trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2009-06-15:
Først vil jeg takke for et godt samarbeid med komiteen i denne saken. Gjennom en god prosess har vi stort sett kommet til enighet. Jeg vil derfor i dette innlegget fokusere på hva vi er enige om. Den nye voksenopplæringsloven som vi behandler her i dag, skal erstatte gjeldende lov fra 1976. Mye har endret seg siden den gang, og behovet for et ny oppdatert lov er så absolutt til stede. Den nye loven vil omfatte studieforbund, nettskoler og enkelte av de såkalte 6A-skolene, det vil si de av dem som ikke passer inn i privatskole- eller fagskoleområdet. Ved å få en ny og oppdatert lov gir man også anerkjennelse til det viktige arbeidet for voksnes læring som studieforbund, nettskoler og 6A-skoler bidrar til. Livslang læring og voksnes læring har heldigvis fått økt fokus de siste årene. Behovene er store og tanken er bl.a. at studieforbund skal kunne spille en enda mer sentral rolle i å øke kompetansen hos voksne i årene som kommer. Komiteen har som sagt jobbet godt med loven og gjort noen endringer med bakgrunn i de signaler som er kommet inn fra aktørene på dette området. Jeg vil nå kort redegjøre for de forslag som en samlet komité eller et flertall i komiteen står bak. Når det gjelder § 6 nytt femte ledd, er alle i komiteen, unntatt Fremskrittspartiet, med på følgende tillegg: «Kommuner og fylkeskommuner kan gi tilskudd til studieforbund ut fra kommunale og fylkeskommunale planer.» Grunnen til at et flertall ønsker denne presiseringen i loven, er at det i dag gis støtte til studieforbund fra enkelte fylkeskommuner og kommuner. Det er vi selvfølgelig positive til, i tillegg til at loven fra 1976 også peker på muligheter for lokal medvirkning. En enstemmig komité foreslår også endringer i §§ 17, 18, 23 og 24. Alle de paragrafene omhandler 6A-skolene, og endringene omhandler i stikkordsform en viss mulighet til kjøp av opplæringstjenester, skolenes mulighet til å definere sitt eget verdigrunnlag, adgang til betaling utover gratisprinsippet og krav til elevtall.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-15:
Eg merka meg med glede at det er stor einigheit i komiteen om dei sentrale elementa i lovforslaget. Studieforbunda har ein sentral plass både i det dokumentet vi diskuterer i dag, og i samfunnet. Det var òg mykje av bakgrunnen for opprettinga av Tron-utvalet for nokre år sidan. Ei av tilrådingane frå det utvalet var altså å oppheva vaksenopplæringslova av 1976 og lage ei ny lov. Det vert føreslått ei rekkje endringar her for studieforbunda, bl.a. å lage ein ny tilskotsmodell for å kunne møte ei ny tid. Vaksenopplæringslova av 1976 regulerer i tillegg til studieforbunda, dei frittståande fjernundervisningsinstitusjonane. Blant anna etter eit ønske frå institusjonane vert namnet i lova endra til nettskular, og det vert gjort endringar overfor dei. Den nye lova omfattar òg skular som tidlegare har vore omtalte som kapittel 6A-skular. Dei får no ei lovmessig forankring og får med seg det statlege tilskotet sitt. Dei kjem inn under den nye lova utan at dei må søkje på nytt. Under arbeidet med forslaget til ny lov har departementet hatt god dialog med dei miljøa lova vil gjelde for, og vi har fått gode og tenlege innspel i høyringsrunden. Eg har òg registrert at det har vore ein god prosess i komiteen under arbeidet med dette lovforslaget. Når vi no skal utarbeide forskrifter til den nye lova, vil vi på same måten leggje vekt på kontakten med sentrale aktørar på dette feltet framover.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2009-06-15:
Jeg har et konkret spørsmål til statsråden på bakgrunn av det svaret komiteen fikk på et spørsmål fra meg om dette var i strid med den nye reviderte adopsjonskonvensjonen. Vi fikk til svar at «departementets forslag i proposisjonen ikke dreier seg om spørsmålet om det skal åpnes adgang for adopsjon uten foreldrenes samtykke». Når staten overtar omsorgen for et barn, ofte uten foreldrenes samtykke, og så adopterer det bort, er ikke det da nettopp adopsjon uten foreldrenes samtykke?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2009-06-15:
Regjeringen foreslår at det innføres en form for solidaransvar der oppdragsgiver hefter på objektivt grunnlag for forpliktelsene til oppdragstaker og dennes oppdragstakere nedover i kontraktkjeden til å betale lønn etter allmenngjøringsforskrifter. Tiltaket, som er foreslått innført som en ny § 13 i allmenngjøringsloven, skal sikre at utenlandske arbeidstakere får utbetalt lønn etter allmenngjøringsforskrifter. Den framlagte modellen for solidaransvar er basert på reguleringen i det tyske regelverket om utsendte arbeidstakere. Tyskland har hatt regler om solidaransvar siden 1999. Ordningen bidrar ifølge departementet til at oppdragsgivere i større grad velger seriøse underleverandører. Da komiteen var i Berlin, fikk vi understreket fra både arbeidsgiversiden og arbeidstakersiden at dette var noe de ville anbefale Norge. Dagens lov bygger på denne positive erfaringen med loven. I 2007 ble ordningen i Tyskland utvidet til også å gjelde renholdsbransjen og særlige posttjenester, og ytterligere utvidelser til seks nye bransjer er nå vedtatt. Det er flere tiltak som skal motvirke sosial dumping knyttet opp mot allmenngjøringsordningen, bl.a. Arbeidstilsynets tilsynskompetanse, påseplikten og innsynsrett for tillitsvalgte. Selv om påseplikten kun har fått virke i kort tid, er tilbakemeldingene positive. Etter en totalvurdering har imidlertid Kristelig Folkeparti kommet til at vi vil anbefale å støtte forslaget, siden det fortsatt er saker knyttet til sosial dumping i Norge, og siden det kan bli flere slike saker etter at overgangsordningene for bevegelse av arbeidskraft i EØS blir opphevet. Innføringen av et solidaransvar kan etter vårt syn effektivisere og utfylle påseplikten, fordi muligheten for å kunne komme i et økonomisk ansvar kan være en motivasjon til å foreta de undersøkelser og kontroller av oppdragstakere som påseplikten legger opp til. Erfaringene fra Tyskland viser at oppdragsgivere velger seriøse underleverandører. Jeg ser ingen grunn til at ikke dette også blir resultatet i Norge. Dette vil føre til ryddige konkurranseforhold i de bransjer hvor tariffavtalene er allmenngjort. Oppfyllelse av lønnsforpliktelsene er en grunnleggende rettighet for arbeidstakere. Alle har økonomiske forpliktelser og behov og er helt avhengige av å få betalt lønn for utført arbeid. Kristelig Folkeparti er generelt opptatt av at bedriftene skal ha best mulige rammevilkår og et enklest mulig regelverk å forholde seg til. På denne måten legges grunnlaget for verdiskaping, velferd og trygge arbeidsplasser. Samtidig er det helt avgjørende for Kristelig Folkeparti å sikre arbeidstakernes rettigheter. Vi ser gode sosiale rettigheter som en sentral del av den nordiske modellen og en vinn-vinn-situasjon for arbeidstakere og bedrifter i det lange løp.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2009-06-15:
