trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-23:
I det siste innlegget som statsråden holdt nå, understreket hun viktigheten av at kvinner får delta på denne opplæringen. Jeg er helt enig i at det ikke er noe godt system hvis man har mulighet til å trekke dette ut over veldig lang tid, for da lærer man lite. Men da er det jo så utrolig avslørende det innlegget som statsråden hadde som dreide seg om barnetilsyn. Der avdekket hun på en måte at hun ikke skjønner at mange innvandrerkvinner faktisk er i en helt annen situasjon enn hun og jeg og alle andre er. Hvem har råd til å betale barnetilsyn privat utenom? Jeg skjønner at statsråden har det. Jeg hadde sikkert hatt det. Svært mange innvandrerkvinner og innvandrere har det ikke. Så skisserer statsråden også en annen veldig tradisjonell modell: at det skal finnes en svigermor som er hjemme og passer barna, eller at man skal ta denne kampen med en mann som kanskje ikke engang vil at kvinnen skal få norskopplæring, og at han til overmål skal være hjemme for å passe barna! Det er greit at vi kan diskutere dette her, men det blir meningsløst. Hvis vi vil at dette skal fungere ordentlig, og hvis vi vil sikre disse kvinnene en mulighet til å komme på denne norskopplæringen, må vi sikre barnetilsyn. Jeg har lyst til å peke på det opplegget som Quo Vadis har, som har vært veldig velfungerende lenge. De har møtt de kvinnelige analfabetene som har hatt kanskje mest problemer med å kunne lære seg norsk og komme ut i arbeidslivet. De har lyktes, men de har kombinert dette med barnetilsyn, som gjør at man kan være trygg på at noen tar godt hånd om barna mens man går på dette opplegget. Det er veldig viktig at den som tradisjonelt sett har hatt en veldig tung rolle og et stort ansvar i forhold til å ta vare på barna, er helt trygg på at barna har det godt, og at noen passer på dem mens man går på norskopplæring. Her mener jeg faktisk at statsråden er forferdelig gammeldags og bør revurdere sin argumentasjon.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2004-06-09:
Som det fremgår av replikkordskiftet vi nettopp har hørt, var det ikke med den største entusiasme at statsråden i sin tid fulgte opp vedtaket om at vi ønsket en melding om økonomiske forhold i filmbransjen. Hun har selv omtalt sitt produkt som en tynn flis, et synspunkt jeg deler. Det ligger to soleklare utfordringer i den innstillingen som i dag vedtas. 6 pst. moms er det ene, som Torny Pedersen var inne på. Det er også en klar beskjed om at vi ønsker en melding til Stortinget om å få utenlandske produksjoner til Norge, med incentivordninger for å få til dette i inneværende stortingsperiode. Mitt spørsmål til statsråden er: Kan vi forvente at hun med noe større entusiasme nå vil legge frem en slik melding?
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2004-06-09:
Først til forslaget lagt frem i salen i dag av representanten Magnar Lund Bergo. Det er et forslag med gode intensjoner, som vi deler, men dette er, som representanten Thommessen fra Høyre sa, avklart mellom Regjeringen og Arbeiderpartiet i forbindelse med statsbudsjettet, og vi har ikke tro på omkamp i denne sammenhengen. Det er selvfølgelig viktig for Norge å ha et profesjonelt filmstudio, men jeg undrer meg jo litt over at man legger frem dette forslaget over bordet. Nå har vi hatt filmmeldingen til behandling i seks–sju uker i komiteen uten at dette har vært nevnt med et ord, og så kommer man med det over bordet. Det synes jeg blir litt merkelig. Så et par kommentarer til statsrådens innlegg. Jeg merket meg at statsråden fokuserte mye på at justering av støtteordningene er det departementet som bestemmer. Så sa hun at deler av komiteen hadde synspunkter på at man skulle ha en «konstruktiv dialog» på dette området. Det er faktisk en viktig del av komiteen som har synspunkter på dette, nemlig flertallet, og det er gjerne flertallet som bestemmer i denne sal. Det ble i hvert fall sagt noe slikt på slutten av 1800-tallet. Det flertallet sier, er at de støtteordningene som man har, skal fortsette ut denne perioden uten å endres nevneverdig, og vi forutsetter selvfølgelig at statsråden følger opp dette flertall. For øvrig merket jeg meg at statsråden uttrykte håp om at saken om incentiver for å trekke utenlandske produksjoner til Norge skulle komme i løpet av denne stortingsperioden. Jeg vil bare gjøre statsråden oppmerksom på at i vedtaket står det at saken skal behandles i denne stortingsperioden. Da må den nødvendigvis komme rundt juletider for at vi skal kunne få den til behandling. Helt til slutt: Jeg tror statsråden sa noe om at jeg hadde sagt noe om kutt i revidert nasjonalbudsjett på filmstøtte. Jeg har ikke nevnt filmstøttekuttene i det hele tatt i dag. Det tror jeg var representanten Lund Bergo, så der tror jeg statsråden muligens tok feil.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2004-06-09:
Det ser ut til å bli en vane i dag. Krisesentre – det var den saken vi nå var kommet til, ikke sant? – Da har vi orientert oss riktig. Krisesentrene har vært og er et svært viktig lavterskeltilbud til voldsutsatte. En samlet komite understreker viktigheten og nødvendigheten av å ha et tilbud til mennesker som befinner seg i krise. Krisesentrene inngår som et viktig ledd i samfunnets tilbud om denne akutthjelpen. Det er et prisverdig arbeid krisesentrene har lagt ned siden de ble startet på 1970-tallet. Mye av arbeidet er basert på privat engasjement, frivillighet og idealisme. En rekke av de 50 krisesentrene i Norge har til tider vært preget av uforutsigbar økonomi. Særlig blir dette tydelig når kommuneøkonomien rundt i landet er presset. På anmodning fra statsråden ble denne saken liggende i påvente av at Regjeringen holdt på å se på nye finansieringsformer i forbindelse med kommuneproposisjonen for 2005. Vi hadde forventninger til at det fra Regjeringens side skulle foreligge forslag om 80 pst. statlig finansiering. Men i kommuneproposisjonen kom det intet nytt fra Regjeringen. Dette er grunnen til at vi behandler denne saken i dag. Flertallet bestående av Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet går inn for en økt statlig finansiering fra 50 pst. til 80 pst. At dette er svært gledelig for Fremskrittspartiet, skjønner man når man vet at vi allerede foreslo dette i 1998. Det er svært viktig at midlene til krisesentrene øremerkes. Disse midlene kan fort bli borte i det store sluket hvis de ikke øremerkes, all den tid dette tilbudet ikke er lovpålagt og heller ikke vil bli det. I Dokument nr. 8:17 fremmes forslag om å lovfeste tilbud om krisesentre. Regjeringspartiene og Fremskrittspartiet mener at det å lovfeste tilbudet ikke nødvendigvis er sammenfallende med å sikre det. Det finnes en rekke lovpålagte oppgaver som dessverre ikke blir fulgt opp i Kommune-Norge. For oss er det langt viktigere å sikre at det faktisk finnes et tilbud til voldsutsatte, fremfor å lovpålegge kommunene å ha et slikt tilbud. Det finnes i dag både offentlige og private krisesentre, og svært mange kommuner sikrer de utsatte kvinnene og barna et tilbud, enten gjennom egne eller interkommunale avtaler. Det vil være tvilsomt om kommuner som i dag ikke har råd til å dekke utgifter for opphold på krisesentrene, vil kunne ha økonomi til dette selv om tilbud om krisesentre blir lovfestet. Etter Fremskrittspartiets syn har enhver borger rett til beskyttelse når han/hun føler seg truet. Dette er kanskje den viktigste årsaken til at vi vil sikre krisesentrene mulighet til videre drift. Stortinget ønsker også å si noe om at med økt statlig satsing ønsker man at driverne av krisesentrene skal kunne bruke de statlige instanser som finnes, bl.a. for å øke kompetansenivået. Statens barnevern og familievern er et naturlig sted for krisesentrene å søke råd og veiledning i denne sammenheng. I fremtiden vil krisesentrene gå en tryggere og mer stabil fremtid i møte. Driverne kan bruke tiden sin til brukerne istedenfor å bruke krefter og ressurser på å få endene til å møtes.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2004-06-09:
Jeg har registrert at Arbeiderpartiet i en rekke sammenhenger uttrykker bekymring for kommuneøkonomien, så også i dagens debatt ved representanten Torny Pedersen. Det kunne være riktig å påpeke at det er Arbeiderpartiet som sammen med Regjeringen står bak årets statsbudsjett og i så måte også kommuneøkonomien. Det ser også ut til at Arbeiderpartiet vil samarbeide med Regjeringen når det gjelder revidert, og ifølge pressen er det ikke lagt opp til noen vesentlig økning for kommunene. Fremskrittspartiet fremmer på sin side i forbindelse med revidert en økning for kommunene på 700 mill. kr. Etter mitt syn bør man fra Arbeiderpartiets side kanskje moderere sin kritikk mot kommuneøkonomien noe, når man faktisk selv har ansvaret for den. Jeg merket meg at Arbeiderpartiets justispolitiske talsmann har kastet seg inn i debatten og uttrykker stor bekymring for ofrene, og sier at vi må fokusere mer på ofrene. Det er veldig fint å høre – det er musikk i ørene til Fremskrittspartiet. Problemet er at vi sjelden ser noen konkrete resultater fra Arbeiderpartiet på dette området. Arbeiderpartiet har jo styrt kriminalpolitikken i Norge i vesentlige deler av etterkrigstiden, og resultatet er et sultefôret politi, lave straffer, fengselskøer og et minimalt fokus på ofrene.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2004-06-09:
Det Dokument nr. 8-forslaget vi i dag behandler, inneholder følgende konkrete punkter: 1. Lovfestet tilbud om incestsentre samt en finansieringsplan hvor staten går inn med 80 pst. og kommunene med 20 pst.2. Opprettelse av døgnåpen, nasjonal og gratis krisetelefon for incestutsatte3. Plan for fremtidige etableringer av incestsentre4. Finansiering av et fellessekretariat for incestsentrene En samlet komite vil understreke at det arbeidet som Støttesentrene mot incest gjør rundt i landet, er et svært viktig supplement til det offentlige tilbudet som blir gitt av første- og andrelinjetjenesten. Det er viktig å understreke at incestsentrene og krisesentrene ikke på noen måte skal kunne sammenliknes. Derfor synes flertallet i komiteen at dette Dokument nr. 8- forslaget er så stort og omfattende at vi ønsker at Regjeringen legger frem en egen sak om dette til høsten. Incestsentrene er som sagt et supplement og ikke en erstatning for de eksisterende tilbud til incestutsatte. Sentrene er ment som et sted hvor incestutsatte og deres pårørende kan få råd og veiledning i forhold til ulike offentlige hjelpetiltak. I tillegg skal de også være et møtested for å treffe og snakke med andre i samme situasjon. Derfor stilles heller ikke de samme kravene til et incestsenter som til et krisesenter. Incestsentrene er altså ikke et akutt krisetiltak for utsatte, men et sted å bearbeide opplevelser og orientere seg i det offentlige hjelpeapparatet. Sosialdepartementet og Helsedepartementet holder på med et utredningsarbeid både på lokalt og regionalt nivå for å se på tjenestebehovet for volds- og traumerammede. Komiteen mener at det av hensyn til den videre drift av incestsentrene