trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-05-29:
Ja, det er nettopp det jeg mener. Strasbourg-domstolen har slått fast at ytringsfriheten i Norge for små partier ikke er god nok. Det spørsmålet vi stiller oss, er: Hvordan kan vi bedre små partiers ytringsfrihet? Jeg skjønner at Høyre og Fremskrittspartiet, som alltid har jobbet for politisk tv-reklame, skulle ønske at de kunne bruke denne dommen til å tvinge gjennom noe som de ikke får flertall for i Stortinget. Det skjønner jeg. Men vi løser det som er kjernen i dette problemet: ikke politisk tv-reklame, men ytringsfriheten til små partier, ved bl.a. å styrke NRK-plakaten på dette området. For å sitere hva vi foreslår, og som Stortinget nå slutter seg til, og for å presisere det som kommer til å bli vedtektene til NRK i juni: «NRK skal ha en bred og balansert dekning av politiske valg. Samtlige partier og lister over en viss størrelse omtales normalt i den redaksjonelle valgdekningen.» Jeg kan nesten ikke se noen viktigere del av NRKs samfunnsoppdrag enn å legge til rette for ytringsfrihet, debatt og informasjon rundt valg i Norge. Dette går til kjernen av et allmennkringkasteroppdrag, og allmennkringkasteroppdraget er kjernen i at vi har lisensfinansiert NRK.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-05-29:
I mange land foregår det en diskusjon om man skal ha begrensninger på pengegaver til politiske partier. Selv USA har jo noen grenser på det, selv om grensene kanskje går i milliardklassen. Men det vi i hvert fall ikke ønsker, er en ytterligere kostnadsspiral i den politiske kampen. Én ting er de politiske partiene, men man kan jo forestille seg politiske kamper om andre spørsmål. Jeg kan bruke som eksempel kamp om oljeboring i sårbare områder. Hvem tror man har mest penger til å gjennomføre en omfattende politisk tv-kampanje for å vinne gjennom med sitt syn – oljeselskapene, som har milliardoverskudd å hente hvis man får gjennomslag, eller miljøbevegelsen? Man kunne ta legemiddelindustrien, man kunne ta arbeidslivets rettigheter, osv. Her vil man skape et system som gjør at de med de store pengeinteressene vinner den politiske kampen på bekostning av de smås ytringsfrihet. Det ønsker vi ikke, selv om Arbeiderpartiet sikkert hadde klart seg i den runddansen.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-05-29:
La meg først bare presisere at vi har ikke noen planer om noen ytterligere begrensninger på den politiske kampen i forhold til pengeinteressene. Vårt mål er å ikke øke forskjellene mellom de pengesterke og de som ikke har så mye penger. Og, som sagt, at Fremskrittspartiet og Høyre særlig har ment det motsatte i mange år, mener jeg nærmest er en logisk konsekvens, nettopp at dette vil gagne de pengesterke. Jeg har litt mer vanskelig for å forstå Venstres standpunkt. Jeg er helt overbevist om at hvis vi åpner denne porten, er vi på en sklie. Hvorfor skal vi gi tillatelse til de politiske partiene og ikke til andre politiske organisasjoner? Det vil bli neste debatt. Hvorfor skal vi ikke gi adgang for firmaer, store organisasjoner som organiserer bedrifter? Det blir den neste debatten. Jeg mener at den grensen vi har nå, er forståelig, den er lettfattelig, og den er lett håndterbar. Så slipper vi de små partiene til gjennom Frikanalen, gjennom at NRK har et større ansvar for å slippe dem til, og så sikrer vi ytringsfrihet for alle, ikke bare for dem med den største lommeboka.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-05-29:
Grunnen til at vi ikke anker, er at vi ikke trengte å anke. Dommen gir full frihet til å beholde forbudet mot politisk tv-reklame, hvis vi sørger for at små partiers ytringsfrihet sikres. Da vi konkluderte med dette, var ikke spørsmålet å anke eller ikke, men det var hvordan vi sikrer denne ytringsfriheten. Jeg konstaterer at Kristelig Folkeparti langt på vei er enig i vår tankegang, men mener kanskje at vi burde sett på andre virkemidler og gått grundigere inn i det. Det aksepterer jeg fullt ut. Men jeg har lyst til å si at når man etterlyser en høring f.eks. om NRK-plakatens endringer, var altså systemet inntil vi – denne regjering – innførte NRK-plakaten, at generalforsamlingen i NRK, altså kulturministeren, suverent bestemte disse betingelsene i generalforsamling. For eksempel da min forgjenger bestemte at NRK skulle ha et kringkastingsorkester, som også for så vidt er en inngripen i NRKs frihet, gjorde hun det suverent i en generalforsamling, uten stortingsbehandling, uten høring, uten diskusjon. Det at det faktisk sendes til Stortinget, diskuteres i det åpne, er jo en enorm forbedring av prosessen rundt betingelsene for allmennkringkasteren NRK.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-05-29:
Nei, jeg mener at NRK-sjefen blir misbrukt av dem som ønsker politisk tv-reklame, for NRK-sjefen sier at dette vil ikke endre det vi har tenkt å gjøre i 2009. Det er helt riktig, det. Men det vil jo endre det som i hvert fall Strasbourg-domstolen mener var tilfellet i 2003, og det er jo det vi skal bedre. Hvordan skal småpartiene i Norge sikres ytringsfrihet, bedre ytringsfrihet enn det som var i 2003? Vi har jo nettopp behandlet en NRK-plakat som er full av detaljerte instruksjoner til NRK – 35 pst. norsk musikk. Det er jo en redaktørs frihet å bestemme hva som skal spilles av musikk, men vi har i hvert fall pålagt NRK å sende 35 pst. norsk musikk. Opposisjonen mente jo da vi behandlet NRK-plakaten, at NRK måtte sørge for å videreformidle den kristne arven i Norge. Det er jo et redaksjonelt spørsmål om man skal sende den kristne arven eller ikke. Det finnes til og med magasiner i Norge hvor eierne har bestemt at de bare skal skrive om ponni. Det er en innskrenkning av den redaksjonelle friheten, det. Men en eier kan faktisk sette disse betingelsene for en mediebedrift. En allmennkringkaster har ikke bare muligheten til det, men der er betingelsen for å være allmennkringkaster og få lisensfinansiering at man har disse betingelsene.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2009-11-27:
En enstemmig kommunal- og forvaltningskomité står bak innstillingen og slutter seg til Regjeringens forslag om å utvide Husbankens låneramme for 2009 med 2 milliarder kr, til totalt 16 milliarder kr. Det har vært stor etterspørsel etter husbanklån i hele 2009. I statsbudsjettet for i år ble det opprinnelig vedtatt en låneramme på 12 milliarder kr. Den ble utvidet til 14 milliarder kr i tiltakspakken mot finanskrisen som ble lagt fram i januar. Ved utgangen av 3. kvartal var 90 pst. av den nye lånerammen brukt opp. Husbanken har en viktig rolle i å formidle startlån til vanskeligstilte på boligmarkedet, lån til barnehager og grunnlån til nye eller utbedring av eksisterende boliger. Den økte låneaktiviteten i regi av Husbanken har flere positive effekter. Kommunene har i år i større grad enn tidligere år benyttet seg av anledningen til å ta opp startlån, sannsynligvis fordi private banker fortsatt er mer tilbakeholdne med å gi lån til nye boligprosjekter enn de var før finanskrisen. Ved utgangen av september var økningen i antall startlån på 17 pst. Det innebærer at kommunene tar ansvar og bistår personer som har problemer med å etablere seg i boligmarkedet eller trenger refinansiering fordi de står i fare for å miste boligen. For å få lån i Husbanken må boligene tilfredsstille krav til universell utforming og miljø. Dette tjener både den enkelte boligkjøper og samfunnet over tid. Det er gledelig at så mange boligprodusenter nå tilpasser seg de nye kvalitetskravene. Det gjør boligmassen mer bærekraftig og gir flere boliger som kan brukes av alle. På bakgrunn av det store antallet barnehager som er bygd de siste årene, hadde Husbanken forventet en nedgang i etterspørselen etter lån til barnehager i år. Det har ikke skjedd. Det betyr at det fortsatt bygges et stort antall barnehager. I en periode med store utfordringer for byggenæringen spiller Husbanken en viktig rolle i å holde aktiviteten og sysselsettingen oppe. Økningen i Husbankens låneramme er mottatt med glede i Byggenæringens Landsforening og bransjen for øvrig. En enstemmig komité bidrar i dag til at vi får brukt Husbanken som et verktøy i motkonjunkturpolitikken. Det er spesielt gledelig at høyrepartiene er med på dette. Hadde Husbanken vært privatisert, slik enkelte har tatt til orde for, hadde vi ikke hatt denne muligheten. Så sent som i 2003 advarte daværende kommunalminister Erna Solberg mot å bruke Husbanken til å motvirke nedgangskonjunkturer. – Dersom Husbanken benyttes på denne måten, kan den forsterke negative spiraler og føre flere ut i økonomisk krise, sa Høyres leder den gang. Det vi nå ser, er at Husbanken bidrar til nøyaktig det motsatte.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-11-27:
Eg er svært nøgd med at ein samla kommunal- og forvaltingskomité har slutta seg til framlegget om å auke låneramma til Husbanken med 2 milliardar kr, slik at Husbanken ikkje går tom for lån i 2009. Den store etterspurnaden etter lån frå Husbanken viser kor viktig rolle banken har for finansiering av bustader i Noreg og for sysselsetjing i byggje- og anleggsbransjen. Spesielt viktig er den rolla i vanskelege tider, når dei private bankane vegrar seg for å gi lån. Husbanken er då eit viktig og nødvendig supplement til dei private bankane. I plattforma for denne regjeringa, òg omtalt som Soria Moria II, er det difor slått fast at me legg stor vekt på Husbanken som bustadpolitisk verktøy. Me vil òg i åra framover syte for at banken har ei låneramme som dekkjer etterspurnaden. På den måten vil Regjeringa bidra til å sikre tilførsel av nøkterne, rimelege bustader, slik at bustadbygginga kan verte halden oppe på eit høgt nok nivå. Låneramma i Husbanken vert i 2009 på 16 milliardar kr, som Stortinget no sluttar seg til i framlegget om å auke låneramma med 2 milliardar kr. I 2010 har Regjeringa gjort framlegg om ei låneramme på 15 milliardar kr, som er 1 milliard kr lågare enn ramma i 2009. Nokre har stilt spørsmål om låneramma i 2010 då er tilstrekkeleg. Det er vanskeleg å seie no om låneramma vert stor nok i 2010. Det kjem an på ei rekkje faktorar i bustad- og finansmarknadene. Det eg kan seie no, er at eg vil følgje utviklinga tett, og om nødvendig vil eg kome attende til Stortinget med framlegg om å auke låneramma.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2009-11-27:
Takk til statsråden for svaret. Takk for positiv vilje til å rydde opp i denne uverdige situasjonen som mange av våre syke, ofte eldre, befinner seg i. Jeg håper at det skjer raske endringer, og at det ikke blir med løfter og mye snakk, slik vi dessverre har opplevd, ikke bare med denne regjeringen, men i mange, mange år. Det er en stor skam for oss alle, for hele nasjonen, at dette skjer i Norge nå, i 2009. Det er derfor ikke nok bare å skyve ansvaret over på kommunesektoren. Vi må ha flere leger, og vi må ha flere sykepleiere og annet fagpersonell som sammen med farmasøytenes kunnskap vil være viktig for at vi skal lykkes i dette arbeidet. Stasråden nevnte flere pilotprosjekt, som samordning med farmasøyt i sykehjem. Jeg syns det er veldig positivt at dette er kommet i gang, og at det er så mye som skjer. Jeg håper at dette ikke bare ligger på et forsøksplan og er noe midlertidig, men at det nå skjer noe fort ute. Som en oppfølging av legemiddelmeldingen og med offentlig finansiering har flere apotek deltatt i et pilotprosjekt med legemiddelsamtale i apotek. Der ble det vist at farmasøyter i apotek kan avdekke legemiddelrelaterte problemer basert på 30 minutters samtale med pasienter. Det ble gjennomført i alt 135 legemiddelsamtaler med 135 pasienter som brukte totalt 1 003 legemidler. Det ble registrert 543 legemiddelrelaterte problemer i 127 av de 135 samtalene. Lege ble kontaktet ved 90 av forskrivningene, og forskrivningene ble endret i 51 av disse. Videre gav farmasøytene råd til alle pasientene og foreslo endringer ved 128 legemiddelrelaterte problemer. Rådene og endringene dreide seg i hovedsak om praktisk legemiddelbruk, mens de situasjonene som ble tatt opp med lege, var av behandlingsmessig karakter. Undersøkelsen avdekket at 32 pst. av pasientene var ukjent med bruksområdet for ett eller flere av sine legemidler. Pasientene var godt fornøyd med tjenesten, og farmasøytene opplevde at de hadde tilstrekkelig og god kompetanse. Helsedirektoratet har etter dette konkludert med at apotek kan være en arena for å gjennomføre legemiddelsamtaler. De skriver også at det er et ønske om en videre satsing på jevnlige gjennomganger av sykehjemspasienters legemiddelforbruk av tverrfaglige team der farmasøyter inngår, slik også statsråden viste til. Mitt oppfølgingsspørsmål til statsråden blir: Har statsråden og Helse- og omsorgsdepartementet konkludert med hensyn til videre oppfølging av de anbefalingene som direktoratet her har kommet med? Er dette noe som nå blir tatt på alvor, og ikke bare legges i en skuff?