Jeg vil presisere at vi ikke på det nåværende tidspunkt foreslår noen endringer av loven. Det er kun en endring i praksis vi foreslår. Derfor er jeg helt overbevist om at når vi klargjør overfor kommunene at vi ønsker å gjennomgå praksis, så er det ikke i strid med verken adopsjonskonvensjonen eller barnekonvensjonen. Vi er helt trygge på at det vi her gjør, både er i samsvar med Høyesteretts siste dom og i samsvar med alle internasjonale konvensjoner. Det er andre land som har undertegnet adopsjonskonvensjonen, som har en helt annen praksis med tanke på mer adopsjon enn det vi har i Norge.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2009-06-15:
Det er riktig at mange av de velferdstilbudene som vi har i det norske samfunnet, har blitt startet gjennom frivillig arbeid – helsestasjoner er startet av sanitetsforeninger, og husmorlag har startet mange barnehager. Men det er jo ingen av oss som ønsker oss tilbake til den tiden da det var tiggerunden som var kjernen i engasjementet. Nettopp derfor er det så riktig å lovfeste krisesenterbevegelsen – ikke fordi vi ønsker kommunalt eierskap, men fordi vi ønsker at det skal være et kommunalt ansvar å gi kvinner og menn som trenger det, en reell beskyttelse. Én av de kommentarene som representanten Skei Grande kom med i diskusjonen, og som jeg må si at jeg reagerte relativt kraftig på, var at nå skulle man snakke om varslingsplikten i krisesentrene. Det handler altså om hvordan barn blir mottatt på krisesentrene. Halvparten av brukerne er jo ikke kvinner, det er barn. Og de barna som er på krisesenter, har rett til beskyttelse selv om mor er på krisesenter. Så det at vi skal få mer profesjonelle krisesentre og ha fagfolk som skal ta seg av disse barna, synes jeg er en helt riktig utvikling. Gjennom denne lovfestingen skal vi ikke bare skal bruke noe av de midlene vi i dag bruker på krisesentre, men vi skal faktisk øke dem kraftig. Vi legger opp til at det skal være en økning i den statlige støtten på 40 pst. Det betyr at samfunnet skal ta økt ansvar. Jeg mener at ansvaret for denne gruppen kan vi ikke overlate til idealisme. Vi er avhengige av idealisme for å skape stor diskusjon om barneoppdragelse og om folkehelse, men det er ikke tiggerunder som gjør at vi får bukt med dette ondet som vold mot kvinner og menn er. Det har også vært noe diskusjon om vi skal ha krisesentertilbud for menn, og jeg understreker at vi ikke ønsker at dette skal være de samme botilbudene. Det kan være vanskelig for et krisesenter i Oslo eller Bergen når en mann ringer på døra – kanskje sent om kvelden – å slippe ham inn, til alle døgnets tider. Men jeg vil understreke at det er et offentlig ansvar å gi menn som har behov for beskyttelse, samme grad av omsorg og beskyttelse som norske kvinner får. Så tror jeg det var en misforståelse i representanten Bjørg Tørresdals innlegg, for vi legger opp til en lang overgangsperiode i dette lovforslaget. Loven trer i kraft 1. januar 2010, men det øremerkede tilskuddet vil bli beholdt enda et år, så vi har god tid på en overgangsordning i forbindelse med denne loven. Det at vi nå får lovfestet krisesentre, viser at vi utvider velferdsstaten på et viktig område. Man snakker om velferdsstaten på 1970-tallet som den tiden da vi var flinke til å ta vare på hverandre, men det som kvinnebevegelsen har reist av ny diskusjon på dette området, viser at det er mange hull, og at det er deler av velferdstilbudet som ikke har vært godt nok. Derfor er jeg veldig stolt av at denne regjeringen foreslår å lovfeste krisesentrene. Vi kan ikke drive dette kun gjennom idealisme.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2009-06-15:
Det ligger nettopp en overgangsordning i dette forslaget.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2009-06-15:
Ja, men vi mener at dette er en lang overgangsordning. Vi sier også at dette vil koste mer penger. Det er sjelden vi politikere får anledning til å si at vi ønsker å øke en satsing med 40 pst., men det er altså det som ligger inne i dette forslaget til lov. Det er en omfattende satsing som ligger til grunn for dette lovendringsforslaget.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2009-06-15:
Jeg mener at dette stortinget ved å lovfeste et krisesentertilbud har overført vesentlig større og nyere oppgaver som medfører langt større arbeidsbelastning på kommunene. Vi mener at det er en lang overgangsordning, det er et og et halvt år til det øremerkede tilskuddet vil forsvinne. Det mener vi er en lang overgangsordning. Når vi i tillegg skal bruke ekstra penger på dette, mener vi at dette er forsvarlig.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2009-06-15:
På dette området ønsker vi en praksisendring. En del av de kvalitetsforbedringene vi ønsker å bidra til gjennom dette lovforslaget, handler nettopp om at den barnefaglige kompetansen skal sikres. Det innebærer at barna skal få et bedre tilbud når de bor på krisesenter, og at de som jobber der, skal ha bedre informasjon om varslingsplikten til barnevernet. Så alt i alt mener jeg at barnas interesser er langt bedre ivaretatt gjennom denne lovfestingen enn ved det som er tilbudet på krisesentre i dag.
