Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-25:
Dette Dokument nr. 8-forslaget for 2002-2003 er fremmet av stortingsrepresentanter fra SV som alle har det til felles at de bor i rasutsatte fylker i landet – på Vestlandet og i Nord-Norge. Utgangspunktet for forslaget, slik det også framgår av begrunnelsen, er at i store deler av landet bor svært mange mennesker i rasfarlige områder. Mange mennesker må daglig kjøre på rasutsatte veistrekninger for å komme på jobb eller til skolen, og mange lever i daglig frykt for ras. Spørsmålet vi da stiller oss, er om det i Norge gjøres nok for å forebygge, om det gjøres nok for å sikre befolkningen. Jeg mener at behandlingen i energi- og miljøkomiteen, og særlig svaret fra en rekke departementer, bekrefter vår antakelse, at det gjøres for lite, og at det går for sent. I brevet fra statsråden datert 22. mai gjøres det en oppsummering av arbeidet med rasproblematikken i de ulike departementer. Her bekreftes innledningsvis at mange fagmiljøer og kommuner har opplevd at ansvaret for dette området har vært oppsplittet og fragmentert. Ikke før våren 2001 ble det tatt initiativ til å koordinere rassikringsarbeidet. En interdepartemental arbeidsgruppe ble nedsatt. Landbruksdepartementet bekrefter at i 2003 er det bevilget 20 mill. kr til sikringstiltak mot naturskade. Behovet er 35 mill. kr. Norges geologiske undersøkelse vil fra og med 2004 overta ansvaret for det statlige skredkartleggingsprogrammet, bl.a. skal faren for snøskred, steinskred og kvikkleireskred kartlegges. NGU har sammen med Norges Geotekniske Institutt kartlagt faren for store skred. Disse programmene har fått bevilget 2,5 mill. kr pr. år. NGU vurderer dette som for lite til å sikre en tilfredsstillende oversiktskartlegging. Statens vegvesen har foretatt en kartlegging av rasfaren langs veinettet. Det er rundt 540 rasutsatte strekninger på riksveiene, med en total lengde på 3 500 km, som utgjør 15 pst. av riksveinettet. Det vil koste 15 milliarder kr å sikre alle riks- og fylkesveier. Kostnaden ved å utbedre hele riksveinettet til god standard er grovt anslått til 400 milliarder kr. Det betyr at med årets bevilgningsnivå vil det ta mellom 30 og 40 år å sikre veinettet. Skal vi opp på god standard, som det heter, over hele landet, vil det ta 200 år. På årets budsjett er det bevilget 0,5 milliarder kr til rassikring på veiene. Én ting er hvor mye vi bevilger til rassikring. Et mer grunnleggende problem mener jeg er at svarene fra departementene har demonstrert at det er et klart behov for å bedre innsikten i skred som samfunnsrisiko, og SV etterlyser derfor en prosess for å redusere risikoen for at menneskeliv og verdier går tapt. En slik kartlegging er mangelfull over hele landet. Vi bør derfor få en bedre innsikt i og kartlegging av skred som samfunnsrisiko. La meg gi noen tankevekkende eksempler: Vi har ikke oversikt over rasfaren i landet eller noen oversikt over hvor mange mennesker som bor i rasutsatte områder. Det er ingen kartlegging av sammenhengen mellom rasfare og utflytting av mennesker og næringsliv. Det finnes ingen beregning av de samfunnsmessige kostnadene med 200–300 veistenginger årlig på til sammen 1 500–2 000 timer. Med dette som bakgrunn er jeg forbauset over at flertallet i komiteen ikke vil støtte vårt forslag om å få en samlet plan til Stortinget om det framtidige arbeidet med rassikring, en sak som etter vår mening skal angi et nasjonalt løft på dette området, som det absolutt er behov for. Norge er et fjelland, med høye fjell og dype fjorder, hvor mange lever og bor i rasfarlige områder. Hvorfor skulle ikke nettopp dette området gis den høyeste prioritet? Hvorfor skulle ikke Norge være den ledende nasjon i verden på dette området, på forskning, på kartlegging og på effektive tiltak mot ras? Komiteen har begrenset seg til å konstatere hva som må gjøres, og at det må følges opp med årlige budsjetter. Det blir altfor passivt – her kreves mer enn bare ord og gode meninger, her kreves handling. Derfor tar jeg opp SVs forslag.