trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-04:
Jeg skal ikke gå inn i en lang polemikk med finansministeren. Jeg vil bare advare ham mot å være platt og vulgær, slik jeg oppfatter hans siste innlegg. Dette er rett og slett en vulgarisering av standpunkt og vulgarisering av en debatt. Dette er et spørsmål som har stor ideologisk interesse, prinsipiell interesse og hensiktsmessighetsinteresser, der det finnes ulike syn som står mot hverandre. De argumentene som Regjeringen og statsråden, i sitt meget knappe innlegg, legger til grunn, er ikke av substansiell karakter. Man sier at det finnes en internasjonal trend som gjør at dette er nødvendig. Men la meg bare sitere statsråden selv, som har skrevet følgende til komiteen: «Departementet har ikke informasjoner som tyder på at VPS er «lite effektivt, ikke ivaretar sikkerheten eller på andre måter ikke er velfungerende» i forhold til sin nåværende virksomhet og organisasjon.» Det betyr at det er ingenting i veien for at VPS i dagens organisasjonsform kan inngå i et internasjonalt samarbeid, og det gjør det da virkelig også. Det er ikke organisasjonsformen som sådan som i dag hindrer VPS i å gjøre det man mener er riktig å gjøre for at denne registreringen skal være nøytral og objektiv også internasjonalt. Det er ikke organisasjonsformen som hindrer dette. Det som er poenget, og det er hele utgangspunktet og grunnen til at så mange viktige aktører, også Justisdepartementet, advarer mot dette, er at man på ulike felt når det gjelder innsyn, kryssende interesser eller hva det måtte være, kan komme i tvil om verdipapirregistret har den nøytralitet som et slikt register selvfølgelig skal ha. Jeg vil sterkt advare mot den form for debatt som statsråden legger opp til. Jeg håper at han avstår fra det i framtiden, og at han ser at de argumentene som SV kommer med i innstillingen, ikke bare er SVs argumenter, men også deles av en rekke av de tunge aktørene. Det betyr etter mitt skjønn at de argumentene statsråden startet med, at SV isolerer seg fra Europa og allierer seg med minoriteter, bidrar til en form for debatt som en ansvarlig statsråd, med all respekt, bør avstå fra.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-04:
Det gjaldt debattformen.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2002-06-04:
Den saka me handsamar i dag, handlar i hovudsak om to viktige forhold: for det første om ein skal oppheva det monopolet som Verdipapirsentralen har i dag, og erstatta det med eit konsesjonskrav, og for det andre om Verdipapirsentralen skal omorganiserast til eit aksjeselskap. Men eg vil presisera at sjølv om dette handlar om to forhold, er det etter mitt skjøn også to sider av same sak, for dette heng nøye saman. For å forstå det me gjer no, er det viktig å sjå litt på det som skjer og har skjedd rundt oss når det gjeld teknologi og økonomisk samkvem spesielt i den vestlege verda i dei siste åra. Dei siste 10–20 åra har det vore ei stadig oppmjuking av regelverket når det gjeld kapitalflyt, både i Noreg og mellom Noreg og utlandet, ikkje minst etter at EØS-avtalen kom. I den same perioden har òg teknologien gjort store framsteg. For berre 10 år sidan var f.eks. Internett heilt ukjent. Desse endringane gjer også at me treng verdipapirinstitusjonar som kan ta vare på verdipapirhandelen gjennom både tenlege og trygge ordningar i ein ny marknadssituasjon. Det er det som er det fremste formålet med omlegginga. Me kan ikkje lenger mura Noreg inne gjennom ei monopolordning. Me pliktar å gje aktørane i marknaden dei reiskapane dei treng for å gjera effektive og trygge handlar, også utover landets grenser. Når me opphevar monopolet, må me gje Verdipapirsentralen ei formålstenleg organisasjonsform som gjer at dei kan operera i denne marknaden på ein mest mogleg effektiv og funksjonell måte. Å avvikla monopolet og å gjera Verdipapirsentralen om til eit aksjeselskap er altså, som eg sa, to sider av same sak. Å gjera Verdipapirsentralen om til eit aksjeselskap gjev Verdipapirsentralen dei beste moglegheitene for å kunna konkurrera. Det gjev òg eit betre grunnlag for å samarbeida med f.eks. andre nordiske verdipapirregister. Elles er det, som òg departementet viser til, slik at om marknaden er open, vil sjølve trusselen om nye konkurrentar gjera at selskapet vil halda prisane sine på eit moderat nivå. Når det så gjeld spørsmåla om registreringsplikt, om forvaltarregistrering, om teieplikt og innsynsrett i verdipapirregistret, må eg seia at eg har ei viss forståing for ein del motførestellingar som er reiste. Eg ser at det i enkelte av desse spørsmåla kan vera interessekonfliktar mellom samfunnsinteresser og marknadsinteresser. Eg meiner likevel at Regjeringa her har funne ein god balanse mellom desse omsyna. Elles er dette eit område der det er stadig utvikling, og eg er trygg på at Regjeringa vil følgja godt med og koma tilbake med eventuelle justeringar om det skulle visa seg å vera nødvendig. Eg trur også at etter den siste tids hendingar vil det her verta gjort ein del internasjonalt, m.a. gjennom FATF, som alt er nemnt, som gjer kva dei kan for at ein kan finna gode løysingar. Alt i alt – Kristeleg Folkeparti stiller seg bak den tilrådinga som ligg føre i denne saka.
