Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2012-08-28:
Først vil jeg takke statsministeren for at han så raskt tok initiativ til å komme hit og redegjøre for Stortinget. Jeg mener at de to redegjørelsene vi har hørt i dag, er både konkrete og omfattende når det gjelder hvordan kommisjonens forslag vil bli fulgt opp i tiden som kommer – også tatt i betraktning at 22. juli-kommisjonens rapport kom for kort tid siden, og at det er varslet en stortingsmelding som vil ta opp i seg den videre oppfølgingen av innholdet i kommisjonens rapport. Etter 22. juli i fjor inviterte regjeringen raskt partiene på Stortinget til samarbeid. Statsministerens forslag om å sette ned en granskingskommisjon fikk tverrpolitisk støtte. Vi sto samlet bak ønsket om å få en grundig gjennomgang av hva som skjedde på denne forferdelige fredagen. Vi ville ha svar på hvordan én mann kunne utføre det største angrepet Norge har opplevd i fredstid, hvordan det var mulig å ødelegge store deler av regjeringskvartalet og drepe og såre samvittighetsfulle statsansatte og uskyldige forbipasserende. Vi ville ha svar på hvordan det var mulig for terroristen å komme seg til en sommerleir for politisk engasjert ungdom, for deretter å skyte dem på grunn av deres politiske standpunkter og meninger. Jeg vil berømme 22. juli-kommisjonen for et grundig og godt arbeid. Få – om noen – har stilt spørsmål ved grundigheten og funnene i rapporten. Ingen vil vel heller gjøre noe annet enn å legge rapporten til grunn for det som nå skal skje. Rapporten fra 22. juli-kommisjonen er opprivende lesning, fordi den detaljert gir oss fortellingen om dagen da terroren rammet, og fordi den så nådeløst slår fast at evnen til å gi beskyttelse ikke strakk til. Hvis Grubbegata hadde vært stengt, ville ikke bombebilen ha kommet så tett inntil høyblokka. Gjerningsmannen kunne kanskje vært stoppet tidligere hvis den gule lappen med bilnummer hadde blitt sendt ut til politiet og offentligheten. Våre ungdommer ble overlatt til frykt og redsel i altfor lang tid, fordi ressursene som var der, «ikke fant hverandre», som kommisjonen uttrykker det. Det er tungt for oss, men vi kan knapt forestille oss hva slags tanker og følelser dette vekker hos overlevende og pårørende som har mistet sine kjære. Rapporten om det som skjedde 22. juli i fjor gir oss en felles virkelighetsforståelse. Det er og blir viktig. I detalj får vi kartlagt hva som gikk galt denne dagen, og hva som fungerte. Kommisjonen gir oss essensen og konkrete forslag om hva som må gjøres, og dermed gir den oss en plattform for å lære og et grunnlag for å handle. Jeg er glad for at statsministeren så tydelig anerkjenner kommisjonen og legger den til grunn for den videre oppfølgingen av arbeidet med å forbedre beredskapen. Jeg deler hans vurdering når han beklager at flere avgjørende forhold ikke fungerte som de burde den 22. juli. Noen av svakhetene som kommisjonen trekker fram, handler om tekniske forhold som sambandsutstyr. Andre forhold er det mer krevende å rette opp i, som f.eks. ledelse, samhandling, kultur og holdninger. I justisministerens redegjørelse vektlegges Justis- og beredskapsdepartementets samordningsansvar. Fra Arbeiderpartiets side mener vi at dette tydeliggjør statsministerens og regjeringens hensikt med et nytt justis- og beredskapsdepartement. Justis- og beredskapsministeren tar ledelsen i arbeidet med å styrke sikkerheten. Jeg synes at justisministeren i sin redegjørelse her i dag er tydelig på at de konkrete tiltakene som medfører kostnader, vil følges opp i budsjettene i årene framover, at alle departementene i framtiden vil bli tett fulgt opp når det gjelder hvordan de gjennomfører sine beredskapstiltak, og, vel så viktig, at de vanskelige endringsprosessene – de som handler om kultur og holdninger – allerede er i gang. Det vil ta tid, men jeg er glad for at justisministeren er klar på at dette arbeidet begynner på toppen i regjeringsapparatet. Et tydelig signal om alvoret i kritikken og alle departementers plikt til å følge opp planverk og bli evaluert på gjennomføringsevne er at også Justis- og beredskapsdepartementet skal kontrolleres av andre. Kontrollen av dem skal Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap stå for, og rapportene skal sendes til et annet departement. Politiet blir sterkt kritisert for at så mye gikk galt 22. juli. Heller ikke på dette området finnes det enkle og raske løsninger på alle mangler. Fra Arbeiderpartiets side er vi imidlertid glade for at statsministeren nå signaliserer at et nytt beredskapssenter blir etablert i Groruddalen, og at bevilgningene til dette kommer allerede i neste års statsbudsjett. Andre spørsmål om endring som handler om fundamentale spørsmål om kulturen og lederskapet i politiet, vil ta tid. Justisministeren har, som vi hørte i hennes redegjørelse, startet på det arbeidet. Vi er tilfreds med at hun så klart presiserer at hun vil følge opp kommisjonens anbefalinger og selv ta det lederskapet som er nødvendig for å bedre sikkerheten og sørge for et framtidsrettet og moderne politi. I dag starter arbeidet her i Stortinget med å komme til bunns i hvorfor det gikk så galt. Arbeiderpartiet vil slutte seg til at redegjørelsene som er gitt i dag, oversendes kontroll- og konstitusjonskomiteen for videre behandling. Det er én person som har skylden for det som skjedde – det er terroristen. Likevel må vi som politikere ta ansvaret for at man ikke evnet å forhindre at en slik ugjerning kunne gjennomføres med så grusomme konsekvenser. Regjeringen svarer ved å ta reelt ansvar ved å rydde opp i det som sviktet. Det er ved å ta alvoret i rapporten innover oss, lære av den og handle, at man viser lederskap. Vi skal ta fatt på en stor og viktig jobb med alvor, evne til selvransakelse og med vilje til å lære. På vegne av Arbeiderpartiets stortingsgruppe vil jeg invitere til et bredt og konstruktivt samarbeid med de andre partiene på Stortinget.