trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Heidi Greni (Senterpartiet), 2021-02-23:
Senterpartiet vil føre en anstendig og ansvarlig flyktning- og asylpolitikk som bygger på våre internasjonale forpliktelser, en rettferdig politikk som ivaretar asylinstituttet, men som også stiller strenge krav til at de som søker asyl, må være ærlige om sin identitet og andre faktiske forhold. Asylpolitikken er tjent med bred tverrpolitisk enighet, og eventuelle endringer bør komme som et resultat av brede politiske løsninger. Forslagsstillerne ønsker å stille alle retursaker i bero fram til det er gjort en presisering i regelverket om oppholdstillatelse på grunn av sterke menneskelige hensyn eller særlig tilknytning til riket, med utgangspunkt i en enkeltsak. Stortinget har lagt avgjørelsesmyndigheten i enkeltsaker etter utlendingsloven til Utlendingsdirektoratet og Utlendingsnemnda. Utlendingsdirektoratet fatter vedtak i første instans, og avslag kan påklages til klageinstansen Utlendingsnemnda. Deretter er det mulig å be om omgjøring hvis det foreligger nye opplysninger. UDIs og UNEs avgjørelser kan også overprøves av domstolene. Det er et viktig prinsipp at Stortinget ikke behandler enkeltsaker. Senterpartiet vil understreke at barnets beste skal være et grunnleggende hensyn i alle saker som berører barn. En rask avklaring som ivaretar rettssikkerheten, er viktig i alle asylsaker, og vi bør sørge for at ingen barn blir værende i Norge i årevis i en uavklart situasjon. Lang saksbehandlingstid kan i seg selv være i strid med barnets beste. Saker som omhandler lengeværende barn, er ofte komplekse og krevende å vurdere. Forvaltningsloven stiller strenge krav til utlendingsmyndighetenes plikt til å begrunne sine vedtak. Det er viktig for å sikre likebehandling og forutsigbarhet. Begrunnelsen må være av en slik karakter at det er mulig å ettergå hvorfor forvaltningen har falt ned på ulikt utfall i tilsynelatende like saker. For å sikre oss at dette kravet blir etterlevd, fremmer Senterpartiet, sammen med Arbeiderpartiet og SV, forslag om å få en slik gjennomgang. Når det gjelder forslag nr. 3, er barnekonvensjonen tydelig på at et barn er en person under 18 år, og at vedkommende vil bli vurdert som voksen etter den alderen. Det betyr at oppholdstid, særlig sårbarhet og eventuelle tiltak fra barnevernet vil inngå i en helhetsvurdering etter fylte 18 år. Forslag nr. 4 omhandler en presisering av innvandringspolitiske hensyn, noe vi mener er ivaretatt i forarbeidene til loven i Prop. 75 for 2006–2007, som omtaler tydelig hvilke forhold som skal omfattes av begrepet «innvandringsregulerende hensyn». Det skal ikke lønne seg å oppgi uriktig identitet, nasjonalitet osv. Det er hensyn som taler mot at oppholdstillatelse gis.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2021-02-23:
I dette representantforslaget fremmer SV tre forslag angående opphør av flyktningstatus, og i tillegg fremmes det forslag om å gjeninnføre rimelighetsvilkåret. Det foreslås at Stortinget skal be regjeringen trekke tilbake instruksen til utlendingsmyndighetene om opphør av flyktningstatus. Instruksen har sin bakgrunn i asylforliket i Stortinget, og Senterpartiet mener det er viktig at vi har en forutsigbar flyktning- og innvandringspolitikk, og at asylforliket bør ligge fast. Senterpartiet mener det er riktig å beholde muligheten til å fatte vedtak om opphør av flyktningstatus i tilfeller der beskyttelsesgrunnlaget har falt bort før det er innvilget permanent oppholdstillatelse, og støtter derfor ikke forslaget. Vi vil imidlertid understreke at bestemmelsen om opphør må praktiseres på en slik måte at den gir minst mulig negativ innvirkning på integreringen og ikke utsetter enkeltmennesker for unødig usikkerhet og belastning. Vi forutsetter at departementet i framtiden sikrer at alle nødvendige avklaringer og vurderinger er gjort før det sendes ut forhåndsvarsel om opphør av flyktningstatus. Videre fremmes det forslag om at regjeringen må praktisere opphør av flyktningstatus i tråd med UNHCRs tolkning av FNs flyktningkonvensjon. Et bredt flertall på Stortinget ønsker å utnytte den muligheten flyktningkonvensjonen gir til tilbakekall av flyktningstatus når flyktningen ikke lenger har behov for beskyttelse. Senterpartiet vil påpeke at det skal gjelde vesentlige og varige endringer, ikke endringer som antas å være kortvarige, eller der den sikkerhetspolitiske situasjonen i hjemlandet fortsatt er ustabil. Det er også viktig å understreke at anbefalinger fra UNHCR ikke er bindende for norske utlendingsmyndigheter. Flertallet i komiteen fremmer forslag der vi ber regjeringen sørge for kort saksbehandlingstid. Varsel om opphør skaper usikkerhet som kan være uheldig for integreringen, også i saker som ikke ender med at statusen trekkes tilbake. Når det viser seg at det kan ta opptil fire år fra varsel om tilbaketrekking til det er en avklaring av oppholdsstatus, er det helt uakseptabelt. Saksbehandlingen må være rettssikker og forsvarlig, men den må sørge for en så kort saksbehandlingstid som mulig. Det vil gjøre det bedre for alle, uavhengig av hva resultatet av behandlingen blir. Det fremmes også forslag om gjeninnføring av rimelighetsvilkåret. Under behandlingen av asylforliket var det flertall på Stortinget for å oppheve rimelighetsvilkåret som tidligere gjaldt ved internflukt. En har ikke krav på internasjonal beskyttelse dersom det er tilstrekkelig beskyttelse i et annet område i den staten som en flykter fra. Det er i tråd med flyktningkonvensjonen. Senterpartiet mener det er viktig å ha en forutsigbar flyktningpolitikk. Derfor tok vi initiativ til asylforliket, og det står vi fast på.
