trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2013-05-14:
I proposisjonen blir det føreslege endring i småbåtlova som inneber at det generelle forbodet mot bruk av vass-scooter blir oppheva. Samtidig føreslår departementet at det blir gitt høve til å fastsetje forskrift om nærare reglar for bruk av vass-scooter. Komiteen støttar at forbodet blir oppheva, og komiteens fleirtal støttar òg at det utarbeidast særskilte forskrifter for bruk av vass-scooter. Framstegspartiet og Høgre har eit eige forslag om å likestille vass-scooter med andre småbåtar. Det er fleire grunnar til at gjeldande regelverk bør endrast. ESA har påpeikt at regelverket ikkje er i samsvar med EØS-avtala. Regelverket i form av forskrift blei endra i 2012, men ESA meiner at desse forskriftene heller ikkje er i samsvar med EØS-avtala om fri bevegelse av varer. I proposisjonen skriv departementet at dei meiner det norske regelverket er innanfor det Noreg med sitt høge vernenivå for miljø og sikkerheit har høve til innanfor EØS-retten, men at regelverket er komplisert, og at det er ei utfordring for kommunen å få gitt forskrifter tilstrekkeleg raskt. Eg synest at dagens system unekteleg verkar noko komplisert. Kommunane kan i forskrift gjere unntak frå forbodet, såframt ikkje omsynet til miljø eller sikkerheit tilseier noko anna, men kommunane kan ikkje opne for vass-scooterkøyring i område som er skravert i eit vedlegg til regelverket. Vidare forbyr reglane kommunane å opne for vass-scooter i nærare spesifiserte type område der bruk av vass-scooter vil medføre nemneverdig skade eller ulempe for miljø og sikkerheit. Utanfor desse områda har kommunane ei plikt til å opne for vass-scooterkøyring dersom det er søkt om det. Nå blir det føreslege, som nemnt, at det generelle forbodet blir oppheva, og at det gjennom forskrifter kan innførast forbodssoner rundt land. Det er eit opplegg som m.a. Danmark har innført. Dette synest å vere ei regulering som varetek behovet for vern av miljø og sikkerheit, og samtidig sikrar at reglane er i samsvar med EØS-retten. Område nær land blir ofte nytta intensivt til båtliv, bading og anna friluftsliv, og her er mange hytter og bustader. Det er sjølvsagt eit relevant spørsmål om vass-scooter er forskjellig frå småbåtar. Det er nok slik at vass-scooter kan opplevast annleis og meir plagsamt på grunn av måten dei blir køyrde på. I proposisjonen er det gjort greie for høyringsrunden om lovforslaget og da òg innspel som har kome til utkastet til nye forskrifter. Det er utvilsamt ei utfordring å finne fram til storleiken på forbodsområdet, reglar for transportkøyring gjennom området, kart over forbodsområda og ikkje minst tilgjenget til desse karta. Det har i høyringsrunden om lovendringa kome nyttige innspel som departementet har teke omsyn til i utarbeidinga av utkast til forskrift. Komiteen er einig i at det ut frå ei samla vurdering er hensiktsmessig å gjere ei endring i regelverket. Komiteen legg vekt på at ein framleis har eit høgt vernenivå for miljø og sikkerheit, eit ønske om enklare regelverk for brukarar og myndigheiter og større sikkerheit for at regelverket er i samsvar med EØS-retten.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2013-05-14:
Eg er også jeger, men eg brukar grovare kaliber enn hagl, men det òg er av bly, så det er same utfordringa der. Elles er det gledeleg å høyre at det her i salen er mange som er innstilte på at ein skal oppheve forbodet mot bly på fast mark og over sjø. Det er berre det at vi må vente på at statsråden skal ta sine vurderingar. Alternativa til bly i dag er tinn, sink, stål, vismut og tungsten. Det er miljømessige konsekvensar også av desse hagltypane, så spørsmålet til statsråden er: Kan statsråden gje ei vurdering av korleis desse typane haglammunisjon verkar på naturen, i og med at han ikkje er innstilt på å oppheve forbodet mot bruk av bly?
Bjørn Lødemel (Høyre), 2013-05-14:
Eg takkar for svaret. Eg registrerer òg at statsråden rosar Norges Jeger- og Fiskerforbunds arbeid, og at dei er ein viktig instans i dette, støttar eg fullt ut. Vi hadde ei sak i salen her for ei tid sidan som gjaldt motorferdsel i utmark. Der skulle statsråden og departementet sende på høyring eit opplegg for å endre lov om motorferdsel i utmark. Vi har ikkje sett noko til det enno. No er det også snakk om å innhente ny kunnskap. Kanskje statsråden kan fortelje når den nye kunnskapen om blyhagl blir lagt fram og ein eventuelt får ei ny sak om bruk av blyhagl.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2013-05-14:
Dette er ei liknande sak som vi har hatt før her i salen: Det er restriksjonspartiet SV som står fram i lag med resten av regjeringa. Vi ser her ein mistillit til folk flest med tanke på korleis dei kan bruke eit fartøy som ein vass-skuter. Vi ser òg mistillit til at kommunane skal vere i stand til å regulere dette innanfor dei ønske og dei hensikter ein har i kvar kommune. Mitt spørsmål til statsråden er: Kvifor trur ikkje statsråden at kommunane sjølve er i stand til å føreta dei vurderingane som statsråden her ønskjer å fastleggje gjennom forskrifter? Kvifor trur ikkje statsråden at kommunane sjølve er i stand til å ta desse vurderingane?
