Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-04-08:
Kjønnslemlestelse av jenter er et grovt overgrep, som kan gi alvorlige og varige helseskader. Det er overgrep som må bekjempes på flere måter, slik vi ser det, med vekt på forebygging og holdningsendring, og vi må gi helsehjelp til dem som er rammet. Dette perspektivet er også lagt til grunn for Regjeringas handlingsplan mot kjønnslemlestelse, som flere har omtalt, som vi lanserte 5. februar i år. Jeg har lyst til å benytte denne anledningen til å takke de modige, flotte kvinnene som på ulikt vis har stått fram og gitt denne saken et ansikt. Det har, som flere andre talere har vært inne på, vært tøft for mange, men det har bidratt til at oppmerksomheten rundt dette - og jeg tror også muligheten til å få gjort noe på dette området - nå er betydelig større. Jeg er opptatt av det som representanten Sjøli og flere talere har vært inne på, at vi må gjøre ting som faktisk virker, ikke ting som virker i motsatt retning. Da er Regjeringa særdeles opptatt av at vi må gjøre det i dialog med de gruppene som vet hva dette dreier seg om. Jeg tror at det er den eneste måten å få slutt på dette på. Jeg har merket meg at forslagstillerne også legger vekt på arbeidet med holdninger og informasjon om hva kjønnslemlestelse fører til, og det er jeg sjølsagt helt enig i. Tiltak med dette formålet er fulgt opp i handlingsplanen, og jeg har også merket meg det som er sagt i innstillinga om dette. Det er ingen tvil om at helsestasjons- og skolehelsetjenesten står helt sentralt i forhold til å forebygge kjønnslemlestelse. Det har vært et tema i mange år, men det er, slik vi ser det, behov for å legge enda mer vekt på dette. Informasjonstiltak overfor foreldre skal styrkes i forbindelse med de rutinemessige helsekontrollene for spedbarn og småbarn, også ved den undersøkelsen som gjøres ved skolestart. Helsestasjonene og skolehelsetjenesten skal også opprette flere både ungdoms-, kvinne- og mannsgrupper. Videre skal helsestasjonene og skolehelsetjenesten drive opplysningsarbeid for ungdom knyttet til veiledning i samliv, seksualitet og prevensjon. Rutinene for samarbeid mellom sjukehus, poliklinikker, lege, jordmor og helsestasjon i kommunehelsetjenesten blir gjennomgått, fordi det er viktig at vi har rutiner som sikrer at vi faktisk fanger opp de kvinnene som har vært utsatt for kjønnslemlestelse, slik at de blir tilbudt nødvendig helsehjelp. Det er også med på å avverge at andre jentebarn i familien blir utsatt for de samme overgrepene. Kompetanseheving er derfor helt nødvendig. Det omfatter sjølsagt personell både på helsestasjoner og i skolehelsetjenesten, men også personell innen barnevern, i barnehager og i skoler m.v. Det lages nå et lettfattelig informasjonsmateriell som skal brukes i skolen og i helsesektoren og på mange ulike arenaer. Når det gjelder spørsmålet om underlivsundersøkelse, har Regjeringa satt i gang en kartlegging nå for å få mer kunnskap om omfanget av kjønnslemlestelse av jenter i Norge. Det oppdraget er gitt til Institutt for samfunnsforskning, som etter planen skal levere sin rapport til oss i mai i år. Kartlegginga vil også omfatte fakta om hvorvidt avvergelsesplikten blir benyttet, om opplysningsplikten til barnevernet blir benyttet, og om kjønnslemlestelse av jenter kan ha en nedadgående trend i Norge. Resultatene av dette prosjektet vil sjølsagt være et viktig grunnlag for å få på plass enda flere målrettede tiltak. Når det gjelder underlivsundersøkelse, vil jo den bare kunne konstatere at overgrepet kan ha skjedd. Den vil ikke forebygge overgrepet. Vi vet også noe om at noen steder skjer den typen overgrep også i eldre aldersgrupper. Det er ikke sånn at om du tar en sjekk mens ungene er små, har du liksom sørget for at lemlestelsen ikke vil skje, for noen steder fortsetter dette helt opp til jentene er i gifteklar alder. Da må en i hvert fall stille seg spørsmålet: Er undersøkelsen, for det første, riktig å gjøre? Jeg må si jeg er noe tvilende til det. Regjeringa har ikke tatt stilling. For det andre: Oppnår vi det vi ønsker gjennom en sånn undersøkelse, og mener en virkelig at en i mange år skal ha undersøkelser av alle jenter i visse aldre for å prøve å finne ut av dette? Vi er opptatt av å både forebygge og hjelpe dem som har vært utsatt for dette overgrepet. Det er sjølsagt veldig viktig å sørge for at de lover og regler vi har - også når det gjelder spørsmålet om meldeplikt, som alle må være veldig oppmerksom på - aktivt blir brukt, og at en gjør det en kan overalt for å avverge at enda flere jenter blir utsatt for denne typen forferdelig overgrep.