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2009-11-27:
Først vil jeg nok en gang få lov til å takke statsråden og ikke minst alle de andre debattantene som har bidratt til at vi har fått en god og konstruktiv debatt, som viser en samstemt vilje til å rette opp en svært uverdig situasjon for spesielt eldre syke her i Norge. Jeg ser fram til at intensjonen med St.meld. nr. 18 for 2004–2005, Rett kurs mot riktigere legemiddelbruk, blir satt ut i livet. Det er viktig, og det er på høy tid, syns jeg, at noe skjer. Høyre kan love å være en god medspiller og pådriver for at vi skal lykkes med å få flere leger og sykepleiere inn i sykehjemmene, som kan og vil samhandle med den viktige fagkompetansen som vi vet at farmasøytene ved alle landets apotek besitter. Jeg kan i den anledning bare vise til representanten Sonja Sjølis innlegg, der hun var veldig klar på Høyres politikk på området kompetanseheving og samhandling innen pleie og omsorg. Jeg slutter meg for øvrig til påminnelsen fra representanten Karin Andersen fra SV om at dette dreier seg om mye mer enn eldre i sykehjem. Jeg er så inderlig enig. Rusavhengige og medikamentmisbrukere må få større oppmerksomhet og bedre oppfølging enn det vi opplever at de får i dag. Det kunne vært en egen interpellasjon, en egen sak om det, så jeg skal ikke komme mer inn på det, men jeg slutter meg veldig til det som her ble sagt, og jeg regner med, og håper også, at statsråden tar det med seg videre, for her har vi også store utfordringer. Representanten Dåvøy tok opp bemanningssitusjonen i sykehjem, noe vi er helt enige om er for dårlig. En viktig faktor i den sammenheng, som jeg har lyst til å påpeke før jeg avslutter, og som jeg håper inderlig at statsråden kan ta med seg, er de store utfordringene som vi har i norsk helsevesen og ikke minst i kommunene når det gjelder de veldig små stillingshjemlene. Jeg tror – ja, ikke bare tror, men jeg er helt sikker på – at det hadde hatt utrolig mye å si om vi hadde klart å gjøre noe med også det.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-11-27:
La det ikke være noen tvil om at det som avdekkes i denne rapporten, er en form for avvik som vi absolutt ikke kan tillate. Derfor er det også bra at Helsetilsynet har gått så grundig igjennom situasjonen på disse 48 sykehjemmene, og sett hvordan det faktisk er. Det er helt riktig, som interpellanten også sier, at feil legemiddelbruk og manglende kontroll på dette området kan føre til unødvendig lidelse og i verste fall død. Derfor er det et viktig område som tas opp her. Helsetilsynet vil også i fylkene følge opp der hvor det er funnet avvik. Som jeg også sa i innlegget mitt, endrer vi kursen på en rekke områder. Ikke minst er det som blir tatt opp angående farmasøytenes rolle, noe nytt her. Det foretas legemiddelsamtaler, og farmasøytene skal mer inn på kompetansesiden. Samtidig vet vi at det i mange kommuner ikke har vært tilstrekkelig med leger i sykehjem. Det er en viktig sak i forbindelse med Samhandlingsreformen å se om vi kan få bedre formalisering, slik at fastlegene kan jobbe mer i sykehjem. Samhandlingsreformen ligger i Stortinget, og det er noe vi kommer tilbake til i forbindelse med den. La meg også nevne et område som jeg synes er av særdeles stor viktighet, nemlig informasjonsutveksling. Pasienter som går mellom fastlege, legevakt og sykehus og også gjerne sykehjem, behandles av ulike leger. Det at man da har elektroniske journaler som pasientene har med, slik at alle leger ser hva som er forskrevet tidligere, er av største viktighet. Dette er et område jeg vil holde stort trykk på, og som jeg virkelig ser vi må komme lenger på enn vi er i dag.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-11-27:
Jeg vil nok en gang takke interpellanten for å ha tatt opp et veldig viktig tema, og takke alle for en utrolig god debatt, vil jeg si. Det er veldig stor enighet om de utfordringene som er. Jeg tror vi alle kan være enige om at det å ha rett kompetanse er noe av det aller viktigste. Representanten Sjøli sa at Høyre var opptatt av å styrke helse- og omsorgstjenestene i kommunene og kommunenes ansvar. Det er også Regjeringen. Det er også det som ligger i intensjonene i samhandlingsreformen, som er viktig, og som jeg ser frem til at Stortinget jobber videre med. Det med å ha kompetanse er den viktigste suksessfaktoren. Her har jeg lyst til å understreke at også når det gjelder legemiddelhåndtering, er det institusjonslederens ansvar at det skjer på en forsvarlig måte og ut fra kompetanse. Representanten fra Fremskrittspartiet sa det ikke var betryggende at det ble avdekket avvik. Jeg er helt enig i at det er alvorlig når så mange avvik avdekkes. Men samtidig vil jeg si at det som er viktig, er at vi kan ta tak i disse avvikene og gjøre noe med alle de forholdene som er avdekket, slik at vi kan få en mye bedre situasjon og ikke bare unngå unødig lidelse, men også egentlig store kostnader for samfunnet. Som veldig mange har påpekt, er dette noe som også går på helsebudsjettet, fordi det blir mye unødvendig behandling på grunn av feilmedisinering. Representanten Karin Andersen har fått mange kommentarer. Jeg vil bare si meg veldig enig i det hun sa, at problemet i dette landet kanskje er at vi blir sykere av for mye medisin enn av for lite medisin. Representanten Dåvøy hadde også en viktig påpekning i den forbindelse. Når det avdekkes at sykehjemmene er dårlig på dette, er jeg helt enig i at de egentlig burde være de beste – der burde man ha bedre kontroll med å gi medikamenter enn det man har når det gjelder de eldre som bor hjemme. Så helt til slutt til representanten Schou. Jeg er helt enig i at det å ta i bruk tekniske løsninger er viktig, både når det gjelder informasjonsutveksling om det den enkelte lege gjør for en pasient, og selvfølgelig også når det gjelder apotekene. Man kan gjøre dette mer automatisk, og man kan bruke farmasøytenes kompetanse. Det er helt avgjørende her. Nok en gang: Takk for en god debatt.
