Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-06:
I fjor høst, da det stormet som mest rundt utvidelsen av overtiden, deltok jeg i en debatt i radioen med Peter Gitmark fra Høyre. Han snakket fint om at det enkelte mennesket selv måtte få lov til å velge hvor mye man ville jobbe – uten å ha lover og tillitsvalgte som begrenset det – mens jeg mente at Regjeringens forslag ville gi økt bruk av overtid, høyere sykefravær og mindre mulighet til å si nei til å jobbe mer enn man vil. På veien hjem satt vi i en drosje og spurte sjåføren, som hadde hørt på debatten, om hva han mente. Resignert svarte han: Ja, det går jo bare den veien. På grunn av økt konkurranse i drosjenæringen må vi kjøre to timer mer i snitt for å tjene det samme som for bare få år siden. For to år siden gikk jeg på en smell – det var hjertet – og måtte kjøre til legevakten selv. Det gikk bra, men etter det kjører jeg ikke når jeg kjenner meg sliten. Det kom ikke flere argumenter fra Peter Gitmark da. Jeg har hørt dette fra flere drosjesjåfører. Jeg har hørt det fra folk som jobber på restauranter, som ringes opp og på kort varsel blir bedt om å jobbe utenom vakt. Jeg har flere venner som har fått magesår, og som har måttet sykmelde seg. Og har man øynene åpne, går det an å sjekke hvor mange av stortingsrepresentantene som har gått på en smell etter å ha jobbet langt utover normal arbeidsuke bare i løpet av denne perioden. Forskningen er ikke entydig, sier Kari Lise Holmberg. Er det feil? Forskning viser at nattarbeid og skiftarbeid er helseskadelig. Forskning viser at økt arbeidspress og økt mengde arbeid fører til at det er flere mennesker som trives dårligere på jobb, og som går syke. Vi kan bare se på sykefraværsstatistikkene, på statistikkene over mennesker som har psykiske lidelser, på statistikkene over antall uføre her i landet, og høre på professor Colbjørnsen fra Handelshøyskolen, som sier at økt konkurranse i arbeidslivet vil føre til at flere mennesker blir skjøvet utenfor, og at det er den prisen vi må betale for et mer effektivt arbeidsmarked. Det er ingenting som er så provoserende som Høyre-folk ansatt i offentlig sektor, og som uttaler seg med pondus om hvor bra det er med mer konkurranse i næringslivet, uten å snakke om hva det betyr for folkene som jobber der. Det er ingenting som er mer provoserende enn Høyre-folk og FrP-ere som sier at det bare er de selv som ivaretar helhetssynet. De som legger seg langflate for NHOs minste vink, og mener at tusener av arbeidsgivere tenker bedre enn hundretusener av arbeidsfolk – hør på NHO, da! De var selvfølgelig for lovendringene fordi de flytter forhandlingsmakt fra arbeidsfolk og fagforeningene til arbeidsgiverne, seg selv. Men hva sier de til kommunalkomiteen i høringsbrevet sitt? De sier at enkelte arbeidstakere står for en stor del av overtiden i bedriftene, hvilket øker sjansen for slitasjeskader og langtidssykefravær. Det sier NHO. Er det noen grunn til ikke å høre på dem? Journalistene viser til undersøkelser om honningfellen, om folk som jobber for mye. Disse menneskene går senere ut og har langtidsfravær. De blir sykmeldte. De blir utbrente, som er moteordet nå. Spør man folk som jobber på Arbeidsforskningsinstituttet, som Høyre har lyst til at staten skal selge, sier de også det klart. De sier disse tingene, og jeg støtter opp om de tingene som både SV, Senterpartiet og Arbeiderpartiet sier i debatten her. Statsråd Norman la to ting til grunn når han snakket om modernisering av offentlig sektor. Han sa at samarbeid med de ansatte er avgjørende for å få til dette, og at det er fornuftig å legge totalkostnadsvurderinger til grunn. Og det er ingen grunn til å tro at han ikke i denne saken skulle mene det samme, og at ikke de samme prinsippene skal styre også i privat næringsliv. Men han bruker ikke kompetansen til de ansatte, han samarbeider ikke. Han forserer saker, slik som denne saken, denne lovendringen. Istedenfor å ta den der den hører hjemme, nemlig i Arbeidslivslovutvalget, tas dette utenom. Den tas med en gang, på tvers av det partene – i hvert fall den ene parten, arbeidstakernes part – ønsker. Hvis man ser på det som har vært sagt i forhold til omstilling i offentlig sektor, har man altså en