trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-13:
Det er en låt av Elvis der han synger «a little less conversation, a little more action». Jeg tror at hvis Elvis hadde våknet opp i dag, hadde hoftene gått for fullt, for det er forskjell på å ville prate om en ting og ville gjøre en ting. Der har man forskjellen på den rød-grønne regjeringen og dagens regjering. Flere har påstått at den rød-grønne regjeringen ikke gjorde noen ting. Jeg vet ikke om det er sånn at alle de som får oppleve felles ekteskapslov, opplever det som ingenting. Når man påstår at den rød-grønne regjeringen ikke gjorde noen ting, vet jeg ikke om alle de som fikk oppleve en periode med mer likestilt foreldrepermisjon, opplevde det som ingenting. Jeg vet ikke om alle de som har fått ammefri, opplever det som ingenting. For ikke å snakke om det systematiske og langsiktige arbeidet for et mer likestilt arbeidsliv i form av å bekjempe en deltidskultur som handler om strukturer, om forventninger, om kjønnsroller, og som må gjøres på lang sikt i samarbeid med partene, som handler om å endre måten vi ser på oss selv på, på omgivelsene og hva slags rolle vi skal ha. Det handler om at man stiller krav gjennom å si til helseforetakene at her skal man ha færre deltidsansatte og øke antall heltidsansatte. Det handler om at man gjør et arbeid i kommunene for å ha en deltidskultur, og at man jobber både i privat og i offentlig sektor for at heltid skal være det arbeidslivet som preger kvinnelivet, for det er lite moderne sånn som det er når kvinner jobber deltid og menn jobber overtid. Det handler om å se systemene: Hva er det som bidrar til skjevheter? Det handler om å se at det finnes strukturer som man er nødt til å jobbe systematisk for å bryte ned for at folk skal kunne ha reelt frie liv. Jeg tror ikke at de som opplevde den politikken, vil regne det som ingenting. Så er det noen spørsmål om hvorfor det ikke fremmes en rekke forslag fra Arbeiderpartiet her i dag. Jeg synes representanten Trettebergstuen har svart godt for det, og Arbeiderpartiet kan svare godt for seg selv. Men jeg synes det er for mye forlangt å tenke at Stortinget skal redde regjeringen hver eneste gang man legger fram en melding uten innhold og med få tiltak, og som ikke favner om den brede politikken som man vet kunne virket, og som kunne gjort en reell forskjell i menneskers liv. Det er regjeringens oppgave å stake ut en kurs. Det er klart at Stortinget redder likestillingspolitikken i likestillingsmeldingen. Men jeg synes det er en underlig kritikk å si: Hvorfor har dere ikke reddet den politikken vi serverte, som ikke var bra nok?
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-13:
President! Jeg stemte også feil.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2016-06-13:
Som jeg også sa i mitt innlegg, er jeg opptatt av at forbrukerne har kunnskap om de varene de kjøper, slik at de kan gjøre gode valg og kjøp. Ivaretakelse av arbeidstakere og menneskerettigheter i leverandørkjeden, vet vi er langsiktig. Det er komplisert. Spørsmålet er da om en etikklov vil være et egnet virkemiddel for å oppnå dette. Jeg tror det er viktig det arbeidet som næringslivet gjør allerede i dag, og at forbrukere er opptatt av å etterspørre. Det vil være med på å få fram flere opplysninger om hvor varene er produsert, og hvilke forhold de har blitt produsert under. Jeg skal følge opp forslaget som kommer fra Stortinget, med å utrede dette og komme tilbake til Stortinget med egne forslag.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2016-06-13:
Igjen drar representanten Trettebergstuen opp alle forslagene som hun mener denne meldingen ikke inneholder. Men det er altså 61 forslag som er med på å ivareta familien, både med de utfordringene de har, og de problemene som kan komme. Det som er gjennomgående med denne meldingen, er at vi løfter opp familien som en grunnleggende enhet, men også at familiene skal klare å løse sine hverdagsutfordringer på den måten som de finner best, det å respektere at familien har en valgfrihet, at familien vet best. Det er slik i Norge at både kvinner og menn har en unik mulighet til å kombinere arbeidsliv og familieliv, men i motsetning til representanten Trettebergstuen har altså regjeringen tro på at familiene selv, hjemme rundt kjøkkenbenken, klarer å finne ut av hvordan de ordner sin hverdag.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2016-06-13:
Familiene i dag har utrolig mange gode velferdsordninger som er med og skaper en bedre hverdag for den enkelte familie. De velferdsordningene, som det er politisk enighet om, er med på å gjøre hverdagen for familiene enklere. Jeg har ikke som politiker eller statsråd behov for å gå inn i hvert enkelt hjem og spørre hver enkelt familie: «Hvorfor har du gjort ditt valg selv, på den måten?» Jeg har tro på familiene, på at de klarer å ta de valgene som er best for deres familie der og da. Det har altså familiene i Norge i dag mulighet til med de gode velferdsordningene – både foreldrepengeordning, barnehage og kontantstøtte, som har vært viktig for denne regjeringen.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2016-06-13:
Jeg er veldig glad for at vi har fått støtte for at med de midlene som regjeringen nå har lagt opp til, skal flere barn få mulighet til å få en samtale når foreldrene går til mekling eller i familieterapi. Jeg er også glad for at tallene viser at den økningen og den satsingen vi har hatt på familievernet, har gjort at flere barn får denne samtalen. Barns rett til å bli hørt er grunnleggende i all lovgivning her i Norge, og det er viktig at familievernkontorene jobber på den måten, slik at vi kan tilby hvert barn en slik samtale der det er ønskelig for familien. Det er vanskelig for meg å si om det skal være 7 pst., 10 pst., 20 pst. eller 100 pst. Jeg tror vi alle skulle ønske at alle barn fikk muligheten til å bli hørt og få en slik samtale, og det er det vi jobber ut fra framover nå.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2016-06-13:
Nå er ikke dette helt mitt ansvarsområde, men jeg skal prøve så godt jeg kan, å svare representanten. Det er slik, som representanten sier, at når mødre som har født, nå reiser hjem tidligere, er det nødvendig med et godt tilbud ute i kommunene. Derfor er jeg veldig glad for at regjeringen i budsjettene, i samarbeid med både Kristelig Folkeparti og Venstre, har økt tilbudet på helsestasjonene, og ikke minst også de øremerkede midlene som nå er kommet til helsestasjonene. Det er viktige tiltak som gjør at kommunene kan satse på helsestasjonene. Da må det være opp til den enkelte kommune om de i den satsingen ønsker å ansette jordmødre, eller om det er andre måter de vil ordne dette på. Der har jeg tro på lokaldemokratiet. Men det er viktig at kommunene tidlig har et godt helsetilbud på helsestasjonene for mødre og familier for å kunne komme inn og hjelpe, slik at de kan forebygge på en bedre måte.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2016-06-13:
Jeg er opptatt av alle familier som har utfordringer i hverdagen, enten de har barn som er syke, eller, som vi diskuterte i forrige uke, har hatt flerlingfødsel, fått flere barn på en gang. Derfor er det viktig at kommunene har gode tiltak og tilbud til familiene, som møter de behovene den enkelte familien har. Regjeringen har satset på foreldrestøttende tiltak ute i kommunene, og har økt bevilgningen fra 3,5 mill. kr til 16 mill. kr. Det er penger som kommunene kan bruke i dette arbeidet. Jeg vet at helseministeren nå jobber med en satsing på pårørende, noe som er et viktig arbeid overfor pårørende til barn som er syke, eller andre pårørende som trenger ekstra hjelp. Det som er viktig, er at vi tenker forebyggende, at vi kommer inn tidlig for å hjelpe det enkelte foreldrepar til å bli trygge og gode foreldre for barna sine, og at familiene får hjelp til de utfordringene de har i enkelte faser av et familieliv.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2016-06-13:
Innlegget til statsråden var et fint innlegg om familievern, men fritt for hverdagsproblemene til familier flest. Statistikken sier oss alt om hvordan vanlige familier har det, hvordan vanlige familier velger, og hvilken valgfrihet de har. Hvorfor tror statsråden det er slik at familier flest generelt velger at det er mor som skal være mest hjemme og ta mer av omsorgen for barn, og at det er far som skal ta minst permisjon og forfølge karrieredrømmen, mens mor ikke gjør det? Er det helt naturlig? Er det biologisk? Hvorfor er dette vanlig?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2016-06-13:
Folk velger helt klart best selv. Men denne regjeringen fører en politikk som reelt sett gir folk og familier færre muligheter og mindre valgfrihet ved at man har kuttet i pappapermen, svekket arbeidsmiljøloven, skapt dyrere barnehager og lengre køer, økt kontantstøtten og kuttet i tiltak mot ufrivillig deltid – alt dette hele tiden med henvisning til folks valgfrihet. Folk skal selvsagt få lov til å velge selv, men det gir ikke større valgfrihet for folk at man må jobbe midlertidig, at man må jobbe ufrivillig deltid, eller at en far ikke får ta ut pappapermen sin. Vår oppgave som politikere er å spørre hvorfor folk velger som de gjør. Regjeringen lukker øynene for at de små og store valgene folk tar, tas innenfor noen rammer og forventninger fra samfunnet rundt og kanskje ikke alltid er så frivillige som vi tror. Avviser statsråden at rammene som politikken skaper rundt livene til folk og familiene, også avgjør hvilke valg man reelt sett kan ta?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2016-06-13:
Det var aldri et mål for Arbeiderpartiet i regjering å legge fram meldinger for å kunne diskutere rollen familien har i samfunnet, eller hva familiene er. Vi brukte isteden tiden vår på å drive familiepolitikk og legge fram familiepolitikk hver eneste dag gjennom å sørge for at familiene hadde de rette rammene rundt seg til å kunne leve i frihet og ta sine selvstendige valg, og gjøre det mulig for både mor og far å kunne kombinere arbeid med familieliv. Vi bygde ut barnehagene, tidenes største velferdsreform, et av de viktigste grepene vi noensinne har tatt for at familiene skal ha gode rammer rundt seg. Når regjeringen nå nok en gang hadde muligheten, som de hadde med likestillingsmeldingen, til å legge fram en melding som ikke bare kunne si noe om familien og utfordringene de har, men faktisk legge fram politikk som kunne gjøre noe med det, har de nok en gang bevist at de ikke gjør det når de har sjansen. Nok en melding som beskriver familiene med omsorgsutfordringer og spesielle utfordringers behov, det er vel og bra. Jeg sa i mitt innlegg at Arbeiderpartiet er for alle mulige styrkinger og bedringer av familievernet, men det var ingen melding om familievernet vi ventet på. Vi ventet på en stortingsmelding om familienes hverdagsutfordringer, utfordringer familier flest kan kjenne seg igjen i, og svar de kunne tro på. Det fikk vi ikke. Det står ingenting i denne meldingen om hvordan politikken, med de rammene vi skal sørge for å gi, kan bidra til at folk flest kan løse opp i tidsklemma når man føler at man ikke får familielivet og arbeidslivet til å gå i hop. Det står ingenting i meldingen om annerledesfamiliene, f.eks. der det er to mødre, en far og et barn, om hvordan de skal forholde seg til velferdsordninger og -rammer som er utdatert. Denne meldingen er god på mye beskrivelse, men det er ikke en melding som tar på alvor de utfordringene familier flest har, og den peker ikke på noen løsninger for dem. Vi i Arbeiderpartiet har andre løsninger. Vi vil videre. Vi anerkjenner og tror på at familiene er mer mangfoldige nå enn noensinne. Vi tror at politikken skal legge til rette for at folk skal få lov til å ha reell valgfrihet. Da må politikken stille opp. Vi ser at denne regjeringen har gått i motsatt retning ved å kutte i de ordningene og de rammene som gjennom historien har gitt mor og far reell valgfrihet til å kunne ta vare på barn og f.eks. jobbe.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2016-06-13:
Det er ganske spesielt å høre på kritikk spesielt fra Arbeiderpartiet om denne meldingen. De satt selv i hele åtte år og syntes ikke det var viktig å legge fram en melding. Man må gå 13 år tilbake for å finne noe. At de nå er veldig engasjert, er lite troverdig. Norge er et av de mest likestilte landene i verden. Norske menn og kvinner har en unik mulighet til å kombinere familie- og arbeidsliv. En av de viktigste forutsetningene for at familien skal fungere godt, er å være i lønnet arbeid. De familiepolitiske ordningene og lønnede permisjonene gjør det i stor grad mulig for begge foreldre å være i jobb og samtidig ta seg av familien. Jeg er glad for å representere en regjering som har satt strategien «Barn som lever i fattigdom» på dagsordenen, et godt verktøy for å motvirke fattigdom og som har fått budsjettøkning de siste årene. Bufdir har fått i oppdrag å utvikle et sett med indikatorer som skal gjøre det lettere for kommunene å identifisere hvilke barn og unge som er rammet av fattigdom. Nav har startet med flere pilotprosjekter der utsatte familier med sammensatte problemer møtes samlet og koordinert. Disse familiene skal bl.a. lære budsjettering og økonomi for å få hjelp i de ulike tjenestene. Meldingen understreker noen viktige rammer rundt familiens valg: arbeidslivet, inntektsutviklingen, inntektssikringsordningen og boligspørsmål. Denne regjeringen har styrket bostøtten og antall utleieboliger. Hver dag tas det beslutninger i familien som har betydning for økonomien til familien. Gjeldsnivået i norske, unge familier er høyt, men de aller fleste klarer å betjene sine lån. I meldingen omtales opplæring i økonomi for unge, ulike nettportaler for prissammenligning, gjeldsrådgivning og viktigheten av god og riktig informasjon om forbrukernes rettigheter slik at folk kan ta informerte valg. Jeg vil gi honnør til regjeringen og statsråden, som vil styrke arbeidet for å motvirke barnefattigdom og hindre at fattigdom går i arv, bl.a. ved å følge opp barnefattigdomsstrategien «Barn som lever i fattigdom – Regjeringens strategi mot barnefattigdom 2015–2017», videreutvikle tilskuddsordningen som er målrettet mot barnefattigdom, følge opp implementering av Sjumilssteget i kommunene, der det er utarbeidet en sjekkliste for hvordan kommunene ivaretar barnekonvensjonsbestemmelser, utvikle og prøve ut et helhetlig oppfølgingsprogram for lavinntektsfamilier ved Nav-kontor, følge opp strategi for boligmarkedet og «Bolig for arbeid – Nasjonal strategi for boligsosialt arbeid», fortsette opplæring i personlig økonomi, som Finansportalen, Økonomilappen og Sjef i eget liv, og følge opp ny handlingsplan for universell utforming – listen er lang. I tillegg har denne regjeringen styrket barnevernet, økt kompetanse og veiledning nettopp for å holde familien samlet, noe som burde vært gjort for mange år siden, men denne regjeringen har tatt grep. Når Arbeiderpartiet kritiserer, er det lite troverdig.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2016-06-13:
Når jeg hører representanten Trettebergstuen si at Arbeiderpartiet ikke fremmet en egen melding om familiepolitikk, for det diskuterte de hver dag, da lurer jeg på hva man diskuterte. Det hjelper ikke å diskutere hvis man ikke gjør noen ting. Man kommer elleve år etter at man gikk i regjering, og sier når det kommer en familiemelding, at alt er galt. Det er godt gjort. Da må man kanskje gå i seg selv. Hva gjorde man selv? Nei, ingen ting. Og man sier at her er det så mye galt, det er så mye man burde gjort annerledes, og så fremmer man ikke en rekke forslag. Det er ikke troverdig. Arbeiderpartiet har meldt seg ut når det gjelder familiepolitikk. Og når jeg hører Grande si at også på dette området privatiseres politikken, er jeg enda mer glad for at vi har en Høyre–Fremskrittsparti-regjering, med støtte av Kristelig Folkeparti og Venstre, som faktisk legger opp til at familien kan bestemme mer selv – familien, ikke Arbeiderpartiets A4-tankegang, hvor man vil bestemme familiepolitikk på Youngstorget. Denne regjeringen har tro på familien og på å ta egne valg, men det er klart at det skal legges et sikkerhetsnett når man trenger det. Nok en gang: Jeg er glad for at vi har en regjering som legger fram en egen melding, diskuterer det som et eget tema, et eget punkt, en egen sak i Stortinget, og legger vekt på at familien er det viktigste i samfunnet. Og vi skal stille opp for dem som trenger det.
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2016-06-13:
Familie og oppvekst er noe de fleste av oss har et forhold til. Det legger viktige rammer for barn og unge i deres viktigste og første fase i livet. Familieforhold har også stor betydning for hvordan samfunnet arter seg, og hvordan menneskenes grunnleggende verdier blir utformet. Saken vi i dag skal behandle i denne salen, er derfor utrolig viktig, og jeg er glad for at regjeringen løfter fram familiepolitikken gjennom denne stortingsmeldingen. Trygghet og forutsigbare rammer er de viktigste forutsetningene for en forsvarlig og sunn oppvekst. Vold i nære relasjoner skader og ødelegger disse forutsetningene, og rammer mennesker der de skulle ha vært tryggest, nemlig i familien. Vold i nære relasjoner omfatter all fysisk og psykisk vold og trusler mellom nåværende og tidligere familiemedlemmer. Det omfatter også barn som er vitne til vold i familien. Nyere studier viser at vold og seksuelle overgrep dessverre rammer en betydelig del av befolkningen. Eldre er også en målgruppe som er utsatt. Dessverre er det fortsatt mørketall når det gjelder å varsle slik vold. Tabuer og skam er knyttet til å anmelde et familiemedlem eller en annen nærstående for øvrig. Barn