Morten Lund (Senterpartiet), 2002-06-04:
Senterpartiet gikk imot at Børsen ble et børsnotert selskap. Vi ønsket et nøytralt redskap der alle aktører stiller likt. Det er tross alt en institusjon som skal kontrollere at kjøreregler følges. Nå sitter DnB med 10 pst. av aksjene i Oslo Børs, og Hydro sitter med 8 pst. av aksjene. Børsgebyrene ble økt betydelig i år. Det var det plass til i forhold til gebyrer ved nabobørsene våre. En liten Oslo Børs har vært drevet effektivt. Nå blir aksjeomsetningen dyrere for at eierne skal tjene mer. De små aktørene er de som taper på det. Senterpartiet er sterkt uenig i omleggingen til AS og børsnotering av Verdipapirsentralen. Dagens verdipapirsentral fungerer godt. Motforestillingene mot omdanningen er mange fra vektige instanser som har deltatt i høringer og utredninger. Den børsnoterte Verdipapirsentralen kan bli et nytt og mer lukket monopol. Jeg tror at en vei tilbake eller en korrigering av beslutningen som man nå tar, blir vanskelig. Mange har vært opptatt av å beholde en norskeid og norskbasert verdipapirsentral. Senterpartiet er redd for at den tjenesteyting som er knyttet til utstedelse og omsetning av norske verdipapirer i Norge, vil bli redusert. Vi kan oppleve at den nye verdipapirsentralen blir oppkjøpt, og at vi får fusjoner, eller at det blir utenlandske etableringer som overtar tjenester i Norge. Ved endringer framover vil nasjonale ønsker og behov bli mindre vektlagt, herunder mulighet for offentlig innsyn og tilsyn. I denne saken taper spørsmålet om åpenhet og innsyn. Loven gjør det lettere å hvitvaske penger, er det mange som sier. Stortingsflertallet lar investorer gjemme seg bak en forvalter som ikke trenger å oppgi hvem han opptrer på vegne av. I denne omgang gjelder det obligasjoner og derivater. Noen ganger er det Økokrim som ikke får svar like lett. I vinter var det de andre eierne i Kværner som strevde, fordi man har hatt slike regler i utlandet ganske lenge. Norsk Presseforbund mener det er brudd med demokratiske prinsipp å innføre økt hemmelighold. «Offentlig innsyn er helt avgjørende for at en fri og uavhengig presse skal kunne avdekke kritikkverdige forhold i finansmarkedet», skriver Norsk Presseforbund. Norge går med denne del av lovendringen i motsatt retning av det som skjer i andre land, etter de signaler som vi har fått. Senterpartiet er opptatt av at finansmarkedsfondet, som nå blir opprettet, skal bidra med midler også fil folkeopplysning og grunnutdanning knyttet til aksjemarkedet generelt og aksjesparing spesielt, og vi er glad for at det er et flertall for det i den innstillingen som vi nå drøfter. Så vil jeg til slutt bare foreta en liten endring når det gjelder innstillingen på side 47, der Senterpartiet har en merknad sammen med Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, og der det står at vi støtter § 12-2 tredje ledd annet til fjerde punktum. I fjerde punktum står det at «Verdipapirsentralen skal deretter avvikles». Senterpartiet støtter ikke fjerde punktum.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-06-04:
Replikanten starter med å si at dette ikke er et ideologisk spørsmål. Med referanse til mitt innlegg må jeg si at «dette» bare dekker spørsmålet om organisasjonsform. Det finnes flere ideologiske elementer her, bl.a. det syn, som SV alltid gir uttrykk for, at det er viktig at vi internasjonalt isolerer oss mest mulig og går i takt med internasjonale minoriteter. Det er et syn jeg ikke deler. Det er nok et ideologisk spørsmål, i hvert fall tøtsjer det det. Når det gjelder valg av organisasjonsform, tror jeg ikke det i og for seg er så dumt å legge en viss vekt på hva de som opererer i markedet og som faktisk bruker tjenesten, mener. Jeg registrerer at det mener SV ellers, stort sett. Hva Statistisk sentralbyrå måtte mene, er selvfølgelig interessant, men de er ikke primært en aktør her. At Presseforbundet kunne ønsket seg andre regler, er mulig, men det er ikke primært av tabloide hensyn at det er viktig med kontroll og innsyn på dette området, det er av hensyn til kontrollorganenes innsyn. Det vil med dette opplegget være fullt ut tilfredsstillende. Når man velger organisasjonsform tror jeg det er viktig å ikke se tilbake på hva som har skjedd. Da ser man ikke hva som kommer av fremtidige teknologiske utfordringer. Dette er et marked under sterk forandring, hvor ny teknologi kommer til å bli introdusert sterkt. Jeg tror det er bra at monopol oppheves, og at aktørene må skjerpe seg. Det er ikke sikkert det blir mange private aktører, men forvissningen om at det kan bli det, er i seg selv nok til at aktøren, eventuelt aktørene, skjerper seg og gir best mulige tjenester. Jeg er ikke så veldig overrasket over SVs argumentasjon i denne saken, de følger i grunnen et tradisjonelt mønster, men at Arbeiderpartiet plutselig snur på argumentene i forhold til de argumenter de brukte i børssaken, er jeg noe mer overrasket over.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-06-04:
Jeg er i grunnen helt immun mot representanten Djupedals skjellsord. Livet er for kort til å bry seg om slikt. Når det gjelder råd om debattform, er jeg like immun. Min karakteristikk av SV akter jeg å fortsette med. Jeg har til gode, etter 20–25 års parlamentarisk praksis, å se at SV følger noen vesentlig internasjonal trend. Men det er jo mange år igjen. På spørsmålet om hva som er sagt om VPS, står jeg ved alt i brevet som er sitert en rekke ganger. Men selv om en institusjon fungerer godt i dag, er det ikke dermed sagt at den vil fungere godt overfor nye, fremtidige utfordringer. Nøyaktig det samme kunne vært sagt om Oslo Børs. Den har fungert godt, og det var ikke den daværende regjerings eller stortingsflertallets oppfatning at Oslo Børs fungerte utilfredsstillende, og at man derfor måtte velge en allmennaksjeselskapsform, men at det var en bedre form med hensyn til å møte fremtidige utfordringer. Det er en substansiell argumentasjon, uansett hva som sies. Institusjonen selv er enig i dette, og den som har skoen på, har av og til en del poenger som man bør legge vekt på. I forhold til den diskusjonen som også SV har vært innom, om at det i Norge skulle vært den særregel at man ikke skulle ha anledning til å registrere seg under forvaltning, så må jeg si at det ville jo ført til at man diskriminerer norske investorer. Det må også sies at reglene om registrering, slik de er i dag, er meget lette å omgå, bl.a. ved bruk av utenlandske datterselskaper og derivater. Skal man gå inn i et internasjonalt marked og vurdere regler, særlig hvis man er en liten nasjon, så bør man også kikke litt på realitetene. Og realitetene er at omgåelsesmulighetene i dag er så store at reglene har liten hensikt. Derfor er det viktig å følge det som er et internasjonalt regelverk.