Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2016-06-16:
Representantforslaget fra Venstre om kvinner på flukt reiser et viktig tema, og det fortjener faktisk litt tid fra talerstolen, for kvinner og jenter på flukt er en uhyre sårbar gruppe. De forslagene som reises her, og som omtales i forslaget, er temaer som regjeringen allerede jobber med, og mye er under arbeid. Sånn sett er en del av de forslagene som ligger her, i gang. Jenter er mer utsatt enn menn for både seksualisert vold, barneekteskap, menneskehandel og økonomisk sårbarhet. De har dårligere tilgang til utdanning, og i tillegg har de stor risiko for skader og dødsfall knyttet til svangerskap. Det er viktig å fokusere på kvinners situasjon. Svært mange er på flukt, spesielt på grunn av krigen i Syria. I forbindelse med mitt arbeid i Europarådet i fjor sommer besøkte jeg Italias største mottak, på Sicilia. Der var det ca. 1 900 menn og 100 kvinner. Det som gledet meg, var at man nettopp hadde jobbet med å beskytte kvinnene. De hadde separate boenheter, de spiste for seg selv, de hadde egen helsetjeneste, og det var spesiell oppfølging av gravide. Så noe positivt skjer. Norge bidrar internasjonalt med å fremme tiltak som er knyttet til kvinner på flukt, og vi deltar i internasjonale fora for å bekjempe vold i nære relasjoner. Dette arbeidet skjer både i FN og i Europarådet, men dessverre ikke i EU, der vi ikke er med, men EU gjør også en stor innsats på dette området. Regjeringen har styrket innsatsen mot kjønnslemlestelse internasjonalt, og det er iverksatt en egen strategi mot kjønnslemlestelse for perioden 2014–2017, som styrker koblingen til innsatsen mot kjønnslemlestelse i Norge. Norges internasjonale satsing på jenters utdanning har også stor betydning for å bekjempe barne- og tvangsekteskap. Norge er en del av den internasjonale alliansen Call to Action, som for tiden ledes av Sverige, og som går inn for at alle land skal forplikte seg til økt innsats mot kjønnsbasert og seksualisert vold i konflikt og krise. Vi støtter også revideringen av flere retningslinjer som FN jobber med i organisasjoner som jobber innen det humanitære feltet. Det syriske kvinnenettverket får også støtte fra Norge, og vi har gått inn for å gi midler til kontorer i Genève som driver med opplæring av Women’s Advisory Board, og sivilt samfunn som deltar i fredssamtaler. Slik sett gjør Norge en god del. Men jeg tror at man aldri egentlig kan få snakket nok om dette. Det er stadig et tema i Europa, og ikke minst jobbes det med kvinnealliansen mot voldelig ekstremisme, som ble opprettet med norsk støtte i fjor. Norge har en toårig avtale med alliansen, som har flere syriske medlemmer og medlemsorganisasjoner, og det fokuseres sterkt på Syria. Det er et krav til samtlige organisasjoner som mottar norsk humanitær bistand, at de skal rapportere om hvordan kvinner som ligger under sikkerhetsrådsresolusjon 1325 om kvinner, fred og sikkerhet, blir fulgt opp gjennom planlegging og gjennomføring av innsatsen. Den internasjonale Røde Kors-komiteen lanserer årlig en appell for å bekjempe seksualisert vold. Sånn sett er det flere organisasjoner som jobber systematisk nettopp for å hindre overgrep mot kvinner og barn. Det er også viktig å understreke at behovet for bedre implementering av rettigheter knyttet til seksuell og reproduktiv helse blir ivaretatt. For Høyre er det viktig å understreke at flere av forslagene, som jeg nevnte tidlig i mitt innlegg, er fulgt opp. Noen av forslagene krever også større bevilgninger. Det er grunn til å merke seg at utenriks- og forsvarskomiteen i sin uttalelse peker på at det fremmes forslag til vedtak med framtidige budsjettmessige konsekvenser på områder som ligger under deres ansvarsområde. Takk igjen til Venstre, som har fremmet dette forslaget.