Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2004-05-18:
: Bakgrunnen for sakene vi diskuterer i her dag, er den strømkrisa vi opplevde vinteren 2002–2003. Det ble veldig tydelig at kraftforsyninga ikke var god nok, noe som ikke burde overraske noen. Men situasjonen rammet mange, mest dem som hadde dårligst råd fra før, og dem som ikke hadde andre alternativer til oppvarming enn strøm. Mange bedrifter fikk også problemer. Man kunne nesten få inntrykk av at situasjonen kom som julekvelden på kjerringa også på Regjeringa, for det var Stortinget som måtte ta en rekke initiativ bl.a. til avbøtende tiltak, som f.eks. å gjøre endringer i bostøtteordninga, for at det skulle bli resultater. Det er flere grunner til at kraftsituasjonen ble vanskelig. At det hadde regnet lite høsten før, var selvfølgelig én grunn, og det viste oss først og fremst at det å stole på værgudene er en risikosport en ikke bør anbefale. Kraftforsyninga i Norge og i Norden for øvrig er i stor grad basert på vannkraft. Det gjør oss selvfølgelig svært sårbare for svikt i nedbøren. Om situasjonen var alvorlig i fjor, er det mest bekymringsfulle likevel at situasjonen bare forverres hvert eneste år. For selv om vi iverksatte enda flere tiltak for å redusere veksten i forbruket, hvilket er nødvendig, øker allikevel forbruket mye mer enn produksjonen. Norge har i et normalår et underskudd på om lag 7 TWh, og alle prognoser tilsier at dette gapet bare kommer til å øke. Regjeringa har dessverre ikke villet legge fram prognoser om veksten i forbruket, verken i meldinga eller på spørsmål fra komiteen. Komiteen har derfor vært nødt til å legge til grunn prognoser fra andre, bl.a. NVE. De anslår forbruket i 2015 til 142 TWh. Slår dette til og vi ikke greier å gjøre mer med produksjonen enn det Regjeringa foreslår i si melding, vil vi få en ganske dramatisk situasjon i kraftforsyninga om veldig få år. Da må vi regne med at strømprisene kommer til å øke betydelig i årene framover. Det vil ramme husholdninger og næringsliv. Derfor er det helt nødvendig å øke produksjonen av kraft i Norge. Alternativet er at vi fortsetter å importere sterkt forurensende kull og kjernekraft fra våre naboland. Det kan ikke energinasjonen Norge være bekjent av. Regjeringas stortingsmelding var skuffende. Den er altfor lite konkret og for lite forpliktende. De ti punktene med tiltak Regjeringa foreslår i meldinga, gir ikke svar på de viktigste utfordringene. Arbeiderpartiet støtter Regjeringas ti punkter, men det har vært helt nødvendig at vi i innstillinga har konkretisert tiltak som kan bedre kraftsituasjonen betydelig mer enn det Regjeringa legger opp til. Det er et bredt flertall her i Stortinget for at tida for de store, nye vannkraftutbyggingene er forbi. Vannkraften vil likevel være den viktigste kraftressursen i landet vårt. Men nå handler det om å utnytte og forvalte den vannkraften vi allerede har bygd ut, på en mer effektiv måte, gjennom opprustning og utvidelser av eksisterende kraftverk og, ikke minst, ved å bygge ut mikro-, mini- og småkraftverk. Arbeiderpartiet ønsker også økt bruk av bioenergi. Her har vi mye å gjøre. Mange steder har gått foran med gode eksempler, f.eks. Bioenergigården på Hadeland og utbygginga av fjernvarmeanlegg flere steder i Hedmark. Men vi må fra myndighetenes side kunne bidra med mye mer, bl.a. til økt satsing på forskning, slik jeg er glad for at et flertall nå slutter seg til. Arbeiderpartiet er også i denne innstillinga med på flere forslag om økt bruk av vannbåren varme og biobrensel: Lånegarantiordning for bygging av infrastruktur, krav til at alle bygg over 1 000 m2 skal ha vannbåren varme, økte støtteordninger i Husbanken og en handlingsplan for industrialisering av bioenergi, for å nevne noen. Det haster med å få innført ordninga med grønne sertifikater. Jeg syns ikke Regjeringas tempo i denne saka er særlig imponerende. Arbeiderpartiet mener at grønne sertifikater vil være et svært viktig virkemiddel i utbygginga av ny fornybar energi. Vi er utålmodige etter å få tatt dette systemet i bruk. Det er også viktig at overgangsordningene kommer raskt på plass. Bare 1 pst. av den norske gassproduksjonen brukes