trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2007-11-20:
Jeg er litt usikker på hvordan jeg skal tolke dette. Jeg føler at statsråden egentlig henviser til Forskningsrådet og andre, med tanke på at her skal en søke om midler i konkurranse med andre og måtte bevise sin fortreffelighet. Det var ikke det inntrykket olje- og energimimister – selvutnevnt klimaminister – Haga gav uttrykk for til NRK 15. november etter et møte med Torfinn Johnsen. Der sa hun: Vi må sette oss ned og skru sammen et opplegg for å hjelpe dette prosjektet over kneika. Jeg håper at statsråden i sitt innlegg vil bekrefte at det vil bli fulgt opp. Om det skjer gjennom Forskningsrådet eller andre råd, er for meg ganske likegyldig, men det jeg ønsker å få en bekreftelse på, er at dette vil bli fulgt opp på en aktiv måte, og sikre at de tester ut produktet og bidrar med finansiering. Vi snakker her egentlig om en svimlende liten sum. Det er sannsynligvis snakk om et ensifret millionbeløp – ikke et tosifret, ikke et tresifret, og heller ikke et ensifret milliardbeløp, slik Regjeringen gjør når det gjelder CO2-rensing på Kårstø. Jeg er helt enig i at produktet må vise sin fortreffelighet. Det er markedet som skal avgjøre om dette blir et kommersialisert produkt som har livets rett. Jeg får også mange henvendelser om oppfinnelser som skal redde verden, men når det gjelder de fleste, klarer en jo etter en kjapp gjennomgang eller etter samtaler med personen å se at her er det gjerne en person som har funnet opp noe som allerede eksisterer, eller som ikke er av den dimensjon de selv vil ha det til. Men dette skiller seg ut, og det ligger altså i statens egeninteresse å prøve det ut – som kunde, om ikke annet, ikke fordi en skal subsidiere utviklingen; produktutviklingen her har jo stort sett funnet sted. Poenget nå er å teste det ut, slik at en får bevis. Da kan en også, fordi Norge vil ha en stor egeninteresse av å se hvordan produktet fungerer, bidra med dette. Jeg vil minne statsråden om at han faktisk representerer en regjering som gikk til valg på en meget aktiv næringspolitikk, der en nettopp sa at en skulle være med på å støtte norsk næringsliv og være med på å få på plass det som skiller seg ut. En skulle sågar redde Union – det skjedde jo ikke! Jeg må også stille spørsmålet: I hvilken grad har denne regjeringen latt markedet vurdere om CO2-rensing av gasskraftverk er den eksepsjonelle måten å bruke en milliard kroner på i forhold til andre tiltak? Der tror jeg ikke det har skjedd noen markedsvurdering. Der er det Regjeringen som har gjort et politisk valg. Det er også dette denne saken handler om – et produkt som utmerker seg så spesielt at en fra politisk hold burde ha interesse av å si at dette er noe en skal prøve. Jeg ville jo håpe at en i denne debatten kunne konkludere med at Stortinget nå har gjort sitt første klimaforlik i klimaforhandlingene. Det ville vi satt stor pris på, for dette var jo faktisk et innspill som jeg kom med i et brev i vår til Arbeiderpartiets Hill-Marta Solberg – jeg tror det var punkt nr. 6. Hvis denne regjeringen nå viser at den tar dette som en del av klimaarbeidet, synes jeg det er veldig gledelig.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2007-11-20:
Først vil jeg takke representantene Kvassheim og Holten Hjemdal for støtten. Jeg må nesten ønske dere lykke til i klimaforhandlingene med nevnte statsråds parti, for hvis en ikke klarer å bla opp 8 mill. kr for å teste det som olje- og energiministeren – og klimaministeren – selv har lovet at Regjeringen skal levere, kan ikke jeg se at en klarer å bla opp 10–20 milliarder kr til de andre prosjektene som er på listen. Lykke til! Jeg registrerer at statsråden her i realiteten bekrefter at «klimaminister» Haga har lovet mer enn hun har dekning for, og mer enn hun vil holde. Dette var altså NRKs hovedsak hele torsdagen. Den gikk om igjen og om igjen og om igjen på radioen. Miljøoppfinnelsen biomembran ville få hjelp fra Regjeringen, var budskapet. Dette kom fram etter et lengre intervju med «klimaminister» Haga. Journalisten ringte meg sågar etter at intervjuet var ferdig, og spurte: Nå, Solvik-Olsen, vil du trekke denne interpellasjonen – det er jo ikke noe behov for den nå som Haga har lovt at dette vil bli gjennomført? Da sa jeg: Nei, jeg vil gjerne ha interpellasjonen likevel, for jeg vil gjerne ha det bekreftet i Stortinget at det som er lovt under fire øyne, blir holdt. – Det er jo trist at dette har blitt en debatt som bekrefter at Haga ikke kommer til å holde det hun lovte. Jeg minner igjen om at denne regjeringen gikk til valg på en aktiv næringspolitikk. Da lurer jeg på hva ordet «aktiv» betyr i en rød-grønn verden, i en Soria Moria-eventyrverden. Består det kun i at man aktivt skal komme med lykkønskninger, men ikke med politiske grep? Jeg ber ikke statsråd Solheim om å være øverste oppfinner i Norge. Jeg ber ham om å være en politiker som kjenner sin besøkelsestid. Er det byråkratiet eller er det politikerne som bestemmer hva Regjeringens klima- og miljøpolitikk skal være når alt kommer til alt? Er det sånn at det eneste Regjeringen gjør, er å sitte og tvinne tommeltotter til byråkratiet er ferdig med å behandle søknader, og så håper de at det de selv synes er spennende, kommer ut med et ja-stempel fra byråkratiet? Eller er det sånn at som politiker griper man av og til inn og sier at dette er noe vi ønsker å gjøre, for det er en politisk målsetting, det er noe vi ønsker å innfri – slik Regjeringen har gjort når det gjelder CO2-rensing, som kommer til å koste milliarder av kroner, og som forhåpentligvis er vel anvendte milliarder av kroner? Men i denne saken er man ikke engang villig til, til en kostnad av 6–8 mill. kr, å være med og teste ut om dette er et produkt som staten kan bruke i stor skala. Statsråden sier at CICERO og andre har bidratt til å hjelpe. Men CICERO tar jo betalt for hver ting de gjør i denne saken. Det er jo ikke sånn at CICERO bidrar med gratis arbeidskraft. Det som gjøres, skal faktisk betales, og CICERO får heller ikke penger til å gjøre dette arbeidet over statsbudsjettet. Det går altså fra biomembranoppfinnerens lomme. Jeg håper at statsråden i siste runde kan bekrefte at Hagas løfter vil bli oppfylt likevel.