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-06-04:
Formålet med omdanningsadgangen er å legge til rette for at sparebankene skal stå friere til å velge den form for innhenting av kapital som de finner mest hensiktsmessig. Det innebærer, etter min oppfatning, at de sparebanker som ønsker å benytte denne adgangen, vil tilføre markedet økt konkurransekraft. Det er en fordel for forbrukere, enten de befinner seg i lønnstakergruppen eller blant gruppen av bedrifter. Hoveddebatten om dette tok vi i forbindelse med Stortingets behandling av kredittmeldingen i februar. Debatten i dag har på mange måter vist – kanskje med unntak av ett innlegg – at det er en veldig nøktern tilnærming til dette, at sparebankene vil benytte den adgang det nå åpnes for, med vett og forstand. Den tilliten til sparebankvesenet er jeg glad for at det nå gis uttrykk for fra et bredt flertall i Stortinget. I proposisjonen er det i tråd med dette foreslått en generell adgang til omdanning av sparebanker til «aksjeselskap eller allmennaksjeselskap», som vi var inne på. Rammeverket for en slik omdanning følger av loven og er bygd på gjeldende regler for omdanning av gjensidige forsikringsselskaper og kredittforeninger. Omdanning av sparebanker er imidlertid en omfattende prosess. Som for de fleste større konsesjoner, vil det være behov for at det stilles vilkår for å ta hensyn til særskilte forhold. Det kan f.eks. stilles vilkår som sikrer at grunnfondsbeviseierne og andre interessenter gis tilstrekkelig informasjon om omdanningen og virkningen av denne. Det kan også være behov for at det stilles krav til innholdet i de nye institusjonenes vedtekter. Jeg finner det imidlertid ikke naturlig at slike regler tas direkte inn i loven. Lovforslaget inneholder også tiltak for styrking av grunnfondsbevisenes stilling. Utbytteskatten er allerede fjernet, og formueskatten for grunnfondsbevis foreslås redusert. Det foreslås videre regler som styrker grunnfondsbeviseiernes representasjonsrett i sparebankenes forstanderskap. Når det gjelder adgangen til å utdele utbytte, forutsetter en slik endring i tilfelle en forskriftsendring. Jeg vil se nærmere på dette spørsmålet.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2002-06-04:
Innledningsvis vil jeg si at regjeringspartiene støtter saksordfører i denne saken. Dagens regelverk for skattytere som oppholder seg midlertidig i utlandet, har kompliserte og uheldige sider. De endringene som vi gjør i skatteloven i dag, i den såkalte ettårsregelen, vil gjøre det enklere for norske arbeidstakere og bedrifter i utlandet. Blant annet fjernes det vanskelige dokumentasjonskravet, og det settes klarere grenser for hjemmebesøk. Etter dagens ettårsregel faller den alminnelige skatteplikten til Norge bort når skattytere oppholder seg midlertidig i utlandet i minst ett år og i tillegg dokumenterer at han er skattepliktig i oppholdslandet. Vi går nå inn for å erstatte gjeldende ettårsregel med en ny bestemmelse som fritar lønnsinntekter i utlandet fra skatt i Norge dersom skattyter har et sammenhengende arbeidsopphold i utlandet på minst ett år. Vilkåret om dokumentert skatteplikt i oppholdsstaten faller altså bort. Dette gjør det enklere for arbeidstakere generelt. Men det vil spesielt bli enklere for yrkesgrupper som har hatt problemer med å oppfylle dokumentasjonskravet, f.eks. misjonærer og hjelpearbeidere. Dokumentasjonskravet har vært problematisk både for skattyterne og ligningsetaten. Enkelte stater har f.eks. ikke et fungerende skattesystem, eller de er uvillige til å utstede en slik dokumentasjon. Det store flertall av misjonærer og hjelpearbeidere har også tidligere fått den ligningsbehandling som samsvarer med det som nå foreslås i ny ettårsregel, nemlig ikke skatteplikt til Norge. Det er svært positivt at vi nå får på plass skattefritaket slik det har vært praktisert ved de fleste ligningskontor. Flertallet i finanskomiteen har pekt på urimeligheten i den uensartede praksis som har vært når det gjelder skattlegging av misjonærer og hjelpearbeidere de siste år, og vi forutsetter at det nå ordnes opp slik at skattyterne får en rimelig behandling. Arbeidsopphold og skattefri lønn i utlandet skal ikke endre på forholdet til den norske folketrygden. I forslaget til ny ettårsregel videreføres den gjeldende ordning om at utenlandslønnen medfører trygdeavgift og arbeidsgiveravgift, selv om lønnen for øvrig er skattefri. Det har kommet fram at tidligere forskriftsbestemmelser i forhold til arbeidsgivers plikt til å betale arbeidsgiveravgift har vært uklare. Gjennom mange år har det vært en praksis at det ikke har blitt betalt arbeidsgiveravgift for den lønn som misjonærer og hjelpearbeidere har mottatt under utenlandsoppholdet. Denne praksis har vært basert på og i samsvar med Stortingets intensjoner i forhold til bistandsarbeid og humanitære organisasjoner. Jeg forutsetter at dette klargjøres i nye forskrifter, og vi regner med at Regjeringen vil komme tilbake til dette ved en egnet anledning. Vi må kunne forvente klare regler og ensartet praktisering av forskriftene.