Trine Skei Grande (Venstre), 2009-06-15:
På dette området er det jo ofte mange ting vi er veldig enige om. Jeg har lyst til å løfte noen av de feltene der vi ikke er blitt enige, og si litt om Venstres synspunkt på akkurat det. Det kan se ut som om vi er veldig uenige når det gjelder koblingen med biologi. Jeg mener at vi politikere ofte prøver å finne systemer for å hjelpe de ungene som faller utenfor, og som opplever forferdelige ting. Vi prøver virkelig å lage systemer som skal fange dem opp, men kanskje burde vi ha innrømt at alt det vonde klarer vi ikke å ta bort. Det at noen blir født med foreldre som gjør feil ting, klarer vi aldri å ta bort med politiske vedtak, det kommer til å være noe man må leve med. Disse ungene lærer å leve med det, og det er det vi skal hjelpe dem med – lære dem å leve med det. Vi skal ikke tro at vi kan ta det bort eller late som det ikke er der, eller at smerten skal forsvinne gjennom enkle politiske grep, for det gjør den ikke. Litt av utgangspunktet for Venstres stemmegivning her i dag handler om at de biologiske båndene er der uansett. Barn føler ofte ansvar for foreldrene, sjøl foreldre som gjør feil. Sjøl foreldre som ikke klarer å være gode foreldre, føler barn ansvar for og samhørighet med. Det er kanskje hovedutgangspunktet for det vi står for når det gjelder det å la fosterforeldre adoptere. Man kan sikkert finne mange gode tilfeller der det er riktig å la fosterforeldre adoptere, men jeg vil gjerne ta fra barn det ansvar å måtte velge mellom biologiske foreldre og fosterforeldre. Det å velge bort sine foreldre er et tungt ansvar som jeg ikke vil at unger skal bli påtvunget. Jeg har snakket med flere fosterbarn som i så å si ingen del av livet har bodd hos andre enn hos fosterfamilien, men der det likevel har vært vanskelig å velge unna biologiske foreldre, sjøl om de aldri egentlig har vært der for dem. Jeg tror man skal prøve å lage et system som framelsker det å si at når du er 18 år, kan du velge. Da er du stor nok til å velge, men da kan du også velge å bli en del av denne familien som du jo er på alle andre områder. Jeg syns ikke det er klokkeklart at det ene er godt, eller det andre dårlig, men jeg mener at vi skal være veldig varsom med å få barn til å velge bort sine biologiske foreldre. Den delen av argumentasjonen som jeg nok reagerer mest på i proposisjonen, og som jeg nesten er litt tilbøyelig til ikke å tro at statsråden virkelig mener, sjøl om det står der, er at det vil være billigere med adopsjon kontra fosterhjem. At det er en billigere måte å ta vare på barna på, mener jeg er en helt feil inngang, og det håper jeg ikke at statsråden egentlig mener, for det kan ikke være utgangspunktet for om vi bruker adopsjon, eller om vi bruker fosterhjem. Derfor ønsker vi å stemme for det forslaget vi er med på. Når det nå blir flertall for noe annet, vil jeg oppfordre til at dette må behandles med varsomhet, for dette kan stille barn overfor vanskelige valg – barn som har måttet ta mange vanskelige valg også tidligere i livet. Jeg håper at vi får gjort alt vi kan for at de valgene ikke skal være så vanskelige – at de må velge bort noen, sjøl om disse har sviktet.
Trine Skei Grande (Venstre), 2009-06-15:
Det er tydelig at statsråden misforstod meg i forhold til varslingsplikt. Når det gjelder varslingsplikt for barn og varsling til barnevernet, har man det også i dag. Så statsråden mener vel ikke at det blir noen endring på akkurat det området?
Trine Skei Grande (Venstre), 2009-06-15:
Først til det representanten Oktay Dahl sa, at det er en helt samlet krisesenterbevegelse. Jeg skjønner at representanten Dahl sitter i styret til Krisesenterforbundet, men det er nok et litt mer sammensatt bilde enn det det ble gitt uttrykk for her, for veldig mange av dem som har kontaktet meg, har vært veldig kritiske til det som nå skjer. Jeg mener at i dag er varslingsrutinene soleklare, og ansvaret knyttet til barn er helt soleklart. Hvis folk ikke gjør det de skal, er det fordi de ikke har fått god nok opplæring. Kommunalt ansvar betyr ikke at man nødvendigvis får god nok opplæring – det sikrer ikke den kommunale opplæringen. Det jeg snakket om – varslingsplikt – er jo at vi i dag f.eks. har et offentlig påtaleapparat når det gjelder vold mot kvinner, også vold i hjemmet. Vil det offentlige påtaleapparatet også kunne slå inn når det gjelder krisesentre, er jeg spent på hvilke følger dette får – når et slikt omsorgstilbud altså blir sauset sammen med et offentlig omsorgstilbud som blir helt annerledes. Sjøl om veldig mange av velferdstilbudene i samfunnet er blitt overtatt av det offentlige, betyr ikke det at alt skal overtas av det offentlige. Jeg syns speiderbevegelsen gjør en fantastisk jobb. Jeg synes 4H gjør en fantastisk jobb. Mange av dem har ansatte, mange av dem er profesjonelle. Noen av dem har konflikter i egen organisasjon, men jeg mener ikke at det blir bedre ved at kommunen overtar dem. Det er noe med at roten til frivillighet og frivillig engasjement faktisk har en merverdi i samfunnet. Den merverdien mister vi når vi kommunaliserer alle velferdstilbud. Dette velferdstilbudet har vært veldig bra på utsiden, som et tillegg til det det offentlige har å tilby. Jeg er redd for at vi mister det tillegget – nemlig at dette er et sted der man kommer blant søstre eller brødre, og at det er noe annet enn om man kommer inn under en kommunal handlingsplan. Jeg er redd for at vi mister mye av det gode som det har medført, at man har hatt det søster- og brødrefellesskap som er blitt laget ved disse tiltakene. Jeg ville gjerne ha finansiert dem bedre. Jeg ville gjerne ha sørget for at kvaliteten blir bedre, med flere fagfolk. Men å tro at kommunene sikrer alt, er jeg ikke enig i.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2009-06-15:
Det er nå sånn at barn ikke velger sine foreldre. De er helt avhengige av at foreldrene er i stand til å gi dem god omsorg. Stortinget kan ikke vedta barns lykke, men vi har et stort ansvar for å gi barn en mulighet til å vokse opp i så trygge omgivelser som mulig. Jeg snakker ikke om at de økonomiske forholdene i hjemmet er avgjørende. Jeg tenker på omsorgssvikt. Det definerer jeg som mangel på kjærlighet og trygghet. Når barn blir utsatt for omsorgssvikt og overgrep, må barnevernet gripe inn. Barnets beste må alltid stå i fokus. I noen tilfeller er barnets beste å bli flyttet til fosterhjem. Selv om vi har lett for å mene at biologiske foreldre er de viktigste i barns liv uansett, er det en grunn til at barnet må flyttes. Jeg er veldig fornøyd med at Regjeringen vektlegger at biologiske foreldre i større grad må bevise at de er skikket for å få ansvaret for barnet tilbake. Barn skal ikke være kasteballer eller prøveobjekt. Barn skal føle trygghet, og det er selvsagt en grunn til at biologiske foreldre blir fratatt barna sine. Det er forskjell på barnets rett og retten til barnet. Representanten Woldseth nevnte at hun ville ha en presisering av kriteriene for tilbakeføring etter omsorgsovertakelse. Dette handler ikke om å hindre tilbakeføring. Det handler om barns rett til å vokse opp i en trygg hverdag. Vi snakker her om de tause barna, som har krav på hjelp fra samfunnet når de biologiske foreldrene ikke er i stand til å gi dem den omsorg alle barn har krav på.