Torill Eidsheim (Høyre), 2021-02-23:
Den årlege meldinga om samisk språk, kultur og samfunnsliv har i år særleg merksemd om digitalisering. Gode digitale løysingar gjer nettverksbygging enklare, og det opnar for aktivitet som vil styrkje samisk språk og kultur og òg leggje grunnlag for ei styrkt kjensle av samhøyrsle. Ikkje minst tenkjer eg i denne samanhengen på dei i den samiske befolkninga som bur utanfor dei samiske kjerneområda. Utviklinga av digitale tenester er sjølvsagt avhengig av eit godt utbygd nett. Det skjer no over heile landet. Innføringa av 5G vil styrkje moglegheitene òg i dei områda der infrastrukturbygginga tidlegare har vist seg krevjande. Det viktigaste er likevel at vi maktar å utvikle tilfredsstillande språkteknologiske løysingar, og at dei faktisk kjem i bruk. Av verdas ca. 6 000 språk blir det anslått at vel ein tredjedel ikkje kjem til å overleve overgangen til det digitale informasjonssamfunnet. Samisk språkteknologi er ein viktig faktor i arbeidet med at samisk skal overleve som språk òg i framtida. Vi snakkar då om løysingar for stavekontroll, korrekturprogram, tastatur og taleteknologi, eller òg pedagogisk programvare på ulike samiske språk. Her er det allereie eit godt arbeid i gang, men dette feltet er ressurskrevjande og i sterk utvikling, og det vil i åra som kjem, truleg vere nødvendig med ein betydeleg innsats for at dei samiske programma skal henge med i stadig ny program- og teknologisk utvikling. Språkteknologi skal ikkje berre utviklast, men òg brukast. Det offentlege må sjølvsagt her gå føre, og digital tilgang til offentlege tenester på samisk vil truleg alltid vere botnplanken for det ein elles òg klarar å få til. Ikkje minst gjeld dette innanfor opplæring. Digitale løysingar vil betre tilgjengelegheita og styrkje kvaliteten i opplæringa, og her ligg mange samiske utdanningsmiljø heldigvis allereie langt framme. Den meldinga som vi i dag behandlar, viser kva moglegheiter digitalisering gjev ganske særleg for den samiske befolkninga. Det er løfterikt, det er interessant, og det er spennande – mange moglegheiter!
Torill Eidsheim (Høyre), 2021-02-23:
President! Knappen fungerte ikkje – eller eg stemte feil.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2021-02-23:
Tema for dagens samepolitiske debatt er digitalisering. Målet med regjeringens arbeid er at alle, også samiske språkbrukere, skal kunne ta del i det digitaliserte Norge. I helsesektoren har digitaliseringen gitt store fremskritt. Samiske tolker og helsepersonell er stadig oftere bare et tastetrykk unna. Digitaliseringen av den nye samiske sykepleierutdanningen sikrer at flere vil kunne ha nytte av det samiskspråklige personalet i helsetjenesten i årene som kommer. I utdanningssektoren ser vi mer utstrakt bruk av fjernundervisning for samiskspråklige elever, og regjeringen har tatt et krafttak for å få oversatt og utviklet samiske digitale læremidler. De to siste årene har vi satt av 30 mill. kr til dette. Vi vil gi samisk kunst og kultur en representativ plass i kulturlivet. Vi har igangsatt prosjekter for å digitalisere samisk kulturarv og -materiale i Samisk arkiv. Nå vil vi foreslå å gjøre støtten til samiske aviser plattformnøytral, slik at også digitaliserte aviser kan få støtte. I arbeidet med denne meldingen har jeg, sammen med kulturministeren og NRK, diskutert hvordan vi kan skape enda bedre digitalt innhold for samiske brukere. Til tross for regjeringens satsing vet vi at mange samer opplever at språktilbudet i stat og kommune ikke svarer til forventningene. En ny kartlegging fra Digitaliseringsdirektoratet viser at det er få statlige aktører som har informasjon på samisk på sine nettsider. Vi vil nå se på hvilke tiltak vi kan sette i gang for å få opp disse tallene. Over flere år har de bygget et sterkt samisk språkteknologimiljø ved Universitetet i Tromsø – Divvun og Giellatekno. De har utviklet tastatur, digitale ordbøker, retteprogrammer og maskinoversettelse fra nordsamisk til norsk. Dette er avgjørende verktøy for at samer skal kunne skrive sitt eget språk på datamaskiner og mobiltelefoner. I fremtiden er det også denne teknologien som skal til for at vi kan få på plass samisk tegn-til-tale-teknologi og kanskje også kunstig intelligens. De samiske språkteknologimiljøene forteller at teknologien er på plass, men at enkelte teknologiselskaper hindrer at samer kan bruke programmene på sine mobiler og pc-er. Dette har jeg tatt tak i. Sammen med kulturministeren har jeg hatt møter med bl.a. Microsoft, og jeg skal ha møter med flere av de store teknologiaktørene utover våren nettopp for å se på hvordan jeg, sammen med mine nordiske kolleger, kan få sørget for et sterkere press på selskapene, slik at dette er teknologi som blir tilgjengelig for de samiske miljøene.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2021-02-23:
Jeg er litt overrasket over spørsmålet, siden vi diskuterer digitalisering av de samiske språkene, og denne stortingsmeldingen ikke nevner ørn spesielt og reindriften generelt. Dette er saker som ligger til landbruksministeren, noe jeg er sikker på at representanten kjenner til. Som samisk minister vil jeg si at jeg er veldig fornøyd med at det har kommet en enighet om reindriftsavtalen, for reindriften er viktig for Norge. Det er en næring som har stor betydning for økonomien, for sysselsettingen og for kulturen i mange lokalsamfunn. Ivaretakelsen av nødvendige arealer for fremtidig produksjon og lønnsomhet i reindriften er en stor utfordring. Ikke minst står reindriften(presidenten klubber) og reinen overfor en del utfordringer knyttet til ørn, men også til kulde, som vi så av krisen i fjor(presidenten klubber) (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2021-02-23:
Regjeringen har vært i nært samarbeid med Sametinget om å legge frem denne meldingen om digitalisering overfor de samiske miljøene. Vi så veldig frem til at Stortinget skulle diskutere akkurat denne saken i dag. Jeg oppfordrer altså representanten til å stille dette viktige spørsmålet til den statsråden som har det konstitusjonelle ansvaret, og det er landbruksministeren. Til spørsmålet om Fremskrittspartiets forslag i dag vil jeg si at regjeringen ikke kommer til å støtte et forslag om avvikling av Sametinget. Vi mener at Sametinget, samenes folkevalgte organ, er svært avgjørende og en viktig premissleverandør og dialogpartner i samiske spørsmål(presidenten klubber)(presidenten klubber) (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2021-02-23:
