trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2010-05-10:
No burde nok eg hatt langt meir enn eitt minutt for å forklare Heikki Holmås kva Framstegspartiet står for på forskjellige område. Eg ser at han openbert har misforstått, men eg kan anbefale han å gå inn på frp.no og lese kva vi meiner på forskjellige område. Når det gjeld stykkpris, som han kallar det, som eg likar å kalle behovsstyrt statleg finansiering for grunnleggjande velferdstenester, er det noko som òg skapar valfridom for den enkelte innbyggjaren. Og valfridom og konkurranse stimulerer til det beste i oss og gjer at vi er nøydde til å levere gode tenester for å få betalt. Dette ville ha betydd større likskap og betre velferdstenester. Når det gjeld kommunesamanslåinga, er dette noko som blir diskutert flittig både på fylkesårsmøtet og på landsmøtet i Framstegspartiet, men det er openbert at dersom ein skal få fart på dette, òg i framstegspartistyrte kommunar, må ein tene på å slå seg saman, ikkje tape, slik tilfellet er i dag.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-10:
Det er ikke mulig å la være å holde et innlegg og svare Gjermund Hagesæter når han tar opp de to tingene han gjør i sitt innlegg. For det første var grunnen til at jeg tok opp fremskrittspartiordførernes manglende iver etter kommunesammenslåing nettopp at Gjermund Hagesæter selv sa at det var senterpartiordførere som først og fremst var opptatt av å ta vare på sin egen stilling og sin egen lønn. Men jeg har ennå til gode å se en fremskrittspartiordfører som står i spissen for kommunesammenslåing, enten det er Os eller det er Austevoll i Gjermund Hagesæters eget fylke. Derimot har jeg sett SV-ordføreren i Skjerstad, som sto i spissen for kommunesammenslåing med Bodø kommune og gjennomførte det – en vellykket kommunesammenslåing. Jeg har også sett ordføreren fra statsrådens parti i en annen tidligere hordalandskommune, nemlig Ølen kommune, stå i spissen for en vellykket kommunesammenslåing med Vindafjord kommune. Så hvis Fremskrittspartiet er så opptatt av kommunesammenslåing, kunne de kanskje sørget for at deres eget ordførerkorps sto i spissen for dette rundt omkring i hele landet. Det andre er Fremskrittspartiets klokkertro på stykkprisfinansiering. Er det én ting som ville føre til mer tilsyn, er det stykkprisfinansiering av alle skolene og hele eldreomsorgen, og samtidig skulle gjennomføre det parallelt med en omfattende privatisering av de to tjenestene. Vi står nettopp for demokrati som alternativ til tilsyn. At det er lokale folkevalgte som – hva skal jeg si – står i spissen for å utforme innbyggernes velferdstjenester innenfor eldreomsorg og skole rundt omkring i hele landet, gjør at man hele tiden får kritiske folk som står opp og slåss for sin egen skole og sin egen eldreomsorg i sin egen kommune, og at de kan gå til lokalpolitikere som vil sørge for at dette tilbudet er godt. Hvis man hadde fått Fremskrittspartiets opplegg der private tilbydere skulle drive med dette, og man visste at for hver eneste krone i ekstra utbytte som denne bedriften ville få, ville de tjene disse pengene ved å kutte i tilbudet til de eldre, hadde det ført til et enormt behov for økt tilsyn fra statlig hold for å sikre at folk rundt omkring på disse privatiserte sykehjemmene og privatiserte skolene hadde fått det tilbudet som de hadde krav på. Så Fremskrittspartiets opplegg er oppskriften på større urettferdighet og mer statlig byråkrati. Vårt system er et opplegg for demokrati og folkestyre. Jeg har mest sansen for det siste.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-10:
I Fremskrittspartiets drømmeverden er det sånn at alle som er sykehjemstrengende, skal løpe rundt og velge mellom forskjellige tilbud. Nå er jo som kjent – det har også vært tatt opp i debatten – omtrent 80 pst. av dem som har behov for sykehjem, demente. I Fremskrittspartiets drømmeverden skal alle disse demente sykehjemsbehovspasientene løpe rundt og orientere seg i et fritt marked der staten skal spytte i penger. Hvis Fremskrittspartiet ikke skjønner at det vil bety at en haug med mennesker vil få et dårligere tilbud, har ikke Fremskrittspartiet skjønt hvordan verden fungerer. Fremskrittspartiet var med på én stor reform den tiden de var med og hadde innflytelse og makt, nemlig privatskolereformen. Man åpnet for en omfattende privatisering, og hva skjedde? Jo, nøyaktig det vi i SV advarte mot. John Bauer-gymnasene bygget seg opp, gjorde seg store og hentet ut penger som vi ikke hadde klart å få inn hvis vi ikke hadde hatt et sterkt statlig tilsyn. Det blir mer tilsynsbehov og mer byråkrati.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2010-05-10:
Det er ingen tvil om at som på mange andre område er behova ulike i ulike kommunar. Det handlar ikkje berre om kommunens storleik, for eg trur nok at i mange mindre kommunar er det langt meir oversiktleg for ein fylkesmann – han kan ha rimeleg god kontroll på kva som skjer – enn det er i mange større organisasjonar, som dermed òg har eit mykje breiare byråkrati og kanskje ein meir kompleks organisasjon å føre tilsyn med. Når det er sagt, veit eg at fylkesmenn jobbar på ulikt vis overfor ulike kommunar, både når det gjeld rettleiing, og når det gjeld tilsyn. Det er jo nettopp slik me ynskjer det skal vere. Fylkesmannen skal bruke samordningsrolla si både til å vere ein god rettleiar og til å yte godt tilsyn ut frå dei lokale forholda som gjeld, enten det er ein liten kommune som Utsira eller det er ein stor bykommune.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2010-05-10:
