Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-04-23:
Vi har ambisiøse mål for helsepolitikken. Tjenestene skal ha høy kvalitet. De skal være tilgjengelige innenfor en akseptabel ventetid og avstand, og tilbudene skal nå ut til alle, uavhengig av økonomi, sosial status, alder, kjønn og etnisk bakgrunn. Den norske helsetjenesten er blant de beste i verden, og det er det god grunn til å være stolt av. Aldri før har så mange pasienter fått behandling, det har aldri før vært så mange ansatte i norske sjukehus, og vi har aldri bevilget så mye penger som vi gjør i dag. I 2006 ble det registrert over 1,4 mill. opphold på offentlige og private somatiske sjukehus. Det er en økning på 58 000 i forhold til 2005. I tillegg var det altså over 3,5 mill. polikliniske konsultasjoner i 2006 – 390 000 flere enn det var i 2002. Det har vært en vekst i opphold i Helse Øst på om lag 27 000, i Helse Sør på om lag 22 000, i Helse Vest på 8 000, i Helse Midt-Norge på 5 000 og i Helse Nord på 6 000. De private kommersielle sjukehusene hadde 10 000 færre opphold i 2006 enn i 2005, altså en nedgang på om lag 20 pst. i forhold til 2005. Denne nedgangen er mange ganger oppveid av økninga ved våre offentlige og private ideelle sjukehus. Dette er i tråd med Regjeringas politikk. Private kommersielle sjukehus er et viktig supplement til det offentlige, men sentrale velferdsoppgaver skal primært løses gjennom god utnyttelse av det offentlige tilbudet og av offentlige ressurser. Ledig kapasitet i offentlige sjukehus skal utnyttes på best mulig måte, og tallene fra i fjor viser at det var mye å gå på i det offentlige. I 2005 var det om lag 1 200 flere leger og om lag 2 400 flere sjukepleiere i spesialisthelsetjenesten enn det var i 2002. Samtidig får vi mer helsetjenester igjen pr. årsverk som følge av økt effektivitet. Til tross for sterk vekst i etterspørselen etter sjukehustjenester de senere åra, er ventetidene innenfor somatikk redusert og har stabilisert seg på rundt 70 dager i gjennomsnitt. I perioden 2002–2007 er driftsbevilgningene til sjukehusene økt med reelt om lag 8 milliarder kr. Mye fungerer godt ved våre sjukehus. Vi får hjelp for svært mange helseproblemer, og vi venter ikke særlig lenge på hjelpa. Sjukehusene holder gjennomgående høy aktivitet og god kvalitet landet rundt. Vi står imidlertid overfor medisinsk-teknologiske endringer som gir dokumentert bedret overlevelse og behandlingsresultat. Denne utviklinga bidrar f.eks. til at flere eldre kan tilbys behandling, fordi behandlinga i dag er mer skånsom. Det bidrar til å øke livskvaliteten for en stadig større del av befolkninga, og jeg vil nevne to eksempler. Forekomsten av hjerteinfarkt og hjertekrampe blant menn i alderen 40 til 74 år er f.eks. redusert med 70 pst. de siste 35 åra. Årsakene til denne positive utviklinga er selvfølgelig mer effektive forebyggingstiltak, slik som endringer i livsstil, men også forbedringer av metoder og hvordan man skal behandle dette. Ny og mer pasientvennlig teknologi har f.eks. gjort det mulig å gjenopprette blodstrømmen i årer som er tette, og gjennomføre helbredende inngrep før hjerteinfarktet har rukket å utvikle seg. Det har vært en fordobling av antallet pasienter som har fått denne behandlinga, fra om lag 5 000 pasienter i 2000 til nesten 12 000 i 2005. Mens alder tidligere ble vektlagt, er metodene nå så skånsomme at livsforlengende behandling kan tilbys uten åpen kirurgi, slik at det i praksis ikke lenger en noen aldersgrense for behandling av hjertesjukdommer. Et annet eksempel er forekomsten av overvekt og fedme i Norge. Det øker blant barn, unge og voksne. Vi vet at dette er risikofaktorer for en rekke sjukdommer og plager. De vanligste sjukdommene er diabetes 2, høyt blodtrykk, hjerteinfarkt, leddplager mv. Tidligere fantes det få eller ingen behandlingsmuligheter for denne gruppen. For få år tilbake opererte vi f.eks. 20 pasienter i året, i dag behandler vi 1 000. Dette viser at det har vært en relativt omfattende vekst i behandlingstilbudet til denne pasientgruppa. Den stadig økende etterspørselen etter helsetjenester og muligheten til å kunne behandle flere på en bedre og mer skånsom måte, gir oss også noen utfordringer. Det blir stadig viktigere å prioritere riktig og legge organisatorisk til rette for at faglige og økonomiske ressurser kan unyttes på best mulig måte. Jeg har nylig opprettet et nytt Nasjonalt råd for kvalitet og prioritering i helsetjenesten. Det er fordi vi trenger et felles kunnskaps- og verdigrunnlag for prioriteringsarbeidet. 