skal ikke utsettes for vold og omsorgssvikt, og vi har alle et ansvar for å melde fra der vi tror at sånne forhold finner sted. Vold i nære relasjoner er også et betydelig folkehelse- og likestillingsproblem. Derfor er jeg glad for at arbeidet mot vold i nære relasjoner er høyt prioritert av regjeringen. Dette omfatter også arbeidet med høykonfliktpar, både før og etter megling. Som jeg var inne på innledningsvis, vet vi at barn tar skade av å leve i familier med høyt konfliktnivå. Derfor må vi som politikere jobbe for nulltoleranse for vold i familien. Regjeringen er i gang med å utarbeide en opptrappingsplan mot vold i nære relasjoner og å styrke ivaretakelsen av barn som er utsatt for overgrep og krenkelser. Denne satsingen innebærer bl.a. å oppfordre kommunene til å utvikle egne handlingsplaner mot vold i nære relasjoner samt sørge for at kunnskap om angrep og seksuelle overgrep inngår i helse- og sosialfagutdanningene og i grunnskoleutdanningene. På den måten øker vi mulighetene for at klanderverdige forhold blir oppdaget og varslet. Med hensyn til at voksne også utsettes, vil regjeringen også styrke samarbeidet mellom myndighetene og frivillige organisasjoner mot overfall. Det er jeg glad for, og jeg er glad for at komiteen støtter det. Fremskrittspartiet har alltid vært tydelige på at vi vil arbeide for å ha gode støtteordninger som beskytter og hjelper familiene og barna som trenger det. Vold i nære relasjoner er ingen privatsak, det er et samfunnsansvar.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2016-06-13:
Jeg hører til dem som synes det er synd at ikke Senterpartiet har prioritert å sitte i denne komiteen, så de kunne vært med og utformet familiepolitikken i lag med de andre partiene, som faktisk har gjort et stort stykke arbeid i forbindelse med denne meldingen. Siden det er fotball-EM, er det fristende å dra en historie fra en gang vi så John Carew skulle ha et innhopp på landslaget. Han hadde gledet seg sånn til endelig å få prestere at han fikk det han selv kalte for «innbytterpuls», og resultatet var at han skjøt langt over mål. Sånn er det kanskje også for representanten Lundteigen når han slår i øst og vest i sine angrep på komiteens medlemmer. Det som har vært vårt ankepunkt mot regjeringens stortingsmelding i familiepolitikken, som det har vært i mange andre saker denne våren, er at regjeringen ikke tar tak i de strukturelle hindrene for likestilling, for at familiene skal oppleve frihet, for at folk skal få løst sine hverdagsutfordringer. Det vi ser er helt gjennomgående i alt det denne regjeringen legger fram, er at ja, man klarer til en viss grad å beskrive virkeligheten sånn som den er i dag, men man legger ikke fram et eneste forslag for virkelig å ta tak i de strukturene som i dag hindrer friheten for enkeltmenneskene. Vi står altså igjen med en regjering som i stor grad legger opp til at også dette feltet privatiseres. Det blir hver enkelt familie som selv får finne ut av hvordan de løser utfordringene sine. Det er i og for seg en velkjent Fremskrittsparti-holdning at dette ikke er vårt ansvar, men det finnes partier på Stortinget som ønsker at også politikken skal beskytte familiene. Morten Stordalen var opptatt av at arbeid er nøkkelen til frihet. Ja, det er vi helt enige om. Det var derfor den rød-grønne regjeringen hadde som en av de største innsatsene i den perioden vi hadde regjeringsmakt, nettopp å sikre at folk hadde muligheten til å jobbe. Vi kom gjennom finanskrisen med Europas laveste ledighet. Nå sitter Høyre og Fremskrittspartiet i regjering, og vi har en ledighet som er i sterk vekst. Muligheten for at flere skal få jobbe, for at flere skal ha egen inntekt og gjennom det få frihet, begrenser regjeringen med sin totale mangel på offensiv holdning til å møte disse utfordringene. Der vi la opp til billigere barnehageplasser, flere barnehageplasser og at flere fedre skulle kunne være hjemme med omsorgen for barn, går utviklingen i stikk motsatt retning: Det blir dyrere, det blir lengre køer, og det blir færre fedre som tar ut pappaperm. Vi ser det også i utfordringen med å kombinere arbeid og omsorg, med flere midlertidige stillinger og mer overtidsarbeid fra denne regjeringen, der vi mener at politikken skal beskytte familien. Så helt gjennomgående er det en helt annen politisk ideologi vi ser det gis uttrykk for.
Ingjerd Schou (Høyre), 2016-06-13:
Jeg ber om ordet fordi sist fredag behandlet vi Prop. 90 L, som handlet om innstramninger innenfor asylpolitikken. Da vi kom til forslag nr. 18, skulle Høyre og Fremskrittspartiet stemt subsidiært for dette, slik at det forslaget ikke hadde blitt nedstemt, men at det fikk flertall. Derfor ligger det på bordet i dag et forslag til en lovanmerkning som er samordnet med de partiene som vil komme til å stå bak, og som jeg fremmer lovanmerkningen på vegne av – Arbeiderpartiet, Høyre, Fremskrittspartiet, Senterpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Miljøpartiet De Grønne. Forslaget lyder: «Lovvedtaket bifalles ikke. Anmerkning: Under A antas følgende bestemmelser å skulle endres slik: Romertall III skal lyde: I lov 10. juni 2005 nr. 51 om norsk statsborgerskap(statsborgerloven) gjøres følgende endringer: § 16 skal lyde: For søkere som er statsløse gjelder ikke vilkårene i § 7 første ledd bokstav b, e og h. Statsløs søker som på søknadstidspunktet har fylt 18 år, må likevel ha oppholdt seg i riket de siste tre årene med oppholdstillatelser av minst ett års varighet. Oppholdstid eller flere søknadsperioder medregnes i treårsperioden. Søkere som ved egen handling eller unnlatelse har valgt å være statsløs, eller som på en enkel måte kan bli statsborger av et annet land, omfattes ikke av paragrafen her. Nåværende romertall III blir romertall IV. » (statsborgerloven) Da skal dette være rettet, og flertallet blir det riktige.
Bente Stein Mathisen (Høyre), 2016-06-13:
President! Jeg stemte også feil.