Eg viser til at KS har fått utgreidd alternative tvisteløysingsordningar mellom stat og kommune. Men så langt har me ikkje hatt ei drøfting med KS om dette, det er ikkje teke opp i dei formelle fora me har. Viss ein skal innføre ei ny alternativ tvisteløysingsordning i Noreg, f.eks. med uavhengige forvaltingsdomstolar, er det ei grunnleggjande endring i forholdet mellom stat og kommune. Skal me gjere det, må me ha ei grundig utgreiing, tenkjer eg, både av stats- og forvaltingsmessig art. Det har me ikkje hatt per i dag. Eg har difor heller ikkje teke endelig stilling til om dette kan vere ei god ordning. Eg har heller ikkje sett det som aktuelt å setje det i gang, så langt. Viss KS vel å ta dette opp gjennom konsultasjonsordninga – som kanskje er den naturlege plassen å drøfte dette breiare på – skal eg i så fall gjere ei vurdering av det. Eg har ikkje sett det som føremålstenleg per i dag.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2010-05-10:
Litt humoristisk må eg seie at eg har aldri tenkt at det sentrale statsapparatet skal flyttast ut av Oslo, eg synest det er ein flott plass å ha både regjeringsapparat og storting. Eg trur at dei avgjerdene som her vert tekne i dei ulike sektorane og i departementet, vert tekne på grunnlag av godt skjønn. Men – som òg representanten Tetzschner veit – vert det slik at dess nærmare me kjem vårt eige område, dess meir opptekne er me av å styre på akkurat det området. Så eg trur at det viktigaste me kan ta tak i framover, er å prøve å få enda meir samordning og heilskap inn i forholdet mellom stat og kommune, slik at sektorinteressene ikkje blir så styrande som dei har vakse seg fram til å verte gjennom veldig mange år. Dette skal me òg skal drøfte saman med Stortinget i åra som kjem. Eg er særdeles open for å få innspel når det gjeld dette temaet i tida framover.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2010-05-10:
Debatten som oppstår no, er ein utruleg viktig debatt. Det handlar om korleis me skal utvikle velferdssamfunnet vårt i tida framover, det handlar om kva for styringssystem vi skal ha, det handlar om ein vil det skal vere lokal fridom til å utforme dei tenestene, om me skal ha «større likskap», som representanten Hagesæter seier, eller om me skal ha likeverd og moglegheit for likeverdige tenester utforma lokalt. Representanten Hagesæter sa sjølv i tidlegare replikkveksling at det er stor ulikskap mellom kommunar – nokre store og nokre små, nokre sentrale og nokre meir rurale, med spreidd busetnad. Det er ulik geografi, det er ulike utfordringar næringsmessig, det er ulik befolkningssamansetjing osv. Det vil me òg kunne diskutere i dagane som kjem – iallfall den siste biten – men det er viktig at vi skil mellom kva som skal vere likt, og kva som skal vere likeverdig. Det er to vesentlege ord i debatten i tida framover. Utvida rettstenking og meir privatisering vil utvikle meir byråkrati, vil utvikle meir behov for tilsyn, vil vere eit steg i ei anna retning enn det det norske velferdssamfunnet har gått i, med demokrati, sjølvstyre og det å kunne ha rom òg for ulikskapar, men likevel likeverd – og definert lokalt. Når det gjeld kommunesamanslåing, er det usikkert om det vil bidra til likeverdet – om det vert noko større. Men éin ting er i alle fall sikkert – fire av fem av kommunesamanslåingane som har vore gjorde, har hatt Senterpartiet som pådrivar. Den eine kommunesamanslåinga som det no vert arbeidd med, i alle fall som har kome inn til meg, er det to senterpartiordførarar i Trøndelag som står for. Så utfordringa som representanten Heikki Holmås tek opp, kan nok vere riktig. Framstegspartiet har sjølv vorte eit parti med fleire ordførarar. Me høyrer ikkje så mykje frå den kanten. Éin ting er å gå på heimesida deira og lese kva dei meiner der, noko anna er å sjå på kva som vert gjort i praksis når ein får makt og innflytelse til verkeleg å påverke politikken der ein er.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2010-05-10:
Takk til saksordføreren og til ministeren for deres redegjørelse i saken. Kommunene gjennomfører politikk vedtatt av storting og regjering. Kommunene er slik sett hovedmotoren i stats- og regjeringsskuta. At kommunene følger særlovene, reguleres gjennom statlig tilsyn. Tilsyn er et godt instrument, brukt i moderat utstrekning. Det fungerer derimot ikke godt dersom kommunene bombarderes av tilsyn på ulike hold. Det er en balanse mellom lokalt selvstyre og statlig tilsyn. Tilsyn skal sikre at alle landets innbyggere får forsvarlige tjenester, og at lovverket følges likt opp. Tidligere kommunalkomité har bedt regjeringen om å foreta en gjennomgang av tilsynsordningen overfor kommunal sektor og vurdere på hvilket område tilsyn er nødvendig og hensiktsmessig. Dette er bakgrunnen for den gjennomgang som gjøres nå, og den har bidratt til et betydelig oppryddingsarbeid. Arbeiderpartiets medlemmer i kommunal- og forvaltningskomiteen har stor tiltro til at kommunene kan, gjennom sin lange erfaring med å avveie ulike sektorinteresser opp mot hverandre, finne gode løsninger på tvers av de ulike sektorene. Målsettingen til norske kommuner er å tilby gode tjenester til sine innbyggere. Dette er et mål som alle norske kommuner jobber etter. Departementet har i sin utforming av regelverket gjort det statlige tilsynet mer målrettet og effektivt, og vil på den måten gi det større tydelighet og forutsigbarhet for kommunene. Det er en fornuftig og nødvendig tilpasning. Videre har departementet uttalt at man i særlovene bør vise tilbakeholdenhet med å utforme tilsynsbestemmelsene som pliktregler som skal følges, og har i stedet utformet reglene som kompetanseregler som kan følges. Dette slutter hele komiteen opp om. Jeg har den tro at særlovstilsyn vil bli brukt når det er nødvendig, og at fylkesmannen bruker fornuftig skjønn for å styre tilsyn dit det er behov. Jeg har videre den tro at norske kommuner følger norsk lov, og gjør sitt ypperste, og ytterste, for at egne innbyggere skal få best mulige tjenester.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-05-10:
Det var representanten Holmås som fikk meg til å ta ordet. Innlegget hans reflekterer at familien i hans samfunn ikke lenger har en betydning. I Fremskrittspartiets samfunn har familien en stor betydning. Da blir det ikke sånn at hvis man ikke er i stand til å ta vare på seg selv, skal man likevel være den som har ansvar for eventuelt å finne en omsorgsplass. Selvsagt vil Fremskrittspartiets politikk være sånn at man får valgfriheten. Hvis man på tross av sykdom har kapasitet til å ta valg, vil man kunne ta valget selv, eller familien kan ta valget i samråd med eller på vegne av den det gjelder. Det er der Fremskrittspartiet åpenbart skiller seg fra SV – vi tror at der man kan gi valgfrihet, skal man få muligheten til det. Hvis det dukker opp situasjoner som Holmås beskriver, der man ikke har kapasitet til å ta egne valg, blir man likevel ikke sendt av gårde på egen hånd for å gå fra institusjon til institusjon og orientere seg om hva markedet gir. Da vil det kommunale byråkratiet kunne trå hjelpende til og sørge for at man får en omsorgsplass, sånn som man gjør i dag. Det er en tjeneste kommunene gir allerede i dag, men i mange kommuner får man ikke den valgmuligheten som Fremskrittspartiet ønsker å ivareta. Jeg synes ikke man skal gjøre dette til en debatt der familien ikke lenger skal kunne bety noe, eller der vi sier at det kun skal være enten–eller. I vårt samfunn skal det være rom for både–og. Det viktige her er at valgfriheten ligger i bunn. For dem som ikke er i stand til å ta valgene selv, og som ikke har familie til å ta valgene for seg, vil det kommunale byråkratiet trå inn, slik det gjør i dag. Jeg ser ikke problemet. Det er en teoretisk virkelighet representanten Holmås drar opp her, og det fordummer egentlig bare debatten.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-05-10:
Nå ser vi dessverre statsråden fra sin verste side. Statsråden vil ikke selv forplikte seg til å bygge Mongstad for enhver pris. Dermed er det statsråden som har gått vekk fra det standpunktet som SV kjempet gjennom, nemlig at CO2-rensing på Mongstad i fullskala skal være på plass i 2014 koste hva det koste vil, uansett hva den teknologiske risikoen er. Alle som husker debatten i Stortinget 7. mai 2009, vet at til og med representanten Erling Sande gikk med på dette SV-standpunktet om at man skulle skille pilotanlegg og fullskala anlegg: Uansett hva man opplevde på pilotanlegget, skulle man investere i fullskala rensing på Mongstad i 2014. Det er et fullstendig meningsløst standpunkt. Det synes både Fremskrittspartiet og Høyre. Til og med Kristelig Folkeparti og Venstre sa at man ikke kan forplikte seg på den måten. Statsråden snakker som om det standpunktet aldri har eksistert. Så skal man ha en avklaring fra Høyre om at de skal være med og forplikte seg til å bygge et renseanlegg som statsråden selv ikke vil forplikte seg til. Hva er det for noe rart? Det går ikke an å være sånn. Hvis statsråden hadde brydd seg om fakta i Mongstad-saken, hadde statsråden gått inn og sett hva en enstemmig stortingskomité sa da Mongstad-saken ble behandlet første gang i 2007. Da sa alle ja til testanlegget, og alle sa at de støttet ambisjonene om fullskala rensing. Hva er det da å utdype? Hvis dette funker, hvis dette er kostnadseffektivt, vil et samlet storting stå bak dette, og da trenger man ikke be om noen avklaring fra ett og ett parti. Til og med Fremskrittspartiet sier at ja, da vil det være en fornuftig måte for Norge å innfri sine Kyoto-forpliktelser og forpliktelser i framtiden til å kutte utslipp på. Men hvis dette blir dyrt og dårlig, tror jeg verken Fremskrittspartiet, Høyre eller Arbeiderpartiet, og ut fra statsrådens egen måte å ordlegge seg på, ei heller SV, vil gå inn for å bygge fullskala rensing på Mongstad, og da bør vi komme over til fakta i denne saken: Vil statsråden selv bygge for enhver pris? Hvis han sier ja, er det et ærlig standpunkt. Hvis han sier nei, er det statsråden som har snudd, men når han ikke vil gå inn på de forpliktelsene selv, må han heller ikke kreve slike svar fra Høyre.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-05-10:
Det er sjelden jeg opplever et innlegg fra en statsråd som er så lite relevant til det vi diskuterer, når han påberoper seg den tause majoritet og bla, bla, bla. Slike majoriteter avspeiler seg i valg. Jeg forstår ikke hva statsråden frykter, hvis han faktisk mener at det store flertall av det norske folk ønsker en restriktiv snøscooterpolitikk, ved å delegere dette til kommunene der det norske folk bor og kan påvirke ved valg hva slags politikere de velger inn. Det som jeg likevel skal utfordre ham på, går litt på det som står i merknadene fra en samlet komité, der til og med de rød-grønne partiene sier at det er viktig å få en endelig avklaring knyttet til framtidig lovverk, og at det skal komme raskt på plass. Da er spørsmålet mitt til statsråden: Hvordan tolker han ordet «raskt» i denne sammenhengen? Kan vi forvente at dette kommer på plass før lokalvalget i 2011, for å være rimelig?
