Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2016-06-17:
I revidert-debatten i fjor uttrykte Arbeiderpartiet uro. Ledigheten i Norge passerte da 4 pst. for første gang på et tiår. Nå, et år senere, er den på rundt 4,7 pst., og vi ser det høyeste antall ledige SSB noen gang har målt. Bak disse tallene skjuler det seg enkeltskjebner, familier, bedrifter og lokalsamfunn som går en usikker framtid i møte. Vi har hørt om tusen av dem i dag som senere i år kan oppleve å miste jobben i Østfold. Norge vil jobbe, men rekordmange står nå uten jobb. Det er svært alvorlig for dem som rammes, og svært dyrt for samfunnet. Økonomiprofessor Torberg Falch ved NTNU og seniorforsker ved Frischsenteret Knut Røed peker på fire kostnader som følge av denne økte ledigheten: Tap av verdiskaping: Ifølge beregningene som presenteres i VG, er det samfunnsøkonomiske tapet på 35 mrd. kr årlig med dette nivået. Utbetaling av dagpenger har bare de siste to årene økt med 38 pst., til 16 mrd. kr. Langtidskostnader knyttet til vedvarende ledighet: Kunnskapsnivået synker, og sannsynligheten for å få jobb likeså. Høy ledighet gjør at stadig flere unge kommer for sent inn i arbeidslivet, eller ikke i det hele tatt. Ledighet som metode for omstilling er kostbar politikk, og det er feilslått politikk. Arbeiderpartiet mener vi lykkes langt bedre med omstilling om vi holder folk i arbeid og skaper aktivitet. Omstilling skjer ikke best i Nav-køen, den skjer best på arbeidsplassen. Regjeringen har ikke kontroll over denne situasjonen, selv om Erna Solberg og Siv Jensen har økt oljepengebruken like mye på tre år som de foregående ti. Fra første budsjett og ved hver korsvei siden har regjeringen forsynt seg av våre barn og barnebarns sparepenger. Så vil regjeringen – med rette – hevde at handlingsregelen åpner for å bruke mer penger når det går trått i økonomien. Poenget er imidlertid at Siv Jensen har brukt mer penger fra dag én, før oljeprisfallet, før ledighetskrisen og før flyktningkrisen. Regjeringen sliter altså med å foreta prioriteringer. Men det er ett unntak: Store skattekutt er prioritert høyt i hvert eneste budsjett. De kuttene koster 50 mill. kr hver eneste dag. Men på spørsmål fra Arbeiderpartiet om hvor mange arbeidsplasser regjeringens viktigste satsinger skaper, klarer de ikke å gi oss svar. En fersk SSB-rapport viser tydelig at skattekutt på denne måten er svært kostbart og et lite effektivt middel for å skape jobber. For Arbeiderpartiet er arbeid til alle jobb nr. én. For regjeringen kommer det tydeligvis lenger ned på lista. For Arbeiderpartiet er 135 000 ledige en arbeidsledighetskrise. For regjeringen er det ikke så høy ledighet sammenliknet med andre land. For Arbeiderpartiet har det vært klart lenge at situasjonen krever kraftigere tiltak mot ledigheten. Regjeringen sier at de følger situasjonen nøye. Arbeiderpartiet deler ikke regjeringens vente-og-se-holdning. Vi har andre svar, og jeg vil nevne tre. For det første: få opp aktiviteten. Vi foreslo i høst en tiltakspakke på om lag 3 mrd. kr mer enn regjeringen og 4 mrd. kr mer til kommunene slik at de kan investere. I vårt forslag til revidert budsjett legger vi inn 900 mill. kr til ekstra aktivitetspakke, bl.a. en dobling av regjeringens vedlikeholdspakke til Sør- og Vestlandet. Jeg er glad for at Kristelig Folkeparti og Venstre har tvunget regjeringen til noe større innsats. For det andre: satse på kompetanse. Utdanning, kompetanse, kvalifisering – det er vår vei. Frafallet i skolen må reduseres gjennom tidlig innsats, fagutdanningene må rustes opp, gjennomføringen av videregående opplæring må styrkes, ledige ingeniører trenger omskolering, flyktninger trenger kompetanse for å kunne ta fatt på arbeidet og bli bidragsytere i vårt samfunn, og i vårt forslag til revidert budsjett setter vi av 100 mill. kr mer i 2016 til en omfattende kompetansepakke. For det tredje: Vi trenger en aktiv næringspolitikk for nye arbeidsplasser. Skal vi lykkes med å skape mange nye arbeidsplasser i en tid med teknologiske endringer og turbulens, trenger vi et tettere samspill mellom industrien, forskningsinstitusjonene og staten. Dette samspillet må skje på områder hvor Norge har unike fortrinn for å lykkes: innenfor hav, fra fiskeri og oppdrett til den blå bioøkonomien, innenfor metallindustrien og på områder som helseteknologi og livsvitenskap, innenfor fornybar energi-områder, hvor vi er verdensledende på subsea-teknologi og kan bruke det til å bli best på nye områder, som f.eks. havvind. Norge vil jobbe, og Norge trenger flere jobber. Det krever en mer kraftfull politikk for å holde ledigheten lav, en mer kraftfull satsing på kompetanse og en mer aktiv stat som spiller på lag med bedrifter og forskningsinstitusjoner. Budsjettet for 2016 prioriterte ikke dette nok, og revidert budsjett midtveis i året retter det heller ikke opp nok. Det må det et nytt budsjett til, men først og fremst et nytt valg med et annet flertall som prioriterer annerledes.