Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2005-05-24:
Dette er utvilsomt en viktig dag for ganske mange i dette landet. Den er det for den samiske befolkningen, den er det for den øvrige befolkningen i Finnmark, og den er det garantert også for resten av innbyggerne i dette landet, ut fra at de faktisk står ved et veiskille i forhold til lovgivning, etter mitt skjønn. Det har vært et stort engasjement både for og mot loven. I den anledning tror jeg jeg skal ta sjansen på å gi honnør til saksordføreren, som jeg synes har gjort en gedigen jobb i den rollen han har hatt som saksordfører, men også i rollen som leder av justiskomiteen, og måten han har håndtert hele denne prosessen på, for at det har vært utfordrende, er hevet over enhver tvil. Så det står stor respekt av den jobben som her er gjort. Hvis man går videre i forlengelsen av det, er det sånn – i hvert fall slik jeg oppfatter det – at loven tidvis er kontroversiell i forhold til hvordan den oppfattes, og hva intensjonen og formålet med den skal være. Svaret på det blir ganske enkelt at det handler om politikk. Politikk bedrives i dette huset, og politikk har ulike formål ut fra politisk ståsted. Det er også derigjennom man velger sine virkemidler i forhold til løsninger. Og politikk handler selvfølgelig om ønske om å gjøre noe og få til noe. Derfor er det vi som er her, bedriver politikk. Prosesser i de forskjellige politiske partiene fører til forskjellige politiske løsninger. Det er også en del av vårt demokrati. Hvis det var så enkelt som man har oppfattet underveis at det skulle være når det gjaldt denne loven, burde dette ikke vært en problemstilling. Hvis alt var så tydelig som enkelte hevder, hadde vi ikke trengt å ha debatten, for da hadde det vært så klare føringer fra internasjonalt hold at vi ikke hadde valgfrihet. Men det har vi faktisk, og derfor er det en debatt her i dag. Flertallet har funnet én løsning, Fremskrittspartiet har en helt annen. Vi mener at folk er individualister, og at de er forskjellige, og det skal vi hensynta. Men det gjør vi ikke gjennom det forslaget som ligger til finnmarkslov i dag. For det spesielle er nå at man lager en spesifikk lov for Finnmark for å ivareta urbefolkningens rettigheter. Spørsmålet man må kunne stille seg da, er: Kunne man gjort dette gjennom ordinær lovgivning? Vi vil mene ja, flertallet mener nei. Vi er bekymret for at dette kan komme til å føre til uro i Finnmark, og det er jo ingen av oss egentlig tjent med. Men det vil kunne komme til å bli en konsekvens av de vedtakene som gjøres i dag. Vi mener at det ligger en særbehandling i det man nå gjør, ved å tildele særrettigheter i Finnmark som man ikke har andre steder. Særbehandlingen er dessverre noe som veldig mange oppfatter som negativt. Selv om enkelte vil hevde at det har vært ganske tydelige forventninger til loven, har i hvert fall vi mottatt mange henvendelser der man har vært negativ til loven og innføringen av den. Til litt av bakgrunnen for dette: ILO-konvensjon nr. 169 ble vedtatt i Stortinget 7. juni 1990. Jeg har lyst til å referere deler av det som daværende statsråd, Johan J. Jakobsen, sa i den debatten: «Konvensjon nr. 169 om urbefolkninger er en foreløpig sluttsten i et ganske omfattende arbeid. Konvensjonen er den første i hele FN-systemet som skal virke som et vern for ca. 300 mill. medlemmer av ulike urbefolkninger. Mange av dem lever i dag under meget vanskelige vilkår, der grunnleggende rettigheter trues.» For min del oppfatter jeg det iallfall slik at det primære den gang var å ta vare på dem som hadde dårlige kår. Da må man kunne spørre seg: Er det slik vi oppfatter at det er i Norge? Er det slik vi har det her i landet? Er det slik at den samiske befolkningen i Norge føler seg truet, og at rettighetene deres trues her? Eller er det omvendt, slik at nordmenn i Finnmark er truet av den samiske befolkningen på noe vis – eller er det faktisk umulig å ha en sameksistens med dagens lovverk? Vårt svar på det vil iallfall være nei. Det kan ikke være så dårlig stilt når vi har en statsminister som gjentatte ganger står fram og skryter av at vi er det beste landet i verden. Det er vi altså før