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2009-11-27:
Interpellanten tar opp en problemstilling som er viktig for alle pasienter, og for alle som bruker medikamenter. Eldre bruker oftere og flere medikamenter enn yngre. Riktig legemiddelbruk er derfor særlig viktig for eldre mennesker. Det angis at så mange som en av ti sykehusinnleggelser hos eldre har sammenheng med legemiddelbruk. Det viser størrelsen på og viktigheten av problemstillingen. Helsetilsynet skriver i sin rapport for 2008 bl.a. at legemiddelrelaterte problemer kan unngås dersom legemiddelbruk regelmessig blir gjennomgått og justert. Ett virkemiddel for å få til dette er samarbeid. Jeg støtter det syn at samarbeid om riktig legemiddelbruk kan bli enda bedre, og her har våre farmasøyter særlig kunnskap som bør brukes mye mer. Av dette følger også at riktig legemiddelbruk bør være en del av vårt arbeid med bedre samhandling i sektoren i stort. Stortingets arbeid med Samhandlingsreformen blir her en god og viktig mulighet. Jeg gleder meg til at vi tar tak i dette og alle de andre problemstillingene som kan skape en enda bedre helsetjeneste, enda nærmere pasientene, i årene som kommer.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2009-11-27:
Representanten Nørve set fokus på eit veldig viktig tema, nemleg legemiddelhandtering ved sjukeheimar. Det blei vist til Helsetilsynet sine tilsyn i 2008 og 2009 ved 48 sjukeheimar, som har avdekt mange avvik. Interpellanten stiller spørsmål om det vil bli etablert tiltak for å styrkja legemiddelhandteringa som eit ledd i Samhandlingsreforma. Samhandlingsreforma som Regjeringa har lagt fram, har jo som eit mål å få til eit forpliktande samarbeid mellom nivåa i helsevesenet, til pasienten sitt beste. Den inneber òg ei styrking av kommunehelsetenesta, slik at førebygging og reduksjon av sjukdomsutvikling får ein større plass, og at fleire kan behandlast nærmare der ein bur. Så skal ein vri ein større del av innsatsen og veksten i helsebudsjettet over til kommunehelsetenesta. Det å sikra gode rutinar for legemiddelhandtering og hindra feilmedisinering er etter Senterpartiet sitt syn ein viktig del av det førebyggjande helsearbeidet, som no skal prioriterast i denne reforma. Auka fokus på samhandling må ikkje ta fokus vekk frå det kvalitets- og utviklingsarbeidet som skal skje på kvar enkelt tenestestad. Det har dessverre vore altfor mange eksempel på dårleg internkontroll for medikamenthandtering. Vi har høyrt om ufaglærte som har fått ansvar for medisinutdeling. Vi har høyrt om eldre som får biverknader og dårlegare helse på grunn av overmedisinering og feilmedisinering. I ein rapport frå Helsedirektoratet frå 2006 kjem det fram at medikamentrutinar for pasientar som hadde heimesjukepleie, stort sett var på plass i dei minste kommunane, men i dei største kommunane var det klare teikn på at det var heimesjukepleia som tok ansvaret for å oppdatera legen ved endringar gjorde av legevakt eller etter sjukehusopphald. Dette viser at storbyar og storkommunar har ei ekstra utfordring når det gjeld å sikra rutinar og system for legemiddelhandtering. Eldre pasientar på sjukeheimar har i dag ofte mange diagnosar, og fleire brukar mange medikament dagleg. Dette set krav til det faglege arbeidet og viser behovet for høg medisinsk kompetanse i primærhelsetenesta. Samhandlingsreforma legg opp til nettopp dette, og til at veksten i legetenester i all hovudsak no skal koma i kommunane. Etter Senterpartiet sitt syn vil dette, saman med vekst i anna helsepersonell i kommunane, leggja grunnlaget for at ein kan sikra betre rutinar og hindra avvik når det gjeld legemiddelhandtering ved sjukeheimar og i open omsorg spesielt.
Ingjerd Schou (Høyre), 2009-11-27:
Dette er en viktig interpellasjon, og det er et viktig tema som er satt på dagsordenen. Mitt ringe innlegg er ikke istedenfor, men et supplement til alle de viktige påpekningene av utfordringer som ligger i å forbedre tilbudet og sikre kvaliteten av medikamenter til pasienter i sykehjem. Jeg er litt overrasket over at ingen av dem som foreløpig har hatt ordet, har nevnt private aktører og elektroniske løsninger. Nå har det seg slik at jeg som direktør for et sykehus i Østfold tidlig på 1990-tallet hadde en farmasøyt som hadde ansvar for sykehusets virksomhet, men hun hadde også tilsyn med ni sykehjem i indre Østfold. Hun kom tilbake og sa at det åpenbart var behov for kvalitetssikring for å unngå feilmedisineringer. I det samme år, tidlig på 1990-tallet, tok hun en lederutdanning, som resulterte i at hun etablerte en bedrift som het Farmaka, som senere er blitt kjøpt opp av Holtung-gruppen, og som i dag har over 50 ansatte, som gjør det ene, enkle å ta imot bestillinger fra sykehjem – fra Lindesnes i sør til Nordkapp i nord – og til pasienter på en del sykehjem som er stabile – mange er det over tid. De får bestillinger en–to ganger i uken og har forsendelser av den type medikamentmiks som pasientene skal ha. Det fortrenger selvfølgelig ikke at man trenger samarbeid – med farmasøyter i apotek, farmasøyter i sykehjem og sykepleiere. Og vi trenger å få flere faste sykepleiere og leger som er til stede på sykehjem. Men det er altså mulig å lage elektroniske løsninger, bestillinger, som forsendes hurtig og på den måten sikrer at man får den rette medikamentsammensetningen til den helt individuelle pasienten. At man har denne type forsendelser flere ganger i uken, minimaliserer helt – nuller ut – det som er feilmedikamentell behandling av disse pasientene. Mitt ringe innlegg handler ikke om istedenfor, men i tillegg til. Vi trenger å supplere med aktuelle private løsninger, som sykehjem og en rekke kommuner i vårt land nå faktisk benytter. De 50 ansatte i denne bedriften er i all hovedsak farmasøyter, pluss sykepleiere og teknikere. De har et tett samarbeid med veldig mange kommuner, og på den måten er de også et viktig supplement. Jeg ber både statsråden og Statens helsetilsyn, som har hatt denne tilsynsrunden på sykehjemmene, merke seg at det fins tilleggsløsninger, og at man ikke bare påpeker de viktige utfordringene innenfor kompetanse og bemanning.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2009-11-27:
Eg vil takke statsråden for svaret. Spesielt vil eg takke for at statsråden er tydeleg på at dei tilsette ikkje må ende opp med ansvaret for ei reform som er vanskeleg å gjennomføre. Problemet er ikkje dei tilsette, men problemet er systemet som dei jobbar i. Så er eg glad for at statsråden tydeleg peiker på at det er viktig å byggje opp sterke, kompetente Nav-kontor som har nok kompetanse til å kunne møte brukarane. Ein kan jo seie det slik at kontoret vil fungere betre når det får sett seg, når dei får litt tid, men likevel kan me ikkje vente og seie at det er svaret. Ein må vere villig til å sjå på forholdet mellom Nav-kontoret og forvaltninga og vere villig til å ta eventuelle justeringar. Utgangspunktet for reforma var jo nettopp at Nav-kontora skulle vere kjernen i reforma. Nav-kontora treng kanskje fleire folk, og dei treng kanskje å få endå betre tid og moglegheit til å byggje opp kompetanse. Ein må kanskje òg stille seg spørsmål om det har vore gjeve nok tid og ressursar til å byggje opp nettopp den kompetansen som dei har trunge, samtidig som dei skulle gjennomføre den daglege drifta og ta seg av brukarane på ein god måte. Det blir jo litt som å byte motor på ein bil som sviv, og ein veit at det kan vere vanskeleg. Eg er glad for at statsråden har vore inne på dette både i dag og òg tidlegare, for eg trur det er ein av nøklane. Så er det viktig for meg å påpeike at Nav-kontora skal ha alle tenester, ikkje berre når det gjeld arbeid og aktivitet, sjølv om dette er viktig. Dersom alderspensjon, barnebidrag, kontantstøtte, pensjon, hjelpestønad osb. blir flytta ut, nærmar me oss nok endå meir enn i dag ei toetatsløysing. Og mange ville jo nettopp det då reforma blei diskutert før Stortinget fatta sitt vedtak, jf. t.d. Rattsø-utvalet. Eg vil berre understreke at eg ikkje ønskjer den løysinga. Sjølv om statsråden tydeleg peiker på at me skal ha ei einetatsløysing, vil eg likevel stille statsråden spørsmål om ho vil gjere noko for å hindre at me kjem endå nærmare ei retning der ein nærmar seg ei toetatsløysing.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2009-11-27:
Takk for statsrådens svar – det vil eg igjen seie – og for dei mange gode innlegga som har vore i debatten. Det er mange av dei eg kunne skrive under på sjølv. Eg ønskjer å sjå framover, og eg har intensjonen med reforma i bakhovudet. Derfor ønskjer eg å lyfte debatten frå notida og opp til den utfordringa det er at nokre av dei som har hatt eit anna syn på etatsmodellen, kanskje har hatt handa litt mykje på rattet. Det synest eg er ein viktig debatt å ta. Eg synest me har hatt ein god debatt her i dag, og eg forventar ein god debatt når det gjeld dette framover. Me trur at nøkkelen i reforma nettopp er førstelinjetenesta. Ho skal vere kompetent, ho skal vere sterk, og brukarane skal få det møtet dei fortener. Det er mange som har nemnt dette med nettenester, og det var på ingen måte min intensjon å seie at Internett ikkje har kome for å bli – for det trur eg. Eg trur at veldig mange kan få brukt Internett på ein god måte, og eg er sjølv ein av dei som bruker nettet på slike typar tenester. Min intensjon var meir det som eg synest representanten Brandvik sa på en veldig god måte, nemleg at det handlar om møte med menneske, om haldningar og korleis ein blir møtt. Noko av nøkkelen for dei menneska som er i ein vanskeleg situasjon, og som treng hjelp, trur eg kanskje er at dei blir møtte på ein god måte. Eg synest også at dei 17 000 tilsette fortener ein god debatt rundt måten reforma har blitt sett ut i livet på, om intensjonen har blitt følgt – det same gjeld alle brukarane som vender seg til Nav. Eg er veldig glad for statsrådens svar – at ho vil sjå på forholdet mellom førstelinjetenesta, dei lokale Nav-kontora og fylkeslinja, eller forvaltinga. Dette er noko me må gjere også når me ser framover – med den intensjonen i bakhovudet at det er dyktige tilsette og kompetente Nav-kontor som står i front og møter brukarane med gode haldningar, slik at dei enkelte brukarane får eit godt møte, føler at dei er tekne vare på og kan få den hjelpa dei treng. Dei lokale Nav-kontora må ha alle verkemidla, slik at det blir éi dør, éin saksbehandlar, og at brukarane får eit godt møte med det offentlege.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2009-11-27:
Det er sånn at vi i dag har en arbeidsdeling, og jeg mener at den arbeidsdelingen kan forsvares ut fra at det er svært mange regelverk som skal forvaltes. Det er mellom 40 og 50 forskjellige ordninger med et forholdsvis komplisert regelverk. Om det er sånn at det enkelte vedtaket blir fattet av noen som ikke sitter på det kontoret der du leverer inn søknaden din, mener jeg det er forsvarlig når det er ytelser som er regelstyrt, og der en trenger omfattende kompetanse for å gjøre de rette vedtakene. Men så er jeg veldig opptatt av når det gjelder dem som trenger oppfølging, tilrettelegging, som det må lages tiltak rundt, er det viktig at Nav-kontorene har den rette kompetansen. Derfor er det også besluttet i direktoratet at det er Nav-kontorene som skal ha vedtakskompetanse på det som kanskje er den viktigste reformen for igjen å få brukerne ut i aktivitet, nemlig arbeidsavklaringspengene. Så er jeg også glad for at interpellanten uttrykker forståelse for den krevende situasjonen Nav har vært i. Jeg tror at uansett hvor godt vi hadde planlagt, var det ingen av oss som hadde planlagt for at vi skulle få den finanskrisen som har vært. Det har vært en krevende situasjon i Nav, der det har vært store restanser, for store restanser, og da er det viktig at man har hatt mulighet til å drive effektiv og god saksbehandling. Det har vi kunnet bidra til fordi vi har kunnet samle noe kompetanse knyttet til enkeltytelser i forvaltningsenhetene. Så er det viktig at vi fortsatt jobber med å tilføre de ansatte nok kompetanse. Nå er det i 2009 etablert over 150 nye Nav-kontor, og det er klart det vil ta tid før nok kompetanse er på plass, særlig i de minste Nav-kontorene, der det kanskje er mellom tre og fire ansatte. For å kunne ha den kompetansen du trenger for å holde orden på et komplisert regelverk med så mange ordninger, tror jeg vi må erkjenne at vi trenger støttefunksjoner som fysisk ligger et annet sted enn på det kontoret du er. Det er viktig at vi hele tida holder fast ved at kontaktpunktet for den enkelte skal være Nav-kontoret, og at orden på søknader, vite hvor en ting er, skal kunne flyte greit, slik at den ansatte ikke behøver å forholde seg til andre ting. Det er gjennomført om lag 60 000 kompetansedagsverk knyttet til det å etablere lokale Nav-kontor, og flere vil jo komme etter hvert som de siste kontorene kommer på plass. I den grad jeg ikke er enig i det interpellanten sa i sitt andre innlegg, må det være at vi ikke skal erstatte tiltak med elektroniske løsninger. Jeg tror det er veldig greit at du kan bestille trygdekortet ditt på Internett hvis du har tilgang til det, og jeg tror heller ikke interpellanten mente at ikke det var greit. Men sjølsagt skal det også være greit for dem som ikke har tilgang til Internett, å kunne gå på det lokale Nav-kontoret og få bestilt trygdekortet sitt der.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2009-11-27:
Jeg vil på samme måte som interpellanten takke for en svært god debatt. Jeg synes det har vært en debatt hvor vi har klart å se framover. Jeg er også veldig glad for at det er flere som har kommet med historier som sier noe om at ting går mye bedre nå. Jeg tror det er viktig at vi tar med oss det. Det er også den erfaringen vi har, men det betyr jo ikke at alle problemer er løst. Det er de ikke – vi har mye å jobbe med framover. Jeg tror representanten Karin Andersen var inne på noe av det som er viktig, for brukerne skal selvsagt fortsatt ha én dør. Hvis vi får det til å fungere, tror jeg ingen kommer til å være så innmari opptatt av det som ligger bak – hvordan vi fordeler arbeidsoppgaver – bare brukeren faktisk opplever møtet som godt. Det er opprettet 444 Nav-kontorer. For hvert eneste Nav-kontor utarbeides det en kompetansekartlegging, der brukernes kompetanse blir kartlagt. Alle får gjennomgå en kompetansepakke der bl.a. grunnleggende opplæring i IKT, og informasjon om det med tjenesteinnholdet – altså hvilke regler som gjelder – er viktig. Ikke minst er dette en viktig del av det med rolleforståelse og kommunikasjon med brukerne. Det tror jeg også kommer til å bli viktig når vi nå skal ta det neste steget inn i den store innholdsreformen, med arbeidsavklaringspengene. Det er det som kanskje er noe av det viktigste ved siden av Kvalifiseringsprogrammet, og som skal bidra til at det målet jeg opplever at vi alle har – at folk enten skal kunne være i arbeid eller i aktivitet – kan realiseres. Jeg er også enig med dem som minner om at ikke alt var bra før. Vi fikk noen mailer sent på natten før også, da det var tre etater. Så det må vi også ta med oss. Men selvsagt må målet vårt være at vi skal bli så bra at de som er brukere av systemet, føler av de blir tatt på alvor. Så har jeg helt til slutt lyst til å si at det er flere her som har vært innom tekniske løsninger. Robert Eriksson sa at han hadde problemer med å finne igjen PIN-kodene sine. Jeg kan understreke at også statsråden noen ganger har det. Men i går lanserte Regjeringen en helt ny utgave av Minside og MinID. Det betyr at istedenfor å få tilsendt PIN-kodene i brev, slik som vi gjorde før, vil man nå kunne få det på mobiltelefonen. Det er mer datasikkert, og det vil være større muligheter til å kunne finne igjen de kodene. Da kan man både skifte fastlege, man kan sjekke pensjonsopptjeninger og en hel rekke andre ytelser som brukerne vil ha nytte av. Det håper jeg også kan bidra til at de elektroniske løsningene framstår som mer brukervennlige i framtiden.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2009-11-27:
Jeg har lyst til å fortelle en liten historie. I Svelvik bor det en kar som heter Erik Pettersen. For noen år siden ble denne 45-åringen utsatt for en alvorlig ulykke. Han gikk sykmeldt ett år. Deretter gikk han ett år på attføring, og det bar rett inn i uføretrygd. Han er jo ikke den eneste som har fulgt det løpet. Men Erik Pettersen aksepterte ikke sin skjebne. Han nektet å bli det han kalte tvangsmessig uføretrygdet. Tvert om mente han – og med rette – at han hadde arbeidsevne og ikke minst arbeidslysten i behold. Han kunne bare ikke gjøre akkurat det som han hadde gjort før. Han trengte tilpasset arbeid og/eller videreopplæring. Erik Pettersen trengte med andre ord akkurat det som Arbeids- og velferdsetaten skal hjelpe til med. Men problemet var – og nå snakker jeg faktisk fortid – at Nav i Svelvik av ulike grunner ikke var i stand til å hoste opp et passende tilbud til Erik Pettersen, fordi Nav i Svelvik, som Nav mange andre steder i landet, har hatt mer enn nok med å organisere seg selv, for ikke å si å sørge for at søknader om arbeidsledighetstrygd blir behandlet i rimelig tid, slik at arbeidsledige får de ytelsene de har krav på, til rett tid, slik at de slipper å gå den tunge veien til sosialkontoret for å søke om midler til livsopphold. Men Erik Pettersen er ikke av dem som har gitt seg – og situasjonen i Nav er blitt så meget bedre etter hvert. I dag er Erik Pettersen en lykkelig og fornøyd arbeidstaker ved Svelvik Produkter, der han har fått arbeidsoppgaver som er tilpasset hans arbeidsevne. Erik Pettersens historie er ikke enestående, kanskje med det unntak at han aldri aksepterte sin skjebne som uføretrygdet 45-åring. Men samtidig er historien en illustrasjon på Navs utvikling. Nav-reformen er og har vært krevende, som flere har sagt. Det bør egentlig ikke overraske noen, fordi Nav i virkeligheten er den største omstillingen og omorganiseringen av statlig virksomhet som vi har hatt i nyere tid. To statlige etater og én kommunal etat skal nå smelte sammen, tre ulike kulturer skal forenes, medarbeidere får nye oppgaver, og ny kunnskap og ny kompetanse skal bygges. Og midt i innfasingen av denne krevende reformen slo finanskrisen innover oss, med en sterk økning i arbeidsledigheten. Ennå har selvfølgelig Nav et stykke å gå før vi kan si at hensikten med reformen er oppfylt. Fortsatt er det brukere som ikke får de tilbudene som de trenger, men det er flere og flere som får det – eller færre og færre som ikke får det. Og flere og flere uttrykker faktisk tilfredshet med de tilbudene og den servicen de etter hvert får ved de lokale Nav-kontorene. Og så har jeg lyst til å si: Vi har jo egentlig ikke noe valg fordi Nav er det verktøyet som vi har skapt for å gjennomføre arbeidslinjen i samfunnet, for å bidra til et arbeidsliv som er i stand til å utnytte den arbeidsevnen som finnes i befolkningen – intet mindre. Derfor må vi bare lykkes med Nav.
