Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-19:
Det siste er jeg veldig, veldig glad for. Jeg vil understreke alt det som representanten Halleraker begynte på om retter og plikter, og at vi må stille krav også til dem som skal bli norske borgere. Men arbeidsinnvandring har ingenting med det å være snill med andre å gjøre. Arbeidsinnvandring er en rent egoistisk handling for Norge, fordi vi trenger folk. Så det er ingen solidaritet, annet enn med oss selv, i det å sørge for at arbeidsinnvandringa går smidig og greit, og at vi får de folkene vi trenger. Dette er et område som jeg har jobbet mye med. Jeg kan si at på innvandringsfeltet har jeg tre ankepunkter mot regjeringa: Det er byråkratiet knyttet til arbeidsinnvandringa, det er vanskelighetene knyttet til familiegjenforeninger, og det er asylbarna. Dette er da ett av de feltene vi jobbet mye med. Vi besøkte mange bedrifter som er avhengige av å kunne konkurrere om høyt utdannete folk også fra andre land. Mange av dem oppdager at de taper i konkurransen på grunn av at det tar for lang tid. Når IT-bedrifter skal hente inn topp IT-ingeniører, f.eks. fra India, som er så attraktive at de får jobb nesten hvor det skulle være på kloden, taper vi de overgangslukene som er, fordi byråkratiet er for stort, og det tar for lang tid å få en avklaring om ansettelsesforhold – og så har Canada eller andre land snappet de kloke hodene fra oss. Det er fem forslag i representantforslaget der vi syns at regjeringa har en god forklaring på hvorfor man ikke skal stemme for dem i dag, så det er fem forslag vi har valgt ikke å fremme. Men når det gjelder de andre forslagene, mener vi oppriktig at det ikke ligger noen gode motargumenter i saken. Det som bekymrer meg, er det store spriket mellom den framstillinga norsk næringsliv gir, og den som regjeringa gir, av hvor bra dette går, og hvor korte fristene er. Jeg tror at når man f.eks. snakker om hvor lang tid UDI bruker på papirene, bare regner med tida i UDI og ikke den tida det tar å levere dem til politikammeret og få dem videre derfra. Vi har opplevd at et stort politikammer som Bergen f.eks., vil behandle saken før man sender den videre til UDI. Man vil, ifølge dem som jeg har snakket med, kvalitetssikre alt i søknaden før den sendes videre – det anser de som en politioppgave. Det er en informasjon som, sett i lys av dagens politianalyse, viser at det er en del steder i politisystemet vårt der det prioriteres ganske feil, og der man er så opptatt av å gjøre jobben ifølge boka at man ikke gjør det på den mest effektive måten: bare la UDI få ta over søknaden med én gang. Jeg tror at det er derfor det er et så enormt stort sprik mellom det som regjeringa sier er fristen, som er UDIs behandlingstid, og den behandlingstida som oppleves for hver enkelt bedrift. Det er så mange skjær i sjøen før man i det hele tatt får levert søknaden dit den skal behandles. Jeg kunne ha gått inn på flere av forslagene våre, men poenget vårt er at en må lage smidige ordninger som tar utgangspunkt i næringslivets behov og ønsker, for dette er næringslivets behov og ikke folks behov for å komme til Norge – det har vi helt andre ordninger til å ivareta. Vi kan helt klart sette krav til dem som kommer hit, men først og fremst er de vi snakker om her, de som kommer til Norge fordi vi trenger dem for å skape den velferden, de arbeidsplassene og det næringslivet som vi skal leve av, og som våre fellesutgifter skal dekkes av. Jeg vil gjerne ta opp alle de sju forslagene.