Det er et godt spørsmål representanten stiller. Det er utfordringer knyttet til at det over tid ikke har vært mulig å få på plass en konvensjon med Sverige. Det skaper veldig store utfordringer for reindriften. Nå er vi fornøyd med at avtalepartene har prioritert dette veldig sterkt under årets forhandlinger, og de tiltakene som nå iverksettes, vil også redusere de negative konsekvensene og støtte opp om de norske reindriftsutøverne. Men i likhet med representanten er jeg enig i at det er viktig at vi får på plass denne konvensjonen og denne avtalen, og det håper jeg skal være mulig.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2021-02-23:
Det kan faktisk ikke overraske en stortingsrepresentant at det er landbruksministeren som har det konstitusjonelle ansvaret for reindriften.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2021-02-23:
Som samisk minister er jeg selvsagt svært opptatt av hvordan vi ivaretar samisk kultur og samisk historie, og der står reindriften helt, helt sentralt. Derfor er jeg som samisk minister om ikke daglig, men ukentlig i dialog med Landbruksdepartementet og også med de andre statsrådene i regjeringen som har ansvar for det samiske. Derfor var vi også delaktig i forhandlingen om reindriftsavtalen. Fordi samisk kultur står så sentralt i å bevare samiske tradisjoner, har jeg tatt initiativ til at vi nå utarbeider en melding som skal komme til Stortinget i vår, og som tar utgangspunkt i samisk næringsliv, der reindriften står sentralt, men også ser på hvordan vi kan utvikle nye næringer innenfor de samiske områdene.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2021-02-23:
Hvis representanten Andersen hadde vanskelig for å forstå hvordan regjeringen reagerer på Fremskrittspartiets forslag i dag, når jeg begynte svaret mitt med å si at regjeringen ikke støtter forslaget om å avvikle Sametinget, kan jeg gjenta det hvis det var uklart, og si at det er fullstendig uaktuelt for denne regjeringen å støtte Fremskrittspartiets forslag. Da håper jeg det var tydelig nok. Da vi hadde møte med Microsoft om de utfordringene som representanten Andersen tar opp, var det også for å forstå hva de reelle hindringene er. Og de, i likhet med flere teknologiselskaper, peker på at de har ulike utfordringer knyttet til å legge til rette for mer universell utforming, på mange måter. Vi kommer til å gjøre det vi kan fra statens side for å legge press og komme med helt klare signaler på hvordan det samiske språket skal tilgjengeliggjøres på alle teknologiplattformer.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2021-02-23:
Jeg vil takke komiteen for godt arbeid. Forslaget dreier seg om å frata Statens vegvesen og Fylkesmannen – som jeg vil understreke nå heter Statsforvalteren – innsigelsesrett i kommunale plansaker. Hvordan lokalsamfunn i hele landet skal få lov til å drive planlegging og utvikling innenfor rammene som Stortinget har fastsatt, er noe som skaper stort engasjement i lokalsamfunn i hele landet, og som har stor betydning for hvordan de stedene vi er glad i, utvikler seg. Det er en samlet komité, med unntak av Fremskrittspartiet, som understreker at arealplanleggingen er en oppgave som tilfaller kommunene og lokalpolitikerne, slik at lokale og regionale interesser sikres på best mulig måte. Flertallet mener samtidig at det er flere hensyn som må balanseres, og at selv om mange av partiene mener mange innsigelsessaker går vel langt, mener man også at forslagsstillerne går for langt. Vi må ikke gå fra den ene grøfta til den andre. Det er nødvendig å påpeke at innenfor det lokale selvstyret som flertallet i komiteen er tilhenger av, må arealplanleggingen ta hensyn til nasjonale og regionale interesser. Innsigelsesretten forslagsstillerne ønsker å fjerne for kun en del av de statlige sektormyndighetene, utgjør et viktig bindeledd mellom de ulike interessene knyttet til arealplanleggingen. I arbeidet har komiteens flertall kommet fram til et forslag. Jeg antar for øvrig at mindretallet legger fram sine forslag selv. Jeg vil si litt om Senterpartiets syn. For Senterpartiet er det viktig at kommunene har tilstrekkelig med ressurser og kompetanse til å arbeide med arealplanleggingen på en best mulig måte, ellers blir det dårlig planlegging, og dårlig planlegging medfører økt støy og unødige konflikter. Senterpartiet mener at utvikling av norske kommuner er avhengig av en stor lokalpolitisk selvråderett og et økonomisk handlingsrom. Med stadig nye pålegg og krav fra staten uten finansiering er dette handlingsrommet svekket – helt uavhengig av koronakrisen. Senterpartiet mener at Statsforvalteren skal omgjøres til et rent kontroll-, klage- og tilsynsorgan, og at alle oppgaver som omhandler politisk skjønnsutøvelse, skal overføres til Fylkeskommunene, med unntak av kritiske samfunnshensyn som bevaring av matjord. Det innebærer samtidig ikke å frata innsigelsesretten i alle saker. I statlige planretningslinjer for samordnet bolig-, areal- og transportplanlegging står det under 2. Virkeområde: «Praktisering av retningslinjene må tilpasses regionale og lokale forhold.» Det opplever svært mange lokalpolitikere at ikke skjer i tilstrekkelig grad. Det skaper unødig støy og legger hindringer for utviklingsmulighetene lokalt. Senterpartiet har sammen med Arbeiderpartiet samlet seg om et forslag om en helhetlig utredning av endringer i statlige retningslinjer for å styrke utviklingsmulighetene i distriktene og det lokale selvstyret. Det håper jeg får flertall. Med det tar jeg opp det forslaget som Senterpartiet har sammen med Arbeiderpartiet.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2021-02-23:
Jeg merket meg med interesse statsrådens innlegg og for så vidt den replikkvekslingen man hadde nå. Det er et interessant poeng representanten Trellevik kom med, at Per-Willy Amundsen som statssekretær i KMD var med på forarbeidene til dagens gjeldende statlige planretningslinjer. Det jeg lurer på, er: Ser ikke statsråden, ut fra den støyen og debatten som mange av disse retningslinjene skaper, både her i det sentrale østlandsområdet og også ute i distriktene, at det kan være grunn til å påpeke det som står, at man skal praktisere retningslinjene ut fra de regionale og lokale forholdene, nettopp med sikte på å få mindre støy? Jeg opplever når jeg reiser rundt, at det ofte er manglende justeringer, både fra Fylkesmannen og andre statlige instanser som skal levere innsigelser: at man tar et overordnet prinsipp, og så går man ikke ned i materien og ser om det her er lokale og regionale forutsetninger som statens planretningslinjer sier skal tas hensyn til, som man ikke gjør når man leverer innsigelser.
