Per-Kristian Foss (Høyre), 2010-06-17:
Denne saken dreier seg om noe av det mest fundamentale Stortinget faktisk gjør, nemlig å kontrollere at vedtak fattet i Stortinget blir fulgt opp av Regjeringen. Så langt er komiteen enig i at det er det saken dreier seg om. Komiteen er også enig i at lovvedtaket, med ikrafttredelse fra 16. februar 2007, ikke er iverksatt. Men de politiske konklusjoner som skal trekkes av det, skiller flertall og mindretall. Jeg er ikke i stand til å forklare mindretallets resonnement eller konklusjoner, så det får jeg overlate til representanter for mindretallet i komiteen, altså regjeringspartiene. Men flertallet mener faktisk at det er regjeringens plikt å iverksette vedtak. Hvis den ikke gjør det, bør den umiddelbart underrette Stortinget gjennom en lovproposisjon hvor man ber om utsatt iverksettelse. Det er konstitusjonell sedvane i Norge. Slik har det vært så lenge parlamentarismen har eksistert. Derfor foreligger det følgende forslag til vedtak fra flertallet i komiteen, som jeg anbefaler: «Stortinget uttaler at det er kritikkverdig og uheldig at Stortingets lovvedtak av 1. februar 2007 om kryptering av helseregistre (Besl. O. nr. 52(2006–2007) (2006–2007) Jeg har litt problemer med å skjønne mindretallets resonnement når man faktisk ikke uttaler noen kritikk i det hele tatt, knapt nok i merknader, over at lovvedtaket ikke er iverksatt. Den andre delen av problemstillingen gjelder spørsmålet om hvordan man definerer kryptering. Kryptering er jo ment å være et ledd i personvern, slik at registeret ikke skal kunne misbrukes, og at det skal være en adgangsbegrensning til registrene, også på individnivå. For å si det litt populært: Det nytter ikke bare å låse registeret ned i en skuff og overlate nøkkelen til sjefen, og håpe at han ikke slipper for mange inn, for får man adgang til det registeret, får man jo adgang til – hvis man vil sjekke ut én person, av årsaker som er åpenbare – å sitte og kikke i hele registeret. Hvis det er kryptering, er det null verdt som personvern. Derfor ber Stortinget «regjeringen fremlegge spørsmålet om valg av krypteringsløsning for de sentrale helseregistrene for Stortinget i egnet form». Hvorfor dette forslaget? Jo, fordi det åpenbart eksisterer en uenighet mellom departementet og Stortinget om hva en tilfredsstillende kryptering er. Jeg er jo veldig overrasket over at ikke minst partier som Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, som i andre saker – forstå det som datalagringsdirektivet – fremhever at de er særlig opptatt av personvern, ikke er opptatt av at Stortinget skal kunne definere hva tilfredsstillende personvern i helseregistre er. For med respekt å melde ligger det vel opplysninger i helseregistrene som er noe mer sensitive enn om hvem jeg har ringt til, og hvor lange samtaler jeg har hatt på mobiltelefonen min eller – tilsvarende – på andre borgeres mobiltelefoner. Så dette er altså sensitive opplysninger. Stortinget har fattet et lovvedtak. Lovvedtaket om kryptering var i sin tid et initiativ fra daværende stortingsrepresentant for SV, Ballo, men fikk bred tilslutning i Stortinget, jeg vil nesten si enstemmig. Selv om flertallet i komiteen – som da var mindretallet i Stortinget, og fortsatt er det – hadde en noe strengere definisjon av kryptering, var enigheten bred om at kryptering skulle skje. Nå eksisterer det altså en uenighet mellom Datatilsynet og Helse- og omsorgsdepartementet om hva som er en tilfredsstillende kryptering. Derfor mener vi i flertallet – altså opposisjonen i Stortinget – at det hadde vært rimelig om Stortinget i egnet form rett og slett fikk ta en ny debatt om hva som er en tilfredsstillende kryptering. Dette vil personer som er opptatt av personvern i SV og Senterpartiet, ikke gjøre – hvis de da ikke forandrer sin oppfatning