trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Helge Thorheim (Fremskrittspartiet), 2016-04-07:
Jeg tar ordet som saksordfører for kapitlene 6 og 17 i innstillingen som gjelder henholdsvis Forsvarsdepartementet og Utenriksdepartementet. Først til Forsvarsdepartementet. Regnskapet for 2014 viser 46,7 mrd. kr i utgifter og 6,8 mrd. kr i inntekter, mens 2,4 mrd. kr er overført til neste år. Departementet har ansvaret for fire virksomheter. Forsvaret har fått vesentlige merknader for 2014 og har også fått vesentlige merknader de siste fem årene. Komiteen viser til at Forsvaret det siste året har hatt økt oppmerksomhet på beredskap og operativ evne som følge av den sikkerhetspolitiske utviklingen. Til tross for dette mener Riksrevisjonen at det er alvorlige mangler i Heimevernets operative evne når det gjelder bemanning, materiell og logistikk samt trening og øving. Resultatet fra revisjonen er gradert informasjon og ble rapportert særskilt til Stortinget, slik også komiteens leder orienterte om. Komiteen finner det positivt at statsråden som svar på rapporten har satt i gang tiltak for å styrke rekruttering og bemanning i Heimevernet, avhjelpe materielletterslepet, bedre Heimevernets logistikk og styrke treningen av mannskapene. Komiteen forventer at de manglene som er avdekket, blir vektlagt i arbeidet med den nye langtidsplanen som skal legges frem for Stortinget våren 2016. Så over til Utenriksdepartementet. Regnskapet for 2014 viser 35,9 mrd. kr i utgifter og 265 mill. kr i inntekter, mens vel 1 mrd. kr er overført til neste år. Departementets ansvarsområde omfatter tre regnskaper. Ingen virksomheter har fått vesentlige merknader de siste fem årene, og dette synes komiteen er svært gledelig. Komiteen er svært godt fornøyd med at verken Utenriksdepartementet eller noen av de underliggende virksomhetene har fått vesentlige merknader i forbindelse med regnskapsavleggingen de siste årene. Komiteen viser for øvrig til at kontroll- og konstitusjonskomiteen har behandlet Dokument 3:9 for 2014–2015, Riksrevisjonens undersøkelse av bistand til godt styresett og anti-korrupsjon i utvalgte samarbeidsland, jf. Innst. 74 S for 2015–2016. Det vises til merknadene i denne innstillingen når det gjelder Riksrevisjonens kritikk av tilskuddsforvaltningen på området.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-04-07:
Debatten førte da til noe: Representanten Tetzschner erklærer full troskap til folkehelseloven. Det var bra. Det er ikke noen grunn til å være verdensmester i målsettinger og kretsmester i gjennomføring. Det var derfor jeg sa det at dette arbeidet er så viktig å få inn på rett spor, for loven er ny. Temaet er altomfattende, og det er da det er vesentlig at storting, regjering og underliggende organer medvirker til at de som skal arbeide med dette i kommunene, og som ikke kan drive med dette på heltid, som folkevalgte eller andre, får mulighet til å få en overhøyde over situasjonen og en påpekning av de områdene som er viktigst å gjøre noe med. Det var det jeg prøvde å belyse i innlegget mitt. Dermed får vi den konkretiseringa av hva som er viktigst, og hva som er mulig å få til. Vi får inn en kultur og en bevissthet om hva dette er. Nå som jeg har vært så streng mot saksordføreren, skal jeg gjøre et nytt unntak, og det er å skryte av statsråden. For det innlegget statsråden hadde, er helt i tråd med den virkelighetsforståelse som jeg prøvde å gi inntrykk av. Statsråden sa at folkehelsepolitikk er all politikk, og det er viktigst i de områdene som ikke er helserelaterte. Statsråden sa det så presist og bra, at ressursene i helsetjenesten er prisen vi må betale for at folkehelsepolitikken ikke er god nok. Glitrende! Statsråden sa videre at en tredjedel av kreftgåten ligger i folkehelsepolitikken. Glitrende! Jeg kjenner ikke til at det er en tredjedel eller hva det er, men jeg har skjønt at hvordan en lever, har betydning for hvordan helsa blir. Rein luft og jord og reint vann er ganske vesentlig for en som er knyttet til biologien. Vi veit hvordan små mengder av svineri over tid påvirker hvordan kroppen funksjonerer. Det skulle være rart om ikke disse miljøpåvirkningene medvirker til å sette i gang en celledeling som er eksponentiell, og det er det som er definisjonen av kreft. Eksponentiell celledeling er de praktiske ordene for kreft. Så jeg takker for at vi har kommet et lite skritt videre. Jeg takker for at statsråden er på samme spor som det som var intensjonen i folkehelsemeldinga. Jeg håper dette blir klargjort på en enklere måte overfor kommunene, sånn at store og små kommuner kan gjøre sin del. Små kommuner har noen fordeler, store kommuner har andre fordeler. I begge tilfeller er det viktig å få overhøyde og kraftsamling på det viktigste. All honnør til Riksrevisjonen!
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-04-07:
I innlegget mitt sa jeg ingenting som var i motsetning til det som statsråden nå sier. Det er helt opplagt at for mange vil avstanden til avtalespesialist bli mye lenger når man bor grisgrendt, enn motsatt. Jeg følger fullt ut resonnementet til statsråden på det. Men jeg la også merke til at statsråden sluttet seg til representanten Holthes innlegg, hvor poenget var det samme som mitt, nemlig at det er veldig stor forskjell på antallet innbyggere bak hver avtalespesialist i ulike deler av landet. Jeg forsto statsråden sånn at han ønsket å gjøre noe med det, og det blir jo mulig i forbindelse med ledige hjemler og nye hjemler. Det er det som er hele kjernen i dette, for vi snakker om avtalespesialister – det er en avtale mellom fagfolk og det offentlige. Representanten Tetzschner sier at en ikke kan kommandere avtalespesialisten, en kan ikke ha beordring. Nei, en kan ikke det, men det er et tilbud som blir gitt gjennom en økonomisk godtgjørelse og faglige krav fra det offentlige, og dermed kan en sjølsagt påvirke hvor avtalespesialistene skal være lokalisert. Det offentlige må jo sikre at formålet blir realisert med bruken av de pengene en har. Ellers er jeg enig med representanten Tetzschner i at det er en byfaktor og en storbyfaktor i dette. Jeg synes det var en grei presisering, det som representanten Tetzschner kom med. Jeg regner med at den observasjonen som han her kom med, er så opplagt at det er noe som Riksrevisjonen har tatt tilbørlig hensyn til. Men det er en faktor som man også skal ta hensyn til, og det er underforbruk kontra overforbruk av spesialisthelsetjenester, i dette tilfellet avtalespesialisttjenester. Det er en allmenn erkjennelse at når avstanden er stor og tilgjengeligheten er liten, er terskelen for å bruke et tilbud mye høyere enn når avstanden er kort og tilgjengeligheten god. Det er vel heller ikke noen dårlig hypotese å si at det er et overforbruk av slike tjenester i store byer. Hva som der blir sett på som behov for å kurere, er noe annet enn det som en ser på som nødvendig å kurere når en har en større avstand til tjenesten.