André Oktay Dahl (Høyre), 2009-06-15:
Ser man på alle de kostbare tilrettelegginger som loven krever, men som ikke er avklart – det må nødvendigvis komme senere i form av kompetansekrav osv. – hva er grunnen til at Regjeringen ikke er villig til å vurdere lengre overgangsperiode før man skal ha dette som en del av rammefinansieringen?
André Oktay Dahl (Høyre), 2009-06-15:
Jeg sa «lengre overgangsperiode».
André Oktay Dahl (Høyre), 2009-06-15:
Jeg skal være kort. Det var en utfordring fra representanten Skei Grande som jeg måtte kommentere. Det er ikke slik at jeg har forutsatt at kommunalt eierskap gjør at alle konflikter blir borte. Kommunalt eierskap er ingen forutsetning i vårt forslag. Det jeg mente, og sa, er at vi trenger en større grad av profesjonalitet og kompetanse ved krisesentrene. Det er merkelig at hele krisesenterbevegelsen ønsker denne loven velkommen. Det krisesenterbevegelsen er kritisk til, er måten det skjer på, at man ikke har lang nok overgangsordning i forhold til kvalitetssikring og finansiering av tilbudene. Jeg har så langt ikke møtt en eneste person i krisesenterbevegelsen som synes det er en dum idé at man faktisk lovfester og får klarere plassert ansvaret for krisesentrenes fremtid. Problemet i dag er jo at veldig mange krisesentre føler at de står mellom barken og veden. De har altfor mange å forholde seg til. Det at det ikke er lovregulert, er et problem for dem. Da synes jeg vel egentlig at representanten Skei Grande når det gjelder akkurat det spørsmålet kunne lytte litt mer til dem som faktisk driver med dette. Det jeg er enig i, er at en lovfesting i seg selv – for raskt – kanskje vil bidra til det motsatte. Derfor er hele opposisjonen opptatt av at vi må ha flere overgangsordninger, slik at man får tid til å utvikle den kvaliteten som lovforslaget forutsetter. Lovfesting er et tveegget sverd – det er jeg enig i. Men jeg synes kanskje man bør lytte til den bevegelsen vi sier vi alle støtter, når det er virkningen av lovfestingen vi snakker om.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2009-06-15:
Kristelig Folkeparti er enig med Regjeringen i at det er fornuftig å lovfeste tilbudet. Vi er også enig i det som er sagt fra Regjeringens side, når det gjelder kompetanse. Og ut fra debatten i dag er det helt klart at vi skal ikke bare få en lovfesting, men vi skal også få et bedre krisesentertilbud. Så vår eneste bekymring i dag, når vi skal vedta denne lovfestingen, er at man kanskje ikke helt har oversikt over hva dette vil koste. Det er grunnen til at Kristelig Folkeparti vil ha noe lengre tid enn et år, for det tar et år å komme i gang med utbyggingen – etter at en har lovfestet, skal en altså bygge ut tilbudet og få en bedre kvalitet. Vår bekymring går på at det er for liten tid til å få riktige tall. Så hvorfor ikke lytte til – i det minste vurdere – gode råd i debatten om å ha en litt lengre overgangsperiode før det overføres til rammene?
Svein Flåtten (Høyre), 2009-06-15:
Det er ikke mye å tilføye. Jeg hadde bare tenkt å henlede statsrådens oppmerksomhet på en mindretallsmerknad fra Høyre og Venstre. Jeg har ikke noen illusjoner om at mindretallsmerknader har den aller største oppmerksomhet i departementet, men vi har sagt noe om hvordan man kan implementere revisjonsutvalgsbestemmelsene og valg av styrer inn i selskapene. Det er ordinære generalforsamlinger i aksjeselskaper om våren, og vi skriver i merknaden at man bør se på om ikke de noterte selskapene kan få «benytte de ordinære generalforsamlinger våren 2010 til å velge styrer som tilfredsstiller kriteriene i allmennaksjeloven», altså at man skal være kvalifisert for å kunne fungere som et revisjonsutvalg. Hvorvidt statsråden har lyst til å svare på det eller ei, får hun selv velge, men nå har jeg i hvert fall brukt litt ekstra tid på å henlede hennes oppmerksomhet på dette.
