiene. Det tar vi med oss videre. Men jeg mener at et suksesskriterium her er å følge med på de overordnede trafikktallene – om vi får en fortsatt vekst eller om det blir en stagnasjon, som enkelte her frykter. Blir det en stagnasjon, er det åpenbart at en ikke har gjort ting godt nok, men får vi en ytterligere vekst, viser det at dette er med å styrke tilbudet ytterligere. Vi kommer også til å være veldig oppmerksomme på enkelthendelser. Hvis det er slik at en vedtar en forordning, og at en har rett i at dette verken er finansiert eller organisert, antar jeg at vi vil få høre veldig mange klager – ikke nødvendigvis til departementet direkte, men til klagenemnden som blir opprettet. Det er også et signal som vi må ta med. Jeg skal ikke sitte stille og se på at en får en bunke med klager som kommer til en klagenemnd, hvis problemet faktisk er organiseringen og finansieringen. Da må vi se på det vi som politikere kan håndtere. Jeg skal ikke gå gjennom alle de rettigheter og krav som stilles. Det står godt beskrevet i sammendraget i innstillingen. Vi mener at dette er et godt skritt i riktig retning. Jeg er glad for at Stortinget vedtar dette. Jeg hører hvor det er uenighet, og jeg skal sørge for at dette blir fulgt opp på en best mulig måte – for jeg tror at vi enes om målene her, alle sammen.