Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2020-11-19:
Jeg vil takke ministrene for redegjørelsen. Senterpartiet slutter klart opp om Parisavtalens mål om å begrense den globale temperaturøkningen til under 2 grader og helst ikke mer enn 1,5 grader. Norge skal således følge opp sine forpliktelser i avtalen, både med tiltak innenlands og i samarbeid med andre land, også EU. En stor del av norsk industri har i lang tid vært en del av EUs kvotesystem. Slik Senterpartiet ser det, er det imidlertid viktig at all industri arbeider i fellesskap fram mot målet om et lavutslippssamfunn. Dette arbeidet skjer heller ikke her av seg selv, men er avhengig av gode og forutsigbare ordninger som bidrar til risikoavlastning, og som gjør Norge til et attraktivt land å investere i, som statsråden var inne på i sin redegjørelse. Ren og rimelig energi er en nøkkelfaktor for å nå det målet. Statsråden trakk i sin redegjørelse fram at regjeringen er i prosess når det gjelder CO 2 -kompensasjon for industrien. Denne ordningen er helt avgjørende for mange store virksomheter her i landet. I statsbudsjettet skriver regjeringen følgende: «EU arbeider med å fastsetje nye retningslinjer for CO 2 -kompensasjon for neste periode(2021–2023) (2021–2023) Jeg skulle ønske regjeringen var enda klarere på at ordningen med CO 2 -kompensasjon skal holde fram, og ikke bare at man er i en prosess. Det blir for passivt om man mener denne ordningen er viktig. Industriens signaler er krystallklare: Ordningen må videreføres, og handlingsrommet i de nye retningslinjene må utnyttes. Statsråden framhevet i sin redegjørelse at kjernen i Europas grønne giv er å bygge egen konkurransekraft gjennom omstilling. Ja, det er vanskelig å være uenig i at man trenger omstilling fra det fossile til det grønne karbonet. Dessverre er regjeringens verktøykasse for å sikre slik omstilling sørgelig tom. Et eksempel på det er hvordan regjeringen passivt sitter og ser på de utfordringene norsk tre- og skogindustri har og har hatt over lengre tid. Svaret fra regjeringen er, for å sitere næringsminister Nybø i svar på skriftlig spørsmål fra meg i forbindelse med omstilling knyttet til Norske Skog Saugbrugs i Halden «at regjeringen vanskelig kan gjøre noe med de underliggende markedsforholdene. Bedriftene må selv ta de nødvendige forretningsmessige grep for å tilpasse seg endringer i markedet.» Dette rimer dårlig med hva herværende statsråd sa om å bygge egen konkurransekraft på omstilling. En klarer ikke å omstille når en allerede ligger nede, og det kunne vært spennende å høre hvilken industri statsråden mener bør omstille, og eventuelt til hva. I sommer sendte regjeringen EUs fjerde energimarkedspakke på høring. Det hele foregikk litt under radaren, og man hadde heller ikke tatt seg bryderiet fra regjeringens del med å oversette teksten fra engelsk til norsk. Ei heller hadde regjeringen utarbeidet høringsnotater hvor man ba om innspill til konkrete problemstillinger, som er vanlig. EUs fjerde energimarkedspakke vil ytterligere gi EUs energibyrå, ACER, økt makt på bekostning av nasjonalstaten innenfor energipolitikken og utfordre topilarsystemet i EØS. EUs mål om at energi skal være en vare som flyter fritt i det indre marked, søkes oppfylt gjennom ACER og den nye energimarkedspakken. Historisk har Norge hatt kraftoverskudd av ren og rimelig kraft. En fortsatt tilnærming til EUs energimarked vil unektelig gi høyere strømpriser her i landet når prisene i det indre marked harmoniseres ved hjelp av markedsmekanismer. Byggingen av den mye omtalte kabelen NorthConnect f.eks. er alene beregnet til å bidra til å øke strømprisene med opp mot 3 øre per kWh. Den nye energipakken, også kalt ren energi-pakken, som ventelig vil bli lagt fram for Stortinget, innebærer at kapasitetsbegrensninger i nettet skal bli så godt som umulig. Strømmen skal flyte fritt. Det vil bidra til å svekke lønnsomheten i norsk industri – den samme industrien som statsråden i sin redegjørelse pekte på som viktig for grønn omstilling. Konsekvensen er ikke at disse industribedriftene flytter over grensa til Sverige eller til Tyskland. Nei, konsekvensen er at de trolig med fallende lønnsomhet og på grunn av harmoniserte energipriser i Europa vil søke seg til det asiatiske markedet og produsere aluminium og silisium ved hjelp av billige fossile energikilder der, framfor ren, norsk vannkraft, slik tradisjonen har vært i hundre år. Norsk ren og billig vannkraft, slik vi kjenner den, vil altså ikke være vår konkurransefordel i framtiden, men bare en del av et stort energimarked med en miks mellom ulike former for energiproduksjon i det europeiske markedet etter hvor mye det regner, hvor mye sola skinner, eller hvor mye det blåser. Er det da grunnlag for å kalle dette en ren energi-pakke? Det kan vi ta en diskusjon om, og Senterpartiet ser fram til å debattere dette videre, når regjeringen legger fram saken for Stortinget.