trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2019-03-26:
Jeg trodde SV-fellen var noe helt annet enn det kunnskapsministeren insinuerte i sitt innlegg, og jeg tror nok at akkurat det er noe samarbeidspartnerne til regjeringspartiet Høyre gjør seg noen tanker om i disse dager. Jeg kan forsikre kunnskapsministeren om at mitt engasjement for alle elever i norsk skole kommer til å vedvare. Min bekymring dreier seg om retningen norsk skole går i. Jeg vil gå så langt som til å si at Høyre-fellen er at pugging, testing, mål og styring er svaret på alle utfordringer norsk skole står i. At statsråden ikke tar disse signalene nok på alvor, er urovekkende. Det er i kjent Høyre-stil – nå går alt så meget bedre. Jeg forstår at statsråden fra Høyre ikke har lyst til å lytte til SV, men kunne han ha satt seg ned og lyttet til generalsekretæren i Røde Kors, da? I resten av innlegget mitt skal jeg gjengi Bernt Apeland, som er generalsekretær i Norges Røde Kors: Norske skoleelever er så stresset at de får psykiske utfordringer. De unge sier selv at det er skolen som er årsaken til at de blir stresset eller sliter psykisk. Da 35 000 barn og unge tok kontakt med Røde Kors i fjor, var selvmordstanker det temaet som oftest ble brakt på banen. FNs barnekonvensjon fyller 30 år i år. Den slår fast at alle barn har rett til en utdanning som utvikler deres personlighet, talent og evner, så langt det er mulig. Norsk skole er i verdenstoppen. Norske elever presterer bedre enn elever i andre land det er naturlig å sammenligne oss med. Men har Norge oppfylt Barnekonvensjonen når det går oppover med skoleresultatene, men nedover med psykisk helse? I Røde Kors har vi ikke så mye erfaring med å jobbe med skole, men vi har mer enn 150 års erfaring med humanitære behov. Vi ser at barn og unges helseplager i Norge er i ferd med å utvikle seg til et humanitært problem. Et humanitært problem – vi som samfunn må komme til bunns i dette. Jeg håper kunnskapsministeren tar Røde Kors’ generalsekretær på alvor.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-03-26:
Regjeringen jobber for likeverd for familier som har barn med spesielle behov. Vi vil sikre like muligheter til personlig utvikling, deltakelse og livsutfoldelse for alle. Det er viktig at barn og unge med funksjonsnedsettelser eller andre særskilte behov også har gode utviklingsvilkår når de er i SFO. Dagens opplæringslov gir kommunene mulighet til å kreve betaling av foreldrene for SFO. Hvis vi skal sikre at foreldre til barn med funksjonsnedsettelser ikke må betale for SFO fra 4. årstrinn, vil det kreve en endring i dagens regelverk. Forslag nr. 1 vil derfor ha økonomiske konsekvenser og må da vurderes i de ordinære budsjettprosessene. Når det gjelder forslag nr. 2, er det et mål for regjeringen at pårørende skal få en tydelig plass i helse- og omsorgstjenesten. Pårørende som tar vare på sine nærmeste, skal bli møtt av offentlige tjenester som arbeider sammen med dem, som veileder og støtter dem, og som gir avlastning ved behov. Fra 1. oktober 2017 ble kommunens ansvar overfor pårørende som har et særlig tyngende omsorgsarbeid, samlet og tydeliggjort i en ny bestemmelse i helse- og omsorgstjenesteloven. Den nye bestemmelsen pålegger kommunen å tilby nødvendig støtte til pårørende, bl.a. i form av avlastning, opplæring og veiledning og omsorgsstønad. Bestemmelsen tydeliggjør pårørendes rettigheter. Avlastning er et tilbud til personer og familier med særlig tyngende omsorgsarbeid. Når kommunene skal vurdere hvilke avlastningstiltak som er aktuelle, skal de pårørendes ønsker og behov stå sentralt. Kommunene har stor frihet når det gjelder å legge opp avlastningstilbudet, og det kan organiseres på ulike måter. Dagens regelverk gir allerede rom for at en kommune kan bruke SFO som avlastningstilbud dersom det gir et forsvarlig tilbud til barnet og er tilfredsstillende for de pårørende. Når det gjelder forslag nr. 3, viser jeg også til Innst. 377 S for 2017– 2018, om forholdet mellom opplæringsloven og helse- og omsorgstjenesteloven når det gjelder SFO for utviklingshemmede fra 4. årstrinn til og med videregående skole. Helse- og omsorgsdepartementet og Kunnskapsdepartementet samarbeider om oppfølgingen av dette vedtaket, og jeg vil komme nærmere tilbake til problemstillingen i stortingsmeldingen om tidlig innsats og inkluderende fellesskap til høsten. Jeg mener det er viktig å se oppfølgingen av SFO i sammenheng med utviklingen av barnehage og skole for øvrig, ikke minst når det gjelder barn og unge med særskilte behov. Derfor har regjeringen besluttet at oppfølgingen av den nasjonale evalueringen av SFO vil inngå i stortingsmeldingen om tidlig innsats og inkluderende fellesskap. Anbefalingene til opplæringslovutvalget må også vurderes og ses i sammenheng med gjennomføringen av tiltakene i stortingsmeldingen.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-03-26:
Jeg startet med å gi representanten Fagerås honnør for å reise et viktig tema, men jeg registrerer at representanten hopper fort i SV-fellen og går rett i den, i det som beskrives som press og testekultur i skolen. La meg bare minne om at etter innføringen av Kunnskapsløftet er det flere elever som fullfører og består videregående skole. Norsk skole er på rett vei. Vi ser at flere elever fullfører. Flere består. Elevene er mer på skolen. Resultatene går opp, og mobbingen går ned. Så det går i riktig retning. Jeg er også helt uenig i at vi skal gå bort fra nødvendige kartleggingsprøver på et tidlig stadium. Jeg har aldri møtt en ungdom som har sagt: Jeg ble oppdaget for tidlig. Jeg har aldri møtt en ungdom som har sagt: Jeg fikk for mye tidlig innsats. Vi må møte elevene og barna på et tidlig tidspunkt og sørge for at de får nødvendig støtte og hjelp. Fagfornyelsen er ett viktig tiltak, men langt fra det eneste. Det er nettopp gjennom tidlig innsats, et forpliktende samarbeid mellom barnehage, skole og SFO, sørge for gode overganger, bygge et lag rundt elevene, sørge for at lærerne og både de voksne som jobber i barnehage, og de voksne som jobber med ungdom, får nødvendig kompetanse. Derfor gjennomfører vi også historiske kompetanseløft både i barnehage og i skole. Fagfornyelsen vil gi læreren mer rom for å være lærer og gi elevene mer rom til å gå i dybden. Vi legger til rette for mer læring gjennom lek på de laveste trinnene. Vi legger større vekt på den praktiske og utforskende siden av mange fag. Ikke minst innfører vi flere tverrgående temaer, bl.a. livsmestring og folkehelse, som gjør at disse temaene kommer inn i skolen. Jeg har god tro på at kombinasjonen av nye læreplaner og ikke minst mer kompetanse hos lærerne også vil bidra til at det går i riktig retning. Så må vi heller ikke glemme at det er ikke bare læreren og skolen som har et ansvar. Vi som foreldre har et ansvar. Alle som er rundt barn og ungdom, har et ansvar for å sørge for både at flere mestrer, og at flere trives på skolen, og ikke minst fullfører og består videregående skole, slik at man får et godt grunnlag også for det voksne liv.