Bente Stein Mathisen (Høyre), 2016-06-13:
President! Jeg stemte feil.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2016-05-03:
Takk til komiteen for arbeidet som er lagt ned i denne saken. Vi har lang og god erfaring i Norge med utenrettslig klagebehandling. Tilbudet på forbrukerområdet baserer seg i hovedsak på en modell som består av Forbrukertvistutvalget og bransjevise klagenemnder. I tillegg mekler Forbrukerrådet i saker som hører inn under Forbrukertvistutvalgets saksområde, før saken eventuelt bringes inn for Forbrukertvistutvalget. Tilbudet er likevel ikke helt dekkende for alle varer og tjenester hvor det inngås kontrakt mellom forbruker og næringsdrivende, og det er både fordi ikke alle bransjer har klagenemnder som er helt dekkende for bransjen, og fordi forbrukere i økende grad handler over landegrensene. De bransjevise klagenemndene holder ikke alltid tritt med bransjens utvikling av produkter, noe vi f.eks. ser når det gjelder kompliserte investeringsprodukter i finansbransjen. Derfor er det pågående arbeidet med en gjennomgang av forbrukerpolitikkens virkemiddelapparat viktig, noe jeg skal komme litt tilbake til. Når det gjelder handel over landegrensene, foregår den både over internett og i forbindelse med reiser eller opphold i utlandet. EU arbeider med å høyne forbrukervernet, både nasjonalt og ved handel over landegrensene, og vedtok derfor i 2013 to rettsakter som har som formål å etablere et tilbud om utenrettslig klagebehandling av god kvalitet for de fleste forbrukerkontrakter. I tillegg skal det etableres en nettbasert klageportal som gjør det enkelt for forbrukere å klage i saker oppstått ved netthandel over landegrensene – en stadig økende handel. Dagens forslag, som vi her behandler, omfatter en modell hvor kravene til nemnder i stor grad harmoniseres, dels ved en godkjenningsordning for de avtalebaserte nemndene og dels ved endring av lover og forskrifter som regulerer øvrige nemnder. Nå kommer vi med andre ord nærmere en felles helhetlig lovgivning for klageorganer på forbrukerområdet. Det er videre vår vurdering at Forbrukerrådets lange erfaring med mekling, og at det kan vises til gode meklingsresultater, gjør det mest hensiktsmessig å legge denne oppgaven til Forbrukerrådet per i dag. Det er bra at sentrale aktører som blir berørt av forslaget, i store trekk er positive til det som nå foreslås. Det er likevel verdt å minne om at en del aktører er kritiske til Forbrukerrådets rolle som pådriver for forbrukerinteressene, og at den rollen kan være vanskelig å forene med nøytralitet i saksbehandling overfor partene. Vi ser at partenes tillit til meklingsorganet er avgjørende for at tilbudet skal tas i bruk og fungere godt, og vi viser igjen til det pågående arbeidet med å vurdere det forbrukerpolitiske virkemiddelapparatet, hvor roller, oppgaver og organisering vurderes nærmere. Det er også hensiktsmessig å legge meklingsoppgaven til Forbrukerrådet på dette tidspunkt, men vi ser frem til en nærmere vurdering på det området. Forbrukerpolitikk er et område i rivende utvikling, og vi tar i dag et viktig skritt på veien for å styrke forbrukernes rettigheter.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2016-05-03:
Jeg takker statsråden for svaret, selv om jeg nok hadde håpet at det var mer innhold enn retorikk i svaret. Jeg har forståelse for at en del av tiltakene som skal varsles, må avvente til integreringsmeldingen som er ventet den 11. mai, men i alle fall på statsrådens eget ansvarsområde hadde jeg kanskje forventet en litt mer offensiv holdning. Det eneste jeg hørte som kanskje var en nyhet, var at statsråden i 2017 vil igangsette et arbeid for å undersøke og vurdere. Det kan ikke akkurat sies å være framoverlent all den tid ankomstene og utfordringene knyttet til integrering skjer her og nå. Da kan vi altså ikke bruke særlig mye tid i denne debatten på å diskutere nye tiltak fra regjeringen. Da må vi heller konsentrere oss om hva det er regjeringen faktisk har gjort hittil. Det er helt åpenbart for alle at den situasjonen som oppsto i fjor, med en stadig økning i asylankomster, var regjeringen helt uforberedt på. Vi har fra opposisjonen foreslått en lang rekke tiltak for å styrke frivillighetens muligheter, for nettopp å gi dem mulighetene som statsråden i og for seg selv peker på. Vi har fremmet forslag om økte rammer når det gjelder både tilskuddsordninger som gis for momskompensasjon, aktivitet, innkjøp og bygging, og også for å øke de frie inntektene til organisasjonene. Når regjeringspartiene stemmer ned slike forslag, er de jo med på å vanskeliggjøre den jobben de selv hevder at de er opptatt av. Det gjøres kutt i budsjettene, som faktisk ville bidratt til integrering, og man er ikke interessert i å lytte til opposisjonens forslag. Det er i og for seg interessant og hyggelig å høre at regjeringen har hatt enkelte besøk, men det inntrykket vi fikk av oppslaget i Dagbladet den 8. februar, var at det skal gjennomføres en storstilt reisevirksomhet, som kanskje kan danne et grunnlag for integreringsmeldingen. I oppramsingen av de punktvise besøkene hørte jeg ikke et eneste eksempel på at statsråden faktisk har gjort det sammen med Listhaug, slik det egentlig var varslet i oppslaget. Det er jo kjedelig at den muligheten det ville gitt til at man kunne fått verdifull informasjon i integreringsmeldingen, ikke ble benyttet. Det vi også hører når vi spør frivilligheten om i hvilken grad de er involvert i dette arbeidet med meldingen, er at de så langt ikke har hørt noen verdens ting. Jeg gjentar spørsmålet mitt til statsråden: Hva vil hun gjøre for å gjøre hverdagen enklere, for å bidra til mer midler og for at flere kommuner inngår samarbeid med frivilligheten?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2016-05-03:
