Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2014-06-12:
Det er en viktig sak vi nå behandler. Den rød-grønne regjeringa innførte to uketimer med fysisk aktivitet på 5.–7. trinn i 2009, og fra høsten 2012 ble fysisk aktivitet og helse innført som valgfag på ungdomstrinnet. For å videreføre det arbeidet som Stoltenberg-regjeringa startet, har Arbeiderpartiet i sitt inneværende program vedtatt å innføre daglig fysisk aktivitet. Så for oss er dette en viktig sak. Som saksordføreren sa, er det ikke første gang vi ser dette forslaget i denne sal, og jeg har i den forbindelse, og med stor interesse, lest tidligere saker, forslag, innstillinger, merknader og debatter. Den siste gangen dette ble behandlet, var i forbindelse med stortingsmeldinga som bar navnet På rett vei – kvalitet og mangfold i fellesskolen. La oss ta et lite tilbakeblikk. I innstillinga til nevnte stortingsmelding kan vi bl.a. lese – og jeg minner om at dette ble skrevet for bare et år siden: «(…) nye tiltak i skolen skal forankres i forskningsbasert kunnskap om hva som fungerer, og innføring av mer fysisk aktivitet i skolehverdagen er nettopp det.» (…) Det ble videre sagt at forskning og internasjonale funn viser hvordan læring og trening henger sammen, og at økt fysisk aktivitet blant elevene fremmer bedre læring. Det ble sagt at det er viktig å trekke inn problemet med bråk og uro i klasserommet. Det ble vist til internasjonale undersøkelser som viste at Norge lå svært dårlig an når det kom til effektiv tidsutnyttelse av undervisningstimene, og at elever og lærere rapporterer om for mye tid brukt til å forsøke å holde ro og orden, og det ble vist til eksperimenter som viste med klarhet at fysisk aktivitet hver dag ga mer ro og disiplin i timene. Vi kan lese i merknader at opplæringsloven § 9a om elevenes psykososiale miljø brytes i for stor grad i dag, og det var store bekymringer over de høye mobbetallene i norsk skole. Igjen ble det vist til både nasjonal og internasjonal forskning, som viser at fysisk aktivitet og trening generelt sett gir en mestringsfølelse og fører til en styrking av selvfølelsen, som igjen har vist seg å innvirke positivt når det kommer til forebygging av mobbing. Så ble følgende forslag fremmet: «Stortinget ber regjeringen fremme de nødvendige forslag om fra høsten 2014 å innføre én time fysisk aktivitet hver dag for elever i grunnskolen, med en tilsvarende økning av rammetimetallet.» Var dette merknader og forslag fra oss i Arbeiderpartiet? Nei, dette er bare noen av de argumentene – og jeg mener det er gode argumenter – som ble ført i pennen av Fremskrittspartiet som begrunnelse for forslaget jeg refererte til. Den gangen, for nesten på dagen ett år siden, sa Fremskrittspartiet følgende i debatten: Hvorfor stemmer ikke regjeringa for dette forslaget? Er det fordi regjeringa ikke ønsker mer fysisk aktivitet? Er det fordi det er Fremskrittspartiet som fremmer forslaget? Videre ble det sagt at det er skremmende at regjeringa går imot forslaget, og: «Det er skremmende fordi det med tydelighet viser at regjeringa ikke har skrupler når det gjelder å ha fagre løfter til velgerne, men ikke gjennomfører det når det kommer til stykket. Det er skremmende fordi man aktivt velger å sette ideologi foran praksis, at de setter ideologiske standpunkt og rir kjepphester framfor faktisk å føre tiltak som er til det beste for elevene. Det er skremmende fordi barns læring og trivsel i skolen blir gjort mindre viktig enn å vinne politisk gunst for velgerne.» Og til slutt, bare for å understreke det hele, ble det sagt: «For oss i Fremskrittspartiet er elevene viktigere enn politisk strategi og spill. For oss er læring viktigere enn ideologi.» Dette er bare et lite utdrag av kraftsalvene som kom fra Fremskrittspartiet i forrige periode. Derfor må det være lov å spørre Fremskrittspartiet i dag: Hvorfor stemmer de ikke for forslaget fra Senterpartiet? Det er jo likt det forslaget de selv fremmet våren 2013. I henhold til Fremskrittspartiets egen retorikk, må jeg spørre: Er det ikke lenger læring som er det viktigste for dem? Og ettersom det var så skremmende den gangen da den rød-grønne regjeringa ikke støttet forslaget fra Fremskrittspartiet, bør de vel være vettskremte i dag. I regjeringserklæringsdebatten understreket statsminister Erna Solberg følgende: «Vi ser frem til en periode hvor Stortinget forsterkes som politisk verksted, og vi ser frem til ordskiftene som følger med. Da regner vi med at man gjør som man sier, nemlig stemmer for det man er for og passer på å være i god dialog om at det ikke bare blir politisk spill». Det var altså på vegne av Høyre–Fremskrittsparti-regjeringa, og da regner jeg med at Fremskrittspartiet ikke lenger er for det de den gangen var for. Det står bare ikke til troende. Til slutt fremmer jeg på vegne av Arbeiderpartiet og SV vårt forslag i denne saken.