Nikolai Astrup (Høyre), 2013-05-14:
Det er fristende å kommentere forrige debatt, hvor det jo kunne høres ut som om det var uenighet om opphevelsen av forbudet mot vannscooter – men det er det jo ikke. Det er det bred enighet om i denne sal. Jeg skal snakke om andre typer fartøy – noe større fartøy. Dette dreier seg om samtykke til tiltredelse av den internasjonale Hongkong-konvensjonen om sikker og miljømessig forsvarlig gjenvinning av skip, som en samlet komité slutter seg til, og anbefaler Stortinget å ratifisere. Det er viktig fordi Norge i dag er verdens femte største shippingnasjon, målt i verdi. Derfor har vi et særlig ansvar for et velfungerende regelverk, som bidrar til strengere miljøkrav og bedre arbeidsforhold ved resirkulering av skip. Dette er ikke minst viktig fordi vi vet at en større andel av flåten vil bli skrapet de neste årene, som en følge av stadig nye miljø- og sikkerhetskrav fra bl.a. IMO, EU og USA. Denne trenden aktualiserer Hongkong-konvensjonen ytterligere. Det er en samlet komité som stiller seg bak denne konvensjonen, og det er også en samlet komité som bemerker at det er spesielt at det har tatt fire år for regjeringen å få denne konvensjonen til Stortinget. Konvensjonen ble fremforhandlet den 15. mai 2009, og regjeringen skriver i proposisjonen at det er «ønskelig at Norge bidrar til konvensjonens ikrafttredelse ved å tiltre så snart som mulig». Likevel har det tatt fire år før proposisjonen fant veien til Stortinget. Komiteen er derfor enig om at det nå er viktig at Norge bidrar til at så mange land som mulig ratifiserer denne konvensjonen, slik at den kan tre i kraft så raskt som mulig. Det vil kreve at 15 land, som til sammen representerer 40 pst. av bruttotonnasjen i verdens handelsflåte og 3 pst. av resirkuleringskapasiteten, ratifiserer konvensjonen for at den skal tre i kraft. Det er dessverre langt igjen, og derfor hviler det et ansvar på Norge for å bidra til at så mange land som mulig gjør nettopp dette.
Nikolai Astrup (Høyre), 2013-05-14:
Det er altså en samlet komité som har stilt seg bak kritikken av at det har tatt fire år fra denne konvensjonen ble fremforhandlet i 2009, til regjeringen har sendt en proposisjon til Stortinget. Når regjeringen selv skriver i proposisjonen at det er viktig at konvensjonen ratifiseres så raskt som overhodet mulig, hvorfor har det da tatt fire år for regjeringen å utarbeide en proposisjon på seks sider?
Nikolai Astrup (Høyre), 2013-05-14:
Vi er enige om viktigheten av denne konvensjonen, og vi er enige om hvor viktig det også er at Norge er en pådriver for å sette nye standarder og miljøkrav, og ikke minst standarder til arbeidsforhold for dem som driver med resirkulering av skip, primært i Bangladesh og andre utviklingsland. Men hvis Norge er opptatt av at dette er viktig, noe jeg håper vi er – vi har vært en pådriver i forhandlingene, så det tyder jo på at vi mener det – hvorfor har vi ikke da gått foran med et godt eksempel, og ratifisert denne konvensjonen for lenge siden? Det er ingen grunn til at man skulle vente fire år med å gjøre nettopp dette. Da kunne vi også tatt en lederrolle internasjonalt ved å oppmuntre og gå foran som et godt eksempel, og sørge for at flere andre land kommer etter. For det er riktig som statsråden sier, at vi er blant de første som gjør dette – dessverre – når vi vet hvor mye tonnasje som skal skrapes de nærmeste årene.
Nikolai Astrup (Høyre), 2013-05-14:
Statsrådens forgjenger har skrevet en bok som heter «Politikk er å ville». Jeg vil kanskje si at politikk er å gjennomføre. Det er veldig bra at Norge har gått foran og bidratt til å forhandle frem en konvensjon, og at vi har tatt initiativ. Samtidig må det være viktig – det må vel statsråden være enig i – at vi viser hvor viktig denne konvensjonen er ved å ratifisere den raskt. Det at regjeringen har brukt fire år, viser at det kanskje ikke er så viktig for regjeringen. Hvilket signal sender man da til andre land som vurderer om de skal ratifisere denne konvensjonen?
Nikolai Astrup (Høyre), 2013-05-14:
Som jeg har sagt flere ganger, er det prisverdig at Norge har tatt et initiativ internasjonalt, at vi har vært en pådriver i forhandlingene for å få på plass bedre regler for både miljø og sikkerhet når det gjelder resirkulering av skip. Det er det ingen tvil om. Formålet med denne utvekslingen er jo ikke at vi skal være enig i alt, men faktisk at vi skal belyse de tingene vi ikke er enige om. Er det noe næringen selv har etterlyst, er det jo at Stortinget faktisk kunne gått foran og ratifisert denne avtalen mye tidligere. Rederiforbundet har flere ganger tatt opp denne saken med departementet og spurt hvorfor saken ikke er kommet til Stortinget. Likevel har det tatt fire år. Mitt enkle spørsmål er hvorfor det har tatt fire år. Det merker jeg meg at statsråden ennå ikke har klart å svare på.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2013-05-14:
Jeg har et par konkrete spørsmål til statsråden. De første spørsmålene er: Hvilket arbeid har man i dag gjort fra Norges side for å få andre land til å ratifisere avtalen? I og med at vi selv brukte fire år på det: Hvor lenge skal de andre landene bruke for å få det på plass?. Statsråden har sagt flere ganger her at det gikk 14 år fra man tok dette initiativet til man fikk konvensjonen på plass. Nei, det gjorde det ikke. Det tok ti år før man fikk konvensjonen på plass, fra 1999 til 2009. Men Norge har valgt å bruke fire år på å legge saken fram for Stortinget. Meg bekjent er statsråden den ansvarlige statsråd for dette. Da er det for enkelt for statsråden å si at dette vet han ikke. Men det skal bli interessant på et senere tidspunkt å høre statsrådens grunn for at man har brukt fire år på å skrive seks sider. Som sagt er mitt konkrete spørsmål til statsråden følgende: Hva har man gjort overfor andre land for å få dem til å ratifisere avtalen, selv om vi selv ikke har gjort noe som helst?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2013-05-14:
Det var statsråden selv som brakte opp i sitt innlegg det varslede mulige budet – jeg tror vi får kalle det det – til 105 kr per aksje, som man i hvert fall har sett gjengitt i en pressemelding. Statsråden sa i sitt innlegg at dette var noe som var vurdert i departementet, og at man ikke fant det godt nok. Da det budet ble framlagt, var det 22 pst. over dagens sluttkurs til selskapet den dagen. Mitt spørsmål til statsråden er i første rekke bare for at vi skal sørge for at vi har et godt grunnlag for de budene som kommer. Dersom det blir framlagt et konkret bud på statens aksje, vil statsråden sørge for at man får en ekstern vurdering, enten gjennom Fondsfinans eller noen andre, som vurderer disse tingene, slik at vi kan fatte en beslutning på slikt grunnlag?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2013-05-14:
Helt innledningsvis vil jeg bare takke statsråden for den avklaringen han nettopp kom med, som er en viktig avklaring, nemlig at man dersom det skulle komme et bud, får en ekstern vurdering av det budet, slik at man fjerner all usikkerhet rundt den prosessen. Det synes jeg er svært viktig, og det var veldig bra at statsråden i sitt svar på mitt spørsmål var veldig konkret på at det ville finne sted om et sånt bud dukket opp. Jeg vil også presisere at det vi gjør i dag, er at vi sier ja til emisjon ut fra vår andel i selskapet. Det er det vi behandler – dersom man oppnår tilstrekkelig støtte blant selskapets aksjonærer for å foreta en slik emisjon. Det er det som ligger på bordet, og det er det vi gir vår tilslutning til i dag. Så en liten sak knyttet til komiteens leders lille passiar med Høyre. Jeg er helt sikker på at Frank Bakke-Jensen kommer til å forsvare seg selv, men vi er med i samme merknad, derfor vil jeg drive litt høytlesning for komiteens leder. Det kan være veldig greit når han kommer med den uttalelsen han gjør, for dette dreier seg faktisk om hvorfor man ønsker å selge. Det gjorde man rede for allerede i eierskapsmeldingen; vi påpekte allerede den gangen at man ville gi regjeringen fullmakt til å selge seg ned. I innstillingen står følgende: «Disse medlemmer er imidlertid av den oppfatning at et salg av aksjene i Cermaq ASA skal skje på et tidspunkt der det fremkommer et bud som fremstår som godt både for staten som aksjonær og for Cermaq som selskap. Staten skal til enhver tid opptre som en profesjonell eier som alltid skal ha selskapets og aksjonærenes interesse i fokus.» Dette er viktig, for jeg er helt sikker på at dersom man kan finne andre industrielle eiere til et selskap som Cermaq, vil det kunne gi et enda mer robust selskap, og i tillegg videreføre selskapet med den kompetanse som en der måtte inneha. Det er ikke slik at staten alltid er den beste eieren, men staten kan også være eier inntil det tidspunkt man finner andre aktører som kan bidra. Så det er ikke nødvendigvis slik at man absolutt skal selge selskapet, men dersom tiden er riktig, dersom aksjonærene ønsker det – øvrige aksjonærer – og dersom det kan være i selskapets interesse å få inn også andre eiere, da ønsker Fremskrittspartiet å ha den muligheten åpen, og ønsker å gi regjeringen den fullmakten.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2013-05-14:
Bare rent oppklaringsmessig: I forbindelse med Meld. St. 13 for 2010–2011 var det statsråden selv som gjennom den meldingen kategoriserte selskap. Ut fra det lagde næringskomiteen en innstilling, Innst. 392 S for 2010–2011. I den forbindelse kan man gå inn og se på hva Fremskrittspartiet og andre partier har ment om hvert enkelt selskap. Det er nettopp i kategori 1-selskap Cermaq befinner seg, og det var i den forbindelse at man foreslo å gi regjeringen fullmakt til å selge seg ned når man mente tidspunktet kunne være riktig både av hensyn til aksjonærene og selskapet. Hvis man lurer på hva opposisjonen mener om hvert enkelt selskap, kan statsråden gå inn og lese innstillingen til sin egen stortingsmelding.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2013-05-14:
Jeg synes debatten for så vidt har vært grei. Den har også avklart de ulike partienes posisjoner. Jeg har bare et par små kommentarer til representanten Flåtten. Han omtalte det slik at jeg sa at saken er enkel. Det var ikke det jeg sa. Jeg sa at saken i utgangspunktet burde vært enkel, men at budet fra Marine Harvest gjorde at man fikk andre elementer inn i saken som en selvfølgelig har reflektert over. Likeledes at jeg sa at det ene budet er bedre enn det andre. Nei, det sa jeg heller ikke, jeg sa at det er ikke noe vi konkret skal vurdere i forbindelse med denne behandlingen. Men så dukker det opp en interessant sak nå til slutt i replikkordskiftet mellom statsråden og representanten Frank Bakke-Jensen. For det kunne tilsynelatende høres ut som om Høyres representant mente at Cermaq kunne ha en betydelig posisjon med hensyn til å utvikle videre oppdrett og havbruk i Norge. Det er da jeg blir litt forundret når de uten forbehold foreslår å selge Cermaq, uten å vurdere hvilken betydning det får for utviklingen innenfor norsk havbruksnæring. Det synes jeg er litt underlig. Det viser den prinsipielle inngangen til Høyre til det statlige eierskapet, om at det er om å gjøre å selge uten å vurdere hvilke konsekvenser det får for en videre utvikling av norsk oppdrettsnæring – som en samlet komité sluttet seg til i eierskapsmeldingen, da vi behandlet den for veldig kort tid siden. For der skriver vi tydelig: «Komiteen viser til at staten er opptatt av at selskapet er en vesentlig aktør i videreutviklingen av norsk oppdrettsnæring.» Med det mener selvfølgelig komiteen at Cermaq skal være det. Men når en da uten noen forbehold velger å gå inn for å selge selskapet, å avhende selskapet, er det også en veldig tydelig understreking av Høyres inngang til eierskap i denne saken: at det er om å gjøre å selge, uten å se på konsekvensene for utvikling av norsk oppdrettsnæring.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2013-05-14:
Når en peker på noe som kan virke litt usammenhengende, i hvert fall i Høyres retorikk – og muligens også politikk – blir en av representanten Flåtten beskyldt for å «buldre fram». Jeg ville vel ikke oppfattet at jeg i mitt forrige innlegg på noen måte buldret fram. Jeg påpekte bare at representanten Frank Bakke-Jensen var litt opptatt av det som står veldig tydelig i eierskapsmeldingen og også i innstillingen fra komiteen, nemlig at staten er «opptatt av at selskapet er en vesentlig aktør i videreutviklingen av norsk oppdrettsnæring». Så lurte jeg på hvilke avklaringer, hvilke tanker, de i denne forbindelse hadde om det i tilknytning til Cermaq, når de er med på et forslag der en på prinsipielt grunnlag – mer eller mindre – ønsker å selge selskapet. Så er jeg selvfølgelig klar over at Høyre også hadde den posisjonen i tilknytning til eierskapsmeldingen – det er formelt riktig. Men så vil jeg bare understreke at også flertallet her, som ikke nå velger å peke på salg som løsning, også veldig tydelig i den saken vi behandler, har sitt på det tørre med hensyn til et formelt riktig grunnlag. For saken om utvidelsen av Cermaq mot Copeinca som vi behandler, er med på å understøtte statens formål med selskapet. Der er det vitterlig sånn at formålet med statens eierskap er å bidra til utvikling av et viktig miljø for oppdrett, fôr og forskning på fôr i Norge og internasjonalt. En kan vel ikke si noe annet enn at den saken vi faktisk behandler i dag, er med på å understøtte akkurat det. Så kan det være ulike oppfatninger av den industrielle veien for Cermaq. Det skal jeg ikke gå inn på her nå. Samtidig avviser vi altså ikke vurderinger i tilknytning til Cermaqs framtidige posisjon når det gjelder hvilken betydning de kan ha, bl.a. for å oppnå formålet som ligger i eierskapsmeldingen. Men det er litt underlig at hver gang en tar opp Høyres iver etter å privatisere, blir man omtalt som å «buldre fram».
