Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2013-11-26:
Dagens regjeringspartier kritiserte den rød-grønne regjeringen for ikke å ha en profil eller et felles prosjekt for sin regjering – et prosjekt som viste samfunnsretning. Hvert år har budsjettforslagene blitt karakterisert som pregløse og grå av Høyre og Fremskrittspartiet. Det eneste fellesprosjektet vi hadde, var å stanse høyrekreftene. At ikke høyrepartiene så den rød-grønne regjeringens prosjekt med å ta vare på og utvikle velferdssamfunnet, er ikke overraskende. Mer overraskende er det at de selv, den nye regjeringen, ikke har sørget for et overordnet felles prosjekt, som de vil jobbe for. I stedet har de åtte såkalte prosjekter i Sundvolden-erklæringen, sammen med mange enkeltsaker. I tillegg har de en samarbeidsavtale med Kristelig Folkeparti og Venstre, som også inneholder mange forskjellige enkeltsaker. Men det er altså ingen tydelig profil for regjeringsprosjektet, verken i regjeringsgrunnlaget eller i budsjettet. Dermed gir de definisjonsmakten når det gjelder profil, til oss andre. Og den anledningen har vi alle brukt her i debatten i dag. Jeg synes det er vanskelig å få øye på noe annet fellesprosjekt som høyrepartiene har, enn at de hadde et felles ønske før valget om å stanse det rød-grønne prosjektets fortsettelse. Da Stoltenberg-regjeringen la fram sitt forslag til statsbudsjett, var statsminister Solbergs kommentar til de som hadde fått penger, at de ikke skulle glede seg for tidlig. Selv om regjeringen syntes de fikk kort tid på å finne fram de nye ideene og de bedre løsningene og vise gjennomføringskraft, var hennes kommentar til budsjettet ikke til å misforstå. Det ville bli lagt fram et nytt forslag fra Solberg-regjeringen, med radikale endringer. Og det skulle bare mangle. Listen over endringer må ha vært klar i åtte år, og lovnadene er mange. Det er mulig at Sundvolden-erklæringen allerede er uttømt for gode ideer, for mange endringer er det ikke. Solberg-regjeringen kommer i stor grad til å styre etter de rød-grønnes budsjettforslag, med noen unntak. Det er bra, for det er et godt forslag. I budsjettforslaget, som forteller om Solberg-regjeringens prioriteringer for 2014, er det vel omleggingen av skattepolitikken og familiepolitikken i en konservativ retning som er den mest synlige prioriteringen, og som kan bære bud om en annen politisk retning. Skattepolitikken gir mer til enkeltpersoner som har mest fra før. Familiepolitikken trekker kvinner tilbake til kjøkkenbenken. Gjennom bl.a. å prioritere mer kontantstøtte på bekostning av barnehager – noe som gir uforutsigbarhet for foreldre som ønsker barnehageplass, reversering av foreldrepermisjonen, gjeninnføring av skatteklasse 2 og de andre forslagene – gis ikke familiene fleksibilitet og valgfrihet. Tvert imot blir valgfriheten borte med disse forslagene, og det vil kunne føre til mindre likestilling. Norge har vært sett på som en pådriver internasjonalt for en familiepolitikk som har stimulert kvinner og menn til å jobbe utenfor hjemmet, gjennom utdanningspolitikken, arbeidslivspolitikken, gode permisjonsordninger og utbygging av barnehager – noe som har bidratt til å bygge det velferdssamfunnet vi har i dag, og som folk vil ha. Nå tar vi noen skritt tilbake. Jeg hører i debatten i dag representanter fra Høyre og Fremskrittspartiet skryte av Solberg-regjeringens endringer og tillegg i Stoltenberg-regjeringens forslag til budsjett og kalle det historisk. Jeg må si at jeg hadde forventet langt større endringer – ja, faktisk en total omlegging på områder som samferdsel, den økonomiske politikken, næringspolitikken og utdanningspolitikken. Etter åtte års konstant kritikk av den rød-grønne regjeringens politikk må en kunne forvente klare prioriteringer fra første stund, men dette var bare tomme ord. Det historiske og rekordraske er i stedet alle løftebruddene. For eksempel har Fremskrittspartiet i alle år vært veldig tydelig på at det å kreve inn bompenger fra bilistene for å finansiere utbygging av veiene her i landet er landeveisrøveri. De har i valgkamp etter valgkamp lovet å fjerne bommene. Etter valget er tonen fra Fremskrittspartiet en annen. Partiet har kommet i regjering, og Fremskrittspartiet i regjering er noe annet. Nå skal Fremskrittspartiet både videreføre dagens bompengeprosjekter og starte opp nye – stikk i strid med hva de har lovt. Riktignok har samferdselsministeren reist til enkelte kommuner med mindre bompengeprosjekter som ikke hadde tilstrekkelig bompengegrunnlag, som i Seljord, eller som likevel skulle avsluttes om kort tid, som i Oppland, og bragt med seg nyheter om at disse skulle avsluttes. Det er ikke dette partiet har lovt i år etter år. Forventningene er skyhøye til statlig fullfinansiering av veinettet. Fremskrittspartiet unnskylder seg med at de kun fikk 16 pst. av velgernes stemmer, og at de dermed ikke har så stor innflytelse i regjeringen. Vel, det hadde ikke blitt noen Solberg-regjering uten disse 16 prosentene fra Fremskrittspartiet. Det de ikke har fått gjennomslag for, har de forhandlet bort. Samferdsel var ikke viktig nok for Fremskrittspartiet. Det er slike løftebrudd som skaper politikerforakt.