Bent Høie (Høyre), 2007-11-20:
Jeg ble ikke beroliget av statsrådens svar. Tvert imot. Svaret viser at dette er et område der det åpenbart vil være stor politisk uenighet i årene framover. Det er på en måte kanskje det eneste punktet som statsråden nevnte, som jeg er helt enig i. Men jeg tror at historien vil dømme regjeringen Stoltenberg-II veldig hardt for alle de forspilte mulighetene til denne regjeringen. Det at man i den situasjonen som landet nå er i, ikke benytter muligheten til å ta helt nødvendige, grunnleggende grep for å forandre offentlig sektor for å bevare det velferdssamfunnet vi har, og la det være bærekraftig inn i en ny tid, tror jeg historien vil dømme denne regjeringen hardt for at den ikke gjorde. Når man hører på gjennomgangen fra statsråden, er det stort sett et forsvar for det som man ikke gjør, og et forsvar for å fortsette som før. Man angriper vår regjering for det fornyingsarbeidet den satte i gang i Kommune-Norge, og så skryter man av hvor mye penger man overfører til kommunene uten å ha registrert at det landet over i disse dager legges fram kommunebudsjetter som stort sett innebærer kutt på alle velferdsområdene. Hva er årsaken til det? Jo, årsaken til det er at de forventningene som denne regjeringen har gitt kommunene, på ingen som helst måte står i forhold til de pengene som er stilt til disposisjon i kommunene. I Kommune-Norge i dag er det en forventningskrise som denne regjeringen totalt overser, og i tillegg gir man verken de nødvendige redskapene eller den nødvendige «backingen» i det viktige og nødvendige omstillingsarbeidet som Kommune-Norge står overfor. Så trekker hun opp at den forrige regjeringen hadde en målsetting om at den offentlige andelen av BNP skulle ned. Det er vel kanskje det eneste punktet der denne regjeringen viderefører den forrige regjeringens politikk. Den offentlige andelen av BNP har fortsatt å gå ned òg under denne regjeringen, på tross av SVs retorikk. Når det gjelder brukervalg og medvirkning, mener jeg at forskjellen på den forrige regjeringen og denne regjeringens politikk på det området er at mens den forrige regjeringen ville gi eldre mennesker ikke bare klagerett, men òg bytterett hvis man ikke er fornøyd med tjenestene, så holder denne regjeringen på klageretten. Konsekvensen av det har vi sett de siste ukene i arbeiderpartistyrte Kongsberg kommune. I forhold til i Danmark vil jeg si at jeg tror at innbyggerne i Danmark er rimelig fornøyd med det fornyingsarbeidet som er gjennomført der. Ikke minst bør man kanskje se på at det er et land som faktisk klarer å ha en regjering som blir gjenvalgt år etter år på den politikken som de fører. Det tror jeg ikke kommer til å være tilfellet her i Norge.
Bent Høie (Høyre), 2007-11-20:
Jeg skal svare på forrige innlegg med to poenger. Det første er at hvis det er slik at den nåværende regjering er enig i Gullvågs analyse – noe som de fleste andre ikke er enig i, og de fleste analysene viser at han har feil – bør en umiddelbart reversere det den forrige regjering gjorde på dette området. Det har vi sett lite til. For det andre: Når det gjelder kvalitet, har jeg registrert at Gullvåg har et visst engasjement for bane. Vil han da spørre brukerne av Gjøvikbanen om de er fornøyd eller ikke fornøyd med kvaliteten på tilbudet etter at det ble konkurranseutsatt? Det som jeg vil si oppsummeringsvis, er at hvis en er opptatt av å bevare det norske velferdssamfunnet, og det tror jeg de fleste partiene er, bør en se på det paradokset at enhver statsråd i enhver regjering i de siste 20 årene i Norge har kunnet svare på ethvert angrep fra opposisjonen, enten den har vært rød eller blå, at tilbudet er blitt bedre enn i fjor, og at tilbudet er blitt bedre enn under den forrige regjeringen. Det vil enhver statsråd i denne regjeringen kunne si, og det kunne enhver statsråd i den forrige regjering si. Men innbyggernes oppfatning av tilbudet har ikke fulgt den samme utviklingen. Hva er årsaken til det? Jeg tror at en vesentlig del av årsaken til det er noe av det som representanten Tybring-Gjedde var inne på, nemlig at alle innbyggerne i dette landet hvert år har opplevd at tilbudet som de får i privat sektor, er blitt radikalt mye bedre selv om prisen ikke har gått opp. Ja, kanskje i mange tilfeller har den gått ned. En opplever at de løsningene som det i privat sektor tidligere tok lang tid å få til, og som ikke nødvendigvis hadde den gode kvaliteten, plutselig er tilgjengelige her og nå, og til en bedre pris enn tidligere. Det bør bekymre en statsråd som har et overordnet ansvar for de offentlige tjenestene i dette landet, ikke minst i forhold til å se på hva en har å lære av privat sektor. Jeg tror nemlig at når hver enkelt av oss vet at det å ordne et problem ved hjelp av private tjenesteytere løses veldig raskt, mens problemer en har i forhold til det offentlige, tar lang tid – og hvis det fortsetter – vil det svekke folks oppslutning om det norske velferdssamfunnet. Det betyr at flere og flere i dag, under en rød-grønn regjering, kjøper private sykehustjenester, og at flere og flere i dag, under en rød-grønn regjering, kjøper private omsorgstjenester, nettopp fordi de ikke er fornøyde med det offentlige. Jeg hadde trodd at denne regjeringen faktisk var opptatt av å møte den utfordringen, men det er de åpenbart ikke.
