trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-05-02:
Som tidligere varslet, vil vi komme til Stortinget med oppfølging av Groth-kommisjonen etter Åsta-ulykken og i den sammenheng gi Stortinget et bredt grunnlag for drøfting av sikkerhetsspørsmål på jernbanen både i et kortsiktig og i et lengre perspektiv. Samtidig er langsiktige investeringer noe av det viktigste vi kan gjøre i forhold til jernbanens sikkerhet, idet nye, gode jernbanestrekninger vil medføre at vi hever sikkerhetsnivået på banene generelt. Så dette er på lengre sikt i og for seg ikke et motsetningsforhold. Vi må satse på en del kortsiktige sikkerhetstiltak nå, men på lengre sikt vil satsing på investering i nye jernbanestrekninger i seg selv være et godt sikkerhetstiltak, ikke minst i forhold til å bringe enda flere mennesker over fra veitrafikken til jernbanetrafikken.
Rikke Lind (Arbeiderpartiet), 2001-05-02:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Kriterier for statlige midler til kollektivtransport til sjøs legger vekt på kjørte kilometer, og ikke hvor mange mennesker som blir fraktet, eller rushtidskostnader. AS Nesodden-Bundefjord Dampskipsselskap fraktet i fjor 2,6 millioner kollektivreisende på Oslofjorden, i stor grad rushtidsreiser. På grunn av de statlige kriteriene får denne type kjøring lite støtte. Ønsker statsråden å bidra til mer kollektivtransport på Oslofjorden, og vil statsråden vurdere kriteriene for tildeling?»
Rikke Lind (Arbeiderpartiet), 2001-05-02:
Jeg takker for det positive svaret. Jeg tolker det slik at statsråden vil gi disse kriteriene en vurdering i kommuneøkonomiproposisjonen 2002. Jeg forutsetter at en slik gjennomgang tar utgangspunkt i ønsket og målet om at flest mulig skal kunne reise kollektivt. Mange mennesker er nemlig avhengig av i sin hverdag at kollektivtilbudet fungerer, og at det har en pris de kan leve med. Særlig i Oslo- og Akershus-regionen vet vi at rushtidsproblematikk, kø på veiene, gjør at det at kollektivtilbudet fungerer, er helt avgjørende. Nesodden-Bundefjord Dampskipsselskap er i en helt spesiell situasjon. Det er det selskapet i landet som frakter flest kollektivreisende, og Nesodden er den kommunen som har desidert høyest kollektivandel i hele Norge. Det sier noe om perspektivet i forhold til satsing på båttrafikk på Oslofjorden.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2001-05-02:
Jeg ønsker å stille samferdselsministeren følgende spørsmål: «Mellom Rena og Hamar har NSB kjørt med buss som en erstatning for de daglige 8 togavgangene siden begynnelsen av mars. Dette opphører rundt 30. april 2001. Ser statsråden dette busstilbudet til de reisende som såpass interessant at han kan tenke seg å fortsette dette i framtiden, da buss ofte er bedre og ikke minst mer fleksibelt på enkelte reisestrekninger?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2001-05-02:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg tolker som positivt for de reisende, ved at NSB BA vil foreta en nærmere vurdering av statens kjøp av persontransporttjenester. Det som er viktig, er at de reisende får et så godt tilbud som mulig. Dette må bl.a. innbefatte billettpriser, hyppighet på avganger, fleksibilitet, sikkerhet og flere ting. Det har kommet positive signaler fra noen av de reisende i den perioden da buss har erstattet åtte togavganger daglig på strekningen Rena-Hamar. Har statsråden registrert tilsvarende signaler i dette tilfellet eller eventuelt i andre, tilsvarende situasjoner?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2001-05-02:
Jeg takker statsråden en gang til for positive signaler. Jeg har fått meg forelagt tall – uten at jeg kan gå god for dem, dessverre – at for de kostnader som persontogene innebærer i dette tilfellet, kunne man hatt ca. 10 flere, dvs. 18, bussavganger i døgnet. Jeg understreker at jeg ikke kan gå god for disse tallene. Kan statsråden antyde noe om at det kan være en snev av riktighet i dette?
May Britt Vihovde (Venstre), 2001-05-02:
Eg vil stilla følgjande spørsmål til samferdselsministeren: «Ferjesambandet Sunde–Ranavik–Leirvik i Sunnhordland har hatt ein dramatisk auke i attståande bilar. Den 25. april var det totalt 70 attståande bilar. Både Trekantsambandet og opning av Folgefonntunnelen vil gi endå større vekst på dette sambandet. HSD har anbudskontrakt som gjeld for eitt år om gongen. Er statsråden einig med meg i at det bør vera rom for fleksibilitet, slik at selskapet kan setja inn materiell som gir større kapasitet dersom trafikkutviklinga tilseier dette?»
May Britt Vihovde (Venstre), 2001-05-02:
Eg takkar statsråden for svaret, for det som er gått ut til bebuarane i Kvinnherad, er jo rett og slett at det er fare for at ein kan få redusert kapasitet. Og sjølv om ein ikkje har hatt ein vekst, og sjølv om ein har eit måltal på 3 pst., som ein kan akseptera, er det ganske dramatisk for dei som bur i Kvinnherad og ferdast på det sambandet og er avhengige av det, at dei må stå igjen. Når ein får ein så sterk auke at ein har 70 bilar på ein dag, og ein får ein auke frå dei tre første månadene i fjor på frå 219 til 353, er ein på ein måte med og avviser biltrafikken. Me ser jo då eit utviklingsmønster med Folgefonntunnelen der fleire og fleire vil kjøra over Kvinnherad for å koma seg til dei søre delane i fylket. Men mest dramatisk er det for dei som bur der, og som er avhengige av dette ferjesambandet. Men dersom statsråden seier at det er moglegheiter for å setja inn kapasitet, veit han då om det er gitt signal frå vegkontoret i Hordaland til HSD om at dei har den moglegheita dersom dei ønskjer det?
