Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2012-11-22:
Først en takk til forslagsstillerne som gir oss en mulighet til å diskutere en viktig sak, nemlig hvordan Norge skal bli bedre i stand til å håndtere sterkere integrering og samhandling med andre land i verden. Det pekes på vårt sterke økonomiske forhold til Europa som eksport- og importland, men også på vårt forhold til andre land som det er naturlig å samarbeide med, spesielt relatert til olje- og gassnæringa, marin og maritim eksport og samhandling. Sjøl om Senterpartiet er imot EU-medlemskap, er vi for samhandling med andre land. Som en sjølstendig nasjon med store naturressurser er vi spesielt opptatt av en aktiv europapolitikk og aktivt samarbeid med andre nasjoner – dette for å være med på å ivareta norske interesser globalt. Det er som kjent svært viktig for vår nasjon på flere områder, slik det også er viktig for oss å legge til rette for at næringslivet skal ha levedyktige rammevilkår i Norge – også for bønder. Forslagsstillerne peker på en rekke forhold som skal styrke Norges muligheter i en global verden. Helt åpenbart er språkferdigheter helt grunnleggende for god samhandling med omverdenen. Det er flott at regjeringa har lagt til rette for forsøk med å utprøve et 2. fremmedspråk i barneskolene. Jeg vet at det også er skoler fra mitt eget distrikt som deltar i dette med gode resultater. I ungdomsskolen er det også lettere å legge til rette for fordypning i fremmedspråk både gjennom muligheten for å ta fag fra høyere trinn og også gjennom å benytte mulighetene som ligger i valgfagene. Sjøl om erfaringene er gode fra forsøkene, mener Senterpartiet at 2. fremmedspråk ikke må gjøres obligatorisk for alle. Denne diskusjonen har vi hatt tidligere, og kompromisset den gangen ble et fag i ungdomsskolen som ble kalt for fordypning i norsk, engelsk eller samisk. Det var ikke akkurat noen suksess, mens erfaringa med innføring av praktisk arbeidslivsfag, derimot, er svært godt mottatt. Senterpartiet er opptatt av individet og å bygge på det den enkelte eleven mestrer. Det betyr at vi må gi muligheter, men vi skal også ha respekt for at vi er forskjellige. Det betyr at ikke alle skal ha to fremmedspråk i tillegg til hovedmål og sidemål. Det handler om respekt for den enkelte. Så må de som skal ha to fremmedspråk, gis et godt tilbud som gjør dem til funksjonelle brukere av to språk. Jeg har som sikkert mange av oss vært så heldig at jeg har fått erfare hva det vil si å være tett på en utvekslingsstudent, ikke i egen person, men et av mine barn. Det vil si: Hun var ute i videregående, bodde i egen familie i et av BRIC-landene og lærte et språk hun ikke kunne fra før. Våre erfaringer er gode, også når det gjelder oppfølginga fra lokal skole både under og etter oppholdet. Erfaringen er at det er flere på studiespesialiserende linjer som søker seg til utveksling, enn det er fra yrkesfagene. I utgangspunktet mener jeg at alle elever hadde hatt godt av et år «utabygds», som vi sier på Hadeland, men det må sjølsagt være opp til den enkelte. Forslagsstillerne ønsker at regjeringa skal vurdere hvordan vi skal stimulere til at flere reiser ut – og da spesielt fra yrkesfaglig studieretning. Siden jeg har tro på at gjentakelser av gode eksempler kan smitte positivt til andre, vil jeg fortsette å bruke gode eksempler fra mitt eget distrikt. I Oppland har det nemlig i mange år vært et eget servicekontor for internasjonal utveksling for yrkesfagelever. Kontoret drives nå av Oppland og Hedmark fylkeskommuner. Som mor ble jeg faktisk veldig overrasket over at de sender ut egne brev til yrkesfagelevene og oppfordrer dem til å søke om utveksling for en kortere eller lengre periode. Det betyr at det er store muligheter i den enkelte fylkeskommune dersom fylkeskommunen faktisk vil. Så til høyere utdanning. Det er flott at utenlandske studenter kommer til Norge for å studere. Vi trenger denne kulturutvekslingen. Noen blir i landet, andre reiser hjem til sine land med erfaring fra Norge og norsk kultur og med de bånd som er knyttet. Det samme gjelder behovet vi har for at flere norske studenter velger utenlandsstudier. Mange av universitetene og høgskolene har utvekslingsordninger og tett samhandling med utdanningsinstitusjoner i andre land. Dette gjelder både på studentnivå og lærernivå. Men vi trenger også studenter som reiser til utlandet for å ta både hele bachelorgrader og mastergrader. Disse kommer gjerne tilbake til Norge og har en merverdi i form av kompetanse, med kjennskap til både andre kulturer og andre måter å tenke på. Det er verdifullt for Norge. Jeg har til slutt lyst til å trekke fram et godt eksempel på hva som gjøres i deler av universitets- og høgskolemiljøet i dag. Høgskolen i Gjøvik, med 300 ansatte, har ansatte fra 25 ulike land. Det er rimelig internasjonalt, særlig med tanke på at de har en studentmasse på 3 000. En kan lett forestille seg hva det gir av muligheter for samarbeid med utenlandske miljøer. Det er derfor kanskje heller ikke helt tilfeldig at Høgskolen i Gjøvik, på tross av sin størrelse, også er en av få høgskoler som har koordineringsansvar for et av EUs forskningsprogrammer.