Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2002-06-17:
Så er vi kommet til operasakens tredje akt. I kveld vedtar Stortinget bindende kostnadsramme for nytt nasjonalt operabygg som skal ligge i Bjørvika. Derved er en mangeårig prosess til ende, og det kan gis grønt lys for å starte selve byggingen. Ja, veien har vært lang. Fra utredningene ble satt i gang og til i dag har det gått 13 år. For fire år siden behandlet Stortinget operasaken i sin fulle bredde. Den gang var et stort flertall i Stortinget for å bygge nytt operahus, men på grunn av uenighet om lokaliseringen ble det ikke fattet noe vedtak. Men saken ble ikke lagt død. Nye omfattende utredninger ble satt i gang, i særlig grad gjaldt dette Bjørvika-alternativet, og saken ble fremmet på nytt våren 1999. Etter at Vestbane-alternativet falt under voteringen, stemte de daværende regjeringspartier subsidiært sammen med Arbeiderpartiet og SV for en lokalisering av Operaen til Bjørvika. Derved kunne arbeidet med forprosjekt og avholdelse av en internasjonal arkitektkonkurranse starte. Et viktig historisk steg var tatt i retning av et nytt operahus. Når operahusets forhistorie først skal skrives, vil det være riktig å trekke trådene enda lenger tilbake i tiden. Det er over 100 år siden Edvard Grieg og andre ivret for at det skulle skapes en operascene i tilknytning til byggingen av Nationaltheatret. Forsøket strandet. Det samme skjedde også med senere forsøk. Når drømmen nå endelig ser ut til å gå i oppfyllelse, gir det en viss mening å se byggingen av dette store kulturbygget i sammenheng med markeringen av 100-årsminnet for unionsoppløsningen. Selv om det ikke blir noen innvielse i 2005, vil byggeprosessen forhåpentlig være godt i gang, og operaprosjektet kan betraktes som et positivt bidrag til denne markeringen. Oppløsningen av unionen, som er en av de viktigste begivenhetene i nyere norsk historie, ble den gang sett på som fullføringen av 1814-programmet for opprettelsen av egne norske institusjoner. Slik kunne Norge ta plass blant de andre europeiske nasjonalstatene. Dette var på en tid da Norge hadde en sterk kulturell posisjon ute i Europa, med Nansen, Ibsen, Bjørnson og Grieg, noe som uten tvil var med på å gjøre oppløsningen av unionen mulig. I dette perspektivet betyr bygging av ny opera at en viktig nasjonal kulturinstitusjon landet mangler, kommer på plass. Det er derfor også på sin plass å gratulere både institusjonen selv, Den Norske Opera, og det norske folk med at vi i kveld passerer enda en viktig milepæl på veien mot full realisering av dette sentrale kulturbygget. Aftenposten skrev på lederplass i går: «Bildet av en forsinket kulturnasjon kvitter vi oss ikke med i morgen.» Så selv om et operabygg heller ikke alene er nok til å skape en kulturnasjon, tar vi i alle fall nå et nytt avgjørende steg i en riktig retning. Det er på denne bakgrunn også gledelig å konstatere at det vedtak som i dag blir fattet, har tilslutning fra alle partiene i Stortinget, med unntak av Fremskrittspartiet. Det er ikke minst viktig med tanke på den videre oppfølging av et stort og komplisert prosjekt som dette er, at det har et så bredt flertall i Stortinget i ryggen. Selv om dette kanskje ikke er tidspunktet for å dele ut blomster, vil jeg likevel benytte anledningen til å understreke den enorme innsats som gjennom år – mange år – er utført av enkeltpersoner og organer under departementets ledelse, ikke minst av Statsbygg og Den Norske Opera selv, for å komme dit vi er i dag. For en som har fulgt denne prosessen på forholdsvis nært hold over lang tid, har det vært intet mindre enn imponerende å legge merke til den intensitet og glød som er lagt for dagen for å få dette til. Arkitektkonkurranse og forprosjekt er gjennomført etter Stortingets intensjoner. Arkitektkontoret Snøhettas vinnerutkast har høstet stor anerkjennelse. Dette er senere bearbeidet både teknisk, funksjonelt og estetisk fram til et gjennomarbeidet bygningsforslag. Jeg kunne ha fortsatt med å ramse opp, men jeg viser til innstillingen. Bare på ett punkt er det kommet bemerkninger som skal nevnes. Det gjelder ønsket om at bygget skal være en opera for alle. Med det menes intensjonen om at det skal være best mulig tilgjengelighet for alle i hele huset. Vi vet at det er gjort mye allerede fra starten gjennom et eget FoU-prosjekt i regi av SINTEF, utført i nært samarbeid med funksjonshemmedes organisasjoner, for å gjøre tilgjengeligheten så god som mulig. Gjenstående tiltak som kan bidra til ytterligere forbedringer, regner jeg med det vil bli arbeidet videre med, slik det også framgår av departementets brev til komiteen, som er vedlagt innstillingen. Det som nok har vært gjenstand for størst oppmerksomhet i operahussaken, er uten tvil investeringskostnadene. Det er forståelig. Det