og stemmer for II, altså det forslaget til vedtak jeg nettopp har sitert. Man kan da få en mistanke om at kampen om datalagringsdirektivet er en kamp for og mot EU, mer enn en kamp for personvern. Den mistanken blir styrket dersom behandlingen av denne saken går som skissert i innstillingen. Så tilbake til spørsmålet om hvorfor ikke iverksettelse av lovvedtaket. Vår kritikk er todelt. Det er både en kritikk av at vedtaket fra 2007 ikke har blitt fulgt opp på en tilfredsstillende måte, og det er en kritikk av at Stortinget ikke er meddelt at Stortingets lovvedtak med umiddelbar ikrafttredelse ikke er iverksatt. Først til førstnevnte: Først etter halvannet år tar daværende helseminister initiativ til å undersøke med fagdepartementet om krypteringsvedtaket er iverksatt eller ikke. Gjennom høringen fikk vi nok et meget klart inntrykk av at kryptering var prioritert meget lavt i Helsedepartementet under de nevnte statsråder. Men det er klart at når man arrangerer en høring med sikte på å undersøke dette, er det mye som kommer i fokus. Da sier man selvfølgelig i ettertid at det har vært høyt prioritert. Men jeg har her en uttalelse fra nåværende helseminister Strøm-Erichsen, som hun kom med den 28. januar i år, på seminaret Helse i Utvikling. Hun uttalte følgende: «For skal vi nå frem med kvalitetsforbedring, må vi ha registre som gjør at vi kan koble sammen og forske frem kunnskap som kan bringe helsetjenesten fremover. Og jeg ville aldri tilgi noen dersom personvernet skulle være til hinder for muligheten for å få riktig behandling av beste kvalitet.» Dette synes jeg dokumenterer meget klart at så sent som i januar i år har altså nåværende helseminister den oppfatning at personvernet definitivt kommer i annen rekke. Jeg vil si at uttalelsen er historieløs og lite reflektert. Om man ser historisk på det, har det at målet helliger midlet, dessverre vært årsak til ganske alvorlige overgrep, ikke minst innen medisinsk forskning. Nå snakker jeg om historisk tilbake i tid, ikke om vår tid. Men å si at alt er underordnet kravet til forskning og når det gjelder helse, er en uttalelse som i historien vil stå seg meget dårlig. Vårt inntrykk er at dette har vært prioritert lavt i departementet, og derfor ikke har blitt iverksatt før man skyndte seg da Stortinget ble klar over at lite hadde skjedd. Det andre spørsmålet synes jeg er mer åpenbart, nemlig når man ikke klarer å iverksette et vedtak – og jeg skal da ikke spekulere i årsaken til det. Det kan gis grunner som at det er vanskelig, det er teknisk komplisert, det tar tid, det koster penger. Det kan altså være mange årsaker, men at et stortingsvedtak blir fulgt opp med umiddelbar iverksettelse er ment bokstavelig. Da synes jeg det er åpenbart at når en statsråd oppdager at beklager, her er jeg ikke i stand til å oppfylle et vedtak og ikke meddeler det til Stortinget, er det en unnlatelsessynd av verste sort. Vi kom så langt i høringen at tidligere helseminister Bjarne Håkon Hanssen i alle fall innrømmet følgende – jeg siterer ikke direkte, men fritt gjengitt: Vi burde vel vurdert å gå til Stortinget med en meddelelse om at Stortingets vedtak ikke var iverksatt – altså vurdert å gå til Stortinget. Nåværende helseminister ga etter flere forespørsler tilslutning til den samme vurdering. Det foreligger altså ikke noen råd fra regjeringspartiene i denne innstillingen om hvorvidt den vurderingen burde ført til at man gikk til Stortinget. Med regjeringspartienes holdning, og da formodentlig flertallet i Stortingets holdning til dette, kan vi altså risikere at vi i dette storting fatter lovvedtak som skal bli fulgt opp med umiddelbar iverksettelse, ikke blir iverksatt. Det er en presedens som jeg mener Stortinget i det lange løp ikke kan leve med. Jeg ser frem til mindretallets forklaring på dette.