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2010-05-10:
Det er litt underleg at denne debatten skal utarte til å bli eit spørsmål om nasjonal politikk kontra fullmakter og fridom for den enkelte kommunen. Alle i denne salen veit at ein god miljøpolitikk ikkje blir utforma verken her i stortingssalen eller ute i dei enkelte kommunane. Det er samspelet mellom nasjonale vedtak, dei nasjonale målsetjingane og politikken, det lokale handlingsrommet og kunnskapen som dei har ute i kommunane, der dei er i nærleiken av naturen – måten dei forvaltar naturen på – som i sum gir det gode resultatet. Det er det samspelet som vi må prøve å finne i alle samanhengar. Enkelte har her referert til skogbruksnæringa og sagt at dei er skuffa over at fleirtalet ikkje har vore opptekne av den næringa. Ja, men kjære, fleirtalet er jo opptekne av skogbruksnæringa, og det er regjeringa òg oppteken av. Det er nettopp derfor regjeringa har bedt Statens landbruksforvalting og Direktoratet for naturforvalting gå gjennom den problematikken, at vi så absolutt – til dei grader – må ta vare på skogbruksnæringa, sørgje for at ho kan drivast nokså intensivt. Miljømessig og klimamessig vil vel det eigenleg vere det beste, i alle fall på lang sikt. På kort sikt kan det kanskje vere best å la skogen stå, men på lang sikt bør ein i alle fall ha ei aktiv skogforvalting. Derfor må ein finne felles løysingar på det. Så er spørsmålet: Kva er det ein eig? Ein av grunnane til at vi vil ha saka tilbake igjen, er at det er så mykje uklart når det gjeld desse tinga. Høgre uttrykkjer skuffelse over at vi ikkje er med på deira forslag. Eg kan jo seie at eg er skuffa over at dei ikkje kan vere med på å leggje saka ved protokollen, all den tid statsråden no seier at han vil kome attende med ei sak som belyser dette frå alle kantar. Eg trur det er nødvendig å ha ei form for saksgrunnlag og innstilling frå regjeringa for å få ein god debatt på dette området. Komiteen var i Direktoratet for naturforvalting og fekk ein gjennomgang av INON. Det har enkelte her vist til er heilt riktig, nemleg at omgrepet INON ikkje fortel noko om kvaliteten, om naturmangfaldet, kor mange namn det er på raudlista i det området, osv. Det kan likevel vere slik at inngrep i naturen har ein verdi i seg sjølv. No er det jo mange som har følgt Lars Monsen og folka hans på TV, og som har sett kor viktig det er at vi har utmark og villmark. I det heile er det mange sider ved dette som gjer at vi må få igjen ei sak i si fulle breidd her i Stortinget, der ein i alle fall tek vare på omsynet til næringslivet og skogsdrifta.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2010-05-10:
Til den siste talaren kan eg berre vise til det som står i innstillinga, nemleg at vi vil ha ei avklaring så raskt som mogleg, medrekna rekreasjonskøyring og moglegheita for det etter faste leier, faste spor. Det er jo det spørsmålet som heng att og som det har vore ein del diskusjonar omkring. Så må eg minne om at det trass alt er føreteke ei liberalisering av regelverket gjennom dei forskriftsendringane som er gjorde i denne perioden. Eg tok ordet fordi Framstegspartiet – det var vel Bredvold – lurte på om Senterpartiet og Arbeidarpartiet kunne vere med på den såkalla SV-politikken. Eg kan seie at for Arbeidarpartiet sitt vedkomande ser vi fram til å få ei endeleg avklaring på det som måtte vere uavklart. For Arbeidarpartiet er det – som det har vore peikt på av mange – ei balansering mellom det å ta vare på moglegheita til eit friluftsliv i fred og ro og å ta omsyn til flora og fauna og ikkje minst ta omsyn til naturen når det gjeld køyretøy på barmark. Eg har ei forhistorie der. Eg har vore veldig til friluftsmann, men eg har òg samtidig køyrt mykje snøscooter, fordi eg har jobba mange år på ein leirskule inne på fjellet og måtte tidleg om morgonen køyre opp snøscooterløyper, for at vi i det heile skulle få med oss danskane ut. Men det som er litt artig, er at då såg eg dyra. Det er underleg korleis haren og reven og andre tilpassar seg motorlyden framfor den menneskelege lukta. Det er heile tida spørsmål om sunn fornuft her, og det er det vi må kome fram til i denne samanhengen. Arbeidarpartiet er absolutt med på å vise til det forsøket som har vore gjort, og som evalueringa viser har vore veldig bra. Her har altså kommunane – stort sett, trur eg – vore seg sitt ansvar bevisst. Som det har vore peikt på tidlegare, har ein kanskje praktisert det på ein litt ulik måte, for dei har ulike behov. Men den store konklusjonen er at dette faktisk har forhindra meir ulovleg køyring. Her har ein fått ein meir kontrollert motorferdsel i utmarka stort sett over det heile. Så mitt utgangspunkt er – og det står det jo faktisk óg i det som statsråden skriv til Stortinget – at det er eit av dei viktige grunnlaga for å kome attende med ei sak om dette, i alle fall ei endring av regelverket som det måtte vere behov for.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2010-05-10:
Med erfaring og kunnskap om omgrepet INON brukt i offentleg forvaltning over tid er det faktisk på høg tid at definisjonen av dette omgrepet får ei avklaring, ikkje minst på bakgrunn av opphavet til omgrepet. Saksordføraren, Rudihagen, var ein tur innom det store utland. Vi ser at dette omgrepet kjem faktisk frå Nord-Amerika, og det dukka opp i offentlege utgreiingar tidleg på 1970-talet. Blant anna ser vi også at skogeigarorganisasjonen ALLSKOG hevdar at dette omgrepet er direkte ueigna for norsk natur, jf. opphavet frå Nord-Amerika, som har ein heilt annleis og urørt geografi enn den vi har her til lands. Vi erfarer i dag at INON blir brukt i forvaltningspraksis og kan ramme næringsdrift i skogen svært hardt. Dagens INON-praktisering inneber ei betydeleg avgrensing av næringsutøving og vil etter kvart kunne gi store, negative nærings- og sysselsetjingsmessige konsekvensar for utmarkskommunar der ein har få eller kanskje ingen alternativ. Det er derfor viktig at innhaldet i omgrepet speglar av eit reelt innhald. INON, såkalla inngrepsfrie naturområde, er slett ikkje inngrepsfrie. Det ser vi. Apropos inngrep: Vi har merka oss senterpartileiar Navarsetes invitasjon i 2009 til ein såkalla MOTMAKT-kampanje, som eit eigna perspektiv for ein debatt om desse spørsmåla. Men atter ein gong ser vi at dette partiet – Senterpartiet altså – verbalt står fram med éi haldning, men i praksis har ei heilt anna. Så utsegna «Mål meg ikkje på kva eg seier, men på kva eg gjer», burde definitivt vere viktig i den samanhengen. Då ein igjen, i 2008, omdefinerte INON og tok inn område med attgrodde traktor- og skogsbilvegar som såkalla inngrepsfrie, bidrog også det til redusert legitimitet for INON-omgrepet. ALLSKOGs forslag om unntak for skogsbil- og traktorvegar i definisjonen kan ein ha stor sympati for. Det sikrar i større grad næringsutøving for grunneigarar, men vatnar ytterlegare ut forståinga av omgrepet. Då har eg faktisk større sans for forslaget om å fjerne heile INON-omgrepet, på bakgrunn av at omtrent alle produktive areal inntil nyleg har blitt brukte til nettopp næringsføremål. Eg sluttar meg derfor til kravet om at regjeringa fremmar ei sak for Stortinget om avklaring av INON-omgrepet. Eg tek med dette opp forslaget som Framstegspartiet har saman med Høgre og Kristeleg Folkeparti.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2010-05-10:
Nyleg kunne vi lese i VG om eit storting som gjekk på tomgang på bakgrunn av at regjeringa ikkje leverte saker til behandling. Opposisjonen har etterlyst fleire saker, vi kan jo nemne motorferdsel i utmark som eit eksempel, og det er også andre. Spørsmålet som då blir naturleg når det gjeld INON-saka, der ein seier at ein skal kome tilbake igjen, er: Når forventar statsråden, og når har statsråden tenkt, å kome tilbake igjen med den saka?