haster med å finne en løsning på hvordan de skal organiseres og finansieres. Derfor ber flertallet Regjeringen om å komme tilbake med et forslag om dette i egen sak til høsten. Når det gjelder døgnåpne krisetelefoner, finnes det allerede i dag en rekke krisetelefoner som også tar imot telefoner fra incestutsatte og kan henvise disse videre. Flertallet mener at forslaget om døgnåpne krisetelefoner for incestutsatte må ses i sammenheng med utredningen fra Regjeringen. Når det gjelder de to siste punktene i Dokument nr. 8-forslaget, om en plan for etablering av incestsentre og et fellessekretariat for sentrene, mener flertallet at det også er naturlig å se på dette i sammenheng med denne utredningen fra Regjeringen. Dette vil gi Stortinget muligheten til å få et helhetlig bilde av incestsentrene og av behovet og kompetansen som kreves, samtidig som man får den økonomiske oversikten over hva dette faktisk vil koste. Med dette anbefaler jeg innstillingen fra komiteen.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-06-09:
Når det gjelder å innføre moms, har Arbeiderpartiet i ettertid sett at vi bl.a. burde ha tatt med NRK. I ettertid har vi også sett at det er viktig å få innført moms i kino- og filmbransjen. Vi ønsker nå å få dette gjort, og vi ønsker å få det gjort så raskt som mulig. Vi fikk ikke forståelse for at vi ville få dette gjort før vi starter budsjettbehandlingen, altså i november, men det ser ut som om det blir flertall for å gå inn for det fra 1. januar 2005. Det kunne heller ikke regjeringspartiene være med på. Da blir jeg bekymret for at dette skal bli en sak som blir trukket ut i tid. Jeg vil utfordre statsråden: Kan statsråden godta at det nå er flertall for å innføre moms fra 1. januar 2005, og at den virkelig blir innført fra den dato?
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-06-09:
Arbeiderpartiet er også veldig glad for at vi fikk regjeringspartiene med på å putte 7,5 mill. kr inn igjen til filmbransjen. Jeg var ikke fornøyd med svaret jeg fikk av statsråden i forrige replikkrunde. Statsråden sa at hun har merket seg flertallet som sier at vi skal innføre moms fra 1. januar 2005, og at hun vil komme tilbake til det i budsjettet. Nå vet vi av erfaring at det er mange måter å komme tilbake på. Mitt spørsmål er: Vil vi fra 1. januar 2005 komme dit at momsen innføres, at det ikke bare er en problemstilling som blir belyst i budsjettet, men at vi reelt får det innført?
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-06-09:
Som jeg sa i mitt innlegg, var ikke omtalen i kommuneproposisjonen for 2005 om krisesentrene noen god lesing. Etter flere år fram og tilbake om hvordan myndighetene skal takle problemene som krisesentrene har, fikk vi rapporten fra Kvinnevoldsutvalget, og den var klar i forhold til både struktur og finansiering. Men Regjeringen velger å ikke følge den gode rapporten. Heldigvis er det andre partier som har lest rapporten, og som ser viktigheten av innholdet i Kvinnevoldsutvalgets framlegg. Det neste som da blir viktig – og jeg ber nå Regjeringen om å følge opp og gjennomføre – er den 80-20-finansieringen fra 1. januar 2005. Kan statsråden bekrefte at hun vil gjennomføre det som flertallet vedtar i dag?
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-06-09:
Representanten fra Fremskrittspartiet, Ulf Erik Knudsen, er opptatt av Arbeiderpartiet og kommuneøkonomi. Ja, vi er også veldig opptatt av kommuneøkonomi, men når vi inngår et forlik med andre partier, er det å gi og ta, og vi fikk økt kommunebudsjettet for i år. Så vil jeg litt tilbake til det som går på Kvinnevoldsutvalgets rapport og innholdet i den. Jeg vil også tilbake til en person som satt i det Kvinnevoldsutvalget, domprost Tor B. Jørgensen, som mener at uten lovpålegging er krisesentrene prisgitt den enkelte kommunes vilje og evne til å prioritere driften av sentrene. Lovpålegging ville gitt mer likeverdige tilbud over hele landet, og Kvinnevoldsutvalget foreslår også egentlig ganske kraftig at den statlige andelen av finansieringen må økes. Jeg skjønner godt at Høyre ikke vil bruke mer penger på kommunene. Det kunne jo i denne sammenhengen hende at det ble litt mer på kommunene. Den saken kjenner vi til. Men det forundrer meg at så mange fra Høyre i denne saken ikke ser det som Kvinnevoldsutvalget og de personene som satt der, har kommet med. Det synes jeg er veldig beklagelig. Hvorfor setter vi ned utvalg som skal utrede for oss, hvis vi ikke tar hensyn til det når det gjelder de store tingene? Det er de store tingene som går på økonomi og lovfesting, som Kvinnevoldsutvalget er kommet med, og her ligger det store ansvaret i den saken vi holder på med. De har kommet med mange flere forslag til struktureringer, det er greit – det er vi enige om – men det er dette som er det viktige. Det forundrer meg at regjeringspartiene har så liten tillit til det utvalget.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-06-09:
Vi sliter med å få struktur på våre lavterskeltilbud, både krisesentrene og incestsentrene. Det har i alle fall debatten i dag tydelig fortalt oss. Det forundrer meg at Regjeringen når det gjelder incestsentrene, vil tøye disse problemstillingene ytterligere ut i tid, som det står i kommuneproposisjonen for 2005. Er statsråden enig i at denne uthalingen i tid går ut over tredjeperson, dem som trenger hjelpen? Mener statsråden at vi med det vedtaket vi gjør i dag, nå endelig er i startgropen for å få også incestsentre der det skal være slike? Mener statsråden at det bør være et senter i hvert fylke?