Inger Løite (Arbeiderpartiet), 2007-11-20:
I spørsmål knyttet til offentlig sektor kommer ofte skillelinjene mellom høyrepartiene og de rød-grønne partiene tydelig fram. Allerede i utgangspunktet i spørsmål knyttet til størrelsen på offentlig sektor, ser vi klare forskjeller. Arbeiderpartiet ønsker en sterk offentlig sektor som løser velferdsoppgavene gjennom et spleiselag over skatteseddelen. Høyre gjør seg ofte til talsmann for lavere skatt og mer bruk av anbud, konkurranseutsetting og privatisering, enten det gjelder eldreomsorg, skole eller veibygging. Fremskrittspartiet ble sågar stiftet som et parti for sterk nedsettelse av skatter, avgifter og offentlig inngrep. Interpellanten er misfornøyd med at Regjeringens fornyingsstrategi ikke inneholder noen konkrete målbare kriterier for suksess. Vårt mål er at offentlig sektor skal gi innbyggerne gode tjenester, valgfrihet og medråderett. Tjenestene i offentlig sektor skal utvikles til det beste for innbyggerne. Offentlig sektor skal være i stand til å ta vare på hensynet til kvalitet, tilgjengelighet, rettferdighet og økonomisk effektivitet. Aktiv dialog og brukerundersøkelser skal sørge for at de tjenestene det offentlige tilbyr, blir tilpasset behovet for den enkelte og utvikles sammen med brukerne. Grunnen til at f.eks. kommunene har ansvaret for velferdstjenestene, er vår tiltro til at de er best i stand til å tilpasse behovet etter nærmiljøet. Derfor er vårt grunnlag for fornying av offentlig sektor mer lokal frihet og mindre detaljstyring. Stortinget har tidligere behandlet et forslag fra bl.a. interpellanten Høie som hadde som målsetting å få til bedre åpningstider i offentlig sektor. Flertallet var den gang som nå opptatt av at offentlig sektor skulle yte gode tjenester, og at det skulle være god tilgjengelighet. Åpningstidene måtte tilpasses dagens arbeids- og familieliv. Her var det ingen uenighet. Flertallet var derimot klare på at det ville være galt om Stortinget fastsatte åpningstider som skulle gjelde for hele landet, rett og slett fordi åpningstidsbehovene varierer fra sektor til sektor og for ulike deler av landet, slik statsråden nettopp redegjorde klart for.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2007-11-20:
Det er viktig å utvikle en effektiv tjenesteytende forvaltning. Derfor er det også viktig å høste av de erfaringene som man henter inn, f.eks. fra den forrige regjeringens eksperimenter på transportsektoren. Hensikten med de omstillingene som ble gjennomført i forrige periode, var selvsagt å spare penger og å nedbemanne de offentlige institusjonene. Men det ble aldri stilt spørsmål om kvaliteten på tjenestene og tjenesteytingen i denne sammenhengen. Når jeg nå hører Ib Thomsen rose seg selv og den forrige regjeringen for avviklingen av Vegvesenets produksjonsvirksomhet, hadde jeg i hvert fall ventet at representanten Thomsen stilte seg spørsmålet: Hva oppnådde man med denne avviklingen? Hva oppnådde man med dannelsen av selskapet Mesta? Har konkurransen i markedet blitt særlig bedre, og kan det tenkes at noe av den formidable kostnadsøkningen som man erfarer i transportsektoren for tida, kan skyldes at man ikke lenger har en offentlig produksjonsvirksomhet som er i stand til å dempe presset i den private sektoren? Er det slik at vegvedlikeholdet er blitt bedre etter at man foretok denne operasjonen? Svaret kjenner alle: Nei! Alle undersøkelser viser at det er blitt verre. Det er blitt dårligere som følge av omorganiseringen av Vegvesenets produksjonsvirksomhet. Hva har ellers skjedd? Jo, det som ellers har skjedd, er at kompetansen som man hadde på dette feltet, forvitrer gradvis, slik at man i dag bare sitter og forvalter kontrakter. Det er med andre ord blitt flere til å administrere, flere til å kontrollere, og det er innført rigide bestillingssystemer. Nå ser vi til og med at de samme partiene er innstilt på å opprette et eget vegtrafikktilsyn som skal føre tilsyn med tilsynsmyndigheten. Det er klart at resultatet av dette blir bare mer byråkrati, mer administrasjon og mindre gjort. Bestiller–utfører-rollen som ble innført av den forrige regjeringen, og som nå har ridd offentlig sektor som en mare, har bare ført til mer byråkrati, mer administrasjon og større kostnader for det offentlige.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2007-11-20:
Jeg vil få lov til å takke statsråden for en grundig og viktig tilbakemelding. Jeg er spesielt glad for at vi deler de store bekymringene, at virkelighetsforståelsen er alarmerende, slik vi ser det. Det som er interessant, er jo også at statsråden sier at både FN og EU har advart om og mener at dette er svært urovekkende. Jeg vil påpeke, som statsråden var inne på i sitt innlegg til slutt, at dette med internasjonalt samarbeid er uhyre viktig. Jeg tror vi har stort behov for i Norge, hvor vi jo har lite erfaring med kokainbruk, å innhente mer erfaring fra andre land. Blant annet vet vi jo at USA har et stort kokainproblem, men Sverige har også hatt dette problemet i lang tid. Statsråden sier også at spesielt helsetjenesten, altså spesialisthelsetjenesten, må tilpasse seg nye behov. Det må den selvsagt. Det er viktig at den også får den nødvendige kompetansen, og at den ser hver enkelt pasients behov. Samtidig er det faktisk slik at disse misbrukerne ikke vil kunne dra nytte av LAR-behandling i det hele tatt. LAR vil ikke være et alternativ for dem i det hele tatt. Jeg tror den mer tradisjonelle behandlingen ved medikamentfrie institusjonsplasser vil være et bedre alternativ. Det bekymrer meg at i Helse Sør-Øst for ikke lang tid tilbake gikk ut med en kravspesifikasjon i anbudsdokumentet sitt der de bl.a. antyder en begrensning på ett år, hvilket jeg tror kan være veldig kort tid for disse pasientgruppene – men her kan vi jo høste litt mer erfaring fra andre land. Generelt sier ruspasienter at ett år er svært kort behandlingstid hvis man har misbrukt ulike rusmidler i lang, lang tid. Nå vet jeg at statsråden tidligere har svart på et spørsmål fra en stortingsrepresentant, og man har sagt at man ikke nødvendigvis skal sette ett år som behandlingstid. Men det bekymrer meg likevel at man har sendt ut de signalene. Jeg vet ikke om man da tenker seg at noen måneder mer kunne være aktuelt, men mange vil trenge veldig, veldig mye mer tid. Så nevner statsråden også rusplanen. Vi har tidligere fra denne talerstolen sagt at rusplanen er veldig god. Problemet med rusplanen er at de midlene som er satt av i 2008, langt på vei er øremerket ulike gode tiltak. Men dette området, med så store problemer, krever kanskje en raskere innsats enn det man har lagt opp til i rusplanen, dvs. det er jo ikke satt en rekkefølge på de andre tiltakene. Det er utrolig viktig å sette i gang dette arbeidet umiddelbart, slik at man hindrer en negativ utvikling og kan forebygge at flere blir misbrukere av kokain.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2007-11-20:
Jeg vil takke for engasjementet i salen her i dag. Jeg synes det har vært mange gode innlegg. Jeg er veldig enig med siste taler med hensyn til dette med begrep. Det er ufattelig viktig, men forferdelig vanskelig. Vi styrer heller ikke media, hvor vi jo ser disse store overskriftene. Kanskje man skulle ha gitt en henstilling den veien – man bør vite hva man gjør når man bruker slike begrep. Jeg synes det er en veldig interessant problemstilling som representanten Gunn Olsen her kommer med. I tillegg er jeg veldig enig i dette med forskning. Det er lite forskning på dette i Norge, og jeg tror at mye kan gjøres også denne veien. Det må bygges opp en kompetanse overalt, og vi trenger erfaringer og kunnskap også omkring de behandlingsmodellene som med hell er brukt på de såkalte gatenarkomane. Kan det tenkes at disse behandlingsmodellene også kan være virkningsfulle for de nye brukerne? Det vet vi jo ikke. Men det blir det viktig å se nærmere på. Et felt som jeg bare så vidt berørte i mitt første innlegg, er sammenhengen mellom stoffene og psykiske lidelser. Jeg har en mistanke om at disse stoffene er så sterke at de er mye farligere med tanke på å utvikle forskjellige alvorlige psykiske lidelser enn stoffer som vi har sett brukt tidligere – i og med at de er sentralstimulerende og har en rekke bivirkninger. Jeg har til slutt lyst til også å si noe om LAR. Vi må være veldig oppmerksomme på at det er viktig at vi her utvikler helt andre modeller. LAR kan ikke brukes på disse pasientene. Vi har satset veldig mye på LAR de senere årene, men vi må ha dette i bakhodet når vi nå jobber videre med disse nye gruppene. Jeg har også lyst til å be statsråden igjen om hun kan kommentere Helse Øst, med hensyn til at de i sitt anbudsdokument sa at de ikke ønsket at institusjoner skulle kunne reservere seg mot å ta imot LAR-pasienter. Jeg tror det er helt nødvendig at vi har institusjoner som er helt medikamentfrie, og at de får lov til å fortsette med dette tilbudet. Nå vet jeg at det også ble litt modifisert, men det bekymrer meg likevel at det er tatt opp. Helt til sist: Jeg synes det er veldig interessant og positivt med denne åpne høringen – eller konferansen – som skal være i 2008, på vårparten. Jeg må innrømme at i forarbeidet til denne interpellasjonen har jeg personlig kommet med en del forslag til tiltak som jeg synes er meget gode, men som jeg ikke har suget av eget bryst; bl.a. har RIO gitt gode innspill til mange tiltak. Jeg håper at både RIO, LMS og andre organisasjoner blir invitert, og at de blir hørt, for de har mange gode innspill på dette viktige og vanskelige feltet.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-11-20:
Jeg er helt enig med representanten Dåvøy i at internasjonalt samarbeid er helt avgjørende. Det er sjølsagt i Regjeringas interesse å innhente andre lands erfaringer med den nye trenden som nå også kommer til vårt land. Jeg kan nevne at vi har satt i gang en rekke tverrfaglige tiltak. Det er varslet i den opptrappingsplanen for rusfeltet som ligger i Stortinget. Jeg kan også si litt mer om det politiet jobber med akkurat nå: De samarbeider veldig tett med utelivsbransjen mot lukkede miljøer der kokainmisbruk foregår. Jeg synes også det er greit å informere Stortinget om at årsrapporten fra Det europeiske overvåkingssenter for narkotika og narkotikamisbruk blir lansert i Brussel torsdag 22. november – om bare to dager. I den forbindelse arrangerer Helse- og omsorgsdepartementet allerede i morgen et møte om utviklingstrekkene når det gjelder kokain og andre sentralstimulerende rusmidler. Alt dette, i tillegg til den høringa som Sosial- og helsedirektoratet har fått ansvar for å gjennomføre tidlig neste vår, vil bidra til mer kunnskap om hva som nå skjer, og – kanskje enda viktigere – hva vi kan gjøre med det. Når det gjelder Helse Sør-Øst og de anbudsrundene som de er i gang med, vil jeg orientere om at de har sendt ut presiseringer med hensyn til bl.a. grensa på ett år. Det mener jeg er fornuftig, for ved å ha en bastant grense på ett år vil en ikke kunne fange opp alle behovene. Vi har også – som representanten helt sikkert skjønner – hatt møte om dette, og på bakgrunn av det er det sendt ut presiseringer som gjelder både dette og et par andre ting som det er vesentlig å ha en litt mjukere tilnærming til. Gjennom det systemet vi har – også i spesialisthelsetjenesten – må vi prøve å fange opp folks ulike behov, og at de sjølsagt trenger hjelp ut fra det. Når det gjelder bruken av pengene, avventer vi sjølsagt hva Stortinget sier. Jeg er opptatt av å greie å ha både penger og mennesker til å kunne forebygge enda mer – det er kjempeviktig – dernest at vi har gode nok og tilstrekkelig med behandlingstilbud, slik at folk får behandling når de trenger det og slipper å vente så lenge, og at det er veldig god oppfølging når folk kommer hjem til seg sjøl etter endt behandling i vårt system. Alt dette må henge i hop for at vi skal lykkes. Jeg kan forsikre representanten Dåvøy om at jeg ser med stort alvor på den urovekkende utviklinga på dette området. Vi er i gang med tiltak, men flere vil komme. Vi må ha enkelttiltak, men vi må også se alt det vi gjør, i en helhet.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2007-11-20:
Selv om kokain og sentralstimulerende midler er en bitte liten del av det store bildet når det gjelder rusmiddelmisbruk, synes jeg det er bra at interpellanten løfter problematikken inn i Stortinget. Dersom målingene fra kloakken i Oslo skulle stemme, er det selvfølgelig grunn til å være veldig bekymret over de skadene enkeltpersoner og deres nærmeste blir påført. Og så er det en utrolig utfordring for norsk helsevesen i framtida, for, som interpellanten formulerte det: Hva slags behandling har vi egentlig å tilby? Det er viktig med forskning på sentralstimulerende midler, som vi vet veldig lite om. Det er viktig for at vi skal møte disse utfordringene. Jeg har lyst til å nevne at Statens instituttet for rusmiddelforskning er en sentral aktør på dette området som skal overvåke hele feltet, forske på feltet og også følge med på de internasjonale trendene, som statsråden var inne på. Statsråden var også veldig opptatt av at vi måtte overvåke hele rusfeltet, og ikke minst de nye trendene vi ser når det gjelder rusmiddelmisbruk, for å komme tidligst mulig på banen med tiltak. Det er et krevende felt å følge. Det er jo heller ikke slik at vi må flytte all fokusering over til de nye trendene og det nye rusmiddelmisbruket og glemme det som faktisk er det største rusmiddelmisbruket i Norge, nemlig misbruket av alkohol, som også flere har vært inne på. Så er jeg veldig enig med representanten Fredriksen i at her må vi ha en helhetlig tilnærming til hele feltet, og det er som sagt veldig krevende. En annen ting jeg er veldig enig med Fredriksen i, dreier seg om betegnelsene vi bruker når vi snakker om feltet: motedop, partydop. Det er klart at vi på den måten er med på å godkjenne betegnelser som misbrukermiljøene selv bruker. Det tror jeg vi skal passe oss for, for det skaper holdninger som ufarliggjør det nye rusmiddelbruket, og det er vi ikke tjent med. Det skal vi være veldig varsomme med.
