Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2009-12-07:
Jeg tar også ordet i denne saken, selv om Marit Nybakk nettopp har gjort det, fordi jeg mener det er veldig nødvendig at vi samlet gjør en tung, politisk markering her. Det faktum som denne rapporten fra Riksrevisjonen viser, er at betydelige grupper i samfunnet faktisk blir utsatt for en direkte diskriminering hver eneste dag. Det faktum at vi i et moderne samfunn som det norske har så mange fysiske barrierer som hindrer mange mennesker med fysiske hemninger av forskjellig karakter i å delta i arbeidsliv, utdanning og fritid, er et stort diskrimineringsproblem for oss. Stortinget er selvfølgelig veldig klar over at dette er et felles ansvar for hele samfunnet – for regjering, for storting, men selvfølgelig også for kommuner og fylker. Det er allerede blitt sagt, det sies også i innstillingen: Stortinget har ved flere anledninger gitt veldig tydelige og klare signaler, og gjort vedtak, om at det skal legges til rette for at mennesker med nedsatt funksjonsevne har gode muligheter til å fungere i samfunnet. På denne bakgrunn er Riksrevisjonens undersøkelser ikke oppløftende lesning. Fem år etter Stortingets behandling, med sterke føringer om innsats for å bedre forholdene for mennesker med nedsatt funksjonsevne, kan Statsbygg, som det alt er sagt, altså ikke vise til ett eneste bygg som tilfredsstiller kravene til universell utforming – ikke ett eneste bygg, heller ikke de nye. Tilgjengeligheten til NSBs tilbud er fortsatt mangelfullt for mange og likeledes tilgangen til flere av Nav-kontorene, av alle ting. Som det alt har blitt sagt, er Riksrevisjonens undersøkelse konsentrert om tilgjengeligheten til offentlige bygg og anlegg, transportmidler og uteanlegg, dvs. forhold som er under politisk kontroll. Dette gir oss et ekstra ansvar, men det gir også Stortinget en ekstra mulighet til å gjøre noe med disse forholdene. Det viktigste med undersøkelsen er likevel ikke at man avdekker svakhetene, dem kjenner vi alle sammen godt fra de fleste forhold. Det viktigste er at rapporten viser omfanget av problemet og ser de mange hindringene i sammenheng. Brukerorganisasjonene spiller en viktig rolle i arbeidet med å bedre forholdene for mennesker med ulike former for nedsatt funksjonsevne. Det er viktig at de ulike brukergruppene blir hørt. Behovet for tilpasning er f.eks. svært forskjellig for en rullestolbruker og en som er blind. Jeg konstaterer at samarbeidet mellom forvaltningen og organisasjonene er bedre enn det var for noen år tilbake, men at det fortsatt er grunnlag for et tettere samarbeid mellom myndigheter og organisasjonene. Vi vet at det er Barne- og likestillingsdepartementet som har ansvaret for å samarbeide og koordinere. Koordinering er et spesielt viktig stikkord på dette politikkområdet. Det er behov for tiltak på de fleste departementsområder, noe som gjør oppgaven krevende. Skal vi nå målet om en langt bedre tilgjengelighet for mennesker med nedsatt funksjonsevne, krever det at fagdepartementene systematisk følger opp tilstanden. Det er ikke bare nødvendig at departementene iverksetter tiltak inn mot sine egne sektorer, noen må ta ansvaret for utformingen på tvers av sektorene. En stor fordel med Riksrevisjonens tilnærming til problemkomplekset er nettopp at den går på tvers av sektorene. Med denne rapporten som bakgrunn regner jeg nå med at Regjeringen tar utfordringen og utformer forpliktende planer, med klare tidsfrister, for å bedre forholdet på dette meget viktige feltet. Videre forutsetter jeg at Riksrevisjonen følger opp rapporten og kommer tilbake til Stortinget med ny statusrapport for arbeidet innen utgangen av inneværende stortingsperiode.