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2010-05-10:
Denne debatten vil mange meine er unødvendig, men personleg meiner eg at han er nødvendig. Vi har faktisk mykje å lære av denne saka. Når Henriksen uttaler at det på ein måte er eit meiningslaust representantforslag som ligg føre, kan ein spørje seg kva som er mest meiningslaust, om det er lekkasje tre–fire dagar før budsjettet blir lagt fram, eller om det er viktig med påtrykk for å endre noko som ikkje er fornuftig. Avgifta på sluttbehandlingsavfall blei innførd i 1999. Avgifta består av ei avgift på deponering av avfall og ei avgift på forbrenning av avfall. Seinare, i 2004, blei forbrenningsavgifta lagd om frå ei avgift basert på levert mengde avfall til ei avgift direkte på utslepp. Vidare blei det forbod mot deponering av avfall som kan brytast ned, gjeldande frå 1. juni 2009. Det førte til at ein betydeleg del av dette avfallet ikkje lenger kunne deponerast, men gjekk til forbrenning. I ein periode førte faktisk deponiforbodet til at det var knappleik på forbrenningskapasitet i Noreg. Men avfalls- og fjernvarmebransjen tok, som eit resultat av politiske signal, utfordringa og bygde ut kapasiteten til desse forbrenningsanlegga. Men desse anlegga opplevde sterkt aukande konkurranse om avfallet frå forbrenningsanlegg i Sverige. Til og med finanskrisa gav eit betydeleg lågare volum, som forsterka utfordringane til forbrenningsanlegga. Så bransjen fekk ikkje tilgang til nok avfall til ein kostnad som kunne gi tilstrekkeleg lønnsemd, og spørsmålet om den norske forbrenningsavgifta måtte fjernast, blei meir og meir aktuelt og kom på banen ved fleire og fleire anledningar. Men no på fredag kunne vi lese om, og fekk, den første lekkasjen frå revidert, og mange glade representantar frå den raud-grøne regjeringa kunne fortelje at den håplause forbrenningsavgifta no ville bli fjerna. Dette var ei gledeleg nyheit for oss i Framstegspartiet, som har kjempa mot denne avgifta lenge. Men gleda har ein bismak. Det er inngått ei rekkje avtalar for levering av avfall til dei svenske forbrenningsanlegga, basert på ein større grad av føreseielegheit i nabolanda våre når det gjeld avgiftsregimet. Det var rett og slett ikkje mange nok som trudde at ei avgiftskåt raud-grøn regjering ville fjerne forbrenningsavgifta – jf. biodieselsaka, som for mange stod som eksempel på vilje til fornuftige endringar. På bakgrunn av at det årleg blei eksportert minst 15 000 trailerlass med avfall, burde faktisk denne gjennomføringa vore gjord mykje, mykje tidlegare. Men, som sagt, vi får gle oss over at vi har gitt norske forbrenningsanlegg konkurransekrafta tilbake, noko som er heilt naudsynt etter at fellesskapet har gitt betydelege bidrag til investering i desse fjernvarmeanlegga. For delar av landet der ein har hatt, og har, stort energiunderskot og straumprisar bortanom all fornuft, har dette avgiftsregimet stått fram som direkte provoserande når ein veit at så store energimengder er køyrde ut av landet til forbrenning. Heldigvis, vi får lære av det som ligg i denne saka, og Framstegspartiet ønskjer med dette å ta opp forslaga nr. 1 og 2.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2010-05-10:
Generelle miljøavgifter gir staten betydelege inntekter utan at dei framstår som noko anna enn fiskale avgifter. Men vi har eit unnatak, og det er NOx-fondet. NOx-fondet kan på mange måtar brukast som eit eksempel på treffsikkerheit som gir forureinar moglegheit til å setje i gang tiltak som er bra for miljøet, og samtidig gir eit økonomisk incitament for også å gjere investeringar som er viktige for miljøet. Har statsråden planar om liknande tiltak som er meir treffsikre og direkte i si form enn det vi ser av dagens generelle avgiftsnivå?
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2010-05-10:
Fri ferdsel i utmark er ein gamal lovfesta rett ingen i Noreg ønskjer å utfordre. Ein slik ferdselsrett gjeld dessverre ikkje for motorferdsel i same grad. Lov av 10. juni 1977 om motorferdsel i utmark og vassdrag gav større grad av kommunal avgjerdsrett over køyring i utmark, men dette blei igjen avgrensa i 1988, då Stortinget innførte felles nasjonal forskrift som avløyste dei kommunale forskriftene for motorkøyretøy. Denne endringa overlét i realiteten forvaltinga av motorisert ferdsel i utmark til embetsverket hos fylkesmannen. At dette førte til ei meir firkanta forvalting som mista legitimitet, er kjent, og sjølv dei mest vernehissige ser behovet for ei endring. Der ein lokalt tidlegare såg på scooterkøyring som nærmast problemfritt, har ein no fått eit forvaltingsregime som mange lokalt ikkje ønskjer. Lat meg berre understreke omgåande: Alternativet er ikkje nærmast ei lovlaus fritt fram-haldning, men ei fornuftig endring som varetek lokale, næringsmessige og ikkje minst menneskelege behov. Universal utforming er eit omgrep som er lovmessig godt forankra i plan- og bygningslova. Kva då med alle desse som er avhengige av motorisert assistanse for å kunne nyte natur og fjellandskap, med dei kvalitetane som vi alle ser ligg i det – spesielt på bakgrunn av at beltedrivne køyretøy som snøscooter og beltevogn ikkje skadar faunaen så lenge dei blir brukte på snødekt mark? Likevel er det sterke avgrensingar, og det er mange eksempel på rigid, lite formålstenleg forvalting. Ein ser ofte eit betydeleg konfliktnivå mellom lokalbefolkninga sine interesser på den eine sida og den statlege forvaltinga på den andre sida. Men så har ein på bakgrunn av sterkt lokalt og regionalt press fått akseptert forsøksordningar som haustar lovord, og som ein anbefaler sterkt. Ein har altså gode referansar for å kunne følgje opp eit løfte frå statsråden om å leggje fram ein lovproposisjon i 2009. Dette løftet har dessverre ikkje blitt halde. Likevel ser vi at motstanden mot ei fornuftig liberalisering av motorferdsel i utmark fører til at denne saka støtt blir utsett. At dette er ein strategi som er reell, tviler dei færraste på. Strategien gjer ein bruk av i ei rekkje saker som krev kompromiss. Eksempel på det er forvaltingsplanar, tildelingsrundar osv. Igjen framstår regjeringskameratane som sterkt ueinige, og Senterpartiet må igjen gi tapt for det som framstår som caffè latte-SV med alle fullmakter. Framstegspartiet har gjort ein jobb. Vi har lagt fram eit direkte lovforslag i dag. Vi har lagt mykje arbeid i det, og vi ønskjer å gjere det på denne måten for å synleggjere at vi er på distrikta si side når det gjeld motorisert ferdsel og behovet for ei liberalisering. Med dette fremmer eg Framstegspartiet sitt forslag.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2010-05-10:
For ein nyvald representant framstår beskrivingar som statsråden har av partiet, noko underleg. Spesielt eg som nyvald representant har sett at Sosialistisk Venstreparti har hatt éin politikk på utsida av dette huset og så ein annan politikk på innsida av dette huset – berre slik at det er nemnt. Men det var Erling Sande som sa dei på mange måtar forløysande orda under debatten no om nødverje, at dersom rettspraksis viser seg ikkje å gi den ønskte liberaliseringa, får vi kome tilbake til det igjen. Spørsmålet er då: Er statsråden komfortabel med denne type prøve-og-feile-lovforvaltinga som senterpartirepresentanten og komitéleiaren beskriv her?
