Jan Petersen (Høyre), 2005-12-02:
Gjennom sitt budsjettforslag bekrefter regjeringen Stoltenberg at regjeringen Bondevik har funnet det rette nivået for budsjettet for 2006. Dermed bør dette kunne bli en forholdsvis udramatisk budsjettdebatt – når det er enighet mellom de to regjeringsalternativene om hovedspørsmålet, som er hvor stort forsvarsbudsjettet skal være. Budsjettforslaget viser at omstillingen i Forsvaret er godt i gang. Alle strukturtiltak og organisatoriske endringer som skulle vært gjennomført i perioden frem til i år, er gjennomført – de fleste før tidsfristen – og man er godt i gang med å gjennomføre det som skal gjøres i perioden frem til 2008. Vi står foran ytterligere – og krevende – forskyvninger av ressurser til operativ virksomhet og til materielle investeringer. Denne debatten har fått en ny dreining ved at forsvarssjefen har gitt politikere en klar og meget tydelig utfordring, at vi innen kort tid må gjøre noen ganske grunnleggende valg når det gjelder Forsvaret. Dette er en meget tydelig utfordring. Den utfordringen vi har fått, er at det er vi som politikere som må være tydelige med hensyn til hvilket nivå Forsvaret skal ha. Jeg er enig i forsvarssjefens grunnleggende vurdering, at det er verre med en bevilgning på 30 milliarder kr til en struktur på 33 milliarder kr enn en bevilgning på 28 milliarder kr til en struktur på 28 milliarder kr. Men det må legges til at det beste selvfølgelig ville være en bevilgning og en struktur som f.eks. var på 30 eller 33 – eller hva man måtte ønske. Dette er et valg politikere må ta. Jeg forstår det slik at forsvarssjefen ikke ønsker å være lobbyist for et spesielt bevilgningsnivå. Nettopp dette gir oss et veldig tydelig ansvar når det gjelder hvor vi måtte ønske å gå. Nå har utfordringen kommet. Forsvarsministeren må gi sitt svar, og deretter skal Stortinget gi sitt svar. Det er ikke noen tvil om at Forsvaret er i en vanskelig økonomisk situasjon. Derfor må vi være ytterst bevisste på hva vi gjør, og ikke forsterke disse vanskelighetene ytterligere. Problemet med regjeringen Stoltenbergs budsjettforslag er at det gjør det vanskeligere, bl.a. ved at man foreslår å investere i en dokk i Bergen. Det minner meg om hva min forgjenger som ordfører i Oppegård en gang i tiden sa, nemlig at man kan få mye fint for penger. Det er sikkert fint å få en dokk, men spørsmålet er: Er det nødvendig? Det bringer inn en ekstra kostnad på minimum 300 mill. kr – og uten at Regjeringen har greid å anvise dekning for mer enn 15 mill. kr. Det kommer til å gå ut over noe. Vi blir ikke fortalt hva dette «noe» er, og det betyr at den ubalansen og de problemene man har hatt, setter Regjeringen nå i gang med å forsterke. Dette er uklokt. Jeg er selvfølgelig klar over at dette er ren politikk, ren lokalpolitikk i forsvarsministerens valgkrets, men det skal heller ikke få kreditt for å være mer enn det. Hvis forsvarsministeren har tenkt å benekte det poenget, vil jeg minne om hva Kristin Halvorsen sa i Dagbladet 17. november, i en artikkel under overskriften «Ber Valla roe seg». Som et eksempel på hvorfor LO-sjefen bør roe seg, sier Kristin Halvorsen følgende: «De har til og med fått en tørrdokk i Bergen til 300 millioner.» Ja, det er det det dreier seg om. Det dreier seg ikke om Forsvaret. Dette kan gjøres på en annen måte. Det er en satsing i nordområdene i budsjettet. Det slutter jeg meg til, så lenge man har funnet en akseptabel dekning. Jeg har lyst til å komme med et lite tillegg til dette, nemlig at den sittende regjering har en tendens til kraftig å overselge hva den gjør i nordområdene. Det vi her snakker om, er noen titalls millioner på kapitler som dreier seg om milliarder. Det er bred enighet om norsk nordområdepolitikk. Den lille forskjellen dreier seg altså om de få millionene vi nå snakker om, samt en meget god retorikk. Men det er også alt. Alle seminarene det snakkes om, massiv støtte til dialogene ute, støtte til norsk oljetransport på russisk side, klok fremrykning i delelinjeforhandlingene, rettshåndhevelse – alt dette er velkjent stoff fra tidligere. Også tidligere har vi oppbrakt spanske trålere. «Elektron»-saken ble tross alt satt i gang av meg og Kristin Krohn Devold og ble arvet av den nåværende regjeringen. Så la oss ikke overselge det som er gjort. Men det som er gjort, er bra. Det har