Lars Sponheim (Venstre), 1999-05-31:
Det er nå drøyt tre måneder siden Stortinget fattet flere vedtak om prosess for etablering av et IT- og kunnskapssenter på Fornebu og om organiseringen av dette. Ikke minst fordi Regjeringen i St.meld. nr. 13 hadde foreslått et noe annet opplegg enn det Stortinget til slutt vedtok den 25. februar, har det vært avgjørende for Regjeringen å følge opp Stortingets vedtak så presist og hurtig som mulig. På disse tre månedene er det utformet et detaljert konkurransegrunnlag innenfor rammen av Stortingets vedtak, og det er gjennomført en konkurranse om å legge fram den beste planen. Jeg er glad for at mange har tatt imot utfordringen om å delta i konkurransen, og at det ved fristens utløp, den 18. mai, ble levert inn flere seriøse og gode planer for utviklingen av Fornebu-senteret. I innstillingen som behandles her i dag, legges det opp til at Regjeringen innen den 1. juni skal ta stilling til hvilke aktører en vil forhandle videre med. Slik saken har utviklet seg, tror jeg det er en bedre løsning enn å skulle beslutte hvem som har den aller beste planen innen den 1. juni, som jo er i morgen. Blant tilbudene som interessentene har levert inn, er det flere planforslag som er så gode og så seriøse at det er mest forsvarlig å ta med flere av dem i videre forhandlinger. Jeg tror det vil skape det best mulige grunnlaget for til slutt å kunne velge en av dem. En grunn er at denne saken gjelder store verdier som er fellesskapets eiendom. Det er i seg selv en viktig grunn for videre forhandlinger, ettersom en her skal komme fram til samarbeidsformer som både gir det beste IT-senteret, og som også sikrer en forsvarlig forvaltning av eiendommer til mange hundre millioner kroner. Det er det økonomiske aspektet. Gjennom forhandlinger må staten også sikre seg at de mange andre forutsetninger Stortinget har lagt til grunn for senteret, vil bli realisert. Det gjelder ikke minst at senteret skal fungere i et samspill som styrker regionene og ikke svekker dem. Videre skal senteret ha de nødvendige kvaliteter for å hevde seg internasjonalt, og de etablerte offentlige utdanningsinstitusjonene skal ha kontroll med egen virksomhet på Fornebu. Det trengs forhandlinger for å være sikker på at tiltalende og kreative forslag i tilbydernes plandokumenter lar seg gjennomføre i praksis og blir gjennomført i praksis. Jeg synes likevel det er rett å presisere at Regjeringen var beredt til å følge opp ordlyden i Stortingets opprinnelige vedtak av 25. februar; at en allerede nå skulle utpeke hvilket selskap som skal få i oppdrag å utvikle og gjennomføre planene om et IT- og kunnskapssenter på Fornebu. Det ville imidlertid gjort de videre forhandlinger mer krevende og medført en større risiko for at disse forhandlingene ikke ville ført fram. Det har vært fokusert mye på EØS-reglene om konkurransevridende statsstøtte i debatten om Fornebu-senteret. Jeg synes det er viktig å få fram at disse reglene ikke er der som en ubegrunnet formell begrensning av statens handlefrihet, men at de er til for å sikre at en aktør i markedet ikke gis særbehandling av staten. Disse reglene er altså med og sikrer konkurransen i næringslivet. Arbeidet med å fastsette takst for statens eiendommer på Fornebu vil skje i samsvar med EØS-reglene og bli gjennomført så raskt som mulig. Takst vil bli gjennomført i sommer etter at kommunestyret i Bærum har behandlet kommunedelplan 2 for området. En vedtatt kommunedelplan som fastsetter hva eiendommene kan utnyttes til, er et nødvendig grunnlag for å kunne fastslå eiendommenes verdi. Regjeringen vil, i tråd med de framsatte forslag til vedtak, legge fram en stortingsmelding om status og opplegg for videre forhandlinger innen vårsesjonens slutt. Innstillingens forslag til vedtak om at saken legges fram i en stortingsproposisjon senest den 1. oktober er også i samsvar med det forbehold Nærings- og handelsdepartementet har tatt i sine krav og retningslinjer fra den 8. april. Her opplyses det om at «økonomiske disposisjoner Regjeringen ikke har fullmakt til å gjøre på egen hånd, vil måtte legges fram for Stortinget for beslutning». Proposisjonen vil også inneholde Regjeringens vedtak om samarbeidspartner og opplegg for IT- og kunnskapssenteret. Etter min vurdering er det ingen av forslagene til vedtak her i dag som endrer på den fremgangsmåte de ulike tilbyderne har blitt forespeilet og lagt til grunn for sin deltakelse i konkurransen om Fornebu-senteret. Det er viktig, fordi staten må oppfattes som en forutsigbar part i slike saker. Jeg har merket meg at flertallet i innstillingen sier at de «er noe usikre på nødvendigheten » av Spjøtvoll-utvalget, og at dette kostet tid. Etter min vurdering er arbeidet som er utført i departementene fra den 18. mai og fram til i dag, et resultat av de detaljerte retningslinjene Spjøtvoll-utvalget la grunnlaget for, innenfor rammene av Stortingets vedtak av den 25. februar. Uten et slikt konkret konkurransegrunnlag ville Regjeringen stått overfor et svært omfattende og vanskelig evalueringsarbeid. Spjøtvoll-utvalget gav også planene om Fornebu-senteret en sterkere faglig forankring i våre universitets- og høyskolemiljøer. Jeg vil tro at en slik faglig forankring sammen med den omfattende, åpne debatten og den reelle konkurransen som er gjennomført, gjør at vi vil få et IT- og kunnskapssenter på Fornebu som det vil være bred oppslutning om.