Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2016-06-07:
Som saksordførar for to saker vel eg å ta ei om gongen. Den fyrste er Prop. 103 L for 2015–2016, som gjeld endringar i barnehageloven og opplæringsloven. Eg vil fyrst og fremst takka komiteen for eit grundig og viktig arbeid med ei lovendring som gjeld dei aller minste og dei som har særlege behov. Det er ein samla komité som er opptatt av at alle barn fortener eit godt barnehagetilbod, uansett når på året ein er fødd eller om ein treng spesiell tilrettelegging av ulike grunner. Når det gjeld spesialpedagogisk hjelp, vil eg påpeika at dette bidrar til å sikra at barn får nødvendig hjelp for å avhjelpa vanskar og utfordringar, f.eks. knytt til språk og åtferd, på eit tidleg tidspunkt. Denne hjelpa kan òg bidra til å minska sjansen for at barnet seinare i utdanningsløpet vil ha behov for spesialundervising. Opplæringslovens utforming av vurderingstema og innhald er i stor grad knytt til spesialundervising for elevar og ikkje barn med behov for spesialpedagogisk hjelp. Barnehagelovutvalet føreslo i NOU 2012:1, Til barnas beste, derfor endringar i innhaldet i den sakkyndige vurderinga. I proposisjonen føreslår departementet, på vegner av regjeringa, at regelverket om barn under opplæringspliktig alder skal flyttast frå opplæringsloven til barnehageloven. Det betyr bl.a. at retten til spesialpedagogisk hjelp og retten til teiknspråkopplæring vil følgja av barnehageloven. Dei fleste barn som mottar spesialpedagogisk hjelp, går i barnehage. Regjeringa meiner det er ein fordel at regelverket om barn under opplæringspliktig alder blir samla i same lov. Dette vil gi ei meir logisk plassering av regelverket og gi eit meir heilskapleg og brukarvenleg regelverk. Departementet, på vegner av regjeringa, føreslår i proposisjonen enkelte endringar i gjeldande rett. Eit av forslaga er at PP-tenesta skal støtta barnehagane i arbeidet med kompetanse- og organisasjonsutvikling. Forslaget betyr at barnehagen kan få hjelp til å utvikla det ordinære tilbodet til barn med særlege behov. Med PP-tenestas bistand kan barnehagane bli sett betre i stand til å setja inn innsatsen tidleg. Regjeringa føreslår også at kommunens plikt til å leggja til rette barnehagetilbodet for barn med nedsett funksjonsevne, skal fastsetjast i barnehageloven. I tillegg fremjar departementet forslag om at barn og foreldre får klagerett til fylkesmannen på kommunens avgjerd om tilrettelegging. Regjeringa føreslår vidare at vilkåra for å ha rett til teiknspråkopplæring skal endrast. Endringa betyr ei styrking av retten til teiknspråkopplæring for barn under opplæringspliktig alder. Regjeringa føreslår også at fråflyttingskommunens vedtak om spesialpedagogisk hjelp eller teiknspråkopplæring skal gjelda fram til tilflyttingskommunen har fatta nytt vedtak. Forslaget vil bidra til at barn ikkje opplever lengre avbrot i den spesialpedagogiske hjelpa eller teiknspråkopplæringa. Kunnskapsdepartementet, på vegner av regjeringa, føreslår i denne proposisjonen også lovendringar som skal bidra til at foreldre og barn får kortare ventetid for barnehageplass. Det føreslås i proposisjonen at barn fødd i september eller oktober skal få rett til barnehageplass frå den månaden dei fyller eitt år. I tillegg inneheld proposisjonen enkelte andre endringar i barnehageloven. Dette er alle endringar som fører oss fleire skritt i riktig retning mot at alle barn skal få rett til barnehageplass frå den månaden dei fyller eitt år. Foreldre med barn som har vedtak om spesialpedagogisk hjelp eller teiknspråkopplæring, har også rett til fritak i foreldrebetalinga for den tida barnet mottar hjelp eller opplæring. Eit av formåla med