trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Eirik Faret Sakariassen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-11:
For å knytte noen kommentarer til det som skjer i Gaza akkurat nå: En må si at det er hjerteskjærende. Det er heller ikke første gang, og jeg frykter at noe lignende kan skje også senere. Bare for å gjøre det klart og tydelig fra denne talerstol: SV er ikke for en akademisk boikott. Jeg er heller ikke for en akademisk boikott. Men i dette spesielle tilfellet mener jeg at en må stille høyere etiske krav til den type samarbeid, for det er en helt spesiell institusjon, som har tett forbindelse til Hæren, som har tett forbindelse til selskaper som vårt eget oljefond ikke aksepterer. Da mener jeg at en akademisk institusjon må stille strenge og høye moralske og etiske krav. Mener statsråden at UiS kan samarbeide også i framtiden?
Eirik Faret Sakariassen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-11:
Statsråden gir svar, og jeg oppfatter at en vektlegger den akademiske friheten. Den akademiske friheten er jeg også veldig opptatt av, og jeg mener det er viktig at man på faglig grunnlag kan ha samarbeid med forskere fra nesten alle land i verden. Men det er en forskjell på det å ha enkelte faglige samarbeid og det å gå videre med en så forpliktende og tett avtale som dette. Nå vet vi at avtalen skal behandles i løpet av dette året, og mest sannsynlig fornyes. Da blir mitt siste spørsmål til statsråden i denne omgang: Mener statsråden at Universitetet i Stavanger bør fortsette med dette samarbeidet?
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2018-04-11:
I proposisjonen om endringer i arbeidsmiljøloven, som regjeringen la fram i går, blir det foreslått viktige presiseringer når det gjelder definisjonen av «fast ansettelse». Det blir slått fast at ansettelsen er løpende og tidsubegrenset, at lovens regler om opphør av arbeidsforhold skal gjelde, og at arbeidstaker skal sikres forutsigbarhet for arbeid i form av et reelt stillingsomfang. Vi i Kristelig Folkeparti er tilfreds med presiseringene så langt, men vi ser også at et viktig ord mangler, et ord som er viktig for å sikre norske familier økonomisk trygghet i hverdagen. Regjeringen vil sikre arbeidstakeren forutsigbarhet for arbeid, men ikke forutsigbarhet for inntekt i den nye, omarbeidede lovteksten. Flere av høringsinstansene påpeker at regjeringen ikke går langt nok i sitt forslag når det gjelder å sikre arbeidstakeren forutsigbarhet for lønn. Kan statsråden kort gjøre rede for hvorfor regjeringen ikke har tatt hensyn til disse høringsuttalelsene, og hvorfor det blir foreslått en lovendring som kan medføre en videreføring av en praksis der fast ansatte ikke har en fast og forutsigbar inntekt?
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-11:
Mitt spørsmål går til finansministeren. Det er tid for både budsjettkonferanse og landsmøter, og regjeringspartiene har i en rekke ulike oppslag bebudet strammere tider i Norge. Alle får ikke, varsler finansministeren. Man kan jo da spørre seg om det er et varsel om at alle med millioninntekter ikke lenger skal få massive skattelettelser, eller at regjeringen vil tette hullene i skattesystemet, der internasjonale selskaper gjennom aggressiv skatteplanlegging flytter store overskudd ut av landet og sånn sett unngår skatt til fellesskapet. Men nei. Leser man litt lenger, ser man at lederen i finanskomiteen tar til orde for innstramming i sykelønnsordningen og økte egenandeler i helsevesenet. Det er ikke unaturlig at handlingsrommet er mindre etter den fem år lange festen som har vært, med skattelettelse til de rikeste og massiv oljepengebruk – en fest som resulterer i økte forskjeller, innhogg i framtidens sparepenger og mindre handlingsrom. Samtidig har vi de siste årene sett at uføre med barn har fått mindre å rutte med. De som har mistet jobben, får skatt på sluttvederlaget. Kronisk syke, brannskadde og de som har amputert, har mistet retten til gratis fysioterapi. Og sånn kunne jeg fortsatt. Så spørsmålet til finansministeren er: Hvem er det nå som ikke skal få? Hvem er det nå som må stramme livreima? Er det de som har mest, eller er det de som allerede har fått mindre?
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-11:
Det jeg hører her, er nettopp en bekreftelse på at den politikken som har ført til økte forskjeller i USA og Europa, med skattekutt til de rikeste og kutt i velferden, kommer til å fortsette. Det er ikke slik at regjeringen bare har lagt på penger til gode formål. De har også stått for en politikk med en lang rekke usosiale kutt i løpet av de siste årene. Det er grunn til å minne om at de aller rikeste i samfunnet er de som sitter igjen med mest. De 1 600 rikeste har fått skattelettelser på nærmere 600 000 kr hver. Da blir spørsmålet: Hvor er prioriteringene til denne regjeringen? Lederen i finanskomiteen har varslet at det bare vil være rom for skattelettelser på om lag 1–2 mrd. kr. Da er det grunn til å minne om et forslag som SV har kommet med, som også koster 1–2 mrd. kr, nemlig å øke barnetrygden. I en tid da antallet fattige unger bare vokser, vil det kanskje være klokt av regjeringen å se på om de heller skal prioritere velferd for de mange i stedet for skattekutt til de få.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-11:
Veksten i barnefattigdom er drevet av vekst i antallet etnisk norske barn som i større grad lever i fattigdom. Det er verdt å ha med seg. Politikken er velprøvd i USA og i Europa. Den har ført til økte forskjeller, og det kan vi lære av. Et annet forslag til skattelettelser fra regjeringen, som flere politikere fra Fremskrittspartiet har tatt til orde for, er at muligheten til å ta inn eiendomsskatt rundt omkring i kommunene skal begrenses. I regjeringsplattformen slår regjeringen fast at det skal settes tak på eiendomsskatt for hytter, og det varsles kamp mot eiendomsskatten som vedtas i lokaldemokratiet, av de folkevalgte. Når Fremskrittspartiet ikke liker hva folket bestemmer, gjelder det kanskje å se på hvordan demokratiet utøves, og hvem som utøver det. Finanspolitisk talsperson, Helge André Njåstad, i Fremskrittspartiet foreslår dobbel stemmerett for dem som har hytter, slik at de kan stemme både der de bor, og i kommunen der de har hytte. Mitt spørsmål til finansministeren er: Hvor mye må hytta koste for å kunne utløse en dobbel stemmerett? Hvor stor hytte må det være?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2018-04-11:
Handlingsrommet for velferd er jo svekt, slik representanten Kaski sa her, på grunn av skattelettar. Det må nesten regjeringa ta inn over seg. I ABC Nyheter den 7. april sa Torbjørn Røe Isaksen at kutt i sjukeløna skapar forskjellar. Er statsråden einig i at kutt i sjukeløna skapar forskjellar?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2018-04-11:
Spørsmålet mitt var: Er statsråden einig i at kutt i sjukeløna vil skapa forskjellar?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2018-04-11:
Kan eg då konstatera at statsråden vil freda sjukelønsordninga i denne perioden, og at ein kan trekkja frå meir i fagforeiningsfrådrag, slik dei faktisk har skriftleg i Jeløya-plattforma? Kan eg konstatera et ein òg vil freda sjukelønsordninga i denne perioden?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2018-04-11:
For Kristelig Folkeparti har det vært helt avgjørende i alle budsjettforhandlinger å løfte den sosiale profilen. Vi vet at det vi i denne salen kan gjøre for dem som trenger det mest, er noe av det som har størst betydning. Det er å skape vekst, legge til rette for at arbeidsplassene er trygge, legge til rette for at det skapes nye arbeidsplasser, fordi vi vet at arbeid er den beste veien ut av fattigdom, og det er meningsfullt for hver enkelt som får en arbeidsplass. Samtidig får vi oversikter som viser at i Norge vokser hvert tiende barn opp i en fattig familie, ca. 100 000 barn, og det bekymrer oss. Derfor har vi vært opptatt av målrettede tiltak for å hjelpe de ungene som er i fattigdom. Det beste er jo å få dem ut av det, men også at de har en meningsfull oppvekst, for å skape trygge familier og trygge barn som senere blir trygge voksne. Nå kommer snart revidert budsjett. Til høsten er det statsbudsjett. Hva er finansministerens visjoner for budsjettarbeidet for å sikre at en får gjort noe med den økende barnefattigdommen?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2018-04-11:
Mitt spørsmål går til utanriksministeren. Etter fleire år med frosne relasjonar med Kina i kjølvatnet av at Nobelkomiteen tildelte Liu Xiaobo fredsprisen, blei dei politiske relasjonane normaliserte igjen i 2016. Det er sjølvsagt av stor betydning for Noreg. Kina er ei stormakt både økonomisk og politisk, ein viktig marknad og ein stadig meir aktiv aktør òg internasjonalt. Samtidig opplever vi at regjeringa i tida etter oppmjukinga overfor Kina har snakka med innestemme når det gjeld menneskerettssituasjonen i Kina. Det er iallfall det inntrykket ein kan få. Og det skjer altså i ei tid der president Xi Jinping fører landet i ei meir autoritær retning med stadig strengare kontroll. Overvakinga av innbyggjarane blir sterkare, det blir mindre demokrati og mindre fridom. Eit eksempel er at i går kunne VG melde at Kinas myndigheiter har stansa alt sal av biblar på nett, eit klart angrep på trusfridomen og eitt av fleire eksempel på at regimet strammar inn kontrollen med religionsutøvinga i landet. Korleis stiller Noreg seg til den negative utviklinga når det gjeld trusfridom og menneskerettar generelt i Kina, og ser regjeringa det slik at Noreg har hatt rom for å ta opp desse kritiske spørsmåla? Eit spørsmål er òg: Er det ikkje no på tide at Noreg våger å bruke utestemma i desse viktige verdispørsmåla? Noreg er ein nasjon som har løfta menneskerettar. Gjer me det no aktivt i den dialogen me har med Kina?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2018-04-11:
Eg vil takke for svaret. Dette er jo ei problemstilling Noreg har saman med den vestlege verda i dag. Men eg trur det er veldig farleg viss me aksepterer overtramp frå Kina i dag og håpar at aukande samarbeid med Vesten vil gjere Kina betre i morgon. Det trur eg er ein farleg veg å gå. Det vil òg gjere det vanskelegare å stå opp mot Kina seinare. I desse dagar er statsrådskollega Iselin Nybø på besøk i Kina for å fremje samarbeid innanfor sitt felt, høgare utdanning og forsking. Det synest eg er vel og bra, men Noreg har òg blitt kritisert for å vere naive i tilnærminga si til nettopp agendaen til kinesiske myndigheiter. Kan utanriksministeren forsikre meg om at Noreg vil stå tydeleg opp for menneskerettane i dette samarbeidet – krystallklart på den akademiske fridomen og klart imot alle forsøk på kontroll og sensur av forsking og høgare utdanning?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2018-04-11:
Når me ser på situasjonen i Kina no, opplever me bl.a. situasjonen til uigurane som enda meir krevjande enn på lang tid: Menneske blir internerte utan grunn, det er forbod mot å snakke språket sitt saman på arbeidsplassar, me veit at det skjer organtransplantasjonar frå fangar av dette folkeslaget. Situasjonen er meir krevjande. Det er den eine sida. Mercedes-Benz blei f.eks. nyleg pressa av Kina til ei unnskyldning etter at dei hadde vore så uheldige å sitere Dalai Lama på nettsidene sine, og da Filippinane stod opp mot Kinas territorielle krav i Sør-Kina-havet, blei dei møtte med at ein ikkje vil kjøpe bananar frå Filippinane. Eg vil kalle dette bølle-tendensar frå Kinas side. Det er viktig at me står opp mot den typen haldningar og politikk frå Kinas side.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-04-11:
Jeg takker for et både godt og relevant spørsmål. Det er jo, som representanten Hareide helt riktig peker på, sånn at etter normaliseringen av forholdet har det vært både politiske besøk og – jeg vil si – økt interesse fra begge parter for igjen å opprette en god dialog. Da vi hadde den første runden av den nye årlige politiske konsultasjonsmekanismen i august i fjor, var menneskerettigheter et tema. Det ligger nå i denne konsultasjonsmekanismen at menneskerettigheter selvsagt også framover både kan og skal være et tema. Det er også enighet om at ulike samfunnsmodeller og for så vidt også ulike samfunnssystemer ikke må stå i veien for en utveksling som også handler om dette. Det er det viktig fra norske myndigheters side å understreke, og vi følger selvsagt nøye den situasjonen som er, både når det gjelder opposisjon, og når det gjelder tros- og religionsfrihet, som representanten peker på. Det er dessverre ikke en situasjon som globalt viser en positiv utvikling. Snarere tvert imot anslår man at ca. 70 pst. av verdens befolkning lever i land der det på en eller annen måte er innskrenkninger i tros- og livssynsfriheten. Det er også en av årsakene til at regjeringa tydelig har økt støtten til å drive menneskerettighetsarbeid for å fremme religionsfrihet til ca. 70 mill. kr i år, og også tar en aktiv rolle på det feltet. Det har også vært viktig for oss å bygge opp en god mulighet og en god plattform nettopp til å ta en diskusjon også om en del av de vanskelige sakene. Vi skal være ambisiøse, men vi skal selvfølgelig også være realistiske. Vi ser også at dette er en tilnærming som flere andre land har i forholdet til Kina.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-04-11:
En av årsakene til at høyere utdannings- og forskningsminister Iselin Nybø nå reiser med en relativt stor delegasjon – bl.a. bestående av det jeg tror er samtlige universitets- og høgskolerektorer og for øvrig en stor akademisk delegasjon – er nettopp at hun skal kunne fremme og utveksle synspunkter knyttet til de sentrale problemstillingene som representanten Hareide tar opp. Vi ser også at Kina, for Norge og for mange andre land, er en viktig global partner på mange områder der vi kan bidra til å trekke utviklingen i positiv retning, bl.a. når det gjelder miljø- og klimaspørsmål. Det er det også viktig å ha med seg i denne sammenhengen. Så er jeg veldig enig i det representanten Hareide sier knyttet til at man må tilpasse virkemiddelbruken etter hva som fungerer. Som representanten godt vet, er det av og til slik at den såkalte utestemmen ikke gir de beste resultatene. En kombinasjon av virkemidler der man bruker både andre kanaler og tydelig utestemme, er det som oftest viser seg å ha god effekt.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-04-11:
Når det gjelder spørsmålene knyttet til både minoriteter og andre som er utsatt – egentlig globalt, ikke bare i Kina – er det et tema som har vært og kommer til å fortsette å være prioritert fra norsk side i vårt menneskerettighetsarbeid. Vi er også opptatt av å gi ytterligere støtte til dem som forsvarer menneskerettighetene, altså menneskerettighetsadvokater og aktivister, fordi vi ser at rommet deres til å utøve sin aktivisme og sin gjerning er under sterkt press i veldig mange land. Det er også en av årsakene til at jeg i slutten av februar undertegnet en avtale for langsiktig støtte til FNs høykommissær for menneskerettigheter – med inntil 150 mill. kr i år, som er en økning, og en tydelig støtte i fire år framover for at de skal kunne gjøre en bedre jobb for minoriteter, som mange steder opplever å være under press, i likhet med menneskerettighetsforsvarere.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-04-11:
Jeg var litt inne på det i avslutningen av mitt forrige svar. Det er en usedvanlig viktig jobb. Vi hadde etter min oppfatning en god utvikling mot slutten av fjoråret, da vi, på norsk initiativ, fikk vedtatt enstemmig en resolusjon i FNs generalforsamling om menneskerettighetsforsvarere. Det er ingen selvfølge i dagens situasjon i FN at man skal kunne klare, med enstemmighet, å vedta den type resolusjoner, som har et klart normativt preg. Nettopp derfor har det vært veldig viktig for oss å følge opp dette arbeidet, bl.a. med den økte støtten til FNs høykommissær for menneskerettigheter, som jeg nevnte. Vi støtter veldig mange sivilsamfunnsorganisasjoner og menneskerettighetsorganisasjoner rundt om i mange land som er spesielt utsatt. Det vi derimot opplever med jevne mellomrom, er at mange av dem som er forsvarere og forkjempere, også er i en veldig utsatt situasjon. Vi må da velge våre virkemidler, slik at situasjonen for dem ikke blir verre enn den allerede er. Men både den politiske og den økonomiske støtten fra Norge er utvetydig.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-04-11:
Det er en dypt bekymringsfull situasjon, som dessverre har blitt verre den seinere tida. Det er all grunn til å anta at situasjonen også i de kommende ukene og månedene kan vise noe av den samme utviklingen, dessverre. Fra norsk side har vi vært tydelig på at det er uakseptabelt å skyte med skarpt mot sivile. Vi har vært veldig tydelig på at det må til en troverdig gjennomgang av det som har skjedd. Det følger også av den internasjonale humanitærretten at alle land har en forpliktelse til å gjennomføre undersøkelser når det er mulige brudd på humanitærretten. Men vi har også vært veldig klare på at løsningen på denne konflikten bare kan finnes gjennom en framforhandlet løsning og en tostatsløsning. Derfor har vi det siste halve året brukt mange ressurser gjennom vårt formannskap i AHLC, den såkalte giverlandskomiteen for Palestina, på å forsøke å finne konkrete prosjekter som kan bidra til å bedre situasjonen for befolkningen på Gaza, samtidig som vi fortsetter å engasjere begge parter konstruktivt politisk. Det vi opplevde i det ekstraordinære møtet vi sammenkalte til 31. januar, var at stemningen var – om man kan si det sånn – mer konstruktiv enn det vi kunne forvente. Vi har i tida etter det og fram til det ordinære møtet vi hadde 20. mars, brukt mye tid på nettopp de konkrete prosjektene på Gaza. Det ble mobilisert mye under møtet 20. mars. Det gjaldt særlig spørsmålet om vannrenseanlegg på Gaza, som i tillegg til elektrisitetsforsyning kanskje er noe av det viktigste for å bedre levekårene for befolkningen. Når det er sagt, er det viktig å gjenta at den eneste måten å løse dette spørsmålet på er å få en framforhandlet tostatsløsning. Det er et anerkjent og kjent norsk standpunkt, som har vært der i alle år, og som også ligger til grunn for den politikken vi fører overfor både Israel og Palestina.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-04-11:
Jeg er også glad for at Arbeiderpartiet legger til grunn at boikott ikke er et velegnet virkemiddel. Dialog er et betydelig bedre virkemiddel enn boikott. Når det er sagt, er spørsmålet om merking av varer et spørsmål som Utenriksdepartementet nå holder på å behandle. Det er interessant at dette spørsmålet også lå på tidligere utenriksminister Jonas Gahr Støres bord svært lenge uten å bli konkludert. En av årsakene til det er at det ikke er et enkelt spørsmål. Men det er noe vi jobber med i Utenriksdepartementet nå, og vi håper å finne en snarlig løsning på det.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-04-11:
Vi har økt vår støtte til UNRWA, og det er helt nødvendig fordi de bidrar til sikkerhet og stabilitet i regionen og ikke bare til den akutte hjelpen med f.eks. mat, utdanning og medisiner, som er en helt avgjørende del av det. Vi har et kjernebidrag i 2018 på 125 mill. kr. Det utbetalte vi svært tidlig og i én omgang for å være sikre på at det kunne bidra til at tjenestene kunne fortsette å leveres. UNRWA er i en økonomisk situasjon nå som gjør at de frykter at de etter mai ikke vil være i stand til å levere den type tjenester som de gjør nå. Det andre er at vi har gitt et bidrag til den humanitære delen, på 105 mill. kr: Det er også et bidrag som vi betalte ut umiddelbart, og som jeg annonserte i forbindelse med konferansen i Roma. Bidragene til sammen gir betydelig støtte til UNWRA, for at de skal kunne levere de tjenestene som er så grunnleggende.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-04-11:
Dette er jo et spørsmål som må rettes til forsvarsministeren. Det er forsvarsministeren som har ansvaret for utformingen av de årlige forsvarsbudsjettene. Men la meg bare kort referere til at det regjeringen har gjort i denne perioden, er å øke forsvarsbudsjettene med 24 pst., reelt sett, nemlig 10,6 mrd. kr. Det er et betydelig løft. Vi har også valgt å bruke ressursene der det trengtes mest først, nemlig på å reparere opp materiell som i årevis hadde ligget til kai eller stått i garasjer uten å kunne brukes. Vi har vært opptatt av å øke aktiviteten, og vi har vært opptatt av å starte på nye store investeringer. Alt dette ligger i den vedtatte langtidsplanen, og det er også fulgt opp med den økonomien som langtidsplanen krever. Samtidig har vi vært klare på at målet som NATO formulerte i Wales i 2014, nemlig en målsetting om å bevege seg i retning av å bruke 2 pst. av BNP på forsvar innen et tiår, står fast. Det er bekreftet i budsjettproposisjonen som ble lagt fram, det er bekreftet på vårt landsmøte og nok også på andre landsmøter, og det er en målsetting vi står ved. Så tror jeg også Liv Signe Navarsete, som tidligere statsråd i mange år, godt vet at å framskrive BNP-vurderinger seks–sju år fram i tid, er det ingen forunt å gjøre. Så hvordan dette nøyaktig vil slå ut, er det ingen som kan si per i dag, annet enn å vite at det er klart det er en krevende jobb å skulle fortsette den enorme økningen vi har hatt på forsvarsbudsjettene, når det økonomiske handlingsrommet framover blir mindre. Det betyr likevel ikke at målsettingen ikke står fast, men det betyr at vi må fortsette å gjøre harde prioriteringer i regjering, akkurat på samme måte som vi har gjort fram til nå.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-04-11:
Jeg registrerer at representanten Navarsete fortsetter å stille spørsmål som primært er innenfor forsvarsministerens konstitusjonelle ansvarsområde. Etterlysningen av en helhetlig opptrappingsplan synes jeg er pussig. Den heter langtidsplanen for Forsvaret, og den er lagt fram og vedtatt av Stortinget med et stort flertall. Den legger også til grunn at det skal bli enklere å motta allierte forsterkninger. Det er det som er hele grunnlaget for den allierte dimensjonen som vi legger ekstra stor vekt på, nettopp fordi behovet for allierte forsterkninger i potensielle konflikter som skulle ramme Norge, vil være stort også i framtida.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2018-04-11:
Det er ingen tvil om at menneskerettar er sette under press i mange land, og ikkje minst det som det vart referert til i hovudspørsmålet i dag. Me veit at uigurane er underlagde ekstrem kontroll. Dei vert pågripne og fengsla og kontrollerte med digitale verkemiddel, ansiktsgjenkjenning osv., og dei har eit svakt minoritetsvern. I årsmeldinga for Noregs nasjonale institusjon for menneskerettar, som vart lagd fram i går, er det eit sitat frå generalsekretær Bjørn Engesland i Helsingforskomiteen om menneskerettar og menneskerettsforkjemparar i autoritære statar: «Norge må gi dem økonomisk støtte og beskyttelse når de blir forfulgt, fremme deres rettigheter i FN og andre internasjonale organisasjoner og innføre sanksjoner mot myndighetspersoner som angriper dem.» Kan utanriksministeren seie litt meir konkret korleis Noreg arbeider for å ta vare på og støtte opp om menneskerettsforkjemparar i autoritære statar?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2018-04-11:
Mitt spørsmål går til utenriksministeren. Det sikkerheitspolitiske biletet endrar seg. Verda er vesentleg meir uroleg no enn for få år sidan. Dette opptek sjølvsagt også utanriksministeren. 7. april i år gav statsråden eit omfattande intervju til Dagbladet om det sikkerheitspolitiske biletet og det norske forsvaret. Om NATO sitt 2-prosentmål er utanriksministeren sitert på følgjande: «Jo, vi står fast ved at vi skal jobbe for å nå målet. Den forpliktelsen har vi slått klart fast.» At Høgre har stadfesta NATO sitt 2-prosentmål, er eg ikkje i tvil om. På Høgre sine eigne heimesider annonserte partiet etter landsmøtet i fjor følgjande krystallklåre melding: «Høyre vil bruke to prosent av BNP på Forsvar innen 2024, som vil bety en ytterligere opptrapping av forsvar, sikkerhet og beredskap.» Og dette gjekk Høgre til val på i 2017. Både statsråden sitt intervju til Dagbladet laurdag og ikkje minst Høgre sine lovnader attgjevne på eigne heimesider står i skarp kontrast til det statsråden skreiv i brev til Stortinget halvannan månad etter Høgres landsmøte i fjor. Der skreiv statsråden at «å oppnå en situasjon der Norge faktisk bruker 2 prosent av BNP til forsvarsformål vil kreve betydelige rammeøkninger i de kommende årene, også ut over nivåene det planlegges for i denne langtidsplanen». Eg stiller dette spørsmålet om 2-prosenten, sjølv om eg veit at den tidlegare forsvarsministeren har skifta beite og no er utanriksminister. Men med bakgrunn i oppslaget i Dagbladet finn eg det rett å vise til intervjuet der statsråden òg seier at «i Høyre sier vi også at det er viktig å bruke pengene riktig». Det er det ingen som helst tvil om, men det er vanskeleg å sikre god økonomistyring om ein seier to komplett motsette ting om finansiering av Forsvaret. Kan statsråden stadfeste at lovnaden etter eige landsmøte i fjor framleis gjeld?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2018-04-11:
Eg takkar for svaret. Det er jo ingen tvil om at statsråden både før og etter at ho vart utanriksminister har uttalt seg om dette 2-prosentmålet, og difor stilte eg spørsmålet. Dette heng saman med sikkerheitspolitikken. Viss me ser tilbake til i fjor, så sa Kjell Grandhagen i ein kronikk i Dagens Næringsliv at me risikerer både feilinvesteringar og nedlegging av basar me under nye rammevilkår ville velje å behalde, viss ein ikkje har ein heilskapleg opptrappingsplan for Forsvaret. Det han peika på, var nedlegginga av Andøya flystasjon, som dramatisk kan redusere vår kapasitet til å ta imot allierte forsterkingar. Då heng forsvarspolitikken saman med sikkerheitspolitikken og utanrikspolitikken. Det kan ein ikkje nødvendigvis skilje. Vil utanriksministeren seie at å redusere kapasiteten for å ta imot allierte forsterkingar, som er Noregs livbøye, faktisk òg impliserer utanrikspolitikken og tryggingspolitikken for landet vårt?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2018-04-11:
«NRK har vist video der norske soldatar deltek i aktiv krigføring i Irak. Forsvarssjefen sa tysdag 3. april at norske soldatar har gripe inn i stridssituasjonen fleire gonger, og at mandatet til dette ligg i ordet «rådgjeving». Tidlegare forsvarsminister Eriksen Søreide sa i ei pressemelding 3. mars 2017 at norske soldatar ikkje skal delta direkte i kamphandlingar. Korleis tyder statsråden ordet «rådgjeving», og korleis er den tydinga kommunisert til Stortinget?»
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2018-04-11:
Eg takkar for svaret og beklagar at eg har dårleg stemme. Eg vil skryte av norske soldatar. Spørsmålet mitt er ikkje ei kritikk av det norske forsvaret, men eit spørsmål om norske soldatar vert sende i front i farlege situasjonar og dermed er pressa til å delta i aktive krigshandlingar. Tidlegare forsvarsminister Ine M. Eriksen Søreide var veldig tydeleg på at norske soldatar ikkje skulle i aktive krigshandlingar. Dagens forsvarsminister har òg kommunisert at me skal trene opp styrkar, og der skal me ikkje kome i kamp. Utsett me, utsett regjeringa norske styrkar for større fare enn det som trengst, og utsett ein norske styrkar for større fare enn det Stortinget er informert om?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2018-04-11:
Det er viktig at me opptrer i tråd med folkeretten. Det er folkeretten når det gjeld Irak og forsvaret av Irak, som gjer at ein òg har hatt soldatar der, som òg har gått inn i Syria. No er ikkje forsvarsministeren her, og det er kanskje vanskeleg for denne ministeren å svare på det, men meiner ein at ein framleis, ifølgje folkeretten, har eit mandat til å gå inn i Syria? Er det riktig at norske soldatar skal stå i front på den måten me såg i videoklippet på Dagsrevyen – når me skjønar av forsvarssjefen at det er gjort fleire gangar? Bør ikkje den treninga og rådgjevinga skje i bakkant, og at det er irakiske soldatar og troppar som er i front som må ta den type aksjonar som me såg på videoen?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-04-11:
I går la regjeringen fram en proposisjon om innleie av arbeidskraft, som strammer inn på noen felt, men som også åpner opp for enda mer bruk av midlertidige ansettelser. Bemanningsbyråene skal ifølge regjeringen nå få en eksklusiv rett til å ansette midlertidig for å leie ut til reelle vikariater. Denne ordningen vil garantert bidra til misbruk. Så lenge tilsynet ikke skal føre tilsyn og straffe brudd på disse reglene, blir det i realiteten fortsatt fritt fram for bemanningsbransjen til å bryte reglene for utleie av arbeidskraft. Så lite tyder på at bemanningsbransjen blir noe mindre ille med de nye forslagene som regjeringen har lagt fram. Derfor er det spesielt bekymringsfullt at Høyre på sitt landsmøte nå i helgen vedtok at Nav skal gi navn på arbeidssøkere til bemanningsbyråene. Nå går altså Høyre inn for å formalisere og systematisere tettere samarbeid mellom Nav og bemanningsbyråene, og dette kommer etter at fagbevegelsen har ropt varsko om at bedrifter kvitter seg med fast ansatte og erstatter dem med innleide fra bemanningsbyråer. Det Høyre har vedtatt, vil i praksis øke bruken av bemanningsbyråer om det gjennomføres. Her er altså Høyre på kollisjonskurs med stortingsflertallet, som i februar ba om tiltak for å stramme inn på bruken av bemanningsbyråer. Regjeringen gjentar samtidig at fast ansettelse er hovedregelen i Norge. Hvem vil statsråden nå lytte til – stortingsflertallet, som har gitt tydelige signaler om å begrense bemanningsbransjen, eller eget parti, Høyre, som nå åpenbart går inn for å øke bruken av byråene gjennom Nav?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-04-11:
Da er vel svaret at statsråden lytter mer til Høyre enn til stortingsflertallet. Alle er enige om at man naturligvis skal kunne erstatte dem som faktisk er borte fra jobben, med vikarer. Men problemet vi snakker om her, er at bemanningsbransjen i økende grad erstatter fast ansatte og truer med å gjøre innleie til normen i flere bransjer, som i byggebransjen. Anniken Hauglie sa selv til VG den 12. juni i fjor følgende: «Det er en utfordring at omfattende bruk av innleie gir konkurransefortrinn.» Videre sier hun: «De som vil være seriøse og satser på faste ansettelser, egen rekruttering og kompetanseutvikling, kan tape i konkurransen.» Kan statsråden garantere at regjeringen framover vil sikre at arbeidsløse kun formidles til faktiske vikariater, og ikke fortrenger fast ansatte i seriøse bedrifter, gjennom bemanningsbransjen? Og kan statsråden også garantere at bemanningsbransjen ikke vil øke i omfang som følge av de endringene som nå foreslås?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-04-11:
Bemanningsbyråene fortrenger fast ansatte. Det er derfor også fagforeningene har bedt om et forbud, som Rødt da fremmet – et forbud som gjaldt Oslofjord-regionen og byggeplassene, hvor vi ser at 40 pst. av dem som jobber der, er innleide, at 85 pst. av innleien er ulovlig, og at ned mot 10 pst. av dem som jobber på byggeplassene, er organisert, slik at fagbevegelsen blir feid av banen. Det var dette vi ønsket å få gjort noe med, men det var ikke ment som noen avgrensning av innstramningene for bemanningsbransjen, slik som statsråden tar til orde for når hun begrunner hvorfor det bare er i byggebransjen at innleie må avtales med fagforeninger med innstillingsrett. Hvis statsråden virkelig ønsker å rydde opp: Er hun villig til å vurdere et forbud mot bemanningsbyråer i byggebransjen i Oslofjord-området – hvis proposisjonen ikke løser de problemene som åpenbart er omfattende og store i dag?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2018-04-11:
Mitt spørsmål går til utenriksministeren og handler om Palestina. Den brutale krigen i Syria har gått inn i sitt åttende år, og sivilbefolkningen har lidd mer enn nok. Men krigen i Syria har på sett og vis redusert den internasjonale oppmerksomheten mot den uløste konflikten mellom Israel og palestinerne. Utviklingen i Midtøsten de siste årene har nok også svekket det tradisjonelle argumentet om at en løsning på Israel–Palestina-konflikten utgjør en nøkkel til stabilitet og positiv utvikling i hele regionen. Likevel: Konflikten er uløst. Den uakseptable okkupasjonen og blokaden vedvarer. I mai fyller staten Israel 70 år. Norge var blant de første landene til å anerkjenne Israel. Vi ønsker samarbeid med Israel og støtter Israels framtid som et liberalt demokrati. Men status som liberalt demokrati er dypt uforenlig med okkupasjonen av det palestinske land. I fjor kunne vi markere at Israels okkupasjon av Palestina hadde vart et halvt århundre. En fredelig løsning på konflikten stiller krav til begge parter. Israel må bære et tydelig ansvar for befolkningen de holder under okkupasjon. Rakettangrep og terroranslag mot Israel må opphøre. I påsken tilspisset konflikten seg igjen på Gazastripen. Titusener av palestinere samlet seg i protest nær grensegjerdet. Langfredag skal 16 palestinere ha blitt drept og over 1 400 såret. Hva er Norges holdning til Israels framferd overfor demonstrantene, og hvordan har denne holdningen blitt kommunisert til israelske myndigheter?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2018-04-11:
Ett virkemiddel er også forbrukermakt. Fra Arbeiderpartiets side er vi mot boikott av Israel, men positive til merking av produkter som er tilvirket i ulovlige bosettinger, for å gi konsumentene mulighet til ikke å kjøpe disse varene. Israelsk verdiskaping på okkupert land er heller ikke omfattet av handelsavtalen Norge og EFTA har med Israel. 23. juli 2014 sa daværende utenriksminister til Dagsrevyen at han ville ta initiativ til å utrede en merkeordning, og han lovet å konkludere raskt. Det er snart fire år siden. Når kan vi forvente at det foreligger en konklusjon på spørsmålet om innføring av en norsk merkeordning for varer produsert på okkupert land?
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2018-04-11:
Denne konflikten produserer bare to ting: flyktninger og håpløshet. FNs UNRWA sin hjelp til palestinske flyktninger har vært uvurderlig gjennom generasjoner når det kommer til både utdannelse, helsehjelp, sosiale tjenester og mat, og den virker stabiliserende på områdene flyktningene befinner seg i. Derfor er det kritisk at USA har kuttet en tredjedel av all støtte som organisasjonen mottar, 65 mill. dollar av sitt planlagte bidrag. På et møte om den økonomiske situasjonen til denne organisasjonen i Roma i mars uttalte statssekretær Halvorsen – som sant er – at det er nødvendig med ytterligere tiltak som sikrer at organisasjonen fortsetter å gjennomføre sitt mandat. Det er jeg helt enig i. Han sa at det vil en diskutere i tiden som kommer. Mitt spørsmål til statsråden er om disse diskusjonene har kommet noe lenger. Har en kommet noen vei? Norges kjernebidrag gikk ned med 25 mill. kr i 2016. Vil det øke nå?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2018-04-11:
«Hvorfor må eldre bilførere i Norge framvise helseattest for å beholde førerkortet etter fylte 75 år, mens bilførere i Sverige og Danmark ikke må det, og hvorfor vil ikke statsråden ta initiativ til å endre dette regelverket?»