May Britt Vihovde (Venstre), 2002-06-04:
Dagens behandling av Ot.prp. nr. 59 er ei oppfølging av behandlinga av kredittmeldinga tidlegare i vår, der eit klart fleirtal gjekk inn for å opna for å omdanna sparebankar til aksjeselskap. Venstre si haldning er den same no som då. Sparebankane er viktige for å kunna gi eit godt finansielt tilbod, både til privatpersonar og til næringslivet over heile Noreg. Spesielt er sparebankane sine tilbod viktige for mindre bedrifter og næringslivet i Distrikts-Noreg. Vi meiner dei forslaga som er lagde fram, på ein god måte ivaretek omsynet til det behovet eit stort finanskonsern som Gjensidige NOR har for eigenkapital, samstundes som dei sikrar at dei bankane som ønskjer det, kan få behalda si sparebankorganisering. Dermed vil vi klara både å gi gode vilkår og sikra kapitaltilgangen for dei største bankane, samstundes som vi ivaretek omsynet til og vidareutviklar dei mange mindre sparebankane. For å sikra dette gjekk komiteen under behandlinga av kredittmeldinga i februar inn for å styrkja grunnfondsbevisa si stilling og sikra eit godt oppkjøpsvern for sparebankar som ønskjer å omdanna seg til aksjesparebankar. Begge desse omsyna er godt ivaretekne i den proposisjonen vi handsamar i dag. Regjeringa har òg samarbeidd med m.a. sparebankforeiningane i arbeidet med proposisjonen. Mellom anna dreiar det seg om å lovfesta at stiftinga skal ha eit stabilt og langsiktig eigarskap, og at det skal stillast krav om kvalifisert fleirtal ved sal av aksjar i banken, på same måte som det blir stilt krav til endringar i vedtektene. Slik komiteen har bede om, blir det òg foreslått tiltak for å styrkja grunnfondsbevisa si stilling. Mellom anna skal grunnfondsbevisa verdsetjast til 65 pst. av kursverdien, på lik linje med aksjar som ikkje er noterte på hovudlista til Oslo Børs. Som tidlegare sagt, er Venstre oppteken av at dei mange mindre sparebankane blir sikra gode vilkår. Dette er også årsaka til at vi har vore skeptiske til å opna for omdanning. Men vi meiner at dei tiltaka som her kjem for å styrkja sparebankane sin posisjon, er tilstrekkelege, slik at også vi har gått inn for at det blir opna for omdanning. Usemja mellom komiteen sitt fleirtal og mindretalet går ikkje på betydninga av eit sterkt sparebankvesen, men på korleis vi best kan sikra og vidareutvikla sparebankane som eit godt tilbod til både den einskilde borgaren og næringslivet. Vi meiner dei forslaga Regjeringa her har foreslått, og som eit breitt fleirtal i komiteen sluttar seg til, ivaretek dette på ein god måte.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2002-06-04:
Jeg tror det er nødvendig å ta dette en gang til, for det viser seg å være tvil om voteringstemaet.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2002-06-04:
Ja.
Hans Kristian Hogsnes (Høyre), 2002-11-12:
Det er en enstemmig kommunalkomite som støtter den foreslåtte justeringen i lov om interkommunale selskaper som gjør det klart at revisorloven ikke gjelder for revisjon av regnskapene til interkommunale selskap. Det var en utilsiktet konsekvens av endringen i regnskapsloven 16. juni 2000 som skapte behovet for å reversere dette. En enstemmig komite støtter også at interkommunale selskap skal ha valgfrihet ved valg av revisor. Dette kan være en registrert eller statsautorisert revisor, revisjonen til en av de deltagende kommuner eller fylkeskommuner eller en distriktsrevisjon. Det er ikke meningen med dette forslaget å endre den praksis som har utviklet seg med at interkommunale selskap som utarbeider årsregnskap etter regnskapsloven, blir revidert i samsvar med revisorloven kapittel 5 om revisors oppgaver ved revisjon av årsregnskap og standarder for god revisjonsskikk. I odelstingsproposisjonen legger Kommunal- og regionaldepartementet til grunn at denne praksis utgjør en del av god kommunal revisjonsskikk. For interkommunale selskap som utarbeider årsregnskaper etter kommunale regnskapsprinsipper, blir standardene for god revisjonsskikk brukt, med de unntakene som er fastsatt for kommunal revisjon. Kommunal- og regionaldepartementet har varslet et lovforslag om systemer for kommunal internkontroll og egenkontroll, der det vil bli foreslått å åpne for konkurranseutsetting. Det er verdt å nevne at kommunalkomiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Høyre i en merknad ønsker disse systemendringene velkommen. En samlet komite har for øvrig ingen merknader og anbefaler Odelstinget å vedta den foreslåtte lovendring.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-01-31:
Jeg tillater meg å foreslå Oddbjørg Ausdal Starrfelt.
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2002-06-14:
Fra Arbeiderpartiets side er det viktig å avklare at til tross for at både Arbeiderpartiet, Senterpartiet og regjeringspartiene har landet på den samme konklusjon i saken, er det forskjellige begrunnelser som har ført oss dit. Senterpartiet og våre venner i Regjeringa har begrunnet ønsket om en maksimal reisetid mellom hjem og skole med følgende: Det skal foretas en totalkostnadsberegning, altså et effektiviseringsregnskap som skal være avgjørende for beslutningen om maksimal reisetid.Det er bebudet en endring i finansieringssystemet for skoleskyss – kommunen og ikke fylkeskommunen skal for framtida betale skoleskyss for grunnskoleelever.Nordlandsforskning arbeider for tiden med et prosjekt om reisetidsproblematikken for grunnskolens elever. Disse konklusjonene foreligger ikke ennå. Fra Arbeiderpartiets side vil vi ikke være med på at det er effektiviseringsgevinst og finansieringssystem som skal være avgjørende for hvor lenge barna skal kunne oppholde seg på skolebussen. For oss er det ene og alene hensynet til barna som skal være avgjørende. Derfor er det riktig å avvente Nordlandsforsknings resultater før vi – Stortinget – fastsetter maksimalgrense for reisetid mellom hjem og skole. Vi i Arbeiderpartiet ønsker at det er disse resultatene fra Nordlandsforskning alene som skal lede oss fram til en fornuftig maksimalgrense, ikke Victor Normans effektiviseringsdrøm eller spørsmålet om hvem som skal betale skolebussen.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2002-06-14:
Dette er et konkret spørsmål til statsråden. Det er to kunsthøyskoler som er omtalt i meldingen. Den ene, som ligger i denne byen, har åpenbart problemer med seg selv, å finne ut av sin egen form bl.a. Den andre, som ble etablert i Bergen i 1996, har fått godt skussmål for det de holder på med, også når det gjelder økonomistyring. Men det er også slik at det synes å være betydelig forskjell i rammebetingelsene som blir gitt til disse to kunsthøyskolene. Finner statsråden det rimelig at det fremvises den åpenbare og tydelig ulikebehandling i økonomiske rammebetingelser som synes å være til stede, og vil det bli tatt skritt for å redusere den ulikebehandlingen?