ordninga er å bidra til høg barnehagedeltaking for barn med behov for slik hjelp. Tal frå 2015 viser at over 96 pst. av barn i aldersgruppa tre til fem år i Norge, går i barnehage, og barn som har vedtak om spesialpedagogisk hjelp, har også høg barnehagedeltaking. Overføring av lovheimelen for rett til spesialpedagogisk hjelp frå opplæringsloven til barnehageloven er tidlegare føreslått bl.a. av Barnehagelovutvalet i NOU 2012:1, Til barnas beste, og av Midtlyng-utvalet i NOU 2009:18, Rett til læring. Då Meld. St. 24 for 2012–2013, Framtidens barnehage, blei behandla i familie- og kulturkomiteen våren 2013, støtta ein samrøystes komité forslaget om overføring til barnehageloven. Vidare er det viktig å understreka at også barn under opplæringspliktig alder som ikkje går i barnehage, framleis skal ha lik rett til spesialpedagogisk hjelp som i dag. Retten til spesialpedagogisk hjelp gjeld uavhengig av om ein går i barnehage eller ikkje. Det er også viktig å påpeika behovet for godt samarbeid med andre relevante kommunale tenester, under dette kommunens helsestasjonar. Regjeringas forslag vidarefører lovfesting av kommunens ansvar for å sikra at retten til spesialpedagogisk hjelp blir oppfylt. Ein føreslår også at det blir fastsett i barnehageloven at når foreldre ber om spesialpedagogisk hjelp til barna sine, har kommunen ei plikt til å sikra at PP-tenesta utarbeidar ei sakkunnig vurdering, og at kommunen deretter fattar eit vedtak. Ein samrøystes komité støttar dette. Det er viktig å påpeika at personar med nedsett funksjonsevne er gjennom nasjonal lov og internasjonale konvensjonar sikra rett til å kunna delta i samfunnet på lik linje med funksjonsfriske. Det betyr at barn med nedsett funksjonsevne skal ha moglegheit til å delta i barnehage til liks med andre. I Noreg blir ca. 60 000 barn fødde årleg. Alle nyfødde i Noreg blir screena med tanke på hørselstap ved ein enkel test på barselavdelinga. Førekomsten av hørselstap hos nyfødde er 1–2 promille. I tillegg kjem barn som får hørselstap på eit seinare tidspunkt. Det er ikkje kjent kor mange av barna med hørselshemming som går i barnehage, og det er generelt lite kunnskap om denne barnegruppa og tilbodet barna mottar i barnehagen. Men sidan rundt 97 pst. av alle fireåringar i Noreg går i barnehage, er det grunn til å tru at dei fleste barn med hørselshemmingar også går der. Tilbodet til barn med hørselshemming blir organisert ulikt i kommunane. Nokre kommunar har oppretta eigne barnehagar som er spesielt tilrettelagde for barn med hørselshemming, kor det blir tilbydt eit teiknspråkleg miljø. Tilbodet om skyss er i nokre tilfelle nødvendig for at barnet skal kunna nytta seg av tilbodet om spesialpedagogisk hjelp eller teiknspråkopplæring. Tilbodet til dei aktuelle barna kan liggja langt frå heimen, og det kan vera ei særleg byrde for foreldre å frakta barnet til hjelpen eller opplæringa. Derfor bør ein vidareføra retten til gratis skyss for dei barna som har rett til spesialpedagogisk hjelp og teiknspråkopplæring. Regjeringa viser i den politiske plattforma si at ho vil arbeida for auka fleksibilitet i barnehageopptaket. Barnehagen er ein viktig samfunnsinstitusjon for svært mange, og retten til barnehageplass gir barn ein moglegheit til å delta i eit fellesskap og få moglegheit til å utvikla seg uavhengig av foreldras økonomiske eller sosiale situasjon. For mange foreldre er retten til barnehageplass avgjerande for deira økonomi og organisering av kvardagen. Eg er glad for at vi har ei regjering som ønskjer å leggja til rette for at fleire barn tidlegare kan nytta seg av retten til barnehageplass, og at regjeringa føreslår å gi fleire barn rett til plass ved å