trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2009-12-07:
Eg registrerte òg representanten Hjemdals enorme skyts mot Arbeidarpartiet. Ho er skuffa over budsjettet og påstår at Regjeringa har misbrukt ein sjanse til klimavennleg retning. Men det er forskjell på å prate og å handle. Denne regjeringa handlar. Vi må ikkje la ein debatt om biodieselavgift overskyggje at dette er tidenes miljøsatsing i eit norsk statsbudsjett. Det er ein auke med 17 pst., og det er oppimot 38 milliardar kr. Det blir brukt 3,5 milliardar kr på CCS. Fornybarfondet blir auka, og NVE blir styrkt. I tillegg har vi no gjort ei førebels avtale med Sverige om grøne sertifikat. Vindmøller er opna, og det siste er at vi har fått eit saltkraftverk. Ser ikkje representanten Hjemdal at denne regjeringa handlar, og at det rett og slett er eit taktskifte i klimapolitikken i dette landet, sett i forhold til førre regjeringa?
Borghild Tenden (Venstre), 2009-12-07:
Selv om Venstre i denne fireårsperioden ikke lyktes med å få være med i komitébehandlingen av innstillingen fra energi- og miljøkomiteen, ønsker jeg likevel på vegne av Venstre å si noen ord om miljøpolitikk. Naturmiljøet er vårt viktigste livsgrunnlag, og det er et grunnleggende liberalt verdisyn å skape et økologisk likt utgangspunkt for alle generasjoner. Å ta vare på naturen – jord, luft, vann og det biologiske mangfoldet – er avgjørende for vår eksistens og har verdi i seg selv. Venstres mål er et samfunn uten forurensninger, der ressursene forvaltes til beste for oss som lever nå, og for fremtidige generasjoner. Venstre vil gjøre Norge til et miljøpolitisk foregangsland. Vi skal utvikle miljøteknologi og finne løsninger som også andre kan benytte. En slik omstilling er krevende, men gir nye muligheter. I en verden hvor miljøproblemene blir tydeligere, vil miljøbedrifter bli morgendagens vinnere. Det viktigste generelle miljøvirkemiddelet Venstre vil ta i bruk, er overgangen fra skatt på arbeid til skatt på miljøskadelig atferd. Norge må utvikle og ta i bruk ny klimateknologi og endre levesettet slik at uslippene av klimagasser reduseres kraftig, samtidig som velferdsnivået opprettholdes. Norge må gå fra å være en fossil-nasjon til å bli fornybar-nasjon, fra fossil næring til fornybar og fremtidsrettet næring. Derfor skal den totale utvinning av olje og gass ikke økes, men over tid reduseres. Venstre vil gjennom sterk satsing på fornybar energi sikre at Norge likevel opprettholder sin posisjon som energinasjon. Venstres mål er en utslippsfri samferdselssektor. Dette kan ikke nås ved norsk innsats alene, men Norge må utvikle en klar plan for hvordan utslippene kan reduseres fra år til år. Derfor vil Venstre trappe opp satsingen på jernbane, annen kollektivtransport og nullutslippskjøretøy. Venstre vil satse på biodrivstoff, elektrisitet og hydrogen som energibærere i transportsektoren. Venstre vil bygge ut energi- og kostnadseffektive alternativer til vei for persontransport: jernbane, kollektivtransport, sykkel- og gangveier. Venstre vil legge til rette for størst mulig kollektivandel på veinettet, god fremkommelighet i de delene av landet der vei er eneste alternativ, og redusere transportbehovet gjennom god planlegging i byer og tettsteder. Nettopp derfor er målrettet satsing på jernbane og kollektivtransport til over 1 milliard kr en av Venstres hovedprioriteringer i vårt alternative statsbudsjett for 2010. Samlet innebærer Venstres forslag til alternativt statsbudsjett for 2010 en samlet bokført satsing på miljø- og klimavennlige løsninger på om lag 1,8 milliarder kr samt en økning i kapitaloverføring til Grunnfondet for fornybar energi og effektivisering på 5 milliarder kr. Avslutningsvis: Venstre har prioritert miljø også i dette statsbudsjettet, slik vi har gjort i mange år, og slik som vi også skal gjøre i årene fremover.
Borghild Tenden (Venstre), 2009-12-07:
Jeg kan på ingen måte si at den rød-grønne regjeringen har imponert meg når det gjelder miljøpolitikk – på ingen måte. Jeg synes representanten fra Kristelig Folkeparti svarte veldig godt for seg. Vi i Bondevik II gikk av på en miljøsak. Det burde rett og slett også noen av partiene her i denne sal gjort, hvis de mente alvor med biodrivstoff. Men dere lar det bare skure, og så får vi se ved neste korsvei. Vi i Venstre satser på – og er helt sikre på – at vi vil få støtte for mange av de gode forslagene vi har liggende inne i vårt alternative budsjett. Det er i alle fall ikke slik at Senterpartiet har vært offensivt når det gjelder jernbane og kollektivsatsing i de store byene. Der svikter dere. Vi har store utfordringer i Oslo og Akershus når det gjelder kollektivsatsing. Der svikter dere grovt. Jeg ser fram til bedre samarbeid med representanten også i bynære områder.
Borghild Tenden (Venstre), 2009-12-07:
Først til utsagnet om Lars Sponheim og at han var imponert over den rød-grønne regjeringen. Ja, det var det forrige budsjettet, for 2009, og etter den tid, det må jo statsråden være enig i, har mye gått galt. Jeg tenker på biodiesel, CO2-håndtering, vindmøller, kollektivtrafikk osv. Kutt i utslipp på 40 pst. har vært et tema her i dag. Mye tyder nå på at det ikke vil gå som man hadde håpet på, at de store landene også vil kutte 40 pst. Da er mitt spørsmål til statsråden: Vil statsråden ta initiativ til at Regjeringen likevel skjerper Norges klimamål, uavhengig av resultatene i København, og at det aller meste skjer innenlands, og ikke ved kvotekjøp ute, som det så langt ser ut som er Regjeringens politikk?