Willfred Nordlund (Senterpartiet), 2021-02-23:
Dette er ikke de første forslagene vi behandler som angår dette temaet. Det er grunn til å minne om at kommersielle og ideelle aktører som leverer velferdstjenester, både kan supplere og være i konkurranse med lokale offentlige tilbud. Det pågår innenfor flere typer sektorer. Innenfor rammene av de ulike sektorlovene er det som regel opp til den enkelte kommune hvilke kvalitetskrav de ønsker å stille til de private leverandørene. Kommunenes egne krav til kvaliteten på tjenestene kommer i tillegg til de kravene som følger av lov og forskrift, og bidrar til at tjenestene kan tilpasses lokale behov og prioriteringer som kommunene gjør. I noen sammenhenger har aktører som leverer det som kalles velferdstjenester, til det offentlige, det offentlige som – skal vi kalle det – eneste kunde, andre ganger har de helt eller delvis sin praksis basert på privat finansiering, altså at brukeren betaler alt, eller at det er refusjon. Da blir dette litt komplisert. Det forslaget tar opp, er en generell adgang til kommunal vetorett mot kommersielle aktører, og det er ikke spisset mot det ene eller det andre, men er bare en generell betraktning om en kommunal vetorett. Det blir lite hensiktsmessig og treffsikkert. For eksempel vil en sånn rett medføre at kommunen kan forby at det skal opprettes et privat fysioterapeutkontor, som kun har tenkt å henvende seg til det private markedet. Det blir litt snedig. Senterpartiet har støttet og fremmet flere forslag som skal sørge for at profitt til store internasjonale selskap som driver innenfor dette området, skal unngås, og ikke minst forslag som skal gi større gjennomsiktighet i bl.a. pengestrømmer og legge til rette for å øke andelen ideelle aktører. Jeg tror at alle, også regjeringen, deler synet om at utviklingen innenfor barnehagesektoren, som er litt annerledes enn en del av de andre sektorene som driver velferdstjenester som blir levert av private, ser at den utviklingen har vært uheldig, og at det må foretas noen grep. Det oppfatter jeg også er i ferd med å skje. Det er f.eks. nå på høring hvorvidt kommunene skal gis hjemmel til å beslutte om nye private barnehager skal være forbeholdt de ideelle aktørene. Jeg vil understreke at for Senterpartiet er det viktig at vi har et regelverk som begrenser kommersielt utbytte fra private leverandører av velferdstjenester når det er det offentlige som finansierer det. Vi må ha en adgang til å kontrollere dette, men vi må ha et lovverk som er tilstrekkelig presist, og som avveier flere hensyn. Forslagene som fremmes fra Rødt, er utformet på en sånn måte at de ikke skiller mellom de ulike typene tjenester eller tar tilstrekkelig hensyn til at forholdene er ulike rundt omkring i landet. Selv om vi kan dele intensjonene, er det snakk om forslag som krever nærmere utredning og avgrensninger, som gjør at vi ikke får utilsiktede konsekvenser. Det er på den bakgrunn vi peker på at dette må komme i oppfølgingen av NOU 2020: 13, fra det såkalte velferdstjenesteutvalget, når regjeringen skal legge den fram for Stortinget.
Ove Trellevik (Høyre), 2021-02-23:
For Høgre har det i dei sju åra me har vore i regjering, vore viktig å styrkja det lokale sjølvstyret. Regjeringa har redusert staten si direkte overstyring av kommunane svært mykje. Det gjeld alt frå å redusera øyremerka tilskot til meir sjølvråderett, jf. føresegnene i plan- og bygningsloven. Ei rekkje lovendringar og forskriftsendringar har vore med og sikra nettopp dette. Blant anna har det vore gjennomført fleire fornuftige endringar i plan- og bygningslova, og det er slike lovendringar som må til for å få meir lokalt sjølvstyre, ikkje korleis staten organiserer motsegnsinstituttet sitt. Å fjerna motsegnsretten til Statsforvaltaren og Vegvesenet og flytta han til ei avdeling i Oslo og samtidig ha dei same reglane i plan- og bygningslova og det same planhierarkiet og dei same plankrava og den same naturmangfoldloven løyser jo ingen verdas ting av dei utfordringane kommunane opplever. Forslaget til Framstegspartiet er skivebom i forhold til behovet kommunane har for endring. Og er det ikkje lover vedtekne i denne sal Statsforvaltarane skal passa på, er det statlege planretningslinjer, vedtekne av ei regjering. Framstegspartiets dåverande statssekretær Per-Willy Amundsen i Kommunaldepartementet førte i pennen det som leidde til dei planretningslinjene som også gjeld i dag. Forslaget til Framstegspartiet i denne saka er sentraliserande. Frå å ha Statsforvaltaren og Vegvesenet med motsegnsrett ute blant kommunane vil dei no sentralisera dette til eit kontor i Oslo – underlagt Kommunaldepartementet, slik Statsforvaltaren i dag er. Men som nemnd: Statsforvaltaren og Vegvesenet er no desentraliserte ute i landet. Eg kan ikkje forstå noko anna enn at lokale forhold ikkje lenger skal spela inn, viss Framstegspartiet får det som dei vil. Er det slik at det er berre i Oslo det skal skrivast motsegner, at Framstegspartiet ønskjer at alt skal styrast frå Oslo, at sentralmakta skal få meir makt? Men Framstegspartiet har eitt poeng, det skal dei ha: Det er mange ordførarar der ute som er frustrerte over at dei ikkje får det som dei vil, men med god planlegging får dei det til. Motsegnstatistikken er tydeleg: Dei får medhald om planane hamnar hos regjeringa. Høgre meiner det ikkje er Statsforvaltaren og Vegvesenet som er utfordringa, men at det er regelverket som gjer at dei fremjar motsegner. Og her kjem det meir god høgrepolitikk frå regjeringa snart. Det har vore høyringsbrev ute om endringar i strandsoneforskrifta og endringar i dispensasjonsføresegnene i plan- og bygningslova. Høgre ser fram til behandlinga av endringane i plan- og bygningslova her i denne salen, og eg håpar inderleg at me får fleirtall, slik at me kan endra plan- og bygningslova for at kommunane faktisk kan få meir sjølvråderett.