statsråd som nå overkjører lærerne uten i det hele tatt å ha vært i en god dialog med dem i forkant. Vi har en statsråd som via pressemelding kommuniserer utflytting av statlige tilsyn, uten at de statlige tilsynene selv aktivt har kunnet delta i forhold til utforming av en politikk som eventuelt kunne ha ført til det samme. Vi har akkurat de samme tingene her. Vi har en statsråd som har stått på denne talerstolen og sagt at det virker som om de ansatte, fagforeningene og Aetat er mer opptatt av å skulle lage politiske poenger enn av å sørge for å bidra til konstruktive løsninger. Arbeidskraften er den viktigste ressursen i bedriften, er ordene som ofte sies i festtalesammenheng. Ser man på verdien av arbeidskraften, den neddiskonterte verdien av arbeidskraften, og det framtidige arbeidet her i landet, er det den ressursen som langt overstiger både petroleumsformue på havets bunn og finansformue i utlandet. Likevel forvaltes ikke denne formuen bra. Folk forvaltes ikke bra. De slites ut. Folk blir uføretrygdede, flere folk er syke, mer syke enn før, og folk blir gående arbeidsledige altfor lenge fordi man isteden ønsker å bruke penger på å gjøre arbeidslivet mest mulig konkurranseorientert og isteden bruker penger på å gi skattelette til dem som absolutt ikke trenger det. Totalkostnadsvurderinger var det andre. Eksemplet til Victor Norman var den gang at det er mulig at det lønner seg for Posten at alle skal reise til Oslo for å hente den, men det ville neppe være spesielt all right i en totalkostnadssammenheng hvis man må regne på den tiden det tar for folk å komme seg til Oslo. Men dette er altså det samme som det går an å si i denne saken. Det enkle spørsmålet til Victor Norman er: Er det foretatt en totalkostnadsvurdering av hvilke effekter disse lovendringene vil ha for det private næringslivet, og hvilke effekter det vil ha for de offentlige utbetalingene til sykefravær, de offentlige utbetalingene til uførepensjoner? Hvis man leser innstillingen, står det bare at man ikke regner med at det vil ha nevneverdige konsekvenser for det offentliges utgifter. Det er altså slik at vi har en statsråd som gjennomfører endringer i måten de organiserer arbeidslivet på, uten engang å foreta de totalkostnadsvurderinger – for det står ikke referert til noen vurderinger av dette – som det er helt nødvendig å foreta, og som man legger til grunn for all annen omstilling, i hvert fall i ordet. Det forteller én ting: Dette er ikke et prosjekt som gjennomføres av den nøkterne samfunnsøkonomen Victor Norman, men et prosjekt for å svekke arbeidsfolk, de tillitsvalgte og fagbevegelsens posisjon og vilkår i forhold til arbeidsgiver, gjennomført av Høyre-mannen Norman. Hva var det han skulle ha sjekket hvis han var opptatt av de ansattes arbeidsforhold, hvis han var opptatt av å fullføre og oppnå målsettingene i arbeidet for et inkluderende arbeidsliv? Han skulle spurt seg selv: Hva betyr økt jobbing for trivselen og helsen til de ansatte? Hva betyr økt jobbing for arbeidet for et inkluderende arbeidsliv? Hva betyr det for sykefraværet, og hva betyr det med hensyn til økte utgifter til uføretrygd og andre offentlige utgifter knyttet opp til det at folk risikerer å bli skjøvet ut, akkurat slik som NHO sier? – Jeg lar det ligge. Det andre forslaget som er oppe, er det som går på lederlønninger. SV er enig med Arbeiderpartiet og Senterpartiet om at dette forslaget må avvises. Vi har tidligere fremmet forslag om åpenhet knyttet opp mot alle former for etterlønnsavtaler, noe som ikke fikk flertall, men bare fikk støtte fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV sist dette var oppe. Vi mener at det også for denne regjeringen burde være avgjørende å skape åpenhet rundt etterlønnsavtaler før man velger å gjennomføre en sånn endring. I tillegg har avisene, bl.a. Aftenposten, pekt på at når man nå skal legge arbeidsmiljølovens bestemmelser til grunn, vil det være flere yrker der kravene i forhold til hvor årvåkne folk skal være når de er på jobb, blir svekket. Derfor fremmer Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet et forslag som spesielt knytter seg opp mot flygeledere og andre som er i en slik situasjon. Jeg tar hermed opp dette forslaget.