Tom E. B. Holthe (Fremskrittspartiet), 2016-04-07:
Jeg skal bare knytte noen få kommentarer til Riksrevisjonens undersøkelse om Integrerings- og mangfoldsdirektoratets måloppnåelse og virkemiddelbruk i arbeidet med bosetting og kvalifisering av flyktninger, som ble sendt Stortinget 11. november 2010. Formålet med Riksrevisjonens undersøkelse var å vurdere om måloppnåelsen på viktige områder innen integrering var i samsvar med Stortingets vedtak og forutsetninger, og hvordan Integrerings- og mangfoldsdirektoratet, IMDi, bidro til måloppnåelsen. Det var også et mål å vurdere departementets styring og oppfølging av IMDi. Riksrevisjonen ba i brev av 26. mars 2015 Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet gjøre rede for status og hvilke tiltak som er iverksatt for å følge opp rapportens hovedkonklusjoner og kontroll- og konstitusjonskomiteen merknader i saken. Departementet svarte Riksrevisjonen i brev av 18. mai 2015 og i et supplerende brev 11. august 2015. Derfor er det hyggelig å merke seg at Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet i tildelingsbrev for 2015 har tydeliggjort IMDis ansvar for å sikre erfaringsoverføring mellom kommuner og formidling av god praksis til kommuner med svak måloppnåelse. Videre er det positivt at det er innført som styringsparameter for direktoratet at kommunenes planlegging og gjennomføring av opplæring i norsk og samfunnskunnskap og introduksjonsprogrammet skal styrkes, og at god praksis skal dokumenteres og, ikke minst, formidles. Det er også verdt å merke seg at flere av tiltakene legger vekt på opplæring og erfarings- og kompetanseoverføring fra kommuner med god resultatoppnåelse til kommuner med svake resultater og liten erfaring med kvalifiseringsarbeid. Jeg deler Riksrevisjonens vurdering, at det er positivt at kommuner med svake resultater blir oppfordret til å delta i mange av tiltakene. Jeg forventer derfor at Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet vil følge opp at de iverksatte tiltakene fører til nødvendige forbedringer og økt måloppnåelse. Når Riksrevisjonen nå har avsluttet saken, forventer jeg også at saken blir fulgt opp på en god måte også i framtiden.
Tom E. B. Holthe (Fremskrittspartiet), 2016-04-07:
Jeg tar ordet som saksordfører for kap. 4 og 13 i innstillingen, som gjelder henholdsvis Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet og Landbruks- og matdepartementet. Det er hyggelig å kunne konstatere at Riksrevisjonen ikke har vesentlige merknader til Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet for 2014. Men to underliggende etater har fått merknader. Bufetat har fått vesentlige merknader for brudd på bestemmelser om økonomistyring i staten ved kjøp av barnevernstjenester i Bufetat. IMDi har fått merknader for mangler vedrørende styring og oppfølging av utviklingen av nye IKT-tjenester. Det er viktig å merke seg at Bufetat har vært en gjenganger blant etatene som har fått vesentlige merknader, men komiteen viser til at merknadene for 2014 gjelder et annet forhold enn tidligere år. Det viser at etaten har tatt tak i og iverksatt tiltak overfor de forhold som har vært påpekt av Riksrevisjonen. Komiteen forventer selvfølgelig at også de påpekte forhold for 2014 vil bli rettet opp. Ellers viser jeg til at IMDi har fått merknader for mangler vedrørende styring og oppfølging av utvikling av nye IKT-systemer. Årets merknad gjelder et annet område enn i fjor, og komiteen forventer selvfølgelig at IMDi iverksetter tiltak også på dette området. Når det gjelder kapitlet for Landbruks- og matdepartementet, ønsker jeg å trekke fram det litt spesielle at regnskapet for Veterinærinstituttet også for 2014 inneholder så vesentlige feil og mangler at Riksrevisjonen heller ikke for dette året kan uttale seg om instituttets regnskap. Eksempelvis kan jeg vise til at regnskapet for 2013 ble avlagt i to versjoner uten at styret har godkjent det endelige regnskapet. Forholdet ble omtalt av komiteen i fjor, og komiteen forventet at dette ble ordnet opp i. Som det framkommer av komiteens merknader, er det sterkt kritikkverdig at instituttet for andre år på rad ikke kan avlegge et pålitelig regnskap, og komiteen ber om – og understreker – at Landbruks- og matdepartementet påser at instituttet etablerer rutiner og kontrolltiltak som sikrer at regnskapet kan bli godkjent av Riksrevisjonen.
Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2016-04-07:
Jeg takker finansministeren for svaret, og synes også det er veldig positivt at vi er enige om den positive delen av delingsøkonomien, og at det kan være et positivt bidrag til vårt samfunn og vår økonomi. Jeg synes også det er betryggende å høre at det er igangsatt en del prosesser som også gjør at nødvendige reguleringer kan komme på plass. Jeg vil følge litt mer opp i forhold til akkurat det. Jeg mener det er behov for å ta initiativ til nødvendige reguleringer av delingsøkonomien raskt. Finansministeren nevnte Produktivitetskommisjonen, og jeg vil også gjerne vise til den og dens innstilling, hvor de, i tillegg til det finansministeren nevnte, peker på at for «å unngå konkurransevridninger, bør de nye tjenestene møte samme vilkår som andre tjenester, men det kan være nødvendig å tilpasse vilkårene for å favne flere typer tjenester», som jeg var inne på. Det er ikke nødvendigvis sånn at de kommer innunder dagens reguleringer. De sier også: «Lovverket er i liten grad tilpasset de applikasjonsbaserte tjenestene, og medfører at flere av dem» – ifølge Konkurransetilsynet – «er i strid med gjeldende lover». De peker også på at noe av «aktiviteten kan være direkte ulovlig, f.eks. kan Uber-sjåfører i noen tilfeller bryte yrkestransportloven», som vi var inne på. «I tillegg, dersom inntekten fra denne typen virksomhet blir stor nok, vil den være skattepliktig, og det vil dermed være et lovbrudd om den ikke rapporteres til skattemyndighetene.» Her er det mange muligheter for lovbrudd. Jeg sier ikke at en bryter loven, men at en har muligheter for å gjøre det. Saker som Uber, som er under behandling i rettsapparatet, gjør at jeg tenker at for å bidra til at de selskapene som er inkludert i delingsøkonomien, skal ha alle muligheter for å drive lovlig og være innunder dagens reguleringer, eller at vi må tilpasse reguleringene, sånn at de har mulighet for det, er det viktig at et sånt arbeid kommer raskt i gang. Jeg synes det er bra å høre at finansministeren har tatt initiativ overfor skattedirektøren, bl.a. Det jeg kunne tenke meg å høre mer om, er framdriften på dette, om det er noe som finansministeren ser for seg vil komme før NOU-en som kommer om ett år, og hvordan disse prosessene er tenkt. Finansministeren nevnte også at regjeringen har myket opp arbeidsmiljøloven og gitt muligheter for mer midlertidighet osv. Det er vi sånn sett ikke helt enige om. Derfor vil jeg også høre, når Produktivitetskommisjonen også peker på verdien av trepartssamarbeidet, om finansministeren har noe å si i forhold til det i denne sammenheng.
Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2016-04-07:
Jeg vil først si at jeg er sikker på at ingen av oss ville vært imot farge-tv. Jeg startet med å peke på at man i alle diskusjonene om delingsøkonomien kanskje famler litt med hensyn til hva delingsøkonomi er og ikke er, og at det er litt symptomatisk. Svada, har nasjonalbibliotekaren kalt delingsøkonomi, et nyord uten innhold, mens ulike aktører har ulike tilnærminger og ulike meninger. Det tenker jeg er positivt med hensyn til diskusjonen om dette. Når LO peker på løsarbeidersamfunn og taxinæringen peker på at Uber er en piratnæring, og til og med NHO er usikre på hva de skal mene, om dette er en kommersiell virksomhet eller en ideell, for å kalle det det, er det uttrykk for at det er behov for en klargjøring av begrepet «delingsøkonomi», og at det er behov for å inkludere selskapene i samfunnets reguleringer, for å kalle det det. Samtidig vil det være behov for å definere disse selskapene såpass vidt at de favner bredden og også tar høyde for at delingsprinsippet vil prege samfunnsutviklingen framover. Som jeg sa i mitt innlegg, er Arbeiderpartiet positiv til delingsøkonomi og mener det er positivt at nye, innovative forretningsmodeller utfordrer de tradisjonelle, og også oss i vårt tradisjonelle tankesett. Det viktige her er, som jeg var inne på, både å ta i bruk mulighetene, som representanten Tvedt Solberg pekte på, og å sørge for å inkludere delingsøkonomien i samfunnet, i økonomien vår. I det videre arbeidet må vi passe på ikke å ta livet av det positive. Ideen om å benytte ressursene mer effektivt og ta i bruk ledige ressurser på en enkel og rimelig måte er god. Samtidig må vi sørge for at de inkluderes, sørge for nødvendige reguleringer, og at det gjøres raskt. Jeg regner med at de langsiktige virkningene i forhold til hvordan delingsprinsippet vil prege samfunnsutviklingen framover, vil bli en interessant debatt når NOU-en foreligger. Til da håper og tror jeg – og oppfordrer til – at vi får tilbake forslag til nødvendige lovreguleringer av området.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2016-04-07:
Jeg grep ganske aktivt tak i disse spørsmålene før jul, rett og slett fordi det får økende oppmerksomhet fordi vi ser fremveksten av stadig flere plattformbaserte selskaper. Som jeg sa i sted, gir det oss mange muligheter, men det representerer også noen potensielle utfordringer som vi er nødt til å finne gode svar på. Hvis man ser på utformingen av mandatet for det utvalget som nå jobber, har vi presisert veldig tydelig at det ikke skal være en sovepute – om du vil – for på en måte å skyve alle spørsmål knyttet til dette, foran seg. Jeg mener snarere tvert imot at det er viktig å kunne gjøre løpende endringer, enten det er i form av reguleringer, skatteregler eller andre ting. Jeg må jo si at jeg i hvert fall så langt har hatt veldig god og positiv dialog med mange av aktørene som etablerer seg i det norske markedet. De er på tilbudssiden når det gjelder å komme inn under ordnede former, de vil være gode skattebetalere, men opplever noe av byråkratiet som sterkt forhindrende for at de skal kunne drive på en god og skikkelig måte. Det at de kommer så proaktivt til myndighetene synes jeg er veldig bra, for det gjør at vi i dialog med dem raskere kan finne frem til hva det er som er problemet, enten det er knyttet til teknologi, applikasjoner eller andre ting, som vi kan finne raske, smidige løsninger på. Så jeg har alle ambisjoner om å ha løpende fremdrift i dette uten å vente på utvalgets endelige konklusjoner. De har i og for seg fått ansvar for å utrede litt større og mer komplekse problemstillinger. Vi kommer inn i noen potensielt vanskelige avveininger som gjelder arbeidsmiljø, lovvern. I Norge er tradisjonelt sett de fleste