Ove Trellevik (Høyre), 2021-02-23:
I dette Dokument 8-forslaget fremjar SV fleire forslag som dei sikkert vil greia ut meir i detalj for sjølve. Bakgrunnen for forslaget er Mustafa-saka, og den enkeltsaka illustrerer dei vanskelege dilemmaa og avvegingane både me som samfunn og utlendingsmyndigheita kan stå overfor. Stortinget har lagt avgjerslemyndigheita i slike enkeltsaker etter utlendingslova til Utlendingsdirektoratet og Utlendingsnemnda. Det ikkje er første gang det kjem forslag om regelendringar, gjennomgang av praksis og utgreiingar når det er ueinigheit om utfallet av ei enkeltsak. Det vart også gjort då SV satt i regjering utan at det vart vesentlege endringar i regelverket. Det er viktig å hugsa på at me har eit system for behandling av utlendingssaker som skal sikra likebehandling og rettferd etter regelverket. UDI fattar vedtak i første instans, og avslag kan klagast på til klageinstansen UNE. Deretter er det mogeleg å be om omgjering når det er nye opplysningar, så kan vedtaka frå UDI og UNE overprøvast av domstolane. Fleirtalet i komiteen, dvs. alle partia utan SV, meiner det ikkje er grunn til å stoppa alle returar i alle saker der lengeverande barn har fått endeleg avslag, slik at returen deira må utsetjast medan me ventar på ei gjennomgang av praksis i desse sakene i UNE. Fleirtalet av medlemene i komiteen, beståande av Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet, ynskjer likevel ei gjennomgang av praksis og fremjar såleis det i innstillinga. Stortingsfleirtalet meiner det ikkje er nødvendig, og innstillinga får såleis ikkje fleirtal her i denne salen. I 2014 vart Venstre, Kristeleg Folkeparti, Framstegspartiet og Høgre einige om at det var behov for å gje føringar for vurderinga av oppehaldsløyve til barn på grunn av sterke menneskelege omsyn eller særleg tilknyting til riket. Det var altså etter åtte år med raud-grønt styre og SV i regjering at me fikk til endringar som sikra at barnets beste vart tillagt større vekt enn tidligare. Utlendingsforskrifta § 8-5 legg i dag opp til at ei vurdering av barnets beste og barnet si tilknyting til Noreg skal gjerast før dette vert vega opp mot innvandringsregulerande omsyn. UNE gav i si tilbakemelding i januar 2016 til departementet status om bruken av utlendingsforskrifta § 8-5. Rapporten visar m.a. at andelen barnefamiliar med relativt lang opphaldstid i Noreg, dvs. opphaldstid over fire år og fire månader, derav eitt års skulegang, som har fått omgjort vedtaka sine og fekk opphaldsløyve, auka frå 45 pst. ved praksisrapporteringa eitt år etter stortingsmeldinga Barn på flukt, i juni 2013 – altså under dei raud-grøne – til 82 pst. etter forskriftsendringa 8. desember 2014, altså etter Erna Solbergs regjering.
Ove Trellevik (Høyre), 2021-02-23:
Det er ikkje første gongen SV fremjar forslag om å innføra rimelegheitsvilkåret igjen. Eit fleirtal på Stortinget vart i juni 2016 einige om å oppheva rimelegheitsvilkåret som tidlegare gjaldt ved internfluktvurderinga. Høgre meiner dette var eit riktig og godt vedtak, og me ønskjer ikkje å innføra rimelegheitsvilkåret på nytt. Å fjerna rimelegheitsvilkåret er ikkje i strid med FNs flyktningkonvensjon, slik det vert hevda av SV. Det er slik at ingen har krav på internasjonal beskyttelse dersom ein kan få tilstrekkeleg beskyttelse – om det er mogleg – i eit område i sitt eige heimland, i den staten flyktningen kjem frå. Noreg er sjølvsagt bunden av flyktningkonvensjonen og Den europeiske menneskerettskonvensjonen. Det betyr at ingen kan sendast tilbake til forfølging, dødsstraff, tortur, eller umenneskeleg eller nedverdigande behandling eller straff. Desse forpliktingane skal sjølvsagt ikkje brytast når dei vert viste til internflukt. Migrasjonspresset mot Europa er vedvarande høgt, og det er framleis mange flyktningar og irregulære emigrantar i nærområda til Europa. Høgre meiner me må prioritera dei menneska som har eit beskyttelsesbehov. På same måten som i våre næraste naboland, som Sverige og Danmark, er det også viktig for Høgre at me i Noreg også kan trekkja tilbake opphaldsløyve og flyktningstatus, og såleis ikkje gje rett til vidare opphald når det ikkje lenger er behov for beskyttelse. Å kunne visa til internflukt vil sikra likebehandling med nye asylsøkarar frå same land som får avslag på asylsøknaden med grunngjeving om at vedkommande kan ta opphald i andre trygge område i heimlandet. Høgre meiner det ikkje kan lesast av ordlyden i flyktningkonvensjonen at internflukt ikkje kan brukast i opphørssaker. Det er sjølvsagt mange eksempel på at praksisen med opphør av flyktningstatus og tilbakekalling av opphaldsløyve kan verka negativt på den enkeltes motivasjon for å delta i integreringstiltak. Fleirtalet av flyktningar med mellombels opphaldsløyve i Noreg ønskjer jo å verta i landet. Høgre meiner likevel at omsynet til at me skal gje beskyttelse så lenge det er behov for det, og ikkje nødvendigvis lenger, må vega tyngre enn omsynet til svekt motivasjon og manglande integreringsvilje hos den enkelte. Utdanning og deltaking i arbeidslivet vil uansett vera nyttig og positivt for dei som skal returnera til heimlandet sitt. Gjennomførte integreringstiltak og påbegynt utdanning og arbeidserfaring vil aldri vera bortkasta.