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-10:
Det er liten tvil om at Høyres landsmøte, som representanten Lødemel var begeistret for, var en stor inspirasjon for mange. Ikke minst tror jeg det var en inspirasjon for de som ønsker at menn skal bruke mindre tid med sine barn, og de som ønsker økt overvåkning av enkeltmennesket. For småbarnsfamilier og Internett-brukere derimot tror jeg landsmøtet var dårlig nytt. For naturen er også Høyres politikk dårlig nytt, men her skal Høyre slippe å bære hele ansvaret. Over 1 000 km2 inngrepsfri natur har gått tapt fra 2003 til 2008. Det er en utvikling i feil retning og det største bortfallet av inngrepsfri natur siden 1994. Utbyggingspresset på inngrepsfri natur øker altså, og det er energisektoren som i det siste har stått for det største bortfallet. Det er en viktig inngang til denne debatten, for bak disse tallene ligger det store miljøverdier. Norge er unikt, og det er ikke mange europeiske land som kan vise til større inngrepsfrie områder. Det er en styrke for oss. Store sammenhengende naturområder er også viktig for at mange arter skal kunne leve og vandre. Å bevare disse områdene er spesielt avgjørende når vi vet at presset vil fortsette, og er i så måte en interessant parallell til diskusjonen om olje- og gassutbygging i Lofoten og Vesterålen, for menneskeskapte klimaendringer vil føre til endringer av artenes naturlige leveområder og føre til et større behov for spredningskorridorer. Utbygginger som i dag oppfattes som udramatiske, kan derfor vise seg å ha store konsekvenser i et lengre perspektiv. Vi må ta høyde for at naturen er i endring, og skape skiftende bevegelsesmønstre og leveområder for arter. Føre-var-prinsippet er viktig. At Stortinget har lagt vekt på dette, framgår av en rekke stortingsmeldinger som statsråden i sitt brev tidligere har gitt eksempler på. Det er ingen grunn til å trekke ut debatten nærmere det parodiske ved å sette absolutte motsetninger mellom bruk og inngrep på den ene siden og bevaring av inngrepsfrie naturområder på den andre. INON inngår som en del av vurderingen av miljøkonsekvenser ved inngrep. Skillelinjene er ikke absolutte. Jeg tror likevel det er behov for mer debatt om INON-begrepet. Derfor er det positivt at Miljøverndepartementet og Landbruksdepartementet samarbeider om forholdet mellom bevaring av inngrepsfrie naturområder og skogsveibygging, som er et mye brukt eksempel i denne diskusjonen, og at statsråden varsler at han vil komme tilbake til Stortinget med en egen sak om ivaretakelse av inngrepsfrie naturområder. Jeg tror jeg stopper der.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-10:
Det er litt spesielt å høre Fremskrittspartiet framstille det som om tapet av inngrepsfri natur ikke øker, for det er jo akkurat det det gjør – beviselig! Den siste kartleggingen viser et press som vi må over 16 år tilbake i tid for å finne maken til. Utbyggingspresset på norsk natur øker, og Fremskrittspartiet taler mot bedre vitende. Det samme gjør Fremskrittspartiet når representanten Lien hevder at statsråden ikke akter å foreta seg noe, for det vi nettopp diskuterer i salen, er jo at regjeringen akter å komme tilbake til Stortinget på egnet måte med en egen sak om inngrepsfrie naturområder. Det er altså ikke mye nytt fra Fremskrittspartiet – heller ikke at representanten Lien sliter med å se verdien av inngrepsfri natur i seg selv, og at definisjonen av «inngrepsfri natur» nettopp er inngrepsfri natur. Mer spesielt er det å høre Høyre forsøke å skape en absolutt motsetning mellom nasjonal politikk og lokaldemokratiet. Det blir en ganske populistisk framstilling av det som nettopp er et samspill, som representanten Rudihagen var inne på. Den forenklede framstillingen av Stortingets vilje, manifestert i en slem og anonym byråkrat som er ute etter å plage lokaldemokratiet, skaper bare forakt for forvaltningen. Framstillingen er svært lite kompatibel med representanten Melings forsøk på å angripe SVs miljøpolitikk i regjering, for det er en politikk som på hvert eneste område har levert mer på miljøområdet enn det Høyre noen gang har klart i en regjering, både når det gjelder vern, klima og artsmangfold.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-10:
Representanten Lien tar igjen feil, og i motsetning til Fremskrittspartiets representanter skal ikke jeg anklage andre debattanter for å fare med løgn, men jeg kan jo opplyse representanten Lien om at det ikke er oppdagelser av nye veier på kart som står for det økte trykket på inngrepsfrie naturområder. Tvert imot står energisektoren for 40 pst. av bortfallet av inngrepsfrie naturområder i siste gjennomgangsperiode fra 2003 til 2008, og landbrukssektoren står for drøyt 30 pst. av bortfallet i samme periode. Under dette sorterer både utbygging av kraftlinjer, økt satsing på småkraftverk, etablering av vindkraftanlegg og iverksetting av nye og gamle konsesjoner for vannkraftutbygging. Innenfor landbrukssektoren skyldes bortfallet i all hovedsak bygging av nye skogsveier. Det er ikke sånn i virkeligheten at man er nødt til å velge enten eller. Derfor redegjør jeg nå for tredje gang for samarbeidet mellom MD og Landbruksdepartementet for å finne en god balansegang der. Det er kun i Fremskrittspartiets verden i jakt på kjappe stemmer at det er en absolutt motsetning mellom inngrepsfrie naturområder og fornuftig forvaltning av skogen.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-10:
Stortinget har tidligere bedt regjeringen om en gjennomgang av avfallsmarkedet og forbrenningsavgiften. Regjeringen har så gjort i vinter og i vår, og vi har dermed sammen med det arbeidet komiteen har gjort i denne saken, et godt og grundig grunnlag for debatt. Opposisjonen har også hatt et godt grunnlag for sitt forslag. Det har i debatten som har gått denne våren, og som det har vært ganske mye offentlighet rundt, blitt påpekt at eksporten av avfall til Sverige har blitt firedoblet i perioden 2002–2008. I de sist oppdaterte tallene, som i hvert fall jeg har oversikt over, fra 2008, utgjorde eksport til Sverige om lag en tredjedel av alt avfall levert til forbrenning. Dette representerer store utslipp og kostnader knyttet til transport, og har ført til en svært vanskelig konkurransesituasjon for norske aktører innenfor bransjen. Så vil jeg tro at mye av grunnlaget for en lang, polemisk debatt av den typen vi så i behandlingen av forrige sak mellom regjeringspartier og opposisjon, er borte i denne saken, med tanke på at regjeringen i forrige uke kunngjorde at man i revidert nasjonalbudsjett foreslår å avvikle forbrenningsavgiften med virkning fra 1. oktober. Det er for øvrig samme dato som Sverige avvikler sin forbrenningsavgift. Jeg har derfor tenkt å fatte meg i korthet, for det er et samlet storting som dermed ønsker å ta dette grepet, og det er bra. Samtidig er det grunn til å minne om at forbrenning av avfall ikke er første trinn i avfallshierarkiet. Så selv om vi ikke tror at dette vil ha negative effekter for gjenvinningsbransjen, er det grunn til å følge godt med. Det samme gjelder spørsmålet om vi nå kommer til å være strenge nok overfor utslippskravene til forbrenningsanleggene i Norge. Derfor er det gledelig at regjeringen varsler at den etter en tid vil evaluere de miljømessige konsekvensene av den planlagte avgiftsavviklingen. Det er viktig at grepene vi tar nå for å sikre norske forbrenningsanlegg, ikke rammer miljøet. Selv om vi er veldig trygge i vår sak, er en evaluering av konsekvensene svært viktig og en helt naturlig del av en helhetlig og god avfallspolitikk. Til slutt vil jeg bare legge til at dette er min første sak som saksordfører. Det har vært både spennende og lærerikt. Jeg vil takke komiteen og de mange aktørene i avfallsbransjen som jeg har blitt kjent med, for en veldig god og lærerik prosess.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-10:
Takk, president! Jeg kunne bare ikke la det passere: Representanten Hofstad Helleland illustrerte nå på slutten av debatten veldig godt hvorfor man i begrenset grad bør lytte til Høyre i denne saken. Den konspiratoriske retorikken topper seg når det antydes at regjeringen trenerer en sak for treneringens skyld. Representanten har kanskje ikke fått med seg at komiteen har bedt om en rask avklaring. Det er forståelig. Men mindre forståelig er representanten Hofstad Hellelands praksis med å drive kampanje mot offentlige fagetater. I helgen kunne vi se Hofstad Helleland kreve likestillingsombudets avgang fordi ombudet, i likhet med svært mange andre, ikke begriper særlig av Høyres nylig vedtatte likestillingspolitikk. Tidligere har Høyre i sitt alternative statsbudsjett foreslått så massive kutt i DNs budsjett at det kanskje kvalifiserer til begrepet slakt. Også dét har representanten Hofstad Helleland støttet ivrig i offentlige organer. Derfor blir det kanskje mer forståelig, men ikke mindre trist når representanten Hofstad Helleland omtaler DNs anbefalinger som søppelbøtta verdig, og omtaler DNs ansatte i vendinger preget av forakt av typen: de har aldri sett en scooter på nært hold, supplert med «skrivebordsfolk»-merkelapper fra andre Høyre-representanter. Det illustrerer bare Høyres mangel på seriøse argumenter i denne saken. Avslutningsvis vil jeg bare oppfordre representanten Hofstad Helleland til å se seg selv i speilet før hun anklager ministeren for å drive desperat argumentasjon.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-10:
Det er et mål at vi skal ha en levedyktig rovdyrbestand i Norge, og at vi skal ha gode muligheter for trygg drift av gård og beitedyr. Dette er et mål som gjerne oppfattes som motstridende, og det fører i sin tur ofte til en karikert debatt. Det har vi alle interesse av å unngå, tror jeg. Det vi tvert imot er avhengige av, er tillit mellom bønder og forvaltningen. Det krever en rovdyrforvaltning som er god, og som tar høyde for de erfaringer man gjør seg. I denne proposisjonen ligger flere slike forslag, som saksordføreren har redegjort godt for. Det er likevel ikke overraskende at opposisjonen går rett inn i polemisk modus, og spesielt Fremskrittspartiet holder innlegg der en skulle tro at målet var en liberalisering i adgangen til å felle rovdyr i seg selv – at det altså er liberaliseringen som her er poenget, og ikke at forvaltningen er god og til å leve med for alle. Forsikringer fra Justisdepartementet hva angår lovtolkningen, ser ikke ut til å spille noen særlig rolle for Fremskrittspartiet. Å gjøre bestandsmålene helt uavhengige av adgangen til å felle f.eks. ulv i nødverge, slik Fremskrittspartiet snakker om, lar seg vanskelig gjøre i praksis så lenge det er en truet art vi snakker om. Små endringer i uttak kan få store konsekvenser for bestanden. Internasjonale forpliktelser pålegger oss å ivareta slike bestander. Det er lett for Fremskrittspartiet å overse det, men det ville vært mindre klokt av en ansvarlig regjering å gjøre det. Jeg kan ikke unngå å kommentere selve debatten, for jeg stiller meg selv spørsmålet: Er vi tjent med den krigerske stemningen høyresiden legger opp til? Begreper som «hårreisande», «kunnskapsløyse», «manglar rot i verkelegheita» brukes altså om en proposisjon som medfører en liberalisering av lovverket. Hva ønsker Høyre å oppnå med den ordbruken? Er vi tjent med at stortingspolitikere karakteriserer statlige etaters ansatte i hver eneste debatt vi har hatt i Stortinget i dag: skrivebordsfolk, caffè latte-folk, har aldri sett en scooter, har aldri sett rovdyr, har aldri satt beina sine utenfor en by? Oppnår vi større tillit og legitimitet i forvaltningen av det? Dette er spørsmål høyresiden burde ha stilt seg før de går inn i den voldsomme, polemiske og karikerte modusen, som, etter mitt syn, forhindrer en seriøs debatt om rovdyrforvaltning.