May Britt Vihovde (Venstre), 2001-05-02:
Eg er veldig glad for den presiseringa, for dette er eit veldig positivt signal å gi innbyggjarane i Kvinnherad. Eg reknar også med at ein skal oppdatera HSD på dei moglegheitene dei har. No veit ikkje eg heller kva som skjedde den 25. april, om det var noko spesielt, men i min kontakt med selskapet fekk eg opplyst at det var så dramatisk den dagen –eg skulle prøva å få ut ein del tal – og det er på ein måte uakseptabelt. Så gleder eg meg til å prøva dette sambandet i morgon. Då skal eg sjå om eg blir ein av dei som blir ståande att – men det får me då inderleg håpa at eg ikkje blir.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2001-05-02:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Jeg er kjent med at det tas sikte på å oversende stortingsproposisjonen Ringeriksbanen – forkortelse av Bergensbanen i vårsesjonen. Jeg er videre kjent med at det i et brev 11. mars fra «Miljøet i bygda vår» til Samferdselsdepartementet påpekes flere feil i utredningsarbeidet som er utført, og at viktige opplysninger i saksbehandlingen ikke er sendt ut på offentlig høring til berørte instanser. Finner statsråden på dette grunnlag at det er forsvarlig å fremme denne saken i vårsesjonen?»
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2001-05-02:
Jeg takker statsråden for svaret, men jeg kan ikke skjønne at det har noen hast med denne saken, da den ikke er prioritert av flertallet på Stortinget i Nasjonal transportplan 2002-2011, og det har kommet innsigelser på traseen over Kroksund. Traseen over Åsa også er problematisk. Det er også reist spørsmål ved tre tunneler i området Vestmarka-Krokskogen-Nordmarka, som hver for seg har en lengde som tilsier to separate løp. Er dette kostnadsberegnet, og finner statsråden det fornuftig å satse på en ny banestrekning når problemene med dem vi har, står i kø når det gjelder sikkerhet?
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2001-05-02:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Det som egentlig er mitt hovedproblem, er at Ringeriksbanen kanskje koster rundt 5-6 milliarder kr, og at vi har problemer med sikkerheten på eksisterende bane. Men jeg går ut fra at statsråden vil prioritere sikkerheten på eksisterende bane foran nye banestrekninger.
Tor Nymo (Senterpartiet), 2001-05-02:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Midler er bevilget til søk etter omkomne på havet. Dagens situasjon er at det enkelte politidistrikt vurderer hvilket utstyr som skal brukes, og når det skal settes inn. Har politiet, etter statsrådens oppfatning, den kompetanse som skal til for å rekvirere utstyr for søk etter omkomne på havet?»
Tor Nymo (Senterpartiet), 2001-05-02:
Jeg takker statsråden for svaret. KNM «Tyr» har gjort en utmerket jobb i forbindelse med «Sleipner»-ulykken. De siste søk etter omkomne viser en tendens til at en ukritisk benytter KNM «Tyr». Det kan se ut som om dette gjøres for å synliggjøre handlekraft, men det er etter manges mening ikke en optimal bruk av ressurser. Har justisministeren vurdert å knytte til seg en kompetent rådgiver eller et fagutvalg med koordineringsansvar for å få en helhetlig vurdering av iverksetting av søk og bruk av utstyr mv.?
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2001-05-02:
Politiet har alltid hatt ansvar for søk etter omkomne på land, i innsjøer og vassdrag. Politiet har videre en plikt til å ta hånd om funne lik og en underrettelsesplikt overfor pårørende. I tillegg kan politiet etterforske årsaken til en ulykke, uavhengig av om det er grunn til mistanke om et straffbart forhold. Etter opprettelsen av en særskilt ordning for søk etter omkomne på havet vurderte jeg det som riktig – ut fra hensynet til en helhetlig ansvarsplassering – at politiet også fikk ansvar for denne ordningen. Politimestrene i Stavanger og Bodø, som også er ledere for henholdsvis Hovedredningssentralen Sør-Norge på Sola og Hovedredningssentralen Nord-Norge i Bodø, er gitt i oppdrag å forvalte søksordningen. Ordningen trådte i kraft 1. januar i år og omfatter bl.a. norsk territorialfarvann, vassdrag og innsjøer samt de internasjonale havområdene som er erklærte ansvarsområder for norsk redningstjeneste. Den enkelte politimester leder søksarbeidet innenfor eget politidistrikt, mens politimestrene i Stavanger og Bodø leder og koordinerer søk etter omkomne i norsk redningstjenestes ansvarsområde utenfor territorialfarvannet. Ved kompliserte og/eller langvarige søk vil politimesteren innhente uavhengig faglig ekspertise fra andre offentlige etater, private selskaper og institusjoner. En særskilt kompetent ledelse vil bli utpekt, og det vil bli utarbeidet egne oppgavebeskrivelser. I tillegg vil hovedredningssentralen eller lokal redningssentral sørge for at all relevant informasjon fra en eventuell forutgående redningsaksjon snarest tilføres den aktuelle politimester, og politimestrene i Stavanger og Bodø vil til enhver tid ha oversikt over tilgjengelige ressurser. På denne bakgrunn er det min oppfatning at politiet er godt forberedt på og har tilstrekkelig kompetanse til å lede arbeidet med søk etter omkomne på havet. Jeg viser for øvrig til at Politidirektoratet innen kort tid vil sende ut retningslinjer for søk etter omkomne. Formålet med retningslinjene er å beskrive søksordningens virkeområde og gi en nærmere orientering om forhold vedrørende ledelse og ansvar, operative og økonomiske forutsetninger.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2001-05-02:
Noen ganger er søk etter omkomne ingen vanskelig oppgave. Hvis en bil kjører utfor en brygge, er det en enkel oppgave. Når en båt som «Sleipner» går ned, er det en vanskelig oppgave. Derfor må vi ha litt ulike ordninger, avhengig av hvor komplisert søket er. Det er altså grunnen til at vi i de retningslinjene som skal sendes ut fra Politidirektoratet innen kort tid, bl.a. vil legge vekt på at politimesteren er nødt til å innhente uavhengig faglig ekspertise i de tilfellene hvor det er kompliserte søk. Og det er nettopp for å ivareta hensynet til hva en driver med når en setter i gang søk etter omkomne.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2001-05-02:
Jeg er helt enig med representanten Nesvik i at det er viktig at utvalget kan arbeide raskt. Det må selvfølgelig likevel ikke jobbe så raskt at det grunnlaget vi får, ikke blir godt nok til at vi får en god ordning. Så her må vi balansere. Vi er også opptatt av – og det er grunnen til at utvalget for så vidt faktisk ikke fysisk er satt ned – at både mandat og sammensetning er basert på en diskusjon med arbeidsgiver- og arbeidstakerorganisasjonene. Det tredje jeg vil nevne, er at når det gjelder spørsmålet om arbeidsgivers rolle, så er jeg veldig enig med representanten Nesvik i at arbeidsgiver selvfølgelig har et ansvar overfor arbeidstakere som blir skadet på jobb, har en klar forpliktelse til å følge dem opp, være interessert osv., men samtidig er det også slik at i spørsmålet om utmåling av erstatning for en yrkesskade, er det arbeidsgiver som er skadevolder, og slik sett er motpart i den konkrete saken. Dermed blir det ikke så enkelt som å si at arbeidsgiver på en måte skal ha en slags advokatrolle for arbeidstaker. Det er heller ikke sikkert at det er i arbeidstakers interesse. Så her må man på en måte klare å holde begge roller på plass samtidig. At arbeidsgiver har en forpliktelse overfor arbeidstakere som blir skadet, er det ingen tvil om, men er altså samtidig den som er skadevolder og den som i siste instans skal stå for en slags utbetaling, og er den kravet i prinsippet rettes mot.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2001-05-02:
Det jeg sa, og som fortsatt er riktig, er at Regjeringen har besluttet å sette ned et slikt utvalg. Den beslutningen ble tatt for ikke så veldig lenge siden, men en stund siden. Det vi ennå ikke har gjort, er å ferdigstille mandatet og å finne de endelige navnene, men det kommer vi til å gjøre i løpet av den nærmeste måneden. Når det gjelder spørsmålet om arbeidsgivers plikt, kan jeg også nevne at et av de andre temaene vi diskuterer på dette området, er spørsmålet om det vil være en fordel om man lovregulerte arbeidsgivers informasjonsplikt overfor ansatte om yrkesskadeforsikringsordningen på en annen måte enn i dag. Den vurderingen er vi ikke ferdige med, men det er altså ett av de temaene vi også diskuterer, bl.a. på bakgrunn av de temaene representanten Nesvik tar opp. Så til representanten Ballos henvisning til behandlingen av pasientskadeloven. Det er klart at det som ble resultatet av Stortingets behandling når det gjaldt pasientskadeloven, må vi ta med oss i dette arbeidet, for jeg er enig i at det er noen paralleller til det som var flertallets avgjørelse der. Men samtidig har jeg lyst til å peke på at en av grunnene til at det i hvert fall er en større hump i veien på dette området, er at årsakskravet pr. i dag er annerledes i yrkesskadeforsikringsloven og i folketrygdloven, og dermed så er det rett og slett et ulikt vurderingstema etter de to ordningene. Selv om det ikke er store forskjeller, er det små forskjeller som gjør at det er en ekstra utfordring før man kan få til en full samordning, og det er noe av grunnen til at vi må gjøre et arbeid før vi kan komme med en konklusjon som gjør at vi rett og slett får en bedre samordnet og helst en ensporet ordning i fremtiden. Det siste representanten Ballo tok opp, var spørsmålet om yrkessykdom. Det kommer Regjeringen til å komme tilbake til, men som enhver som tenker seg om, forstår, er spørsmålet om å utvide ordningene også et økonomisk spørsmål, og dermed må dette behandles også i sammenhenger hvor økonomi behandles.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-05-02:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til olje- og energiministeren: «Det har i det siste vært rettet oppmerksomhet mot at det kan være en sammenheng mellom stråling fra høyspentlinjer og helseproblemer. I Hareid kommune er det tenkt bygd en kraftlinje som skal gå i luft noen titalls meter fra byggefeltet i Vadbakken og gjennom et fuglereservat med nasjonal status. Det er stor lokal motstand mot planene. Vil statsråden, med bakgrunn i den lokale motstanden og føre var-prinsippet, medvirke til at linjen blir lagt i jordkabel, slik det ønskes?»
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-05-02:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg har forståelse for at han ikke vil forhåndsbehandle saken i denne salen. Det som er tilfellet, er at kraftlinjen er planlagt bygd gjennom et naturreservat som er fredet ved kgl. resolusjon, og som har status som nasjonal verdi. Det går rett nok allerede en gammel linje gjennom fuglereservatet, den var bygd før arealet ble fredet, men den nye linjen vil gå parallelt med den gamle, og det blir en gate på 50–60 meter. At det blir gitt dispensasjon for en jordkabel, er forståelig, men etablering av en kraftlinje strider absolutt mot verneformålet i planen. Er statsråden enig i at hvis dette prosjektet blir gjennomført som planlagt, er det med på å undergrave respekten for fredede områder, og at det kan få uheldige konsekvenser ikke bare for dette området, men også i lignende tilfeller?
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-05-02:
Jeg oppfatter det slik at statsråden har forståelse for de prinsipielle sidene i saken. Videre vil jeg få kommentere følgende: Kommunestyret har hele tiden holdt fast på at linjen må gå i jordkabel forbi byggefeltet. I store deler av nabokommunen er framføringen planlagt som jordkabel. Beregninger viser at merkostnadene pr. husstand for dette nedslagsfeltet vil utgjøre fra 50–100 kr pr. år. Synes ikke statsråden det er urimelig at norske myndigheter skal påføre et lokalsamfunn så store negative miljøkonsekvenser og estetiske konsekvenser for en så relativt liten innsparing som det her er snakk om?