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-14:
Sosialistisk Venstreparti har lagt fram forslag om maksimal reisetid: 30 minutter for barnetrinnet og 45 minutter for ungdomstrinnet. Bakgrunnen for dette forslaget er at det fins ingen begrensninger i dag for hvor langt barna er nødt til å reise til skolen hver dag. Siden 1986 er over 600 skoler lagt ned, med den konsekvens at barna i Norge er blitt pålagt lengre og lengre arbeidsreise til og fra skolen. Lengre arbeidsreise sliter ut barna både psykisk og fysisk, noe som går ut over både trivsel, læringskapasitet, fritidsaktiviteter og samvær med familie og venner. Barn i Norge har fått lengre reisetid de senere årene. Beregninger viser at om lag 40 000 elever sitter på skolebussen mer enn en time hver dag. Man kjenner til mange ulike eksempler. Et eksempel i media for litt siden var Osen kommune, der resultatet av det kommunestyret hadde foreslått om nedlegging av en skole, ville føre til at elevene ville få 2 ½ time reisetid hver dag. Dette handler om retten til skole i nærmiljøet. Det handler om Stortingets intensjon om nærmiljøskoler og den betydningen skolen har for lokalsamfunnet og nærmiljøet. Skolen skal brukes til mye mer enn bare skole, den skal også være en kulturarena etter skoletid. Dette handler om barns og unges rett til en god og trygg oppvekst. SV legger fram dette forslaget fordi vi er opptatt av at barna skal få en god oppvekst og en god skole, og av at de skal kunne tilegne seg de kunnskapene de trenger innenfor skolesystemet uten at de slites ut på grunn av lange reiseavstander. Det fins heller ingen offentlig statistikk over hvor lang reiseavstand barn har i Norge. På bakgrunn av dette fremmer vi forslag der vi «ber Regjeringen etablere et system for rapportering av elevenes reisetid til og fra skolen, for å kunne følge utviklingen i skolestruktur og reisevei». Man skal som hovedregel organisere det slik at «reisetida fra hjem til skole ikke overstiger 30 minutter for barnetrinnet og 45 minutter for ungdomstrinnet». Dette er et viktig spørsmål for oss, og det er ikke bare vi som har vært opptatt av dette. Barneombudet har bl.a. tatt til orde for dette. Vi fikk innspill – da dette forslaget lå til behandling i komiteen – fra en rekke ulike organisasjoner som støtter forslaget.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-14:
Jeg vil først få takke saksordfører for en veldig god redegjørelse for det som flertallet i komiteen har kommet fram til. Jeg står bak alt det saksordfører la fram. Jeg vil benytte denne anledningen til å fokusere på noen spesielle områder. Denne meldingen tar for seg kultur fra førskolestadiet til høyere kunstutdanning. Det brede mangfoldet i grunnskolen og i førskolen er veldig viktig for å få til en god høyere kunstutdanning. Jeg vil fokusere på det som flertallet har sagt om Den kulturelle skolesekken, viktigheten av at man får kultur inn i skolen, at man gjør kultur allment for alle barn i Norge, at barna kan være med både som bidragsytere og være med på å utforske kultur og å utfolde seg innenfor kultur. Stortinget har lovfestet at alle kommuner enten alene eller i samarbeid med andre kommuner skal ha en kulturskole. Stortingets målsetting er å gi 30 pst. av elevene slikt tilbud, i dag ligger man på om lag 12,5 pst. Det trengs et løft i neste statsbudsjett når det gjelder bevilgning til kulturskolene og kulturelle aktiviteter for barn og unge. Meldingen peker også på Kunsthøgskolen i Oslo og samlokaliseringen, et veldig viktig punkt. Som en representant tidligere sa, var vi på møte og så på forholdene ved Kunsthøgskolen i Oslo. Samlokalisering når det gjelder fag og nybygg, er veldig viktig. Samtidig har komiteen også pekt på Kunsthøgskolen i Bergen og den samlokaliseringsprosessen som må videreføres. Samtidig har komiteen også vært opptatt av et punkt til, som omhandler høyere kunstutdanning i Tromsø, som tidligere har vært oppe i komiteen. I budsjettinnstillingen for 1997-98 ble det referert til at det er behov, og man er nødt til å ta til med kunstutdanning i Nord-Norge. Dette er en landsdel som sårt trenger en høyere utdanning innenfor kunst. Det som skjer i Nord-Norge nå i stor utstrekning, er en forflytting av kunstnere nordfra og sørover, fordi man ikke har en utdanningskapasitet og en utdanningsmulighet i Nord-Norge. Et mindretall har også når det gjelder musikk- og kulturskolene, fokusert på at «lørdagsskoler» er viktig. Jeg har også hørt at det fins prøveprosjekt innenfor høyere kunstutdanning nå, der kulturskolen går inn, og der man bruker studenter innen høyere kunstfag i kulturskolen. Dette prosjektet har vært veldig vellykket, og jeg ber statsråden om å følge dette opp.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2002-06-14:
Saksordføreren har gitt en grei framstilling av saken slik den foreligger, så jeg vil bare gi noen korte merknader. På grunn av nedlegging av flere skoler de siste tiårene er det enda flere elever som er avhengig av skoleskyss enn før – det er riktig. Når det kan påvises helseskader pga. slike reiser, er det jo noe som bør gjøres. Kristelig Folkeparti vil derfor følge nøye med når Nordlandsforskning legger fram sine resultater om forholdet mellom skoleskyss og grendeskoler. Vi er også kjent med at Landslaget for Udelt og Fådelt Skole, LUFS, arbeider aktivt for nærmiljøskolen og vil ha et vern mot lange arbeidsreiser. De viser til undersøkelser som viser at over 40 000 barn har skyss i mer enn 30 minutter hver vei, slik vi også ser av SVs forslag. Dessuten vises det til at flere tusen elever er utsatt for mobbing i denne forbindelse. Kristelig Folkeparti er enig med statsråden når hun i brev til komiteen understreker betydningen