Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-06-10:
I går var det en heller trist dag, synes jeg, i stortingssalen. Men i dag er jeg mye blidere. I løpet av fjoråret var Arbeiderpartiets fraksjon såkalt reisende. Vi reiste land og strand rundt for å lytte og samle kunnskap om situasjonen i politiet og hva de mente, de som hadde skoen på – fra Finnmark i nord til Agder i sør. Det var en interessant reise. Vi traff hyggelige ledere og tillitsvalgte som var glade for at vi kom, og for at vi var interessert i å lytte til hva de syntes var viktig, og hvordan de så på en framtidig reform. Vi fikk et innblikk i at noe er forskjellig, og noe likt. Organiseringa av tjenestesteder var ulik, samarbeid med andre var mer eller mindre formalisert, noen ganger gjennom vaktlister og felles, faste møtepunkter. Det var noe forskjell i kontakten med kommunene. Hvordan man samarbeidet med andre etater om det forebyggende arbeidet, var også noe forskjellig. Men det som var likt, var en stolthet over arbeidet, over det å være politi og ja, jeg vil si en stolthet over det å ha fått den tilliten det er å forvalte det samfunnsansvaret det er å utføre denne viktige jobben for oss alle. Jeg er også stolt over at vi har et så godt politi i Norge. Og mange steder hadde vi interessante samtaler om hva kultur er. Vi møtte tillitsvalgte, forskere, forebyggende organisasjoner, og sammen med komiteen besøkte vi også etater som ligger inn under departementets ansvarsområder, og utlandet. Det er et alvorlig bakteppe for denne reformen. Noe sviktet. Noe fundamentalt sviktet da 69 unge på Utøya og 8 ansatte i statsforvaltninga mistet livet. Det skal vi gjøre vårt aller beste for at ikke skal skje igjen. Det er et stort ansvar. Derfor er jeg glad for at det ble et bredt forlik om de viktigste områdene i politireformen. For Arbeiderpartiet var det utelukket å inngå forlik uten at den fikk et tydeligere innhold, og ikke bare ble et nytt, fresht organisasjonskart. For Arbeiderpartiet var konkretisering av nærpoliti viktig. Da vi besøkte Agder politidistrikt, var dette et av temaene vi snakket om. Hvordan var kontakten med kommunene? Det hadde vært oppslag i media om politiets manglende tilstedeværelse i Marnardal og Audnedal, det var utstrakt «rånekjøring» på smale og svingete veier, og ordførerne Sandåker og Seland hevdet nedprioritering med store bokstaver i avisa. Politiet svarte med at de måtte fordele ressurser så godt de kunne, og de måtte prioritere der det var viktig, og mest bråk og uro. Det er en forståelig og riktig argumentasjon. Under samtalen kom det fram at det ikke var særlig kontakt mellom kommuner og politi annet enn ved de faste møtepunktene, og politiets tillitsvalgte uttalte til slutt noe sånt – jeg tar det etter husken: «Jeg tror dette dreier seg om at de ikke opplever å bli hørt, ikke at vi nødvendigvis behøver å være synlige i bygda til enhver tid. Vi burde nok vært flinkere til å ta kontakt innimellom de faste møtene også.» Kultur og ledelse handler om å forstå og gi oppmerksomhet til det som rører seg i miljøer og hos samarbeidende instanser som opplever at politiet er viktig for dem. Det er ofte mer enn riktig fordeling av ressursene. En sosialantropolog ga klassen min en oppgave en gang for lenge siden: Er en barnehage en barnehage når barna er gått hjem? Det er et veldig klokt spørsmål, og det adresserte det som heter kultur, eller, som vi ofte sier: Det som sitter i veggene. Politiet er en hierarkisk tjeneste, noe den skal og må være. Kulturen må ikke bare kunne avleses eller uttrykkes i hierarkistrukturen – at antall striper er definisjon på leder, at uniformen definerer oppgavene, at ledelses- eller organisasjonskart er det eneste som definerer hvordan sakene skal løses. God ledelse og en velfungerende struktur handler mest om å bygge opp samarbeid og tiltak som kan fungere også når de ytre rammer for oppgaver, innhold eller ledelse forsvinner. Innholdet må danne grunnlag for strukturen, ikke omvendt. Det var viktig for Arbeiderpartiet. Det var en forskjell i evalueringa mellom helsetjenestens innsats og politiets innsats under krisen som rammet oss. Helsetjenesten har vært preget av de samme hierarkiske strukturene som politiet. Overlegen var konge. Han kunne eie sykehuset til og med. Slik er det ikke lenger, og vi har en del å lære av helsetjenesten. Det å realisere kulturbegrepet «lærende organisasjon» handler om å lete etter «det som sitter i veggene», og som ikke er så lett å oppdage for oss andre. Det som har skjedd i Hordaland politidistrikt, er en alvorlig vekker. Kulturen kan, med bakgrunn i denne reformen, flyttes fra å sitte i veggene til å ta bolig i hoder, hjerter og hender til de mange politifolk som hver dag jobber for å gjøre en viktig jobb.