Svein Flåtten (Høyre), 2013-05-14:
Jeg synes komiteens leder skulle være fornøyd med hvordan han på en god måte har fått igjennom saken, med god støtte fra komiteen hele veien, istedenfor å bruke ettermiddagen til ordkløveri om hva som egentlig er de forskjellige partiers hensikt. Det er helt riktig at vi har en merknad i forbindelse med eierskapsmeldingen, om hva som er tilstanden i Cermaq. Vi argumenterer i den påfølgende spalten for hvorfor vi mener man bør selge selskapet. Det er vi som er prinsipielle i denne saken. Vi står ved det vi sa i forbindelse med eierskapsmeldingen, vi har gode begrunnelser for å mene at man bør selge selskapet. Så har vi gode begrunnelser for hvorfor man skal være prinsipielle og formelle når det dukker opp saker i selskaper der man trenger Stortingets tilslutning, f.eks. til denne emisjonen som det ikke er spesielle grunner til å gå imot. Men å bruke anledningen til å snakke om Høyres generelle eierskapspolitikk og at vi vil selge ned både det ene og det andre – jeg vet jo at dette er et yndlingstema for våre ærede motstandere i Arbeiderpartiet – hører ikke til saken. Vi har finsiktet våre prinsipper i denne saken. Derfor støtter vi regjeringen i dette, istedenfor å buldre frem og si: Selg det hele. Vi forvalter det ansvaret vi har for å være eier, helt ute i enden av selskapet. Det at vi sier i forbindelse med eierskapsmeldingen, at staten er en vesentlig aktør, betyr jo ikke at den skal være det, da hadde vi skrevet det.
Svein Flåtten (Høyre), 2013-05-14:
Det var ikke egentlig komiteens leder jeg karakteriserte, men han må gjerne få lov til å ta til seg fornærmelser hvis det er det han ønsker. Jeg tar bare ordet helt kort for å videreføre den diskusjonen som har vært om dette med kontroll, tilsyn, reguleringsmyndighet, samtidig med at man er statlig eier. Det er én vesentlig forskjell mellom alle eksemplene til statsråden og komiteens leder, og det er at dette er et selskap i kategori 1. Hvis statsråden har noen flere som er tilsvarende, der staten også er reguleringsmyndighet, vil jeg gjerne se dem. Jeg tror Cermaq er helt spesiell i denne sammenhengen, og det er også i en veldig spesiell næring.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2013-05-14:
Cermaq er eit av verdas leiande havbruksselskap, og staten eig 43 pst. av aksjane i selskapet. Styret i Cermaq har kunngjort at dei har til hensikt å kjøpe seg opp i Copeinca ASA. Som del av dette vil dei gjennomføre ein fortrinnsrettsemisjon på 1,6 mrd. kr. Regjeringa foreslår at staten stemmer for den foreslåtte emisjonen som styret går inn for. Det er i tråd med dei prinsippa som ligg til grunn for staten sitt eigarskap. Copeinca er produsent av fiskemjøl og fiskeolje, som er viktige råvarer for produksjon av laksefôr. I eigarskapsmeldinga er Cermaq plassert i kategorien for selskap der staten har forretningsmessige mål. Selskapet har til formål å drive fiskefôrproduksjon, fiskeoppdrett, havbruk og anna verksemd som har naturleg samanheng med dette. Selskapet skal ha ei aktiv rolle knytt til forsking og utvikling i marin sektor og oppdrettsnæringa, og det er eit forretningsområde som staten har funne det fornuftig å vere inne i, sidan det er ein viktig sektor i norsk næringsliv. Styret i Cermaq peiker på at kjøp av Copeinca er strategisk viktig for den vidare utviklinga av selskapet. Nærings- og handelsdepartementet har engasjert eit eksternt byrå som meiner at prisen på aksjane er rimelege, eller, som andre har vore inne på her, går under det profesjonelle omgrepet «fair price». Så er det også eit anna forhold som det kan vere grunn til å nemne her, og det er at Cermaq har orientert departementet om at selskapet har gjort risikovurderingar på området berekraft og samfunnsansvar, og at dei har fått hjelp av anerkjende eksterne aktørar til dette. Det er, som saksordføraren var inne på, rimeleg å kommentere, sidan det også har vore ein del av mediedebatten noko tidlegere enn akkurat i denne samanhengen. Det er ein bransje der det er mange utfordringar knytte til miljømessig berekraft og samfunnsansvar. Det er derfor naturleg å vise til eigarskapsmeldinga, der det blir lagt vekt på at statleg eigde selskap skal vere i fremste rekkje når det gjeld miljøtiltak i sin bransje. Vidare seier eigarskapsmeldinga at statleg eigde selskap skal vere leiande innanfor arbeidet med samfunnsansvar på sine område. Selskap med internasjonal verksemd skal knyttast til FNs Global Compact, og ILOs åtte kjernekonvensjonar skal leggjast til grunn for verksemda i selskapa. SV forventar at Cermaq legg desse føringane i eigarskapsmeldinga til grunn for det vidare arbeidet. Det er strategisk viktig for selskapet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2013-05-14:
Det er vår tanke at hvis vi får en formell situasjon, vil vi bruke også ekstern kompetanse til å vurdere både pris og andre spørsmål rundt en slik transaksjon som vil være relevant. Det gjør vi ofte, også hvis det ikke er formelle bud. Vi bruker den kompetansen som er best egnet til det. Det er ikke alt vi har innad, selv om vi har styrket vår eierskapsavdeling betraktelig. Dette er den type vurderinger vi vil bruke ekstern konsulenthjelp til å få vurdert.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2013-05-14:
Vi har plassert Cermaq i det som heter kategori 1-selskap, det vil si at vårt formål med eierskapet er kommersielt, og målet med forvaltningen er å maksimere de verdiene som ligger i selskapet. Det er selvsagt et bakenforliggende formål med alt statlig eierskap at det skal bidra til god verdiskaping, arbeidsplasser og næringsutvikling også her hjemme. Det var litt rart å høre fra Venstre, som var veldig prinsipiell på at vi ikke kan eie et område hvor vi også regulerer. Jeg tror f.eks. Statoil er et område som er velregulert, men hvor vi har statlig eierskap. Om det er hensiktsmessig for verdiene i selskapet, og også for norsk utvikling av oppdrettsnæringen, at Marine Harvest skulle gjennomføre en transaksjon som er luftet i media, må vi ta stilling til hvis et slikt konkret bud kommer. Det vil jeg ikke spekulere rundt i Stortinget. Vi skal vurdere det på en seriøs og ordentlig måte.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2013-05-14:
For det første mener jeg jo at Cermaq allerede i dag bidrar til å utvikle norsk oppdrettsnæring, og jeg mener at det Copeinca-kjøpet som vi har til diskusjon her i dag, bidrar til en slik styrking, også ved at Cermaq da blir et bedre integrert selskap i de ulike leddene i kjeden. Og jeg mener at Cermaq skal fortsette å være det, både om de inngår i ulike industrielle, strukturelle løsninger, og om de fortsetter som et eget selskap. Vi har jo flere store selskaper – Marine Harvest er det klart største i Norge, men man har Lerøy, SalMar og mange andre – som bidrar hver eneste dag til ny innovasjon, teknologiutvikling, god drift, miljøløsninger osv., og Cermaq skal være ett av disse selskapene. Det gjør de i dag, og det skal de gjøre i framtiden. De skal drives på et forretningsmessig grunnlag, og vi skal ta stilling til framtiden for dem også på det grunnlaget.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2013-05-14:
Jeg er i hvert fall som statsråd glad for at konklusjonen har bred tilslutning, selv om man hvis man bare hadde hørt debatten her, kunne vært litt i tvil om hva konklusjonen egentlig var. Men innstillingen er i hvert fall soleklar, og det er bra. Jeg reagerer litt på argumentasjonen om statlig eierskap. Det var jo ikke Terje Aasland som brakte dette opp. Det står faktisk en ganske lang merknad fra Høyre og Fremskrittspartiet i innstillingen, der de drøfter eierskapet rundt Cermaq. Siden vi debatterer innstillingen, er det ikke rart om kanskje den delen av innstillingen også blir debattert. Når man sier at man har en prinsipiell tilnærming, og man mener at staten ikke bør eie der man har regulatorisk myndighet, blir konsekvensen av den logikken at det er veldig mange sentrale statlige selskaper som må selges. En av de mest regulerte områdene vi har i norsk næringsliv, er olje- og gassektoren. Der eier vi et stort oljeselskap, Statoil, med 67 pst. Hvis prinsippet er at vi ikke kan eie der vi regulerer, må Statoil selges. Telenor, Norges nest største selskap, er også innenfor et område som er regulert. En har lisenser for telekommunikasjon i konkurranse med andre selskaper. Det er staten som deler dem ut, og det er mange andre beslutninger som påvirker det selskapet. Da må Telenor selges ut. Statkraft driver absolutt på et område der det er mye offentlig engasjement og mange regler. Det er et viktig selskap for Norge. Logikken må være at det selges ut. Hydro, som driver på et område der en også er avhengig av store kraftkontrakter – et meget regulert område som påvirkes av offentlige beslutninger – må selges ut. I dette politiske førvalgskampklimaet – der Høyre sitter så stille i båten at man omtrent ikke merker at det er en båt og at man er på gyngende grunn – er det ikke rart at man prøver å late som om man ikke er imot statlig eierskap, for dette statlige eierskapet har ganske bred støtte, ikke minst fordi det er et økonomisk godt, og at det sikrer norsk hovedkontor og norske inntekter, mange grunnrenteforhold og annet. Staten er en stor eier. Vi eier nå 4 000 mrd. kr og mer enn det i utenlandske selskaper, eiendommer og obligasjoner. Et salg av norske selskaper vil bare føre til at vi må kjøpe oss mer opp i de utenlandske og eie mindre her hjemme. Men det som var fint med både Svein Flåttens innlegg og Frank Bakke-Jensens prinsipielle tilnærminger, var at jeg følte at vi fikk litt ordentlig Høyre-politikk for en gangs skyld – hva man egentlig mener om det statlige eierskapet. Det er det godt å ha med seg når vi skal bestemme Norges retning videre den 9. september.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2013-05-14:
Næringskomiteen har for tiden til behandling Meld. St. 22 for 2012–2013 som har den visjonen at Norge skal bli verdens fremste sjømatnasjon. I den meldingen beskriver man sjømatsektoren som en global næring som også består av ganske mange store, robuste selskap. Jeg tror ikke det er noen som er uenig i at hvis vi skal nå visjonen, blir det viktig at vi på norske hender har store, robuste selskap. I eierskapsmeldingen som ble behandlet i 2011, kan vi lese om selskapet Cermaq. I målformuleringen fra staten skriver man at staten er opptatt av at selskapet er en vesentlig aktør i videreutviklingen av norsk oppdrettsnæring. Mitt spørsmål til statsråden handler ikke så mye om Cermaq. Men hvis vi ser bort fra Copeinca og oppkjøpet, vil et oppkjøp fra Marine Harvest f.eks. av Cermaq etter statsrådens mening være med på å oppfylle formålet med at man bruker selskapet til å videreutvikle norsk oppdrettsnæring?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2013-05-14:
Det kan kanskje være vanskelig å behandle en slik konkret case, men for å løsne litt på det: I og med at man har brukt den målformuleringen om at staten er opptatt av at selskapet er en vesentlig aktør i videreutviklingen av norsk oppdrettsnæring, så er den ikke bare underordnet – den betyr vel noe, formoder jeg. Ser da statsråden andre konstellasjoner eller andre muligheter der man kan bruke selskapet Cermaq for å videreutvikle norsk oppdrettsnæring? Og da ser jeg det i lys av den stortingsmeldingen som nå foreligger, der man har en ganske ambisiøs og potent visjon om at vi skal bli verdens fremste sjømatnasjon. Og som jeg sa: Veldig mange er nok enig med meg i at vi da trenger robuste, store, tunge aktører på norske hender.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2013-05-14:
Det var næringskomiteens leder, representanten Aasland, som ga meg muligheten til å påpeke en liten forskjell, og det er jeg takknemlig for. Høyre har et veldig bevisst forhold til eierskap. Mens næringskomiteens leder viser at han har et forholdsvis bevisstløst forhold til det, er det for Høyre viktig å poengtere at man skal eie noe, men man skal vite hvorfor man eier det, og man skal ha et mål med eierskapet. I eierskapsmeldingen begrunner vi hvorfor vi ville selge selskapet Cermaq. Staten har en stor tilsynsrolle, en stor forvalterrolle, i forhold til en næring som oppdrettsnæringen – en næring som vi har varslet at vi skal bruke for å bli verdens fremste sjømatnasjon. I sjømatmeldingen behandler vi tall der verdiskapingen skal øke med seksgangen for sjømatnæringen fram til 2050. Vi skal altså bli en formidabel aktør. Da mener vi i Høyre at det er viktig at staten har et bevisst forhold til det med eierskap. Det er også det som gjør at jeg stiller spørsmål til statsråden om man har forholdt seg til målformuleringen i eierskapsmeldingen når man har vurdert den saken vi behandler i dag: «Staten er opptatt av at selskapet er en vesentlig aktør i videreutviklingen av norsk oppdrettsnæring.» For Høyre blir det da viktig at når vi eier, skal vi være en profesjonell eier, og staten skal framstå som en god eier. Vi har begrunnet salget av Cermaq med at vi ser det som uheldig at staten har en slik dobbeltrolle. Det blir uklart når man skal være tilsyn og ha forvaltermyndighet samtidig som man skal være en stor, dominant eier. Så det er ikke sånn som næringskomiteens leder prøver å stemple oss som her, at vi springer ut og roper selg, selg så snart vi har muligheten til det. Nei, tvert imot har vi et veldig bevisst forhold til at staten som eier skal framstå som profesjonell eier – et veldig bevisst forhold til det.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2013-05-14:
Det blir forholdsvis kort. Vi har av og til disse eierskapsdiskusjonene, og vi får til stadighet oppramsinger om at vi da må selge oss ut i alle. Det er ikke riktig, det er ikke Høyres innstilling at vi skal selge oss ut av alt. Det er som Flåtten helt korrekt sier: Vi har et bevisst forhold til hva slags type selskap det er. Det er også litt merkelig at statsråden i disse diskusjonene der vi hevder at det faktisk kan finnes prinsipielle grunner for å se på hva slags roller man har og om staten skal ha både tilsyn og dominerende – stort – eierskap, eller om man bør kikke på det, veldig ofte kommer springende med Statens pensjonsfond utland. Det er faktisk sånn at i alle fall for de aksjene vi eier i utlandet, springer ikke staten inn med noe tilsyn eller med noen forvalter. Der er det ikke noen dobbeltrolle. Der er staten ute og eier, ganske enkelt, så da er det ikke veldig problematisk. Men det er enkelte ganger grunn til å stille spørsmål ved om staten skal være både en dominerende eier og ha tilsyns- og forvaltningsmyndighet. Det er det vi har stilt spørsmål ved, og for dette selskapet har vi vurdert det sånn at det ikke er gunstig. Da skal vi en gang, sier vi, selge det. Men som det er sagt tidligere i innlegget, når vi eier nå, skal vi framstå som seriøse eiere og profesjonelle eiere. Derfor har vi i full fusjon gått inn for regjeringens opplegg.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2013-02-20:
Jeg har gleden av å framsette et forslag om å forby synlige religiøse eller politiske symboler som del av Forsvarets uniformer.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2013-02-20:
Jeg ønsker å følge opp det Hagesæter var inne på til slutt, nemlig selvmord. Jeg registrerer at statsråden sier hun skal komme tilbake til det, men jeg synes det er litt oppsiktsvekkende at man ikke tar det med i en såpass brei tilnærming som man har i denne undersøkelsen. Når man ser på andre land, som f.eks. USA, ser man noen tall som er nesten umulig å forstå i norsk kontekst – det at så mange velger å ta livet sitt etter denne type tjeneste. Jeg hadde egentlig forventet at en åpen og ærlig oppmerksomhet på det skulle være en del av denne rapporten. Det som jeg likevel ønsker å utfordre statsråden på, er at hun sier det er mange som har svart, og at hun i utgangspunktet er fornøyd. Hun sier også at de tallene som ligger der, er representative. Betyr det da at statsråden ikke er bekymret for den store andelen som faktisk ikke har svart på undersøkelsen – fordi hun mener at de tallene som allerede finnes, er representative.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2013-02-20:
Det er helt riktig. Spørsmålet går til forsvarsministeren, så vi har stolleken i gang her. Som andre har referert til, så hadde vi altså en situasjon under Stortingets åpning der en statssekretær avviste behovet som ble påpekt av politiet. Samtidig hadde vi en situasjon for ikke lenge siden der Forsvaret bisto for å forhindre et mulig ransanslag i Stavanger. I etterkant av det har jeg sett at folk med vesentlig større juridisk kompetanse enn jeg selv har, har stilt spørsmål ved om vi nå er i ferd med å bryte Grunnloven, om hvor langt Forsvaret kan gå i å operere inn mot den sivile delen av den norske befolkningen. Mitt spørsmål til forsvarsministeren er ganske enkelt: Er forsvarsministeren hundre prosent sikker på at vi er på den rette siden av Grunnloven når det gjelder å bruke Forsvaret mot den sivile delen av den norske befolkningen?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2013-02-20:
Spørsmålet er som følger: «En del av den norske strategien i forbindelse med kjøp av nye F-35 jagerfly har vært å få integrert det norske missilet Joint Strike Missile, JSM, som en del av den operative løsningen. Dersom dette lykkes, vil det kunne gi store ringvirkninger. Målet er at JSM skal kunne selges til dem som ønsker det og som holder de nasjonale krav som er gitt for salg av slike våpen. Har statsråden og regjeringen flere strategier for å oppnå salg av JSM-missilet, eller står og faller det på F-35-løsningen?»