av at kommunene følger regler for god forvaltningsskikk i behandling av saker om skolenedleggelser, og at det også legges stor vekt på elevenes reisetid. Det er kommunene som er skoleeiere, og for Kristelig Folkeparti har vi nok større respekt eller tillit til lokalpolitikerne enn det vi hørte her fra Fremskrittspartiets side. Jeg ønsker ikke å være med på at politisk arbeid skal gjøres til advokatmat. Vi har også Sem-erklæringens ord om at Samarbeidsregjeringen vil fremme forslag om å overføre ansvaret for skoleskyss for grunnskoleelevene til kommunene. Det vil føre til at skyssutgiftene blir en del av totalkostnadene som vektlegges når det er snakk om endringer i skolestrukturen. Dette vil også være et skritt på veien for å bedre situasjonen for framtiden. Kristelig Folkeparti stemmer derfor i denne omgang ikke for forslag om maksimalgrense for reisetid, men avventer andre forslag for å kunne gjøre noe med situasjonen for nærmiljøskolen.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2002-06-14:
Alle forslag som kan bedre barns skolehverdag, tar Senterpartiet på alvor. Mange barn har for lange skolereiser. Det skyldes at skoler er lagt ned. Når Senterpartiet likevel ikke kan støtte dette forslaget, er det rett og slett fordi vi tror at det kan bli brukt motsatt, at politikere rundt omkring sier at denne skolen ligger nærmere – og så tror de at de kan spare penger på det. Vi er redd for den utviklingen. Videre mener vi faktisk at det er lokalpolitikerne som skal få lov til å bestemme skolestrukturen. Representanten Nielsen nevner dette med totalkostnadsanalyser. Det er faktisk foretatt en del totalkostnadsanalyser omkring skolenedleggelser. Det viser seg faktisk at det er ingenting å spare – i veldig mange tilfeller – på å legge ned skoler. Det er viktig for Senterpartiet å understreke at det ikke er økonomiske hensyn som skal avgjøre om en skole skal legges ned eller ikke. – Det har jeg lyst til å understreke. Når skolenedleggelser skjer, er det fordi situasjonen rundt omkring i kommunene over mange år har vært så vanskelig fordi kommunebudsjettene er for trange. Jeg ser at det samme jo er i ferd med å skje nå, når svært mange kommuner faktisk må redusere på skolebudsjettene sine inneværende år. Dette er en utvikling vi ikke ønsker, og Senterpartiet går inn for å styrke kommuneøkonomien, slik at kommunepolitikerne skal slippe å ha valget mellom å legge ned skoler eller legge ned sykehjem.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2002-06-14:
Det var til dette med talentutvikling. Komiteen forstår det dit hen at det som Boysen-utvalget har sagt knyttet til talentutvikling, er at Norges musikkhøgskole og de tidligere konservatoriene – da tenker vi bl.a. på Trondheim og Grieg-akademiet i Bergen – skal være med i dette. Det foreslås altså at Rådet for utøvende musikkutdanning bør tillegges et ansvar for å utvikle et opplegg for en forsøksordning. Komiteen deler fullt ut det syn at det er flere aktører som skal inn i dette bildet. Så har jeg bare lyst til å understreke at når vi har snakket om 4+2 i salen her i dag, har det kun vært nevnt Musikkhøgskolen i Oslo. Men det er jo viktig å understreke at 4+2-løpet er ved Grieg-akademiet i Bergen og ved NTNU i Trondheim også. Disse tre institusjonene har i hvert fall i dag et 4+2-løp, og kan fortsette med det nettopp for å kunne perfeksjonere studentene slik de ønsker, og ikke minst de studentene som ønsker å ta dette løpet. Det har vært viktig å kunne ha forskjellige løp, fordi man faktisk har litt forskjellige mål med den utdanningen man tar.
Trine Skei Grande (Venstre), 2002-06-14:
Jeg tror ikke at det fins en svart-hvitt-grense for hva som er barns trivsel. Jeg tror man bør ta alle partiene på alvor når de sier at de faktisk er opptatt av barns beste i denne saken. Jeg skal nevne to eksempler: Jeg gikk på en liten grendeskole sammen med forslagsstiller Inge Ryan. De elevene som kjørte lengst med buss for å komme dit, kjørte forbi tre barneskoler – nettopp for å opprettholde en grendeskole. Noe av politikken var at man ønsket å ha de små grendeskolene, og at man opprettholdt dem ved at noen barn faktisk hadde en lang bussreise. Til det andre: I Strompdalen, som er en liten grend i kommunen Namsskogan, der forslagsstiller Ryan har vært ordfører, bor det noen elever. De kjører privatbil ganske langt for å komme seg på sin skole. Alternativet for barna ville her vært retten til hjemmeundervisning. Det er den eneste løsningen når det bor én familie med skolebarn langt unna. Ett perspektiv er ikke tatt med her, nemlig barnas rett til å ha et visst miljø å vokse opp i, faktisk ha en viss vennegjeng å vokse opp sammen med, som man har felles opplevelser og felles barndom med. Dette er et perspektiv som ikke kan måles i minutter og sekunder i bil. Verden er altså ikke svart-hvit, og en god oppvekst kan ikke måles i minutter. Så et lite perspektiv til mobbing på skolevei. Jeg tror jo at mange barn som ikke sitter i buss, også blir mobbet på skoleveien. Vi måler sjelden akkurat det, for på skoleveien blir de ikke overvåket av voksne. Jeg for min del har sittet i 30 minutter på buss på vei til barneskolen, med en bussjåfør som het Per, og det var den eneste sonen der ingen ble mobbet. Han hadde fullstendig kustus og fullstendig kontroll over sin buss – her skulle barna ha det fint. Så det er ikke sånn at alt her er svart-hvitt. Det er ikke sånn at det finns én regel som gjelder i alle sammenhenger. I motsetning til Fremskrittspartiet har jeg stor tro på det lokale folkestyret, at lokale politikere faktisk klarer å finne gode løsninger i samarbeid med foreldrene. Jeg tror også at vi må se på regelverket rundt skolene våre for å slippe opp og gi lokalpolitikerne mer makt til også å kunne se på ulike løsninger for å opprettholde de grendeskolene som vi ønsker å opprettholde.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2002-06-14:
Saksordføreren gav en god redegjørelse for innstillingen, som jeg i det store og hele kan slutte meg til. Men jeg vil også komme med noen synspunkter og hovedpunkter fra Arbeiderpartiets side når vi nå først behandler kunstutdanningen som egen sak her i Stortinget. For det første må vi se denne saken i sammenheng med målsettingen knyttet til kvalitetsreformen for høyere utdanning, der vi bl.a. som oppfølging i forrige uke vedtok ny lov for universiteter og høgskoler. Men samtidig omhandler også dagens sak vektlegging av kunst og kultur gjennom hele vårt skolesystem. Det er samstemmighet om kunstens og kulturens betydning, både for den enkelte og for fellesskapet. Arbeiderpartiet mener det er viktig å gi førskolebarn og elever i grunnskolen og videregående skole muligheter til opplevelser og deltakelse i kunst og kultur. Her vil jeg spesielt trekke fram Den kulturelle skolesekken til barn i grunnskolen, der endring av tippenøkkelen øremerker større ressurser til gjennomføringen av denne. Videre vil jeg understreke betydningen av musikk- og kulturskolene. Men det er store ulikheter, og det gjenstår mye når det gjelder både kapasitetsutbygging og ressurser, slik at alle barn som ønsker det, kan få et tilbud innenfor musikk- og kulturskolene. Med stortingsflertallets opplegg her – som antydet i forliket om kommuneøkonomiens stilling – ser det ikke umiddelbart ut til at man kan sikre bedring når det gjelder situasjonen for musikk- og kulturskolene. Arbeiderpartiet støtter forslaget om at studietid for grunnutdanningen innen musikk- og kunstfag normalt skal være tre år og to år for høyere grad. Med bakgrunn i stortingsvedtaket fra forrige år i forbindelse med behandlingen av kvalitetsreformen hvor det skulle legges til grunn at kunstutdanningen, inkludert musikkfagene, ikke skulle pålegges å bryte opp dagens struktur, mener også Arbeiderpartiet at grunnutdanningen for utøvende musikk og billedkunst skal kunne være fire år ved institusjoner som i dag har dette. Ytterligere påbygging skal også være av to års varighet. For å styrke og videreutvikle kunstfagstudiene mener Arbeiderpartiet at det bør utvikles påbyggingsstudier for grunnutdanningen innen alle kunstfag. Vi ser at kunstutdanninger, med små fagmiljøer kan ha behov for å gå sammen om å utvikle mastergradsstudier. For å dekke behovet for kunstfagutdannet undervisningspersonell i grunnskolen og videregående skole ber vi Regjeringen utrede nærmere muligheten for å utvide dagens tilbud ved å etablere ettårige praktisk-pedagogiske studier ved høgskolene. Arbeiderpartiet er enig i at Kunsthøgskolen i Oslo videreføres, og at den vedtatte samlokaliseringen kan skje. Samlokalisering for Kunsthøgskolen i Bergen vil også kunne bidra til en bedre ressursutnyttelse og styrke den faglige og tverrfaglige utviklingen. Til slutt: Arbeiderpartiet er fornøyd med at en samlet komite følger opp tidligere uttalelser ved å be Regjeringen arbeide videre med spørsmålet om et tilbud om visuell kunstutdanning i Tromsø, med sikte på å legge dette fram for Stortinget som egen sak.
Harald Espelund (Fremskrittspartiet), 2002-06-14:
Jeg er varamann og har kun hatt stortingsmeldingen og de dokumentene som er gjennomgått av komiteen, som grunnlag. Jeg synes at det har vært et brukbart grunnlag for å ta stilling til det som her er forelagt. Det er godt presentert av saksordfører, og jeg har bare lyst til å slutte meg til dem som har sagt at det stort sett virker som komiteen er enig på samtlige punkter. Men jeg har lyst til å påpeke noe. Det er sjelden for meg som politiker å se en innstilling som i så klare ordelag gir uttrykk for at noe ikke er helt som det skal være ved en enhet, nemlig Kunsthøgskolen i Oslo. Jeg forstod på siste taler her at der var det noe som var i ferd med å rette seg – kanskje nye lokaler, og dermed bedre forhold. Fremskrittspartiet vil støtte Regjeringen, som ganske sterkt antyder i sin melding at styret kanskje må få en ny struktur dersom dette ikke retter seg, slik at vi får de samme gode forholdene ved Kunsthøgskolen i Oslo som det blir signalisert at vi har i Bergen. Jeg føler at det er små nyanser Fremskrittspartiet har vært nødt til å fremheve i forbindelse med meldingen. Det går kanskje på synet på kultur, hvem som egentlig skal være hovedaktøren her, hvordan vi skal legge forholdene til rette – ikke tvinge flest mulig inn i et system som vi mener bør være på frivillig basis. Meldingen tar for seg at når det gjelder utdanning frem til 19 år, har kommunene og fylkene nå et stort ansvar for å legge forholdene til rette. Dette koster penger, og som kommunepolitiker vet jeg at her er Stortinget i én verden og lokalpolitikerne i en helt annen. Det er mye store ord som blir brukt, og jeg føler at Fremskrittspartiet egentlig setter fingeren på noe når vi drar litt i tvil om kommuner og fylkeskommuner er i stand til å følge opp det ambisiøse programmet for musikk og kultur som en egentlig ser for seg skal være i skolesektoren. Vi er enig i at dette er et vesentlig tema, og det har vi også sagt i våre merknader. Men vi ser også at det er stor forskjell på i hvilken grad dette er tilgjengelig utover i det ganske land, og det har vi tatt til etterretning. Derfor har vi heller ikke sagt det generelt, slik som jeg føler resten av komiteen har gjort. Det kaster kanskje litt blår i øynene på dem som tror at alle reelt sett skal ha de samme rettigheter og samme muligheter – de som bor i distriktene, og de som bor i tettsteder og sentrumsområder.