arbeidstakere ansatt. Vi ser nå at stadig flere blir selvstendig næringsdrivende eller jobber på oppdrag. Det er det ingenting i veien for, men det kan gjøre noe med rettigheter, pensjonsutfordringer osv., som jeg mener det er helt naturlig blir diskutert. Og som jeg nevnte i innlegget mitt, forbrukerrettigheter er også et vesentlig spørsmål i dette, det faller kanskje ikke inn under de ordinære reguleringene. Det er helt riktig at det er muligheter for lovbrudd i dette hvis vi ikke tar det på alvor. Det er nettopp derfor det er viktig å gripe fatt i det tidlig, diskutere med aktørene, med næringsorganisasjonene, for å finne de gode svarene. Når det er sagt, mener jeg at dette på ingen måte er i konflikt med trepartssamarbeidet. Vi er også i dialog med partene rundt disse spørsmålene, de har gitt dette betydelig oppmerksomhet allerede. Det er jo riktig som representanten sier, det er ulike meninger om det, men man kan velge å late som at disse bedriftene ikke vokser frem, eller man kan møte det aktivt. Jeg velger det siste.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2016-04-07:
La meg takke for en veldig god debatt. Jeg synes den har vært konstruktiv og ikke minst veldig løsningsorientert, og sånn sett ganske langt unna den debatten jeg tror fant sted i denne salen for mange år siden da man diskuterte fargefjernsyn. Da tror jeg det gikk betydelig hardere for seg, med sterkere og langt mer ideologiske fronter enn det denne debatten har vist. Noen få kommentarer: Jeg har ved ulike anledninger vært i kontakt med andre lands myndigheter nettopp fordi det gjøres mye mange steder, og vi trenger ikke å finne opp kruttet på nytt hvis andre land har gått foran og funnet gode løsninger. Derfor har jeg hatt dette på bordet i diskusjoner med Storbritannia og Nederland. Jeg skal diskutere det i USA i neste uke, og vi undersøker selvsagt også de erfaringene som bl.a. er gjort i Estland, som ligger ganske langt foran særlig på IKT-siden i forhold til dette. Så hevdet representanten Tvedt Solberg at regjeringen fører en passiv næringspolitikk. Det er jeg helt uenig i. Jeg mener snarere tvert imot at vi har vært opptatt av å gå gjennom område for område og komme med gode, tilpassede endringer i rammebetingelsene etter hvert som situasjonen endrer seg. Men jeg har lyst til å peke på at det å etterlyse en bransjespesifikk næringspolitikk for delingsøkonomien går ikke, for delingsøkonomien er utrolig sammensatt. Her finner man transportbedrifter, servicebedrifter, reiseliv, altså det er et mangfold av tjenester og tilbud som sånn sett ikke egner seg for bransjespesifikke løsninger. Det som i så fall handler om mer IKT- og teknologibaserte løsninger, handler om hvordan vi raskere, smidigere og mer effektivt kan regulere disse bedriftene, finne smartere måter å skattlegge på. Vi må jo på et eller annet tidspunkt ta en diskusjon, som også representanten Nordby Lunde var inne på, om de terskelverdiene som er etablert i forhold til innrapportering, når skatteforhold inntreffer osv., er egnet i møte med denne typen bedrifter som vokser frem. Jeg vil bare avslutningsvis si at jeg synes egentlig at begrepet «delingsøkonomi» er litt dårlig, for under denne store paraplyen har man nå sauset sammen utrolig mange ulike typer tjenester og bedrifter som egentlig ikke handler om deling, men som deler en felles ting, nemlig at de er veldig plattformbaserte. Så det blir på en måte ikke helt rett å kalle alle disse bedriftene for delingsbedrifter, for det er de ikke i det hele tatt, men de utfordrer oss alle sammen på det samme, nemlig at det er nye bedrifter med en smartere og alternativ måte å tenke på, som utfordrer tradisjonelt etablerte bedrifter. Det gjør at vi må ta det på alvor, og jeg oppfatter at Stortinget er enig i det, og det er jeg glad for.
Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-04-07:
Takk til statsråden for svaret. Statsråden refererte til faggrunnlaget for oppdatering av forvaltningsplanen. Det ble offentliggjort i 2015, var det vel, og da varslet daværende statsråd Tine Sundtoft at hun ville komme tilbake til Stortinget vedrørende en oppdatering av forvaltningsplanen for Norskehavet. Jeg må si at man må lure på hva som har skjedd fra hun sa det, til nå. I Meld. St. 14 for 2015–2016 om naturmangfold, som ligger til behandling i Stortinget nå, omtaler man tilstanden i Norskehavet. Man sier: «En hovedkonklusjon fra fagrapporten er at «Helhetsvurderingen av miljøtilstanden i Norskehavet som ble gitt i St.meld. nr. 37(2008–2009) var at miljøtilstanden var god. Det ble pekt på at det likevel var betydelige utfordringer i forvaltningen av Norskehavet, særlig knyttet til effekter av klimaendringer og forsuring av havet, overbeskatning av enkelte fiskebestander, risiko for akutt forurensning, nedgang i sjøfuglbestandene og behov for bevaring av korallområder.» (2008–2009) Samtidig sier regjeringen i samme melding: «Faggrunnlaget viser at hovedtrekkene i miljøtilstand og bruken av Norskehavet ikke har endret seg vesentlig siden forvaltningsplanen ble lagt fram i 2009. Regjeringen mener på grunnlag av dette at det ikke er behov for oppdatering av forvaltningsplanen for Norskehavet nå.» Det gjentar statsråden nå, og jeg må si at det henger ikke på greip. På den ene siden erkjenner man at man har utfordringer, ikke minst de som ble uttalt i forbindelse med St.meld. nr. 37 for 2008–2009, og sier at de fortsatt er gjeldende i 2014. Og for å bruke regjeringens egne ord fra stortingsmeldingen om naturmangfold: «utfordringene er i hovedsak de samme». Det bekrefter de også ved at de trekker fram områder fra det siste faggrunnlaget, om problematikk rundt surere hav, sjøfugl, korallrev og forurensning langveisfra. Så det er ny kunnskap på plass, og vi har utfordringer. Men likevel ser ikke regjeringen for seg en revidering før i 2025, og man vil ikke ha en oppdatering nå. Da må man lure: Mener virkelig statsråden at dette er tilstrekkelig? Regjeringen klarte å legge fram en oppdatering av en forvaltningsplan for å flytte iskanten, uten et faglig grunnlag. Nå har man et faglig grunnlag for Norskehavet, men velger ikke å gjøre noen ting. Regjeringen er klar over at vi har utfordringer, men sitter stille i båten, og jeg vil gjerne ha en forklaring på hvorfor regjeringen og statsråden har et så lemfeldig forhold til forvaltningsplanregimet – for man må jo undres på motivasjonen for hvorfor ingenting skjer.
Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-04-07:
Først har jeg lyst til å takke for en god debatt. I likhet med flere synes jeg det er litt beklagelig at ingen av representantene fra regjeringspartiene syntes det var verdt å delta i denne debatten i dag. Men det får vi nå bare leve med, og så får man også bare ta til etterretning at regjeringen ikke ser noe behov for å oppdatere forvaltningsplanen for Norskehavet nå, og at man har lyst til å vente i veldig lang tid før en revidering – det til tross for at vi faktisk har en del ny kunnskap. Vi vet mye om situasjonen i Norskehavet, om hvordan det står til. Vi vet at vi har en iskant uten beskyttelse mot oljeaktivitet. Vi opplever at korallrevene våre ødelegges. Vi vet at vi har sjøfugler som er sårbare ute i havet, og som trenger beskyttelse. Vi har lundefuglen, som jeg gjerne kunne tenke meg å ha en diskusjon rundt. Vi har diskusjoner rundt oljevernberedskap, som burde vært tatt jevnlig, og ikke minst det med marin forsøpling. Det var knapt nok nevnt i den meldingen som ble behandlet i Stortinget i 2009, og er den nye utfordringen vi har. Men jeg får bare ta til etterretning at regjeringen ikke ønsker å diskutere dette med Stortinget. Jeg har lyst til å takke representanten Marit Arnstad for et veldig godt innlegg. Hun sier det veldig godt: Må vi vente i Stortinget til hvert 15. år før vi får muligheten til å diskutere hvordan det står til i et viktig havområde, før vi får en revidering? For det virker ikke som om regjeringen er særlig ivrig på å drive med oppdatering. Det skal skje etter behov, men ut fra det statsråden sier i dag, virker det som om det må skje en katastrofe omtrent – eller en veldig stor endring – for at det skal være verdt å diskutere disse sakene i Stortinget. Jeg vil gjerne diskutere oljevernberedskap, korallrev, sjøfugl og marin forsøpling, for det er jo litt for galt, som representanten Elvestuen sier, at du må sitte fire perioder på Stortinget for å få muligheten til å diskutere disse utfordringene. Det er de færreste forunt å få lov til å sitte fire perioder. Det er vel bare dagens president og noen få andre som har gleden av å kunne få sitte på Stortinget så lenge. Flere av oss vanlige dødelige får ikke lov til å sitte så lenge, men vi vil også gjerne være med og diskutere disse viktige spørsmålene. Det betyr noe hvordan vi forvalter havområdene våre, det betyr noe hvordan vi utvikler næringsinteressene, og hvordan vi utvikler ikke minst petroleumsvirksomheten. Så jeg synes det er litt underlig at statsråden ikke ønsker å oppdatere forvaltningsplanen og venter veldig lenge for en revidering. Men jeg vil advare statsråden ut fra debatten i dag: Hadde jeg vært ham, ville jeg ha begynt å tenke tanken, for det virker ut fra debatten som om det kan hende at det er noen her som kunne tenke seg å vedta noe i Stortinget når vi behandler naturmangfoldmeldingen. Jeg ville bare ha begynt å forberede meg, for jeg tror at Stortingets vilje er ganske sterk i denne saken.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-04-07:
Jeg konkluderte mitt forrige innlegg med at regjeringen vil videreføre systemet med forvaltningsplaner for havområdene, og jeg gjorde det med utgangspunkt i store ambisjoner for å utvikle og utnytte havområdene for blå vekst i et Norge i omstilling. Med det utgangspunktet er vern og ansvarlig forvaltning ytterst viktig. Det arbeidet vi setter i gang med nå for å revidere forvaltningsplanen for Barentshavet – Lofoten i 2020, blir en milepæl. Det er første gang en forvaltningsplan blir revidert, og det vil bli et omfattende og grundig faglig arbeid. Den type revidering av forvaltningsplanene skal altså etter dagens system skje om lag hvert femtende år, og det er derfor – i tråd med hva interpellanten sa – vi har varslet at det skal tas sikte på å revidere forvaltningsplanen for Norskehavet i 2025. Dagens system for forvaltningsplanene innebærer ikke et like fastlagt system for når forvaltningsplanene skal oppdateres, som for når de skal revideres. Formålet med oppdateringene er å sikre hensiktsmessige rammer for forvaltningen, også i tiden mellom revideringene. Det er derfor slik at det må gjøres en vurdering av hvorvidt det er behov for å fremme en melding til Stortinget for dette formålet. Basert på det faggrunnlaget vi har for Norskehavet nå, sier vi i naturmangfoldmeldingen: «I 2014 ser man at miljøtilstanden fortsatt er god for havområdet som sådan, men utfordringene er i hovedsak de samme. Det er vanskelig å se de store endringene i et så kort tidsperspektiv(2009–2014) (2009–2014) Vi sier også: «Regjeringen mener på grunnlag av dette at det ikke er behov for oppdatering av forvaltningsplanen for Norskehavet nå.» Den naturmangfoldmeldingen ligger nå til behandling i Stortinget, med utgangspunkt i et faggrunnlag som altså viser at miljøtilstanden i hovedtrekk er den samme, at utfordringene er de samme, og at aktivitetsnivået er nokså uendret. Så vi mener at det ikke er behov for en slik oppdatering nå.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-04-07:
Jeg har aldri vært speider, men alltid beredt skal jeg jo være. Jeg vil få lov til å takke interpellanten og øvrige representanter for en god debatt om et godt og viktig system, et system som regjeringen altså viderefører fordi forvaltningsplanene er et fleksibelt politisk verktøy i det at den helhetlige forvaltningen av havområdene kan fornyes gjennom oppdateringer og revidering av planene basert på ny og oppdatert kunnskap innenfor en helhetlig ramme. Det er også slik, som representanten Aukrust sa, at dette er en eksportvare, og det er helt korrekt at jeg i mitt forrige virke i diskusjoner med EU også har drøftet og vært ikke så lite stolt av dette systemet, som også, som andre påpekte, ble utformet under en Høyre-statsråd. Jeg vil bare si til representanten Aukrust at det å få frem et faggrunnlag er jo å bruke systemet. Det er et oppfølgingssystem under forvaltningsplanene med jevnlig overvåking, vurdering og rapportering av miljøtilstanden og andre relevante forhold. Det gjøres gjennom overvåkningsgruppen og Faglig forum. Dette fagarbeidet er en kontinuerlig prosess. Vi får også kunnskap gjennom overvåkningsprogrammet Mariano, så vi mangler ikke kunnskap. Nå forteller kunnskapen at det ikke er skjedd signifikante endringer i miljøtilstanden, i utfordringer eller i aktivitet, og det betyr etter vår vurdering at man ikke behøver å lage en ny oppdatering av forvaltningsplanen. Dette har vi altså meldt tilbake til Stortinget om i naturmangfoldmeldingen, basert på faggrunnlaget. Men jeg noterer meg ønsket fra flere om hyppigere stortingsbehandlinger, selv om informasjonen ikke er signifikant endret. La meg også si at noe som i fortsettelsen kan tale for oppdatering av forvaltningsplanen, er dersom ny aktivitet som kommer inn i havområdene gjennom ny satsing på blå vekst, får et visst omfang, f.eks. fremvekst av nye næringer som oppdrett til havs, algedyrking, fornybar energiproduksjon eller mineralutvinning på havbunnen. Men vi er ikke der nå. Det som også kan gi grunn til oppdatering, vil være om vi får ny kunnskap i årene fremover om virkninger på havmiljøet av f.eks. klimaendringer og havforsuring. La meg takke igjen for en god debatt om et viktig tema – og et viktig og godt forvaltningssystem.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2016-04-07:
Jeg vil takke interpellanten for å ta opp et viktig tema om og på et viktig område for landet vårt. I samarbeidserklæringa mellom Kristelig Folkeparti, Venstre og regjeringspartiene heter det at regjeringa ikke vil åpne for petroleumsvirksomhet ved Jan Mayen og iskanten. Da Kristelig Folkeparti forhandlet om samarbeidserklæringa, hadde vi oppdateringer av forvaltningsplanen for Norskehavet i tankene. Det var i forbindelse med denne forvaltningsplanen at vi skulle slå fast at Jan Mayen ikke skulle åpnes for oljevirksomhet, og at iskanten i området som kalles Vesterisen, skulle sikres. Hvis regjeringa faktisk velger ikke å legge fram en forvaltningsplan for Norskehavet, vil ikke politikken fra samarbeidserklæringa bli nedfelt. Regjeringas fremgangsmåte i denne saken overrasker meg. Når det er sagt, la regjeringa i fjor fram en stortingsmelding om iskanten, som komiteen etter en grundig prosess valgte å sende tilbake til regjeringa, fordi den ikke var helhetlig og økosystembasert oppdatert av en forvaltningsplan. For flertallet er det viktig at revideringa eller oppdateringa av forvaltningsplanene kun kan skje etter et faggrunnlag som er lagt fram for Faglig forum, og etter at dette er sendt på offentlig høring. Nå har regjeringa et faggrunnlag for en oppdatering av forvaltningsplanen for Norskehavet, som er utarbeidet av Faglig forum, og som har vært på offentlig høring. I denne situasjonen velger regjeringa altså ikke å legge fram en oppdatering av forvaltningsplanen. Mener statsråden det styrker forvaltningsplanene at regjeringa i 2015 la fram en oppdatering av en forvaltningsplan uten et faggrunnlag, og når en i 2016 velger ikke å legge fram en forvaltningsplan når det er utarbeidet et faggrunnlag? Jeg bare spør.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-04-07:
Jeg tror vi alle sammen er enige om at systemet med forvaltningsplaner er et godt og fornuftig system. Det er også et system – som også representanten Aukrust var inne på – som andre land ser til Norge for å kunne adoptere. Det er også en viktig del av det ansvaret vi har som kyststat. Det har også regjeringen sagt ganske tydelig i tidligere sammenhenger. Det ble sagt at dette med forvaltningsplaner og systemet bidrar til klarhet i rammene. Det bidrar til samordning og prioriteringer, og det viser også vår evne som kyststat til å forvalte våre havområder på en god måte. Men skal vi røkte et slikt system, må vi få muligheten oftere enn hvert 15. år til å ha en gjennomgang i Stortinget omkring problemstillinger knyttet til de ulike havområdene. Det trenger ikke være en revolt eller noe revolusjonerende nytt som skal legges på plass heller, men i tillegg til det faglige, grundige og løpende arbeidet som foregår, må også nasjonalforsamlingen og de politiske partiene få muligheten til å gjennomgå hva som er status for våre havområder. Det er egentlig det denne debatten handler litt om. Det er bra at statsråden sier at de fastholder systemet. Det er også greit at han sier at han redegjør for hvordan revisjonssystemet er – altså når en skal revidere de enkelte. Men det er veldig lenge å vente hvis en ikke skal oppdatere en plan fra 2009 før i 2025. Også de politiske partiene må få lov til å være en del av det nødvendige og løpende arbeidet med forvaltningsplanene. Nasjonalforsamlingen må også tas på alvor i et slikt spørsmål. Det må ikke bli slik at dette bare blir et faglig spørsmål og ikke forankres i nasjonalforsamlingen. Vi trenger rett og slett ikke å få en oppdatering med de store, revolusjonerende endringene, men vi trenger kanskje å reflektere over hva det er som forandrer seg i havområdet, hva som er statusen for Norskehavet, og hva en skal være ekstra oppmerksom på. Jeg tror stortingsflertallet hadde satt pris på om en kunne få den muligheten til en slik debatt jevnligere enn det regjeringen har lagt opp til, særlig fordi en her har et faggrunnlag som en ikke hadde da regjeringen la fram sitt forslag om iskanten. Det må ikke bli slik at skiftende regjeringer for å unngå eventuelle plagsomme runder og politisk debatt velger ikke å oppdatere en forvaltningsplan som vi ser som et langsiktig virkemiddel i vårt ansvar som kyststat. Det kan en sjølsagt si er viktig for enhver annen regjering som måtte komme, og som kommer til å sitte de neste 10–20 årene. Men enhver regjering burde egentlig ha klart for seg at Stortinget fortjener å få en debatt og være en del av den viktige rollen som forvalter av våre havområder. Det er Stortinget som har initiert spørsmålet om forvaltningsområder og vedtatt det. Det er for lang tid å vente til 2025 før en involverer nasjonalforsamlingen i en debatt om oppdatering av et havområde, sjøl om det skjer lite reint faktisk av negative ting. Det er andre ting omkring miljøstatusen knyttet til Norskehavet som er verdt å diskutere også i Stortinget.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2016-03-10:
Eg vil gjerne setje fram eit representantforslag på vegner av stortingsrepresentantane Per Olaf Lundteigen, Liv Signe Navarsete og meg sjølv om å tre ut av avgjerdene i Schengenavtalen om grensekontroll og innføre norsk grensekontroll.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2016-03-10:
På vegner av stortingsrepresentantane Lene Vågslid, Christian Tynning Bjørnø, Tove Karoline Knutsen, Lise Christoffersen, Sonja Mandt, Stine Renate Håheim, Kari Henriksen og meg sjølv vil eg gjerne leggja fram eit representantforslag om nasjonale retningslinjer for barnehusa.