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2013-02-20:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg synes det er bra at man har en god strategi når man ønsker å oppnå et mål. Samtidig hadde jeg kanskje trodd og håpet at regjeringen var enda mer offensive på dette. Jeg hadde gleden av å besøke Boeing-fabrikken rett før jul og så på de nye maritime overvåkningsflyene som de lager, den såkalte P-8-en, som skal være til erstatning for P-3 Orion, som bl.a. Norge har. Vi har vel også en ambisjon om at vi en vakker dag må gjøre et eller annet, enten å kjøpe nye maritime overvåkningsfly eller gjøre noe annet. En av de tingene vi i hvert fall snakket om der borte, var at man også om bord i de maritime overvåkningsflyene har muligheten til å integrere JSM-missiler. Det er også sånn at man per i dag skal levere ca. 120 fly til US Navy, som igjen vil føre til et ganske stort volum. Mitt spørsmål er: Er det smart å begrense tenkningen til F-35, eller bør man også se på det potensialet som dette missilet kan ha innenfor andre deler av luftforsvaret, for å bruke et sånt begrep?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2013-02-20:
Jeg har lært i politikken at man ikke skal se begrensninger, man skal se muligheter. Derfor hadde jeg kanskje ønsket at statsråden var mer offensiv, men greit nok. En annen ting som slår meg, er at et av de store mantraene for tiden jo er «smart defence», fordi de fleste nasjoner – kanskje med unntak av Norge – økonomisk sett har utfordringer med hvordan man skal få forsvarsbudsjettene sine til å være på et nivå de bør være. Da tenker jeg: Hvis vi kan gjøre ting på en annen måte, smartere, kan ikke det gagne f.eks. hele NATO-alliansen? Kan statsråden tenke seg en mer utradisjonell måte å gjøre ting på? Kan vi som et produsentland av JSM-missilet tilby pakkeløsninger til andre NATO-land hvor vi også i det lager en form for finansieringspakke gjennom stat-til-stat-relasjoner, på samme måte som når vi handler våpen hos andre, siden vi har kompetansen, kapasiteten og økonomiske muskler til å gjøre det?
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2013-02-20:
På vegne av Morten Stordalen, Jon Jæger Gåsvatn, Siv Jensen og meg selv vil jeg fremme forslag om styrking av kreftbehandlingen gjennom å gjøre Radiumhospitalet til et nasjonalt kompetansesenter.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2013-02-20:
Mitt spørsmål går til justisministeren. Mandag fikk vi en ny trusselvurdering i Norge. Kort oppsummert var trusselvurderingen slik: Det er et multietnisk miljø som utgjør kjernen i terrortrusselen mot Norge. Det er unge menn oppvokst i Norge som har Norge som et sentralt fiendebilde. Flere av disse har reist til konfliktområder i 2012. Reisevirksomheten kan være med og øke trusselen fra miljøet når disse kommer hjem. Her pågår ideologisk skolering, kamptrening og erfaring. Mentale sperrer bygges ned. Men i denne trusselvurderingen ble det ikke sagt noen ting om det bildet som også tegnet seg i forrige uke, at vi har en tilstrømning av asylsøkere, mange – majoriteten – uten ID. Vi fikk også opplyst at fra asylmottak forsvinner det mellom 2 000 og 3 000 asylsøkere hvert eneste år, der sannsynligheten rundt ID er meget tvilsom. I lys av den risikovurderingen som ble framsatt fra PST, Etterretningstjenesten og Nasjonal sikkerhetsmyndighet på mandag, kan det være sånn at regjeringen og statsråden nå vil ta et initiativ til å se på de utfordringene som også ligger i de bekymringsmeldingene som framkommer om asylsøkere uten ID, da Politiets utlendingsenhet har fått reduserte ressurser og muligheter til å drive kontroll og overvåking i forbindelse med de truslene som eventuelt måtte finnes innenfor disse miljøene?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2013-02-20:
Disse svarene har vi jo fått og får med jevne mellomrom. Jeg blir litt urolig når statsråden nærmest viser glede over den situasjonen som vi er vitne til, der mellom 2 000 og 3 000 asylsøkere forsvinner fra norske asylmottak hvert eneste år. Det bekymrer i hvert fall undertegnede, og det bekymrer Fremskrittspartiet, og jeg tror det bekymrer det norske folk. At regjeringen og statsråden ikke viser bekymring over det overhodet, burde kanskje ha vært en bekymring. Så viser igjen statsråden til at politiet og Politiets utlendingsenhet har fått økte ressurser. Men ser man ikke ressurstilgangen i forhold til de utfordringene som politiet også står overfor, for de er jo økende? For hvert år denne regjeringen styrer, får politiet i Norge, også utlendingsenheten, større utfordringer. Ressurstilgangen står ikke i forhold til det. I 2005–2006 ble det gjort grep som faktisk hindret Politiets utlendingsenhet i å gjøre en effektiv jobb for å etterforske og finne illegale innvandrere i Norge.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2013-02-20:
Først vil jeg anbefale statsråden ikke å fordele kritikken fra denne talerstol på dem som jobber innenfor departement og direktorat. Den kritikken som kommer herfra, går til politisk ledelse, altså til statsråden. Det er ingen som kritiserer dem som jobber i embetsverket. Vi tror alle sammen at de jobber livet av seg for å sørge for god nok beredskap og sikkerhet. Situasjonen er jo den at den politiske ledelsen i regjeringen ikke tar standpunkt og gir «go»-ordrer med hensyn til det å styrke beredskap og sikkerhet. Mitt spørsmål går på trusselvurderingen som kom på mandag. Endelig har vi fått en felles trusselvurdering, noe Fremskrittspartiet har etterlyst i flere år. Og endelig får vi også et kontraterrorsenter. Mitt spørsmål gjelder innholdet og hvem som skal jobbe i dette senteret. Jeg registrerer at regjeringen ønsker at det skal være de samme personene som i dag jobber på ulike nivå innen politi og forsvar. Er det ikke en idé å spisse kunnskap og mannskap i dette senteret istedenfor å bruke samme mannskap som vi har i dag?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2013-02-20:
La meg først få si at jeg synes det er interessant at de partiene som faktisk innehar ansvaret for at det sitter så mange barn i asylmottak, er de som også er mest kritisk til systemet de har lagt opp. Da tenker jeg på Kristelig Folkeparti og Venstre. Selvfølgelig er det slik at forvaltningen vår skal følge lov og forskrift. Mitt spørsmål til statsråden går på at dette er en problemstilling som dukker opp med jevne mellomrom, og hvis det går an å si det kort: Hva er det som har gått galt? Hva er det som har gått galt med norsk asyl-, innvandrings- og integreringspolitikk når vi registrerer noe så inhumant som at barn sitter i norske asylmottak i sju, åtte, ni år? Hva er der som har gått galt gjennom de vedtak som er gjort fra 2001 – med støtte fra Kristelig Folkeparti, Venstre og Arbeiderpartiet, som har sørget for at vi er i denne situasjonen?