Erling Sande (Senterpartiet), 2010-05-10:
Dette har vore ein spennande debatt med mange avgreiningar, og han toucha innpå ei djupare strøyming enn berre INON-omgrepet, nemleg forholdet mellom staten si rolle og det lokale sjølvstyret si rolle. Eg synest det er best å seie at ei avklaring knytt til INON-omgrepet er viktig, nettopp for å gje det lokale sjølvstyret moglegheit til å fatte kloke avgjersler. Som eg sa i mitt innlegg, vil ei rigid praktisering av den inngrepsfrie naturmålestokken INON for å forvalte areal, kunne føre til at INON-område som ikkje har nokon ytterlegare verdiar knytte til naturmangfald eller knytte til leveområde for artar eller friluftsliv, kunne bli prioriterte framfor område som kommunane vurderer som viktige med tanke på friluftsliv, biologisk mangfald eller anna. Så har representanten Tord Lien, tradisjonen tru, noko kritikk i både den eine og den andre retninga. Eg trur at i dette tilfellet så har representanten Lien feil. Her er det faktisk arbeid i gang, både med å avklare skogsbilvegar opp mot definisjonen av INON, som det har vore referert til av fleire her, og i tillegg så melder ein tilbake at ein skal kome tilbake til Stortinget med ei sak om INON, slik som det både har vore kravd og ynskt frå opposisjonen. I så måte er ein på god veg. Debatten i dag viser at det er viktig at den saka kjem så snart som råd. Elles deler eg den om enn avmålte begeistringa frå statsråden når det gjeld at vi er i ferd med å få mjuka opp eit veldig rigid strandsoneregelverk, som den førre regjeringa, med Høgre i spissen, fekk lagt, til ei meir regional differansiering som vil vere fornuftig i strandsonepolitikken.
Erling Sande (Senterpartiet), 2010-05-10:
Då fleire av representantane frå Framstegspartiet har bekymra seg over min nattesøvn, finn eg berre grunn til å peike på dei løysingane vi har funne t.d. på strandsoneproblematikk, som har vist at ein kan løyse ting i fellesskap i denne regjeringa som gjev eit betre regelverk, og eit enda betre regelverk enn t.d. den førre regjeringa gav uttrykk for. Så eg har god nattesøvn, og i den grad eg skulle vere uroa for han, så er eit framtidig regjeringssamarbeid frå 2013 mellom Høgre og Framstegspartiet ein mykje større trussel.
Erling Sande (Senterpartiet), 2010-05-10:
Både representantforslaget og det at regjeringa har gjort det klart at sluttbehandlingsavgifta blir fjerna, gir høve til litt breiare refleksjonar kring avfallspolitikken. Og det er sånn at frå 1995 har den årlege avfallsmengda auka med nærare 30 pst. Det er ein tankekross at avfallsmengda frå hushaldningane aukar mest. Ho har auka med 90 pst. dei siste 20 åra, trass i at den økonomiske veksten har vore på kring 60 pst. Det kan tyde på at det er ein noko meir ressurssløsande økonomisk vekst vi har opplevd. Det viktigaste grepet vi kan gjere for miljøet, er nettopp å prøve å avgrense forbruket og avgrense avfallsmengda. Produsentansvar, returordningar og kjeldesortering er nokre av dei tiltaka vi kan setje inn, å unngå unødig emballasje er eit anna. Ordninga med produsentansvar blei kartlagd av styresmaktene i 2008, og då skisserte ein også ein del av problemet, og ein del nye ordningar blei foreslåtte. Det er eit viktig verkemiddel, altså produsentansvaret, for å auke gjenvinningsgraden. Sjølv om tilbodet når det gjeld materialgjenvinning er på plass, er det ikkje sikkert at det blir brukt, og der har vi også ei utfordring. Ei undersøking som blei gjord i fjor, viste at heile 25 pst. er usikre, eller ikkje kjenner til ordninga med at ein kan levere inn elektronisk og elektrisk avfall. For dei under 30 år var prosenten heile 42, altså nesten halvparten var usikre på, eller kjende ikkje til, at ein kunne kvitte seg med sånne produkt gjennom å levere dei tilbake i staden for å hive dei i restavfallet. Det er ein tankekross. Så er det sånn at det avfallet som ein ikkje skal materialgjenvinne, bør ein energigjenvinne. Noreg har dei siste åra bygd opp store anlegg for å handtere dei avfallsmengdene som ein skal forbrenne, og nettopp utnytte desse til energi gjennom varme og elektrisitet. Det er ikkje god miljøpolitikk å sende avfallet til Sverige. Det er alle einige om. To fullasta trailerar kvar time er korkje god miljøpolitikk eller fornuftig næringspolitikk. Her er det nærleiksprinsippet som ligg til grunn, og vi må utnytte avfallsressursen i Noreg. På same måte gjer vi det gjennom å leggje til rette for at norske varmegjenvinningsanlegg, norske forbrenningsanlegg, i større grad kan konkurrere med dei svenske, gjennom at ein fjernar denne avgifta, på same måte som svenskane har gjort det. Derfor er vi sjølvsagt godt nøgde med innspel frå opposisjonen, men fyrst og fremst med at innspel frå bransjen har ført fram til at denne avgifta no blir fjerna. Og så får vi håpe dette på sikt vil føre til at det avfallet som skal forbrennast, får ein kortare veg fram til forbrenning.