Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 1998-12-08:
Representanten Gjedrem viste nå til de positive signalene som komiteen registrerte på sin reise i Troms tidlig i høst. Men det var før senterpartiordføreren i Karlsøy, lederen i KS i Troms, så konsekvensene av budsjettet, for ikke å snakke om konsekvensene av budsjettforliket med Høyre og Fremskrittspartiet. Signalene som er kommet etter den tiden, er nok ikke riktig så positive. Kommunesektorens økonomi er en av de viktigste bærebjelkene for desentralisert bosetting og målsettingen om å opprettholde hovedtrekkene i bosettingsmønsteret. Arbeiderpartiet har derfor gjennom sitt alternative statsbudsjett foreslått en betydelig styrking av kommunesektorens økonomi. Erna Solberg sa i en replikk til komiteens leder at Arbeiderpartiets opplegg for kommuneøkonomien er tilnærmet like stramt som budsjettforliket. Dette er åpenbart feil. Høyre-ordføreren i Bodø uttalte at kommuneøkonomien for Bodøs vedkommende ble svekket med ca. 6 mill. kr etter budsjettforliket mellom regjeringspartiene og Høyre og Fremskrittspartiet. Den samme situasjon opplever nå resten av Kommune-Norge. Da blir det noe merkelig når statsråden hevder at endringene som følge av budsjettforliket går ut i null. For Arbeiderpartiet er det også viktig at det er et rimelig forhold mellom de øremerkede tilskuddene og kommunens frie inntekter. Statsråden og Regjeringen skal ha ros for den distriktspolitiske satsingen som framkommer under distrikts- og regionalpolitikken i budsjettframlegget. Problemet er imidlertid at regjeringspartiene gjennom budsjettforliket med Høyre og Fremskrittspartiet har redusert kommunesektorens inntekter så dramatisk at inngangsbilletten til disse distriktspolitiske midlene blir helt håpløs. Jeg er av dem som mener at Distrikts-Norge – eller Kommune-Norge for den saks skyld – har en distrikts- og regionalminister som både forstår de utfordringene kommunene står overfor, og som ønsker å gjøre noe med det. Derfor tror ikke jeg at statstråden har noen god dag i dag. Budsjettforliket mellom regjeringspartiene og Høyre og Fremskrittspartiet har redusert bevilgningene innenfor vårt rammeområde med i underkant av 700 mill. kr i forhold til Arbeiderpartiets forslag. Dette har gjort at vi i budsjettinnstillingen ikke får synliggjort våre egentlige prioriteringer, men at de kun framgår i finansinnstillingen. Innenfor den betydelig mindre ramme som budsjettforliket har medført, har derfor Arbeiderpartiet valgt å prioritere arbeidsmarkedsetaten. De aller fleste fagmiljøene mener at vi neste år får en økning av arbeidsledigheten. Det er vel bare Finansdepartementet og finansministeren som har et avvikende syn i så måte. De siste dagenes utvikling i arbeidsmarkedet tyder da også på at antall konkurser øker kraftig, og at ledigheten vil stige med 20 000 og oppover. Norsk Finpapir i Sarpsborg er bare ett eksempel på hva vi kan ha i vente. Derfor har Arbeiderpartiet i budsjettinnstillingen valgt å synliggjøre vilje til å satse på tiltak for de arbeidsledige. Dette har igjen medført at vi innenfor den sterkt reduserte budsjettrammen som budsjettforliket har medført, har redusert bevilgningene til andre områder forholdsvis kraftig. Jeg merket meg statsrådens forundring over Arbeiderpartiets kuttforslag. La meg derfor gjenta at våre primære prioriteringer framgår av finansinnstillingen, og at denne budsjettinnstillingen bærer preg av en altfor liten ramme. Vi mener at det er viktig å satse på den store distriktspolitikken. Det er en overordnet målsetting å opprettholde hovedtrekkene i bosettingsmønsteret. Men for å nå denne målsettingen er den viktigste forutsetningen å legge til rette for varige, lønnsomme og ikke minst attraktive arbeidsplasser i Distrikts-Norge, samtidig som vi skjermer viktige velferdstilbud som gjelder barn, unge, eldre og arbeidsledige. For Arbeiderpartiet har det derfor vært langt viktigere å gi næringslivet i distriktene gode og stabile rammevilkår som gjør dem konkurransedyktige framfor å etablere nye enkelttiltak som vi er usikre på virkningen av. En av de store utfordringene vi har, er fraflyttingen fra distriktene. Mange distriktskommuner vil få nedgang i folketallet selv uten nettoutflytting. Hvordan Senterpartiet og Regjeringen skal møte denne utfordringen ved å overlate rattet til Fremskrittspartiet, er det nok flere enn jeg som lurer på. Det er fortsatt sånn at flere kvinner enn menn flytter fra Distrikts-Norge. Kvinner er i stor grad sysselsatt i offentlig sektor, og utfordringen blir derfor å skape et mer variert arbeidstilbud i distriktene, med vekt på det private næringsliv. Det er derfor den store distriktspolitikken er så viktig. Etablererstipend er en ordning som er spesielt innrettet mot småbedriftsetablering i Distrikts-Norge. Næringssvake områder, kvinner, arbeidsledige og funksjonshemmede skal prioriteres. Det er derfor med forundring jeg registrerer den kritikken Riksrevisjonen retter mot bruken av disse midlene.