redusera ventetida for foreldre med barn fødde i september eller oktober. Dette er eit skritt i riktig retning. Så til Prop. 33 L for 2015–2016 om endringar i barnehageloven, som omhandlar tilsyn m.m. Som saksordførar vil eg takka komiteen for eit grundig og viktig arbeid om ei lovendring som gjeld dei aller minste, og som i større og større grad angår dei fleste barn. Norske barnehagar held jamt ein høg kvalitet og gir viktige bidrag til ein barndom fylt av mestring og meiningsfullt samvær. Som mamma, bestemor og stortingspolitikar er eg glad for å representera ein komité som set innhaldet i barnehagen på dagsordenen med endringar i barnehageloven. På vegner av regjeringa har Kunnskapsdepartementet lagt fram proposisjonen med forslag til endringar i barnehageloven om tilsyn, dokumentasjon og vurdering, innføring av nemninga barnehagelærar og presisering av at departementet kan gi forskrift om rammeplan for barnehagens innhald og oppgåver. Regjeringa føreslår at Fylkesmannen får heimel til å føra tilsyn med barnehagar. Forslaget oppfyller regjeringas mål om å innføra eit uavhengig tilsyn i barnehagesektoren. Vidare føreslår regjeringa at Fylkesmannens heimel til å føra tilsyn med kommunens bruk av økonomiske reaksjonsmidlar skal avklarast i barnehageloven. Dette er ei oppfølging av Prop. 98 L for 2011–2012, der departementet varsla at denne vurderinga skulle gjerast i framtidig lovarbeid. I denne proposisjonen føreslår departementet på vegner av regjeringa at reglane om statleg tilsyn og rettleiing skiljast ut i eigne bestemmingar. Det blir presisert at tilsynet med kommunen som barnehagemyndigheit er eit reint lovlegskapstilsyn, og at tilsynet skal skje i samsvar med kommuneloven. For å sikra tidleg innsats og eit barnehagetilbod som er lagt til rette for barnegrupper og det enkelte barnet, føreslår regjeringa at det i barnehageloven blir presisert at det pedagogiske tilbodet skal dokumenterast og vurderast. Lovforslaget betyr at barnehagen får ein klar heimel til å behandla personopplysingar og skal dessutan sikra at dokumentasjon og vurdering varetar barnas personvern. Departementet føreslår også at barnehageloven med forskrifter skal endrast slik at nemninga «førskulelærar» blir erstatta med nemninga «barnehagelærar». Det føreslås også at det skal presiserast i barnehageloven at departementet kan gi forskrift om barnehagens innhald og oppgåver. Foreldras valfridom er viktig. Foreldra skal kunna velja om dei ønskjer å nytta seg av barnehage, og om dei gjer det, skal dei både kunna velja mellom ulike barnehagealternativ og ha påverknad på korleis barnehagen til deira barn blir drifta. Tryggleik i barnehagen er særleg viktig. Foreldre skal føla seg forsikra om at eittåringen eller femåringen har det godt og trygt i alle dei timane mor og far er på jobb. Når det gjeld kommunens høve til å undersøkja saka før Fylkesmannen set i verk tilsyn, viser eg til at regjeringa i lovforslaget har lagt til grunn at dersom kommunen som barnehagemyndigheit ikkje har vore involvert i saker der Fylkesmannen blir bedt om tilsyn, skal kommunen gis anledning til å undersøkja saka og få moglegheita til sjølv å retta opp forholda før statleg tilsyn blir sett i verk. Utdanningsdirektoratet har også bedt om at regjeringa opplyser om kva som skal kunna forventast av kommunens oppfølging når Fylkesmannen sender over ein sak til kommunen. Kommunen som barnehagemyndigheit vil kunna nytta både tilsyn og rettleiing for å undersøkja og sikra at rettsreglar blir etterlevde. Dersom ei sak ikkje allereie har vore vurdert av barnehagemyndigheit, vil det som hovudregel vera naturleg at Fylkesmannen vidaresender ein førespurnad om tilsyn til kommunen. Regjeringa