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-02-20:
Bare for å få slått fast det: Politiets utlendingsmyndighet har fått tilført økte ressurser, og målet er selvsagt også å øke antall uttransporteringer, om nødvendig med tvang, men først og fremst å sikre at den grunnleggende returforutsetningen i norsk utlendingslovgivning oppfylles gjennom frivillig retur. Der så vi en gledelig utvikling i tallene, som også har vært referert her i salen tidligere: Antall frivillige returer økte mer enn antall tvangsreturer. Klar ID er selvsagt viktig. Det er viktig for politiet og for myndighetene for øvrig å vite hvem som bor i dette landet. Derfor er det satset betydelige midler på å avklare ID gjennom bedre teknologiske løsninger, bedre fagmiljøer og selvsagt godt arbeid hos både utlendingsmyndighetene og politiet. Vi kan likevel ikke legge skjul på at i en del saker er dette svært krevende, og at noen av disse utfordringene derfor er knyttet til at en del asylsøkere får avslag på søknad om opphold ved at det hefter bl.a. uklarhet knyttet til ID.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-02-20:
Det var ulike problemstillinger blandet inn i det spørsmålet. Utlendingsdirektoratet har ikke mulighet til eller rett til å holde igjen personer som ønsker å reise fra et mottak. Selv om Utlendingsdirektoratet ber alle om å gi mottaket og også direktoratet beskjed om hvor de drar, reiser mange fra mottakene uten å oppgi ny adresse, og det er dette som da registreres som forsvinning fra mottak. Vi har likevel en ekstra bekymring knyttet til enslige mindreårige asylsøkere, hvor vi har en helt annen rutine også selvsagt med sikte på å hindre at unge blir ofre for menneskehandel. Jeg tror dette er viktig å holde atskilt fra kampen mot terror og det å sikre at vi forebygger og avverger terror på en effektiv måte.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-02-20:
Jeg reagerer på bruken av uttrykket «denne gruppen». Når representanten først har referert til Justis- og beredskapsdepartementets hjemmesider – det er hyggelig i seg selv at representanten leser dem – og den innsatsen vi har mot menneskesmugling, så har han en liten visitt innom noen av våre aller mest krevende utfordringer knyttet til det å forebygge terror, for så å ende opp med en referanse til «denne gruppen». Vi ønsker en forsterket innsats mot menneskesmugling. Der gjør politiet – i samarbeid med andre lands myndigheter – en god innsats, som vi også må vite å forsterke ytterligere. I løpet av kort tid vil jeg legge fram en melding for Stortinget om hvordan vi skal effektivisere vår innsats for å forebygge og bekjempe terror.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-02-20:
Dette er en utfordring som vi jobber med langs flere akser, og jeg tror jeg skal være rask til å innrømme at vi ikke har en ordning på plass, som representanten Helleland refererer til, som fullt ut møter de ønsker og behov vi har knyttet til best mulig avklaring av ID. Dette er noe av bakgrunnen for at vi jobber langs aksen for å forbedre teknologien for å avklare ID og for å forsterke kompetansen, for å sikre at vi har den på plass – ikke bare i sentrale organer, men også ute i politidistriktene. Som jeg refererte til, har vi ikke en ordning som plikter asylsøkere – enten de som har søkt og avventer svar, eller de som har fått avslag på søknad – å bo i mottakene.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-02-20:
Jeg kan forsikre om at denne gruppen får mye oppmerksomhet fra oss i utlendingsforvaltningen og Justis- og beredskapsdepartementet. Ett barn som forsvinner fra et mottak, er ett barn for mye. Det er rutiner for hvordan mottak og Utlendingsdirektoratet skal følge opp dette, og derfor for hvordan barnevern, verge, advokat og politi skal varsles. Det er også forsterket bemanning i disse mottakene. Som vi alle sammen også er kjent med, har vi vedtatt lovendringer i barnevernloven for at barn som er utsatt for menneskehandel, skal få bedre beskyttelse. Disse endringene trådte i kraft 1. juni i fjor. Det er viktig å sikre at vi har godt samarbeid om løsninger med barnevernsmyndighetene for denne gruppen i våre mottak.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-02-20:
Beredskapen er bedret siden 22. juli 2011. En rekke tiltak er gjennomført, og flere skal gjennomføres. 22. juli-kommisjonens rapport innebærer en god veiledning – for oss i departementet – i hvordan vi skal systematisere dette arbeidet. Jeg vil også trekke fram den særskilte komiteen i Stortinget, som kom med 14 konkrete anbefalinger om hva vi bør sikre i oppfølgingen. Ledelse, holdninger, kultur og samhandling har blitt påpekt som noen av de viktigste tingene å ta tak i for oss – på alle nivåer i forvaltningen. Dette gjøres i utstrakt grad – ikke bare i vår sektor – og det gjøres systematisk. Å endre ledelsesmåter og måter å samhandle på, er noe som tar tid. Jeg vil i løpet av kort tid legge fram en melding for Stortinget om hvordan vi nå bygger et nytt Beredskaps-Norge – stein for stein. Det blir nye organisatoriske strukturer, samvirkeløsninger vi ikke har hatt tidligere og lovgivning som skal sikre både bedre samhandling og tryggere agering om noe skjer. Vi har økt øvelsesnivået, og vi fører et annerledes og tettere tilsyn. Det er fra øvelser vi lærer å agere godt når noe skjer. Det å lære fra øvelser, handlinger og kriser som finner sted, er også avgjørende for å være gode når noe skjer.