Ingunn Foss (Høyre), 2016-03-10:
Dyrevelferd i norsk kyllingproduksjon er et område som det har vært stort fokus på, og som det har skjedd en rekke positive endringer på de senere årene. Jeg vil takke Miljøpartiet De Grønne for å ha satt et viktig område i fokus, og jeg takker også komiteen for en grei behandling av saken. I 2014 ble det slaktet i underkant av 74 millioner kyllinger i Norge, ifølge tall fra Animalia. De aller fleste er av kyllingrasen Ross 308, en hurtigvoksende hybrid som er avlet fram for å bli mest mulig kjøttrik fortest mulig. Mens salget av hvitt kjøtt har økt i mange år, opplever næringen nå redusert salg, og den økonomiske situasjonen for kyllingbøndene er utfordrende. Flertallet i komiteen merker seg at næringen selv har utarbeidet egne handlingsplaner for den norske fjørfenæringen, og at den arbeider sammen med de andre nordiske landene for å få en avl som legger vekt på friske og robuste dyr. Dette blir det også gitt driftsstøtte til over jordbruksavtalen. Landbruks- og matdepartementet, Mattilsynet, Veterinærinstituttet, Norges miljø- og biovitenskapelige universitet og Norsk Fjørfelag var i april 2013 i møte med den internasjonale leverandøren. Formålet med dette møtet var at de norske aktørene skulle klargjøre hva de forventet av leverandørene når det gjelder avlsarbeid. I redegjørelsen fra leverandøren ble det orientert om at de legger vekt på god dyrehelse i sitt arbeid. Det er gjort vesentlige forbedringer på dyrevelferdsområdet både i 2013 og i 2014. Gjennom forskriftsendringer er det innført skjerpede krav til dyrevelferd, og tilsynet med slaktekyllingproduksjon er også en prioritert oppgave for Mattilsynet. De nye reglene innebærer bl.a. krav til ventilasjon og varme i kyllinghus, innføring av et program for dyrevelferd i næringen og krav om kurs i dyrevelferd for produsentene. Viktige elementer i det bransjestyrte programmet for dyrevelferd er krav om veterinæravtale for overvåkning av helse i besetningene, krav om KSL-revisjon og krav til avviksbehandling og eventuelt utestenging av produsenter fra programmet. Forskriftsendringene har som formål å bedre velferden for slaktekylling. Innføringen av dyrevelferdsprogrammet ga nye verktøy for å løse viktige utfordringer, som bedre kvalitet på strøet og økt kompetanse på styring av miljøet i fjørfehusene. Besetningene med utilfredsstillende velferd fikk sterke incentiver, og samtidig hjelp, til å forbedre driften. Grensen for hvor mange kilo dyr en kan ha per m2, ble satt ned fra tidligere 34 kg til 25 kg per m2. Samtidig ble det mulig å drive med høyere grense for de produsentene som leverer best resultater på dyrevelferd. Tall fra Nortura viser at etter innføringen av dyrevelferdsprogrammet har andelen med resultater i beste kategori økt fra 91,4 pst. av flokkene i 2013 til 96,7 pst. av flokkene i 2014. Flertallet i komiteen ser det ikke som aktuelt å forby bruk av Ross 308 i norsk kyllingproduksjon. Vesentlige forbedringer de siste årene har gjort at man i Norge har en økonomisk bærekraftig produksjon som bygger på forsvarlig dyrevelferd. Med dette anbefaler jeg komiteens innstilling og ser fram til en god debatt.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2016-03-10:
Jeg vil gjerne gi uttrykk for en positiv holdning til det som Miljøpartiet De Grønne prisverdig løfter fram. Jeg skal ikke bruke lang tid på denne saken, men jeg har lyst til å understreke, at i hvert fall fra Arbeiderpartiets ståsted, er det viktig at man ikke slipper tak i den aktive politikken som jeg mener tidligere regjeringer har hatt, og også nåværende regjering faktisk har, for å sikre dyrevelferden. Vi syns fra Arbeiderpartiets side at det ikke er riktig av Stortinget å gå inn og bestemme hva slags typer dyr man skal bruke, og syns det er unaturlig å gå inn for det forbudsforslaget som ligger i saken. Samtidig vil jeg understreke at den situasjonen som nå er ute hos mange kyllingprodusenter – jeg besøkte senest en i går på Hedmarken – for mange er en ganske vanskelig driftsmessig situasjon. Det er en annen debatt enn den som skisseres her, men noen tangeringspunkter har allikevel disse sakene, etter min mening. Den betydningen som økt volum og etter hvert dårligere driftsøkonomi kan få, kan også ha betydning for dyrevelferden. Det er bakgrunnen for det forslaget som Arbeiderpartiet har lagt inn i saken, om at vi ønsker at regjeringa skal gjennomgå kravene igjen til dyretetthet og miljøberikelse for slaktekylling for å sikre at dyrevelferdslovens krav til dyrs levemiljø er ivaretatt og ikke minst for å imøtekomme forbrukernes forventninger til god dyrevelferd. Vi mener at det er nødvendig nå, og derfor tar jeg opp Arbeiderpartiets forslag.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2016-03-10:
Dette er en veldig interessant debatt. Jeg mener den har en viktig undertone i seg, for den handler i veldig stor grad om vi skal tillate på viktige samfunnsmessige områder at demokratiet og politikerne har mulighet til å ha en viss innflytelse. I så måte syns jeg Kristelig Folkepartis representant holdt et veldig godt innlegg, at det kan være noen saker hvor det faktisk er behov for å ha en politisk tilnærming også til en i utgangspunktet konkurransemessig sak. Jeg er helt enig med statsråden i at det er viktig med et velfungerende marked, og at vi er nødt til å ha gode prosesser rundt dette. Jeg er også veldig enig med statsråden og representanten Gundersen, som nå var oppe, i at det ligger veldig mye preventivt i det apparatet vi allerede har, og det vi også kommer til å få, og at det forebyggende elementet er helt avgjørende. Det er der vi gjør den store konkurransemessige jobben etter min mening. Vi må jo håpe at vi får færrest mulige saker som skaper byråkrati. Jeg er ikke sikker på om regjeringa og statsråden har rett når man sier at den nye modellen skal være mer effektiv, og syns det er lite godtgjort. Men jeg er også veldig komfortabel med at statsråden i Stortinget nå hva angår lov om god handelsskikk og tiltak