Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2011-06-17:
Det er interessant å sitte og følge med på debatten, og du gjør deg noen refleksjoner: Hva er det som er det viktigste for oss folk – for deg og meg – når vi kommer tilbake til hva det er som betyr noe for oss? Da er det jo punkt én: familien – at det går bra med familien. Det er det aller viktigste. Punkt to er dette med jobb, trygghet for bolig, når det gjelder boliglånet og stabilitet i boligmarkedet. Det neste er at du har gode offentlige tjenester, ikke minst for de yngste og de eldste, som har mest behov for offentlige tjenester, og at man har en trygghet når det gjelder hverdagslivet. Hvis vi bare går to år tilbake i tid, da vi hadde revidert nasjonalbudsjett til debatt, var det en helt annen virkelighet. Da var finanskrisen på en måte mye nærmere oss, den var mye mer reell, det var stor usikkerhet omkring jobbmarkedet og omkring boligmarkedet. Men vi ser nå i revidert nasjonalbudsjett, at ting går godt. Vi ser at ledigheten er på vei ned – ikke opp – at folk flest har velstandsvekst og reallønnsvekst. Vi så det i går i kommuneproposisjonen, at man har en forbedring i de tjenestene som er rettet mot de yngste og de eldste, og at ting går godt i Norge. Og som Vømmøl sier – vi er spesielt glad i Vømmøl i Senterpartiet: «Det e itjnå som kjem tå sæ sjøl.» Så det har vært en god politikk som har ført til at vi har klart å seile skuta gjennom det tøffe farvannet som nå har vært. Men noe er veldig sårbart når du ser på den norske befolkningen. Når du ser på gjeldsmengden blant den yngre delen av befolkningen, er den bekymringsfullt høy og på vei opp. Derfor er det så viktig at vi har en god økonomisk politikk framover, for de som vil rammes hardest og først, er den yngste delen av befolkningen, for det første fordi de har en for høy og stigende gjeldsmengde, og for det andre fordi de er de mest sårbare på arbeidsmarkedet, slik at det er de som først havner utenfor. Hvis vi ser litt ut i Europa, til Spania, som en del av oss kommer til å reise til i sommer, er annenhver ungdom vi møter på gaten, uten arbeid – en skremmende virkelighet. Vi kan dra til Hellas og se hva som skjer der. Hvis du ser til Baltikum, har det vært en reallønnsnedgang på 20 pst. Hvis vi går litt lenger enn til Europa – til Nord-Afrika og Midt-Østen – har det vært enorm politisk uro der i vinter. Dette har mange årsaker, men en av hovedgrunnene, i tillegg til den rent politiske, er at den yngre generasjonen ikke har håp når det gjelder jobb, og at det har vært en krevende situasjon også med tanke på familie, mat og trygghet i hverdagen. De trendene som vi ser ute, kommer til å berøre oss uansett om vi vil det eller ikke. Noe av det som har vært det mest interessante i det norske politiske ordskiftet den siste måneden, er to rapporter: Brochmann-utvalget og Kvalheim-utvalget, om hvordan vi skal ha vårt velferdssamfunn framover – for det kommer til å bli mer folkevandring, uansett om vi vil det eller ikke. Vi ser allerede nå hvordan disse utvalgene påpeker at det er en todeling i det norske samfunnet, og at vi må lykkes i integreringspolitikken. Det har vært gjort noen veldig viktige grep fra regjeringens side når det gjelder integreringspolitikken de siste årene. Det ene er at man på arbeidsmarkedstiltakene har gått inn i en mye mer aktiv politikk med ny giv, ny sjanse, målrettede ordninger som skal få folk fra passivitet til aktivitet. Men det viktigste strukturelle grepet sett fra vårt ståsted er at man har delt opp ansvarsområdene mellom innvandring og integrering i to ulike departementer, slik at man har et helt annet fokus på integreringen, og at man med Kvalheim-utvalget nå har turt å sette ned en NOU som synliggjør bredden og utfordringen innenfor integrering. Årets reviderte nasjonalbudsjett viser at Norge går godt, og at Norge styres godt. Det er ikke de store sprellene her, det er fortsatt opptrapping på samferdsel, og fortsatt opptrapping når det gjelder arbeidsmarkedstiltak. I går hadde vi en kommuneproposisjon som viste en fortsatt opptrapping når det gjaldt de yngste og eldste i velferdssamfunnet. Men det er en krevende tid, vi har mange nye utfordringer ikke minst på integreringsfeltet, slik at vi ikke får en sterkere og sterkere todeling av det norske samfunnet.