Heidi Greni (Senterpartiet), 2016-06-15:
Kommuneproposisjonen for 2017 handler om vesentlig mer enn kommunesektorens økonomiske rammer for neste år. Forslaget til omlegging av inntektssystemet og ikke minst gjennomføring av regjeringens kommunereform har perspektiver langt utover 2017. Dette har også preget debatten. Likevel – først til regjeringens opplegg for inntektene til kommuner og fylker neste år. Hele komiteen står sammen i en innledende merknad om at det må være samsvar mellom pålagte oppgaver til kommunesektoren og det økonomiske opplegget som Stortinget legger for dette. Vi rikspolitikere er aktive bidragsytere til å heve innbyggernes forventninger til det kommunale tjenestetilbudet. Vi er ikke like flinke til å sikre det økonomiske grunnlaget. Det kan virke som den foreslåtte rammeøkningen på 3,75 mrd. kr til 4 mrd. kr gir solid økonomisk vekst neste år. Men som det framgår av regjeringens eget regnestykke, blir pengene spist opp av merkostnader til demografi, pensjon og statlige satsinger. Det er først når en henter inn midler fra de effektiviseringskrav regjeringen setter for kommunesektoren at det blir penger igjen til økt handlingsrom. Senterpartiet fremmer derfor forslag om å øke rammene med 3 mrd. kr fordelt med 2 mrd. kr til kommunene og 1 mrd. kr til fylkeskommunen. Da kommunereformen ble lansert i kommuneproposisjonen for 2015, ble det lagt opp til at reformen skulle baseres på frivillighet og lokale prosesser. Unntaket, som vi advarte mot, var i helt spesielle situasjoner der enkeltkommuner ikke skulle kunne stanse endringer som ble sett på som hensiktsmessig ut fra regionale hensyn. Etter hvert som reformen har møtt motbør i kommune etter kommune, er frivillighetslinjen systematisk forsøkt underminert gjennom trusler om tvangsbruk og tiltak som skal gjøre det vanskeligere å bestå som egen kommune. Nytt inntektssystem for kommunene, som jeg skal komme tilbake til, er et eksempel på dette. Jeg vil også si jeg er sterkt bekymret over den rollen fylkesmannen har fått. Forutsetningene var at KS og fylkesmennene skulle bidra som prosessveiledere. Nå heter det at Fylkesmannen skal oppsummere og vurdere om vedtakene er i tråd med målene for reformen og gi en tilråding om kommunestrukturen i fylket. Slik jeg leser proposisjonen, overfører departementet ansvaret for å trekke konklusjoner om kommunesammenslåing bort fra lokalpolitikerne og innbyggerne og over til Fylkesmannen. Vi snakker ikke lenger om en reform basert på frivillighet og lokale prosesser, men om en reform som har ett rett svar gitt av regjeringen og en sensor, Fylkesmannen, til å sette karakter på om oppgavene er godt nok løst. Jeg håper jeg har flertallet med meg når jeg sier at dette kan ikke Stortinget finne seg i. Kommunereformen framstår mer og mer som en sentraliseringsreform, der arbeidsplasser flyttes og bosettinger endres. Vi kjenner konsekvensene av den danske reformen. I Aftenposten den 24. mai sier Kaare Dybvad, sosialdemokratisk representant i det danske Folketinget, følgende: Kommunereformen har endret det danske samfunn for alltid. Forutsatt effektivisering er ikke oppnådd. Tjenestene er ikke blitt bedre, men sentraliseringen har skutt fart. Tettsteder under 20 000 innbyggere, som er inngått i nye storkommuner, er svekket. Det offentlige flyttes inn til de store byene – og befolkningen flytter etter. Forslaget til nytt inntektssystem, som regjeringen har blitt enig med Venstre om, er begrunnet med å fjerne hindringer for kommunereformen mer enn å sikre likeverdig tjenestetilbud i hele landet. Forslaget til nye kriterier i inntektssystemet vil føre til en systematisk overføring av budsjettmidler til de største kommunene på bekostning av mellomstore og mindre kommuner. Den sterkeste omfordelingseffekten kommer gjennom omlegging av basistilskuddet til et strukturkriterium som skal skille mellom såkalt frivillige små og ufrivillige små kommuner. Nedvekting av nabo- og sonekriterier i delkostnadsnøklene forsterker omfordelingseffekten. Det mangler faglig belegg for forslagene som er fremmet. Da Borge-utvalget i 2015 utredet en mulig utforming av inntektssystemet ut fra en forutsetning om at kommunestrukturen er en frivillig kostnad, meldte de pass. Borge-utvalget sa at bruk av strukturkriterier vil være basert på skjønnsmessige vurderinger, ikke objektive at det er vanskelig å fastsette graden av frivillighet at basistilskuddet er et viktig bidrag til likeverdig tjenestetilbud i kommuner med ulik størrelse – Nå ser jeg at tiden min renner ut. Til slutt vil jeg ta opp forslaget som er framsatt av Senterpartiet og de forslag der Senterpartiet er medforslagsstiller. Så vil jeg varsle om at Senterpartiet også vil støtte forslag nr. 4, fra Arbeiderpartiet og forslagene nr. 11, 15, 16, 17, 18 og 21, fra Sosialistisk Venstreparti.