13 kvinner og 13 menn har fått ansvar for å gjøre oss tryggere på at det gjøres kloke valg når ny behandling skal introduseres. Pasienters kunnskaper om egen sjukdom og livssituasjon er vesentlige bidrag til helsevesenets samlede kompetanse. Derfor har jeg valgt å gi dette rådet sterk brukerrepresentasjon. Det er et tydelig signal om at Regjeringa legger vekt på å ivareta brukerperspektivet i alt det arbeidet vi gjør. Rådets mandat dekker helehelsetjenesten: barn, unge, vokse, eldre, både primærhelsetjeneste, spesialisthelsetjeneste, psykisk helse, rusbehandling og somatikk. Det betyr også at rådet har fått et helt spesielt ansvar for å synliggjøre grupper som ellers ikke har så høy status i vår helsetjeneste. Et av rådets viktigste oppgaver vil være å gi anbefalinger om hvordan pasienter skal få et likeverdig tilbud. Det betyr – og jeg vil si det helt klart – at når man blir enig om å innføre nye behandlingsmetoder og f.eks. nye, dyre kreftmedisiner, skal mennesker i hele landet få tilgang til det. Det skal ikke være avhengig av hvilken helseregion en bor i. En annen viktig oppgave for rådet er samhandlinga mellom spesialisthelsetjenesten og kommunene. Vi vet mye om at beslutninger på et nivå får konsekvenser på et annet nivå. Når f.eks. eldre mennesker skrives ut fra sjukehus, og i noen tilfeller kanskje tidlig nok, vet vi at det har konsekvenser for hva primærhelsetjenesten må stille opp med i form av tilbud, rehabilitering eller andre ting. Opprettelse av dette rådet betyr at jeg ønsker at denne typen saker skal inn i ordinære prioriteringsprosesser. Rådet skal bidra til at vi får et bedre grunnlag for å nå målet om likeverdige, kvalitetsmessig gode og moderne tjenester for alle, uavhengig av bakgrunn, økonomi, geografi, alder og kjønn. Sammenslåinga av Helse Sør og Helse Øst er en sak som Regjeringa har jobbet med over lengre tid. Som kjent mottok vi også oversendelsesforslag fra to av opposisjonspartiene her i Stortinget om samme sak. Som Stortinget er vel kjent med, har det over lang tid vært knyttet store utfordringer til spesialisthelsetjenesten, spesielt i hovedstadsområdet. Det er behov for bedre koordinering og samordning mellom Helse Sør og Helse Øst, for å få et enda bedre pasienttilbud og langt bedre utnyttelse av ressursene. Jeg er glad for at det er brei støtte til denne sammenslåinga, og for at det er den beste måten å møte disse utfordringene på. Vi står nå midt oppe i forberedelsene til etablering av Helse Sør-Øst RHF og arbeider med å avvikle dagens to regionale helseforetak. Blant annet har jeg som kjent nylig utpekt det kommende styret. Etableringa av Helse Sør-Øst skjer innenfor foretaksmodellen, og alt dette er viktige steg framover for norsk spesialisthelsetjeneste, og først og fremst for pasientene. Regjeringa legger til grunn at alt skal være på plass senest innen 1. juli, men det ligger i det at vi forsøker å få det til raskere. Når så Regjeringa i februar fremmet forslag om tilleggsbevilgninger til våre sjukehus, var det fordi vi mente at det var nødvendig – det er opplagt. Årsaken til at forslaget ble fremmet da, var at budsjettprosessene i de regionale helseforetakene for 2007 avdekket mer krevende utfordringer enn det Regjeringa var klar over da vi la fram vårt statsbudsjett i oktober i fjor. I to av regionene, Helse Midt-Norge og Helse Nord, er de økonomiske