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-05-02:
Noregs vassdrags- og energidirektorat gav den 7. november i fjor Tafjord Kraftnett AS og Tussa Nett AS løyve til å byggja ei kraftoverføring på 132 kV frå Nørve i Ålesund via Sula og Hareid kommunar til Hareidseidet i Ulstein kommune. NVE har mottatt klagar på vedtaket sitt. NVE fann på bakgrunn av klagane ikkje grunnlag for å endra konsesjonsvedtaket, og sende derfor saka til Olje- og energidepartementet til vidare behandling den 20. februar i år. Representantar frå Olje- og energidepartementet hadde onsdag og torsdag i førre veke på vanleg måte møte og synfaring med klagarane i saka. Departementet vil begynna behandlinga av denne saka no, og me vil då vurdera alle spørsmåla klagarane tar opp. I samband med denne prosessen vil departementet vurdera om det òg trengst eventuelle tilleggsutgreiingar. Departementet legg elles til grunn den forvaltingsstrategien om bruk av jordkabel som blei lagd fram for Stortinget i St.prp. nr. 19 for 2000-2001, og som Stortinget slutta seg til ved behandlinga av Innst. S. nr. 67 for 2000-2001. Strategien inneber bl.a. at alle pålegg om kabling blir bygde på eit skjønn, der ein legg særleg vekt på forholdet mellom miljø, estetikk og kostnader. Når det gjeld dei helsemessige forholda, legg departementet til grunn dei tilrådingane som Sosial- og helsedepartementet og Statens strålevern til kvar tid gjev med omsyn til kraftleidningar og elektromagnetiske felt. Eg viser her til at Sosial- og helsedepartementet i St.prp. nr. 1 for 2000-2001 fremja forslag om at det ikkje var grunnlag for å endra forvaltningsstrategien for dette området, som Stortinget slutta seg til i samband med behandlinga av St.prp. nr. 65 for 1997-98, jf. Innst. S. nr. 252 for 1997-98. Olje- og energidepartementet vil på vanleg måte ta kontakt med Sosial- og helsedepartementet i helsespørsmål og med Miljøverndepartementet i miljøspørsmål. Eg håpar at representanten Kongshaug har forståing for at eg ikkje i dag kan gå nærare inn på kva som måtte bli resultatet av klagesaka før me har hatt denne saka til grundig behandling i departementet. Men eg kan garantera at me arbeider grundig med saka. Eg har personleg hatt kontakt med innbyggjarane og andre involverte, inkludert ordføraren i kommunen. Eg tar den bekymringa dei uttrykkjer, på alvor. Frå departementet si side vil me halda trykket oppe i denne saka, slik at både innbyggjarane og utbyggjarane får ei avklaring på denne saka så raskt som mogleg.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-05-02:
Det er sjølvsagt slik at det finst retningslinjer for kva for fysiske inngrep ein kan gjera i eit område med den type vernestatus som me her snakkar om. I det arbeidet som skal gjerast av Olje- og energidepartementet, vil me derfor har tett dialog med Miljøverndepartementet, slik at desse retningslinjene blir følgde vidare opp. Så vil eg igjen be om forståing for at eg ikkje kan vera meir konkret enn eg er i dag, rett og slett fordi det her skal gjerast eit grundig arbeid. Dette arbeidet ville det bli lagt band på dersom statsråden allereie i dag gav svaret på kva som ville bli sluttresultatet av den behandlinga. Men dei spørsmåla som her blei tatt opp av representanten, vil sjølvsagt bli tatt svært alvorleg i den vidare prosessen.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-05-02:
Det er dessverre slik at kostnadene ved jordkabel er atskilleg dyrare enn ved luftspenn, elles kunne desse problema ofte vore løyste på ein mykje enklare måte. Men det finst eit system som gjer at ein òg kan påleggja kabling der ein ut frå ei samla vurdering finn at det er den beste måten å gjera dette på. Då tar ein sjølvsagt omsyn til kostnadene dette vil medføra for utbyggjarane, men ikkje minst tar ein omsyn til dei negative verknadene eit eventuelt luftspenn vil ha. Den prosedyren vil òg bli følgd i denne saka.
Inge Lønning (Høyre), 2001-05-02:
Jeg har følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Biskopen i Bjørgvin hadde sin innstilling til ny domprost i Bergen ferdig 27. desember 2000. Nå er det gått 4 måneder, og det er ennå ikke skjedd noen utnevnelse i statsråd,» – det skulle vært en liten justering her – «med de praktiske vanskeligheter dette fører med seg, både for embetet og for søkerne. Hva er årsaken til at utnevnelsen ennå ikke er foretatt?»
Inge Lønning (Høyre), 2001-05-02:
Jeg er oppmerksom på dette forhold. Spørsmålet ble innlevert sist onsdag. Men det problemet som ligger under spørsmålet, er like uløst. Så vidt jeg har forstått, var dette en utnevningssak som var helt kurant. Det forelå ingen uenighet. Det var ingen spesielle behov for utredninger. Synes ikke statsråden at fire måneder er rimelig lang tid før man får besatt et embete, og viser ikke det at det er trekk ved vår nåværende kirkeordning som gjør at Kirkens praktiske arbeidsforhold i enkelte sammenhenger er unødig vanskelige?
Inge Lønning (Høyre), 2001-05-02:
Spørsmålet er ikke anmeldt fordi jeg fryktet for at Bergen ikke kom til å få en ny domprost. Det regnet jeg faktisk med at byen ville komme til å få. Jeg vil imidlertid gjerne gjenta spørsmålet: Synes statsråden det er rimelig at det skal brukes fire måneder fra departementets side på en utnevningssak som ikke er kontroversiell, som ikke har noen komplikasjoner ved seg, og hvor den endelige utnevnelsen faktisk følger innstillingen fra biskopen? Jeg vil gjerne spørre mer presist om det er riktig at den egentlige komplikasjonen i denne saken er bestemmelsen i Grunnloven § 12 som sier at minst halvparten av Regjeringens medlemmer må være medlemmer av Den norske kirke for at Kongens råd skal kunne være funksjonsdyktig i kirkesaker, og at dette for den nåværende regjering medfører betydelige praktiske problemer fordi man bare fyller kvoten med en margin på én. Og hvis det er dette som er det konkrete problemet, og som har gjort denne saken vanskelig, er statsråden enig med meg i at Grunnloven § 12 er en anakronistisk bestemmelse?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-02:
Det er flere problemstillinger knyttet til spørsmålet om yrkesskade enn det interpellanten tar opp. Det ene er det ulogiske at sakene kan få helt forskjellig utgang, ut fra om det behandles av folketrygden eller av private forsikringsselskap via bl.a. deres rådgivende leger, der det i hvert fall for undertegnede synes åpenbart at man burde hatt en samordning. Jeg la merke til at sosialkomiteens flertall – og SV var med i det flertallet – gikk inn for at når det gjelder ordninger knyttet til pasientskader, som jo i utgangspunktet er en litt annen problemstilling, men der det likevel er en parallell, skal alle saker behandles av Norsk Pasientskadeerstatning, også de sakene som gjelder private foretak. Hvis jeg ikke husker feil, argumenterte justisministeren i forbindelse med debatten i salen imot en slik ordning, selv om jeg er litt usikker på årsaken til det. Jeg ville tenkt at det må da være logisk at man får en profesjonell instans – i regi av Rikstrygdeverket i dette tilfellet – som gjør den faglige vurderingen av om det foreligger en pasientskade, og i så fall hva slags nivå på den medisinske invaliditetsgraden som utløses. Dette er et komplisert regelverk der det i hvert fall frem til nå har vært slik at inntil 15 pst. medisinsk invaliditet ikke utløser rettigheter til yrkesskade, og derfor føler en rekke av dem som har vært utsatt for det de oppfatter som en yrkesskade, seg helt urettmessig behandlet, fordi det kan være tilfeldigheter knyttet til fastsettelsen. Jeg vil også trekke frem et annet moment. SV fremmet forslag for drøyt to år siden om at man skulle vurdere en rekke yrkessykdommer på linje med yrkesskade, fordi spesielt kvinner innenfor omsorgsyrkene ut fra dagens regelverk faller utenfor. Det betyr at lidelser som nokså åpenbart skyldes belastninger i yrkeslivet, pr. dags dato defineres ut og ikke godkjennes. Og når Regjeringen nå , slik jeg oppfatter det, skal foreta en gjennomgang av yrkesskadesystemet – og jeg antar at det også inkluderer yrkessykdommer – tar jeg det som en selvfølge at man foretar en helhetlig vurdering og også ser på om det er nye grupper som burde inkluderes. Og det håper jeg at justisministeren kan kommentere, for jeg vet at en rekke kvinner innenfor omsorgsyrkene har ventet på den vurderingen. De opplever at de må gå ut av yrkeslivet på grunn av en yrkesskade, og så får de ingen erstatning for den skaden som er forvoldt, slik at også på det området er det behov for en avklaring, som jeg håper at justisministeren vil kunne kommentere.
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2001-05-08:
Når det gjelder bruk av celler og vev fra aborterte fostre, er det to muligheter: Det vil vise seg å være enten vellykket eller mislykket. Hvis slik teknikk mot formodning viser seg å være vellykket, vil det være behov for store mengder abortvev, mer enn det som er tilgjengelig i dag, fordi hver behandling – i alle fall så langt – krever celler fra mange fostre, og fordi de aktuelle pasientgruppene, eksempelvis parkinsonismegruppen, er store. Hvordan forholder helseministeren seg til denne problemstillingen? Den andre muligheten, og etter mitt skjønn den mest sannsynlige så langt, er at bruken av celler og vev fra aborterte fostre vil vise seg å være mislykket, som nå. Jeg går ut fra at helseministeren er kjent med at en stor amerikansk undersøkelse over behandling av parkinsonisme med celler fra aborterte fostre har vært skremmende mislykket. Det er den første undersøkelse som er gjort med en kontrollgruppe, og den har på ingen måte svart til forventningene. Tvert imot er de forskerne som var med i prosjektet, skremt av det dårlige resultatet. Så det er to muligheter: enten vellykket, og da med et krav om økt tilgang til fostervev – hvordan skal vi forholde oss til det? – eller mislykket, som nå – og hvorfor da satse på denne teknikken?
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2001-05-08:
Statsråden gav nettopp uttrykk for at det her var viktig å ta prinsipiell stilling til om noe var etisk eller ikke etisk forsvarlig. Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet sier i innstillingen at «når fostervev, navlestreng og morkake behandles som biologisk materiale, vil det være rimelig også å kunne anvende dette biologiske materiale». Jeg ser ikke dette som noen særlig dyptpløyende, etisk begrunnelse for om noe er etisk forsvarlig eller ikke. Slik jeg leser dette, er det nærmest en forklaring av tilgjengeligheten som etisk prinsipp – har man det, er det også etisk rett å bruke det. Hvis man har tilgjengelig fostervev, navlestreng og morkake, og det er definert som biologisk materiale, er det ifølge dette riktig å bruke det uten noen begrensning. Jeg synes ikke at tilgjengeligheten av biologisk materiale er et godt fundert etisk prinsipp: Har man noe, kan man bruke det til det man vil. Det synes jeg er et dårlig etisk grunnprinsipp. Det forundrer meg at statsråden her ikke har noe mer grunnleggende enn det han hadde i sitt innlegg.
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2001-05-08:
Det er naturligvis helt riktig det representanten Lønning sier med hensyn til bl.a. manglende dyreeksperimentering på dette området. Disse forskerne som har en betydelig egeninteresse i disse prosjektene, har vært svært dyktige til å markedsføre forhåpninger, men de har sannelig ikke hatt mye resultater å markedsføre. Jeg skal ikke forlenge denne debatten unødig, men siden mitt kvinnesyn er blitt tatt opp av to representanter, vil jeg bare si at jeg tror naturligvis ikke at bruk av celler og vev fra aborterte fostre vil føre til en betydelig økning i antall aborter. Jeg tror også at kvinner tar ansvar, og jeg tror at abort er et vanskelig valg. Men nettopp fordi dette kan være et vanskelig valg og en er i sterk tvil, mener jeg at det i slike tilfeller når en veier for og imot, kan være utslagsgivende at en vet at det finnes bruk av celler og vev fra aborterte fostre som kan tenkes å være nyttig i medisinsk behandling. Jeg vil tro at dersom en har en bekjent, en i familien som lider av en slik aktuell sykdom, kan det faktum være medbestemmende for at en kvinne skal velge abort.