Erna Solberg (Høyre), 2009-05-13:
På vegne av representantene Jan Tore Sanner, Olemic Thommessen, Torbjørn Hansen, Ine Marie Eriksen Søreide, Martin Engeset og meg selv vil jeg få lov til å fremsette forslag om en kraftig satsing på bedriftsintern opplæring og kompetanseheving for arbeidstakere.
Erna Solberg (Høyre), 2009-05-13:
Vi har altså fått konstatert at statsrådens forgjenger mener at motkreftene mot å satse på fornybar energi i Norge er internt i Regjeringen. Vi kan også konstatere at etter fire år er denne regjeringen uten energipolitikk. Opposisjonen har flere ganger fremmet forslag til ting som bør gjøres og utredes nærmere – la meg ta noen eksempler: Når det gjelder nett og utvikling for å få koblet på småkraft, fornybar kraft, rundt omkring i dette landet, men også få mer kabling, henviste Regjeringen til at det skulle komme en energimelding. Da vi forslo oppdatering knyttet til vannkraften i Norge, henviste man til at det kommer en energimelding, og i vår fikk vi beskjed om at det kommer ingen energimelding. Mitt spørsmål til statsråden er veldig enkelt og greit: Hvordan føles det å være energiminister i en regjering uten energipolitikk?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-05-13:
På vegne av representantene Leif Helge Kongshaug, André N. Skjelstad og meg selv har jeg gleden av å fremme forslag om å gjennomføre en faglig utredning om torskeoppdrettsfrie områder.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-05-13:
Når læreboken om løftebrudd skal skrives, kommer løftebruddet knyttet til industrikraft til å bli kroneksempelet. Det ville vært ryddig av Regjeringen å innrømme at en lovte noe som en ikke har klart å levere. Det eneste positive en kan si om det løftebruddet, er at det har vært en god stimulans for transportnæringen i Utkant-Norge, for de har gjentatte ganger transportert tusenvis av industriarbeidere til Oslo for å demonstrere mot Regjeringens løftebrudd. Det kommer nye busslaster 3. juni, og det er det god grunn til. Nå diskuterer Stortinget perioden for utleie av kraft. Regjeringen har foreslått 15 år. Arbeiderpartiet foreslo 30 år på sitt landsmøte. Det er i samsvar med industriens og fagbevegelsens ønske. Nå får vi klarhet i at Regjeringen ønsker å opprettholde forslaget om 15 år, og ikke det som er den nye posisjonen til Arbeiderpartiet. Er det olje- og energiministeren som nok en gang blokkerer for en løsning som industrien og fagbevegelsen ønsker?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-05-13:
Jeg har et spørsmål til olje- og energiministeren. Det er bred enighet om at Regjeringens politikk når det gjelder fornybar energi-produksjon, har vært en fiasko. Den har kort sagt ikke gitt resultater. Vi har hatt flere olje- og energiministere i denne perioden enn vi har fått nye vindmøller utløst av Regjeringens politikk. Dette er en beskrivelse som hele bransjen er enig i, men Regjeringen har holdt på sitt – de mener opplegget de har lansert, har vært vellykket. I Stortinget 7. mai kom tidligere senterpartileder og tidligere olje- og energiminister Åslaug Haga med et oppsiktsvekkende og oppklarende utsagn. Hun sa: «Problemet er at vi ikke har greid å drive fram den fornybarpolitikken vi burde hatt, fordi det har vært krefter innad i regjering som har gjort det vanskelig. Det er mange i regjering som gjerne skulle sett at vi hadde en skarpere fornybarpolitikk.» Det er sterke ord, men jeg tror det er en rett beskrivelse. Nå har vi fått forklaringen på hvorfor vi ikke fikk et opplegg med grønne sertifikater i et samarbeid med Sverige. Det var fordi det var «krefter innad i regjering» som ikke ønsket det. Gjennom klimaforliket har Venstre, Kristelig Folkeparti og Høyre fått Regjeringen med på å gjenoppta forhandlingene med Sverige med sikte på å få til et opplegg med grønne sertifikater, som vil utløse stor fornybar energi-produksjon på en forutsigbar måte. Mitt spørsmål til statsråden er: Er det fortsatt slik at Regjeringen når det gjelder fornybar energi-politikk, er i strid med seg selv, eller kan vi denne gangen vente at Regjeringen samlet og med stor kraft står bak arbeidet og ønsket om å få et opplegg med grønne sertifikater sammen med Sverige?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-05-13:
Nå er det slik at den forrige regjeringen hadde et opplegg med grønne sertifikater i samarbeid med Sverige, som var klart til å bli satt i verk, og som ville gitt et helt annet kraftfullt trykk på fornybar energi-produksjon enn det dagens regjering har fått til. Men la oss se vekk fra det som jeg som opposisjonspolitiker mener. Her har vi fått en beskrivelse fra en tidligere olje- og energiminister, en tidligere leder av Senterpartiet, som sier at det er «krefter innad i regjering som har gjort det vanskelig». Hun sier bare det er årsaken til at en ikke har nådd de resultatene en ønsker. Det er det hun framhever. Jeg vil gjerne ha olje- og energiminsterens vurdering av om det er en regjering i strid med seg selv som er grunnen til at en ikke har nådd de resultatene en ønsker innenfor fornybarpolitikken, slik som Åslaug Haga hevder i innlegget i Stortinget som jeg refererte til. Eller tar hun feil? Det andre jeg har lyst til å spørre om, er: Kan han bekrefte at en har avklarte posisjoner i forhandlingene med Sverige om grønne sertifikater, og at det ikke er slik, som lekkasjer fra Sverige tyder på, at Norge møter med uavklarte posisjoner?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-05-13:
De som fulgte stortingsdebatten 7. mai, kunne jo tro det var en sending fra Senterpartiets landsmøte, men det var bare sentrale senterpartifolk som gikk på talerstolen og beklaget seg over dårlig energipolitikk. Jeg vil be statsråden vurdere å skaffe nytt batteri til sin kalkulator, for de regnestykkene som lanseres, er villedende. Blant annet slår han sammen fornybar energi-produksjon og energieffektivisering når han viser resultatene. Hvis man ser på fornybar energi-produksjon, så har man ikke levert, det er de faktiske forhold. Det står i Soria-Moria-erklæringen at det skal lages fylkesvise planer for småkraft for å sortere mellom de prosjekt som en bør løfte fram, og dem som en av andre grunner bør sette på vent. Hva er status for arbeidet med å lage fylkesvise planer for småkraftprosjekt rundt om i landet?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2009-05-13:
På vegne av representantene Dagfinn Høybråten og undertegnede vil jeg fremme et representantforslag om å utvikle et mål for brutto nasjonal livskvalitet som et supplement til brutto nasjonalprodukt for å sikre et bedre samsvar mellom politikken og det som gir innbyggerne høy livskvalitet.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2009-05-13:
Hva skulle statsråden gjort uten Kristelig Folkeparti? Det hadde ikke blitt noen seanse i spørretimen på ham i dag i hvert fall. Mitt spørsmål lyder som følger: «Samtidig som flere tusen rusavhengige står i kø for å få behandling, må Frelsesarmeen legge ned institusjonen Håpets Dør, som følge av at Helse Sør-Øst ikke vil kjøpe tilstrekkelig med plasser. Etter dette har Frelsesarmeen ikke lenger noen avtaler med Helse Sør-Øst knyttet til behandling og rehabilitering av rusavhengige. Hvordan er det mulig at dette kan skje når så mange står i kø for behandling?»
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2009-05-13:
Jeg takker for svaret. Svaret beskriver den teknikken man nå bruker for å kjøpe plasser, og som jeg er dypt uenig i. Jeg tror det på lang sikt har meget uheldige konsekvenser for dem som arbeider innenfor rusomsorgen, og dem som skal få plass for behandling. Vi kan bruke som eksempel Håpets Dør, en institusjon som har eksistert i over 40 år: Det er en institusjon hvor det er arbeidstrening inne i bildet, og som i mange tilfeller tar imot rusavhengige som er gitt opp alle andre steder. Som følge av den anbudspolitikken som føres, er den institusjonen over og ut med et pennestrøk. Mitt spørsmål er: Er statsråden fornøyd med den måten man nå kjøper plasser på – som man ikke er tvunget til å gjøre, men som man velger å gjøre?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2009-05-13:
Bestemor skulle ikke ut på anbud, var de rød-grønnes løfte, men rusmiddelmisbrukere og barnevernsbarn er det ikke så farlig med. Dette viser at det ikke er noen sammenheng i argumentasjonen fra Regjeringen, for på noen områder velger man det ene, og på andre områder velger man det andre. Vi har hatt en lang debatt her i Stortinget om at EØS-avtalen åpner f.eks. for forhandlinger, som gir mye mer forutsigbarhet for dem som skal arbeide i dette feltet, og ikke minst for rusavhengige selv. Det som er trist – jeg må bare si det, for jeg tror ikke det går på viljen – er at Regjeringen velger å sitte stille og se på denne utviklingen, som medfører at en lang rekke institusjoner som har vært solide samarbeidspartnere for det offentlige, nå får kroken på døra. Jeg synes det er synd for dem det gjelder – ikke for institusjonene selv, men for dem som trenger hjelp – at dette er blitt utviklingen, og at den nå eskalerer under denne regjeringen.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-13:
Mitt spørsmål går til barne- og likestillingsministeren. Innvandringen i Norge er i ferd med å ta massive proporsjoner. I Oslo har man passert en andel på 25 pst., i min egen hjemby 20 pst. Dette medfører en del problemer og utfordringer. Særlig er det kvinnesynet som eksisterer hos mange muslimske menn, et problem, og dette er jo et område som ligger under statsråden. Vi har problemer med vold mot kvinner, vi har tvangsgifting med påfølgende voldtekt, overfallsvoldtekter, hĳabtvang, omskjæring eller kjønnslemlestelse, kvinner som holdes hjemme med tvang, og kvinner som ikke får lære norsk. Den siste Sentio-undersøkelsen viser at det er et stort flertall i den norske befolkning som nå er imot innvandringen, og særlig den muslimske innvandringen. Dette er jo temaer hvor statsråden i lang tid har vært taus, og i hvert fall ikke kommet med noen konkrete tiltak som vi i Fremskrittspartiet har merket oss. Men på mandag brøt statsråden tausheten med sine løsninger på dette problemet. Hun sier til VG at noe av løsningen her, for innvandrermennene, var at de skulle hente mer i barnehagen, ta oppvasken og skifte bleier. Noen av oss vil mene at når det gjelder disse store, alvorlige problemene, er statsrådens løsning en grov skivebom. Mitt spørsmål til statsråden er: Mener hun at disse tiltakene for det første bryter inn i den private sfære, og for det andre er egnet til å løse disse alvorlige problemene som er innenfor innvandringssektoren?
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-13:
Jeg registrerer i VG at statsrådens krav til henting i barnehage, bleieskift og oppvask også skal gjelde norske menn og ikke bare innvandrere. Jeg mener jo at politikere bør holde seg til de problemer som er innen det offentlige rom, og selvfølgelig også når det gjelder vold og kriminalitet. Jeg lurer på hvordan statsråden vil kontrollere barnehagehenting, bleieskift og oppvask. Blir det med hjemmebesøk fra offentlige kontrollører? Kan jeg f.eks., som småbarnsfar med en sønn på 16 måneder, få et pluss i boken for å ha kjøpt oppvaskmaskin? Hvor mange bleier må jeg eventuelt skifte pr. dag, før statsråden godkjenner dette? Og når det gjelder barnehagehenting: Teller det f.eks. at jeg ikke får hentet i barnehagen når det et kveldsmøte i Stortinget? Eller vil jeg få stryk fra statsråden på dette området når hun kommer hjem til meg og kontrollerer?