Borghild Tenden (Venstre), 2009-12-07:
I forkant av klimatoppmøtet i København har det vært lagt vekt på Regjeringens internasjonale arbeid med CO2-fangst og -lagring. Statsråden var også inne på det i sitt innlegg her i dag. Et av den rød-grønne regjeringens klareste løfter fra 2005 var fullskalarensing av gasskraftverk på Kårstø innen 2009. Gjennom de sakene som har blitt forelagt Stortinget om fremdriften for rensing av Kårstø, er det fremdeles uklart når og hvordan dette skal skje. Hvilke signaleffekter tror statsråden dette gir utad?
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-07:
Det er ikke engang bare 150 i den offisielle delegasjonen som reiser til København. Det er heldigvis mange, mange flere. Jeg tror alle landets biskoper skal til København. Det er ikke inne i dette tallet. En serie næringslivsledere, fra Statkraft, fra Statoil og fra en serie andre norske bedrifter skal til København. Det er heller ikke inne i det tallet. Natur og Ungdom mobiliserer 100 mennesker i tillegg til dette. Det er heller ikke inne i dette tallet, og jeg tror Framtiden i våre hender og andre har en båt med ca. 1 500 mennesker. Det er altså en kjempestor møteplass for utrolig mange mennesker, og jeg synes dette er veldig bra. Jeg tilskynder alle til å reise ned dit. Grunnen til at vi har en del flere i den offisielle delegasjonen enn Storbritannia, er det ganske enkle faktum at vi i Norge har tradisjon for en mye mer åpen linje. Vi har sågar Fremskrittspartiet inne i den norske offisielle delegasjonen.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-07:
La meg først si at det finnes områder i politikken hvor Fremskrittspartiet har sagt ting og har fått rett, men det er vel ingen områder i politikken som er så fjernt fra dette som klimapolitikken. Dette er altså et parti som bare for et par tiår siden mente at dette var noe jeg personlig og SV hadde funnet på for å vinne velgere. Jeg har en stabel av innlegg som Carl I. Hagen har holdt opp gjennom tidene, og hvor han har sådd tvil om klimatrusselen. Det er bare noen få år siden George Bush burde ha fått fredsprisen, trass i at han jo var den største klimafornekter i verden. Så å hevde at Fremskrittspartiet så å si har fått alle andre løpende etter seg, er den mest meningsløse av alle påstander på dette området. Når det gjelder klimateknologi, deler vi mange av ideene om at klimateknologi er grunnleggende. Men klimateknologi, i motsetning til nesten all annen teknologi, kommer bare gjennom offentlig regulering og gjennom offentlig stimulans. Hvis Fremskrittspartiets og SVs unge kjøper iPod, trenger man ikke noen offentlig regulering for å få fram den teknologien, men all historie om miljøteknologi gjennom mange tiår viser at det er offentlig regulering av markedet og pilotprosjekter i skjæringspunktet mellom offentlig og privat som driver fram den nye teknologien.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-07:
For det første merker jeg meg med stor glede at Astrup ikke kritiserer Janne Sollie for at hun har gått ut med det varselet hun har gått ut med i denne saken. Fordi jeg så ofte får kritikk fra Høyre-representanter hver gang Janne Sollie måtte mene noe som en Høyre-representant er uenig i, er det veldig positivt at det ikke kritiseres. Jeg deler hennes store bekymring for villaksen. Det tror jeg egentlig deles av en full sal her. Bestanden er nå nede i en tredjedel av hva den var på 1980-tallet. Oppdrettsnæringen er en stor og veldig viktig næring i Norge. Det er ikke noen enkel oppskrift på å redde villlaksen. La meg nevne noe. Jeg hørte tidligere i dag at 40 mill. kr nå bevilges til forskning på lakselus. Det er et viktig enkelttiltak. Jeg nevnte Tana-vassdraget her. Neste år gyrobehandler vi Vefsna-vassdraget, som vi fikk flertall for å verne, og det hjelper i så måte. Det er et tredje tiltak. Mange andre tiltak kan nevnes, men disse er selvfølgelig i et grenseområde opp mot andre departementer, og vi må komme tilbake til Stortinget når det gjelder disse områdene.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-07:
La meg bekrefte at et møte alle vet har funnet sted – vi var der – selvfølgelig fant sted, og selvfølgelig har jeg orientert regjeringskollegene om det møtet. Når det gjelder det spørsmålet i midten, i detalj å redegjøre for det møtet, tror jeg at jeg i så fall skal gjøre det på en ordentlig og skikkelig måte, slik at vi ikke får noen unøyaktigheter i det. Så har jeg lyst til å komme tilbake til det jeg prøvde å ta opp her på talerstolen. En nyansert debatt om biodrivstoff er veldig viktig, det har jeg forsøkt å føre i flere år. Noe biodrivstoff er godt og bør premieres – og bør komme inn på markedet. Noe biodrivstoff har null effekt, f.eks. hvis man bruker så mange innsatsfaktorer, som kunstgjødsel og vanningsanlegg, at det går i null, og en del biodrivstoff er skremmende negativt for miljøet. Kutter du regnskog for å dyrke biodrivstoff, tar det mellom 150 og 200 år før det gir positiv klimaeffekt. Denne nyanserte debatten har jeg tatt til orde for og mener vi må ha. Men det er noe helt forskjellig fra den ene dagen å mene at biodrivstoff må kuttes ut og fjernes fra markedet – som Dagfinn Høybråten sier i dette intervjuet – for så den neste dagen å kritisere Regjeringen for stikk motsatt ståsted. Man kan ikke regjere på grunnlag av å hoppe fra en grøft til en annen, men man kan regjere på basis av nyanserte uttalelser over tid.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-07:
For det første er det et forlik mellom partiet Venstre og Regjeringen som har fastsatt hvor mye som skal være i utlandet, og hvor mye som skal være i Norge. I det står det at det skal være om lag 20 pst. av de 30 pst. hjemme, og 10 pst. ute. Det er vi enige om, og det er grunnlaget for min politikk. Når vi har et klimaforlik, legger jeg det til grunn for hva vi skal gjøre. Når det gjelder de 40 pst. som de rød-grønne ensidig har annonsert, og som ikke er en del av klimaforliket, er det et innspill til forhandlingene i København. Jeg vil forsøke å bevege dem i riktig retning. Men man kan ikke da frata seg forhandlingsmuligheter ved å si presist på forhånd hvordan det skal gå, men det er et viktig verktøy i forhandlingsprosessen. Til slutt: Det er ingen av oss som forventer å få terningkast seks av opposisjonen i hvert eneste spørsmål, men jeg vil bare påpeke at Lars Sponheim var veldig fornøyd med at vi hadde brutt den negative trenden med dårlige budsjetter. På toppen av det gode budsjettet vi hadde for et år siden, har vi nå lagt 10 pst. ytterligere økning, så her har vi i hvert fall snudd utviklingen fundamentalt fra hvordan den var f.eks. under Bondevik II-regjeringen.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-07:
Jeg vil helt på slutten av debatten bringe den tilbake til det den egentlig handler om, nemlig Miljøverndepartementets og Olje- og energidepartementets budsjett for 2010. Hvis man ser på budsjettene, ser man at Kristelig Folkeparti i bunn og grunn er så enig med Regjeringen som det går an å få blitt og samtidig ikke være medlem av Regjeringen – litt opp her, og litt ned der – men i all hovedsak er Kristelig Folkeparti 99,9 pst. enig med Regjeringen hvis man ser på budsjettet. Det borger for et godt samarbeid framover. Fremskrittspartiet er et klart opposisjonsparti. Det har det alltid vært i miljøpolitikken. Men det jeg undrer meg mest over, er Høyres budsjett. Jeg vil særlig gjøre Stortinget oppmerksom på Høyres forslag der, som ikke har vært framme i debatten til nå, om å kutte 70 mill. kr i budsjettet til Direktoratet for naturforvaltning i Trondheim. Det er å kutte mer enn halvparten av budsjettet til Direktoratet for naturforvaltning i nettopp det året som vi nå går inn i, som altså er naturmangfoldets år. Det viktigste direktoratet, det viktigste offentlige redskapet i naturmangfoldet, skal altså kuttes slik at det mer enn halveres i det kommende året. Direktoratet for naturforvaltning er også viktig når det gjelder villaksen, som Høyre var inne på tidligere i debatten, og det er selvfølgelig viktig for iverksettelsen av det rovdyrforliket som Høyre har vært med på. Kort sagt: På de aller fleste av naturområdene er Direktoratet for naturforvaltning helt avgjørende. Så jeg undrer meg over hva slags miljøpolitiske signaler som ligger her. Men det har jo også et sosialt, økonomisk og ansettelsesmessig forhold. Hvis man skal kutte mer enn halvparten av budsjettet med budsjettvirkning for 2010, skjønner alle at det ikke er noen annen måte å gjøre det på enn å sparke halvparten av de ansatte – og gjøre det umiddelbart. Hvordan i all verden skal man ellers få til en budsjettvirkning for 2010 som er på mer enn halvparten av budsjettet? Det er mulig at dette bare er ment som et demonstrasjonsforslag, som ikke kan settes ut i livet i virkelighetens verden. Men hvis Høyre mener å fremme budsjettet for virkeligheten, må jeg få lov til å spørre om hva dette er. Jeg vil også spørre Høyres representanter for Sør-Trøndelag om å forklare dette. Man har ingen mulighet til å opprettholde et separat direktorat for naturforvaltning i Trondheim hvis mer enn halvparten av de ansatte skal sparkes. Så dette er en merkelig miljøpolitikk og en aldeles merkelig politikk overfor de ansatte, som jo har arbeidstakerrettigheter i det norske samfunnet som burde være vel kjent.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-07:
Jeg merker meg at ingen fra Høyre har kommet opp og forklart hvordan det skal være mulig mer enn å halvere budsjettposten for Direktoratet for naturforvaltning uten at det får drastiske konsekvenser for norsk miljøpolitikk, og ikke minst for naturmangfoldet, som er den store saken internasjonalt i 2010, og heller ikke hvordan det skal være mulig å gjøre det uten å bryte norsk lov, da man jo åpenbart må kvitte seg med ansatte i et tempo som – heldigvis – vanligvis ikke er mulig å gjøre i Norge. Dette er jo en reell uenighet. Dette er en grunnleggende, stor uenighet i miljøpolitikken mellom et bredt stortingsflertall, inkludert Fremskrittspartiet og Høyre. For Fremskrittspartiet foreslår å kutte 7 mill. kr på Direktoratet for naturforvaltning. Jeg er imot det forslaget også, men det er jo innenfor de smakssaker som det er mulig å diskutere i politikken. 70 mill. kr derimot er å underminere hele institusjonen. Jeg anbefaler at vi prøver å diskutere disse store, viktige, grunnleggende uenighetene, istedenfor det som jeg oppfatter som ganske små uenigheter mellom venner. Jeg sa i mitt tidligere innlegg at Kristelig Folkeparti var 99,9 pst. enig med Regjeringen. Jeg skal korrigere det, for nå har vi fått en matematisk formel for det: Kristelig Folkeparti er 99,4 pst. enig med Regjeringen. Nå har jeg bare drevet frihånds regning av budsjettet der nede i salen, så det er mulig at det kan være desimalen feil, men Kristelig Folkepartis forslag innebærer 25 mill. kr i endring i et budsjett på 4,3 milliarder, og det blir rundt 0,6 pst. Altså: Det er 99,4 pst. enighet med Regjeringen. Min politiske barnedåp var striden med AKP(m-l)(m-l) hadde én egenskap, og det var at jo nærmere du tilsynelatende stod dem politisk, jo sterkere ord brukte de om deg. De største svikerne var de som var nærmest. De som derimot var helt på andre siden av politikken, hadde de ikke så sterke ord for. Jeg vil anbefale at vi regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti og Venstre, som jo er grunnleggende enige i alle vesentlige spørsmål i miljøpolitikken, forsøker å diskutere det på en annen måte, nemlig i form av en debatt mellom venner, hvor vi kan forbedre hverandre. (m-l) (m-l) Så vil jeg svare på de to konkrete spørsmålene som Line Henriette Hjemdal tar opp. Vi skal definitivt vurdere spørsmålet om en stortingsmelding om friluftslivet. Jeg har ikke tatt stilling til det her og nå, men la oss vurdere det. Friluftsliv er utrolig viktig. Jeg deler også helt ut det synet at frivillige organisasjoner er sentrale på friluftslivsområdet. Det er også riktig at Regjeringen de siste par–tre årene har vektlagt naturmangfold og naturmiljø som de viktigste satsingsområdene på Miljøverndepartementets budsjett, og at det derfor ikke har vært rom for en tilsvarende økning på friluftslivet, som ellers kanskje kunne vært naturlig. Hvis Stortinget ønsker å få en gjennomgang av de midlene som Miljøverndepartementet har til fordeling til frivillige organisasjoner – det er ganske små midler – skal Stortinget selvsagt få en slik gjennomgang i form av budsjett eller på en annen måte, slik at det blir anledning til å diskutere det.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-07:
Jeg ble litt forbauset over at Stortingets visepresident ikke ønsket at jeg skulle svare i Stortinget, men det skal jeg forsøksvis gjøre. Jeg er enig i at det framkommer betydelig kritikk fra Riksrevisjonen og også fra en samlet komité. Dette er selvfølgelig en kritikk som vi skal ta meget alvorlig – og også som en spore til bedre håndtering av disse spørsmålene framover. Kritikken kommer også på et hensiktsmessig tidspunkt, fordi den har avleiret seg i regjeringsplattformen. I regjeringsplattformen er det flere punkter som har sin bakgrunn i Riksrevisjonens funn. Det gjelder f.eks. at kulturminneforvaltningen skal forbedres i tråd med Riksrevisjonens forvaltningsrevisjon, for bare å nevne noe. Jeg er enig med komiteen i at det er nødvendig å iverksette ulike typer tiltak for å sikre en god måloppnåelse innen 2020. Av de grunnleggende tingene jeg har merket meg spesielt, er behovet for gode fagdatabaser og systematiske styringsdata. Ellers har jeg merket meg de særlig problemstillinger som er trukket fram i sammenheng med forvaltningen av samiske kulturminner, som ble tatt opp av en tidligere taler her. Dette er problemstillinger som allerede er tatt opp. Som jeg har pekt på i mitt svar til Riksrevisjonen i april i år, er arbeidet med klargjøring og spørsmål knyttet til fredningsgrensen for samiske bygninger under utredning i inneværende år. Riksantikvaren har i tildelingsbrevet for 2009 fått i oppdrag å avklare kriteriene for samiske bygninger som kommer inn under kulturminneloven. Departementet vil på bakgrunn av resultatene herfra raskt prioriterere å få avklart dette lovspørsmålet. Når det gjelder det andre spørsmål knyttet til Sametingets framtidige stilling og rolle innen kulturminneforvaltningen, avventer Miljøverndepartementet videre dialog og oppfølgning etter Stortingets behandling av prinsippmeldingen om samepolitikken i juni. Det har nå gått ti måneder siden Riksrevisjonen avsluttet sin datainnsamling. I forhold til flere av de temaene komiteen har merknader til, er departementet godt i gang med å planlegge tiltak for å følge dette opp. Jeg vil derfor komme tilbake til Stortinget med et nærmere opplegg for oppfølging av Riksrevisjonens rapport på et senere tidspunkt. Til slutt vil jeg si at selv om det er grunnlag for kritikk i denne saken, er det ikke grunnlag for Per-Kristian Foss’ sterke ord. Jeg vil minne om at budsjettet for kulturminner er drastisk økt under den rød-grønne regjeringen – det er langt mer penger til disse tiltakene. Men penger er selvsagt ikke nok, også god forvaltning hører med.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-12-07:
Det foreligger ingen planer om å gjøre det. Det vi nå ser, er at vi har et formidabelt potensial innenfor særlig småkraftutbygging. Det ligger mange saker til behandling i NVE, og NVE har også sjøl stipulert et potensial utover det som så langt er sendt inn av konsesjonssøknader, som er betydelig. Så de neste årene ser vi for oss en god og fornuftig utbygging av vannkraft i Norge – mye av det innenfor den nevnte småkraften, mye av det også innenfor opprustning og utvikling av eksisterende kraftverk – som i sum vil bidra til at vi skal øke vår produksjon av fornybar energi innenfor de rammene som gjelder for politikken på dette området.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-12-07:
Til det siste spørsmålet: OD har sjøl fattet en beslutning med hensyn til denne scenariojobbinga og framlegginga av det. Hvis en skal bruke scenarioer i forbindelse med olje- og gasspolitikken framover, mener jeg det er viktig at en forholder seg til de mer faglige innganger knyttet til ressursspørsmål, knyttet til forvaltning, og i så fall begrenser seg noe når det gjelder mer politiske vurderinger opp mot f.eks. ulike klimaregimer. Til innledningen av representanten Solvik-Olsens spørsmål vil jeg nok mene at når det gjelder den offentlige debatt om olje og gass og om energipolitikk for øvrig, tror jeg vi alle hadde vært tjent med at litt mer av debatten var fokusert på substans, sak og innhold, og litt mindre på en eller annen form for – jeg hadde nær sagt – kriminologi, knyttet til hvilke representanter og hvilke partier som har ulike synspunkter.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-12-07:
Jeg er uenig i den problemstillinga som blir tatt opp. For det første er det ikke slik at det er uforutsigbarhet knyttet til det å investere innenfor biobransjen, som vil være et marked framover, når en vet at det kommer et innblandingskrav. Så rammen for det er på plass. Når det gjelder miljøteknologi for øvrig, vil jeg – for å begynne i den ene enden – nevne at når Regjeringa foreslår og Stortinget i dag vedtar å bruke 3,5 milliarder kr innenfor miljøteknologi knyttet til fangst og lagring, kan jeg ikke skjønne hvilke signaler som skal sendes utover det, med tanke på at bransjen skal utvikle seg videre. Når vi nå har inngått en avtale med Sverige om i en prosess fram mot 2012 å starte opp et grønt sertifikat-marked, er det et veldig godt signal; det er en tydelig ramme rundt satsinga innenfor fornybar energi. Det jeg med det sier, er at jeg mener at vi nå utvikler et rammeverk for energipolitikken i Norge som er tydelig og forutsigbart, og der bransjen vet hva den skal forholde seg til.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-12-07:
Jeg mener det er et problem for den politiske debatten at en til tider hopper over helt faktiske realiteter rundt saker. Det mener jeg representanten Hjemdal nå gjør seg til talsmann for. I 2005 var kostnaden med å bygge ut vind i Norge 0,41 kr pr. kWt. I 2008 er den 1,5 kr pr. kWt. Hvis representanten Hjemdal mener at det ikke har noen betydning hvor mange TWh – hvor mange kWt – vi får bygd ut, er jeg helt uenig. Jeg mener det er en debatt som er veldig upresis når det gjelder virkemidler og resultater. Oppi dette har vi hatt en finanskrise som har bidratt til at investorene er forsiktige med hvor de bruker pengene sine, og de ønsker å sitte og avvente. Vi har satt av mer penger enn noen annen regjering, vi har gjort mer på dette området enn noen gang. Likevel ser vi at kostnadene har nesten firedoblet seg i løpet av noen få år. Det er klart det gir resultater. Jeg mener at det å gi inntrykk av at det ikke betyr noe, er helt feil.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-12-07:
I vinter vedtok vi å ta en større integrasjonsstudie, sette i gang et mer offensivt arbeid når det gjelder situasjonen på Kårstø. Signaleffekten hvis vi ikke hadde gjort det, kunne vært at vi hadde sittet med et gasskraftverk på Kårstø som ikke gikk, som ikke slapp ut CO2, samtidig som vi da ville vært i gang med bygging av et renseanlegg i milliardklassen. Det er ikke god miljøpolitikk. Svaret mitt her blir litt av det samme som på det forrige spørsmålet: Vi er nødt til å forholde oss til realitetene rundt de prosjektene vi diskuterer. Vi kan heller ikke her komme bort fra at vi for noen få måneder siden satt med en helt uklar driftssituasjon når det gjelder Kårstø. Jeg er veldig overrasket hvis representanten Tenden mener at vi uansett skal bygge et renseanlegg på Kårstø, om det verket står stille eller om det går.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-12-07:
Jeg skal komme med noen korte kommentarer til ting som har kommet opp i debatten. Det første jeg vil kommentere, er det representanten Skumsvoll sa om at overgangsordninga med grønne sertifikater var uklar. Det er feil. Det er lagt fram et opplegg fra meg om det. Jeg redegjorde også kort for det i innlegget jeg holdt i stad. Jeg har også svart på det i brevs form til komiteen i Stortinget. Så det mener jeg er presist kommunisert – og presist i innhold. Så tok representanten Lødemel opp forhold knyttet til kabling. Da jeg hørte det innlegget, ble jeg litt usikker på hvordan komiteen sjøl mener de vedtak og prosesser komiteen hadde i forrige periode, er å tolke. Realiteten er at vi i forrige periode hadde en egen sak om det som går på nett. Det var en behandling i komiteen, og det var en behandling i salen. Så nettpolitikken i Norge har nylig vært til behandling. Det er sagt at kabel skal vurderes ved ulike prosjekter. Det er også sagt at kabling er mest aktuelt når en kommer ned på de lavere spenningsnivåene. Grunnen til denne vurderinga er kompleksiteten når det gjelder kabling, kostnaden ved dette, og også implikasjonene knyttet til kabling i forhold til omgivelsene. Så tar representanten Solvik-Olsen opp flere temaer. Hovedpoenget er vel knyttet til om prosjektene er blå-gule eller rød-grønne. Jeg må si at jeg er glad for fornybarprosjekter, uansett om de skyldes vedtak fattet av Bondevik II, Bondevik I eller den rød-grønne regjeringa. Men jeg vil nok si til opposisjonen at hvis det er sånn at de mener at de prosjektene som er gjennomført i forrige periode, skyldes en politikk gjennomført før 2005, så bør retorikken endres noe i forhold til den kritikken som kommer fra samme hold.
Tove-Lise Torve (Arbeiderpartiet), 2009-12-07:
Møre og Romsdal har i flere år vært et underskuddsområde på elektrisk kraft. Det er vi fortsatt. Dette medfører store utfordringer, spesielt for vår kraftforedlende industri. Underdekningen gir i perioder både høyere strømpris og høyere overføringskostnader til industrien i vårt fylke. Hydro Aluminium Sunndal stengte i vår ned produksjonen i det eldste produksjonsanlegget, Su3, pga. markedssituasjonen for aluminium. Markedet har nå tatt seg opp igjen, og Hydro vurderer fortløpende mulighetene for oppstart av Su3. Men dessverre har rammevilkårene for aluminiumsindustrien i Norge blitt dårligere. Statnett har varslet økte nettariffer grunnet store investeringer, blant annet overføringskabler til kontinentet, NorNed-kabelen. Norsk industri og norske forbrukere av sentralnettet må altså finansiere Statnetts tilrettelegging av eksport av strøm til utlandet. Det er rimelig at industrien bidrar til finansiering av linjer til områder med underdekning i Norge, som Møre og Romsdal, men det oppleves urimelig at vår industri skal finansiere eksporten av energi til utlandet. Dette oppleves som et paradoks når Møre og Romsdal er et underskuddsområde for elektrisk kraft. Aluminiumsindustrien i Norge forsynes med ren vannkraft. Det er vanskelig å akseptere at industrien skal betale CO2-avgift på vår rene og fornybare vannkraft. Dette medfører en betydelig økning i energikostnadene, som igjen påvirker aluminiumsindustriens rammevilkår. Jeg mener at Regjeringen må arbeide for at norsk industri skal få kompensasjon for CO2-avgiften. Disse varslede endringene i rammevilkårene gjør situasjonen vanskeligere for oppstart av Su3 på Sunndalsøra. Det vanskeliggjør også videre satsing på aluminiumsindustrien i Norge. På lengre sikt kan rammevilkårene medføre at aluminiumsindustrien flagger ut til deler av verden der energikilden er urenset gasskraft eller kullkraft. Her kan vi nevne f.eks. Hydros etablering i Qatar, der de går på urenset gasskraft. I tillegg til tap av verdiskaping, viktige arbeidsplasser og kompetanse vil også det globale miljøet tape på utflagging av aluminiumsindustrien, da det totale klimautslippet vil øke betraktelig. En slik utvikling med økte klimautslipp er stikk i strid med det Regjeringen og det rød-grønne flertallet på Stortinget ønsker. Derfor forventer jeg at Regjeringen setter i gang tiltak for å unngå at aluminiumsindustrien flagger ut av Norge.