vi har vedtatt finnmarksloven også. Om den blir den store steinen som flytter det, vet jeg ikke, men vi får se. Som sagt, vi er bekymret for at loven kan føre til splittelse, hvis man vedtar den slik som den foreligger nå, og vi tror den kommer til å gjøre det. Derfor vil det påhvile flertallet et stort politisk ansvar. Nå har saksordføreren vært inne på at man vil komme til å redegjøre nøye for befolkningen der om konsekvensene, og det tror jeg nok er fornuftig. For det er vel et faktum, iallfall etter mitt skjønn, at det man gjør i dag, det flertallet legger opp til nå, er å lage noe som tilnærmet blir en egen grunnlov for Finnmark. Det er en såpass vesentlig endring at vi er litt overrasket over at flertallet ikke kan tenke seg å legge dette forslaget til lov ut til folkeavstemning i Finnmark. Det burde kanskje vært av interesse for samtlige partier her i huset å høre hvordan befolkningen der oppe stiller seg til det. Eller er det uaktuelt, ut fra at man bekymrer seg for hva svaret kan være? Og hvis svaret skulle bli negativt, vil det være fordi befolkningen ikke forstår det, eller vil det være andre motiver som ligger til grunn for at man kanskje ikke ønsker løsninger her? Det har vært andre som har kommentert styrets sammensetning, 3–3. Etter mitt skjønn betyr det selvfølgelig en overrepresentasjon på den samiske siden, men det er vel ikke noen overraskelse i denne saken. Et annet moment som kan komme til å dukke opp, er: Hva med urbefolkning som bor andre steder i landet? Vil dette kunne komme til å skape presedens? Vil vi få tilsvarende vurderinger og innføring av lov som gjelder Nordland, Troms, Trøndelag og Hedmark? I så fall skal vi fortsette å kjempe mot det, på samme måte som vi kjemper mot denne loven. Det er jo et paradoks også, etter mitt skjønn: Man har altså en diskusjon om nødvendigheten av innføring av denne loven, for det er så viktig. Det er ganske få land som har ratifisert konvensjonen. Hvis jeg ikke husker feil, er det 17 land på verdensbasis som har ratifisert konvensjonen – tre i Europa. Da kan man stille seg spørsmål i etterkant av det: Er det slik at de landene som ikke har ratifisert den, har behandlet sine borgere dårligere enn f.eks. vi gjør? Jeg tror ikke de vil gjøre det. Fremskrittspartiets oppfatning er at vi nå vil få A- og B-borgere i Finnmark, de som bor der, og de som er på besøk. De vil ha vidt forskjellige tilnærminger til dette, med basis i bl.a. tilgang til ressurser der oppe. Finnmark er et kjent reisemål, attraktivt for dem som er opptatt av jakt og fiske. Svært mange av dem som driver med det i stor skala, har vært veldig bekymret for det som kommer til å skje, og man er redd for å bli utestengt. Det tror jeg vel egentlig ingen av oss ønsker, men slik vi ser det, kan det komme til å bli en konsekvens. Jeg mener, selv om representanten Storberget tok til motmæle mot det i stad, at ved å ta allmennheten ut av formålsparagrafen gir man et signal til allmennheten om dette. Representanten Storberget redegjorde for at det var viktig siden loven omhandlet noe annet, men jeg trodde iallfall før at allmennheten også var viktig for Arbeiderpartiet. Jeg opplever i dag at den ikke er det. Konsekvensene videre vil etter vårt skjønn være et delt Norge i forhold til tilgang og rettigheter i Finnmark, og ansvaret ligger selvfølgelig hos regjeringspartiene og Arbeiderpartiet. Jeg registrerer også at det antydes at det er rasistiske holdninger ute og går, understrømninger i denne debatten. Det håper jeg da ikke. Jeg håper vi alle er opptatt av at vi skal behandle folk likt, og at vi faktisk har et lovverk i dette landet som legger til rette for at så skal skje. Konklusjonen er at Fremskrittspartiet kommer til å stemme mot loven i sin helhet. Hvis det mot formodning skulle skje her i dag at vårt forslag kommer til å falle, ønsker vi en folkeavstemning om innføring av loven. Bakgrunnen for det er at vi mener at det man gjør her, er å skape en forskjellsbehandling, skape grunnlag for bekymring og uro i Finnmark, noe vi ikke ønsker. Vi ønsker likhet for borgerne som bor der, og i hele landet, og derfor mener vi at det vi gjør i dag, vil være et feilslag i så måte.