Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-17:
Vi er inne i en svært alvorlig situasjon. Finanskrisa har ført til det sterkeste økonomiske tilbakeslaget i internasjonal økonomi siden den andre verdenskrig, og dette er på langt nær over. I Spania snakker man nå om risikoen for å tape en hel generasjon. Ungdomsledigheten er skyhøy, land som ble sett på som noe nær økonomiske mirakler, er satt langt tilbake. Markedet, som fikk æren for oppgangen, har den definitive skylden for nedgangen. Sosial uro preger EU-landene, og euroens og kapitalismens fall varsles stadig hyppigere. Krisen er skapt av høyrepolitikk som gjennom deregulering har lagt til rette for spekulasjon og grådighet i banker og finansinstitusjoner. Det er derfor et paradoks at mange land tyr til mer høyrepolitikk for å komme seg ut av krisa. Kutt i velferd, i lønninger og i rettigheter vil føre til økende sosiale forskjeller, som igjen vil skape større problemer. I Dagens Næringsliv 10. juni hadde spekulant og investor Øystein Stray Spetalen noen oppsiktsvekkende uttalelser. Vi kan ikke «opprettholde et samfunnssystem hvor 0,01 pst. av befolkningen stikker av med hele gevinsten», sa han. Han påpekte at eliten først og fremst er interessert i å beskytte sine egne interesser, at finanssektoren er blitt altfor stor, og at spekulantene har fått herje altfor fritt. Han advarte også mot at velferden kommer til «å bli nedbygd og nedbygd og nedbygd i land etter land etter land». Stray Spetalen har helt rett. Vi kan ikke opprettholde dette urettferdige, ustabile og udemokratiske systemet som med ujevne mellomrom kaster oss ut i kriser og forårsaker at millioner av mennesker mister alt de forbinder med trygghet. Flere land risikerer langvarige konflikter og sosial uro som følge av dette, og forskjellene mellom folk kommer til å øke. Dette virker i sin tur destabiliserende og vil bli svært tungt å bære for allerede pressede offentlige budsjetter. Også Norge har merket finanskrisa, sjøl om vi slipper langt lettere unna enn de fleste andre land. Norge er igjen et annerledesland, og denne gangen syns sjøl de mest ihuga EU-tilhengerne at det er greit. Årsakene er flere, men det hjelper ikke å være en del av eurosamarbeidet. Vi har dessuten ført en aktiv motkonjunkturpolitikk. Vi har investert i velferd og offentlig eierskap. Vi er et land med relativt små sosiale forskjeller og gode muligheter for kvinner, et resultat av en aktiv likestillingspolitikk gjennom årtier. Vi har enorme naturressurser og har visst å fordele og forvalte inntektene fra disse ressursene. Oljens innslag i økonomien er sjølsagt viktig, men dette vil også bli svært utfordrende for oss i åra som kommer. Det er åpenbart at vi må legge om vår økonomi og gjøre oss mindre sårbare. Også her trengs det aktiv styring, ikke blind tro på at markedet skal ordne opp. Kravet om systemendringer øker nå i styrke både fra statsledere, politikere og folk flest. Norge, med rød-grønn regjering, har en unik mulighet til å vise hvorfor fordeling, velferd, offentlig eierskap og likestilling er framtidas løsninger, ikke skattelette, privatisering, deregulering og økende forskjeller. Stortinget bør drøfte systemendringer som kan gjøre verden mer demokratisk, stabil og rettferdig. I slutten av året kommer Finanskriseutvalgets innstilling. I mellomtida bør vi ta tak i noen sentrale debatter. Den første gjelder debatten om såkalt Tobin-skatt, skattlegging av alle finanstransaksjoner. Sentrale EU-land som Tyskland og Frankrike støtter nå en global skatt på finanstransaksjoner. EU har bedt IMF utrede en slik globalskatt, og tidligere på høsten i fjor vedtok G20-lederne det samme. Under klimatoppmøtet i København før jul tok Gordon Brown og Angela Merkel til orde for at klimatiltak for fattige land må finansieres ved hjelp av inntektene fra en slik skatt. Også Nicolas Sarkozy i Frankrike har vært aktivt for dette. Vi i SV er enige med Attac i kravet om at denne skatten både skal være i en slik størrelsesorden at den mest kortsiktige finansspekulasjonen gjøres ulønnsom, og at skatten må gi betydelige inntekter til en global omfordeling. Det andre vi må diskutere nærmere, gjelder kampen mot skatteparadiser, en kamp som må føres med mange virkemidler. Jeg håper det er få her i salen som er enig med tidligere medlem av finanskomiteen Gjermund Hagesæter fra Fremskrittspartiet i at skatteparadiser er positivt, fordi det gir skattekonkurranse. Med SV i regjering har vi fått temaet kapitalflyt opp på den internasjonale agendaen. Norsk utviklingspolitikk skal nå i større grad vektlegge arbeidet med å styrke rettferdig fordeling i fattige land og hindre bruk av skatteparadiser. SV ønsker også såkalt land for land-rapportering, der børsnoterte selskaper pålegges å redegjøre i regnskapene for hva de tjener og betaler i skatt i det enkelte land de opererer. Jeg vil tro at både Fremskrittspartiet og Høyre setter kaffen i vrangstrupen bare ved tanken på dette – i hvert fall Fremskrittspartiet. Christian Tybring-Gjedde fra Fremskrittspartiet har allerede fått mer enn nok av etikk og rettferdighet i økonomisk politikk, men dette er likevel viktig. I debatten i stad om pensjonsfondet ble også begrepet «moralpoliti» tatt i bruk. Det kunne være interessant å diskutere også dette nærmere.