Per-Kristian Foss (Høyre), 2010-10-28:
Det var representanten Lundteigen som i sitt innlegg var inne på at de nordiske lands ulike EU-tilknytning kompliserer samarbeidet. Det er ikke mitt inntrykk. Dersom det i det hele tatt er noe som vitaliserer det nordiske samarbeidet, er det uenighet. Og det faktum at tre av fem har en annen tilknytning gjør faktisk at det kommer saker på dagsordenen som tvinger seg frem, og som vi må ta standpunkt til, som kan skape uenighet. Som oftest gjør det faktisk ikke det, for de nordiske – vi får si det på den pene måten – ikke-EU-medlemmer henger seg på alt som er mulig. Det gjør også den sittende regjering, det skal de ha kompliment for. Jeg er ikke sikker på om representanten Lundteigen er blant dem som jubler høyest over det, men det er nå et faktum at vi henger oss på langt utover hva EØS-avtalen krever. Det gir nordisk nytte, og det gir norsk nytte, og derfor gjør man det. Derimot ser man kanskje en viss tendens over tid til at de som er blitt EU-medlemmer, prioriterer EU-samarbeidet noe sterkere enn det nordiske. Det har jeg all forståelse for, for EU-samarbeidet er et maskineri som går med et tempo som gjør at det nordiske blir liggende litt etter, for å si det forsiktig. EU-maskineriet går sin gang med et ganske høyt tempo, og derfor prioriteres det sterkere, også fordi det er bredere. Det gjør nå allikevel at de nordiske landene som er med i EU, fortsatt er aktivt med i det nordiske samarbeidet. Det andre jeg vil si, er at jeg gir min fulle støtte til representanten Høybråtens innlegg når det gjelder å unngå en avpolitisering av det nordiske samarbeidet. Det går i begge retninger. Det er en utfordring til ministrene som svært ofte er opptatt av å spare penger i det nordiske samarbeidet, og et åpenbart sparetiltak er jo å redusere antall byråkrater som deltar i organisasjonen. 87 parlamentarikere trenger ikke 1 000 gjestende byråkrater for å avholde sesjonen. Med den nitiditet som statsrådene i det nordiske samarbeidet går løs på budsjettet, er det noe man har glemt, og her er det nevnt. Men det går selvfølgelig også på politikerne, på oss – det går på oss som deltakere i dette, når det gjelder å fremme saker. Noe av det mest spennende er faktisk der det oppstår uenighet. Jeg er enig med representanten Kolberg i hans syn på den danske behandlingen av nordiske medborgere. Samtidig er denne uenigheten en spennende utfordring til debatt med danskene. Problemet er at de ikke vil gå inn i debatten. Men jeg ønsker en uenighet om det, altså at tolkning av nordiske bestemmelser også er en måte å vitalisere samarbeidet på. Vi får i alle fall ta opp hansken og håpe at også den danske regjering etter hvert gjør det. Et av de beste begrepene som har vært brukt i nordisk samarbeid i de årene jeg har vært borte i det i alle fall, er begrepet nordisk nytte. Det knytter seg til at det vi driver med, må ha nytte også for borgerne, og det er kanskje den viktigste begrunnelsen for at arbeidet for å unngå grensehindringer er høyt prioritert. Jeg er enig med utenriksministeren, som sa at dette fungerer godt, i den forstand at man har organisert seg ved et samarbeid når man skal implementere EU/EØS-forordninger, for å unngå at det gjøres på ulike måter. Mitt inntrykk er at det arbeidet går godt. Det som ikke går så godt, er arbeidet med å rydde opp i gamle hindringer. Det er riktig at noen hindringer ligger i det faktum at vi har ulike skattesystemer, f.eks., men når Norge har en så stor nytte av det nordiske arbeidsmarkedet som vi har hatt nå, burde det være en oppgave for oss også å være en pådriver i å fjerne grensehindringer som kompliserer arbeidstakeres bevegelse over grensene. Vi har i dag svensker som den største innvandrergruppen, for å bruke det uttrykket, litt i anførselstegn, som har hjulpet oss utrolig mye i en høykonjunktur. Men svenske arbeidstakere møter fortsatt en del problemer ved å bevege seg frem og tilbake over grensene mellom Norge og Sverige. Her etterlyser jeg en noe sterkere kraft fra samarbeidsministeren overfor andre statsråder for å få opphevet en del unødvendige hindringer. Til slutt følgende: Det er en god idé at de nordiske riksrevisjonene nå samarbeider om en felles revisjon av det nordiske budsjettet. Hver enkelt revisjon ser på sitt lands deltakelse, og det er bra. Men om man kanskje fikk sett det med nordiske øyne, ville det være en god idé, og jeg tror det er underveis.