Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-06-07:
Norge har verdens beste naturgitte forutsetninger for å produsere ren, sunn mat fra havet på bærekraftig vis. Vi eksporterer sjømat til mer enn 150 land, og ingenting tyder på at vi har nådd toppen. Verdiskapingspotensialet i de marine næringene er sannsynligvis på flere hundre milliarder kroner. Venstre og de andre partiene i sentrumsregjeringen tok mange viktige initiativ for å utvikle havbruket. Havbruk ble blinket ut som et av våre fire viktige forskningsområder. Et godt havmiljø er en grunnleggende forutsetning for vekst i havbruksnæringen. Næringen selv har gjort fantastiske miljøframskritt det siste tiåret, men det gjenstår ennå viktige miljøutfordringer som rømming og utslipp av kobber. Likevel er det de ytre truslene som er klart mest alvorlig. Venstre forventer av hensyn til hele Kyst-Norge at Regjeringen gjør sitt ytterste for å hindre at det åpnes for transport av radioaktivt avfall langs norskekysten, og for å stoppe de radioaktive utslippene fra det britiske gjenvinningsanlegget Sellafield. Ikke bare er disse miljøtruslene alvorlige i seg selv, men de kan også skade Norges renommé som eksportør av ren mat. I forbindelse med budsjettbehandlingen var Venstre med på å si nei til oppdrettsauksjoner i frykt for at det bare skulle være de kapitalsterke som nådde opp i tildelingen. For Venstre er det viktig at havbruksnæringen har et spredt og variert eierskap og rammevilkår som sikrer nyetableringer, nye ideer og nye driftskonsept. Oppdrettsnæringen må fortsatt ha rom for gründere som brenner for nye ideer, og hvor eieren er aktiv og knyttet til lokalsamfunnet. Oppdrettsnæringen er en av våre viktigste distriktsnæringer, ja kanskje den aller viktigste. Oppdrettskonsesjoner skal brukes til lokal verdiskaping, og skal ikke være spekulasjonsobjekt. Det har vært en overordnet målsetting for flertallet i komiteen. Ved denne nye tildelingen, opptil 40 konsesjoner om departementet finner det forsvarlig, er det mulighet for både å sikre eksisterende virksomhet og få en betydelig lokal verdiskaping. Det kan skje ved at konsesjoner blir gitt til dem som har binding til lokale videreforedlingsbedrifter. Én konsesjon nå, i tillegg til den ene eller de to som de har fra før, vil kunne føre til en rasjonell bedriftsstørrelse, dette med tanke på stabilitet for de ansatte og en jevn råstofftilførsel for en eventuell tilknyttet videreforedlingsbedrift. Ved tildeling er det også viktig å ta hensyn til søkere som har ønske om utvikling av oppdrett av nye arter, og søkere som vil være med og drive næringen framover gjennom stå på-vilje og gode ideer. Når flertallet legger opp til en bindingstid på konsesjonene, er det ut fra at når en søker har fått en eksklusiv rett fra storsamfunnet til å drive oppdrett, skal ikke denne retten selges videre som et forretningsmessig spekulasjonsobjekt. Jeg registrerer at et mindretall ønsker å tildele 50 nye konsesjoner. Ingen kan med sikkerhet si hva som er det riktige tallet sett i forhold til framtidig marked og framtidig produksjon. Problemet er at konsesjoner som tildeles i dag, vil gi fisk på markedet først om nærmere tre år. Derfor er det viktig å vise ansvarlighet. Ingen er tjent med en ny situasjon med overproduksjon, fall i priser og dumpinganklager. Den som ikke lærer av historien, står i fare for å få den repetert, er det et ordtak som heter. Flertallet har lært av historien og viser ansvarlighet i antall nye tildelinger. Det er og vil bli et sterkt press på våre kystområder. Det må være en klar forutsetning før tildeling av nye konsesjoner at lokaliteten er avklart gjennom kommunens arealplan for sjøområder. Det kan i mange tilfeller være konflikter i arealbruken på sjøen. Det norske folk har kultur for og tradisjonelle rettigheter i forbindelse med relativ fri ferdsel til sjøs. Kommuner som tilrettelegger for oppdrett og har konsesjoner i sitt sjøområde, bør kunne få en kompensasjon for det. Dette må utredes nærmere, som flertallet går inn for. For Venstres del signaliseres det at den kompensasjonen skal være lav, ja så lav at den er underordnet i konkurransemessig sammenheng. Videre er det viktig at den kompensasjonen går til kommuner, og slik sett er en drivkraft for tilrettelegging av gode oppdrettslokaliteter og gode planer som fører til engasjement i lokalmiljøet.