Annelise Høegh (Høyre), 2001-05-08:
Jeg tegnet meg for å si at til tross for og med all respekt for Inge Lønnings syn, skylder jeg å gjøre oppmerksom på at han i den saken som han har tatt opp i dag, ikke representerer Høyres syn; det er hans eget syn. Så gav Are Næss meg anledning til å replisere tilbake at jeg tror det jeg sa om hans kvinnesyn, står fast, når han mener at kvinner vil synes det er enklere å ta abort fordi deler av det aborterte fosterets celler og vev kan benyttes til noe som kanskje kan bli noe positivt. Det er så langt fra slik – som iallfall jeg kjenner kvinner, og som også utviklingen har vist. Det at de fikk selvbestemt abort, førte ikke til en økning i aborttallet. Det føler jeg meg ganske trygg på at det vil heller ikke dette gjøre.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-05-08:
Arbeidarpartiet legg vekt på å framstilla Arbeidarpartiet og Framstegspartiet som hovudmotstandarar. Helseministeren gjer vanlegvis ikkje det, og med god grunn. Han vart raskt omfamna av Framstegspartiet då han la fram saka om statleg overtaking av sjukehusa. I dag nytta representanten John Alvheim høvet til å understreka at det er Arbeidarpartiet og Framstegspartiet som går lengst i å opna for den typen forsking som er til behandling – ei forsking som er etisk omstridd. Eg vil retta søkjelyset på temaet xenotransplantasjon. Der står heile komiteen saman om å avvisa både kliniske forsøk og alle former for medisinsk behandling med levande biologisk materiale frå dyr. Det er eit førebels forbod som varar fram til 1. januar 2003. Så har Framstegspartiet funne det nødvendig å understreka at dei støttar lovforslaget på det noverande tidspunktet, men dei vil ha retten til eventuelt å koma tilbake til denne saka om det før januar 2003 vert opna for xenotransplantasjon i utlandet. Eg ynskjer å utfordra helseministeren på kva framtidsvyar han har på dette området. Ser han det aktuelt med eit forbod berre til 2003, eller har han sjølv tankar utover 2003?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-08:
At det kan være et dilemma og en vanskelig problemstilling å ta stilling til, knyttet til bruk av vev fra aborterte fostre, synliggjøres jo av spørsmålet fra Inge Lønning. Uten at jeg skal ironisere over det, er jo Høyre medforslagsstiller til det forslag som Inge Lønning på mange måter går i rette med. Da deler jeg egentlig statsrådens oppfatning at man får respektere at man kan lande på ulike standpunkt, og ikke tillegge andre standpunkter og motiver som de ikke nødvendigvis har. Jeg har lyst til å ta opp en annen problemstilling overfor statsråden, og det er knyttet til obduksjon. Som kjent har det vært flere oppslag i VG om det, og jeg ser at også statsråden har vært intervjuet. Jeg har et oppslag her fra 29. mars 2001, hvor statsråden blir spurt om obduksjoner og eventuelt forhåndssamtykke. Jeg forstår ut fra intervjuet at statsråden er imot – det har han jo tilkjennegitt ellers også – at man skal søke en ordning med samtykke, enten ved forhåndssamtykke eller gjennom pårørende når vedkommende er avdød. Men har statsråden prøvd å tenke seg en ordning som faktisk kunne bidra til at man fikk tilsagn fra flere med tanke på obduksjon? Eksempelvis har det vært nevnt at man i samtaler på et tidspunkt da man kanskje er ved god helse, der man har en type standardiserte skjemaer knyttet til det og kanskje har en fastlege eller andre å samtale omkring det med, kanskje ville få en helt annen forståelse for nytten av obduksjon og dermed få en større grad av åpenhet i samfunnet, slik at man unngikk den type situasjoner som bl.a. VG har beskrevet, hvor pårørende egentlig føler seg svært utrygge eller er imot det, og i ettertid opplever det som svært sårende og følelsesmessig vanskelig at det har funnet sted en obduksjon uten deres samtykke.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-08:
Det bare slår meg at Are Næss går svært langt i resonnementet i koblingen mellom en selvbestemt abort og det som eventuelt skal skje etterpå med det aborterte materialet. Det er klart at hvis det var en så tett sammenkobling, var det all mulig grunn til så sterke motforestillinger, men jeg forstår det slik at man nettopp skal hindre den typen kobling, ved at man ikke blir spurt om samtykke på forhånd. I tillegg vil jo det som Næss her skisserer, kreve ganske betydelig medisinsk innsikt når det gjelder forståelse av hva som blir konsekvensen av en abort med hensyn til bruken av materialet etterpå. Mitt inntrykk er at Næss går vel langt her når han trekker den typen dramatiske konklusjoner av det, og han møter seg selv litt i døra også, for konsekvensene av det skulle jo nettopp være økte aborttall, noe Næss selv sier han ikke tror blir resultatet av lovendringen.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-08:
Jeg anser ikke de forslag som her er fremmet, først og fremst som uttrykk for en bestemt forskningspolitisk satsing, eller at lovforslagene er basert på formeninger om hvilke typer av forskning som vil gi hvilke resultater, eventuelt som vil være vellykket i fremtiden, eller som vil vise seg å være mislykket i fremtiden. Jeg mener representanten Are Næss også i sitt første innlegg antydet at dette var forslag som kunne karakteriseres ut fra tesen om at målet helliger midlet. Nå mener jeg snarere at Are Næss’ eget spørsmål peker i den retning – i retning av at man eventuelt skulle ha en annen etisk oppfatning om disse problemstillingene dersom man hadde tro på at forskningen ville være vellykket ut fra et bestemt formål, enn om man hadde den spekulasjon at dette ikke ville være vellykket. Jeg mener det vil være en noe forunderlig innfallsvinkel til et viktig etisk problem. Min oppfatning er at de forslag og de lovforslag som her fremmes, må være tuftet på en oppfatning av om man finner det etisk forsvarlig å utnytte celler og vev fra aborterte fostre slik det her er åpnet adgang for, og det er regulert på den måten det er, uavhengig av hva man måtte mene om både omfang og resultater av den medisinske forskning det her er snakk om. Derfor er dette lovforslag som ikke er tuftet på noen tese om at målet helliger midlet.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-08:
Jeg har for det første litt vanskelig for å se hva dette spørsmålet har å gjøre med analyser av hvem som måtte oppfatte seg som politiske hovedmotstandere, eller hvem som omfavner hvem i hvilke saker. Jeg har generelt sett gitt uttrykk for tilfredshet ved at de forslag som er fremmet av Regjeringen, i hovedsak har bred tilslutning i komiteen og i Odelstinget under behandlingen i dag. Når det gjelder de fremtidstanker jeg måtte ha omkring mulighetene for vellykket xenotransplantasjon, vil jeg begrense meg til å vise til det jeg sa i mitt hovedinnlegg. Det vil nå være snakk om et midlertidig forbud frem til 2003, og jeg forventer at Regjeringen innen den tid vil ha mulighet til å komme tilbake til Stortinget med forslag om lovgivning på dette området fremover. Hva som så kan følge av det, om det vil bli vurdert å være et behov for en ytterligere forlengelse av et slikt forbud, eller om det åpnes for den type transplantasjoner, synes jeg igjen det er unødvendig å spekulere i nå. Det er av de spørsmål som jeg mener det er rimelig å ta stilling til når man har fått den kunnskap om hva både ny viten og ny forskning kan ha gitt på dette området.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-08:
Jeg er enig i at det er all grunn til å minne om hvilke tragiske følger det har fått når forskningen innenfor områder som er ansett som etisk problematiske, ikke har vært underlagt en demokratisk kontroll, styring og lovgivning som det er vanlig å legge opp til. Jeg mener også at det i det foreliggende tilfelle nettopp er lagt opp til en kontroll og styring av denne type medisinsk forskning og bruk av celler og vev fra aborterte foster som vil sikre mot den type tragedier. Det andre er at jeg er av den oppfatning at de etiske spørsmål som knytter seg til dette – og jeg har all respekt for at her kan vi ha forskjellige oppfatninger, og vi må leve med det og utvikle en lovgivning som på en best mulig måte favner det som er det felles etiske grunnlag som vi vurderer slike spørsmål på – kan og vil det som regel være noe forskjellige holdninger til. Men jeg deler ikke den oppfatning at dette nærmest skal være et konjunkturfenomen, hvor man snakker om hva som er riktig timing for å utvikle og fremme en slik lovgivning. Jeg mener at enten får man ta stilling til om dette er etisk forsvarlig eller ikke etisk forsvarlig, men et resonnement om å finne en riktig timing ut fra hvordan man vurderer de fremtidige muligheter for forskningen, mener jeg er etisk uriktig.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-08:
Jeg er redd jeg ikke kommer lenger i en diskusjon med representanten Næss om de forskjellige etiske spørsmål som er behandlet i proposisjonen og den innstilling som nå foreligger. Jeg må konstatere at vi kan ha noe forskjellige syn på disse etiske problemene. Jeg har all respekt for det syn representanten Næss i så henseende gir uttrykk for. Jeg må ha en forhåpning om at også de med et annet syn på etikken i disse spørsmålene har respekt for at vi som har fremmet dette forslaget, som ser ut til å ha tilslutning i Odelstinget, også har det.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-05-08:
For det første er det slik at de tilfeller som tidligere i vår ble referert i media om forhold omkring obduksjon, er sterkt kritikkverdige og meget beklagelige og gir god grunn til at man fra komiteens side har understreket, ved sitt forslag om et tillegg til loven, betydningen av at dette er en virksomhet som i alle henseender foregår på etisk forsvarlige og betryggende måter, og at det er viktig at vi iverksetter de nødvendige tiltak for å sikre at så skjer. Jeg er også enig i at det er viktig med mer åpenhet omkring de problemstillinger som knytter seg til obduksjon og de behov som også er i samfunnet for obduksjoner. I så henseende har jeg heller ikke motforestillinger mot at det i større grad er tema i forholdet f.eks. mellom pasienter og en fastlege. Men jeg har nok en del betenkeligheter til at dette eventuelt skulle være gjenstand for avklaringer nærmest på et tidlig tidspunkt i personers liv, som man så eventuelt skulle bli konfrontert med i senere situasjoner i livet. I så henseende er det spørsmål som må gjøres gjenstand for langt mer omfattende vurdering enn det har vært anledning til nå – i hvert fall det som har vært gjort i forbindelse med den offentlige debatt som var i vår. Men jeg mener at arbeidet i det utvalg som Helsetilsynet har nedsatt, vil kunne omfatte også den type spørsmål som her tas opp.
Inge Lønning (Høyre), 2001-05-08:
Jeg må bare få feste oppmerksomheten ved et element i innstillingen som for meg er et tankekors. Det er det forslaget som åpenbart vil få tilslutning, om å åpne adgang for bruk av fostervev i forskning og behandling. Alle parter er enige om at dette i seg selv er meget problematisk. Det vil si at virkemidlet, det å drive med forskning og behandling ved hjelp av fostervev, i seg selv er ytterst problematisk. Det resonnement som brukes for allikevel å åpne for det, er de lovende fremtidsutsikter, altså at det kan tenkes en gang i fremtiden å føre til så gode resultater at det oppveier betenkelighetene Det er i seg selv et etisk resonnement som er enda mer problematisk, etter mine begreper, i hvert fall hvis man har litt historisk kunnskap og vet hva den type resonnementer er blitt brukt til å rettferdiggjøre av medisinske eksperimenter i tidens løp. Men det som for meg er det virkelige tankekors, er at de lovende fremtidsutsiktene som man her tillegger så stor vekt, er blitt vesentlig mindre lovende, og alle som er informert om forskningens utvikling, mener i dag at den optimismen var helt ubegrunnet. Da blir det et tankekors at man akkurat på dette tidspunkt ønsker å revidere den norske lovgivningen av hensyn til resultater som antakelig er blitt fremstilt i et altfor gunstig lys av de forskermiljøene som er interessert i å drive forskning på dette området. Jeg synes det er en ganske ulykkelig timing i dette bildet, i tillegg til det prinsipielle problemet.