André Oktay Dahl (Høyre), 2007-12-03:
Jeg kunne godt ha sagt at jeg har forståelse for at en del av dette var teknisk, men dette har man altså holdt på og jobbet med i to år og sagt var under høyt trykk, og at man kjente til det meste fra før, da man vedtok Soria Moria-erklæringen. Jeg må virkelig si at engasjementet kanskje kan økes et hakk, da man tydeligvis har visst dette veldig lenge og holdt på med det i to år. Stortinget har visstnok blitt behørig informert, men budsjettet er nærmest taust om dette. Det man har sett, er at flertallet har en eller to setninger i budsjettinnstillingen hvor de er veldig fornøyd med at man har vært opptatt av dette lenge. Ellers er det intet av konkrete tiltak i budsjettet. Forslag om skjerpet kontroll har blitt avvist tidligere. Det er også en kjensgjerning at POD ikke arbeidet aktivt med dette før det ble store medieoppslag om det. Jeg vil anbefale Regjeringen og statsråden å følge med på hva som faktisk skjer i POD utover de rundskrivene som kommer ut. Det som må være tilfellet her, er at de som jobber med dette i praksis, de som jobber i selskapene, og de som etterlyser bedre kontroll, umulig kan ha skjønt hva departementet holder på med hvis man holder på med det man sier man gjør, her. Jeg vil anbefale, hvis det er tilfellet at det er så stort misforhold mellom hva departementet faktisk gjør og hva de oppfatter, at departementet og statsråden skjerper inn informasjonsutvekslingen, slik at man vet hva som skjer. Det er en generell trend at ting blir vakrere og vakrere jo høyere opp i hierarkiet man kommer, men jeg har sjelden opplevd en sak hvor det har vært så stort misforhold mellom hva folk som jobber med dette, som har slitt med dette i flere år, opplever, og det man får presentert når man ved gjentatte anledninger har dratt Regjeringen inn i salen for å svare på spørsmål. Det er ikke sånn at man nærmest av eget initiativ behørig har informert Stortinget. Dette har vært en sak som det ikke har vært trykk på i det hele tatt. Jeg avventer virkelig resultatet av det arbeidet man har holdt på med i to år. Jeg håper at man leser referatene etter denne debatten og tar med noen av innspillene i mitt åpningsinnlegg, for det tør være kjent for de fleste som har arbeidet med dette i to år. Så skal jeg komme med noen innspill til slutt. I forhold til det arbeidet som har pågått en stund, og som det visstnok er høyt trykk på, må jeg be Regjeringen sørge for at f.eks. NOKUT kvalitetssikrer den utdanning som vektere får, at man vurderer å innføre en prikkbelastningsordning for dørvakter og vektere, sånn at man får luket ut dem som man ser ikke passer, og ikke minst at man umiddelbart tar de grepene via de datasystemene som statsråden viste til i sitt innlegg. Det er et flertall i dette hus. Statsråden informerer når han blir bedt om det, men det er et generelt problem for Stortinget under dette flertallet at man nærmest må tyne informasjon ut for å få svar på det man lurer på.