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2018-04-11:
Jeg tolker statsråden som at han vurderer å videreutvikle dagens regler – det tror jeg var begrepet han brukte. Det er også et begrep han har brukt i et svar på et skriftlig spørsmål fra representanten Ivar Odnes. Spørsmålet mitt dreide seg egentlig om hvorfor vi i det hele tatt skal ha det regimet som vi har, som av mange oppfattes som veldig tungvint. Jeg må nok si at jeg tror både undertegnede og mange her i salen har oppfattet at dette er noe som EU-/EØS-regelverket har tvunget oss til å ha. Men etter å ha jobbet mer med dette – vi har fått Stortingets utredningsseksjon til å se på dette og andre som jobber med spørsmålet – viser det seg at Danmark nylig har fjernet et slikt system. Sverige og Tyskland har aldri hatt det. Selvsagt skal eldre bilførere som ikke er kapable til å kjøre bil, ikke ha førerkort, men det er altså denne gruppetenkningen, at alle over 75 år må gjennom dette systemet, som er utfordringen.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2018-04-11:
Bare for å klargjøre: Selvsagt skal de som er uegnet til å kjøre bil, ikke ha førerkort. Men det gjelder om man er 60, 40 eller 80 år. Slik er det også i dag. Hvis en fører ut fra medisinske årsaker er uegnet til å ha førerkort, tar legen førerkortet fra vedkommende. Sånn skal det være, og sånn må det være. Sånn skal det være for dem som er under 75, og sånn må det være for dem som er over 75. Det er det som er hele poenget. Men det er det voldsomme systemet som må rigges for at alle 75-åringer hvert år eller hvert annet år – hvor ofte det er, varierer litt fra person til person – skal igjennom en ganske omfattende helsesjekk hos fastlegen. Det går med mange årsverk hos fastleger og er for mange et tungvint system. Så spørsmålet er rett og slett: Hvorfor må vi ha særegne regler for dem over 75, når Statens vegvesen sier at det ikke er flere ulykker blant dem over 75 enn blant dem under 75?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2018-04-11:
Jeg er glad for at man ønsker mobilitet for alle i samfunnet. Det å kunne kjøre bil gir frihet til både unge og gamle. Spesielt for folk som ikke er i arbeidslivet til daglig, er nettopp det å kunne kjøre bil for å komme seg til sosiale funksjoner o.l. en viktig del av det å ha god livskvalitet. Vi ønsker derfor å legge til rette for at folk kan bruke veiene våre, at man har både trygge og gode veier og trygge og gode kjøretøy. Men det å ha førerkort er en forutsetning for å kunne gjøre det. For å ivareta trafikksikkerhet på veiene våre er det viktig å sikre at alle har tilfredsstillende kvalifikasjoner, og at man er i en helsesituasjon som gjør at de kvalifikasjonene som man har tilegnet seg, fortsatt er i behold. For mange er dette helt uproblematisk. Men vi vet at for noen betyr det å bli gammel også at man får nedsatt funksjonsevne. Man blir mindre oppmerksom på det som skjer rundt seg, det tar litt lengre tid å ta beslutninger. Det skaper muligheten for at man som sjåfør skaper farlige situasjoner. Som i mange andre europeiske land undersøker vi i Norge helsen til førerkortinnehavere over 75 år regelmessig. Det handler om å være sikker på at når man har retten til førerkort, er man fortsatt egnet til å kjøre bil. Så bare minner jeg om at aldersgrensen for helseattest ikke er noe som har blitt innført nylig. Den var faktisk 70 år i lang tid, men ble i 2013 økt til 75 år, fordi man mente at helsen generelt ble bedre, og at man dermed kunne ha mindre føre var-tilnærming for aldersgruppen mellom 70 og 75 år. Så hvis man spør om argumentene for hvorfor det er en aldersgrense, tenker jeg at det kan alle som har vært i regjeringssystemet tidligere, være med og svare på. Jeg mener vi skal gjøre det enklere, både for dem som har førerkort, og for myndighetene, å kunne opprettholde førerkortet, men samtidig må vi ivareta trafikksikkerheten. Jeg har tidligere gitt uttrykk for at vi vil vurdere å utvikle dagens regler i lys av dagens kunnskap og erfaringer fra andre land. Jeg har merket meg artikler som har blitt skrevet om noen av våre naboland, som gjør andre vurderinger enn oss når det gjelder hvor grensen skal gå. Jeg har tidligere kommunisert til Stortinget gjennom skriftlige svar på skriftlige spørsmål at vi følger med på utviklingen, og jeg går i dialog med helseministeren med sikte på å få en felles vurdering fra både vei- og helsemyndighetene om det er grunnlag for å forenkle reglene om helseattest for eldre bilførere.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2018-04-11:
Nå følte jeg at det kom litt dobbel kommunikasjon. På den ene siden spør man hvorfor man skal ha det i det hele tatt, samtidig som man sier at det er viktig at man klarer å holde dem som ikke er egnet til å kjøre bil på grunn av alder, vekk fra veiene. Da må det være en eller annen form for system i bunnen. Der er jeg veldig åpen for å diskutere med helsemyndigheter og veimyndigheter, men også med Stortinget, selvsagt, om det finnes bedre løsninger på det enn det vi har i dag. Jeg er helt enig i at det å gjøre det minst mulig byråkratisk, er en målsetting. Derfor har denne regjeringen både fjernet mange regler og forenklet mange regler. Også på dette området kan det absolutt være grunnlag for det. Det at man økte aldersgrensen fra 70 til 75 år i 2013 er jo et tegn på at det har blitt gjort endringer. Så igjen: Hvis man spør om hvorfor systemet i det hele tatt finnes, så tror jeg at man også kan snakke med dem som styrte fram til 2013, om hvorfor man hadde strengere regler da enn det som er i dag. Men jeg er opptatt av at vi skal lære av våre naboland. Her er det ulike tilnærminger. Vi må finne ut hva som funker best, og da vil vi ta det i bruk.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2018-04-11:
Argumentet som helsemyndighetene bruker, er at de kognitive evnene svekkes raskere når man begynner å nærme seg eller er over den alderen. Man flyttet grensen fra 70 til 75 år fordi man så at den generelle helsen til 72-åringer er bedre i dag enn for en del år siden. Derfor er det grunnlag for hele veien å diskutere hva som er en fornuftig grense. Så kunne jeg godt sagt at vi fjerner enhver aldersmessig tilnærming her. Spørsmålet er hva slags system Arbeiderpartiet ville iverksatt istedenfor, når vi er enige om at de som ikke lenger har egenskapene for å kjøre bil, skal fjernes fra veien. Er det sånn at alle skal inn på en eller annen kontroll? Da er spørsmålet å finne en risikotilnærming som gjør at man kan minimere ulempen for befolkningen generelt ved at man kan gå etter de gruppene som utgjør en større helserisiko. Hvis vi nå kan få en ny runde og si at her er det lite grunnlag for at de over 75 år utgjør en større risiko enn andre, så er det bare å fjerne disse reglene. Men vi skal ha en grundig runde på det før vi gjør det, rett og slett fordi vi skal ivareta trafikksikkerheten også.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2018-04-11:
Vi har opprettholdt et ferjetilbud som åpenbart var godt nok for forrige regjering, og som vi har styrket ytterligere med en ekstra avgang. Det er et tegn på at vi ser behovet. Samtidig er det mulig for fiskeindustrien å forholde seg til de rutene som går, og planlegge transporten sin deretter. Når vi har snakket med næringslivet og fiskeindustrien, er det ikke denne ruten de har tatt opp at det er behov for å gjøre ytterligere utbedringer på. Det er veiene videre de har sagt vi bør prioritere pengene på. Det å sørge for at det er mulig med god persontransport til og fra Værøy og Røst, er viktig for oss. Det er også derfor vi har et helikopteranbud der vi faktisk subsidierer hver rundtur med over 10 000 kr. Det er et tegn på at samfunnet mener at det skal være mulig å kunne komme seg raskt til og fra dette stedet, selv om Senterpartiet prøver å gi inntrykk av noe annet. Samtidig må vi ha en diskusjon på hvordan vi gir et best mulig tilbud for de pengene som det offentlige har tilgjengelig. Jeg har ikke fått lokale henvendelser om at det er dette som er det viktigste å gjøre endringer i – det er andre ting de har prioritert.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2018-04-11:
Nordland er et av de fylkene som får desidert størst satsing i kroner i Nasjonal transportplan 2018–2029. Det betyr at det er en rekke veistrekninger som skal utbedres, både gjennom vedlikehold og gjennom å bygge nytt. Det har ikke i tilbakemeldingene som fylket har kommet med, vært sagt at dette som blir tatt opp nå, har vært en av hovedutfordringene for å drive næringsutvikling. Det er viktig at vi har et godt ferjetilbud, det er viktig at vi har et godt flytilbud til øya, og det ivaretar vi gjennom det som er. Jeg registrerer at det nå har kommet to oppfølgingsspørsmål, der det ene handler om ungdommer i skoleferien om sommeren og det andre handler om produksjonen på øya om høsten. Mens utgangspunktet for spørsmålet var at om sommeren er det færre direkteavganger med ferje, så hevder man at dette handler om ungdoms muligheter til å gå på skole. Ungdom går ikke på skolen om sommeren, da har de sommerferie. Høstproduksjonen av fisk er ivaretatt ved at man har flere avganger da enn man har om sommeren. De to problemene som ble tatt opp, er sånn sett løst med det ferjetilbudet som en har.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2018-04-11:
«På Værøy i Nordland er det som kjent helikopter og ferje som er alternativene for å komme seg til Bodø. For mange er kostnaden ved å ta helikopter stor, spesielt om en er flere. Om sommeren er det færre direkteavganger med ferje, noe som svekker tilbudet til fiskeindustrien og de fastboende på Værøy. Vil statsråden gjøre noe slik at det blir mulig med dagsreiser med ferje til Bodø hele året?»
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2018-04-11:
Det skapes store verdier langs kysten i dette landet, og Nordland har en fjerdedel av kystlinjen. Her ligger mange produktive samfunn og også øyer langt ute i havet. Værøy er ett av disse samfunnene. Antallet avganger Bodø–Moskenes er viktig – det skal jeg være enig med statsråden i. Men verdiskapingen på Værøy er 1,2 mill. kr per hode, og sånne samfunn må vi ta vare på. Bodø er fastlandsforbindelsen til Værøy. En sommerrute tar fem og en halv time, dvs. elleve timer fram og tilbake, og så må man ha overnatting. Det samme gjelder ungdommene som må til Bodø for å gå på skole etter 10. klasse. Når de skal hjem i helgene, tar det elleve timer fram og tilbake. Det er lang tid, så det er vanskelig for dem å komme hjem. Det er også dyrt å ta helikopteret. Hva vil statsråden gjøre for at ungdommene på Værøy lettere kan komme seg hjem i helgene?
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2018-04-11:
Ferjeleiet på Værøy er plassert sånn at det deler av året er vanskelig å betjene, spesielt med nordlige vindretninger. Værøy er landets største lutefiskprodusent, og produksjonen foregår om høsten, nettopp når nordavinden er framtredende. Også nabokommunen Røst er stor innenfor fiskeri og har problemer med ferjeleiet. De trenger utbedringer der. Hva kan statsråden gjøre for å bedre infrastrukturen, sånn at godstransporten fra ferjeleiet på Værøy får bedre og sikrere tilgang til fastlandet?
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2018-04-11:
«Helsefagarbeidere er en av de viktigste yrkesgruppene i helse- og omsorgssektoren. Men fortsatt møter nyutdanna helsefagarbeidere et arbeidsliv som ikke klarer å tilby dem fast ansettelse og aller minst 100 prosent stilling. Faste hele stillinger gir frihet og trygghet, men tidligere i år kunne man lese at bare 28 prosent av helsefagarbeiderstillingene som ble lyst ut på Finn.no i fjor, var heltidsstillinger. Hvilke nye initiativ vil statsråden ta for å sikre faste hele stillinger for helsefagarbeidere?»
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2018-04-11:
Når bare 28 pst. av de utlyste stillingene er heltidsstillinger, kan vi virkelig ikke være fornøyd, og jeg er glad for at statsråden ikke er det. Men jeg hørte få nye tiltak som virkelig kan monne, i statsrådens svar. Det regjeringen derimot har gjort, er å kutte i tiltak som faktisk virker. Programmet Ufrivillig deltid ble satt i gang under Stoltenberg II. Gjennom programmet ble det bevilget 75 mill. kr over en treårsperiode til tiltak for å redusere omfanget av ufrivillig deltid. Gjennomsnittlig stillingsstørrelse ble økt med 20 til 25 prosentpoeng i de gjennomførte tiltakene. Det var en større økning enn i sammenlignbare bransjetall. Evalueringen viste at det var et tiltak som virket. Hvis regjeringen virkelig vil redusere ufrivillig deltid: Hvorfor kutter man i tiltak som virker, i stedet for å videreføre dem?
Siri Gåsemyr Staalesen (Arbeiderpartiet), 2018-04-11:
Vi hadde et flertall i helse- og omsorgskomiteen i høst som mente at regjeringen ikke har gjort nok i arbeidet mot ufrivillig deltid, herunder det nåværende regjeringspartiet Venstre. Så sammen med de møtene statsråden viser til, kan vi kanskje håpe på en ny giv i dette arbeidet. I 2016 gjorde SSB beregninger som sa at vi trengte 57 000 nye helsefagarbeidere innen 2035. Flere tusen ungdommer skal nå, i månedene framover, bestemme seg for hvordan de skal spesialisere seg, og hvilken videregående opplæring de skal ta. Kan statsråden love disse en bedring – at det vil bli flere faste hele stillinger?