Inge Lønning (Høyre), 2001-05-08:
Jeg bad om ordet nærmest for å oppklare en misforståelse. Om den er åpenbar eller ikke, kan man sikkert ha delte meninger om, men en misforståelse er det i hvert fall. Selvfølgelig er jeg helt enig i at dette dreier seg om vanskelige avveininger, og selvfølgelig respekterer jeg fullt ut at man kan trekke ulike konklusjoner av disse avveininger. Det jeg forsøkte å peke på, var at dette er et klassisk dilemma når det gjelder etiske diskusjoner. Alle er enige om at virkemiddelet i seg selv er problematisk og ikke ønskelig. Det har jeg forstått at det ikke er noen tvil om – alle er enige om det. Mot dette kommer så for-argumentet, og det eneste for-argument jeg har vært i stand til å registrere, er de tenkbare resultatene i fremtiden. Og det jeg forsøkte å påpeke med det kanskje litt uheldige ordet «timing», var at det for meg fremstår som et tankekors at man kan fremme et sånt forslag om å åpne for noe som alle er enige om er betenkelig, i en situasjon hvor alle fagfolk er enige om at man når det gjelder resultatene, sannsynligvis lover langt mer enn det man er i stand til å holde. Optimismen blant forskerne er langt mindre nå enn den var for et år siden, og det var derfor jeg sa at jeg finner det merkelig at man vil komme med en slik lovendring på dette tidspunktet. Det hadde vært lettere å forstå tyngden i argumentet for et år siden. Det er vel også grunn til å tillegge det vekt at det blir flere og flere forskere som arbeider i dette felt, som kritiserer heftig de kollegene som virkelig ønsker å gå videre på denne vei, fordi man allerede har sett at man på et altfor tidlig tidspunkt har tatt i bruk forsøk på mennesker – på et langt tidligere tidspunkt enn man ellers regner som forsvarlig, og før man har gjort tilfredsstillende eksperimenter på dyr. Det var det som var min bakgrunn for å peke på at det er et tankekors at man akkurat i en slik situasjon, hvor uenigheten innenfor forskningen er tiltagende, og hvor skepsisen er voksende, legger så stor vekt på de tenkbare resultatene i fremtiden. Det var ikke noe mer enn det jeg mente å peke på.
Petter Løvik (Høyre), 2001-12-13:
Representanten Ausdal Starrfelt var på jakt etter logikken. Og logikken er veldig, veldig enkel: Vi skil no mellom oss som storting, som skal bestemme kva slags posttenester vi skal ha, kva slags flyplassar vi skal ha på kva nivå, kva slags tilbod vi skal ha på vegane, og dei organisasjonane som skal levere dette til oss. Luftfartsverket er allereie i gang med ein omstillingsprosess der dei har konkludert med statsforetak, som ligg nokså nær aksjeselskapet. Om Luftfartsverket blir aksjeselskap, vil det gje dei ein større fridom til å organisere verksemda si. Men det betyr sjølvsagt ikkje at det i det heile tek frå Stortinget styringsrett over både kva flyplassar vi skal ha, og kva kvalitet som skal vere på tilboda der. Styringa skjer ikkje i dag gjennom eigarskap, men gjennom konsesjonar og kjøp av tenester. Så spør representanten om kven dette skal gå på kostnad av, og kva med dei tilsette i denne saka? Sjølvsagt vil dei tilsette bli tatt med på råd. I Luftfartsverket og i Statens vegvesen er dette ein prosess som har gått over svært lang tid. For Posten og NSB gjer vi no eit vedtak der vi set fast prinsippet, det skal bli AS. Det er ikkje ein revolusjon over natta, men det er grønt lys for ein prosess der dei tilsette sjølvsagt vil bli tatt med på råd. Stortinget misser ikkje makt i det heile, vi får tvert imot større makt til å stille strenge krav til dei som skal produsere tenestene, i og med at vi får større avstand til dei.
Petter Løvik (Høyre), 2001-12-13:
Representanten Svendsen har sjølvsagt heilt rett i at Høgre har satsa sterkt, og sagt at vi skal satse sterkt, på veg. Eg var litt inne på bakgrunnen for dette i innlegget mitt. Vi står også fast ved det høge ambisjonsnivået som dei tre regjeringspartia la fram i Sem-erklæringa, om at vi i løpet av perioden skal ha gjennomsnittleg ca. 600 mill. kr ekstra på riksvegar. Det er også rett at Framstegspartiet i sine alternative budsjett har satsa sterkare på veg, som dei har gjort på ein masse andre område ved å pøse svært mange fleire millionar kroner inn i statsbudsjettet – og ikkje berre millionar, det er snakk om milliardar. Men baksida trur eg dei fleste av oss er klar over: Vinninga vil lett gå opp i spinninga. I Dagens Næringsliv den 27. november, som eg er sikker på at representanten Svendsen har lese, står det heilt klart frå våre fremste økonomar at renta ville gått opp om Framstegspartiet sitt forslag hadde gått gjennom. Då hadde vi ikkje fått opplevt den gleda som veldig mange norske innbyggjarar følte i går då renta gjekk ned, som vi håpa og som vi trudde, på bakgrunn av eit sterkt budsjett. Eg kan love representanten Svendsen at dei tre regjeringspartia og Regjeringa vil gjere alt dei kan for å oppfylle dette målet, så sant nokon vil støtte oss i Stortinget innafor forsvarlege rammer. Eg kan ikkje love at dette skjer neste år, slik representanten Svendsen spurde om, men eg kan love at vi er à jour våren 2005 med dette viktige opplegget.
Petter Løvik (Høyre), 2001-12-13:
Når komiteleiaren nemnde ein del ting som hadde gjort sterkt inntrykk i haust, var det ærleg meint. Men eg ber om forståing for at med ti minutts taletid kan ikkje den lista bli fullstendig utfyllande. Det er rett som representanten Sørensen seier, at her er mange andre problemstillingar vi burde tatt fatt i. Natur- og miljøsidene er viktige sider. Villreinen, som har vore eit diskusjonstema, har vi teke omsyn til. Vi vil halde ope Rv 7 over Hardangervidda, men vi har også sagt at her skal ein vurdere om dette kan ha skadeverknader på villreinen. Det gjer også inntrykk at nokre togpassasjerar ikkje har eit godt nok tilbod, som representanten Sørensen var innom. Derfor satsar vi på ein sterk auke i kjøp av tenester frå NSB. Vi satsar på større investeringar i Jernbaneverket for å få både betre spor og betre tilbod via dei tenestene vi førebels kjøper frå NSB på persontransporten. Samtidig har det også noko med miljø å gjere, i ei litt anna form, når vi møter skuleungar som må gå på ein ganske smal og dårleg og mykje trafikkert veg, og når vi, som eg var inne på i mitt innlegg, møter foreldre som sit med angst heile dagen fordi ungane kjører skulebuss på ein veg som ein veit er utsett for store ras. Desse avvegingane er det vår plikt å foreta. Eg trur at noko av det viktigaste vi kan gjere i framtida, er å satse sterkare på å få ein betre vegstandard, som vil gagne miljøet, fordi vi ville sleppe mykje av den trafikkorken som vi har i dag. Regjeringa og regjeringspartia vil også, som vi sa i Sem-erklæringa, ha ei storsatsing på kollektivtrafikk. Det skal vi sjølvsagt følgje opp.