Spørsmålet i interpellasjonen var: Hva vil regjeringen gjøre for å understøtte og utvikle arbeidet som frivillig sektor gjør med integrering? Ofte bidrar jo interpellasjoner til at det gis noen svar til Stortinget på de spørsmål Stortinget stiller, men i dag har det ikke kommet noe som helst, og det er mildt sagt overraskende. Når vi snakker med frivilligheten, er det – oppsummert – særlig tre hovedområder frivilligheten er opptatt av at storsamfunnet kan være med og bidra på, slik at de kan løse de oppgavene de ønsker. Det ene er at det må bli enklere for frivilligheten å søke om midler, drive sin virksomhet og å slippe til på mottak. Det andre er at det må gis mer midler, fortrinnsvis en økning i de frie inntektene til organisasjonene, og at det også må bli enklere å få tilgang på disse. Det tredje er at flere kommuner må inngå forpliktende samarbeid med frivilligheten, anerkjenne den rollen frivilligheten kan spille, og bidra til å utløse de gode kreftene. Jeg finner også grunn til å stille spørsmålet: Hva er det statsråden har gjort for å bidra til at frivilligheten blir hørt i arbeidet med en stortingsmelding om integrering? Er organisasjonene tatt med på dialog og spurt om råd i grunnlagsarbeidet? Og når alle spørsmål fra opposisjonen i denne debatten blir dyttet inn i meldingen, hadde det vært greit med en avklaring på nettopp i hvilken grad statsråden har involvert frivilligheten i arbeidet. En oppfordring til slutt: I går, under besøket hos Saiff, Sagene Internasjonale og Flerkulturelle Frivillighetssentral, møtte jeg Rama Jama, som ba meg viderebringe denne hilsenen til statsråden: Vil dere lykkes med integrering, må dere satse på frivilligsentraler! Mange frivilligsentraler frykter for framtiden nå som regjeringen ønsker å flytte ansvaret over til kommunene. Kulturministeren har sagt at hun forventer at frivilligheten stiller opp på den samfunnsdugnaden som vi nå står midt oppe i, men hva vil statsråden gjøre for å stille opp for frivilligheten? Vi har ikke fått noen svar i dag, og det gjør meg bekymret. Arbeiderpartiet er klar til å ta ansvar. Vi har møter med frivilligheten, vi reiser rundt – jeg tror jeg alene har besøkt flere enn det som statsråden i sitt innlegg ramset opp at regjeringen hadde gjort. Vi er klare til å gjøre den jobben som regjeringen dessverre ikke virker å være opptatt av.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-05-03:
Jeg kan forsikre representanten Grande om at vi i tiden framover, både her i Stortinget og ute, skal diskutere hvordan vi skal gjøre integreringen best mulig. Vi skal få rikelig med tid til å løfte og se på de prosjektene og eksemplene som virker best mulig. Derfor har jeg, sammen med flere andre statsråder, prioritert å jobbe med integreringsmeldingen. Jeg ser frem til å fortsette besøkene mine rundt omkring i Norge – sammen med andre statsråder og alene – for å se på de tiltakene som virkelig er viktige, som virker, og som frivilligheten selv ønsker å reise. For regjeringen har integreringsarbeidet veldig høy prioritet. For regjeringen er integreringsarbeidet viktigere enn antall medieoppslag. Jeg ser at Arbeiderpartiet er ute i pressen i dag og kritiserer at integreringsarbeidet handler om å få antall medieoppslag. Da blir jeg litt i stuss, for jeg tenker at dette er en felles dugnad som vi skal stå i fellesskap om. Det å faktisk diskutere innholdet og tiltakene er kanskje viktigere enn antall medieoppslag. Det håper jeg at Arbeiderpartiet er enig i. Det er ikke sånn hver gang en er ute på besøk, eller har møter med frivillige organisasjoner, at pressen er på døren og dekker hendelsen. Hvis det er ønskelig fra Arbeiderpartiets side, skal vi få lagt frem hele den utfyllende listen med de møtene og de aktivitetene vi har, knyttet til integrering. Det er Arbeiderpartiet mer enn velkommen til å få mulighet til å se. Regjeringen kommer til Stortinget med integreringsmeldingen i mai, og da kommer vi til å diskutere og svare på mange av spørsmålene som kommer her, og som jeg selvsagt ikke kan si noe om nå. Jeg er glad for at vi får styrket den generelle ordningen til frivillig sektor, der momskompensasjonen nå er på 1,3 mrd. kr, frie midler som organisasjonene kan benytte. Idretten er en unik brobygger mellom mennesker. I spillemiddelfordelingen i statsråd sist fredag økte vi derfor avsetningen til idrettsanlegg i kommunene med ytterligere 1,2 mrd. kr. Vi sørget for at Oslo, sammen med 18 øvrige kommuner som inngår i en pressområdesatsing, får 15 pst. mer i spillemidler. Regjeringen har vært målrettet i sin tildeling for å fremme bedre integrering. Derfor har vi også økt tilskuddet til aktiviteter i regi av frivillige organisasjoner. Jeg håper det er svar på noen av de spørsmålene som representanten Grande stilte. Vi kommer tilbake med flere svar i integreringsmeldingen.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-05-03:
Det er betryggende å vite at Arbeiderpartiet reiser ut, har møter og er på besøk, og kanskje vi også kan reise ut sammen? Det er jo hyggelig at regjeringen sammen med opposisjonen viser at det faktisk er viktig at vi står sammen og sikrer frivilligheten de beste forutsetninger for den jobben de ønsker å gjøre på dette feltet. Det hadde vært veldig hyggelig. Så har jeg lyst til å trekke frem et poeng, som representanten Arnstad tok opp, nemlig at frivilligheten ikke skal være et redskap for noen politikere. Det er det faktisk viktig at vi har med oss. Vi skal legge til rette for, vi skal løfte den ressursen det er, trekke frem de eksemplene og tiltakene som virker, men hele utgangspunktet vårt må være respekt for frivillighetens autonomi. Og det håper jeg at vi tar med oss alle sammen. KS og Frivillighet Norge er veldig sentrale aktører i dette arbeidet. De har etablert en plattform for samspill og samarbeid mellom frivilligheten og kommunal sektor. De gir oss konkrete råd hele veien om hvordan frivillige lag og foreninger i samarbeid med kommunene kan bidra til at nyankomne innvandrere får et godt møte med Norge, og det er helt avgjørende for oss. Jeg vil også forsikre interpellanten om at vi vil fortsette den gode dialogen med de frivillige aktørene hele veien, det er helt sentralt, og vi er opptatt av at vi ikke skal komme og tre noen løsninger eller systemer eller tiltak ned over hodet på frivilligheten. Det skal komme fra dem selv, og vi skal være med og tilrettelegge. Derfor skal regjeringen i samarbeid med KS og Frivillighet Norge avholde en stor integreringskonferanse om kompetansebygging og spredning av gode eksempler den 30. mai, og der er alle invitert til å være til stede. Jeg håper at vi skal få mange nye initiativ og forslag til tiltak som vi kan jobbe videre med. Så har jeg svart på mange av de utfordringene som jeg har fått av interpellanten, om bedre rammevilkår for frivilligheten. Ikke minst kommer vi nå tilbake med en stortingsmelding om integrering som regjeringen har jobbet med i lang tid. Der vil det også komme svar på hvordan vi skal håndtere de videre integreringsutfordringene. Men så har jeg lyst til å si: Det blir for enkelt å gjøre dette til bare en debatt om bevilgninger. Det er mye mer kompliserte spørsmål enn som så, som fortjener en bredere tilnærming. Vi må – som Frivillighetserklæringen også sier – invitere frivilligheten med i planleggingen, sammen med kommunene, og så har jeg tro på at vi skal finne gode løsninger på den store utfordringen som vi står midt oppe i.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2016-05-03:
Frivilligsentralene er blitt våre nye kinderegg i integreringsøyemed. De bidrar til at titusener har funnet en ekstra mening med tilværelsen i Norge – i ventetid, med varig opphold, betyr frivilligsentralene noe og gjør en forskjell for mennesker i hverdagen. Stortinget – og politisk – er vi nok enig i dette. Stortinget verdsetter og hyller den aktivitet som skjer i hele landet via frivilligsentralene. Mer enn ellers treffer tilbudet også på tvers av aldersskiller og nasjonaliteter. På ulikt vis løses en rekke oppgaver som ligger utenfor kommunens kjerneoppgaver, basert på de frivilliges kompetanse og tilbud og behov som enkeltpersoner melder inn. Frivilligsentralenes vekst er basert på et spleiselag mellom stat og ulikt lokalt engasjement. Noen er eid av organisasjoner, noen er kommunale, men felles for dem har vært at de fram til nå har mottatt et driftstilskudd fra staten. For ikke mange uker siden besøkte jeg frivilligsentralenes årskonferanse i Hordaland. Her var den tydelige tilbakemeldingen en sterk bekymring for regjeringens iver etter å skyve ansvaret for tilskuddet over på kommunene, fra staten. I Arbeiderpartiet har vi forståelse for bekymringen. Vi tror ikke tiden er inne til å endre finansiering, og ikke at det vil øke det tilbudet og den aktivitet som skjer ute i sentralene. Mest av alt virker det som om regjeringens iver etter å krysse av enda et såkalt forenklingstiltak, har vunnet over fornuften, mot frivillighetens ønske. Hvis frivilligheten skal blomstre og ta ansvar i en krevende flyktningsituasjon i landet vårt, er det viktig å lytte til hva frivilligsentralene gir av tilbakemelding. En trenger ikke reise langt før den første kommer – og den er unison. Da kan eventuelt frivilligsentralene konsentrere seg om sin viktigste oppgave: organisere og utføre verdifullt frivillig arbeid, framfor å protestere mot det som regjeringen nå gjør. Nøkkelen til godt frivillig integreringsarbeid er, for Arbeiderpartiet, å la frivilligsentralene få gode arbeidsforhold og en forutsigbar tilskuddsordning. For Arbeiderpartiet handler det derfor om at staten har en nær tilnærming til det arbeidet frivilligsentralene utfører, slik at tilskuddet fortsatt må være via staten og ikke via den kommunale rammen, slik regjeringen gjør.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-05-03:
Debatten her i dag har vist at på enkelte områder har vi kommet ganske langt, og på andre områder vil det være nødvendig med nye tiltak. Det er et veldig bredt flertall på Stortinget som i dag ber helt konkret om å få framlagt en sak om fiberkabler, og som ber om en strategi. De referatene som statsråden gir fra sin Amerika-tur, viser også at det er noen forventninger fra de private aktørene når det gjelder behandling og reguleringsplaner osv., som er viktig – desto viktigere at strategien kommer så raskt som mulig, desto viktigere at Stortinget får muligheten til å se en samlet strategi for hvordan man skal lette vilkårene for dem som ønsker å etablere et datasenter. Så spørsmålet til statsråden må være: Kan vi forvente at den strategien og den saken kommer til Stortinget i løpet av det neste halvåret?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-05-03:
Det er ingen tvil om at akutt luftforurensning er en stor utfordring for flere av de norske storbyene, og at virkemidlene også er etterspurt og håndteres litt ulikt i de ulike byene. I dagens sak er det en samlet komité som står sammen om å gi byene nok en hjemmel for innføring av tiltak. Jeg opplever at den samstemmigheten i komiteen også er litt knyttet til respekten for det flertallet som lå i Dokument 8-forslaget i fjor, der en ba om en sak om lavutslippssoner. Så synes jeg det er grunn til å påpeke at saken også viser at en allerede har lovhjemler på en rekke områder. Man har allerede i dag en lovhjemmel om forbudssoner. En har også muligheten til å kunne bruke andre virkemidler, som datokjøring, miljødifferensiering, redusere bilbruken som sådan, og jeg synes det er viktig å legge vekt på det i denne saken. Men med den saken som behandles i dag, så får kommunene de virkemidlene som de sjøl ønsker. Og så får jeg være den som – også på vegne av mitt parti – sier det som enkelte kanskje ikke ville sagt, men som jeg tror en del faktisk er opptatt av, og det er at å redusere den alminnelige bilbruken i byene er svært viktig, og at det å få ned den generelle bilbruken og få en overgang til mer kollektivtrafikk er svært viktig. Men det å se seg helt blind på bruken av dieselbiler kan i noen sammenhenger bli for enøyd. Jeg er enig i at på noen av de verste dagene i en vinterperiode med akutt luftforurensning, så er det viktig, men i allmennhet tror jeg det er viktig at vi ser på bilbruken som sådan, ikke bare på bruken av dieselbiler.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2016-05-03:
Frivilligheten er viktig i det norske samfunnet. Frivillig arbeid aktiviserer og engasjerer folk i det norske samfunnet og skaper en arena for samhandling. Dette kan bidra til å fremme toleranse mellom ulike grupper i befolkningen, noe mange av oss har god erfaring med. Deltakelse i det frivillige liv bidrar også til at man får kontakter og nettverk, og det er ikke bare det å kjøpe vaffeljern, som Arbeiderpartiet var inne på, for 600 mill. kr; det er så mye, mye mer. Frivillige organisasjoner er en viktig møteplass, der samvær og deltakelse har en egenverdi utover organisasjonenes primære mål. Organisasjoner gir identitet, tilhørighet og ikke minst selvtillit. Frivillige organisasjoner er viktige arenaer, noe vi alle er enig i, for integrering og inkludering. Integrerings- og inkluderingsarbeidet skal ikke, og kan ikke, gjøres av myndighetene alene, men man har også et eget ansvar, og vi har et felles ansvar, alle sammen. Frivillige organisasjoner er viktige og nødvendige bidragsytere når det gjelder å oppfylle målet om et inkluderende samfunn for alle, med gode muligheter for deltakelse. I Norge er det en stor frivillig sektor, og andelen av befolkningen som deltar i frivillig arbeid, er rekordhøy i internasjonal målestokk. Deltakelse i frivillige organisasjoner fremmer sosialt fellesskap, gir læring og kunnskap og bidrar til å utvikle demokratisk kompetanse. En liten elite godt integrerte innvandrere med høy utdanning driver frivillig arbeid på nivå med nordmenn flest. Men det å kartlegge frivillig engasjement er viktig, for det kan si noe om status for integreringen av innvandrere i Norge. Sammen med arbeidsmarkedet er deltakelse i det norske sivilsamfunnet spesielt viktig for sosial og politisk integrering. Det er sammenheng mellom frivillig arbeid generelt og sosial kapital, og mellom deltakelse i innvandrerorganisasjoner og religiøse organisasjoner og mangfold i sosiale nettverk. Selv om det finnes en sammenheng, vet jeg ikke hva som kommer først, og hva som kommer sist – om det å ha et mangfoldig sosialt nettverk fører til deltakelse, eller om deltakelse fører til et mer mangfoldig nettverk. Det kan også være andre faktorer som påvirker begge, både nettverk og deltakelse. Det finnes ikke noe entydig svar på hvor mye frivillig arbeid innvandrere flest i Norge er med på. De frivillige organisasjoner er selv ansvarlige for sine egne aktiviteter og for å være inkluderende. Jeg har inntrykk av at mange frivillige organisasjoner rundt omkring i hele landet gjør en utrolig god jobb, og hvordan det hadde vært uten dem, vet jeg ikke. Frivillighet og frivillige organisasjoner spiller en viktig rolle i det norske samfunn, over hele landet. Frivillig sektor har stor oppslutning i befolkningen. Over halvparten av den voksne befolkningen deltar i frivillig arbeid i løpet av et år, og det utføres i overkant av 113 000 årsverk i frivillige organisasjoner – så ja, disse er vi avhengig av. Frivillig sektor og frivillige organisasjoner yter med andre ord uvurderlige bidrag til samfunnet og samfunnsutviklingen og ikke minst til den enkeltes livskvalitet.
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2016-05-03:
Det vil jo bli flertall for et forslag her i dag om å be regjeringen legge fram en sak om hvordan det så raskt som mulig kan etableres flere fiberkabler til utlandet. Når er «så raskt som mulig» for statsråden?
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2016-05-03:
Da tolker jeg det som at vi allerede i statsbudsjettet som kommer til behandling til høsten, kan få se at enkelte av disse forslagene er tatt inn i statsbudsjettet, og da igjen vil bli behandlet i Stortinget. Nå var det en rundebordskonferanse i regi av Samferdselsdepartementet i går som handlet om nettopp fiber og fiberkabler til utlandet – veldig bra. Jeg vil da spørre statsråden om han kan redegjøre for hva som kom fram på denne rundebordskonferansen. Er det enkelte deler av landet som utpeker seg? Jeg vet at det har vært jobbet med arealplaner i flere kommuner om nettopp å legge til rette for dette. Hvor mange arbeidsplasser vil dette kunne bety?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2016-05-03:
Det er et bredt politisk flertall av representantene som står bak dette forslaget, og det har vel gjort saksordførerens jobb for så vidt ganske enkel, men det har også vært gjort en god jobb. Mange peker på at etablering av grønne datasentre skaper nye arbeidsplasser. Det gjør det også, men det har også en sikkerhetsdimensjon ved seg. I så måte er Norge et godt land å etablere seg i. Teknologien innenfor ny IKT og fiber går raskere framover enn mange klarer å se for seg. Cyberkriminalitet og terror på vår digitale infrastruktur er en økende fare, som vi også må ruste oss for i fremtiden. Nye studier viser at den stadig økende internasjonale datatrafikken genererer større økonomiske verdier og vekst enn tradisjonell varehandel med fysisk transport av varer. Verdier i mange ulike former fraktes over digital infrastruktur, og vi må kunne stole på at disse verdiene fungerer optimalt og beskyttes på en god måte. Etablering av grønne datasentre kan bli en ny stor næring for Norge, og vi har – som flere har vært inne på – de faktorene som gjør at vi har muligheten til å lykkes. Det som er interessant, er at vi finner private aktører langs hele kysten som er i startgropen for å investere i fiber. Her vil det være viktig å få til et godt samspill mellom private og offentlige aktører, der staten må være en pådriver og ikke minst legge til rette for denne etableringen – ikke nødvendigvis som eier, men som fasilitator for hele næringen. Det vil være en god og robust politikk overfor de private aktørene. Vi er blitt gjort kjent med at et stort datasenter bør minimum være tilkoblet tre separate fiberkabler til de store knutepunktene i Europa og USA. Gjennom regjeringens arbeid med dette er det viktig at vi får en samlet oversikt over det fibernettet man har tilgjengelig i Norge. Et økende antall internasjonale fiberkabler vil gi oss flere ben å stå på dersom vi skulle bli utsatt for ulike angrep på vår digitale infrastruktur. Gjennom å ha en grundigere oversikt over det fibernettet vi har i Norge i dag, samtidig som vi kan arbeide for at flere fiberkabler kommer på plass, vil vi på en god måte kunne ivareta sikkerheten og sikre oss nye arbeidsplasser og økt kompetanse på det området. Det skjer mye i Norden, også når det gjelder fiber til Asia. Derfor er det viktig at regjeringen følger med på hva våre nordiske naboer gjør og er i god dialog med dem, for å ivareta norske interesser, når det gjelder både offentlige aktører og private, norske aktører. Helt avslutningsvis: Det er en rimelig samlet komité som står bak innstillingen. Det er ett punkt som regjeringspartiene ikke slutter seg til, og det er dette med å vurdere redusert elavgift for datasentre med uttak under 5 MW. Jeg husker at da vi satt i opposisjon, foreslo vi reduksjon av den avgiften, men de rød-grønne gikk imot, fordi de ikke ville ha skattelettelse til de rike. Nå er rollene åpenbart blitt snudd om på for de rød-grønne.