utfordringene blitt så store at de to styrene mot slutten av 2006 meldte til meg at de ikke kunne nå Stortingets resultatkrav for 2007 uten at det ville få store negative konsekvenser for pasienttilbudet. På dette grunnlaget var det at Regjeringa valgte å fremme forslag om tilleggsbevilgning. Jeg vil understreke at dette på langt nær er noen ønsket situasjon. Jeg mener at bevilgninger, så langt som overhodet mulig, skal gis én gang i året, og det er i den ordinære behandlinga av statsbudsjettet for kommende år. Jeg mener det skal være meget sterke grunner for å avvike fra dette i framtida. Det er heller ingen ønsket situasjon at vi har foreslått en annen fordeling av tilleggsbevilgninga enn det fordelinga etter det ordinære inntektssystemet skulle tilsi. Det kommer heller ikke til å bli noen vane. Fordelinga var imidlertid helt nødvendig for å kunne opprettholde et desentralisert og godt faglig tilbud for pasientene i de to nordligste regionene, som har de største økonomiske utfordringene. Som varslet i proposisjonen tar jeg nå ytterligere grep for å forbedre oppfølginga av og kontrollen med de regionale helseforetakene. Departementet har allerede hatt den første fulle gjennomgangen av den økonomiske utviklinga hittil i 2007 for alle de fem regionale helseforetakene. Mitt hovedinntrykk er at det nå er tatt mange viktige grep for å få et bedre system for kontroll og rapportering mellom det regionale nivået og de enkelte helseforetakene lokalt. Jeg forventer også at dette vil gi seg utslag i de resultater som helseforetakene oppnår. De første prognosene for 2007, basert på de to første månedene av dette året, viser imidlertid at helseforetakene fortsatt står overfor meget krevende oppgaver. Tilleggsbevilgninga som er foreslått, er mye penger ved starten av et år. Vi må likevel være forberedt på at det må gjennomføres omstillingstiltak i mange helseforetak for at Stortingets resultatkrav skal nås. Etter rusreformen har vi fått en betydelig økning i henvisninger til rusbehandling i spesialisthelsetjenesten. Ventetid til vurdering og behandling mener jeg i mange tilfeller er for lang. Det er en av grunnene til at vi foreslår at det bevilges 50 mill. kr ekstra i år til en innsats for å redusere antall ventende rusmiddelavhengige og sikre at flere får behandling. Arbeidet med rusfeltet er høyt prioritert av denne regjeringa. Jeg vil komme tilbake til Stortinget med en nærmere redegjørelse om evalueringa av rusreformen så snart det lar seg gjøre, og jeg vil også om kort tid legge fram en opptrappingsplan for rusfeltet, hvor jeg kommer til å fremme ytterligere tiltak. Til sist: Lokalsjukehusene er en svært viktig del av norsk helsetjeneste. Dette bekreftes også av den arbeidsgruppa som vi satte ned i høst for å utrede lokalsjukehusenes akuttfunksjoner. Arbeidsgruppa påpekte at 50 til 70 pst. av pasientene som innlegges akutt, også kan ferdigbehandles ved lokalsjukehusene. Det er bred enighet om at lokalsjukehusene representerer en trygghet i lokalsamfunnene, og at deres fortrinn er breddekompetanse, nærhet og lokalkunnskap. Lokalsjukehus skal også levere tjenester av høy kvalitet, og det skal stilles samme kvalitetskrav til små som til store sjukehus. Som kjent anbefaler arbeidsgruppa noen generelle prinsipper, standarder og tiltak for fortsatt å sikre høy kvalitet i akuttfunksjoner, akuttmedisinske behandlingskjeder og i lokalsjukehusfunksjonen for øvrig. Jeg legger nå trykk på arbeidet for å få en positiv utvikling i lokalsjukehusene. Ved at vi foreslår 50 mill. kr ekstra for å følge opp forslag fra arbeidsgruppa, vil vi prøve ut nye modeller og nye prosjekter for hvordan vi skal kunne forbedre lokalsjukehusene ytterligere. Dette vil være stimuleringsmidler som skal gå til tiltak landet rundt. Jeg vil også på egnet måte og så snart som mulig komme tilbake til Stortinget med en redegjørelse om hvordan jeg ser for meg at forslagene fra arbeidsgruppa om lokalsjukehus skal følges opp.