Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 1998-12-17:
Denne saken dreier seg om å godkjenne en endring i EØS-avtalens vedlegg I – til daglig kaller vi det veterinæravtalen. EØS-avtalen trådte, som kjent i kraft den 1. januar 1994, mens dette vedlegget trådte i kraft seks måneder senere. Da dette skjedde, var EUs eget regelverk på området til vurdering, og Norge og de øvrige EFTA-landene – som den gang var atskillig flere enn i dag – opprettholdt sine nasjonale bestemmelser på visse områder. Det ble da nedfelt at disse områdene skulle forhandles i løpet av 1995. Dette dreier seg om bestemmelser som angir hvordan varen eller dyret skal kontrolleres ved import, bestemmelser om handel med levende fisk, krepsdyr, småfe, merking av dyr og EUs bestemmelser om dyrevern. Det samme gjaldt de finansielle ordningene. Dersom den foreliggende avtalen nå blir godkjent, vil det føre til at den veterinære grensekontrollen oppheves og erstattes med bestemmelsene som er nedfelt i de såkalte kontrolldirektivene. I praksis betyr dette at dagens ordning med veterinær stikkprøvekontroll på grensen blir borte, og at vi i stedet får et kontrollopplegg hvor de som skal importere levende dyr eller animalske produkter, må være registrert i et offentlig register. Det skal da foretas kontroll hos avsender, hos produsent, før varen eller dyret sendes til Norge, og så kan det foretas stikkprøvekontroll hos mottaker. Når en slik forsendelse er kommet i orden, skal mottaker melde fra til tilsynsmyndighetene minst 24 timer før varen ankommer. Dagens kontroll på grensen blir altså borte og erstattet med kontroll hos avsenderen og hos den som importerer dyret eller varen. Det vil hos mottaker under alle omstendigheter dreie seg om dokument- og identitetskontroll og fysisk veterinær kontroll. Her er det slik at den fysiske kontrollen i det alt vesentlige vil være basert på stikkprøver, i likhet med dagens ordning på grensen, mens dokument- og identitetskontroll skal gjennomføres av importør for alle varepartier. Dokumentene skal oppbevares slik at tilsynsmyndighetene i etterhånd nærmest som en revisjon kan gå gjennom og kontrollere dette. Dersom det foreligger mistanke om at varen som ankommer, ikke fullt ut svarer til de krav som settes til kvalitet, dokumentasjon eller til renhet, kan det tas kontroll av hele forsendelsen hvor som helst etter at den er kommet inn i landet – fortrinnsvis på grensen. Det er altså slik at hvis det er mistanke om at forsendelsen ikke innehar den kvaliteten som kreves, kan det foretas andre typer kontroll. Den norske kontrollen har to funksjoner. Det ene er å kontrollere at varen oppfyller de krav som stilles, se at matvaren er i orden, se at dyret er friskt. For det andre er det en kontroll av at tilsvarende kontroll hos avsender fungerer. I tillegg til dette blir det iverksatt en rekke nye nasjonale overvåknings- og kartleggingsprogrammer for systematisk å kunne opprettholde og på visse områder forbedre dyrehelsen og matkvaliteten i Norge. Vi kan kreve at det som importeres av matvarer og levende dyr, skal ligge på tilsvarende kvalitetsmessige nivå som hos oss selv. Et eksempel er det arbeidet som er gjort i forhold til salmonella, og som har ført til en særlig gunstig situasjon her i landet på dette området. Som en konsekvens av dette programmet kan vi nå kreve at kjøtt, egg og levende dyr som importeres til landet, skal komme fra produsenter som er underlagt like streng kontroll som den vi gjennomfører her i landet. Dersom vi av ulike årsaker og på en kvalifisert måte har mistanke om eller kunnskap om at varen ikke har den kvalitet som vi forutsetter, trer sikkerhetsklausulene inn, og vi kan da foreta oss det som er nødvendig for å sikre mat- og dyrehelsekvaliteten, eksempelvis ved å nekte å importere varer fra den aktuelle produsent. Dette er basert på et nasjonalt skjønn. Det er Norge og Norges tilsynsmyndigheter som gjør denne vurderingen. Når man fatter slike beslutninger, foreligger det visse formkrav, og EU skal orienteres om hva man foretar seg. Jeg må få lov til å sitere hva landbruksministeren sa i de åpne høringene i forbindelse med denne saken i forhold til dette med sikkerhetsklausulene: «Man skal naturligvis ikke gjøre dette fordi man har lyst. Det skal være en grunn til det, og det er da at en mener at dyre- eller folkehelsa er truet på en eller annen måte.» Landbruksministeren sa også at hvis man må føre dette videre, hvis man altså må iverksette disse klausulene «vil det naturligvis være opp til nasjonale myndigheter å treffe de beslutningene» som er ønskelige eller nødvendige. Dersom nå Norge antar denne avtalen i tillegg til disse endrede kontrollordningene, fører det også med seg at vi blir EØS´ yttergrense, og følgelig også EUs yttergrense. Kontrollen mot tredjeland har som en konsekvens at import fra disse landene skal passere visse bestemte kontrollstasjoner. Her er det reist et berettiget spørsmål om hvilke problemer som da kan oppstå ved f.eks. landing av fisk fra Russland, som er et tredjeland. Vil det skape problemer for fiskerimottak og fiskeribedrifter hos oss? For det første er det slik at fersk fisk ikke omfattes av dette. Fersk fisk kan man lande der det er aktuelt å lande den, uten å passere denne type kontroller. Når det gjelder frossen fisk, eller andre fiskeprodukter, ligger det i avtalen at dersom mottaket ikke ligger for langt vekk fra nærmeste kontrollstasjon, vil kontrollstasjonen rykke ut med en ambulerende kontroll. Hvis fiskemottaket ligger for langt vekk fra en slik kontrollstasjon, vil man opprette en lokal enhet ved mottaket som skal utføre de nødvendige kontrollene. Konklusjonen på dette er at det ikke vil føre til problemer når det gjelder landing av fisk fra tredjeland. Jeg synes det er rimelig lett å forstå at man er skeptisk til å forlate en kontrollordning som vi har erfaring med, for å etablere en ny. Likevel er det min oppfatning at den ordningen som denne avtalen legger til grunn, ikke bare er like god som den vi har, den er faktisk bedre. Den kontrollordning vi innfører, er bedre enn den vi forlater. Jeg er ikke alene om å mene det, for direktøren for Statens institutt for folkehelse, Bodolf Hareide, som også er leder for Næringsmiddeltilsynets vitenskapskomite, uttalte følgende under høringen: «Men Vitenskapskomiteen har gjennomført en – skal vi si – kvalitativ risikoanalyse i denne bedømmelsen, og det er da slik at vi regner med at det nye regimet er bedre enn det som fungerer i dag.» Jeg tror at man med stor trygghet kan si at det vi forlater av kontrollordninger, blir ivaretatt på minst samme nivå av det regimet som innføres. Så vil det åpenbart være slik at også den nye ordningen kan videreutvikles, og jeg er glad for at Regjeringen legger opp til en gjennomgripende evaluering, og at en totalvurdering av regelverket sammen med en analyse av smittesituasjonen skal forelegges Stortinget år 2001. Jeg anbefaler med dette flertallsinnstillingen.