Tove-Lise Torve (Arbeiderpartiet), 2009-12-07:
Jeg er, som mange andre her i salen, opptatt av tiltak som vil redusere klimautslippene. Det er jo slik at aluminium er et grønt metall som verden trenger og vil ha – heldigvis. For ved å bytte ut det tyngre stålet med lettmetallet aluminium i ulike transportfartøy som f.eks. biler, båter, tog eller fly vil disse fartøyene bruke mye mindre drivstoff, og CO2-utslippet vil reduseres. Aluminiumet kan også resirkuleres nærmest uendelig. Derfor er det viktig for meg å få fram at i elektrolyseprosessen av aluminium produseres det 2 kg CO2 pr. kg aluminium. Produseres aluminium på vannkraft, blir CO2-utslippet fortsatt på 2 kg. Men med gasskraft stiger utslippet til 8 kg, og med kullkraft til hele 18 kg pr. produsert kg aluminium. Denne kunnskapen må innebære at det tas grep internasjonalt for å sikre at det grønne metallet må produseres på vannkraft eller annen fornybar energi. Jeg har en sterk oppfordring til bilprodusentene som satser på miljøvennlige biler. De bør selvsagt satse på å bruke mest mulig aluminium i bilene sine fordi dette innebærer lavere drivstoffbruk. I tillegg bør de selvsagt kun benytte seg av aluminium produsert på vannkraft eller annen fornybar energi. Jeg mener at dette moralsk og etisk er det eneste korrekte med tanke på klimautfordringene. Folk blir heldigvis mer og mer klimabevisste, og det medfører bl.a. økt etterspørsel etter miljøvennlige biler. Mange er villige til å betale litt mer for å bidra til reduserte klimautslipp. Jeg tror at mange er villige til å betale noen tusen mer for sin miljøvennlige bil dersom de vet at den er produsert på aluminium basert på vannkraft eller annen fornybar energi. Slike biler bør derfor etter mitt syn merkes som ekstra klimavennlige, og dermed også få reduserte avgifter utover det som finnes i dag. Kanskje kan det bli et tema i behandlingen av statsbudsjettet neste år.
Even Westerveld (Kristelig Folkeparti), 2009-12-07:
Jeg registrerer at representanten Sund er opptatt av Kristelig Folkepartis politikk, og hva vi er enige med Regjeringen om. Det er hyggelig, men jeg skal bruke min debut her på talerstolen til å snakke om noe vi ikke er så enige om, nemlig oljeaktivitet utenfor Jan Mayen. Stortinget behandlet forvaltningsplanen for Norskehavet våren 2009, og i den tar Regjeringen de første skrittene mot petroleumsaktivitet utenfor Jan Mayen. Jeg registrerte også at representanten Serigstad Valen signaliserte enighet med Kristelig Folkeparti i vår sterke skepsis mot denne prosessen. Det legges til alt overmål opp til at man skal lete etter olje og ha aktivitet så nær som 30 km fra kysten utenfor Jan Mayen, mens man utenfor Finnmark har en grense på 50 km. Det er grunn til å spørre hva som er forskjellen på Finnmarkskysten og kysten utenfor Jan Mayen i så henseende. Er det bare at det bor velgere langs Finnmarkskysten? Vi i Kristelig Folkeparti mener at det burde være en grense på 120 km, fordi vi vet at oljeutslipp er den største risikoen ved petroleumsvirksomhet, og derfor bør man ha tilstrekkelig responstid ved et eventuelt utslipp. Kristelig Folkeparti er også av den oppfatning at vi i det hele tatt ikke bør åpne for en slik leteprosess utenfor Jan Mayen, av respekt for naturen og av respekt for føre var-prinsippet. Kristelig Folkeparti har derfor i dag et forslag som ligger utdelt, hvor vi foreslår å innstille den planlagte åpningsprosessen som Regjeringen har lagt opp til.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2009-12-07:
Det er alltid kjekt å høyre på debattar der Kristeleg Folkeparti blir rost for gode forslag og for ein god politikk. Det som då blir litt skuffande, er å sjå at alle dei gode forslaga blir stemde ned gong på gong. Dersom regjeringspartia, med SV i spissen, synest at det verkeleg er så gode forslag, vil eg oppmode representantane til å stemme for dei gode forslaga frå Kristeleg Folkeparti. På den måten kan miljøpolitikken bli betre. Representanten Sund kom i stad med eit angrep på Kristeleg Folkeparti for måten me legg fram forslag på, også i denne budsjettdebatten. Eg må seie at det som er litt skuffande, når eg oppfattar det som om det i Stortinget er ganske stor einigheit om å kjempe for ein meir radikal miljøpolitikk, er at eg opplever Arbeidarpartiet som ein bremsekloss for å få dette til. Derfor vil eg gå vidare med eit anna eksempel, som eg meiner er utruleg viktig. Når ein i dag står i starten av forhandlingane i København, synest eg det er flott å kunne ha eit perspektiv der Noreg går i front, der me kan vere eit føredøme, der me kan vise at me verkeleg tek utfordringane på alvor. Det er eit spesielt prosjekt i Canada, eit oljesandprosjekt, der Noreg representert ved Statoil går inn på eit oljesandfelt på 1 100 km2. Det er eit prosjekt som er utruleg skadeleg for miljøet. Derfor ønskjer eg å nytte moglegheita til å utfordre regjeringspartia på at dette er ei sak ein kan seie nei til. Oljesandutvinning er den mest klimaintensive måten å utvinne olje på. CO2-utsleppa er vesentleg høgare enn frå offshore oljeproduksjon på norsk sokkel. Statoils metode for utvinning av oljesand er basert på ein injeksjon av vassdamp som løyser opp bitumen frå sanden. Metoden føreset massiv bruk av naturgass til produksjon av vassdamp, som igjen fører med seg store CO2-utslepp. Kristeleg Folkeparti var sterkt imot at Noregs største energiselskap, Statoil, som har staten som den store majoritetsaksjonæren, skulle gå inn i dette prosjektet. Det gav Kristeleg Folkeparti klårt uttrykk for allereie i 2007, då investeringar for 12 milliardar kr blei kjende. Derfor har vi også lagt fram eit forslag der regjeringspartia får moglegheit til å kunne uttrykkje det mange av representantane, særleg frå Senterpartiet og SV, uttrykte i valkampen, nemleg den same skepsisen til eller motstanden mot oljesandprosjektet i Canada som det Kristeleg Folkeparti har. Me skal opptre og bruke midla våre slik at me er føredøme for andre. Når me skal inn i krevjande internasjonale forhandlingar, hadde eg håpt at Noreg kunne gå endå meir i front. Derfor er det viktig for meg at me følgjer opp dei store orda i handling her. Det er ei viktig miljøsak, og eg oppmodar representantane for regjeringspartia til å støtte opp.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2009-12-07:
Grunnen til at eg teiknar meg igjen, er representanten Snorre Serigstad Valens innlegg. Mitt perspektiv i debatten har ikkje vore å hakke på korkje Senterpartiet eller SV, sjølv om mi oppfatning har vore at dei kanskje har ønskt å gå litt lenger enn Arbeidarpartiet. Det kan vere at eg tek feil, men det er mitt inntrykk. Grunnen til at eg vil minne Stortinget om nokre gode forslag som Kristeleg Folkeparti har, er at eg ønskjer å vere ein konstruktiv opposisjon, som kan vere med og bidra til at politikken blir trekt endå lenger – at me får ein endå betre miljøpolitikk. Og når me kjem med gode forslag, håper eg at regjeringspartia kan sjå på forslaga – vurdere dei, og så eventuelt støtte dei. Det me har sett i denne budsjettbehandlinga, er at me – i alle fall etter Kristeleg Folkepartis syn – har hatt mange gode forslag, som er blitt stemde ned gong etter gong. Det synest eg er trist. Eg hadde håpt at me kunne bidra til – i fellesskap – å trekkje Noreg lenger. Eg vil peike spesielt på eit representantforslag som ligg til behandling, som regjeringspartia kan sjå på. Det gjeld Statoils oljesandproduksjon i Canada. Eg oppfattar det sånn at gjennom det prosjektet bidreg Noreg, som majoritetseigar i Statoil, òg til å halde oppe ein produksjon som me ikkje ønskjer. Eg hadde håpt at me heller kunne gått ein veg der det blei mindre fossil energi, i staden for meir, sånn som me legg opp til. Eg er stolt av mitt eige parti. Den dagen eg melde meg inn i Kristeleg Folkeparti, var rett etter at partiet hadde gått ut av regjering på ei miljøsak. Me veit at viss me ikkje tek ansvar for klimautsleppa våre, vil det ramme framtidige generasjonar, og det vil ramme verdas fattige hardast. Det er ein av dei viktigaste verdiane – og grunnane – til at eg engasjerer meg i dag. Når representanten Serigstad Valen går hardt til angrep på venene mine, vel eg å kalle dei som er einige med meg i ulike spørsmål, vener. Eg har ikkje behov for å stå og forsvare Framstegspartiet, sjølv om eg har notert meg gode lyspunkt i denne debatten. Men det eg har behov for, er heller å forsvare Høgre, og for så vidt Venstre, som saman med Kristeleg Folkeparti var med og pressa klimaforhandlingane – då det blei klimaforlik – nokre hakk vidare. Det er eg stolt av. Eg skulle gjerne ønskt at me hadde fått til endå meir av dei gode forslaga som Kristeleg Folkeparti hadde, og som Kristeleg Folkeparti, Høgre og Venstre hadde saman. Men eg noterer meg at Høgre var ein progressiv partnar i dei forhandlingane, og eg oppfattar ikkje Arbeidarpartiet for å vere like progressive som det Høgre har vore.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2009-12-07:
Dette er en forvaltningsrevisjon som riksrevisoren har gjennomført i god tid før Stortingets mål er etterprøvbare, altså i 2020. Det synes vi fra komiteens side er veldig bra, også fordi det gir gode muligheter for nødvendige justeringer i tide. Utgangspunktet er selvsagt Stortinget selv, først i St.meld. nr. 8 for 1999–2000 og deretter i St.meld. nr. 16 for 2004–2005, der tre nasjonale resultatmål ble utdypet, som jeg skal referere for Stortinget: «Nasjonalt resultatmål 1: Det årlege tapet av verneverdige kulturminne og kulturmiljø som følgje av fjerning, øydelegging eller forfall skal minimaliserast og skal innan 2020 ikkje overstige 0,5 prosent årleg. Nasjonalt resultatmål 2: Freda og fredingsverdige kulturminne og kulturmiljø skal vere sikra og ha ordinært vedlikehaldsnivå innan 2020. Nasjonalt resultatmål 3: Den geografiske, sosiale, etniske, næringsmessige og tidsmessige breidda i dei vedtaksfreda kulturminna og kulturmiljøa skal betrast, og eit representativt utval av kulturminne skal vere freda innan 2020.» Jeg skal knytte noen kommentarer til dette. For det første er kulturminnevernet uhyre viktig. Tap her er det ikke mulig å erstatte. Dermed går viktig identitet, kunnskap og historie tapt for nasjonen for all framtid. Denne forvaltningsrevisjonen og påfølgende behandling i komiteen gir Miljøverndepartementet en marsjordre om å sette kulturminnevernet høyere opp på dagsordenen for å nå de målene som Stortinget har satt. Det handler om bedre metodikk, bedre registrering, bedre kontroll og bedre samhandling. Det rapporten peker på, er klare mangler, som til sammen gjør det relevant å stille spørsmål ved om Stortingets målsettinger – alle tre – er mulige å nå. Det er store mangler i registreringen og i systematikken. Det er enkelte og til dels store mangler ved forvaltningen av ansvarsfordelingen mellom de ulike forvaltningsnivåene. I tillegg peker riksrevisoren på manglende vilje eller evne til å bruke de verktøyene som Stortinget og storsamfunnet har stilt til disposisjon for å løse disse utfordringene. Det er pekt på fra Miljøverndepartementets side at det i de årene som har gått, er satt av betydelige midler til dette. Det er helt korrekt, men det understreker ytterligere betydningen av å ha god registrering og gode styringssystem for å få brukt dette på en fornuftig måte. For øvrig vil jeg vise til de merknadene komiteen har kommet med, og innstillingen for øvrig.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2009-12-07:
Det er en viktig sak som Riksrevisjonen har tatt opp, nemlig en undersøkelse om forvaltningen av det nasjonale ansvaret for kulturminner. La meg understreke at både når det gjelder forvaltning, når det gjelder bevaring og bruk av festningsverk, kulturhistoriske bygg, fredede og verneverdige bygninger, må man ta hensyn til den historikk, tradisjon og kultur som anleggene representerer. Det må legges vekt på kunnskap og opplevelse, og vi må ha en rimelig balanse mellom bruk og vern, slik at vi sikrer både det kulturhistoriske og allemannsretten, alt avhengig av hva slags kulturperler vi snakker om. I tillegg kommer det nasjonale resultatmål nr. 2, som ble nevnt her, om at fredede og fredningsverdige kulturminner og kulturmiljøer skal være sikret et ordinært vedlikeholdsnivå innen 2020, et resultatmål som henger sammen med de andre to resultatmålene. Minimalisering eller, for den saks skyld, forebygging av forfall, kan jo også sikres gjennom forsvarlig og bærekraftig bruk og næringsvirksomhet, f.eks. Miljøverndepartementet har et overordnet og nasjonalt ansvar for fredede og verneverdige bygg, anlegg og andre kulturminner og et ansvar for å sørge for at Stortingets vedtak på området settes ut i livet. Men også de aktuelle fagdepartementene har et stort ansvar. La meg nevne at fra min tid som leder av Stortingets forsvarskomité husker jeg hvordan vi strevde med å sikre de kulturhistoriske perlene som nedlagte festningsverk og andre kulturhistoriske anlegg i Forsvaret representerer – selvfølgelig i kjølvannet av store nedleggelser som gjorde at disse ble tomme. Oscarsborg i Oslofjorden stod i fare for å forfalle, men er reddet ved en bærekraftig kommersiell drift, som innehar den nødvendige respekt for historien og for det monumentet som Oscarsborg er, innenfor etiske rammer. Ikke alt kan kommersialiseres. Jeg tror ikke selv den mest ihuga markedsliberalist ville finne det særlig opportunt eller relevant å foreslå Akershus festning solgt til hotell – det har en strålende beliggenhet og kunne sikkert innkassere mye penger – eller at Troldhaugen skulle bli restaurant. Vi ønsker ikke en slik utvikling i Norge. Likevel er det grunn til å spørre: Hvor trekker vi grensen for også å sikre bruk av slike anlegg? Noen av oss har vært i Warwick Castle i England – et slott og en bolig i Warwick som er kjøpt av Madame Tussaud-gruppen og gjort om til et svært levende museum på kommersiell basis. Shakespeares fødested i Stratford-upon-Avon, bare få kilometer unna, er blitt reinspikka business. Som Shakespeare-entusiast synes jeg stedet er helt forferdelig, samtidig som jeg må innrømme at det gir god informasjon om forfatteren og hans samtid, og sikkert er viktig for skoleklasser og studenter. Jeg tror at stikkordet må være å unngå kommersialisering uten å ha etiske og historiske rammer for virksomheten. La meg til slutt vise til komiteens optimistiske oppsummering, at det enda er gode sjanser for at de strategiske, nasjonale målene for kulturminnepolitikken kan nås innen 2020. Jeg regner med at også miljøvernministeren merker seg det, for dette er det viktig å slå fast på tampen av Kulturminneåret 2009.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2009-12-07:
For et konservativt parti som Høyre er forvaltning og ivaretakelse av kulturminner en viktig oppgave. Leser man denne riksrevisjonsrapporten – og enda mer: denne innstillingen – er det min konklusjon at kulturminner forvaltes særdeles dårlig i det departementet de i dag ligger under. Jeg skal altså ikke ta til orde for noen flytting til et annet departement, for det tilligger ikke Stortinget, men jeg vil konstatere at med denne innstillingen er det tydelig at kulturminneoppgavene ikke er høyt prioritert i Miljøverndepartementet. Jeg satt i kontroll- og konstitusjonskomiteen i forrige periode og har vært med på å behandle en del forvaltningsrapporter som til dels retter kritikk mot departementer – av to årsaker: Det ene er at målene som Stortinget har satt, er for ambisiøse. Det andre er at oppgaven rett og slett løses veldig dårlig. Og jeg har eksempler på begge tilfeller. Men den kritikken som rettes i denne innstillingen, oppfatter jeg som noe av det sterkeste jeg har vært med på å avgi av kritikk mot en statsråd. Det er f.eks. sjelden Stortinget finner grunn til å minne statsråden om sitt konstitusjonelle ansvar. Jeg siterer i innstillingen, på side 13: «Komiteen finn grunn til å minna om at Miljøverndepartementet er konstitusjonelt ansvarleg overfor Stortinget på dette feltet.» Feltet gjelder ivaretakelse av samiske kulturminner hvor bevilgningen går til Sametinget. Sametinget er jo ikke konstitusjonelt ansvarlig overfor Stortinget, men det er derimot miljøvernministeren. På dette området, altså samiske kulturminner, sier komiteen at det er kritikkverdig, og man peker på at det ikke finnes oversikter eller rutiner for å avdekke eller registrere samiske bygninger. Det går igjen i omtalen både under Nasjonalt kulturmål 1 og under resultatmålene 2 og 3 at det finnes knapt oversikt, man bruker ikke virkemidler som er tilgjengelige, og man har ingen planer på dette området. Til slutt sier komiteen: «Komiteen viser til at Miljøverndepartementet har eit overordna og nasjonalt ansvar for freda og verna bygningar, og eit konstitusjonelt ansvar overfor Stortinget for å syta for at Stortinget sine vedtak på dette området vert sette ut i livet.» Det er altså andre gang en enstemmig komité, som med andre ord også inkluderer regjeringspartiene, er med på å minne statsråden om hans konstitusjonelle ansvar. Det bør statsråden ta på alvor. Jeg vil ikke engang utfordre ham til å svare – noe statsråden selv var opptatt av å utfordre opposisjonen til å gjøre – men jeg vil utfordre ham til å ta sitt konstitusjonelle ansvar for dette området på alvor, eller sørge for å få det overført til en annen statsråd.