Svein Flåtten (Høyre), 2009-06-15:
Det er en glede å lede denne enigheten videre inn i neste sak. I innstillingen til Ot.prp. nr. 76 om endringer i merverdiavgiftsloven er det også en svært enig komité. Dette er i det vesentlige en teknisk revisjon av en svært komplisert lov, og det er et par–tre materielle endringer her som jeg gjerne vil omtale. Det ene gjelder omsetning og leveranser til kontinentalsokkelen som nå foreslås fritatt for avgift, som ved ordinær eksport til utlandet, noe som igjen medfører at innførsel fra sokkelen blir avgiftspliktig. Dette har påkalt en del kommentarer fra bransjen, selvsagt, fordi det er svært store beløp, store verdier, som går frem og tilbake mellom norsk kontinentalsokkel og fastlandet. Men jeg synes det er godt – ikke tilbakevist, men dokumentert i saken at dette ikke får spesielt stor betydning for petroleumsnæringen som veldig ofte har f.eks. et tollager og andre metoder som gjør at dette i praksis ikke blir problematisk. Det andre er innskrenkningen i adgangen til lempninger etter § 70 for enkelttilfeller i merverdiavgiftsloven. Det har vært en sikkerhetsventil som kan frita fra avgiftsplikt under spesielle forhold. Den fjernes ikke, men tidligere har vedtakene etter denne paragrafen fått forskrifts gyldighet. Nå foreslås det begrensninger, slik at de skal få gyldighet som enkeltvedtak. Jeg har ikke noen problemer med å se at det er en mer praktisk ordning, og departementet sier selv at det over lang tid, som dette har vært, ikke er helt enkelt å holde orden på hvilke dispensasjoner som foreligger. Det eneste som jeg har skrevet en liten merknad om, er opphevelsen av departementets omgjøringsrett i forhold til Klagenemnda for merverdiavgift. Jeg tror det er en viktig sak. På den annen side ønsker departementet fortsatt å kunne ha en rett til å gå til søksmål mot klagenemnda. En kan kanskje si at det blir en litt spesiell situasjon, å kunne gå til søksmål mot klagenemnda. Men jeg ser at den muligheten må departementet ha i en så viktig lov, hvor det av og til prinsipielt kan stå om betydelige verdier. Jeg tror så at det er viktig at klagenemnda settes i stand til å være motpart i eventuelle søksmål. Jeg tror også det er viktig – og det har vi skrevet i merknaden – at de dette gjelder, altså enkeltbedrifter, også settes i stand og får anledning til å være med i de sakene som reises. Med det tenker jeg f.eks. på økonomisk bistand, støtte, eller at det i alle fall legges opp slik at man får prøvd disse sakene på en tilfredsstillende og ordentlig måte. Med dette anbefaler jeg selvsagt innstillingen.
Svein Flåtten (Høyre), 2009-06-15:
Saksordføreren har på en grei og kort måte gjort rede for det som var proposisjonens innhold. Det er naturlig at det var kort, for det var, med respekt å melde, lite i denne proposisjonen og i regjeringspartienes senere innstilling som var relatert til den økonomiske krisen som landets bedrifter nå står oppe i. Det er grunn til å være overrasket over at Regjeringen ikke benyttet anledningen til å fremme forslag til nye tiltak mot den stadige og raskt økende arbeidsledigheten og rekken av konkurser i næringslivet. I tiltakspakken i januar ble det varslet at man ville komme tilbake med vurderinger i lys av den økonomiske utviklingen. Jeg konstaterer, basert på at det ikke foreslås noe i denne proposisjonen på skattesiden, at Regjeringen vurderer det slik at det ikke er behov for noen tiltak på det området for norske bedrifter og norske arbeidsplasser. Det eneste som med litt snev av velvilje kan sies å tilhøre krisen, er lovfestingen av det som tidligere i vinter ble meldt om lempningen i forbudet mot å yte lån og sikkerheter for rederier. Det ble meldt samtidig med at man endelig gikk tilbake på det bokføringstekniske når det gjaldt miljødelen av tilbakeføringen av kredittene for rederiselskapene. Vi mener at man burde gått lenger i dette, og foreslår det i innstillingen. Vi mener at det er behov for flere tiltak for å skape enda større trygghet for arbeidsplassene og bedriftene. Derfor foreslår vi i forbindelse med både denne innstillingen og innstillingen til det reviderte budsjettet som kommer siden, en rekke tiltak som vi mener kunne bidra til det. Det gjelder SkatteFUNN-ordningen, som vi har omtalt, og det gjelder tilbakeføring av skatteskjerpingene fra budsjettet i fjor, altså budsjettet for 2009 om 80 pst.-regelen, ligningsverdi på næringseiendom og skjerping i forbindelse med generasjonsskifte i bedriftene. Vi foreslår nå også å fjerne arveavgiften i sin helhet. Det gjelder eiendomsskatt, det gjelder økte avskrivningssatser, og det gjelder ikke minst – men ikke i denne innstillingen – en midlertidig reduksjon i arbeidsgiveravgiften. Samlet foreslår Høyre skattereduksjoner på rundt 8 milliarder kr. Det er lettelser som går direkte inn på å styrke bedrifters konkurranseevne, lønnsomhet og mulighet til å overleve krisen. Jeg tror det primært er små og mellomstore bedrifter som ville nyte godt av dette. De har på mange vis ikke vært truffet av de tiltakene som er kommet, og som har skjedd veldig mye på kreditt- og finansieringssiden. Derfor mener vi det er behov for å gå lenger med de spissere tiltakene, en forsikring for mange bedrifter, en forsikring som vi bør ta oss råd til. Derfor – tilbake til innledningen – synes jeg det er synd at Regjeringen ikke så noe på dette området i denne skatteproposisjonen. Jeg tar opp de forslag som Høyre fremmer alene eller sammen med andre. Jeg gjør spesielt oppmerksom på den endringen i rederiskattereglene, hvor vi går imot overgangsreglenes tiende ledd i sin helhet, men selvsagt ønsker voteringen arrangert slik at vi kan stemme for den utvidelsen som Regjeringen legger opp til.
Svein Flåtten (Høyre), 2009-06-15:
President, kan jeg få ta en replikk?
