Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2011-04-26:
Forslaget om å nedsette et granskingsutvalg for å gjennomgå støtte- og tilskuddsordningene til reindriftsnæringen samt erstatningsordningene til reindriften begrunnes bl.a. med at det har vært store overføringer til denne næringen over år, uten at reintallet har kommet i balanse med ressursgrunnlaget. Videre vises det til dårlige beiter og konflikt mellom reindrift og jordbruk. Innledningsvis må jeg presisere at alle offentlige midler skal brukes i samsvar med Stortingets vedtak og forutsetninger. Videre er det viktig at de brukes effektivt og på en slik måte at fastsatte mål og resultatkrav oppnås. Disse grunnleggende forutsetninger gjelder selvsagt også for støtte til reindriftsnæringen og for en kontinuerlig vurdering av reindriftspolitikken og forvaltningssystemet. I tillegg til dette foretas det kontroller og revisjoner av bruken av offentlige midler til reindriftsnæringen, bl.a. av Riksrevisjonen. Jeg erkjenner at det fortsatt er store utfordringer med hensyn til å nå de reindriftspolitiske mål. Selv om man har hatt et rekordstort slakteuttak siste sesong, vil behovet for en reduksjon av reintallet innebære behov for ytterligere å øke slakteuttaket kommende høst. Dette kan bli utfordrende om den vanskelige markedssituasjonen for reinkjøtt vedvarer. Jeg registrerer også at flere av de tiltak som er fremmet av flere regjeringer over tid, og som er behandlet og vedtatt i denne sal, ikke har hatt den ønskede effekt. I forhold til dagens utfordringer i reindriften og de prosesser som nå gjennomføres, vurderer jeg det imidlertid slik at det ikke vil være effektiv ressursbruk å nedsette et granskingsutvalg for å gjennomgå støtteordningene i reindriften. Dette kan begrunnes ut fra flere forhold. Det sentrale reindriftsområdet er i Finnmark. Det er i dette området man har hatt og har de største utfordringene med å nå de reindriftspolitiske målene. Årsaken er særlig knyttet til at enkelte distrikter har et for stort beitetrykk i forhold til ressursgrunnlaget, og det er gjerne i de samme distriktene det er en ubalanse i forhold til antallet reineiere og næringsgrunnlaget. Disse forholdene har i vesentlig grad bidratt til økte interne konflikter innenfor fellesbeiteområdene. På bakgrunn av de nevnte forholdene har Riksrevisjonen startet opp med en ny undersøkelse av bærekraftig bruk av ressursene i Finnmark. Med bakgrunn i at reindriftens særlige utfordringer er i Finnmark, finner jeg det naturlig at forvaltningsrevisjonen tar utgangspunkt i dette området. Imidlertid vil det være slik at mange av de elementene som omfattes av revisjonen, også vil være gjeldende for hele det reindriftspolitiske området. De to sentrale virkemidlene for å nå de reindriftspolitiske målene er reindriftsloven og reindriftsavtalen. Begge disse virkemidlene har i løpet av de siste årene blitt vesentlig endret. Effekten av ny reindriftslov kan man ennå ikke måle fullt ut, men etter min vurdering vil den samlede omleggingen som har funnet sted, bringe reindriftsutviklingen i riktig retning. Ved reindriftsavtalen 2003/2004 ble tilskuddsordningene lagt vesentlig om. Tilskuddene til siidaandeler og tamreinlag ble endret fra ordninger som i stor grad var faste beløp per siidaandel, til ordninger som premierer produksjon og verdiskaping. Dette innebærer at mens ordningene tidligere var knyttet opp mot et minstekrav til produksjon i kilo, ble ordningene nå knyttet til verdien av det som produseres. Videre ble det satt fokus på tiltak som skulle legge til rette for økt slakting og omsetning av reinkjøtt. Erfaringstall viser klart at kjøttproduksjonen både har økt og ligger på et mer stabilt nivå etter at tilskuddsordningene ble lagt om. Jeg vil også trekke fram at omleggingen har bidratt til en holdningsendring i mange områder, og da særlig blant de yngre reindriftsutøverne. Istedenfor store reinflokker er oppmerksomheten nå i større grad rettet mot produksjon og inntjening. Dette er positivt. Jeg vil for øvrig legge fram en vurdering av denne delen av reindriftspolitikken i stortingsmeldingen om landbruks- og matpolitikken. Arbeidet med å få implementert reindriftsloven av 2007 er nå i en viktig og avgjørende fase. Som kjent innførte reindriftsloven av 2007 et helt nytt prinsipp for styring av reindriften. Tidligere system, som virket i 30 år, viste seg lite effektivt både når det gjelder fastsetting av reintall, næringens medansvar og mulighetene til å sanksjonere mot overtredelser. Dette er endret gjennom 2007-loven. Det viktigste redskapet her er å få på plass godkjente bruksregler, herunder reintall. Det arbeides nå svært aktivt med å få på plass bruksreglene. Alle distrikter skal ha godkjente bruksregler i løpet av 2011. Når godkjente bruksregler foreligger, vil arbeidet med å få reintallet til et bærekraftig nivå kunne gjennomføres. Da vil det også kunne sanksjoneres overfor dem som ikke følger opp vedtak om øvre reintall. Når det gjelder beitekonflikter internt i reindriften og konflikter med andre interesser, vil mange av disse være sterkt redusert eller borte når reintallet blir redusert. For de områder der de interne konfliktene i reindriften skyldes reelle uenigheter eller uavklarte rettighetsforhold, arbeides det nå i departementet med et system for avklaring. Dette spørsmålet vil også bli lagt fram for Stortinget i den kommende meldingen om landbruks- og matpolitikken. For øvrig vil jeg påpeke at det er Miljøverndepartementet som er ansvarlig departement for rovvilterstatningene. Til orientering er det nå satt i gang et arbeid med å vurdere ny erstatningsordning for tap av rein til rovvilt.