innenlands. Når vi vet hvilket behov vi har for mer kraft, er det meningsløst at vi sender så å si all gassen ut av landet og i neste omgang importerer den tilbake som strøm, uten å skape arbeidsplasser her, og uten økt produksjon av kraft i Norge. Derfor er det på høy tid at vi får realisert gasskraftverk. Det er nå vel fire år siden Bondevik I-regjeringa valgte å gå av på gasskraftsaken. Det førte til at Stoltenberg-regjeringa kort tid etter kunne gi konsesjon til tre gasskraftverk. Vi må kunne konstatere at iveren fra den nåværende regjering ikke akkurat har vært overveldende når det gjelder å være positiv til de tre gasskraftverkene. Det er ingen tvil om at vi fra Arbeiderpartiets side mener at disse burde ha vært bygd. Vi mener det er uheldig at de som har konsesjoner, ikke bruker dem. Jeg håper fortsatt at de som sitter på konsesjonene, vil bestemme seg for å bygge. Men dersom de skulle komme til at de ikke vil bruke konsesjonene, er det Arbeiderpartiets klare oppfatning at de ikke bør forlenges. Da bør heller andre som ønsker å bygge, få konsesjon. Det er med glede jeg nå registrerer flere planer, bl.a. fra energiselskaper rundt i landet som ønsker å ta gassen i bruk til kraftproduksjon. For Arbeiderpartiet er det en helt klar forutsetning at gasskraftverkene skal bygges i henhold til våre klimaforpliktelser. Vi er svært opptatt av at vi greier å utvikle gasskraftverk med CO2-håndtering. Derfor har vi flere ganger foreslått å opprette et innovasjonsselskap for miljøvennlig bruk av gass. At dette nå ser ut til å bli en realitet som et resultat av budsjettavtalen mellom Regjeringa og Arbeiderpartiet, er derfor svært gledelig – også at det nå ser ut til å bli mer penger til forskning og teknologiutvikling på dette viktige området. Det vil alltid være en fare for tørrår. Selv om vi skulle få bygd gasskraftverk, kan dette oppstå. Da er det viktig at vi har verktøy vi kan bruke. Statnett er et slikt verktøy, og vi må sørge for at Statnett får nødvendig armslag for å sette inn nødvendige tiltak, f.eks. økt utvekslingskapasitet til våre naboland, men også reservekapasitet. I tillegg til mobile gasskraftverk er det også viktig at det kan installeres ekstraturbiner i eksisterende kraftverk som kan tas i bruk i anstrengte situasjoner, der det er mulig og hensiktsmessig. Ett prosjekt blant flere som har vært trukket fram, er Svartisen. Den kraftforedlende industrien har en stolt historie i Norge. Det har den fordi nasjonen har utnyttet våre naturgitte fortrinn med tilgang på mye og billig kraft. Situasjonen har nå endret seg på flere måter. Vi har ikke lenger rikelig tilgang på kraft, og kraften er ikke lenger like billig. Om få år utløper kontraktene som industrien har. Da vil denne industrien stå overfor enorme utfordringer. Sør-Norge Aluminium vil f.eks. få om lag 200 mill. kr i økte strømutgifter pr. år. Arbeiderpartiet ønsker at en ny generasjon kraftkontrakter for industrien utredes, og jeg er glad for at et flertall her i Stortinget nå støtter dette. Arbeiderpartiet er kjent med at Prosessindustriens Landsforening har vurdert dette spørsmålet nøye og kommet fram til at det er mulig å finne fram til en modell innenfor EØS-regelverket. For eksempel har Irland nylig fått godkjent en løsning. Det var knyttet store forventninger til den meldinga vi behandler i dag. Det er flere grunner til det. Det var jo slik at hver gang vi stilte spørsmål, ble det fra Regjeringas side vist til at det skulle man komme tilbake til i denne meldinga. Mange hadde også forventet at det ble en grundig gjennomgang av energiloven. Blant annet har jeg registrert at ministerens egne partifeller her i Stortinget har krevd det. En slik gjennomgang har jeg ikke sett at Regjeringa har foretatt. Arbeiderpartiet mener det er nødvendig med en gjennomgang av energiloven. Den har virket i tolv år, og det er helt naturlig at den nå ses nærmere på. Noe det er naturlig å se på, er bl.a. oppdekningsplikten, for å se hva vi kan gjøre for å sikre at vi har nok kraftproduksjon. Til slutt vil jeg ta opp de forslag i innstillinga som Arbeiderpartiet står alene eller sammen med andre partier om. For øvrig vil jeg anbefale innstillinga fra komiteen.