Trine Skei Grande (Venstre), 2005-12-13:
Venstre er, som de aller fleste her i salen, glad for de påplussingene som har skjedd, og det er vel, hvis man hadde lagt partienes program oppå hverandre, et stort flertall i denne salen for et slikt løft, sjøl om jeg må påpeke at det ikke er så enormt som noen skal ha det til. Det er litt over 160 mill. kr. Også Bondevik I-regjeringa hadde en påplussing på over 300 mill. kr på kulturbudsjettet, sjøl om mye av det var investeringer. Det som er uheldig, er sjølsagt at man setter kirke og kultur opp mot hverandre – kirken som har vært en viktig drivkraft for det kulturelle livet i dette landet i de siste tusen årene. Venstre vil løfte fram noen spesielle prioriteringer som vi har vært opptatt av i dette budsjettet. Det første er amatørkulturen. Amatørbegrepet er selvfølgelig diskutabelt, og det er ikke alle som liker å ha det på seg heller, så vi kan si den frivillige kulturen. Norsk Teaterråd har vært gjennom en stor omstilling. De har vært villige til å gå inn i et konfliktfylt område, som jeg sjøl kjenner godt til, og kommet godt ut av det i den andre enden. Det å gi et ekstra løft til dem er ganske viktig. Jeg er, som de aller fleste i denne salen, også veldig bekymret over kulturfølgene av kuttene på kompetanseoppbygging. Det må vi sammen se på, og jeg mener det er veldig viktig å få til et bredt politisk engasjement om dette i tida framover. Jeg beklager at man ikke er villig til å starte allerede nå. Vi har lagt inn en påplussing til Norsk Skuespillersenter. Den signaliserer noe mer enn bare de 500 000 kr. Jeg er veldig glad for at statsråden har sagt at han vil gå gjennom kunstneres levekår, men jeg er veldig bekymret over den utviklingen vi nå ser, med en regjering som synes at småbedrifter og entreprenørskap, og skattepolitikk i den sammenheng, er mindre viktig, og som tror at det ikke har noe som helst å si når det gjelder kunstneres levekår. Det tredje punktet er det flerkulturelle kulturuttrykket, som i dag har blitt behandlet som et særtilfelle og et område for spesielt interesserte, som skal behandles med spesielle tilskuddsordninger. Vi mener at dette må inn i de vanlige tilskuddsordningene på nivå med alle andre. Det er viktig at vi nå får en gjennomgang på dette kulturfeltet som gjør at det ikke blir behandlet som en spesiell ordning, men blir behandlet som alle andre norske tradisjonelle institusjoner. Det fjerde er at vi har vært villige til å prioritere det litt kjedelige og langsiktige, de lovnadene som absolutt alle står bak. Det å prioritere ABM-utvikling er kanskje ikke noe som skaper de store overskriftene i avisene, eller noe sånt, men det handler om å stå bak de prioriteringene vi alle har vært enige om når det er snakk om å plusse på ekstra. Det er mye enighet i denne innstillinga, og jeg har noen engstelser. Jeg må si at de rød-grønne ikke har sittet lenger ved makten enn at det fortsatt bare er en engstelse; det er ennå ikke snakk om frykt. Jeg kan løfte fram noen av dem. Det ene er etablering av folkemusikkscenen. Hvorfor flertallet ikke vil være med på en merknad som sikrer at folkemusikkscenen kan få en leiekontrakt – det er nå inne i en kritisk fase – er jeg bekymret for, og jeg håper statsråden i sitt innlegg kanskje kan avklare om den progresjonen blir slik den er tenkt. Det andre gjelder Stavanger som europeisk kulturby. Der er det heller ikke lagt inn nok penger i forhold til hele lovnaden i år, og jeg er bekymret over at flertallet ikke ønsker å forplikte seg til den langsiktige avtalen som er gjort. Det er en god del ideologiske skiller her, sjøl om det kanskje ikke synes så godt. Rock representerer nok et mer ideologisk skille – når det er snakk om å plassere senteret i Trondheim eller ikke. Det er ikke snakk om sentralisering. Jeg mener at en modell med kjernen i Schous-kvartalet og flere andre regionale oppbygginger, som det faktisk hadde vært penger til å iverksette, hadde vært en mye mer desentralisert modell enn det vi nå snakker om. Det som skremmer meg mest, er at vi her gjør avtaler som om vi er fraksjonsledere, og ikke som om vi er statsråder. Det er ikke slik at man kan ta alle avgjørelser i lukkede rom, og at man ikke kan få høre alle partene. Sjøl om man har hatt en høringsprosess der alt ligger på papiret, må folk få muligheten til å komme til orde før en endelig bestemmer seg. Det andre forhold i dette er det kunstnerinitierte kontra det byråkratiinitierte. Der tror jeg nok det kommer til å være et større ideologisk skille i tida framover enn bare det.