er omhyggelig redegjort for utviklingen på kostnadssiden i Regjeringens proposisjon. Også i innstillingen fra komiteen er det vist til de omfattende kvalitetssikringstiltak som er gjennomført. I siste fase ble det foretatt en ekstern gjennomgang av hele operahusprosjektet ved Dovre International AS. De har levert en grundig rapport. I første runde ble det fra Dovres side påpekt behov for en noe større usikkerhetsavsetning enn anbefalt fra Statsbyggs side. Men etter dette har Statsbygg og departementet gjennomgått og i stor grad fulgt opp de anbefalinger og justeringer Dovre International har påpekt i sin rapport. Ytterligere risikoreduserende tiltak i tråd med anbefalinger fra Dovre vil bli iverksatt. Med dette som forutsetning konstaterer vi at forslaget til bindende kostnadsramme for operaprosjektet avviker ubetydelig fra Dovre Internationals anbefalte ramme. Når det imidlertid gjelder operaprosjektet i sin helhet, herunder de sikkerhets- og kostnadsmessige sider, er det så langt vi overhodet kan erfare, gjort det som kan gjøres for at gjennomføringen skal bli vellykket. Det grundige arbeid som er lagt ned i form av undersøkelser, rapporter, utredninger, konsultasjoner mv., borger for en kvalitet som gir oss som beslutningstakere den nødvendige trygghet. Jeg vet at det er farlig å ta for sterke ord i bruk, men jeg må som saksordfører likevel si at det nå ikke er tid til flere utredninger. Nå er det tid for handling, for implementering og for realisering av byggverket. Men det er også grunn til fra Stortingets side å understreke at det er nødvendig å sikre god styring i alle ledd, på alle nivåer, fram mot ferdigstillelse for å forebygge kostnadsoverskridelser. Det er også maktpåliggende å minne om at den usikkerhetsmargin på 500 mill. kr som de to involverte departementene sammen skal forvalte, kun er en buffer som bare kan utløses ved uforutsette overskridelser, og skal ikke brukes til prosjektutvidelser av noen art. Det er viktig å ha in mente at operahuset, til tross for den enorme oppmerksomhet det har fått, likevel bare er ett i rekken av mange kulturbygg som er tenkt bygd i dette land. Det som skjer med dette prosjektet, vil lett ha overføringsverdi til senere prosjekter. Blir dette vellykket, vil det også være lettere å få tilslutning til å gå videre med andre bygg – og omvendt, hvis det skulle gå galt, noe vi slett ikke tror, så kan vi bare tenke oss. Så har Fremskrittspartiet igjen fremmet forslag om å skrinlegge hele prosjektet. Partiet markerer også denne gang at det er imot å bruke offentlige ressurser på å bygge operahus og foreslår derfor igjen at operahusprosjektet skrinlegges. Det er i seg selv ikke overraskende. Derimot kan jeg likevel ikke la være å berøre den argumentasjon Fremskrittspartiet igjen tyr til. Det synes utrolig at et av landets største partier i sitt forsøk på å skandalisere operaprosjektet avslører en så vidt rystende lemfeldighet i sin omgang med tall. I partiets særmerknader i innstillingen tas det utgangspunkt i det som i 1998 var et høyst foreløpig anslag for et eventuelt operabygg i Bjørvika, nemlig 1,4 milliarder kr. Dette tallet skriver seg fra tiden før Regjeringen hadde lagt til rette for et beslutningsgrunnlag for Bjørvika-alternativet og kunne anbefale dette som et reelt alternativ, før arkitektkonkurranse og forprosjekt var satt i gang. Senere har dette alternativet vært gjenstand for omfattende utredninger med kvalitetssikring av tallmateriale – først i forbindelse med proposisjonen fra 1999, som satte anslaget til 1,8 milliarder kr. Senere ble dette justert i forbindelse med statsbudsjettet for 2001 til 2,050 milliarder kr, vel og merke i 1999-kroner, og nå endelig i den proposisjonen vi i dag behandler, til 2,83 milliarder kr, omregnet til prisnivået for 2002. Hele veien har det vært forutsatt at Stortinget ville få seg forelagt et forslag til bindende ramme på et senere tidspunkt når forprosjektet var ferdig. Så viser tallene at den økning som har kommet til i operaprosjektet, i det alt vesentlige følger av den reelle prisutviklingen samt en nødvendig usikkerhetsavsetning. Den dobling i de nominelle kostnadsbeløp Fremskrittspartiet viser til, er derfor både villedende og inadekvat. Så vil jeg bare til slutt si at det har vært svært positivt å legge merke til den økte interessen for opera og ballett som har kommet de siste årene. I Norge er det over hele landet tatt initiativ til dannelse av organisasjoner som har som formål å produsere og formidle opera og ballett. Parallelt med at vi setter i gang operahusprosjektet i Norge, bygges det også flere nye operahus ute i verden. Det er derfor med stolthet og glede jeg anbefaler Stortinget i dag å vedta den foreslåtte kostnadsramme for Operaen i Bjørvika. Det blir en viktig byggesten i kulturnasjonen Norge.