Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2012-04-24:
Det gjøres mye bra og viktig arbeid på mange områder i det nordiske samarbeidet. Selv sitter jeg i Næringsutvalget. Der har vi et vidt spekter av saker – fra energi, forskning og innovasjon til romfartspolitisk samarbeid. Dette er nok ikke veldig godt kjent blant folk flest, men mange jeg møter, er opptatt av nordiske spørsmål og særlig på to områder. Det er grensehindringer og samferdsel. Jeg har tidligere snakket mye om viktigheten av et tettere og bedre samarbeid innen samferdsel, slik Helsingforsavtalen legger opp til, men det får vi komme tilbake til igjen ved en senere anledning. I dag er det grensehindringer som står på dagsordenen, og dette har hatt høy prioritet i det nordiske samarbeidet gjennom det siste tiåret. Johan Lindblad fra Nordisk ministerråd i København sa det slik i et møte på Grensetjenesten ved Morokulien den 2. mai i fjor: Regjeringene i Norden satser stort på å løse grensehindringer. Den politiske interessen for dette har blitt sterkere og sterkere, og man har nå innsett at landene ikke har råd til disse hindringene i framtiden. Lindblad har helt rett, og dette kom tydelig fram på en konferanse om temaet som ble avholdt i Stockholm i november i fjor. Der ble det presentert en studie som viser at vi kan stimulere den økonomiske veksten i Norden betydelig ved å redusere hindringer. De største utfordringene er innen arbeidsmarked, handel og investeringer. Dette er godt beskrevet i mange dokumenter, og jeg kommer ikke nærmere inn på disse områdene i dette innlegget. La meg understreke at det er mange hindringer vi har løst, mange som det jobbes med, og det gjøres mye bra arbeid med dette. Som andre har vært inne på: Alt kan ikke løses, landene har forskjellig politisk syn i en del saker, forskjellige lover og regler innen flere områder, og slik vil det vel alltid være. Men noen saker burde etter mitt syn være enkle. Noen eksempler: saken om svenske Sofia Berndtsson. I 2008, 24 år gammel, flyttet hun til Norge for å spille håndball for Storhamar. Nå vil hun studere, men har ikke rett til studielån verken fra Norge eller Sverige. Den norske lånekassa vil ikke gi henne studielån, fordi hun ikke har arbeidet 100 pst. de to siste årene. Hun har arbeidet i 60 pst. stilling i en barnehage og skattet til Norge, men dette er ikke nok til å innfri kravet til studielån, sier Lånekassa. Den svenske lånekassa kan heller ikke gi henne studiestøtte, for der krever de at hun i løpet av de siste fem årene skal ha bodd to sammenhengende år i landet. Slike saker må vi kunne løse. En annen sak som virker helt fastlåst, er saken om felles panteordning for brus- og ølbokser – en bra miljøsak, som det jobbes mye med. Med den teknologien vi har i dag burde dette være enkelt å løse, men slik jeg har forstått det, er det organisatoriske hindringer i veien for å få dette til. Slike saker virker ganske uforståelige for flere av oss. Et annet område jeg vil nevne, som andre har vært inne på, er utdanning. Rigmor Andersen Eide var også inne på dette. Noen eksempler: Hvis du er utdannet som bilverksmester i Sverige, så kan du ikke få tilsvarende jobb i Norge. Men hvis du kommer fra Tyskland, går det greit. Forstå det den som kan! Jeg trodde kanskje Sverige var noe større innen bilbransjen enn Norge. Et annet eksempel er at en elektriker fra Island kan ikke få tilsvarende jobb i Norge hvis vedkommende ikke har jobbet i to år på Island. Nå har den sosialdemokratiske gruppen i Nordisk råd fremmet et forslag hvor vi ber om å få en gjennomgang av disse problemstillingene og forslag til løsninger. Så får vi bare håpe at denne saken får en bedre skjebne enn panteordningssaken. Som statsråd Aasrud sa i sitt innlegg, har lederen av Grensehinderforum, Ole Norrback, gitt noen råd om hvordan vi kan jobbe videre. Han sier bl.a.: Vi må fatte tydelige vedtak i saker, sette en tidsfrist for rapportering av hver beslutning, gi klare politiske retningslinjer til de som utarbeider beslutningsgrunnlag og som har ansvaret for oppfølgning. De årlige tilbakemeldingene må bli tydeligere på oppnådde resultater, og forklare eventuelle årsaker til at resultatene har uteblitt. Vi må lage tydelige administrative regler for å kunne sammenligne og samordne implementering av EU-direktiv og gi tydelige signaler om at nye unødvendige grensehindringer ikke oppstår. Dette er gode råd som vi må ta med oss videre. Til slutt vil jeg gi honnør til statsråd Aasrud for det arbeidet som nå gjøres. Det er bra at det nå arbeides med en handlingsplan, og jeg mener det er viktige punkter i mandatet. Det skal defineres hva et grensehinder er, problemet skal ha større fokus, man skal vurdere bedre måter å organisere arbeidet på, og det skal forankres bedre i sektorene. Jeg ser fram til arbeidsgruppens forslag som jeg håper blir klart til sesjonen i Oslo i 2013.