Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2011-04-27:
Det har jo vært mye diskusjon om arbeidsmiljøet for tiden. Det skyldes delvis en del avsløringer som har kommet i media, men det skyldes også at vi de siste 10–15 årene har fått en annen situasjon, eller i hvert fall en litt ny situasjon, på det norske arbeidsmarkedet. Det er helt åpenbart at når vi har en EØS-avtale som gir fri flyt av både kapital og arbeidskraft, påvirker det også det norske arbeidsmarkedet. Det betyr på den positive siden at det er veldig mange mennesker som kommer til Norge som for det første kan få seg arbeid i Norge, som da kan bidra til å løfte økonomien også i hjemlandet, skape en tryggere tilværelse for familien sin, og det bidrar til å styrke norsk økonomi, ikke minst når det er oppgangstider. Det bidrar altså til å jevne ut konjunkturen i vårt eget arbeidsmarked. Den andre siden av saken, som er en utfordring, er selvfølgelig at det også er mennesker som kommer til Norge for å jobbe som har andre lønnsstandarder, andre lønnsvilkår og også en annen kultur i arbeidslivet enn det man har i Norge. Dette er nok også med på å drive fram diskusjonen om arbeidsmiljøet. Nå er det viktig å ikke generalisere den debatten, for det er veldig mange forskjellige mennesker som kommer til Norge. Det er stor forskjell på f.eks. en snekker som kommer fra Polen, som kommer til Norge for å jobbe i lengre perioder, og en svensk sykepleier som kommer for å jobbe intenst i kortere perioder. Men alt dette er jo på mange måter et velstandsproblem: Folk kommer til Norge fordi vi har behov for mennesker, men også fordi det her er penger å tjene. Så gir det noen fordeler, som jeg har sagt, men også noen utfordringer. Det er bred enighet i Norge om at vi skal ha en minstestandard i arbeidslivet. Jeg vil faktisk kalle det en minstestandard for anstendighet i arbeidslivet. Vi har det siste året sett en rekke avsløringer fra de mest groteske og grove ting som jeg ikke vil nøle med å kalle ren mafiavirksomhet, f.eks. i deler av renholdsbransjen. De ansatte, særlig ansatte med utenlandsk opprinnelse, har blitt utnyttet på det groveste, verken fått lønnen de skal ha – hvis de har fått lønn i det hele tatt – har jobbet timer og tider som har vært helt uakseptable, og som har vært utenfor all kontroll og utenfor alt som heter standard og regler som skal gjelde i Norge. Vi har også sett andre lovbrudd som har vært mer systematiske, men kanskje ikke så grove. Det er de lovbruddene vi har sett bl.a. på sykehjem her i byen, men også på sykehjem i andre kommuner. En av de tingene som Arbeidstilsynet er nøye med å presisere, er at i f.eks. bruken av overtid og bruddene på lovverket når det gjelder bruk av overtid, er det ingen systematisk forskjell på de privatdrevne og de offentlig drevne. Den største forskjellen er at der politikerne, som har et soleklart ansvar, kan si opp kontrakter, nærmest på dagen, med de private, har man selvfølgelig ikke en sånn mulighet med de offentlige. Men i denne situasjonen er det avgjørende at vi håndhever det regelverket vi faktisk har. Så er det noen nyanseforskjeller når det gjelder hvordan dette regelverket skal innrettes. Men det er ingen uenighet om at man skal ha noen solide minstestandarder og en solid bunnplanke i det norske arbeidslivet. For å håndheve regelverket og for å avdekke lovbrudd og regelbrudd er Arbeidstilsynet helt avgjørende. Arbeidstilsynet skal avdekke, men de skal også bidra til å rydde opp i arbeidslivet, de skal bidra til å forebygge i arbeidslivet, og de skal bidra til at uakseptable forhold straffes dersom det er nødvendig, sanksjoneres eller blir pålagt