Svein Harberg (Høyre), 2014-05-20:
Det er for tiden stor oppmerksomhet omkring barnevernet og barnevernets tilbud rundt i kommunene. Det er for så vidt bra, selv om årsaken til oppmerksomheten er delt. Delvis skyldes det en rekke oppslag i media om saker som har synliggjort at enda mer kan gjøres for å få god kvalitetssikring av tilbudene og for å sikre at den enkelte får den oppfølging de skal ha. Stadig økende behov for barnevernstilbud, og derav manglende kapasitet, er dessverre en annen grunn til økt oppmerksomhet, og det offentlige Norge rundt om i hele landet har store utfordringer med å skaffe både kompetanse og kapasitet nok. I dag er det leverandørene av barnevernstilbudet som er bakgrunnen for oppmerksomheten. Med de utfordringer vi nå har, er det flott at det også er oppmerksomhet omkring dem som skal levere tilbudet, men innstillingen og debatten åpenbarer at et felles ønske om gode tjenester gir seg forskjellige utslag i forslag til politikk. For Høyre er det viktig å slå fast at det er barnets behov som er det viktigste i denne debatten, og som skal ligge til grunn for de avgjørelser vi tar. Siden det er enkeltindivider med forskjellig bakgrunn og mange forskjellige diagnoser og utfordringer som skal få et tilbud, betyr det at det må et bredt mangfold til også i leveransene. Kvalitet og tilpasning til den enkelte er derfor helt avgjørende. Dagens tilbud ivaretas omtrent 50 pst. av det offentlige, og resten av ideelle og andre private – den siste delen også omtrent delt i to. Uansett eier av tilbudet legges det ned et formidabelt arbeid og stort personlig engasjement. De ansatte i en krevende hverdag fortjener stor takk. I en debatt om leverandører er realiteten at vi har ingen plasser å miste. Behovet er stort, og det er derfor noe underlig å oppleve det voldsomme engasjementet for å prioritere den ene gruppen foran den andre i videre kjøp av tjenester. Et engasjement for like rammebetingelser ville være langt mer naturlig, og ville naturlig nok få støtte også fra Høyre. Et av argumentene for å prioritere de ideelle har da også vært forskjellen i pensjonskostnader. Et ønske om å legge til rette for at de med høye pensjonskostnader skal kunne være med i en reell konkurranse, er ikke vanskelig å forstå, men det er ikke slik at alle ideelle har samme kostnadsbilde og pensjonsordning. Barnevernet – som andre sektorer – er avhengig av bærekraftige pensjonsordninger, og det blir en utfordring å finne en god måte å løse dette på. Det naturlige ville derfor være å løfte pensjonsutfordringen ut av denne debatten, siden forslaget i saken gjelder skjermede anbud for alle ideelle, og ikke pensjonene. Regjeringen ønsker fortsatt samarbeid med de ideelle aktørene og vil være i tett dialog med dem for å gi forutsigbarhet og gode rammer omkring arbeidet. Jeg er også glad for at statsråden har vært tydelig på ønsket om å forlenge avtalen inntil vi får avklart hvilke muligheter vi har i framtiden. Som alle her kjenner til, er det nå mye som tyder på at forslaget som er fremmet i denne saken om skjermede tilbud for de ideelle, ikke lenger vil være mulig. De nye minimumsvilkårene i EUs nye anskaffelsesdirektiv setter klare begrensninger for slike løsninger. Regjeringen har ikke fått medhold i sitt brev med ønske om unntak, men har altså satt i gang en grundig utredning av hvilke muligheter det nye direktivet gir. Vi i Høyre er glade for at regjeringen er så tydelig på at oppmerksomheten skal rettes mot kvalitet og innhold i tjenestene, og at et mangfold skal gi den enkelte kommune mulighet til å velge det tilbudet som de mener er best for dem som trenger hjelp. Det er derfor viktig at de ideelle, andre private og offentlige tilbud opplever at det er likebehandling både når det gjelder godkjenning, kvalitetssikring, tilsyn og kontroll. Det vil i tillegg være et viktig signal til de ansatte om at de verdsettes likt uansett hvem som er avsender av lønnsslippen. Jeg håper vi kan samle oss tverrpolitisk om å løfte barnevernstilbudet, sørge for nok plasser, mangfold og kvalitet, få på plass systemer og rutiner som ivaretar den enkelte brukers rettigheter og behov, og gjennom dette se at vi når fram til dem som trenger en håndsrekning fra oss, slik at de får et utgangspunkt som gir dem trygghet, muligheter, opplevelse av mestring og livskvalitet. Da må vi ta alle gode krefter i bruk.