Svein Flåtten (Høyre), 2009-06-15:
Jeg tar ordet som en litt forsinket replikk til representanten Heikki Holmås. Det var for så vidt interessant og også en nyhet at han er ydmyk i tilnærmingen til hvilke virkemidler som kan tenkes å ha virkning. Det tror jeg han gjør veldig rett i å være. Når han sier at vi har gjort mye og vi har særlig satt inn tiltak overfor byggebransjen, byggenæringen, så er det helt riktig. Det er bare det at «vi» betyr alle, og ikke bare de rød-grønne partiene. Når det gjelder skattelettelser, oppfatter jeg også at representanten Holmås nå ikke lenger snakker om det som noe som skal gagne de rike, men at det ikke er målrettet lenger. Det er for så vidt en fremgang. Jeg tror han da skal være oppmerksom på at f.eks. redusert arbeidsgiveravgift, som er det temaet han tar opp, er slik at det selvsagt vil treffe både bedrifter som går dårlig og de som går bedre. Men jeg tror at med den utviklingen vi ser i arbeidsmarkedet, er det også viktig å stimulere og hjelpe de bedriftene som fortsatt går godt. Dette kan bli verre før det bli bedre, og jeg tror at ydmykheten som han snakker om, er viktig å vise også i forhold til målrettetheten. Vi tror at nettopp den type tiltak vil kunne få virkning. De vil kunne inspirere bedrifter som fortsatt går brukbart, til mer optimisme, kanskje til og med til å ansette noen fra dem som ikke lenger har livets rett og vil gå under.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-15:
Det er mulig vi er inne i avdelingen for spesielt interesserte, men slik er det når man har et så omfattende spekter av arbeid som det finanskomiteen har. Jeg er litt usikker på hvordan merknaden fra Høyre og Venstre er å forstå. Det Regjeringens forslag legger opp til, er at hvis de nærmere krav til styrets sammensetning er oppfylt, anses styret å utgjøre et revisjonsutvalg i revisjonsdirektivets forstand. Det åpnes derfor for et unntak fra kravet om at det må nedsettes et særskilt utvalg for å oppfylle kravet til revisjonsutvalg. Men forslaget åpner ikke for at selskapet kan vedtektsfeste at styret ikke behøver å oppfylle de krav som stilles til revisjonsutvalg, bl.a. når det gjelder sammensetning og hvilke oppgaver det må utføre. Det at det skal være adgang til å vedtektsfeste at styret – om det finner det ønskelig – kan etablere et revisjonsutvalg, virker litt underlig, for hvis generalforsamlingen ikke vedtektsfester at styret skal fungere som revisjonsutvalg, plikter styret selv å nedsette et særskilt utvalg. Men hvis det er vedtektsfestet at det samlede styret skal fungere som revisjonsutvalg, er det ikke meningen at styret etterpå skal kunne beslutte at noen styremedlemmer skal fritas fra å behandle de sakene som ellers hører inn under revisjonsutvalget. Dette er forklaringen på at det er noe uenighet mellom et flertall og et mindretall i denne saken.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-06-15:
Bare noen korte kommentarer rundt temaet tilleggsskatt: Bakgrunnen er at tilleggsskatt skal være en ekstraskatt for dem som bevisst unndrar seg skatten, og ikke de mange flere som av ulike personlige grunner ikke får levert sin sjølangivelse – eller får levert den på den måten det skal gjøres. Vi er fra flertallets side glad for det som står i innstillinga, hvor departementet foreslår at det etableres et tydeligere skille mellom ordinær tilleggsskatt på 30 pst. og skjerpet tilleggsskatt på ytterligere inntil 30 pst. For å sikre at skattyter oppfyller sin opplysningsplikt til ligningsmyndighetene, foreslår departementet at tilleggsskatt skal ilegges etter tilnærmet objektive kriterier. Grunnvilkårene for ileggelse av tilleggsskatt skal fortsatt være at skattyter har gitt uriktige eller ufullstendige opplysninger eller i det hele tatt unnlatt pliktig levering av sjølangivelse eller næringsoppgave. Tilleggsskatten skal fortsatt beregnes av den skatt som er eller kunne ha vært unndratt, og satsen for tilleggsskatt skal være 30 pst., som i dag. Som hovedregel vil de som i dag har fått 15 pst. tilleggsskatt, ikke få tilleggsskatt etter forslaget. Departementet foreslår derfor ikke å videreføre bestemmelsen om redusert sats. Flertallet går altså inn for – for så vidt også mindretallet – at vi nå får én tilleggsskattesats, med en mer utstrakt bruk av unnskyldningsgrunner. Dermed vil en ramme dem som bevisst unndrar seg skatt, og de mange som ut fra ulike formildende hensyn i sin livssituasjon ikke blir berørt av tilleggsskatten. Og det er de mange som Regjeringa her har vært opptatt av ikke skal tas, men at en konsentrerer ressursene der hvor det er viktig å konsentrere dem – i det hele tatt: en avbyråkratisering og en forenkling i Regjeringas beste ånd.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-06-15:
Bare noen korte kommentarer angående fradrag for pengegaver til frivillige organisasjoner og til noen av opposisjonens forslag: Fradrag for pengegaver til frivillige organisasjoner er definert som et maksbeløp pr. skattyter, for tiden 12 000 kr, og det er definert til organisasjoner med vedtekter som driver en samfunnsgagnlig virksomhet. Det er altså en sammenheng mellom plikt og rett. Regjeringa foreslår en innstramming, slik at det ikke kan gis fradrag for pengegaver til frivillige organisasjoner, hvor det gis til formål i strid med folkeretten, eventuelt i strid med «lignende etiske normer». Det som foregående taler sa om sensur og dess like, er ikke relevant i denne saken. Det som her sies, er langt mer i tråd med det som er de etiske retningslinjene for Oljefondet, noe som Kristelig Folkeparti stiller seg varmt bak. Jeg vil si det slik at det som det her legges opp til, er at en får en sikring av en oppslutning om en viktig ordning, slik at fradragsordningen kan videreføres. Alle vi som er glade for en slik stimulans for frivillige organisasjoner, bør også stille oss positive til at det med jevne mellomrom gås gjennom ordningene, slik at den oppslutningen kan sikres. Når det så gjelder andre forslag fra komiteens mindretall, er det drøftet tidligere i forbindelse med budsjettet og tiltakspakker. Fra Senterpartiets side kan vi ikke se at forslagene har noen nye momenter i seg. Fra vår side er det sagt at tiltakene i forbindelse med finanskrisa må være målrettede. Når det da refereres til økte skattelettelser her, er jo ikke det målrettet nok når det f.eks. gjelder en rekke industribedrifter som står i en krevende omstillingsperiode. Da er det ikke skattelette, men tvert imot investeringsstøtte som i tilfelle er det mest hensiktsmessige virkemidlet. Tilsvarende med arbeidsgiveravgifta, som er en av de viktigste finansieringskildene for velferdsstaten. Det