endret. Det er, slik Høyre ser det, tre – minst tre – utfordringer med Arbeidstilsynets virksomhet i dag. Den første dreier seg om tidsbruken. I statsbudsjettet for inneværende år skriver regjeringen: «Risikoen» – altså risikoen for sosial dumping – «ser ut til å være stor der arbeidstakere utfører arbeidet på kveld, natt og tidlig morgen.» Arbeidstilsynet foretar jo i løpet av et år en rekke inspeksjoner – det dreier seg om tusentalls – men det er grunn til å tro at de ikke i stor nok grad foretar inspeksjoner når de mest alvorlige bruddene på arbeidsmiljøloven faktisk forekommer, og det er kanskje særlig mest alvorlig i noen av de bransjene som har cowboylignende tilstander i deler av den useriøse delen av bransjen, som vi f.eks. har sett eksempler på fra renholdsbransjen. Høyre har foreslått at man skal spisse Arbeidstilsynet ytterligere, slik at man i kampen mot sosial dumping skal opprette det tabloidavisene kalte for et «vaskepoliti». Vi brukte aldri det ordet, men det sier likevel noe essensielt. Det sier noe om at Arbeidstilsynet kunne trengt ekstra ressurser for nettopp å kunne gå inn i bransjer som man vet har grove brudd på arbeidsmiljøloven, i de periodene hvor disse bruddene foregår. Det er altså ikke i ordinær arbeidstid – det er ofte på kvelden, på nattetid eller tidlig på morgenen. Det andre spørsmålet er om Arbeidstilsynet har tilstrekkelig store budsjetter. Som nevnt i interpellasjonsteksten, kom det fram på NRK 24. februar 2011 at Arbeidstilsynet allerede i november fikk tips om ulovligheter ved et sykehjem i Oslo, men foretok seg ingenting. Da er det to mulige forklaringer på det, den ene at Arbeidstilsynet ikke anså det som viktig nok til å kunne gripe inn. Det er ganske oppsiktsvekkende hvis Arbeidstilsynet har fått beskjed om at det er sannsynlig eller iallfall grunn til mistanke om at det er brudd på arbeidsmiljøloven ved virksomheter, men ikke ser det formålstjenlig å gripe inn. Den andre forklaringen er jo at Arbeidstilsynet mangler ressurser til å gripe inn. Det er påfallende hvis det er slik at arbeidsmiljølovens beskyttelse kun skal gjelde i det øyeblikket media avdekker en sak, og ikke når Arbeidstilsynet selv får tips om det. Arbeidstilsynet har de siste årene fått økte budsjetter, men det skulle også bare mangle, tatt i betraktning den endrede situasjonen på arbeidsmarkedet. Spørsmålet er om ressursøkningen har vært stor nok. Det er også verdt å registrere at i budsjettet for inneværende år er økningen for Arbeidstilsynet liten, ja faktisk så liten at den knapt dekker prisøkningen. Den tredje problemstillingen er at Arbeidstilsynet har mange mål – svært mange mål. I denne perioden har det vært seks hovedmål for Arbeidstilsynets virksomhet, som spenner fra alt fra forebygging av skader og opplysningsvirksomhet til denne aktive oppsøkende virksomheten, som særlig rettes inn mot bransjer som byggebransjen og renholdsbransjen. Høyres spørsmål er om vi spisser virksomheten til Arbeidstilsynet nok, om vi smører for tynt utover, om ressursene spres på for mange mål, og at vi dermed ikke klarer å fange opp de bruddene på arbeidsmiljøloven som vi burde fange opp. Det er etter Høyres mening kanskje aller viktigst å sørge for at Arbeidstilsynet har nok ressurser, nok kompetanse og også nok overtidshjemler til å kunne gå inn og ta de aller mest alvorlige og grove bruddene på arbeidsmiljøloven – de som nærmer seg mafiavirksomhet, de som er under enhver kritikk hva gjelder arbeidsvilkår og arbeidsmiljø, og de som er helt fremmed for hva vi mener skal være et godt arbeidsliv i Norge. Jeg ser fram til en konstruktiv debatt, og takker for muligheten.