jeg lyst til å gi ros for, men det er altså uttrykk for felles standpunkter i Norge. Det er tross alt den forrige regjeringen som førte an og bygde opp Kystvakten så systematisk som den gjorde. Det jeg ikke liker med satsingen, er at Regjeringen lar den gå ut over jagerflyvåpenet. Det er utmerket med satsingen på Orion-fly, men det er behov for at vi følger opp jagerflyvåpenet tilstrekkelig. Jeg har derfor dissens på det området. Også dette er et viktig spørsmål i nord. Når det gjelder jagerflyene, har det for øvrig vært en smule debatt, og det skjønner jeg. Dyrt kommer det til å bli. Flyene er nå i utmerket stand, men vi må ta innover oss at på et eller annet tidspunkt vil den tekniske levealderen være overskredet, og det må en erstatning til. Her kommer kanskje den viktigste utfordringen fra forsvarssjefen i hans tale, hvor han sa følgende: «Jeg vil gjerne benytte denne anledningen til å understreke så sterkt jeg kan at anskaffelsen av et nytt jagerfly er Forsvarets i særklasse viktigste oppgave på investeringssiden i årene fremover, fordi et forsvar uten kampfly er så handikappet at det nærmest blir uinteressant hvilken styrke og hvilke kapasiteter det ellers er i besittelse av.» Det er sterke ord. Jeg har lyst til å legge til at da må vi sørge for å skaffe oss de kampflyene som er best, sett i forhold til hva vi har råd til. Debatten har utviklet seg slik at jeg nærmest har et inntrykk av at dette er et slags virkemiddel for å få kontrakter til det øvrige norske næringsliv. Det er flott hvis man kan få et bra industrielt utbytte av kjøpet – og det må være et mål for oss – men vi må ikke snu premissene på hodet. Det å få det beste flyet, ut fra hva Forsvaret trenger og i forhold til det vi har råd til, må være det som styrer det hele. Her synes jeg med respekt å melde at komiteens flertall er ganske ustø i formuleringene. Så har jeg lyst til å si noe om internasjonale operasjoner, for på dette punktet er det noen endringer fra den nye regjeringens side. De har vi fått drøftet ganske omfattende. Når det er nødvendig å ta dette opp igjen, er det fordi dette er noe vi på tross av erklært åpenhet er nødt til å hale ut av Regjeringen. Når det gjelder operasjon «Enduring Freedom», har SV fått sitt standpunkt igjennom. Så er spørsmålet: Hvorfor har de det? Det sier ikke Regjeringen noe om. SV har brukt to standpunkter som begrunnelse. Det ene er at operasjonen er ledet av amerikanerne. Det parkerte utenriksministeren fortjenstfullt sist onsdag – og takk for det! Jeg har vært plaget med replikker fra Kristin Halvorsen om slike ting i fire år, og må konstatere at Gahr Støre har greid noe som jeg ikke har greid. Men bra er det like fullt. Det andre argumentet er at det er noe galt med selve oppdraget, at man ikke lar terroristene få ta hele initiativet, men at man er proaktiv. Mitt spørsmål er: Hvordan forholder Regjeringen seg til den begrunnelsen fra SVs side? Det vil jeg gjerne ha forsvarsministerens refleksjoner rundt. Er det noe galt med selve oppdraget? Når jeg spør om det, er det fordi det også har bæring på noe som står i St.prp. nr. 1, men som den nye regjeringen ikke har kommentert, nemlig: Hva mener man om sammenslutningen mellom ISAF og operasjon «Enduring Freedom»? Jeg håper at forsvarsministeren like forbilledlig som utenriksministeren kan parkere SV på dette punktet. Men det er også nødvendig. Jeg har også lyst til å minne om at når Regjeringen sier at den vil ha en FN-ledet verdensorden, er det eiendommelig hva de da gjør både i Irak og i Afghanistan. For FNs sikkerhetsråd sa så sent som 13. september i år at de ønsker velkommen den rollen som operasjon «Enduring Freedom» spiller. Det Regjeringen altså gjør, etter at de har sagt at de ønsker en FN-ledet verdensorden, er at de vender ryggen til FNs sikkerhetsråd på dette punktet. Så en liten avsluttende merknad: I radioen i dag har det kommet til uttrykk en debatt om innsatsstyrkene, og de som fremstilles som eksperter, reiser tvil om hva Regjeringen sier på det punktet. Til det er å si: På dette punktet har Regjeringen helt rett. Norge har full frihet til å gjøre det vi ønsker. Hva som er politisk klokt, er en helt annen side av saken. Men de tingene må man ikke blande sammen. Regjeringen har rett på dette punktet. Med dette tar jeg opp det forslaget som Høyre har fremmet i innstillingen.