Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2021-12-14:
Barne- og familiebudsjettet er et av de viktigste, hvis ikke det viktigste, budsjettet vi vedtar her på Stortinget. Det er det budsjettet som satser på ungene, som satser på familiene, på dem som trenger en ekstra hånd, og på dem som er ekstra sårbare – fordi ingen familier er like, og ingen unger er like. Ulike tider krever ulike løsninger. Det er derfor det er så viktig at politikken som føres, er mangfoldig, sånn at den treffer flest mulig, for livet blir ikke alltid slik vi hadde trodd og sett for oss. Som småbarnspappa synes jeg hverdagen kan bli litt vel hektisk og heseblesende innimellom. Men vi er to foreldre, og vi har to barn. De foreldrene som helt alene gjør en jobb for to, beundrer jeg, og de er virkelig noen hverdagshelter. Starten vi gir ungene våre, har så mye å si for hvordan livet senere blir for dem. Det er derfor vi i Kristelig Folkeparti har kjempet og økt barnetrygden med 8 200 kr for de yngste ungene. Det er derfor vi har innført fritidskortet, for å gi barn og unge mulighet for å delta på fritidsaktiviteter, for vi vet at det er så viktig for ungdommene. Det er derfor vi har satset på samlivskurs for førstegangsforeldre, og det er derfor vi kjemper for kontantstøtten og valgfriheten. Vi investerer alltid de store pengene i de små ungene, enten vi er i posisjon eller i opposisjon, for det som er bra for ungene, er også bra for samfunnet. Det er mye bra i de rød-grønnes budsjett som vi i Kristelig Folkeparti også er enig i. Blant annet synes jeg det er bra at en styrker bemanningen i institusjonene i barnevernet. Det er viktig, spesielt for sårbare barn. Men for å være ærlig er det andre ting jeg stusser over – ja, som jeg direkte er skuffet over. De kutter i kontantstøtten, og min frykt er at det bare er en start fordi en ønsker å kutte mye mer. De kutter videre i samlivstilbud for førstegangsforeldre, et tilbud som er så viktig i den tiden det skjer mange forandringer på kort tid. Da er det så viktig at vi som samfunn stiller opp for å gi foreldrene redskap til å være der for hverandre og for den lille. Det handler om forebygging. Det er ikke å kutte i foreldrefradraget som betyr mest for dem som har en lav inntekt. Ikke minst kutter de i fritidskortet, kortet som skal sikre alle barn og unge mulighet til å delta på fritidsaktiviteter uavhengig av størrelsen på mammas eller pappas lommebok – et kort som gir frihet og selvstendighet. Ingen barn eller ungdommer skal måtte stå med lua i hånda og be om å få bli med på en fritidsaktivitet. Dette tar man bare vekk med et pennestrøk. Det gjør meg trist, for på toppen av det hele kutter de også i fradraget for gave til frivilligheten, de halverer det faktisk fra 50 000 til 25 000 kr. Det burde kanskje ikke overraske noen at ungene og familiene står langt nede på prioriteringslista når Senterpartiet og Arbeiderpartiet sitter i regjering. Selv om jeg faktisk trodde det var vanlige folks tur nå, er det dessverre ikke vanlige familier eller vanlige barns tur denne gangen. For på toppen av det hele kutter regjeringa i flere ordninger til frivilligheten og kulturen. Det er bra med økt momskompensasjon, men samlet sett er det jo kutt til frivilligheten – både det å halvere skattefradragsordningen for gaver til frivillige organisasjoner og det å fjerne gaveforsterkningsordningen og fritidskort. Begrunnelsen for fjerningen av gaveforsterkningsordningen er at de ikke ønsker å tilgodese private, men der bommer regjeringa, for det er frivilligheten og kulturen som taper, det er ikke de private. Tiden er inne for at regjeringa skjønner konsekvensene av sin ideologiske kamp. Mange organisasjoner melder at kuttene regjeringa nå gjør, vil føre til en dramatisk reduksjon i gaveinntektene til deres arbeid. Det betyr kutt i tilbudet til barn og unge, til vanskeligstilte, til kultur og frivillighet – de som trenger noe ekstra hjelp. Det er trist. Regjeringa mener at forslagene vil utjevne forskjeller, men i realiteten vil de få motsatt effekt. Skattefradraget betyr veldig lite for dem som har høy inntekt. Dermed bidrar kuttet til økte, ikke mindre, forskjeller, for det betyr mindre gaver og mindre innsats for dem som trenger hjelpen. At Arbeiderpartiet tenker på denne måten, er for meg ikke overraskende, men at Senterpartiet aksepterte det, skjønner jeg ikke. Det at mange velger å prioritere deler av sin inntekt til veldedige formål, er et gode for samfunnet som helhet. Det er ikke sånn at det bare er de med høy inntekt som ønsker å gi en gave, givergleden er universell, det bør vi som samfunn legge til rette for og ikke minst verdsette. Så vi skulle vedtatt utgangspunktet som forelå fra Solberg-regjeringa, det hadde gitt det beste budsjettet.