inn mot dagligvarebransjen – og det er bra – sier at øvrige tiltak skal vurderes. Det setter vi pris på, sjøl om vi nok skilles når det gjelder spørsmålet om lov om god handelsskikk. Det er to ting som jeg syns er interessant i dette knyttet opp til hvor beslutningene tas i svært viktige saker. Det blir sagt fra flere hold i debatten at man skal basere det på et faglig grunnlag og ikke et politisk. Jeg mener – og håper også – at mange av de politiske beslutningene som tas nå, absolutt er basert på et faglig grunnlag og ser egentlig ikke at det nødvendigvis har noen motstrid i seg. Statsråden har et godt embetsverk å spille på, og det er forutgående saksbehandling, så det er proppet med gode faglige innspill. I så måte syns jeg man skal merke seg hva Regjeringsadvokaten – altså advokaten til regjeringa, en av de beste jurister vi har, som vi veldig ofte stoler på – sier og peker på i denne saka, at den modellen som velges, ikke er å foretrekke. Det er også sånn når noen er redd for at vekslende regjeringer vil gi vekslende resultat, at det er en del av demokratiet når det gjelder viktige spørsmål. Det er jo derfor vi slåss om makt, for å få en mulighet til å kunne påvirke. Har vi vekslende regjeringer, vil vi måtte leve med noe vekslende resultat. Så hørte jeg statsråden også si at samfunnet skulle komme først, derfor skal man ha uavhengighet til politiske miljøer. Hva er det? Jeg håper at nåværende regjering, men også framtidige regjeringer nettopp setter samfunnet først når man fatter politiske beslutninger.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2016-03-10:
Det er viktig å understreke at dyrevelferd er viktig – jeg tror for samtlige partier i denne salen. Derfor har vi også et regelverk om dyrevelferd som er veldig strengt, og som de aller fleste er innforstått med og forholder seg til. Norsk produksjon og forbruk av kylling har økt betraktelig de senere årene. Og som det har vært nevnt her tidligere, ble det slaktet i underkant av 74 millioner kyllinger i Norge i 2014. Det vil si at hver person i Norge fra 0–100 år har spist 14 kyllinger hver dette året. Det betyr at norsk kylling er populær og at hvitt kjøtt er populært i Norge. Det er en del personer som ikke spiser kylling. Noe av grunnen til det kan være etiske dilemmaer. Det er slik at hvis mange nok velger å ikke spise et produkt, er det heller ikke grunnlag for produksjon og salg av det produktet. Da vil det selvsagt ikke være noen grunn til å produsere det. Forbrukermakten er stor – det må vi huske på. Derfor er det også viktig å merke seg at de aller fleste i Norge er glad i kylling, de spiser kylling, og de vil gjerne ha kylling. Jeg tror også de fleste er klar over at vi har et regelverk i Norge som er strengt, og som ivaretar dyrevelferden på en god måte. Skal en endre regelverket, må en endre regelverket ut fra et faglig grunnlag og ikke fordi en liker eller ikke liker det. Man kan godt si at det er en del en ikke liker, men å forby det mener undertegnede blir helt feil. At staten skal bestemme alt ut fra liker-eller-ikke-liker-prinsippet, mener jeg er feil. Vi har også hatt eksempler på at noen vil forby rødt kjøtt. Nå skal vi forby kylling. Da er spørsmålet hva det neste blir. Det er en del som mener at det kan stilles en del spørsmål ved om Ross 308, altså kyllingvarianten Ross 308 som slaktekylling, bryter med avlsparagrafen. Det tror jeg Mattilsynet vurderer hver eneste dag ut fra det regelverket de har. Så langt kan jeg ikke se at regelverket er slik at det er noe grunnlag for å forby det. Derfor vil undertegnede og Fremskrittspartiet ikke gå inn for noe forbud. Det er ikke grunnlag for at vi skal ha noe forbud, og derfor bør vi heller ikke ha noe forbud. Det er viktig at en kontinuerlig går gjennom det regelverket som finnes for å ivareta en god dyrevelferd, slik at vi har etiske retningslinjer og dyrevelferdsregler som gjør at vi har en god dyreproduksjon, ikke bare innenfor kyllingproduksjon, men også innenfor annen dyreproduksjon. Jeg er glad for at flertallet i denne salen fatter det vedtaket vi nå gjør – lar være å forby en produksjon fordi vi ikke liker den.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2016-03-10:
Jeg stilte meg spørsmålet da jeg så saken, hvorfor vi i alle dager skulle innføre en avgift på blyhagl, og jeg tror saksordføreren og representanten Arnstad svarte ganske greit på det. Dette er for meg en omkamp om et vedtak som er fattet i Stortinget. En avgift på blyhagl vil ha null miljøgevinst på et problem som i realiteten ikke er der. Som Senterpartiet skriver i sine merknader om spredning, er det altså ett hagl per 25 kvadratmeter per hundre år i skogen og ett hagl per 100 kvadratmeter per hundre år i fjellet, dvs. ca. ett gram per 100 kvadratmeter per hundre år i fjellet – ett eneste, lite gram. Da er det ikke akkurat snakk om den store forurensningen, og dette med å innføre en avgift blir da for meg en symbolpolitikk uten virkning. Når det gjelder det dyreetiske, er det ingen tvil om at blyhagl er mer dyreetisk, og en vil kunne avlive viltet på en mye mer effektiv måte. Blyhagl har en større anslagsenergi enn de andre hagltypene vi har på markedet i dag. Jegere vurderer ammunisjon som fungerer best, uansett hva den koster. Uansett hva ammunisjonen koster, vurderer en hele tida den ammunisjonen som fungerer best, som avliver best, som er best å bruke. Når det gjelder den ammunisjonen som brukes på f.eks. fuglejakt og annen jakt med hagl: Det er ikke så mange skudd en løsner i året at det vil ha noen betydning for lommeboka. Derfor er dette for meg rett og slett en symbolavgift og en symbolpolitikk. Og det er litt ille når det står representanter på talerstolen her og påstår at både undertegnede og andre jegere ikke tar dyreetiske hensyn på alvor når vi ikke er enig i en slik avgift. Og helt til slutt: Representanten Elvestuen sa at han ikke var interessert i å ta en faglig diskusjon om dette. Nei, det er slik at fakta har ødelagt utrolig mange gode debatter også tidligere.