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2019-03-26:
Vi skal ta barna på alvor, og vi skal lytte til hva de sier, både gjennom elevundersøkelse, Ungdata-undersøkelse og ikke minst i alle de samtalene vi har. Det er helt åpenbart at det er noen utfordringer som gjør at vi må jobbe enda mer systematisk for å bidra til at alle barn trives på skolen, har det godt på skolen, mestrer på skolen, for vi vet at barn som trives, lærer også bedre. Representanten Marit Arnstad viste til den nordiske barnehagekonferansen. Jeg hadde gleden av å åpne den i dag. Vi har all mulig grunn til å være stolt av den norske og nordiske barnehagetradisjonen. Over 40 land er til stede på konferansen. De ser til den nordiske modellen og måten vi bygger opp og bidrar til at alle barn mestrer, utvikler seg og får et best mulig utgangspunkt for skolegang, men også at barn får være barn og har godt rom for å leke i barnehagen. Representanten Mona Fagerås sier at hun er helt uenig i den retningen som norsk skole går i, og så mener hun at det blir mer pugg og mer testing. Men norsk skole går i riktig retning. Elevene lærer mer. De er mer til stede. Flere fullfører og består. Så må vi sørge for at vi hjelper dem som faller utenfor, sørge for at de får tidlig hjelp, at de får støtte både i fag og sosialt, slik at elevene, barn og ungdom, trives på skolen og mestrer. Det vises til at det pøses på med prøver. Vel, ser vi på hva elevene bruker av tid på obligatoriske nasjonale prøver og kartleggingsprøver i løpet av 13 år, er det 15 timer. 15 timer i løpet av 13 år er det SV kaller å pøse på med prøver, at dette skal skape stress og press for elevene. Jeg mener at disse prøvene er viktige fordi det bidrar til at både læreren og de som er rundt eleven, kan ta tak i utfordringene og sørge for at elever ikke blir hengende etter, men får den hjelpen de trenger. Det er helt åpenbart at mange skoler og mange lærere har behov for å koordinere prøvene og leksene på en bedre måte, og det er det en del kommuner og skoler som har tatt tak i ved å sette en standard for hvor mange prøver det skal være, hvor mye lekser det skal være, hvordan dette skal fordeles, slik at elevene ikke opplever at det hoper seg opp, men blir fordelt på en måte som gjør at de kan mestre hverdagen i skolen.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-03-26:
Senterpartiet står sjølsagt helt og fullt bak at det er skolen som bør tilpasses den enkelte elev, og ikke elevene som skal tilpasse seg en konform skole. Med konform skole mener vi en skole som i altfor stor grad driver allmenn testing og testing av barn når det gjelder både resultat og ferdigheter underveis i skoleløpet, helt fra veldig ung alder. Det fører til en mer konform skole. Det var nok både fordeler og ulemper med skolen før i tida, men jeg må si at jeg tror at det var en skole som i større grad ga rom for dem som hadde praktiske ferdigheter, som ga rom for litt mindre teori, og som ga rom for litt mindre testing og plassering av grupper elever i ulike kategorier. Det er det vi mener når vi snakker om at en må få en mer mangfoldig skole, der skolen tilpasser seg elevene og elevene ikke nødvendigvis skal tilpasse seg en konform skole. Det å begynne å teste unger tidlig, i veldig ung alder, også i barnehage, er helt unødvendig. Det betyr ikke at en ikke skal drive opplæring, eller at en ikke skal lære ungene noe når det gjelder språkutvikling og språkferdigheter, sjølsagt skal en gjøre det. Det gjør jo også dagens barnehager, og det gjør en også tidlig i skoleløpet. Men det å begynne å teste unger på et generelt grunnlag, er Senterpartiet kritisk til. Så relaterer representanten Hagen dette i veldig sterk grad til barn av innvandrere. Men den testingen som han her snakker om, er ikke knyttet til en enkelt gruppe, det er knyttet til hele grunnlaget av barn, der en da skal begynne med den type testing. Det synes Senterpartiet er unødvendig, og vi synes også det er uheldig. Vi tror at det å få en barnehage som bidrar til god språkutvikling, god språkopplæring, men da gjennom den leken som også skal være dominerende i norsk barnehage, er en mye bedre vei å gå, og jeg tror at en i stor grad har fått det bekreftet gjennom bl.a. den konferansen som har vært de siste par dagene, som nettopp har handlet om det nordiske barnehagesystemet, The Nordic Way, og de kvalitetene som ligger i den norske barnehagen.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2019-03-26:
President! Jeg stemte mot, jeg skulle stemt for.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2019-03-26:
President! Jeg stemte feil.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-06-05:
Takk for svaret. Jeg har et spørsmål om organisasjonsgrad i arbeidslivet. Er statsråden enig i at høy organisasjonsgrad er en styrke når det gjelder å sikre et seriøst arbeidsliv, og i den forbindelse også viktig for å sikre et godt og trygt varslingsmiljø på arbeidsplassene?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-06-05:
Takk for svaret. Men nå er det jo også sånn at regjeringa anerkjenner det uorganiserte arbeidslivet såpass sterkt at det er nedfelt i regjeringserklæringen, både den som gjelder nå, og i den forrige. Statsråden nevnte selv her en arbeidsgruppe som er nedsatt mellom partene. Den arbeidsgruppa ble vel nedsatt nettopp fordi Stortinget i januar 2018 vedtok – mot Høyre, Fremskrittspartiet og Venstres stemmer – at regjeringa skulle fremme en sak til Stortinget med forslag som bidrar til at organisasjonsgraden økes. Så det er vel med litt påholden penn det utvalget jobber, antakelig. Men spørsmålet mitt går på når statsråden vil komme til Stortinget med en sånn sak. Det har tross alt gått snart 16 måneder siden det vedtaket ble fattet.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-06-05:
Jeg har et spørsmål til om et tema som statsråden var inne på i sitt innlegg, nemlig spørsmålet om varslerombud. Nå har jo statsråden valgt å legge de oppgavene til Arbeidstilsynet, men vi vet jo at Arbeidstilsynet har lite ressurser allerede, kanskje for lite til å rekke over alle oppgavene de har når det gjelder sosial dumping og arbeidslivskriminalitet. For eksempel har statsråden svart, på et spørsmål fra representanten Grande fra Arbeiderpartiet, at Arbeidstilsynet nå ser seg ferdig med å følge opp renholdssektoren, en sektor der vi vet at det er mange useriøse aktører. Så jeg lurer på om statsråden på et senere tidspunkt vil vurdere et eget varslerombud på nytt, dersom det skulle vise seg at Arbeidstilsynet fortsatt har problemer med å fylle alle sine viktige oppgaver?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-06-05:
I det første innlegget rakk jeg bare så vidt å komme inn på de mindretallsforslagene Arbeiderpartiet fremmer i saken sammen med andre. Forslagene har det til felles at vi mener regjeringa og flertallet ikke går langt nok på viktige områder som gjelder å styrke vernet av varslere, noe vi også fikk tydelige tilbakemeldinger på da vi arrangerte høring i saken. Som vi sier i innstillinga, er det etter Arbeiderpartiets mening minst tre viktige hovedspor når det gjelder vern av varslere, og det første er at arbeidstakerrettighetene må styrkes, ikke svekkes. Under dagens regjering har vi dessverre opplevd for mye av det siste. Nå er det sånn at de fleste arbeidstakere opplever å ha en meningsfylt arbeidsdag, men vi ser samtidig at den norske arbeidslivsmodellen, der trepartssamarbeidet er helt grunnleggende, er under press. Altfor mange arbeidstakere møter useriøsitet, sosial dumping og kriminalitet, og når andelen fagorganiserte har falt til under 50 pst., bør det være et faresignal for alle. Likevel så vi i både Jeløya-plattformen og Granavolden-plattformen at Solberg-regjeringa fant grunn til å understreke at det uorganiserte arbeidslivet skal anerkjennes. Det er et feilspor – også når det gjelder å nå målet om at det skal være trygt å varsle. Fafo har påvist at det er enklere å varsle på arbeidsplasser med aktive tillitsvalgte. En høy organisasjonsgrad er nødvendig for å sikre et anstendig arbeidsliv. Det er også grunnen til at stortingsflertallet – mot stemmene fra Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre – for mye over et år siden vedtok å be regjeringa fremme en sak for Stortinget med forslag som bidrar til at organisasjonsgraden kan økes. Men det har ennå ikke kommet en slik sak, og statsråden hadde heller ikke noe svar på når det kommer. Dette forholdet ble også påpekt av kontroll- og konstitusjonskomiteen her i salen så sent som for to dager siden. Vi forutsetter at regjeringa faktisk følger opp stortingsvedtak, og ber om at regjeringa når saken kommer, også ser på hvordan tiltak for økt organisasjonsgrad kan bidra til et styrket vern for varslere. Vi etterlyser også en tydeliggjøring av retten til å varsle anonymt, at vi får et sterkere kildevern for dem som velger å varsle via media, og at det må framgå tydelig at innleides rett til å varsle omfatter alle ledd i en kontraktkjede. Det må altså oppleves som trygt å varsle. Arbeiderpartiet har valgt å lytte til tydelige tilbakemeldinger i høringa og til anbefalinger fra varslingsutvalget om at det best kan skje gjennom å opprette et eget varslerombud, slik man har gode erfaringer med i Nederland. For det tredje må lovregler etterleves. Offentlig sektor burde derfor gå foran med et godt eksempel, men det ser dessverre ut til at offentlige arbeidsgivere i mange tilfeller er blant de verste. Det må det bli slutt på. Vi har også et par forslag som tøtsjer det spørsmålet, bl.a. å framheve Grunnloven § 100 om ytringsfrihet i varslingsbestemmelsene, slik også varslingsutvalget anbefaler.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-06-05:
Vi kunne nok fylt en hel dag med å diskutere varslingsbestemmelsene, for det er en viktig sak, men jeg har bare behov for å understreke noen få poenger til som har vært viktige for Arbeiderpartiet i saken. Vi deler regjeringas syn på at det er behov for en lavterskel tvisteløsningsordning som kan bidra til å rydde i konflikter før de vokser seg så store at de blir uhåndterlige. Noen av høringsinstansene mente at dette fortsatt skal være en oppgave kun for domstolene, men det er en lang og ressurskrevende prosess som opplagt vil være for lang og ressurskrevende for mange, særlig for en arbeidstaker som kanskje opplever å stå alene i en mulig konflikt. Så vi støtter at dette i første omgang kan legges til den eksisterende tvisteløsningsnemnda, men det er kommet mange innspill om at også denne oppgaven bør ligge i en nemnd uten andre oppgaver i tillegg. Derfor ber vi om at regjeringa evaluerer ordningen når den har fått vart en stund, og kommer tilbake til Stortinget med en vurdering av om det likevel ville vært bedre med en egen nemnd bare for varslingssaker. Videre støtter vi varslingsutvalgets forslag om at det i tillegg til bestemmelser om varsling i arbeidsmiljøloven også utarbeides en egen varslerlov. Ikke alle varslere er arbeidstakere, og selv om regjeringa foreslår å utvide den personkretsen som omfattes av bestemmelsene i arbeidsmiljøloven, vil det fortsatt være varslere som ikke er omfattet av beskyttelsen gjennom arbeidsmiljøloven. Eksempler på det kan være pasienter, forbrukere eller publikum generelt. Til slutt, men ikke desto mindre viktig, har vi hensynet til dem det varsles imot. Det var en del av varslingsutvalgets mandat, men følges ikke opp fra regjeringas side. Det kan for mange oppleves