Trine Skei Grande (Venstre), 2016-10-04:
Jeg skal innrømme at det er ingen stor sosialliberal vind som blåser over den vestlige verden. Vi ser politikere som stadig mer bruker fryktretorikk i sin valgkamp. Vi ser det i den amerikanske valgkampen, vi så det under brexit-debatten, og vi så det bare for noen dager siden i forbindelse med folkeavstemningen i Ungarn. Det er mye redsel for endring, og mye av det preger også den norske debatten. Men det betyr bare at vi som er sosialliberale, må kjempe enda hardere for de verdiene vi står for. I politikk må man også skille mellom dem som spiller på frykt, og dem som har løsninger. I trontalen ble det vist til mange av de store endringene og utfordringene vi står overfor. Utfordringene er store, og vi må møte dem med endring og vilje til samarbeid. Flyktningsituasjonen som Europa fortsatt står overfor, må møtes med mer samarbeid mellom land, ikke mindre. Velferdsstatens overlevelse handler om vår evne til hele tiden å endre, utvikle, reformere og fornye. Skal vi klare å bygge sterke og store fellesskap framover, må vi hele tida være villige til å reformere våre fellesskap. I år er det 200 år siden folkestyrets far, Johan Sverdrup, ble født. Han overtok styret i et lutfattig land, som Norge var på det tidspunktet. Hva var den første store reformen venstrepolitikeren startet med? Jo, det var å ha en stor skolereform der alle skulle få lik utdannelse, og der man satset på dannelse og basiskunnskaper. Det er fortsatt et av de viktigste virkemidlene for Norge for å skape både den fornyingen vi trenger, den innovasjonen vi trenger, og de reformene vi trenger for hele fellesskapet vårt. Skole er den viktigste faktoren for å få til utvikling. Det å ta vare på de verdiene som ligger i dannelse, og som ligger i å gi ungene basiskunnskaper og en god start i livet, er de beste forutsetningene for å få til en god samfunnsutvikling. Skal vi få til det, trenger vi kloke, gode lærere, som gir unger både basiskunnskaper og den basisen som gjør at de kan utvikle kreativiteten sin, slik at vi klarer å bygge på dannelse i norsk skole. Vi må også ta i bruk ny teknologi så fort at vi klarer å skape det næringslivet som vi skal leve av i framtida. Men da er også satsingen på forskning og høyere utdanning – hele utdanningsløpet – viktig for å lykkes. Det er mye frykt knyttet til klimautfordringene. Og det er ingen problemer å tegne skremselsbilder av hvordan samfunnet vil utvikle seg hvis vi ikke klarer å gjøre noe med det. Men det er heller ikke så vanskelig å tegne bilder av det gode, grønne samfunnet. For meg er det ikke snakk om å lete fram flere ullgensere, det er å satse på mer grønn energi. Det er ikke snakk om å reise på færre ferier, det er drømmen om å få hele flyparken vår over på biodrivstoff. Det er ikke snakk om å ha færre arbeidsplasser innenfor de fossile næringene, det er snakk om å skape flere arbeidsplasser innenfor de fornybare næringene og innenfor bioenergi, som vi har mange muligheter til å gjøre i Norge. Det er også veldig mye annet som følger med f.eks. en transportsektor med mindre utslipp. Da snakker vi om nærmiljø med både bedre luft og mindre støy. Det betyr at det grønne samfunnet faktisk er et bedre samfunn. Men skal vi klare den omstillingen, må vi tenke både makro og mikro. Da må vi gjøre sånn som i og for seg trontalen gjorde på en god måte, snakke om de store forpliktelsene vi har internasjonalt, og tenke de store grepene framover. Men vi må også gjøre alle de små knepene som gjør at vi får den omstillingen vi trenger i Norge. Det har vi gjort gjennom elbilfordeler, gjennom hybridbilfordeler, gjennom endringer i hele drivstoffpolitikken knyttet til biodrivstoff vi har gjort det billigere å kjøpe, og vi har gjort det billigere å kjøpe de bilene som forurenser lite. Vi har gjort det gjennom kollektivsatsing, og vi har gjort det gjennom jernbanesatsing. Vi har gjort det gjennom at månedskortene nå i høst har blitt billigere, og det merker folk – de månedskortene som har med statsbudsjettet å gjøre, ikke de månedskortene som Oslo-byrådet forhandler fram. Vi satser nå også på hurtigladere i de viktige transportkorridorene rundt omkring i Norge, vi har fått til grep som sørger for at vi får solceller på bygg, og at vi får avskrivingsregler for vindkraft. Ja, det er en haug av små endringer som vi nå har klart å få til. Men vi trenger også å gjøre de store makroendringene for å få til det store skiftet. Da må vi også tørre å bruke avgiftssystemet. Noe har vi gjort i tidligere budsjett, men noe må vi også gjøre i dette. Prinsippet er veldig enkelt: Det betyr at man avgiftsbelegger det man vil at det skal brukes mindre av, og så slipper man opp på det man vil at det skal brukes mer av. Viljen til å øke avgifter har politikere hatt de siste 6 000 årene. Utfordringen gjennom et grønt skatteskifte er at man også skal gi pengene tilbake, sånn at man skal klare å skape grønne markeder, sånn at det skal bli lønnsomt for dem som faktisk vil tjene penger på at folk tar de grønne valgene. Det er en utfordring for oss å skape i budsjettet til høsten, og jeg er klar for å være med på å diskutere hvordan vi skal gjøre det. I en verden hvor ekstremisme er på frammarsj, er det mer enn noen gang behov for liberale ideer og løsninger. Vi tror på samarbeid over landegrensene, vi tror på at framtida kan bli bedre. Vi tror på at mennesker uavhengig av bakgrunn, religiøs tilknytning eller hudfarge har de mulighetene. Vi tror på at samarbeid alltid er mulig, og at resultatet av samarbeid blir bedre enn resultatet av isolasjon. Vi tror det er mulig for alle mennesker å lykkes dersom vi sammen legger til rette for at hver og en av oss på et så likt grunnlag som mulig kan lykkes. Det er den sosialliberale grunnideen, og Venstre er det eneste sosialliberale partiet. Det er enkelte andre partier som er opptatt av en bedre miljø- og klimapolitikk. Det er også enkelte andre partier som er opptatt av å legge til rette for at nytt næringsliv skal vokse fram etter oljen. Det er også enkelte partier i denne salen som er opptatt av å bekjempe fattigdom. Og det er muligens andre partier som også er opptatt av å ha en skole som ser utfordringene og løfter hver eneste elev. Men det er bare Venstre som står for alt dette, og som er mer opptatt av å se muligheter enn å se problemer, fordi vi alltid tror at det å få til noe bedre er mulig. Jeg vil avslutte med å fremme to forslag, nr. 10 og nr. 11, som er et primært og et subsidiært forslag som vi håper å få støtte for, og som går inn i debatten vi har hatt tidligere når det gjelder fengsling av barn.