Anders B. Werp (Høyre), 2010-10-21:
Jeg takker interpellanten for å bringe på banen et viktig tema. Dette dreier seg jo om å ha lokal forankring for et best mulig natur- og miljøvern. Her har både grunneiere og berørte kommuner viktige bidrag å komme med, og de bør ha en sterkere posisjon i disse prosessene i tiden som kommer, fordi både grunneiere og kommuner jo bygger sin forvaltertanke på en lang tradisjon og en dyp ansvarsfølelse som har vist at de klarer å bringe fram nettopp de verneverdier som vi i dag ønsker å ta vare på. Så er jo også dette blitt en debatt ved at statsråden tar opp diskusjonen om de underliggende etatene. Ut fra statsrådens retorikk kan man – hvis man ønsker, og i verste mening – tolke statsråden som at man skal si fra når man er enig med de underliggende etatene, men at man fra politisk side ikke skal si fra når man er uenig, sånn som i dette tilfellet, med Direktoratet for naturforvaltning. Jeg tror det er en utilsiktet effekt av statsråden å legge opp debatten på den måten, for jeg tror faktisk statsråden mener at man også skal ha lov til å si fra når man er uenig, og det er det vi gjør fra Stortingets talerstol i dag. Høyre har full tillit til den faglige integriteten i og hos de underliggende etater. Det må det være klarhet om. Det som er poenget fra vår side, er å understreke det politiske ansvaret, de som styrer nettopp de underliggende etatene. Det er derfor denne saken hører hjemme på Stortinget, og det er derfor saken reises nettopp her. Jeg hadde gleden av å bruke store deler av sommeren til å besøke kommuner, snakke med grunneiere i hele landet nettopp om det som er utgangspunktet for denne interpellasjonen, for å få praktiske eksempler på hvordan man opplever dette lokalt i møte med natur- og vernemyndigheter, i hvilken grad man blir ivaretatt både som lokal myndighet og som grunneier, eller ikke blir ivaretatt. Det er med sorg å melde at statsrådens departement, med de underliggende etater, ikke skårer veldig høyt – tvert imot, tilbakemeldingene er entydige: Under denne regjering har man blitt tatt mindre med på råd, og man blir overkjørt i stadig sterkere grad. Jeg kan nevne et eksempel på hvordan dette kan bære helt galt av sted. Det var i et fylke – for å si det sånn – i nordre del av kongeriket hvor en grunneier ønsket å utbedre et naust, men fikk nei av vedkommende fylkesmann. De problematiserte dette og fikk et oppslag i lokalavisen. Jeg fikk melding noen dager etterpå om at vedkommende grunneier hadde blitt ringt opp fra kontoret til vedkommende fylkesmann og bedt om å søke på nytt, så skulle man kanskje se på om man kunne ordne saken likevel. Det understreker noe av det som er Høyres poeng, at natur-, miljø- og arealforvaltningen må forankres lokalt i demokratiske organer, ikke etter byråkratiets forgodtbefinnende, som denne historien og dette eksempelet viser. Det er også bakgrunnen for at Høyre for noen dager siden fremmet et representantforslag nettopp for å styrke både eiendomsretten og det lokale selvstyret, fordi vi mener at det tjener både natur- og miljøvern og ikke minst lokal utvikling at dette arbeidet i sterkere grad forankres lokalt i demokratiske organer, ikke i byråkratiet, og at grunneiere får større spillerom til å utøve et aktivt eierskap og en aktiv og bærekraftig forvaltning av sine eiendommer. Det tjener framtiden best.