som minst like krevende å stå i en situasjon der man har fått et varsel mot seg, som å være den som varsler – kanskje særlig der den som det varsles imot, selv er arbeidstaker. Det er gjerne to parter i en varsling. Begge sider kan ha behov for å tas vare på og bli beskyttet av et regelverk. Forsoning kan dessuten bli viktig dersom partene fortsetter på samme arbeidsplass, og den tematikken drøftes ikke i proposisjonen. Det mener vi er en svakhet. Det kan dessuten finnes tilfeller der det varsles om kritikkverdige forhold som har rammet en person som ikke selv er den som har varslet. LO, bl.a., har vært opptatt av det. Men også disse personene kan ha behov for beskyttelse. Vi foreslår derfor at det utarbeides regler som på en bedre måte også sikrer deres rettigheter. Helt til slutt: Arbeiderpartiet vil stemme imot forslaget til § 2 A-2 tredje ledd bokstav a. Her stilles det et krav til den som varsler eksternt, om at vedkommende må være i aktsom god tro om innholdet i varslet, og da innfører vi på sett og vis noe av den samme usikkerheten som lå i kravet om kritikkverdige forhold og forsvarlighet, noe som vi jo nå har hatt som ambisjon å fjerne. Da virker den paragrafen og den bokstaven ulogisk.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-06-05:
Først en takk til saksordføreren. Det er alltid fint for oss andre i komiteen når én ofrer seg og tar for seg all teknikken. Det er mye arbeid, men det er mye teknikk. Derfor er det heller ikke behov for en lang debatt, så jeg skal begrense meg til det som ikke er teknikk, men som Arbeiderpartiet oppfatter som smålighet. Det begynner å bli et kjennetegn ved denne regjeringa at det kuttes i velferdsytelser. Vi kunne ramset opp i fleng: til uføre, funksjonshemmede, pensjonister, satser i folketrygden som ikke reguleres, som f.eks. grunnstønad, hjelpestønad, supplerende stønad og kutt i den til dem som ikke engang har en minstepensjon å leve av. Lista er lang, og den får et nytt tilskudd i dag. Det gjelder altså kutt i engangsbeløpet til gjenværende ektefelle når et medlem av tjenestepensjonsordningene dør før vedkommendes alderspensjon har begynt å løpe. Vi mener at det i tillegg til at det er smålig, er lite logisk. Regjeringa sier i Granavolden-plattformen at en satser på å øke den alminnelige aldersgrensen i staten til 72 år, sånn som den er i arbeidsmiljøloven. Da savner vi som sagt logikken i et forslag om å redusere opptjeningstida ved dødsfall fra 70 til 67 år for medlemmer som ikke har valgt å ta ut pensjon tidlig, men tvert imot følger regjeringas oppfordring om å stå lenge i arbeid. Hvis en da står så lenge i arbeid og en dør før en har begynt å ta ut pensjon, skal det altså kuttes i det engangsbeløpet som de etterlatte sitter igjen med. Det kommer Arbeiderpartiet til å stemme imot. Det gjelder altså I § 26 og II § 9 tredje ledd første punktum i innstillinga.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-06-05:
Ja.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-06-05:
Mitt første spørsmål til statsråden gjelder de såkalte nullpensjonistene, for å si det med et litt enkelt uttrykk. Det er snart et tilbakelagt stadium. Det er noen få igjen i noen aldersgrupper, og som statsråden selv var inne på, var vi opptatt av det temaet også da vi diskuterte samordningsloven for et år siden. Den gangen svarte statsråden Stortinget at det er ingen som taper i samlet årlig pensjon på å stå lenger i arbeid i offentlig sektor. Nå har vi, fra Arbeiderpartiets side, lagt inn en tabell i innstillingen fra komiteen som viser at det faktisk er noen som tar ut folketrygd ved 67 år og offentlig tjenestepensjon ved 70 år, som kan risikere å tape. Og mitt spørsmål er: Har statsråden sett på den tabellen i innstillingen, og står hun fortsatt fast på at ingen taper på å jobbe lenger?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-06-05:
Takk for svaret. Det var i grunnen ikke svar på det spørsmålet jeg stilte, men jeg har respekt for at dette er kompliserte saker. Så det kan jo hende vi kan finne en annen måte å få et konkret svar på spørsmålet på. Mitt neste spørsmål gjelder de punktene i avtalen som det er uenighet om innholdet i, og det er forslag i proposisjonen – og det har jo statsråden nå også selv sagt – som ikke har vært en del av forhandlingene mellom partene. Nå er vi kjent med at arbeidstakerne også kunne hatt ønske om å ta opp ting som det ikke har blitt enighet om mellom partene. Mener virkelig statsråden at det er god avtaleskikk ensidig å legge inn ting i et lovforslag til Stortinget – etter en forhandling og etter en uravstemning – som ikke har vært tema i de forhandlingene?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-06-05:
Takk for svaret. Jeg merker meg at statsråden sier det var for komplisert til å kunne avtale, og det skulle vel kanskje vært et ytterligere argument for at man, når man hadde gravd seg lenger ned, tok en runde til med den en har inngått en avtale med før en la saken fram for Stortinget. Men nok om det. Det ble tatt opp et punkt under høringen i Stortinget fra farmasøytenes side, som også ønsker seg en tjenestepensjonsordning etter mønster av det vi skal vedta her i dag. Der brøt forhandlingene sammen mellom partene. De ønsket Stortingets hjelp til å komme videre. Det er litt vanskelig for oss på en måte å stupe inn i den typen forhandlingsbrudd, men jeg regner med at det også er i regjeringens ønske at de ansatte i apotekene også kommer inn på en tilsvarende ordning. Så jeg lurer på om statsråden har tenkt å ta noe initiativ til å få de forhandlingene i gang igjen?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2019-06-05:
Det jeg ikke rakk i mitt første innlegg, var å si hvilke deler av innstillinga Arbeiderpartiet kommer til å stemme imot. Det gjelder I §§ 26 c, 26 l, 26 g, 20 a og 26 h og de tilsvarende paragrafene under IV: §§ 11 c, 11 l, 11 g, 6 a og 11 h. Dette er forhold som vi mener at statsråden bør ta med seg tilbake igjen til avtalepartene. Jeg har bare lyst til kort å kommentere det med AFP. Der har statsråden vært tydelig på i proposisjonen, og sa vel også her fra talerstolen, at AFP skal speile ny AFP i privat sektor. Det er noe som avtalepartene protesterer på, og viser til det som står i avtalen, hvor det ordrett står: «Ansatte født i 1963 eller senere skal ha en ny AFP-ordning som er utformet etter mønster av AFP-ordningen i privat sektor.» Det er gammel AFP så lenge den gjelder. Så lenge det ikke har skjedd endringer i privat AFP, er det den AFP-en som gjelder. Der er en tydeligvis uenig, og det er viktig at en får avklart sånne spørsmål, for det er ikke veldig lenge til noen skal begynne å ta ut den nye AFP-en i de offentlige ordningene. Statsråden har flere ganger vist til at ting er så kompliserte at det ikke går an å avtale det med partene. Mitt inntrykk er at partene er veldig kompetente når det gjelder pensjon, men dem det kanskje kan være vanskelig for, er det enkelte medlem som etter hvert skal prøve å finne ut hva en kommer til å få i pensjon. Det tror jeg ikke det er mange som klarer på det nåværende tidspunkt. Vi har derfor et forslag hvor vi «ber regjeringen ta initiativ til å etablere en enklere digital løsning for personer som ønsker å forhåndsberegne sin fremtidige pensjon, med utgangspunkt i de mulige kombinasjoner av pensjon og arbeid som finnes». Senterpartiets innlegg fra talerstolen her viser kanskje med all tydelighet at det er behov for at folk klarer å orientere seg i pensjonsjungelen for å kunne ta kvalifiserte valg. Så helt på tampen et svar til Senterpartiet: Arbeiderpartiet er ikke arrogante, men taletida var ute. Vi har tatt opp spørsmålet om nullpensjonister, vi har forslag om å få en sak til Stortinget, og vi er klar over at staten som avtalepartner nektet å diskutere det punktet i det hele tatt i forhandlingene.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2019-06-05:
Lovforslagene i denne innstillingen består i stor grad av opprettinger, presiseringer, lovtekniske endringer og opphevelse av bestemmelser som ikke lenger er i bruk, men det er noen av endringene som likevel bør omtales. Forslaget om endring i barneloven er nødvendig for å legge til rette for gjennomføringen av Stortingets vedtak for budsjettåret 2019. Forslaget til endring i lov om pensjonsordning for oppdragstaker i statlig beredskaps- eller familiehjem innebærer at minstegrensen for rett til medlemskap i ordningen harmoniseres med minstegrensen på 20 pst. etter lov om Statens pensjonskasse. Endringen i skatteforvaltningsloven innebærer et unntak fra skattemyndighetenes taushetsplikt, slik at pensjonsleverandører som yter offentlig tjenestepensjon, gis tilgang til opplysninger om pensjonsgivende inntekt for personer som mottar AFP fra ordningen. Formålet med dette forslaget er å legge til rette for å automatisere etteroppgjør av AFP. Så har komiteens flertall, Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti, gått inn for en mindre endring i månedsbeløpet som utbetales gjenlevende ektefelle når medlemmet dør før alderspensjon kommer til utbetaling. Tiden som inngår i beregningen av engangsbeløpet skal fortsatt være tiden fram til aldersgrensen, men det settes en begrensning til 67 år. Endringsforslaget er en følge av tilsvarende endring i beregningen av enke- og enkemannspensjon fra 1. januar 2015, der medregningen av tjenestetid i beregningen av enke- og enkemannspensjon gjelder fram til aldersgrensen, men ikke utover 67 år. Sistnevnte endring hadde sammenheng med at uførepensjon fra 1. januar 2015 blir avløst av alderspensjon senest ved 67 år, og at tjenestetid i beregningen av uførepensjon gis fram til aldersgrensen, men ikke utover 67 år. Flertallet mener forslaget er en naturlig oppfølging av endringene som gjaldt etterlattepensjon og uførepensjon, der begge ytelsene beregnes for tid fram til 67 år. Da bør det samme også gjelde for månedsbeløpet som utbetales gjenlevende ektefelle når medlemmet dør før alderspensjon kommer til utbetaling.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2019-06-05:
Jeg hører representanten Lundteigen mene det er arrogant å ikke akseptere debatten på hans premisser. Det kan det hende det er, men det er sjelden jeg går inn i en debatt og starter med å argumentere mot det jeg mener er feilaktige forestillinger. Uenigheten mellom regjeringspartiene og Lundteigen skyldes ikke at regjeringen ikke har forstått at folketrygden har nøytrale uttaksregler. Poenget er at partene i 2009 sa nei til at offentlig tjenestepensjon skulle ha nøytrale uttaksregler. Årlig pensjon blir ikke lavere for dem som slutter tidlig, og resultatet av dette er at årlig pensjon heller ikke øker for dem som jobber etter at de har kompensert for levealdersjusteringen. Det blir feil å omgjøre den negative konsekvensen i et forlik for én gruppe, beholde de positive konsekvensene for alle de andre og sende regningen for dette til framtidens pensjonister og yrkesaktive. Offentlig ansatte som jobber utover alderen hvor de har kompensert for levealdersjusteringen, får oppfylt sin bruttogaranti dersom de tar ut folketrygden samtidig med tjenestepensjonen. Tjenestepensjonen skal ikke kompensere for tidlig uttak av folketrygden. Det har vært et klart premiss siden 2010, og dette har det heller ikke vært noen uenighet om. Så har jeg lyst til å minne om generasjonssolidariteten i pensjonsforliket. Dagens pensjonister måtte akseptere levealdersjustering, mens morgendagens pensjonister må jobbe mer og stå lenger i jobb. Da har jeg lyst til å minne om at morgendagens pensjonister er de barna som har demonstrert flere ganger framfor Stortinget fordi de frykter for sin og klodens framtid. Jeg ønsker at de i tillegg ikke skal frykte for sine egne pensjoner.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2019-06-05:
Me snakkar ofte om korleis me skal få fleire til å stå i arbeid, korleis stimulera til at fleire arbeider lenger, men òg korleis me betre kan leggja til rette for at det skal etablerast nye arbeidsplassar. Det er sjølvsagt viktig, men det er òg viktig at arbeidsplassane me allereie har, fungerer godt og at dei varetek både arbeidstakarar, arbeidsgjevarar og samfunnets interesser. Dessverre er det ikkje alltid slik. Det har denne utgreiinga og debatten i forkant av behandlinga av denne saka vist oss. For enkelte er forhold på arbeidsplassen så krevjande at det går på helsa laus, og det kan resultera i langtidsjukmelding eller i verste fall utstøyting frå arbeidslivet. Dårlege psykososiale forhold, underslag og tjuveri, skattesnyting og korrupsjon, brot på etiske retningsliner o.l. kan få store konsekvensar om dei får lov til å bli verande skjult. Difor er me veldig glad for at det er eit samstemt storting som i dag seier at det er viktig å sikra at slike forhold lettare kan bli avdekte, og at både varslarar og den det blir varsla om, blir varetekne i tida det tek å følgja opp slike saker. I grunnlagsmaterialet til denne saka me behandlar i dag, kan vi lesa at det årleg blir varsla om mellom 50 000 og 160 000 kritikkverdige forhold. I tillegg veit me at om lag halvparten av dei som opplever slike kritikkverdige forhold, aldri varslar. Legg me det høgaste overslaget til grunn, opplever om lag 300 000 kritikkverdige forhold på arbeidsplassen. Det er eit høgt tal. Ikkje alle varsel er reelt kritikkverdige forhold, heller, men mange er og kan få store konsekvensar for dei partane det gjeld. Proposisjonen me har til behandling i dag, er ei oppfølging av ein brei og god gjennomgang av statusen og forbetringspotensialet i NOU 2018: 6. Regjeringa foreslår i proposisjonen mange viktige tiltak. Eg vil leggja vekt på nokre av dei: at omsynet til eit godt ytringsklima skal leggjast inn i arbeidsmiljølovens formålsparagraf at varslingsreglane blir utvida til også å omfatta elevar, verne- og tenestepliktige, pasientar, personar under opplæring og deltakarar i arbeidsmarknadstiltak at innhaldet i kritikkverdige forhold og forsvarleg framgangsmåte blir lovfesta at det blir gjeve nye reglar om arbeidsgjevars plikter, m.a. å førebyggja gjengjelding mot varslar at gjengjeldingsomgrepet skal beskrivast i lovteksten at det blir innført eit objektivt erstatningsansvar for gjengjelding at det blir oppretta eit lågterskeltilbod i slike saker hos Tvisteløysingsnemnda at Arbeidstilsynets rettleiingsoppgåver blir styrkte ytterlegare Framstegspartiet er òg glad for at intensjonane bak forslaget frå NOU-en er ivaretekne. Verdien av varsling er stor. Me legg no endå betre til rette for at fleire skal varsla og at varslaren skal følgjast opp på ein god måte til beste for alle partar.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2019-06-05:
Pensjon er eit komplekst område. Det trur eg alle som lyttar til debatten og deltek i han, kan vera einige om. Det er mange ulike omsyn som skal vegast opp mot kvarandre. At partane i fjor kom til einigheit i fleire viktige spørsmål rundt tenestepensjon for offentleg tilsette, er difor gledeleg. Proposisjonen, som regjeringa har lagt fram, er i hovudsak ei oppfølging av denne einigheita. For regjeringa sin del er avtalen om ny tenestepensjon for offentleg tilsette som er fødde etter 1963, viktig på fleire område, men kanskje særleg fordi han reduserer hindringane for at arbeidstakarane kan byta jobb utan å tapa pensjon. Det er bra. Men den nye pensjonsløysinga er god på fleire andre område, bl.a. fordi det er lagt opp til ein stor grad av fleksibilitet, og at det no blir lettare å kompensera for levealdersjusteringa ved at ein får opptening for alle åra ein står i arbeid, og frå første krone. Samtidig ligg det inne ein ny betinga tenestepensjon for å sikra framtidig pensjon for dei som ikkje kvalifiserer til AFP, som ein kan ta ut mellom 62 og 70 år. Sjølv om Framstegspartiet i si tid ikkje stemte for pensjonsreforma, er me opptekne av at dei ulike ordningane bør harmoniserast for å trekkja i same retning. Difor meiner me det er bra at den nye pensjonsløysinga byggjer opp under intensjonane i pensjonsreforma om å stimulera fleire til å stå lenger i arbeid. I proposisjonen ligg det også inne forslag til ei mellombels løysing for dei som blir omfatta av særaldersgrenser. Avtalen mellom partane er at prosessen for å få til ei einigheit om pensjonsreglar for desse skal vera i hamn i haust. Dette kjem me difor tilbake til seinare. Så er det enkelte arbeidstakarorganisasjonar som under høyringane til denne saka gav uttrykk for at enkelte ting i avtalen som vart inngått, ikkje er følgde opp i proposisjonen. Blant anna gjeld det utbetalingsperiode ved død og barnetillegg, der dagens forslag er ei lita innstramming samanlikna med dagens regelverk. Til det er det å seia at desse temaa ikkje er nemnde i avtalen, og ein kan ikkje presentera det som manglande oppfølging av avtalen. Endringane som er føreslått her, kjem av eit ønske om å harmonisera med private ordningar og folketrygda. Det bør vera likebehandling mellom dei private ordningane og dei offentlege ordningane. Det er heller ingen grunn til, etter vårt syn, at dei offentleg tilsette skal ha barnetillegg i alderspensjonen når det ikkje er tilsvarande tillegg til den ordinære alderspensjonen i innskotslova eller tenestepensjonslova. Det er etter vårt syn heller ikkje rett at det skal utbetalast eit barnetillegg til alderspensjon utelukkande fordi ein får barn seint i livet. Av naturlege grunnar er det stort sett menn som får barn så seint i livet at det kjem til utbetaling gjennom pensjonssystemet. Me ser ingen grunn til at den ordninga skal vara ved. For dei som framleis har bruttoordninga, altså den gamle ordninga, vil barnetillegget no bli fasa gradvis ut. Alt i alt meiner me at forslaga i denne proposisjonen følgjer opp avtalen mellom partane på ein god måte, og me kjem tilbake til særaldersgrensene seinare.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2019-06-05:
Senterpartiet har reist fleire viktige problemstillingar i dette representantforslaget knytte til HMS-kort. Me er langt på veg einig i både utfordringsbiletet som blir beskrive, og behovet for endringar. Det er liten tvil om at det i dag kan førekoma misbruk av slike kort, bl.a. ved at kortet blir forfalska eller brukt som ID-kort, at det blir lånt ut til arbeidarar som ikkje sjølve har gyldig kort, eller ved at HMS-kortet er utløpt utan at det blir avslørt når arbeidaren kjem til byggjeplassen. Arbeidslivskriminalitet som dette skal me koma til livs. Regjeringa har allereie sett i verk fleire tiltak for å styrkja HMS-ordninga, bl.a. gjennom å forskriftsfesta sanntidsordninga, som gjer at arbeidsgjevaren, verneombodet og andre relevante personar og tilsynsmyndigheiter skal kunna sjekka gyldigheita av HMS-kortet. I tillegg har Arbeidstilsynet auka innsatsen mot misbruk av kort og gjeve fleire pålegg og politimeldingar dei seinaste åra. HMS-kortet må innehalde informasjon som sikrar at ein kan verifisera identitet og gyldigheit når arbeidaren kjem til byggjeplassen. Difor meiner me at det bør innehalde bilete, namn og fødselsdato. I tillegg må det vera mogleg å lesa av kortet og få reell sanntidsinformasjon når ein kjem til byggjeplassen, for å sikra at vedkomande har lovleg tilgang til arbeidsplassen. I dag blir ikkje ordninga opplevd tilstrekkeleg. Forslagsstillarane vil gå endå lenger og oppretta eit offentleg register med informasjon om kva utdanning den enkelte arbeidstakaren har. Dette meiner me ikkje er hensiktsmessig for å løysa utfordringane me ser knytte til HMS-korta. Kva utdanning og kompetanse som krevst for å utføra ulike oppgåver, må det vera den enkelte arbeidsgjevaren som vurderer opp mot dei krava bestillaren av oppdraget har stilt. For oss er det viktig å få på plass kort som gjer det vanskelegare å driva med arbeidslivskriminalitet. Det sørgjer me no for ved å tydeleggjera korleis desse korta skal utformast, og kva informasjon dei skal innehalde.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2019-06-05:
Alle er einige om at det er viktig å sikra eit anstendig lønsnivå for dei som jobbar i Noreg. Det viser òg debatten så langt. Spørsmålet er kva for verkemiddel ein bør nytta for at ingen skal bli utnytta eller utsett for f.eks. sosial dumping. I dag skjer, som fleire har vore inne på, lønsdanninga mellom partane, og det har lenge vore eit viktig prinsipp. Forslaget frå Senterpartiet kan bli forstått slik at ein ikkje lenger har tillit til den norske modellen. Eg vel likevel å tru at forslaget ikkje handlar om det, men ein iver etter å sikra flest mogleg eit minstelønsnivå. Intensjonen er god, men løysinga som blir føreslått med automatisk allmenngjering, er ikkje fullt så god. Eit slikt forslag er for inngripande, skapar ikkje rom for reelle forhandlingar og tek heller ikkje omsyn til forhold i bedrifter som ikkje er bundne av tariffavtalen. For Framstegspartiets del kunne svaret ha vore ei nasjonal minsteløn såframt handlingsrommet for å sikra reelle forhandlingar mellom partane blir vareteke. På den måten vil ein også dekkja inn det uorganiserte arbeidslivet. I dag er det partane sjølv som forhandlar lønsvilkåra, og nettopp denne modellen har vorte løfta fram som ein viktig premiss for suksessane i norsk arbeidsliv, bl.a. av forslagsstillarane ved fleire høve. I tillegg kan tariffnemnda, som fleire òg har vore inne på, vedta allmenngjering, men etter krav frå anten arbeidstakar- eller arbeidsgjevarorganisasjonane. Allmenngjering er eit kraftig verkemiddel som bør bli nytta med varsemd. Ordninga har oppslutning blant partane nettopp fordi det er initiativ frå partane sjølve som ligg bak. Sånn bør det også vera.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-06-05:
Det er veldig krevende å varsle, det er et stort alvor og det har store konsekvenser, og det er derfor viktig å ha en god prosess. Det er viktig å ha trygghet for begge parter, både for varsleren og for den det varsles om. Som statsråden var inne på, er det et viktig spørsmål hvem som skal følge opp dette, statsråden brukte sjøl ordene «veiledning i en varslingsprosess». Regjeringas alternativ er Arbeidstilsynet, som har altfor lite ressurser. De greier jo ikke, slik det er allerede i dag, å gjøre jobben sin på sine kjerneområder. Og det er interessekonflikter her, så det er av de viktige arbeidstakerorganisasjonene sett på som et dårlig alternativ. Varslingsutvalget, som utredet dette, var i sitt forslag tydelig på at de ville ha et varslingsombud, og det skulle bistå med råd og veiledning. Derfor er mitt spørsmål: Er det ikke nettopp det som er behovet, å ha råd og veiledning, og ville ikke da et varslingsombud kunne fylle den rollen fyllestgjørende?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-06-05:
Saken er en del av et større hele, og jeg vil understreke det som er Senterpartiets hovedparole, nemlig at et velorganisert arbeidsliv er forutsetningen for et trygt familieliv. Det å fremme organisering av både arbeidsgivere og arbeidstakere medvirker til å få mer ryddige forhold i arbeidslivet. Jeg vil også understreke samspillet, som representanten Kjersti Toppe nå nevnte, mellom ytringsfrihet og varsling. Vi har altfor mange eksempler – innenfor helsevesenet, innenfor kommunal sektor – på at det legges begrensninger på ytringsfriheten i praksis, og det medvirker til en dårligere organisasjonskultur. Jeg vil også presisere noe fra mitt første innlegg når det gjelder utsendte arbeidstakere. Poenget er at ved å endre arbeidsmiljøloven slik at færre blir definert som utsendte arbeidstakere, vil det medføre at mange som i dag ikke er omfattet av varslingsregelverket, blir omfattet av det, fordi de ikke lenger blir definert som utsendte arbeidstakere. I arbeidsmiljøloven § 1-7 første ledd heter det: «Med utsendt arbeidstaker menes arbeidstaker som i et begrenset tidsrom arbeider i et annet land enn det arbeidsforholdet vanligvis er knyttet til.» Det Senterpartiet og SV foreslår som endring av loven, er at det blir hetende: «Med utsendt arbeidstaker menes arbeidstaker som i et tidsrom på inntil 30 dager arbeider i et annet land enn det arbeidsforholdet vanligvis er knyttet til.» Slik får vi en presisering og dermed et operativt antall dager som gjør at det er mulig å kontrollere forholdet i praksis. Ellers vil jeg også kommentere noe av det representanten Karin Andersen var inne på. Jeg slutter meg fullt ut til hennes vurderinger. Det som kom fram i høringen med tanke på holdningen fra Norsk Rådmannsforum, bekrefter Karin Andersens beskrivelse til fulle. Jeg ble rimelig overrasket over den holdningen Norsk Rådmannsforum hadde til denne saken. Det virket ikke som en hadde tatt inn over seg den endringen som langt flere enn SV, Senterpartiet og Arbeiderpartiet står for, som også regjeringspartiene står for. Her er det virkelig en oppgave å gå inn i for Norsk Rådmannsforum. Som representanten Andersen sa, er det varsleren som er den svake part her, og det er viktig at dette blir gjort på en god måte. Det er sjølsagt hele vårt poeng at når en ikke går inn og bruker Arbeidstilsynet, er det fordi varslingssakenes videre forløp innebærer at ulike tilsyn skal ha en rolle i det. Jeg vil be statsråden om å gå en runde til i regjeringa på dette punktet, og jeg vil også appellere til Venstre om å følge opp den saken.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-06-05:
Dette gjelder også lov om pensjonsordning for apotekvirksomhet. Senterpartiet har en merknad hvor en viser til forslag om endring av beregning av engangsbeløp ved dødsfall før uttak av alderspensjon i lov om Statens pensjonskasse og i lov om pensjonsordning for apotekvirksomhet. Vi støtter den felles uttalelsen som LO Stat, LO Kommune, Unio og Akademikerne har kommet til. Vi viser til at organisasjonene argumenterer med at aldersgrensen foreslås hevet ytterligere, og at det dermed er mer naturlig at denne grensen holdes fast på 70 år. Vi går derfor imot regjeringas forslag og har egne forslag på det punktet, forslagene nr. 1 og 2, fra Senterpartiet og SV, som jeg tar opp. Videre peker Senterpartiet i innstillinga på at vi har gått imot regjeringas forslag om underregulering av diverse tilskudd. Ved Senterpartiets budsjettforslag for 2019 sikret vi prisjustering av en rekke tilskuddssatser, bl.a. bidragsforskudd som regjeringa nok en gang foreslo å kutte. På denne bakgrunn går Senterpartiet mot lovforslaget om å innta en hjemmel for alternativ regulering av barneloven § 73 andre ledd, og Senterpartiet vil votere imot forslag til vedtak VII.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-06-05:
Forslagene tas opp.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-06-05:
Senterpartiet har aldri brukt så sterke ord i noen innstilling tidligere som når vi skriver at statsråden feilinformerer angående samordningsfella. Derfor mener vi alvor, og det er ganske arrogant av statsråden ikke å prøve å tilbakevise våre påstander, men bare sier at Senterpartiet er nedstemt. Men jeg har noen spørsmål. For statsansatte som er født 1944–1953, er det en markert økning i avgang ved 67 år, de står altså kortere tid i jobb. Når det gjelder folk født etter 1963, sier regjeringspartiene: «vil insentivene i de nye ordningene trolig gjøre at flere står lenger i jobb. Dette er viktig både for arbeidstilbudet og for samfunnet.» Altså: Er en født etter 1963, er det bra at en står lenger i jobb. Vil statsråden beklage at regelverket i dag er sånn at de statsansatte i større grad enn tidligere nå slutter ved 67 år, mens de tidligere sto lenger i jobb?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-06-05:
Statsråden svarer ikke på spørsmålet. Det er mulig å rette opp feil, det er ingen skam å snu. Det burde heller ikke være det her i Stortinget. Jeg kan stille spørsmålet litt annerledes: Statsråden argumenterer med at dersom folk venter med å ta ut folketrygd til de er 73–74 år, vil de få urimelig høyt pensjonsnivå – rundt 90 pst. – dersom de beholder tjenestepensjonen. Det er de som er født 1944–1953. Folk med offentlig tjenestepensjon født etter 1963 som arbeider til de er 73 år, vil få hele 110 pst. av lønnen i pensjon. Hva mener statsråden er rett nivå?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-06-05:
Mange som er en del av den offentlige tjenestepensjonen har levd i villfarelse og har ikke vært klar over reglene, og har dermed fortsatt å jobbe i den tro at det skulle lønne seg pensjonsmessig. Senterpartiet har forslag, sammen med Arbeiderpartiet, om at pensjonskassene sender skriftlig brev seks måneder i forkant til dem som blir pensjonister, altså ved 67 år, og forteller om deres situasjon, sånn at de i hvert fall ikke trenger å leve i villfarelse videre. Videre vil jeg kort ta opp: Arbeidstakerorganisasjonene sier i en felles høringsuttalelse at Prop. 87 L følger opp avtalen på de fleste områder, men at proposisjonen bryter avtalen på noen punkter. Senterpartiet følger organisasjonenes standpunkter med unntak av forslag om barnetillegg i påslagspensjonen. Senterpartiet er imot å videreføre dette barnetillegget. På side 12, fjerde avsnitt, er det en feil fra Senterpartiet når det gjelder apotekansatte. Senterpartiet skal være med i flertallet. Senterpartiet er enig i at partene gjenopptar partssamarbeidet dersom de ikke ønsker at dagens ordning videreføres. Det er riktig at jeg har brukt sterke ord i innstillinga og i innlegget. Det er helt bevisst, for det er ingen framforhandlet avtale som legitimerer pensjonsfella. Statsråden sier at pensjonister med offentlig tjenestepensjon får 66 pst. Det er ikke riktig. Pensjonister med offentlig tjenestepensjon ville fått 66 pst. dersom de ga seg ved 67 år. Personer i aldersgruppene født fra 1944 til 1962 og som arbeider utover alderen, hvor det er kompensert for levealdersjustering, får lavere tjenestepensjon dess lenger de arbeider. Hvis de i aldersgruppen født fra 1944 til 1953 arbeider til de er 73 år, blir tjenestepensjonen borte, og de får et samlet pensjonsnivå på ca. 50 pst. Statsråden er ikke villig til å rette opp feil, regjeringspartiene er ikke villig til å kommentere det og sier at her vil pensjonister få fordeler som ingen andre kan få, at regningen sendes til kommende generasjoner. Det er jo feil på feil. Er det noen regning som sendes til kommende generasjoner, er det regninga for pensjonister født etter 1963 – for de kommer godt ut. De kan komme ut med en samlet pensjon som er på 110 pst., og så argumenterer statsråden her for den gruppa som mer eller mindre tilfeldig er født fra 1944 til 1962, at den kan komme opp i 90 pst., som altså er lavere. Statsråden argumenterer med at det er viktig at folk kan stå i arbeid og underslår det faktum at de som er statsansatte, går av med pensjon tidligere enn før, altså det motsatte av det som er intensjonen. Det blir en diskusjon framover utenfor denne salen, for dette er et viktig prinsipp som ikke er tilbakevist av regjeringspartiene eller Arbeiderpartiet i dag.