Afshan Rafiq (Høyre), 2002-04-18:
Høyre er skeptisk til kvotering. Jeg er derfor glad for at næringslivet nå får en sjanse til å skjerpe seg før kvotering blir brukt som et virkemiddel. Men så må heller ikke Arbeiderpartiet tro at det er så enkelt at bare man kvoterer inn i et styre, er alt i orden. Selv etter at vi nå i noen måneders tid har hørt og lest om et mer aktivt eiermiljø i Norge, er det fortsatt slik i hovedsak at eierne er relativt passive. Jeg vil gjøre arbeiderpartirepresentanten oppmerksom på at styret i en bedrift, som består av representanter for de samme eierne, først og fremst er et organ som skal kvalitetssikre de beslutningene som direktøren og ledelsen i bedriften gjør. Styret verken utformer eller fatter beslutninger, men etterprøver dem. Det er altså i bedriftens ledelse det er viktig å få inn kvinner, mer enn i styrene. Nå er det jo å håpe at flere kvinner i styrene fører til at det blir ansatt flere kvinnelige toppledere og derigjennom ledere, men det er jo en prosess som vil ta lang tid. I ledelsen går det jo heller ikke an å kvotere, for da snakker vi om enkeltansettelser og ikke noe representativt organ. Det vi må gjøre nå, er altså å få kvinner inn i ledelsen i bedriftene, og her finnes det en rekke positive virkemidler vi kan ta i bruk for at kvinner skal synes, som f.eks. kvinnenettverk, bevisst rekruttering, mentorordninger osv. Likestillingsarbeidet er ikke en ting man gjør seg ferdig med én gang for alle. Det er en prosess som stadig må gå fremover. Her i dag tar vi enda noen skritt fremover. Det er med kvinnekamp som med valgkamp. Man overbeviser ingen om ikke argumentasjonen er logisk og basert på fakta. Og faktum er at norsk næringsliv går glipp av enorme verdier ved at de ikke har sett potensialet i alle de velutdannede kvinnene som finnes i dette landet. Faktum er at når norsk næringsliv kun rekrutterer fra 50 pst. av rekrutteringsmassen, stiller det automatisk dårligere enn bedrifter i f.eks. USA, som for lengst har innsett at kjønn ikke er et argument som kan brukes mot en kandidat. Jeg mener at vi ikke passivt skal sette oss ned og vente på at gubbeveldet lar kvinnene slippe inn. Mange vil mene at næringslivet har fått mange nok sjanser, og at vi har ventet lenge nok. Jeg mener likevel det er riktig at næringslivet nå får en siste sjanse til å bevise at de vil ta hele Norge i bruk, og da tenker jeg i den sammenhengen ikke på distriktene, men på hele arbeidsstokken og hele den kompetansebasen vi har. Jeg synes 40 pst. kvotering til styrer i allmennaksjeselskap er et dristig virkemiddel, og det blir spennende å se om næringslivet klarer å oppfylle sine tidligere løfter. Jeg vil minne om at hvis næringslivet holder sine løfter og får kvinneandelen i norsk selskapsledelse opp til et skikkelig nivå, vil næringsministeren og barne- og familieministeren holde sine løfter om at kvoteringen ikke skal tre i kraft, og det er en tøff utfordring. Departementet har foreslått en viktig endring som jeg er meget fornøyd med at vi nå endelig får, nemlig det jeg oppfatter som en klar avstandtagen fra alle former for seksuell trakassering. Vi kan ikke finne oss i noen former for seksuell trakassering, og vi kan ikke finne oss i at kvinner blir plaget, mobbet og trakassert på sin arbeidsplass. Når mange bedrifter nå får en plikt til å rapportere i årsrapporten om sitt likestillingsarbeid, har noen prøvd å påpeke hvor mye merarbeid og hvor store merkostnader det vil føre til. Til dette er det å si at bedrifter som ikke har oversikt over sine ansatte, som ikke har en bevisst rekrutteringspolitikk, som ikke har en bevisst likestillingsprofil og som har ikke har kommet i gang med dette arbeidet, nok vil oppleve dette som vanskeligere enn de som er godt i gang allerede. Jeg vil understreke at hensikten med årsrapporteringen er å gi et bilde av hva bedriften har gjort, og hva slags strategi den legger til grunn for likestillingsarbeidet fremover. Hensikten er ikke at store bedrifter med hundrevis eller kanskje tusenvis av ansatte både i inn- og utland skal rapportere i detalj om hva som er gjort i forhold til hver enkelt ansatt. Spørsmål som er interessante, er av typen: Hva har bedriften gjort for å rekruttere kvinnelige ledere? Hvor mange kvinnelige ledere finnes? Og hvordan skal bedriften øke andelen kvinnelige ledere? Så vil vi også gå inn for en endring i opptakene til skole og studier. Til dette vil jeg si at det er viktig at den enkelte utdanningsinstitusjon får avgjøre dette selv. Det er for øvrig i tråd med Høyres utdanningspolitikk at universiteter og høyskoler skal få mest mulig selvstyre. Det kan jo også være greit å vise til NTNU, som har hatt gode resultater med å rekruttere jenter til IT-studier og tiltak rettet spesielt inn mot kvinnelige studenter. Etter at Norges Handelshøyskole i Bergen i mange år nå har utdannet en rekke fremragende kvinnelige økonomer, har nå høyskolen selv gått foran med et godt eksempel og ansatt sin første kvinnelige professor. Dette er bare ett eksempel på en utvikling i den positive retningen, og jeg har tro på at flere og flere kvinner etter hvert vil slippe til i viktige posisjoner.