Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2016-01-19:
Flyktninger med funksjonshemninger er personer med særlige behov. Uten en bevisst holdning til dette står de i fare for å komme bakerst i køen i mange sammenhenger. I bistandssammenheng arbeider derfor Norge, ved Utenriksdepartementet, for å løfte fram denne gruppen, slik at de i større grad kan få tilpasset hjelp. Norge arbeider ikke minst for at flyktningbarn med funksjonsnedsettelse skal få tilpasset opplæring. Det er viktig å innse at ulike grader av funksjonsnedsettelse kan omfatte et stort spekter av tilstander og hjelpebehov som en følge av dette. Tilstanden kan være av både fysisk og psykisk karakter, men med god tilrettelegging vil funksjonsnedsettelsen bli mindre merkbar for den enkelte. De vil da i større grad kunne ta aktivt del i samfunnslivet. Norge foretar ikke noen systematisk registrering av funksjonsnedsettelser hos asylsøkere eller flyktninger. Det er Utlendingsdatabasen som brukes til registrering av asylsøkere og flyktninger. Det er per i dag ikke funksjonalitet i Utlendingsdatabasen som gjør det mulig å systematisere opplysninger om funksjonsnedsettelser. Teknisk sett vil det antakelig kunne være mulig å endre på det. Det måtte i så fall foreligge et klart formål og et særskilt behov for utlendings- og integreringsmyndighetene for å registrere og lagre denne typen informasjon. Slik jeg vurderer det, har utlendings- og integreringsmyndighetene ikke behov for denne type personsensitive opplysninger om asylsøkere og flyktninger, og det er ikke noe formål som kan rettferdiggjøre innhenting og lagring av slik informasjon. Informasjon om funksjonsnedsettelse er å anse som personsensitive opplysninger i henhold til personopplysningsloven. Denne typen registrering og lagring vil da kunne være i strid med personopplysningsloven. Det at en person har en funksjonsnedsettelse av en eller annen art, er ikke noe som vedkommer utlendings- og integreringsmyndighetene i tilstrekkelig grad. Dersom en person som søker asyl har en form for funksjonsnedsettelse, vil opplysningene framkomme i enkeltsaker og bli tatt med i vurderingene. Det mest sentrale vil uansett være spørsmålet om personen har et beskyttelsesbehov. Dersom en person med funksjonsnedsettelse har fått oppholdstillatelse og skal bosettes i en kommune, vil Integrerings- og mangfoldsdirektoratet ha tilgang til den informasjonen om helseutfordringer som måtte ligge i saken, slik at den kan tas med i arbeidet med bosetting i en kommune. Når det gjelder kvoten for overføringsflyktninger, er det slik at både Norge og andre land tar imot flyktninger med ulike former for og grader av funksjonsnedsettelser. Norge har en delkvote for flyktninger med et stort medisinsk behandlingsbehov, i år har en 60 plasser. Prioritet her gis til flyktninger som med spesialisert behandling i Norge kan bli friske eller bli kvitt funksjonsnedsettelser. Men også innenfor de ordinære kvoteplassene tar Norge ut personer med medisinsk behandlingsbehov og personer med behov for særlig tilrettelegging. Det er frivillig for kommunene å bosette flyktninger, og jeg ønsker at det fortsatt skal være slik. Da er det viktig å ta hensyn til kommunenes kapasitet til å tilby tilpasset tjeneste. Vi må så godt vi kan, forsikre oss om at vi kan gi gode tilbud til de flyktningene som vi velger å overføre til Norge. I kvotesaker innhentes det helseopplysninger for saker som fremmes på den medisinske delkvoten, men opplysningene er ment for helsemyndighetene i Norge, med tanke på oppfølging og behandling. Opplysningene ligger i enkeltsaker, men registreres altså ikke eksplisitt i Utlendingsdatabasen. Avslutningsvis vil jeg også si at det ville være etisk betenkelig å skulle registrere opplysninger om helserelaterte forhold for asylsøkere og flyktninger i database som ikke tilstrekkelig tjener helsefaglige formål. Personopplysningsloven må gjelde for disse, på samme måte som for borgere i Norge generelt.