Ove Trellevik (Høyre), 2021-02-23:
Eg tenkte det kunne vera på sin plass i denne debatten med ei historie frå den verkelega verda om kor elendig eit lokalt lensmannskontor kan verta. For nokre år sidan var eg ordførar i Sund kommune då lokalsamfunnet vart ramma av eit barnedrap. Ein mann er i ettertid dømt for drapet på Monika, som var åtte år, men ei mor og eit lokalsamfunn står tomhendte tilbake på grunn av politiets alvorlege svik i saka. Dette samfunnssviket, som eg kallar det, er slått fast i fleire instansar, bl.a. av ei granskingsgruppe hos Riksadvokaten. Spesialeininga for politisaker dømde politiet for grov uforstand i tenesta, og Wiersholm-rapporten kritiserer òg politiets handlemåte. Politimeisteren i Hordaland har innrømma at mor til dette barnet vart utsett for ei ekstrem meirbelasting som følgje av feil gjort av politiet og enkeltpersonar i politiet. Det var brot på interne instruksar, påtaleinstruks og straffeprosesslov. Både etterforskingsleiar, åstadskoordinator, lokal etterforskingsleiar og mange andre var involverte på ulike måtar. Nødvendige etterforskingsskritt lokalt etter gjeldande instruks vart ikkje følgde. Politiet laug til mora i avhøyr og brukte til og med krisepsykolog i eit forsøk på å få mor til Monika til å forstå politiets konklusjon om sjølvdrap, ein konklusjon dei mest truleg hadde laga seg allereie drapskvelden. Vitne kom til meg som ordførar og klaga på at dei ikkje vart kalla inn på lensmannskontoret til avhøyr. Ein sat på same bussen som drapsmannen. Ei dame såg drapsmannen i vegen like attmed drapsstaden. Snikkaren som spikra igjen ytterdøra og vindauget som vart knust, meinte at ruta var knust utanfrå. Han vart heller ikkje teken inn til avhøyr til politiet, for politiet meinte jo at ruta var knust innanfrå av ei åtte år gamal jente som like etterpå drap seg sjølv. Helsebyråden i Bergen ringde meg ein av dei fyrste kveldane etter at politiets teori vart kjend og fortalde at i medisinsk litteratur er det nærast usannsynleg at eit åtte år gamalt barn tek sitt eige liv. Det finst svært få eksempel på det, sa ho. Likevel fastheldt det lokale politiet sine fastlåste teoriar. Eg meiner at tida med Fleksnes i spissen som ropar «It is my mayday, my mayday!», definitivt må vera over. For meg og mange andre handlar politireforma om at me skal ha eit politi og ein lensmannsetat der ute som i den spisse enden får dei forsterkingane og dei spesialistane dei treng når behovet oppstår – dette til beste for samfunnet og innbyggjarane, som både politi og me som folkevalde er sette til å vareta.
Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2021-02-23:
Ansvarlig styring er hele tiden å finne den rette balansen. Statens innsigelsesrett er et balanseinstrument som er viktig, men det skal ikke brukes i utrengsmål. Som mangeårig lokalpolitiker og ordfører har jeg forfektet og vil fremdeles forfekte at vettet er rimelig jevnt fordelt i kongeriket, også mellom politikere og byråkrater på de tre nivåene. Dette vettet – og da snakker jeg ikke om det personlige, men om det kollektive vettet, som heldigvis er et produkt av politisk diskusjon og en utjevning av flertallets strømninger og mindretallets behov – er grunnleggende i demokratiet vårt. Men vi har ulike roller og ulike samfunnsoppdrag. Det hender noen ganger at det som er lurt fra kommunale myndigheters perspektiv, strider mot nasjonal politikk på området. Derfor har vi innsigelsesinstituttet, og derfor skal vi ta vare på det. Den beste måten å ta vare på det på er ikke å bruke det i utrengsmål, men å bruke det når det trengs, og innsigelsesordningene har blitt forbedret de siste årene. I 2013 ble samordning av statlige innsigelser startet som et forsøk i noen fylkesmannsembeter og etablert som en fast ordning i 2018. Siden 2019 har ordningen omfattet alle fylkesmannsembeter, nå Statsforvalteren. Samordningen innebærer at Statsforvalteren skal foreta en samlet vurdering av egne innsigelser og innsigelser fra statlige etater som Statens vegvesen, NVE, Kystverket, Fiskeridirektoratet, Bane Nor og Direktoratet for mineralforvaltning. Dette skal gjøres før eventuelle innsigelser sendes til kommunen. Innsigelser som er mangelfullt begrunnet eller motstridende, kan avskjæres, slik at de ikke fremmes for kommunen. En samlet komité viser til evalueringen av forsøksordningen i 2016, som viste at innsigelsene er bedre begrunnet og statlige etater mer løsningsorienterte enn tidligere. Vi er på rett vei, og det er ingen grunn til å skrote innsigelsesretten, slik Fremskrittspartiet foreslår. Men de vil jo gjerne herje litt når de er fri fra ansvarlighetens fengsel og igjen kan hoppe og danse på populismens grønne enger. Brukt med forstand er ikke innsigelsesinstituttet noen trussel mot lokaldemokratiet, men tvert imot en balanseventil i den totale styringen av landet. På sitt beste spiller forvaltningen og de politiske organene på kommune-, fylke- og statlig nivå hverandre bedre samlet sett. Da må vi ikke vrake et av redskapene for dette, men fortsette å bryne det, slik at det kan benyttes med presisjon og vett.
Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2021-02-23:
Barna er det viktigste vi har i vårt samfunn, og ansvaret for deres ve og vel ligger på våre alles skuldre. Vi kjemper alle våre kamper for å kunne stå til rette for dette ansvaret. For Kristelig Folkeparti går dette ned til kjernen i hva som holder oss KrF-ere samlet – barna og familien, i en kamp hvor barna og barnets beste skal holdes høyt. Det er helt avgjørende at vi alle spiller vår rolle. Barn skal ikke straffes for foreldrenes feil. Lenge har det vært tydelig for Kristelig Folkeparti at det er et behov for en helhetlig gjennomgang av hvordan terskelen for utvisning i saker som berører barn, praktiseres. I dag er jeg glad for at SV kjemper i sin rolle som opposisjonsparti for et forslag som også jeg sto som forslagsstiller for da Kristelig Folkeparti var i opposisjon. I dag og de siste ukene har jeg spilt i en ny drakt i denne saken, men la meg påpeke at jeg ikke har kjempet noe mindre av den grunn. Norge har et regelverk som skal sikre at det tas særlige hensyn til lengeværende barn i utlendingssaker. Kristelig Folkeparti har alltid ment at det er viktig med konkrete og individuelle vurderinger når det gjelder hensynet til barnets beste. Derfor fikk vi i 2014 gjennom en stor seier ved innføring av utlendingsforskriftens § 8-5. Denne legger opp til at det skal foretas en vurdering av barnets beste og barnets tilknytning til Norge, og videre at det skal gjøres individuelle vurderinger knyttet til barnets beste i hver enkelt sak. Av praksisrapporteringen fra UNE ser vi at innføringen av § 8-5 har hatt effekt. Til tross for dette er det stadig eksempler på saker som kan få urimelige utslag når det gjelder avveiningen mellom hensynet til barnets beste, sterke menneskelige hensyn og innvandringsregulerende hensyn. Vi blir alle berørt av enkeltsaker som løftes i media en etter en, og vår jobb som politikere er å lete etter fellestrekk eller strukturer som behøver nye eller endrede politiske løsninger. Jeg er derfor fornøyd med at regjeringen nå setter ned en arbeidsgruppe som skal utrede terskelen for utvisning i saker som berører barn. Utvisning er et svært inngripende tiltak, og spesielt i saker som berører barn. Vi må ta en nærmere titt på hvordan barnets beste og innvandringsregulerende hensyn vektes. Nå skal arbeidsgruppen se på hvordan terskelen i utvisningssaker som berører barn, praktiseres, og komme med forslag til endringer der de ser behov for det. Kristelig Folkeparti har lenge ment at en slik gjennomgang er nødvendig, og nå skal den endelig gjøres. Arbeidsgruppen skal gi en vurdering av om det er behov for endringer i norske regler eller retningslinjer knyttet til barnets beste i utlendingsforvaltningen. Vi har høye forventninger til at disse vil bidra at barnets beste i større grad ivaretas enn i dag. Barna er det mest dyrebare vi har, og hensynet til dem må veie tungt. Innvandringsregulerende hensyn skal ikke trumfe alt. På bakgrunn av arbeidsgruppen regjeringen har satt ned, stemmer vi derfor imot komiteens innstilling.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-02-23:
Regjeringen har som mål å styrke det kommunale selvstyret, begrense statlig og regional detaljstyring og redusere innsigelser fra statlige myndigheter. Vi har tillit til at kommunene tar sitt ansvar som planmyndighet på alvor, og at de gjør gode avveininger mellom bruk og vern, arealer og ressurser. Statlige og regionale organer kan derfor bare fremme innsigelser mot planer som kommer i konflikt med nasjonale eller vesentlige regionale interesser, eller som av andre grunner er av vesentlig betydning for vedkommende organs saksområde. Regjeringen jobber for å styrke dialogen mellom kommunene og statlige og regionale myndigheter i plansaker. Målet er bedre planer og mindre bruk av innsigelser. Som en del av dette har vi styrket Statsforvalterens samordningsrolle. Samordningen innebærer at Statsforvalteren foretar en samlet vurdering av egne innsigelser og innsigelser fra andre statlige etater. Innsigelser som er mangelfullt begrunnet eller motstridende, kan avskjæres. Statsforvalterne skal ivareta nasjonale interesser på vegne av flere departementer. Statsforvalteren har dermed ansvar for at mange viktige samfunnsinteresser blir ivaretatt i arealplanleggingen, f.eks. samfunnssikkerhet, jordvern, klima og naturmangfold. Det er derfor ikke unaturlig at Statsforvalteren er den statlige aktøren som fremmer flest innsigelser. Statens vegvesen fremmer innsigelser på vegne av Samferdselsdepartementet, bl.a. når lokale vedtak fordyrer utbygging av nasjonal infrastruktur. Vegvesenet kan også fremme innsigelser mot kommunale planer som er i strid med den nasjonale samferdselspolitikken knyttet til bl.a. trafikksikkerhet. Statens vegvesen kan også fremme innsigelser på vegne av Nye Veier AS. Dersom Statsforvalteren og Statens vegvesen skulle fratas innsigelsesretten, måtte vi funnet andre virkemidler for å ivareta nasjonale og vesentlige regionale interesser innenfor deres ansvarsområder. Samtidig ville en rekke andre statlige etater fortsatt ha innsigelsesrett, faktisk 15 i tallet. Resultatet ville verken være effektivt eller forutsigbart for kommunene. Kommunene kan i praksis velge å bringe alle innsigelser inn til departementet for avgjørelse dersom de ønsker det, men antallet saker kom kommer til departementet, er svært lavt – rundt 20–35 årlig. Det tyder på at innsigelsesordningen i hovedsak fungerer bra. Hvis alle innsigelsessaker skulle blitt behandlet av departementet, ville det ført til mer sentralisering, lengre saksbehandlingstid og mindre rom for å finne løsninger lokalt. Det lokale selvstyret står og skal stå sterkt i Norge. Mer enn 98 pst. av alle arealplaner godkjennes av kommunene selv, enten fordi det ikke fremmes innsigelse, eller fordi innsigelsene løses gjennom dialog. Jeg mener det er positivt at sakene blir løst på et lavest mulig nivå.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-02-23:
Statsforvalterens agenda er å ivareta nasjonale interesser og følge opp de føringer som statens myndigheter gir gjennom regjering og storting.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-02-23:
Jeg mener at i det som er lokale saker, bør kommunene ha stor lokal handlefrihet. Derfor har vi bl.a. fremmet forslag om at man skal kunne dispensere fra sin egen plan hvis det ikke er nasjonale interesser eller vesentlige regionale interesser involvert. Typisk vil det kunne være at man i en egen kommuneplan har sagt at det skal være tre etasjer i et bygg hvor man ønsker å bygge fire eller to, eller at man ønsker at det skal være næringslokale i første etasje, men så ombestemmer seg og finner ut at det bør være bolig i første etasje. Det er ikke en nasjonal interesse. Det er noe kommunen bør finne ut av selv. Så har vi gjort en god del arbeid med å definere klarere hva som er de ulike departementenes sentrale interesseområder, nettopp for å være tydelige på når det er grunnlag for en innsigelse, og hvilke interesser som skal ivaretas. Dette er for å gjøre jobben til statsforvalterne enklere, selvsagt, men også for kommunene. Når de skal lage sine planer, er det veldig bra for dem å kunne vite hva de skal forholde seg til, og hva som er en nasjonal interesse og en klar og tydelig nasjonal føring.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-02-23:
Vi har veldig tydelige planretningslinjer i Norge i dag. Likevel er det slik at kommuner ikke alltid ønsker å forholde seg til dem, og da fører det til innsigelsessaker. Av de innsigelsessakene jeg fikk på mitt bord i løpet av 2020, er det flere der jeg har ment at de nasjonale hensynene må veie tyngre enn kommunenes ønske om lokal utvikling og bygging i enkeltsaker. Så det må veies i hver enkelt sak, tenker jeg. Blant annet er en av de sakene jeg har avgjort, i Bærum, Avtjerna, hvor det var ønske om å bygge ut et stort område som ikke hadde kollektivdekning, og som ligger med Marka på begge sider. De fikk nei fordi den typen hensyn må veie tungt i disse beslutningene. Det følger av de statlige planretningslinjene, som jo ligger der.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-02-23:
Dette var jo før min tid som kommunalminister, og hvilke føringer den rød-grønne regjeringen den gangen la på Fylkesmannens virke, kan ikke jeg svare for. Jeg kan svare for hvordan praksis er i dag. I og for seg, sånn som det var den gangen også, har ikke Statsforvalteren en egen agenda, men forvalter de føringer, retningslinjer, lover og regler som følger av det storting og regjering har bestemt. Hvorvidt det var slik den gang at den rød-grønne regjeringen mente det var grunnlag for at Statsforvalteren skulle mene at bompengesatsene skulle være høyere i Bergen enn det byrådet hadde bestemt, kjenner jeg ikke til og kan derfor ikke kommentere.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-02-23:
Det er helt riktig at departementet av og til har en annen vurdering av en sak enn det statsforvalteren har, og det er også derfor saken bringes inn for departementet for avgjørelse. Men det er viktig å understreke at det er mellom 15 og 35 saker som avgjøres av departementet hvert år, og det er 2 000 saker som egengodkjennes av kommunene hvert år. Så det er en forsvinnende liten andel som havner på departementets bord. Det aller, aller meste blir løst enten lokalt, uten noen utfordringer i det hele tatt, eller gjennom mekling og det jeg oppfatter som en konstruktiv dialog mellom Statsforvalteren eller ulike instanser og kommunen selv. Det kan være at man f.eks. har en utålmodig statsråd på samferdselsfeltet som ønsker å bygge en vei veldig raskt, og en kommune som i grunnen ønsker seg noe litt annet for reguleringsplanen enn det Statens vegvesen eller Nye Veier legger til grunn. Da ender det opp med at man må mekle. Så blir man enig om et resultat som begge parter kan leve med, og det er jo det aller beste. Jeg ønsker at vi skal ha et system som legger til rette for at man finner gode løsninger lokalt.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-02-23:
Som representanten selv sier, fremgår det av planretningslinjene at man skal ta lokale og regionale hensyn og gjøre tilpasninger. Jeg er helt enig med representanten, og statistikken viser også at de aller, aller fleste saker blir løst i en god tone, enten ved at kommunen selv vedtar saken, eller ved at man gjennom dialog med de relevante aktørene blir enig om en løsning som alle lever godt med. Så er det noen få saker som til slutt ender opp på mitt bord, men de er altså unntakene som bekrefter regelen.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-02-23:
Private aktører er viktige leverandører av velferdstjenester – både som supplement til og på vegne av offentlig sektor. Private aktører er viktige arbeidsgivere og verdiskapere som betaler skatt til fellesskapet. Private aktører bidrar til mangfold i tilbudet, til innovasjon og til at både offentlige og private velferdstjenester blir bedre. Regjeringens utgangspunkt er at kommunene selv må vurdere om de ønsker å bruke private aktører til å levere velferdstjenester på vegne av kommunen. Innenfor rammene av de ulike sektorlovene må de også selv vurdere hvilke betingelser som er nødvendige for å sikre at tjenestene holder høy kvalitet. At kommunene bruker private aktører, både kommersielle og ideelle, vil ofte være et godt virkemiddel for å få mer velferd ut av hver krone. Regjeringen er opptatt av å sikre at offentlige midler blir brukt til å levere gode velferdstjenester, og at det offentlige har tilstrekkelig mulighet til å kontrollere pengestrømmen. Uavhengig av om det er private aktører eller det offentlige selv som leverer velferdstjenestene, er det det offentliges ansvar å sørge for at tjenestene har den kvaliteten som innbyggerne forventer og har krav på, og at pengebruken er forsvarlig. I 2018 satte regjeringen derfor ned et offentlig utvalg som fikk i oppgave å kartlegge pengestrømmen i offentlig finansierte velferdstjenester. Utvalget leverte sin rapport til næringsministeren før jul, og rapporten er nå på offentlig høring. Representanten Moxnes foreslår bl.a. å gi kommunene lovhjemmel for å stille samme kvalitetskrav til private som til kommunale velferdstjenester. Innenfor rammene av de ulike sektorlovene er det som regel opp til kommunene hvilke kvalitetskrav de ønsker å stille til private leverandører. Der kommunene kjøper tjenester i henhold til regelverket for offentlige anskaffelser, vil disse kvalitetskravene følge av kontrakter mellom kommunene og de private. Kommunenes egne krav til kvaliteten på tjenestene kommer i tillegg til de nasjonale kravene, og dette bidrar til at tjenestene kan tilpasses lokale behov. Velferdstjenesteutvalgets arbeid med å følge pengestrømmen har avdekket hvilken informasjon som i dag er tilgjengelig om private leverandører av velferdstjenester. Rapporten gir oss dermed et godt grunnlag for å vurdere om det offentlige har tilstrekkelig innsyn i de private virksomhetene som leverer velferdstjenester. Spørsmålet om hvorvidt virkeområdet til offentlighetsloven, forvaltningsloven og arkivloven bør endres, vil kreve grundige vurderinger. Når det gjelder forvaltningsloven og arkivloven, er det naturlig at spørsmålene håndteres i forbindelse med en oppfølging av NOU-ene fra 2019 med forslag til ny forvaltningslov og ny arkivlov. Jeg har for øvrig merket meg synspunktene som komiteen har, og overbrakt disse til Justis- og beredskapsdepartementet og Kulturdepartementet.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-02-23:
Spørsmålet om arkivloven sorterer jo ikke under mitt ansvarsområde, men under Kulturdepartementet, så jeg vil henvise representanten til rett statsråd i den sammenheng. Så har representanten helt rett i at det antakelig ikke har så mye for seg å diskutere mangfoldet av aktører i velferdstjenestene i Norge, og at vi nok har ulikt utgangspunkt. Men det er verdt å minne om at SV og Høyre hadde nokså likt utgangspunkt da SV satt i regjering. Da var SV for at man skulle ha også kommersielle aktører i velferden. Ikke minst var private barnehager noe SV ivret for, og senere takket for at vi bidro til full barnehagedekning. Jeg synes det er synd at SV har valgt å bevege seg så langt fra det som var SVs utgangspunkt på dette området, fra et sted hvor man anerkjente de privates rolle i dette, til et sted hvor man mener de ikke har noen plass.