vil då la det vera opp til eit lokalt skjønn å vurdera kva verkemiddel som er mest hensiktsmessig i det enkelte tilfellet. Ein samla komité har også merka seg at Barneombodet har peika på at det er behov for å kunna gjera unntak frå hovudregelen om at kommunen skal gis anledning til å undersøkja saka før det blir starta statleg tilsyn. Regjeringa vurderer at Fylkesmannen heilt unntaksvis bør kunna setja i verk tilsyn utan at kommunen har undersøkt saken, f.eks. der kommunen ikkje undersøkjer ei sak innan rimeleg tid, eller dersom saka er særleg alvorleg. Komiteen viser til at gjennom barnehageloven er kommunen gitt heimel til å gi barnehageeigar pålegg om retting av uforsvarlege eller ulovlege forhold. Vidare kan kommunen vedta tidsavgrensa eller varig stenging av verksemda dersom fristen for å etterkoma pålegget ikkje blir overhalde, eller viss forholdet ikkje lét seg retta. Dersom kommunen avdekkjer brot på krava som blir stilte til bruken av offentlege tilskot og foreldrebetalinga, kan kommunen nytta økonomiske reaksjonsmidlar. Komiteen har også vore opptatt av om det er nødvendig at Fylkesmannen har dei same sanksjonsmoglegheitene som kommunen har i sine tilsyn som barnehagemyndigheit. For å oppnå eit effektiv tilsyn er det nødvendig at Fylkesmannen kan opptre med lik tyngde og effektivitet som kommunen, og at det blir reagert på brot på barnehageloven. Komiteen viser til at regjeringa føreslår at Fylkesmannen gis rett til innsyn i dokument og tilgang til barnehagelokale i den utstrekning dette er nødvendig for å utføra tilsynet med barnehagen. Komiteen ser at forslaget inneber at Fylkesmannen blir gitt tilsvarande rett som kommunen til dokumentinnsyn og tilgang til barnehagelokale. Regjeringa føreslår inga realitetsendringar i gjeldande rett når det gjeld barnehageeigars ansvar for at barnehagen har eit dokumentasjons- og vurderingsarbeid i samsvar med krav i barnehageloven og forskrift om rammeplan for barnehagens innhald og oppgåver. Barnehageeigar oppfyller sitt ansvar i samarbeid med barnehagens pedagogiske personale. Barnehageloven fastset at barnehageeigar skal driva verksemda i samsvar med gjeldande lovar og regelverk. Barnehageeigar er gjennom dette gitt ansvaret for at barnehageverksemda følgjer dei krava som barnehageloven med forskrifter seier. I Datatilsynets rapport Personvern i skole og barnehage blir det drøfta korleis internkontroll med personopplysningar bør betrast. Rapporten viser til at det er eit gjennomgåande problem at det ikkje er tilfredsstillande rutinar for å oppfylla personopplysningsloven og personopplysningsforskriftas plikter, og dette gjeld spesielt på innsyn, innhenting av samtykke og risikovurdering av digitalt verktøy som behandlar personopplysningar. Det er uansett viktig at det blir gjort ei risikovurdering i barnehagane for å sørgja for at opplysningar ikkje kjem på avvegar, og at det må vera avklara ansvarsforhold når det gjeld kven som er behandlingsansvarleg for personopplysningane. Dette ansvaret er lagt til barnehageeigar, og eg vil presisera det ansvaret barnehageeigar har for opplæring av dei tilsette når det gjeld dette. Ein samla komité ønskjer ikkje at det i arbeidet med ny rammeplan skal utviklast definerte normer for barns utvikling knytt til alder eller utviklingsstadium. Alle barn skal vurderast med utgangspunkt i eige potensial for utvikling med omsyn til individuelle forskjellar blant barn og det store mangfaldet av barn med ulike føresetnader. Barnehagen skal ikkje setja spesifikke mål for enkeltbarn utan at dette har ei klar grunngiving. Måla skal i desse tilfella setjast i samarbeid med foreldre og eventuelle samarbeidspartar utanfor barnehagen.