Harald Espelund (Fremskrittspartiet), 2002-06-14:
En statsråd må bestandig gjøre som et flertall i Stortinget gir instruks om og ønsker, og i denne anledning ønsker altså et flertall at statsråden skal ligge på været og vente litt angående styresammensetning ved Kunsthøgskolen i Oslo. Tomatene skulle modne, men de kan også råtne – de kan råtne på rot – og det kan også en skole som ikke har et styre som fungerer, gjøre. Jeg vil derfor utfordre statsråden til å komme opp hit og si om hun har på følelsen av at det nå er bedring i den situasjonen. Eller hvor lenge vil statsråden sitte og vente og se på at en skole ikke fungerer, slik den er beskrevet, før hun tar noe initiativ overfor et flertall i Stortinget? Så har jeg til slutt lyst til å si at jeg i praksis ser at flere kommuner i dag legger på prisene for de lokaler de leier ut til musikkskoler, både på fylkesplan og i kommunen. Mitt spørsmål til statsråden blir da: Vil statsråden ha et våkent øye med hvordan den utviklingen blir? I trange kommunale økonomier gjør man alt man kan for å fylle opp litt i kommunekassen, og jeg ser at dette går utover de institusjonene som vi her snakker om. Fremskrittspartiet fremmet eksempelvis i Ullensaker kommune for kort tid tilbake et forslag som gikk på at man skulle få leie disse lokalene nærmest gratis. Det ble nedstemt av samtlige partier. Bare Fremskrittspartiet mente at musikkundervisningen på barneskole- og barnehagenivå burde være gratis. Da er det underlig å høre på debatten, og det er underlig å se på merknadene.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-06-14:
Som representanten Reikvam var inne på, har flertallet lagt opp til at det skal være en valgfrihet for institusjonene når det gjelder musikkutdanning. Jeg antar det betyr, slik både jeg og representanten Vidar Bjørnstad var inne på, at det særlig gjelder de som i dag har fireårige løp, at de vil videreføre det. Jeg er enig med representanten Reikvam i at det ikke er lett å beregne de økonomiske konsekvensene av de ulike alternativene, fordi vi ikke kjenner den fremtidige atferd til studentene. Hvem vil nøye seg med grunnutdanning, og hvem vil ta lengre utdanning? Men samlet sett kan det vel sies at det som Stortinget her har lagt opp til, antakelig vil kunne føre til at de økonomiske konsekvensene vil være noe mer omfattende enn det som lå i meldingen. Vi skal naturligvis gjøre vårt beste i kommende statsbudsjetter for at vi skal få en gjennomføring av kvalitetsreformen så raskt som overhodet mulig og på en god måte. Men jeg syntes det var riktig å nevne at en konsekvens av det Stortinget her har gjort, kan være at de økonomiske og administrative konsekvensene kan bli noe annerledes enn det som lå i meldingen, når man på de punktene jeg nevnte, også har gått inn for en litt annen modell. Men det er helt riktig at det ikke er så lett å beregne i detalj hva konsekvensene vil være.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-06-14:
Jeg er litt usikker på hva representanten her siktet til, men hvis det var spørsmålet om eksternt styre, som Fremskrittspartiet støtter, har jeg jo merket meg at flertallet mener at styresammensetningen kan være som for resten av sektoren, som jo også blir endret, med fire interne, vitenskapelige eller kunstneriske, representanter, fire eksterne, to studenter og en fra teknisk/administrativ sektor. Vi hadde foreslått å vurdere et eksternt styre, fordi vi ønsket oss muligheter for å få til en mer helhetlig institusjon, men jeg tror det skal være gode muligheter for å få til dette også med det synspunkt som Stortingets flertall har lagt seg på. I forbindelse med kvalitetsreformen diskuterer vi jo mye dette med harmonisering, og det flertallet på Stortinget her gjør, er også et godt eksempel på harmonisering. Når det gjelder lokalleie i kommunene, får jeg nesten vise til det lokale selvstyret. Der det fungerer, bør det også få lov til å fungere.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-06-14:
Dette ender jo i en stor harmoni. Jeg har egentlig ikke veldig mye behov for å svare på dette, men bare si at jeg selvfølgelig har merket meg dette og er klar over hvilke institusjoner som har en slik fireårig modell. Samtidig er vi klar over at noen har en treårig modell, og har gitt departementet og Regjeringen sterk støtte for det. Både Høgskolen i Agder og Høgskolen i Stavanger har bl.a. uttalt at de er glad for den fremsynte og klare linje departementet legger i St.meld. nr. 18. Så her er det delte meninger. Men vi forstår det slik at det skal det få lov til å være, og at de som har fire år, skal få lov til å fortsette med det, og de andre med det som de synes er fremsynt.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-06-14:
Her må jeg faktisk si at jeg er usikker på hva representanten Sortevik sikter til. Jeg er ikke i stand til på sparket å gi et godt svar på det spørsmålet, for jeg er rett og slett usikker på hva representanten Sortevik sikter til når det gjelder ulikebehandling. Det jeg er helt på det rene med, er at utviklingen i disse to institusjonene har vært forskjellig – og det er det redegjort for – og at det har vært større problemer i Oslo ved at avdelingene har fungert mer isolert fra hverandre. Men det mener vi at vi nå gjennom denne meldingen tar grep for å forsøke å gjøre noe med. Jeg mener at det gjennom Stortingets behandling også blir lagt et godt grunnlag for det.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-14:
Jeg er litt usikker på noe av det statsråden sa, og det var derfor jeg bad om replikk. Flertallet har sagt at når det gjelder utøvende musikkutdanning, åpner vi for to mulige løp, et løp på 3+2 og et på eventuelt 4+2. Så sa statsråden at dette kunne få noen økonomiske konsekvenser, og at det igjen kunne få konsekvenser for gjennomføringen av reformen. Det reagerer jeg litt på, og jeg vil gjerne at vi får en liten runde på det. For selv om man fortsatt har en 4+2-mulighet, er det ikke dermed sikkert at det blir en samlet sett lengre utdanning. Vi vet jo ikke hvor mange som velger mastergrad, og hvor mange som slutter etter tre år eller fire år. Jeg syns derfor det blir litt galt – og ikke bare litt, det blir ganske galt – når statsråden da forskutterer at dette vil få noen økonomiske konsekvenser i forhold til det som hun har lagt opp til, og at dette igjen skal få konsekvenser for gjennomføringen av reformen. Det håper jeg ikke skjer, og jeg vil gjerne at statsråden kommenterer det.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-14:
Jeg ber om ordet for å rette opp en feil i dokumentet, og det er en feil som har fulgt med helt fra Dokument nr. 8-forslaget. Én milliard fra eller til blir kanskje ikke så mye, men når det blir ti, betyr det en del. I forslaget viser en til at fondskapitalen forhøyes med 14 milliarder kr – det er korrekt – fra 3 milliarder kr til 17 milliarder kr. Det skal være fra 13 milliarder kr til 27 milliarder kr. Det er de riktige tallene, og rett skal jo være rett, president!