André Oktay Dahl (Høyre), 2007-12-03:
Det ble stilt et spørsmål om min forståelse av rollefordeling, og da kvakk jeg litt i stolen, for da tenkte jeg at nå kommer det noe veldig kvalifisert her. Det var altså et eller annet møte som opposisjonen visstnok skal ha vært veldig motstander av å delta på. Det har jeg konferert om med min fraksjonskollega, Aspaker, og det kan vi ikke si at vi husker, men det kan være at vi ikke har fått det helt med oss. Men jeg må virkelig si at jeg trodde det skulle komme noe mer kvalifisert da man begynte å snakke om den merkelige forståelsen av rollefordelingen. For jeg må si at ut fra det som ser ut til å være både Bjørnflatens og Chaudhrys underliggende syn, kan man jo lure på om man har lagt til grunn allerede etter to år den hønsvaldske varianten av parlamentarismen i dette hus. Jeg velger likevel å tolke statsråden dit hen at han tar med seg de innspillene han har fått. Det synes jeg er positivt. Jeg håper også at en del av de konkrete innspillene som noen av oss har kommet med, blir tatt med i den vurderingen man har holdt på med en stund, at muligens noen av forslagene kan fremmes, og at de i hvert fall, om ikke vi får æren for det, blir vedtatt. Til slutt må jeg også si i forhold til representanten Chaudhry at det tok jammen ikke lang tid før han inntok den samme arrogante holdningen overfor Stortinget som opposisjonspartiet SV brukte veldig mange år på å klage over da de selv satt i opposisjon. Det tok to år. Det er imponerende.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-12-03:
Jeg mener informasjon om dette har vært kjent lenge. Jeg har referert til at det er beskrevet i vårt budsjett, men også i andre stortingssammenhenger, som i debatter og spørsmål. Man har ikke måttet «tyne» ut informasjon. Jeg synes også det er dypt urettferdig overfor den tidligere regjering, faktisk, at man sier at politiet nærmest skulle ha nedprioritert dette arbeidet. Det har vært en vedvarende lang innsats fra norsk politi både overfor MC-relatert kriminalitet, og også når det gjelder å fokusere på sikkerhetsbransjen. Det skjedde f.eks. ikke noe linjeskifte i forhold til MC-gjenger ved regjeringsskiftet. Det arbeidet er blitt videreført, med styrke, slik at det er absolutt grunn til å si at her tar man dette fenomenet på alvor. Så ser vi jo at det også er behov for å sette inn nye typer tiltak i forhold til dette, og der vil jeg igjen gjenta den innsatsen som man bl.a. gjør i Øvre Eiker, som jeg tror er veldig viktig, og som vi kan utvikle også andre steder. Her vil vi fortsette det organiserte arbeidet som Politidirektoratet har igangsatt, særlig mot MC-kriminalitet. Når det gjelder de innspill som nå er kommet om en framtidig revisjon av bl.a. vaktvirksomhetsloven, skal jeg ta disse med meg. Det vil alltid være nyttig. Når det gjelder spørsmålet om det å sjekke vandel, synes jeg det er bra at vi nå har funnet en metode som gjør sitt til at man kan sjekke vandel løpende opp mot en stor gruppe mennesker som er ansatt i denne bransjen. Den forrige regjering valgte jo ikke å gå inn for forslaget – jeg tror det var fra Fremskrittspartiet – om å ansette en rekke mennesker for å styrke manuell kontroll av dette. Vi har fremdeles den oppfatningen. Vi mener at det ikke er veien å gå, men at det i så måte er riktigere å gjøre det teknologisk, ved at vi får utstyr som bl.a. kan såkalt vaske disse listene, slik at vi får løpende kontroll med vandelen til dem som er involvert. Da må vi jo si at det er et framskritt at vi faktisk nå har fått dette opp som et pilotprosjekt, og det er klart at det også er interessant å se på hvordan vi skal bre det utover det ganske land. Jeg tror at det er ressurssparende, og at det er et effektivt virkemiddel i denne kampen.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-12-03:
Jeg må si at det er et interessant aspekt ved denne diskusjonen som jeg tror vi alle kan ta med oss, og det er hvordan vi reiser de kriminalpolitiske debatter. For tar man MC-kriminaliteten, vet vi at det i lang tid i media har vært ro rundt den, men det betyr jo ikke at politiet ligger på latsida. Og det er jo, som representanten Christoffersen også var inne på, slik at de som baler med den slags utfordringer i sitt nærmiljø, har rapportert inn både under den forrige regjering og under den nåværende regjering at man føler at samarbeidet med politiet er bra, men man trenger flere virkemidler lokalt. Vi mener vi bidrar med det ved etablering av politiråd, men jeg har sagt at jeg er bl.a. villig til å lytte mer når det gjelder erfaringene fra Øvre Eiker og andre kommuner, fordi vi ser at det er et behov for å ta ytterligere grep. Sjøl om det ikke preger dagsordenen og media, betyr det jo ikke at politiet har nedlagt sitt arbeid vedrørende dette – snarere tvert imot, holdt jeg på å si. Det er gjerne slik at med en gang media griper fatt i det, kommer interpellasjonene. Denne interpellasjonen er jo skrevet like etter at TV 2 laget sine saker, slik at det er et veldig godt eksempel på at vi noen ganger, hver og en av oss, har behov for å prøve å løfte blikket og se: Fanger vi opp de kriminalpolitiske strømninger som virkelig gjør seg gjeldende, eller er vi bare der hvor media er? Kampen mot vold i nære relasjoner mener jeg bl.a. er et veldig godt eksempel på et område der vi har veldig lite trykk ute. Det er først nå i de senere ukene at det har blitt reist som et virkelig tema. Men det er jo ikke noen refleksjon i forhold til at det temaet ikke er viktig å ta opp, snarere tvert imot. Jeg må jo si at jeg tror representanten Dørum er inne på et kjernepunkt. Vi burde kanskje ta en runde på hvordan vi reiser denne type debatter her i huset, og se på muligheten for en generell drøftelse av hvordan kriminalitetsutfordringene faktisk er å forstå. Da vil vi kunne få en anledning ikke bare for departementet og Regjeringa til å framlegge hvordan vi oppfatter kriminalitetssituasjonen, men vi vil også få en diskusjon om: Hva gjør vi? Så jeg syns nok at denne debatten faktisk har avstedkommet noe som vi alle kan tenke litt over i forhold til hvordan man nettopp kan reise mer generelle debatter, for å få fram en mer kunnskapsstyrt kriminalpolitikk istedenfor bare en hendelsesstyrt.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-03:
Representanten Dørum oppfattet representanten Dahls interpellasjon på sin måte. Jeg oppfatter den på følgende måte: Representanten Oktay Dahl er frustrert over at det ikke er en direktelinje fra regjeringskvartalet til Høyres representanter i denne salen. Representanten Dahl kan gjerne uttrykke sin frustrasjon, men det er noe som heter valg, og etter valget er det slik at Høyre dessverre ikke har noen statsråder i regjeringskvartalene. Men det å si at Stortinget ikke får nødvendig informasjon, er totalt galt. Stortinget har fått den informasjon som trengs for å fatte de vedtakene Stortinget skal fatte. En del av informasjonen er denne proposisjonen som Stortinget i dag behandler. Den er på 184 sider. Regjeringen forteller utførlig hvilke utfordringer landet står overfor, hvordan de skal takles, og hvor store budsjetter vi trenger for å takle dem. Så kan jeg nevne for representanten Dahl hva vi allerede har behandlet i dag. Han trenger ikke gå veldig dypt inn i det. Vi har hatt en lang og utførlig debatt om det. Vi skal i dag vedta et budsjett hvor vi øker justisfeltet med 1,9 milliarder kr på alle sektorer og 1,5 milliarder kr på Justisdepartementets budsjett. Vi har nå styrket politiet og påtalemyndigheten med 245 mill. kr i 2008, og vi har – jeg vil bare minne om den informasjonen som hele tiden har ligget her – styrket budsjettet på samme kapittel i løpet av de siste tre år med 0,5 milliarder kr. Så jeg vil gjenta: Stortinget er fornøyd med den informasjonen som Regjeringen gir, og som Stortinget trenger for å fatte de riktige beslutningene. Jeg trenger ikke å si noe mer enn det. Vi er fornøyd med den informasjonen som vi har fått for å kunne fatte de riktige beslutningene.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2007-12-03:
Som mange har sagt før meg, er det et viktig tema interpellanten tar opp, og det er viktig å få informasjon om de miljøene som det her er snakk om. Representanten Chaudhry sa at informasjonen som kommer fra regjering til storting, er bra, og han er meget fornøyd med den informasjonen som kommer. Han sa endog at den var helt upåklagelig. Opposisjonen er avhengig av at informasjonsflyten også innad i storkoalisjonen, altså i regjeringspartiene, er upåklagelig, slik at vi òg får den informasjonen som vi har bruk for, så vi kan fatte de vedtak vi mener er riktige, og foreslå det vi mener er riktig. Men nå har det seg slik at hvis informasjonen innad i Regjeringen ikke er upåklagelig, noe opposisjonen har hørt rykter om at den ikke er, blir denne representanten litt bekymret. Jeg ønsker også å høre fra representanten Chaudhry om han mener at informasjonsflyten innad i regjeringspartiene er så god som det han gir inntrykk av.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2007-01-11:
SV stiller seg bak flertallsmerknaden i innstillingen. Jeg har likevel lyst til å utdype tre forhold om hvorfor vi går imot dette forslaget. For det første syns vi at vi skal ha mest mulig åpenhet i Stortinget og minst mulig hemmelighold. Et slikt utvalg som det foreslåtte, vil måtte bli svært lukket. En ting er at møtene i utvalget skal være hemmelige, møtene mellom utvalget og andre komiteer skal være hemmelige, og også innkallingene skal være hemmelige. Jeg tror det er viktig at Stortingets aktivitet er minst mulig hemmelig, mest mulig åpen. Som det er pekt på, har vi riktignok en utvidet utenrikskomite der det er lukkede møter. Den siste tida har vi registrert at Fremskrittspartiet ved flere anledninger har bedt om å få flyttet saker som har vært drøftet i den utvidete utenrikskomite, inn til Stortinget. SV er glad for at flere av de debattene som tradisjonelt har hørt til i den utvidete utenrikskomite, har blitt flyttet inn i stortingssalen. Derfor ønsker vi ikke at det skal komme nye komiteer eller utvalg som har dette hemmelighetspreget over seg. For det andre – i likhet med det både representanten Lønning og representanten Hansen pekte på – får en en sammensetning av dette utvalget som ikke representerer Stortingets sammensetning. Vi syns det i seg sjøl er et stort demokratisk problem, og derfor mener vi at den måte å sette sammen et utvalg på er svært uheldig. For det tredje har vi i dag et utvalg som heter EOS-utvalget, som kom i etterkant av Lund-kommisjonens arbeid. Det utvalget har internasjonalt høstet en del oppmerksomhet. Mange syns det vi har fått til i Norge i forhold til at Stortinget har et eget organ som følger med etterretnings-, overvåkings- og sikkerhetstjenestene, er spennende. Vi har også inntrykk av at dette utvalget har stor legitimitet i den norske befolkninga. Vi tror at en ny sikkerhetskomite kunne ha ført til at det hadde blitt uklarhet i forholdet mellom Stortinget og EOS-utvalget. Derfor går vi imot forslaget fra Fremskrittspartiet.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2007-01-11:
Stortinget har ved flere anledninger drøftet bruk og vern av biologisk mangfold. Nasjonale strategier og handlingsplaner er laget for å følge opp innenlands de nasjonale og internasjonale målene som er satt. Biologisk mangfold går tapt i et tempo som bare kan sammenlignes med tempoet i globale naturkatastrofer og brå klimavekslinger. Det er svært påkrevd med en felles dugnad for å få redusert og stanset tapene. Riksrevisjonens undersøkelser viser at selv om tiltak er iverksatt og fulgt opp, er det mye ugjort på området – det gjelder både kartlegging og overvåking av biologisk mangfold og forvaltning av verneområder. Riksrevisjonen og fagdepartementene har vel noe ulikt syn på det som framkommer. Miljøverndepartementet er bl.a. ikke enig i Riksrevisjonens uttalelser om at den kommunale kartleggingen og Nasjonalt program har bidratt vesentlig mindre til en bedret kunnskapsstatus enn forutsatt. Det er urovekkende at andelen av vernede områder som er truet, er økende. Det er viktig og nødvendig å sette i verk tiltak som gjør at verdiene av de vernede områdene opprettholdes. Samtidig må vi også ha in mente at det ofte vil være interessekonflikter knyttet til forvaltningen av verneområder. Det kan noen ganger være i vernets egen interesse å inngå kompromisser med andre positive interesser, f.eks. knyttet til ferdsel og lokal næring. Så gir Riksrevisjonen uttrykk for at de årlige bevilgningene ikke har vært på det nivå som var anslått som nødvendig knyttet til finansieringen av Nasjonalt program. Til dette kan det i høyeste grad være grunn til å påpeke, som representanten Foss så riktig gjorde, at det er Stortinget som hvert år fastsetter nivået på bevilgningene, og dermed også ambisjonsnivået. Like etter at komiteen avgav innstilling i denne saken, la Artsdatabanken fram den nye rødlisten. Denne viser at 3 785 norske arter er i faresonen, og for 285 av dem er situasjonen kritisk. Dette viser hvor viktig det er at arbeidet med bevaring av biologisk mangfold blir prioritert i tiden framover.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2007-01-11:
Senterpartiet er òg med på fleirtalstilrådinga frå kontroll- og konstitusjonskomiteen. Eg skal frå vår side berre gi nokre korte merknadar. For det fyrste er det slik at det forslaget som vi har fremja, i seg sjølv har sett søkjelyset på behovet for å verte meir systematisk orientert i Stortinget om PST sine vurderingar og PST sitt arbeid. Det er positivt. Eit ynske om det er no nedfelt i fleirtalstilrådinga. For det andre har arbeidet med dette forslaget òg gjort det synleg at justisministeren gjennom årlege budsjettproposisjonar og stortingsmeldingar gir informasjon om både oppgåvene til PST og dei vurderingane som har vorte gjorde av det generelle trusselbiletet. Det vert understreka at dette òg vil verta følgt opp vidare. Dessutan har ein òg fått ei nærare avklaring av dei ordningane og dei moglegheitene som er i Stortinget pr. dato, ut frå dei akutte behova som måtte oppstå for både å motta og å gi informasjon. For det tredje er det eit eige kontrollutval, EOS-utvalet, som utfører arbeidet sitt gjennom året, og som gir sine årsmeldingar til Stortinget. Desse vert her gjenstand for årlege debattar. Vi finn det positivt og nyttig at spørsmålet er reist slik som det er, av Framstegspartiet. Vi deler fullt ut dei vurderingane som fleirtalet har gjort. Lat meg leggja til: Eg synest Svein Roald Hansen som saksordførar i kontroll- og konstitusjonskomiteen har lagt fleirtalet si tilråding vel til rette. Det er òg bra å registrera at Presidentskapet har følgt dette opp slik dei har gjort, at dei òg vil vurdera på kva måte regjeringa kan gi informasjon, og på kva måte Stortinget kan be om informasjon, og at dei vil koma tilbake til det ved eit seinare høve.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2007-01-11:
Senterpartiet sitt syn på Dokument nr. 3:12 går fram av innstillinga, der vi er med i breie fleirtalsmerknader. Lat meg likevel knytta to kommentarar til dette dokumentet. For det fyrste: Det er tankevekkjande lesnad når Riksrevisjonen finn at verna område blir omtala som trua område. På ti år er omfanget av vern av Noregs fastlandsareal etter naturvernlova auka frå 6 til 12,5 pst. Mens Riksrevisjonen i 1995 fann 18 pst. av dei verna områda trua, er altså talet i 2006 rapportert å vera 30 pst. Det er ikkje berre tankevekkjande, men det er oppsiktvekkjande at det som blir framstilt som vern, som skal vareta ein arts mangfald, i nokre tilfelle kan beskrivast meir som vanskjøtsel. Det er ekstra oppsiktvekkjande i lys av dei interessekonfliktane som av og til er knytte til forslag til nye verneområde. Det er ein merknad her som eg finn grunn til å streka under i ein slik samanheng, som går på at det på den eine sida er viktig å vera oppteken av å sikra artsmangfald, men at det samtidig òg er viktig å vera oppteken av god skjøtsel. Det står i innstillinga: « Flertallet viser til at det ofte vil være interessekonflikter knyttet til forvaltningen av et verneområde. Det kan i noen sammenhenger være i vernets egen interesse å inngå kompromisser med andre gode interesser, for eksempel knyttet til ferdsel og lokal næring.» Det er noko dette dokumentet i seg sjølv er ei påminnning om. Då Stortingets kommunalkomite i førre periode besøkte Oppland, møtte vi ein ordførar som var stolt av at hans kommune, Lom, hadde eit stort omfang av verneområde. Han såg det som ei moglegheit til å styrkja reiselivet, til å stimulera nye lokale næringar, men han viste òg heilt tydeleg til det samspelet som hadde vore mellom statlege og lokale styresmakter, grunneigarar og andre interesser, for å få dette til. God forvalting av verneområde betyr god lokal forvalting. Det er heilt avhengig av eit samspel mellom nasjonale styresmakter og eit mangfald av lokale interesser. Slik sett er nok Dokument nr. 3:12 ei viktig påminning inn i det arbeidet som til kvar tid føregår i Regjeringa, og òg ei påminning i forhold til dei debattane som går både i og utanfor denne salen, om kva som reelt er vern.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-01-11:
Jeg er glad for at Riksrevisjonen med denne rapporten har satt biologisk mangfold på dagsordenen. Det å ta vare på naturen og sikre biologisk mangfold er en prioritert oppgave for denne regjeringen. Vi har som mål å stanse tapet av biologisk mangfold innen 2010. I dette arbeidet er kunnskapsgrunnlaget svært viktig. Det er også grunnen til at vi i årets budsjett har styrket arbeidet med kartlegging og overvåkning av biologisk mangfold med over 9 mill. kr. Vi er nå godt i gang med å planlegge det videre arbeidet fram mot 2010. Da vil vi naturligvis ta lærdom av den prosessen vi har hatt. Her vil Riksrevisjonens rapport være meget nyttig, og jeg er selvsagt enig med komiteen i at det er nødvendig å følge opp de mangler som er påpekt av Riksrevisjonen. Jeg vil samtidig peke på at til tross for de mangler som er påpekt, har det nasjonale programmet for kartlegging og overvåkning vært et nyskapende arbeid mellom en rekke departementer. Dette har vært viktig for nettopp å samordne arbeidet med biologisk mangfold. Alle sektorer må være med og dra lasset for at vi skal oppnå å stanse tapet av biologisk mangfold. Men vi har altså fortsatt en utfordring i forhold til å skape en felles forståelse av hva det nasjonale programmet bidrar med, og som komiteen også påpeker, er det nødvendig å treffe tiltak for å sikre en felles forståelse og bedre samordning av virksomheten. Jeg vil også vise til det arbeidet som Artsdatabanken gjør på dette feltet. Her er vi godt i gang med å bygge opp en solid kunnskapsbase, og Artsdatabanken kan være en viktig leverandør for viktige beslutninger. Ett eksempel på det er den norske rødlisten over truede arter som ble lagt fram nå før jul, og som vil ha betydning for de beslutninger vi fatter framover. Kritikken i rapporten går også ut på at vi ikke har tatt godt nok vare på verneområdene våre, det som kalles forvaltning og skjøtsel. Dette jobber vi nå med å rette opp. Jeg vil nevne at en arbeidsgruppe nylig har lagt fram en rapport om det videre arbeidet for bærekraftig bruk, forvaltning og skjøtsel av verneområdene. Denne arbeidsgruppen har pekt på at det nå må legges rammer for framtidig utvikling i verneområdene, og at det må iverksettes en rekke tiltak slik at verneverdiene ikke blir redusert eller ødelagt. Denne arbeidsgruppen understreker at forvaltningen av verneområdene må styrkes vesentlig dersom verneområdene i Norge i større utstrekning også skal kunne brukes som ledd i næringsutvikling og verdiskaping. Forvaltningen av verneområdene må tilføres mer ressurser for å kunne følge opp de forpliktelsene som ligger i et vernevedtak. Vi har også til vurdering et forslag om et eget verdiskapingsprogram for naturområder. Jeg har satt stor pris på denne arbeidsgruppens rapport, og den gir et godt grunnlag for å komme tilbake til Stortinget med en egen sak om dette viktige temaet, slik energi- og miljøkomiteen bad om i budsjettinnstillingen sist høst. Så jeg vil også ta med meg rapportens forslag inn i arbeidet med budsjettet for 2008.