Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2018-12-06:
I dag behandler vi fire representantforslag som berører hvordan landet skal være delt inn i fylker. Jeg skal kortfattet si at knyttet til Rødts forslag har en samlet komité sagt at det bør vi ikke vedta. I det påfølgende vil jeg redegjøre for flertallets synspunkt på de tre forslagene som er framsatt av representanter fra Senterpartiet, og forutsetter at de andre partiene redegjør for sine respektive synspunkter. I vår tenkning om regionreformen har det vært helt sentralt at en regionreform og inndeling av landet bør bygge på frivillighet. Det er det mange grunner til. Den prosessen vi har bak oss de senere årene, har ikke lagt det til grunn i tilstrekkelig grad. På toppen av det har man fortsatt ikke klart å klargjøre hvilke oppgaver disse nye strukturene man forsøker å innføre, faktisk skal ha. En sentral begrunnelse for å lage en ny struktur har vært at fylkene skulle få nye oppgaver, og at fylkene måtte bli større for å kunne håndtere det. Fortsatt har man ikke avklart hvilke oppgaver man skal svare på. Det argumenteres også med at av og til er det nødvendig med tvang for å få til hensiktsmessige inndelinger av landet. Men for oss er det en grunnleggende demokratisk svakhet. Hvis det er sånn at man ikke klarer gjennom en rasjonell argumentasjon og presentasjon av saken å overbevise dem som blir berørt av inndelingen, om at dette er hensiktsmessig, da har man en relativt dårlig sak. Problemet her er jo ikke at folk ikke skjønner sitt eget beste. Folk skjønner ikke hvorfor de skal endre på noe som fungerer relativt godt. Det er en bred folkelig motstand. Det ser vi særlig i noen fylker nord i landet, og det har det også vært her i Østlands-området. Når dette ble en vanskelig prosess, som var dårlig begrunnet og vekket betydelig engasjement og motstand mot den løsningen som flertallet i denne salen nå står for, var ikke svaret å gå i dialog. Tvert imot opplevde mange av dem som er berørt, et særs dårlig politisk håndverk der svaret var: Dette er det flertall for, dette skal vi gjennomføre. I uklarheten i denne prosessen har det også dukket opp juridiske spørsmål, hvor landets fremste juridiske eksperter i konstitusjonelle spørsmål angriper regjeringen og hevder at inndelingsloven er brutt. Det kan man si har begrenset praktisk betydning fordi dette først og fremst er en politisk sak, men grunnleggende er det bekymringsfullt hvis det fester seg et inntrykk av at landets lovgivende forsamling vedtar lover som man selv velger å se bort ifra. I beste fall kan man si at over tid svekker det legitimiteten, selv om man kanskje ikke ødelegger legaliteten til de vedtakene som er fattet. For Arbeiderpartiets del har vi vært imot tvangssammenslåing av fylker fordi vi er enig med dem som sier at dette er dårlig begrunnet og ikke nødvendig. Vi har fremmet forslag etter valget i fjor om å gjøre om på disse tvangssammenslåingene. Det fikk vi dessverre ikke flertall for. I trontaledebatten i år fremmet vi et forslag om å gi de fylkene som er berørt av tvangssammenslåinger, muligheten til å ta opp igjen det spørsmålet hvis det fortsatt var sånn at de ikke ønsket tvangssammenslåingen. Også der led vi nederlag. Derfor har vi valgt å støtte Senterpartiets forslag om en liknende prosess med et lokalt initiativ for å gjøre om tvangssammenslåinger, og å støtte omgjøringen av tvangssammenslåingen av Troms og Finnmark og omgjøringen av Viken. Jeg skal benytte de siste sekundene av taletiden min til å si en ting. Det vil i dag bli fastslått hvordan den nye inndelingen i fylker skal være. Den trer i kraft den 1. januar 2020. Det er mange som sitter i fellesnemndene rundt omkring som har tunge oppgaver foran seg og har det travelt med å få det på plass, for fra dag én skal det leveres videregående opplæring, fylkesveiene skal brøytes, og tannhelsen skal ivaretas. Vi har også en utfordring ved at vi skal avvikle fylkestingsvalg neste år. Man må sørge for at demokratiets grunnstein, som et valg er, må gjennomføres på en ordentlig måte.