å gi en generell reduksjon i arbeidsgiveravgifta, er jo for det første svært kostbart, og det gir jo en reduksjon i avgiftene all over, uansett hvilken situasjon bedriftene er i, og det vil ikke være en god anvendelse av knappe midler. Senterpartiet står fortsatt på skatt etter evne og målrettede tiltak, og vil følge opp det videre i budsjettene. Til slutt: Det er fremmet forslag fra opposisjonen knyttet til sjølstendig næringsdrivende. Det er et forslag som Senterpartiet er spesielt årvåken overfor. Det er viktig å se på personfradraget for næringsinntekt, slik at det kan stå i et fordelingsmessig forhold til minstefradraget for lønnsmottakere. Videre er det sentralt å se videre på de sosiale ordningene for sjølstendig næringsdrivende. Det er sentralt fra Regjeringas side, og Regjeringa har også – i motsetning til tidligere regjeringer – levert positive bidrag når det gjelder dette. Helt til slutt: BSU-ordningen – Boligsparing for ungdom. Det er et forslag som også er sentralt å se på i en situasjon hvor renta nå er så lav, og dermed er det viktig også å bruke skattesystemet for å sikre at ungdom blir opplært til å spare og ta vare på de midlene som de får i ungdomsperioden, og som trengs godt når de skal stifte familie.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2009-06-15:
Bare noen helt korte kommentarer fra Arbeiderpartiet og fra meg. Jeg vil bare åpne med å si at jeg langt på vei er enig i den særmerknaden som opposisjonen har lagt inn i saken. Den rørende omfavnelsen av hverandre her fortsetter til det fulle. Jeg vil ikke kalle det en inkurie at ikke posisjonen ble med på merknaden, men jeg tror den langt på vei er ivaretatt allerede av Regjeringen – både at avgiftssubjektet skal kunne ivareta rettighetene sine uten for store kostnader, og at klagenemnda settes i stand til å kunne håndtere disse eventuelle, ytterst få søksmålene vi snakker om. Det er bl.a. slik at departementet i proposisjonen på side 42 har presisert at søksmålsadgangen ikke må innvirke på muligheten til å få nemnda besatt med kompetente og uavhengige personer, og at nemnda må ha tilstrekkelige midler til å dekke eventuelle sakskostnader. Jeg tror det kommer til å bli tatt meget godt vare på. Det er kanskje litt sært å nevne at det er en milepæl når vi nå får en ny teknisk gjennomgang av merverdiavgiftslovningen i Norge. Men den gamle loven går altså tilbake til 19. juni 1969, og nå avløses den av en tidsriktig lov. Det er en liten milepæl, og merverdiavgiftssystemet er – enten man liker det eller ikke – selve bærebjelken i velferdssamfunnet i Norge. Det er noe å hegne om, også i seg selv.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2009-06-15:
Ot.prp. nr. 95 for 2008–2009 er den siste skattesak av betydning vi behandler i denne valgperioden. I den ligger de lovendringer som følger av revidert budsjett. I dette justerte budsjettforslaget, som i sin helhet behandles på fredag, følger det svært få systemendringer. I finans- og skattepolitikken er det finanskrisen og tiltak mot den som har hatt og må ha hovedfokus. Det norske skattesystemet er i hovedsak godt og robust, også i slike kraftige konjunkturendringer som vi har vært vitne til i den senere tid. Ikke minst skyldes det hva vi kaller automatiske stabilisatorer. Disse bidrar til å dempe konjunktursvingninger uten at Stortinget har fattet vedtak om å endre statens inntekter eller utgifter. Eksempelvis tar det offentlige inn store skatteinntekter i en høykonjunktur som følge av at aktivitetsnivået er høyt. Dette bidrar til å dempe den innenlandske etterspørselen fordi veksten i inntektene i privat sektor blir lavere enn om skatteinntektene hadde vært upåvirket av høykonjunkturen. Motsatt vil en nedgangskonjunktur, som vi er i nå, redusere skatteinntektene, selv om skattesatsene holdes uendret. Dette reduserer inntektsbortfallet for privat sektor og bidrar isolert sett til å stimulere innenlandsk etterspørsel. Det er bred enighet om de få forslagene Regjeringen legger fram. De fleste skatte- og avgiftsendringene i revidert budsjett omtales ikke i denne proposisjonen, siden det ikke trengs lovendringer. Unntaket er bl.a. rederiskatteordningen. Den endres slik at selskaper med gjenværende skattekreditter fra tidligere ordning skal kunne stille sikkerhet til fordel for selskaper utenfor ordningen. Dette er en oppfølging av tidligere vedtak i Stortinget. Dessuten endres skatteloven slik at Eksportutvalget for fisk blir unntatt for beskatning. Opposisjonen har egne, gjenkjennelige forslag som de fremmer, som regjeringspartiene ikke kommer til å støtte. Jeg overlater til opposisjonen selv å redegjøre for sine posisjoner. På vegne av finanskomiteen anbefaler jeg Stortinget å følge komiteens innstilling.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-15:
Revidert nasjonalbudsjett er en revidering av budsjettet. Vi gjorde jo de store endringene i budsjettet i vår, da vi satte i verk tiltakspakken med alt det som lå der. Der lå det også enkelte skatteletteforslag. Vi hadde midlertidige skatteletter som nettopp var rettet inn for å nå den delen av næringslivet som har problemer med likviditet, i tillegg til alt det andre vi gjorde. Tiltakene vi satte i verk, var først og fremst på de områdene som vi hadde varslet tidligere. Det gjaldt arbeidsmarkedstiltak, og det gjaldt ikke minst en satsing på studieplasser, men det skal vi komme tilbake til senere. Men poenget med de skatteendringene og de skatteforslagene som kommer fra opposisjonen, og da særlig fra Høyre, er at det er omfattende skatteendringsforslag. Jeg har hørt at Jan Tore Sanner har vært ute og sagt at en lette i arbeidsgiveravgiften er det virkemidlet av skatteletteforslagene som fungerer best for å bekjempe arbeidsløshet. Til det er det å si to ting. Det ene er: Når vi har ønsket å gjøre noe av det vi har gjort, er det fordi det er vesentlig bedre grep med tanke på arbeidsløshet enn Høyres skatteletteforslag. Vi har brukt pengene på å ansette mange flere folk gjennom tiltak overfor byggebransjen og andre steder, istedenfor å benytte en generell lette i arbeidsgiveravgiften, som for det første er et mindre effektivt tiltak hvis man først skal bruke det, fordi man mener det er nødvendig å gjøre noe med krisen. Det er med andre ord et dyrere virkemiddel. For det andre fungerer det dårligere i distriktene, rett og slett fordi man der har en del som ikke betaler arbeidsgiveravgift i det hele tatt. I tillegg er det ikke målrettet. Jeg vil gjerne bruke litt tid på det, for jeg synes det er et poeng å si at noe av det som vi ser på det norske arbeidsmarkedet nå, er at vi er i ferd med å få et veldig todelt