Trine Skei Grande (Venstre), 2002-06-19:
Norges sikkerhetspolitiske situasjon har endret seg dramatisk i løpet av de siste ti–tolv årene. De tidligere kommunistiske statene i Øst-Europa og Russland har gått fra å representere en direkte militær trussel til å være demokratiske samarbeidspartnere, ja til og med allierte, når det dreier seg om Polen, Tsjekkia og Ungarn. Den direkte trusselen mot norsk territorium har blitt mindre. Jeg tilhører sjøl en generasjon som vokste opp på 1970–80-tallet hvor tanker om verdenskrig og atomkrig var en naturlig del ved det å vokse opp. Linjene var klare, alt var svart/hvitt, og fienden var noen man kunne peke på kartet og vise hvor var. Samtidig har verden de siste ti årene blitt mer uforutsigbar, der helt andre konfliktlinjer og spenninger har fått utvikle seg. De uvirkelige og grusomme terrorhandlingene mot New York og Washington 11. september i fjor, brakte dette til overflaten. 11. september brøt en mental barriere, aksjoner man tidligere ikke engang kunne tenke seg ville kunne finne sted, må vi nå forberede oss på og treffe tiltak mot. Det er nesten umulig å overdrive betydningen av 11. september. Denne datoen representerer den definitive slutten på det 20. århundre og begynnelsen på det 21. – en mye mer usikker verden, der Norge er med i en internasjonal koalisjon mot terrorisme. Etter den 11. september 2001 er alt blitt annerledes. Det norske forsvaret må ses i en slik ny internasjonal sammenheng, der det blir satt overfor helt andre utfordringer og oppdrag enn tidligere. Behovet for å kunne arbeide internasjonalt, i samarbeid med andre land, er langt større i dag enn tidligere. Samarbeid er viktig, og at Norge aktivt går inn og definerer sin egen rolle i forhold til det vi har kalt kampen mot terrorisme. Som alliert skal og må Norge delta med militære midler innenfor rammen av det som er naturlig. Kampen mot terrorisme kan imidlertid aldri vinnes dersom en legger hovedfokus på de militære midler alene. Kampen for demokrati og menneskerettigheter, og mot fattigdom og miljøødeleggelser, er helt nødvendig og langt viktigere dersom vi skal ha håp om å vinne kampen mot terrorisme. Det er i et slikt helhetlig perspektiv Norge må definere sin rolle i kampen mot terrorisme. Venstre mener, i motsetning til SV, at den balansen er viktig, og at man ikke bare kan satse på én av tingene. Venstre er godt fornøyd med at denne gjennomføringsproposisjonen tilfører Forsvaret for første gang på lang tid ressurser som står i samsvar med de oppgavene man forventer Forsvaret skal gjennomføre. Den forutsetter at den omstillingen Forsvaret er gjennom, er for å forberede seg til en ny internasjonal virkelighet. Den omstillingen ble på 1990-tallet utsatt i altfor mange år, men gjennomføres nå på en god måte. Venstre er i dag glad for at det er et bredt flertall som danner hovedrammen rundt forsvarspolitikken, og at Forsvaret i åra framover kan operere innenfor forutsigelige og tilstrekkelige økonomiske rammer. Det viktigste i dag er kanskje ikke enkeltvedtaket, men bredden bak det. Det betyr at vi alle har gitt litt – Venstre har gitt litt på miljøgrepene vi ønsker skulle ha blitt gjort, at vi nå må bygge en dokk der vi mener private kunne ha gjort arbeidet like godt. I forhold til de enkelte delene av proposisjonen vil jeg spesielt trekke fram den økte betydningen av Heimevernet i Forsvarets strategiske tenkning. Heimevernet vil i framtida være det viktigste elementet i Norges territorielle forsvar. Heimevernet må derfor tilføres økte ressurser og materiell som er i samsvar med den oppgaven. I forhold til de internasjonale utfordringene som jeg har nevnt tidligere, er det klart at et heimevern som kjenner lokalmiljøet, som kjenner menneskene i det lokalmiljøet, og som kjenner også de lokale strukturene, er mye mer effektivt enn en eller annen elitegruppe som kommer utenfra. Venstre er også fornøyd med at komiteen har funnet midler til fortsatt å støtte Det frivillige skyttervesen, som, i Venstre-sammenheng, har en over hundreårig tradisjon. Det er imidlertid langt viktigere at dette også en dag er en god investering for Forsvaret, spesielt ved at Forsvaret drar nytte av Skyttervesenets nettverk og godt vedlikeholdte skytebaner. Til slutt vil jeg nevne planene for et nybygg i tilknytning til Akershus festning. For Venstre er det svært viktig at et slikt eventuelt nybygg plasseres og utformes i nært samarbeid med Riksantikvaren. Forsvaret har alltid vært en del av byen Oslo. Akershus festning er en av byens viktigste anlegg, og et nybygg i dette området må skje skånsomt, slik at det fortsatt blir et utfartssted for byens borgere og for turister. Forsvaret og Oslo henger sammen, og vi trenger ingen konflikter på det området.