arbeidsmarked, der deler av arbeidsmarkedet fullstendig mangler folk eller har knapphet på kompetente folk å ansette, samtidig som man innenfor noen bransjer har en sterk økning i arbeidsløsheten. Poenget er at arbeidsgiveravgiften som virkemiddel går ut til begge disse gruppene og er derfor vesentlig mindre målrettet enn om man retter inn virkemidler mot de sektorene der man har en økning i arbeidsløsheten. Derfor vil jeg advare mot å bruke det virkemiddelet som Høyre tar til orde for. Det er også grunnen til at vi stemmer imot, i tillegg til at vi mener at de øvrige delene av revidert nasjonalbudsjett er godt og riktig tilpasset den situasjonen som vi er i. Men som vi har sagt i alle de debattene der vi har diskutert budsjetter og finanskrise i år: Her er det bare om å gjøre å være ganske ydmyk, for vi er inne i den største krisen som noen av oss som sitter her på Stortinget, har opplevd. Da er det bare å se an situasjonen og komme tilbake med målrettede virkemidler når vi mener at det er nødvendig.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2009-06-15:
Jeg er overbevist om at det ikke hadde vært Heikki Holmås imot at det hadde vært adgang til replikk, men sånn er det når man har bestemt seg for å holde dette innenfor en tidsramme. Jeg skal være veldig kort, fordi hoveddebatten om dette kommer på fredag, og da blir det også satt inn i en større sammenheng. Jeg vil bare referere kort de forslag til endringer som Kristelig Folkeparti har innenfor proposisjonens område. Det gjelder selvfølgelig, som også representanten Flåtten var inne på, forslag som skal bedre situasjonen for næringslivet, bl.a. å bedre SkatteFUNN-ordningen, øke avskrivningssatsen for grønne investeringer og gi en litt mer åpen mulighet for å tilbakeføre underskudd. Fra Kristelig Folkepartis side har vi også et forslag knyttet til frivillig sektor – ganske gjenkjennbare forslag. Disse forslagene tar jeg opp. Avslutningsvis vil jeg bare, i likhet med representanten Leirstein, merke meg dette varslet om at gavefradraget skal ha en slags sensurordning ved seg. Det er vel slik det Regjeringen nå varsler, må forstås. Jeg vil si at man skal være meget forsiktig med å bruke sine politiske preferanser til å bestemme hvem som er verdig et skattefradrag eller ikke – eller står på den listen som gir enkeltpersoner mulighet til et slikt skattefradrag. Jeg vil nok si at i den grad organisasjonene forholder seg til norsk lov, bør dette være rammen for om en organisasjon er på den listen hvor det gis mulighet for enkeltpersoner som gir gaver til vedkommende organisasjon, til å få skattefradrag eller ikke. Jeg må si at jeg ser fram til en meget god begrunnelse hvis det er andre vurderinger som skal brukes. Da er man svært nær ved å komme i en situasjon hvor det skal være politisk bestemt hvilke organisasjoner som er verdige, eller ikke. Det tror jeg ikke vi er tjent med, verken om vi sitter med regjering A, B eller C.
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2009-06-15:
Det vi ser på som kanskje den viktigste effekten av innføringen av solidaransvar, er det preventive. Det er at man rett og slett vil velge underleverandører som man har tro på vil oppføre seg på en slik måte at solidaransvaret ikke blir aktivert. Det kan f.eks. gjøres ved at innleiebedriftene eller den bedriften som engasjerer underleverandører, bruker sjekklisten, som bl.a. Fremskrittspartiet viser til i sine merknader, overfor sine underleverandører, eller på andre måter sørger for at de får underleverandører som de vet vil betale sine arbeidstakere den lønnen de har krav på. Dersom det at arbeidstakerne får sin lønn skulle medføre et økt kostnadsnivå i bransjen, tror jeg det er en nødvendig økning.
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2009-06-15:
Gjennom disse årene i denne stortingsperioden hvor jeg har vært stortingsrepresentant og har jobbet med disse problemstillingene, har jeg fått henvendelser fra mange småbedriftsledere og hørt mange småbedriftsledere som har uttalt at de klarer ikke å overleve i konkurranse mot useriøse aktører. Jeg tror det er viktig for småbedrifter og for næringene som det dreier seg om her, å sørge for at vi får ryddige konkurranseforhold. Seriøse norske småbedrifter som opptrer på en skikkelig måte, er absolutt konkurransedyktige, men de kan ikke konkurrere mot noen som ikke betaler ut lønn. Så til dette med byggherreansvaret, eller skal vi si oppdragsgivers ansvar, hvor representanten Skjelstad sier at det offentlige er unntatt. Det er slik at alle bestillere eller oppdragsgivere øverst i kjeden, enten det er en byggherre eller det er en skipsreder for den saks skyld, er unntatt pr. i dag. Men det ligger i lovforslaget nå en forskriftshjemmel som gjør det mulig å innføre denne typen ansvar.
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2009-06-15:
Fellesforbundet registrerte i fjor til sammen 364 saker der utenlandske arbeidstakere ikke hadde fått utbetalt lønn, bare i Oslo. Fremskrittspartiet har ikke nevnt disse arbeidstakernes interesser i sine merknader og heller ikke Kenneth Svendsen i sitt innlegg. Det er bedriftenes ve og vel som bekymrer partiet. Denne enøydheten fra Fremskrittspartiet viser jo tydelig hvilken side partiet står på. Men er det nå riktig at solidaransvaret vil føre til konkurser og elendighet for norske bedrifter? I debatten for to år siden om påseplikt og innsynsrett viste jeg til malermester Harald Askautrud i Oslo, som kunne fortelle at han måtte si opp folk fordi han ikke klarte å konkurrere mot alle de useriøse aktørene i bransjen. Tror ikke representanten Svendsen at trusselen om at man kan bli stilt til ansvar for manglende lønn, kan føre til at oppdragsgivere vil velge seriøse underleverandører, og at solidaransvaret i så måte faktisk vil styrke seriøse norske småbedrifters situasjon i konkurransen om oppdrag?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2009-06-15:
Det er ikke tvil om at innføring av solidaransvar vil føre til en kostnadsøkning for både næringslivet og forbrukeren. En av grunnene til det er at jeg går ut fra at underleverandørene vil måtte stille bankgaranti overfor hovedentreprenørene. Det fører selvfølgelig til en økt kostnad. I tillegg vil det være slik at de mindre bedriftene kan få likviditetsproblemer. Dermed kan de ikke fornye utstyr og maskiner slik de burde kunne gjøre. Dette vil selvfølgelig føre til at enkelte bedrifter ramler ut av konkurransen. De fleste av disse bedriftene er små seriøse bedrifter som gir arbeidstakerne ordentlige vilkår. Er det slik at Arbeiderpartiet er redd for at mange av dem som jobber på disse plassene kan miste arbeidet?