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-09:
Hvis vi hever oss litt over den politiske småligheten og forsøkene på å få inn stikk, og ønsker å lese og høre statsråden på en velvillig måte, virker det som om det er bred enighet om framtiden for norsk film. De som jobber i denne bransjen, bør se framtiden lyst i møte. Slik jeg leser statsråden, er det bare snakk om å få litt lengre tid. Men det skurrer litt når statsrådens ønskereprise i revidert er gjentatte kutt nettopp i de samme postene. Nå sa Dagrun Eriksen at hun var glad for de endringene som Arbeiderpartiet hadde påtvunget Regjeringen. Det kunne ha vært hyggelig å høre om statsråden delte den samme gleden. Til Norsk filmstudio på Jar: Thommessen sa at denne saken var behandlet tidligere. Jeg ser at dette er et paradoks. Samtidig som alle vil norsk films framtid vel, alle vil støtte norsk film – det er god drift – så har vi ett profesjonelt studio i Norge, som svever i fare. Hvilke grep har statsråden tatt, og hvilke grep vil statsråden ta, for å ivareta Jar?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2004-06-09:
Jeg hadde behov for å si noen ord nå på slutten, for det er skapt et inntrykk av at regjeringspartiene har sittet helt stille i forhold til saken om krisesentrene i kommuneproposisjonen. Derfor vil jeg komme med noen fakta som kanskje gjør at en kan se at vi faktisk har gjort en god del grep som gjør at krisesentrenes tilstand vil bli bedret. For det første er det nytt av i år at dersom sentrene klarer å skaffe en ekstra tildeling i løpet av året, vil man kunne søke på nytt – bare man gjør det innen september – for å kunne få utløsning fra staten. Dette vil være med på å bedre tilstanden. Og dessuten: Med en 50-50-finansiering måtte senterlederne bruke mange timer på å skaffe finansieringen på 50 pst, er det sagt av mange talere. Det samme vil være tilfellet med en 80-20-finansiering, de vil fortsatt måtte bruke mye tid på å skaffe den finansieringen på 20 pst. De må ta kontakt med like mange kommuner og bruke like mye energi på dette som da de skulle ha 50 pst. inn. Derfor har vi gjort det grepet at Statens barnevern og familievern skal være med i den drahjelpen, de skal være med og ta kontakt med kommunene, få til langsiktige avtaler, få noe som er faglig forankret og som kan hjelpe til med å få den faglige kompetansen hevet i krisesentrene. Det er en god ordning. Så det må ikke sies fra denne sal at det ikke er gjort noen grep for at krisesentrenes tilstand skal bli bedre. I tillegg skal man utarbeide en tilgjengelighetsplan for å se om kvinner har et tilbud i sin nærhet, og hvordan dette er dekket i landet som helhet. Det har vært snakket om slitte krisesentre. Ja, det har vært slitte krisesentre. Omleggingen i Husbanken gjør at man nå ikke bare kan få lån til å bygge et krisesenter, men man skal også kunne søke om lån til ominnredning, ombygging og alt det som krisesentrene trenger. Det må ikke skapes et inntrykk av at man har sittet stille. Det vi er uenige om, er kostnadsnivået og hvordan det offentlige skal bidra, om det skal være en fordeling mellom staten og kommunen på 80-20. Det er der uenigheten ligger. Jeg skulle ønske at også resten av salen var litt opptatt av det bidraget og den hjelpen som Statens barnevern og familievern nå vil kunne yte, slik at krisesenterlederne skal kunne bruke sin tid på drive krisesenter og ikke på samle inn penger.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2004-06-09:
Endå ein gong er det eit fleirtal ved opposisjonen som går inn for å forbetre den økonomiske situasjonen for krisesentra, mens regjeringspartia argumenterer for å behalde dagens finansieringsordningar. Krisesentra gir, som det har vore sagt av fleire her, ei uvurderleg hjelp til personar som ofte er i djup naud. Då er det ikkje anna enn rett og rimeleg at staten legg til rette for at sentra skal få gjort jobben sin på ein god måte, utan å måtte frykte for nedskjeringar eller nedlegging. Kvart år er realitetane ute i Kommune-Noreg slik at når dei kommunale budsjetta skal behandlast, er det stor utryggleik knytt til mange krisesenter. Kommuneøkonomien er pressa, og det er mange tilbod rundt omkring som blir reduserte eller avvikla. Det store spørsmålet som svirrar rundt, er: Vil kommunane løyve, eller vil dei ikkje løyve dei nødvendige midlane, som så vidare skal utløyse tilsvarande statlege midlar? Naturleg nok skaper dette uro for sentra, men ikkje minst skaper dette uro for den mest sårbare gruppa, nemleg dei personane som bruker krisesentra. Eg har sjølv vore kommunepolitikar, og eg har sete i helse- og sosialstyret. Eg har gått den tunge vegen saman med medrepresentantar og sagt nei til løyvingar til det krisesenteret som vi i kommunen bruker, noko som igjen førte til reduksjon i det statlege tilskottet. Økonomi er stikkordet, og eg skjønnar ikkje representanten Sjøli sin argumentasjon om at dagens finansieringsordning er ei betre ordning for krisesentra enn fleirtalet sitt forslag om 80 pst. frå staten, som skal utløyse 20 pst. frå kommunane. Alle dei som har kontakta oss, har peika på økonomi. I dag har vi 50 krisesenter i Noreg, og det betyr at vi har eit godt interkommunalt samarbeid når det gjeld krisesentra. Senterpartiet meiner vidare at lovfesting ikkje er den rette vegen å gå for å sikre drifta ved desse sentra. Som det har vore sagt før, er det om lag 90 pst. av kommunane som bidreg, og det viser at det ikkje er mangel på velvilje som har skapt ein vanskeleg situasjon, men det er mangel på pengar. Prinsipielt er vi for ein reduksjon i øyremerkte midlar til fordel for ei tilsvarande styrking av den evna kommunane har til å oppfylle dei oppgåvene som skal løysast, men her må det vere eit samsvar mellom dei mange oppgåvene kommunane har, og dei midlane dei har til å bruke til desse oppgåvene. Når det gjeld krisesentra, er talet på senter lågt og den geografiske variasjonen stor, og det er hovudårsaka, i tillegg til økonomien, til at vi vil ha ei øyremerking av tilskottet. Ei eventuell innlemming bør først skje når dekningsgraden er heva i tråd med det lokale behovet.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2004-06-09:
Statsråden snakka om langsiktige samarbeidsavtalar mellom kommunane og krisesentra. Det synest eg høyrest veldig positivt ut for begge partar. Det trengst. Så har eg lyst til å streke under at det er viktig at vi spelar på lag, for som statsråden sa, er det finansieringsordninga og lovfestinga som skil oss. Eg har inntrykk av at dei fleste i denne salen har eit felles mål. Vi har 50 krisesenter i Noreg. Spørsmålet eg har til statsråden, er: Har statsråden ei slags aning om korleis tilbodet rundt om i landet er når det gjeld tilgjengelegheit for kvinner som har behov for eit slik tilbod? Vil statsråden eventuelt, dersom ho ikkje har oversikt over det no, komme tilbake til det ved eit eigna høve?
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2004-06-09:
Det er freistande å stille eit spørsmål til representanten Rafiq når ho frå denne talarstolen hevdar at kommunane forventar at staten ved Stortinget skal komme og rydde opp. For meg verkar det som om realitetane ute i Kommune-Noreg er totalt ukjende for denne representanten. Det som skjer i dag, er at skular vert lagde ned, støttekontaktar for både psykisk og fysisk funksjonshemma vert fjerna, heimehjelpstenestene for eldre vert reduserte, vi har nedlegging av aldersavdelingar og sjukeheimsavdelingar, og vi veit at hundreåringar får avslag på søknad om institusjonsplass eller avlastingsplass. Vi veit også at kommunar seier nei til støtte til krise- og incestsenter. Då er det freistande å spørje representanten om ho meiner dette er ein slags strategi frå kommunepolitikarane for at dei kan kome til Stortinget, slik at vi – som representanten sa – kan rydde opp. Det er også freistande å spørje om representanten trur at kommunane spekulerer med interessene til dei innbyggjarane dei er valde til å ta vare på, berre med tanke på at det skal utløyse statlege midlar. Så sa representanten at dersom tilskotet skal auke til 80 pst., vil det gå ut over andre ting. Sjølvsagt er det slik at om vi brukar desse pengane, vil anten staten sine utgifter auke eller så må vi ta det frå andre stader. Då har eg eit råd til Høgre sin representant. Høgre kan jo redusere ambisjonsnivået, spesielt når det gjeld skattelette, og dermed bidra til at både brukarane av krisesentra og andre sårbare grupper kan få eit enklare tilvære. Eg synest at vi i denne salen burde avstå frå å mistenkjeleggjere kommunane når det gjeld det arbeidet dei, med stramme økonomiske rammer, gjer for å betre tilbodet. Det gjeld både til barn, unge, eldre og sjuke.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2004-06-09:
Ja, kommunane tek ansvar – det er nettopp det dei gjer. Når representanten seier at det gir eit galt signal når Stortinget vil auke det statlege tilskotet frå 50 pst. til 80 pst., så må eg seie at eg skjønnar ikkje kva representanten meiner med det. Samtidig seier ho at det fungerer godt, men det er jo nettopp det det ikkje gjer. Dei signala vi som stortingsrepresentantar får, er jo at kvar haust når kommunebudsjetta skal fastleggjast, med innstilling frå rådmannen, blir det skapt usikkherheit og uro, fordi ein er redd desse tilboda skal bli nedlagde. Eg håper at representanten Rafiq erkjenner og tek innover seg at det er eit fleirtal i denne salen som vil vedta ei finansieringsordning 80-20.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2004-06-09:
Som krisesentra slit også incestsentra med å finansiere drifta si. I tillegg er dei, som det har vore hevda av fleire her no, i mindre grad etablerte, og dei vert støtta av færre kommunar enn krisesentra. Det gjer derfor utfordringane med å sikre ein god og pårekneleg økonomi store. Derfor er det positivt at Stortinget no går inn for å be Regjeringa føreta ei vurdering av kva slags tilbod incestsentra skal gi, og korleis dei skal organiserast og finansierast. Det er bra at det er ulike driftsformer, og at dei frivillige deltek, som det vart sagt tidlegare i debatten her, men det finst også senter som er finansiert berre med offentlege midlar, av kommunar, av fylkeskommunar og av staten. Når det gjeld incestsentra, er det viktig at brukarane kan vende seg direkte til dei, at det er eit lågterskeltilbod, at dette tilbodet er gratis, at dei tilsette har fagleg relevant kompetanse, og at det er eit supplement til det offentlege hjelpeapparatet. Lovfesting av oppgåver er i seg sjølv ikkje noka løysing på problema rundt finansieringa av incestsentra, og Senterpartiet vil derfor ikkje støtte eit slikt forslag. Vi skal vel ikkje dra i gang ein ny debatt om kommuneøkonomien, men eg vil likevel hevde av kommunane har store nok problem med å finansiere andre oppgåver som er blitt lovpålagde, men som ikkje vert følgde opp med store nok løyvingar frå dette hus. Eg håpar derfor at Regjeringa vil konkludere i si vurdering med at incestsentra skal få den same finansieringa som krisesentra, nemleg 80 pst. statleg tilskot og 20 pst. frå kommunane. Til slutt ser eg fram til at Stortinget får dette tilbake som eiga sak.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-06-09:
Eg sa til slutt i innlegget mitt at dette er ei sak som eg vil ta opp med finansministeren, og at vi kjem tilbake til det i 2005. Sjølvsagt har eg merka meg kva fleirtalet meiner i denne saka. Det har eg aldri lagt skjul på. Eg har òg hatt god kommunikasjon med Produsentforeningen i denne saka. Det er eit viktig incentiv. Det eg har reagert på spesielt i forhold til representantane frå Arbeidarpartiet, er at eit parti som har sete så lenge i regjering, ikkje skjønnar at ting må utgreiast før vi kan innføra dei. Eg sa i innlegget mitt at vi kjem tilbake til dette i budsjettet for 2005.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-06-09:
I kva grad eg viser entusiasme eller ikkje, skal vi la liggja. Eg er genuint oppteken av å gi filmindustrien gode kår. Eg er veldig oppteken av dei problemstillingane som vi drøftar i dag. Eg reagerer litt sterkare på ein del av kommentarane i nokre av innlegga i forhold til kva Regjeringa har gjort, og kva eg eventuelt måtte meina bl.a. om filmen «Bea», som representanten Pedersen var inne på. Eg sa i innlegget mitt at det er naturleg å komma inn på incentivordningane i ei stortingsmelding om kultur og næring. Der vil vi i samarbeid med Næringsdepartementet gå aktivt inn for å få fram incentivordningar òg i forhold til filmindustrien. No har ikkje eg det heilt klart for meg når denne meldinga skal leggjast fram, men eg er overtydd om at ho iallfall kjem i inneverande stortingsperiode. Vi tenkte oss at dette skulle bli ein del av den stortingsmeldinga.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-06-09:
Eg deler representanten Eriksens glede. Det er vanskeleg å forklara, men når ein sit i eit regjeringskollegium og må kutta opptil milliardar av kroner, går det ikkje an at ein statsråd i eit slikt løp seier: Eg har ingenting å gi. Eg trur iallfall at dei som tidlegare har vore statsrådar, kan stadfesta at ein ventar at alle må yta når ein arbeider med revidert og må kutta opptil fleire milliardar kroner. På mitt budsjett er veldig mykje bunde opp fordi ein har skrive tildelingsbrev, og ein har juridiske bindingar. Eg hadde ikkje så veldig mange plassar å kutta. Eg likar ikkje å kutta på film. Eg likar heller ikkje å kutta i pressestøtta. Eg likar ikkje å kutta på noko i mitt budsjett, men i eit spleiselag må alle yta. Difor er eg veldig glad for at desse pengane ikkje blir kutta. Då er det andre statsrådar som må lida. Eg har ikkje sett meg inn i kvar kutta blir tekne, men eg er glad på Filmfondet sine vegner for at dei midlane blir verande. Men som sagt, i eit spleiselag – når ein skal ha inn milliardar – er det nokon som må yta. Eg fekk ikkje svart på det andre spørsmålet. Vi får ta det i rotunden etterpå.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-06-09:
Eg føler nok at eg har svart på spørsmålet frå representanten Pedersen at vi kjem tilbake til dette i budsjettet. Dette er ei sak som eg er einig i innhaldet i, og så må det greiast ut. Om vi klarer å bli ferdige med desse utgreiingane, må eg ta opp med min kollega finansministeren, for det er på hans bord momsen ligg. Det må eg gå i dialog med han om. Eit fleirtal er eit fleirtal i denne saka. Når det gjeld filmparken på Jar, som førre replikant spurde om, vedtok vi i budsjettet for dette året å opna for sal som sikrar vidare drift som studio. Det er viktig for meg å understreka at eg vil gjera kva eg kan for at salet skal skje, slik at vi sikrar vidare drift. Poenget er at vi kunne ikkje fortsetja slik som vi gjorde, og det har noko med EU-regelverket å gjera, som eg har forklart i denne saka før. Heilt til slutt vart det sagt frå representanten Knudsen at det hadde blitt kutta i filmstønaden, både i statsbudsjettet for 2005 og i revidert. Det er feil. Det var ein auke på 3 pst. i statsbudsjettet for 2005, og kuttet i revidert er no på plass, og det trur eg vi alle saman skal vera glade for.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-06-09:
Det er vanskeleg på så kort tid å gi eit fyldig svar på den replikken. Eg har heller ikkje førebudd meg på det, for det er andre tema vi har i dag. Eg opplever det at det blir fleire og fleire kvinnelege produsentar og regissørar etter kvart. Eg trur nok at filmbransjen sjølv er veldig bevisst på at ein treng fleire kvinner. No er det vanskeleg for departementet å dirigera dette, men vi kan understreka at det er viktig at dette skal visa seg t.d. i årsmeldinga. Då kjem resultatet på bordet, og då ser ein at dersom det er skeivt, som det er innanfor filmbransjen, som representanten peiker på, må vi gjera noko med det. Å ha eigne kvotar for kvinnelege regissørar eller produsentar trur eg kanskje ikkje er rette vegen å gå, men i alle fall å vera ein mild pådrivar for at dei som deler ut midlar til å produsera filmar, skal vera bevisste på dette, trur eg er eit signal som kan gå til Filmfondet, gjerne frå Kulturdepartementet.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-09:
Da vi behandlet kulturmeldingen, understreket en enstemmig komite viktigheten av at det fokuseres på kjønns- og likestillingsperspektiv i norsk kulturliv. Det er vedtatt i likestillingsloven at det skal redegjøres for den faktiske tilstand når det gjelder likestilling i virksomheter som er pålagt å utarbeide årsberetninger. Det skal også redegjøres for tiltak som er iverksatt, og tiltak som er planlagt framover, for å fremme likestilling og forhindre forskjellsbehandling i strid med denne loven. Offentlige myndigheter og virksomheter som ikke er pliktige til å utarbeide årsmeldinger, skal gi tilsvarende redegjørelse i sitt årsbudsjett. Det er viktig at det fokuseres på kjønnsperspektiv og likestillingsperspektiv i norsk kulturliv. Jeg vil utfordre statsråden i forhold til filmbransjen, som kommer ekstremt dårlig ut. Jeg syns statsråden var veldig god i engasjementet i Idretts-Norge når det gjaldt hoppjentene, og ser fram til svaret på hva hun vil gjøre for å rette opp likestillingsperspektivet i filmbransjen.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-09:
Denne komiteen er også en likestillingskomite, og jeg kommer til å følge opp spørsmålet mitt i stad, fordi jeg mener det er helt nødvendig at vi fokuserer på dette også i norsk kulturliv. I dag tilføres filmsektoren nye virkemidler, som gir filmbransjen flere titalls millioner kroner årlig til produksjon og distribusjon av norske filmer. Det er SV meget fornøyd med, fordi det er viktig at Norge, som er et lite språkområde og en liten kulturnasjon, produserer egne filmer. Det er stor mangel på kvinner i filmbransjen. Jeg vil nevne noen eksempler: Vi har en filmskole med fem linjer og fem mannlige linjeledere. Fjorårets filmproduksjon bestod av 18 langfilmer. Her var det tre kvinnelige filmregissører av 18, ingen kvinnelige hovedroller, bortsett fra to jenter i barnefilmer. Om noen skulle kalle dette et tilfeldig år, viser fakta for 2002: Av totalt ti filmer som ble produsert, ble én animasjonsfilm og én fiksjonsfilm laget av en kvinne. I 2001 ble én av sju spillefilmer laget av en kvinne. I 2000 ble to av åtte filmer laget av en kvinne, og i 1999 ble to av ni filmer laget av en kvinne. Slik vil det fortsette hvis vi ikke gjør noe med hensyn til likestilling i filmbransjen. De få kvinnene som har klart å få en plass i produksjonsmiljøet, har gjort suksess både i Norge og i utlandet. Kvinner må være en del av hele produksjonskjeden i filmproduksjonen. Dette er et uttrykk hvor det er viktig at kvinner deltar i større grad. Det er positivt med engasjementet som Norsk filminstitutt viser i forhold til likestillingsproblematikken innenfor denne sektoren. De skal presentere fakta om likestilling i filmbransjen 4. oktober i år gjennom prosjektet «Kjønn i bevegelse», som skal sette søkelyset på kjønnsbalansen i norsk filmproduksjon. Det skal bli spennende å se resultatet, og SV vil vurdere å fremme nødvendige forslag som kan bedre situasjonen når prosjektet er ferdig. Når bransjen i dag blir tilført meget gode rammevilkår for utvikling og stimulering av produksjon og distribusjon av norsk film, må bransjen sørge for bedre likestillingsprofil enn i dag. Jeg vil be Regjeringa følge opp denne utviklinga og vurdere eventuelle virkemidler for å sikre likestilling innenfor norsk film- og kinobransje. Kulturministeren i Sverige har jo vurdert kvotering, og det er mulig at det blir et av forslagene når denne rapporten kommer.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-09:
Jeg vil referere fra et brev som statsråden har sendt til komiteen: «I brev til komiteen av 30.01.04 i forbindelse med dok.8.nr.17(2003 – 2004) om krisesentre redegjorde jeg detaljert for departementets arbeid med å vurdere en ny finansieringsordning for krisesentrene og lovet å komme tilbake til Stortinget så snart som mulig. Det ble også understreket i brevet at mer forutsigbare rammevilkår forutsetter at finansiering, forvaltning og en eventuell lovfesting av tilbudet må vurderes». (2003 – 2004) Statsråden har flere ganger kommet med hentydninger til dette med lovfesting. I komiteens merknader fra regjeringspartiene står det: «Etter disse medlemmenes vurdering er det derfor ikke nødvendig å lovfeste en slik plikt for kommunene. En lovfesting vil også være i strid med Regjeringens prinsipper for styring av kommunesektoren.» Er prinsippene viktigere for Regjeringa enn å få på plass et slikt tilbud for kvinner og barn?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-09:
De fleste kommunene er kjempeflinke. De ser at dette tilbudet må man ha på plass, fordi det er så velfungerende. Det har mange rapporter vist. Men det er faktisk slik at noen sentre er lagt ned i denne perioden vi har vært på Stortinget. Det har også vært sommerstengte sentre. Det er det som er problematisk ved ikke å lovfeste dette. En annen ting som jeg vil spørre statsråden om, gjelder det regjeringspartiene skriver i sine merknader: «Statens barne- og familievern kan bistå krisesentrene med å få til langsiktige interkommunale avtaler bl.a. for økonomisk støtte.» Det er en stor omstilling nå i Statens barnevern og familievern. Det kommer en del rapporter som viser at de har mye å gjøre, at det er mye som er uforutsigbart. Har virkelig Statens barnevern og familievern kapasitet til å forhandle med kommunene på krisesentrenes vegne?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-09:
Representanten Sjøli hørte nok ikke skikkelig etter hva jeg sa i mitt innlegg. Jeg stilte statsråden et spørsmål om det statlige barne- og familievernet hadde kapasitet til å gjøre denne jobben i kommunene. SV ble i utgangspunktet angrepet for at vi ville ha alt over til staten. Jeg syns det var merkelig når denne regjeringa har vært en pådriver for å flytte både familievernet og barnevernet fra lokalt nivå og fylkeskommunen over til staten. Familievernet har også vært forankret i kommunene rundt omkring i dette landet, og det har også vært mye frivillig arbeid. SV syns det hadde vært helt naturlig når man nå har flyttet disse krisetiltakene, at man også flyttet krisesentrene med. Ellers var statsråden inne på sommerstengte sentre. Statsråden sa fra denne talerstolen at alle kvinnene fikk et tilbud. Statsråden vet like godt som meg, for vi hadde flere runder på dette i fjor sommer, at det her hevdes ulike ting. Men det som er helt klart, er at det ikke er et tilbud når kvinner blir tatt med hjem til de ansatte gjennom hele sommerferien. Det er ikke et akseptabelt tilbud til kvinner og barn som skal være på et krisesenter. Når det gjelder den lokale friheten som representanten Rafiq snakket om: Det som stryper lokaldemokratiet i dette landet i dag, er kommunenes økonomi. Vi har en privat rikdom som er helt enorm, men faktisk sitter man ute i kommunene og sliter livet av seg for å ivareta sine lovpålagte oppgaver. Denne regjeringen har vært med på å gjøre lokaldemokratiet til noe som er ganske vanskelig. Det er veldig vanskelig å være lokalpolitiker. Når det gjelder den tiggerunden som det er snakk om at det statlige barne- og familievernet nå skal gjøre, er det klart at det blir enklere å tigge 20 pst. enn 50 pst., fordi kommunene i stor grad vil støtte krisesentrene. Det har regjeringspartiene vært inne på hele tida. Det er klart at det er mye enklere med 20 pst. enn med 50 pst. Og så til det frivillige arbeidet: Kvinner har gjort frivillig arbeid i mange år. Helsestasjonene ble også startet ved hjelp av frivillig arbeid fra kvinner – ikke lønn som var akseptabel, ikke trygderettigheter. Dette må det bli slutt på! Dette har vist seg å være et lavterskeltilbud som er viktig, og som fungerer. Det har utallige rapporter vist. Nå er det faktisk på tide at de som gjør denne viktige jobben, får et anstendig lønnsnivå, og at staten tar over ansvaret for å drifte disse sentrene.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-09:
Jeg er veldig fornøyd med mye av den jobben som nå blir gjort på tvers av departementene; jeg tror det er helt nødvendig for å få til det vi ønsker. Dette er et vanskelig område, som vi har hatt veldig lite kompetanse på i Norge. Jeg synes at statsråden tar det på alvor og har gjort en jobb som vil være viktig framover. Det har nettopp blitt gjort en undersøkelse i Sverige med en kartlegging av seksuelle overgrep mot barn. I henhold til det vi vedtok under behandlingen av St.meld. nr. 40 for 2001-2002, om at vi ønsker en utredning, tror jeg at det er ganske viktig for å sammenlikne de ulike nordiske landene. Det kommer også en rapport fra Nordisk Råd nå dette året, hvor man har sett på og kartlagt barns oppvekstvilkår i de ulike landene, så det hadde vært veldig, veldig nyttig om Norge nå hadde fått dette på plass. Vil statsråden ta et slikt initiativ?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-09:
Jeg skal være veldig kort. Det er et svar til representanten Dagrun Eriksen, som til slutt roste SV for å ha satt dette på dagsordenen, samtidig som hun lurte på hvorfor jeg tok æren for at SV skulle stemme subsidiært for et forslag. Det som er helt klart, er at denne saken har SV satt på dagsordenen i hele denne perioden. Det er jeg stolt av. Jeg beklager selvfølgelig at man ikke kunne støtte det forslaget som ligger her, for det hadde vært en naturlig oppfølging av krisesentrene. Men jeg er selvfølgelig glad for at hele komiteen er opptatt av dette, og at vi nå enes om et forslag om å gjøre en utredning. Jeg synes debatten har vært god, og jeg tror vi har de samme hensiktene. Jeg er også fornøyd med det statsråden har sagt her i dag.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2004-06-09:
Jeg slutter meg helt til det Dagrun Eriksen sa, så jeg skal ikke gjenta det. Men jeg er litt opptatt av Arbeiderpartiet her. Både representanten Storberget og representanten Pedersen går til frontalangrep mot Høyre og regjeringspartiene fordi vi vil ha en kommunal forankring. Jeg tror de er ofre for selektiv glemsel. For ett og et halvt år siden sa de nemlig noe helt annet. I Innst. S. nr. 40 for 2002-2003 om finansiering av krisesentrene henviste man til det som kommunalkomiteen sa i sin Innst. S. nr. 252 for 1999-2000, nemlig: «Målet må være å få større muligheter for selvstendige prioriteringer lokalt og dermed et styrket lokaldemokrati.» I den samme innstillingen – for ett og et halvt år siden – var de med på en merknad der det heter at man «mener at det vil være mer hensiktsmessig å følge den planen som Stortinget har vedtatt … for dette arbeidet, hvor det bl.a. tas sikte på å innlemme tilskudd til kommuner til krisetiltak i 2004». I tillegg sier de: «Dette flertallet» – altså Arbeiderpartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti – «mener i likhet med departementet at en utsettelse av omleggingen til 2005, slik Kvinnevoldsutvalget foreslår, vil være problematisk. Dette flertallet vil understreke at det er et stort behov for å få til en mer forutsigbar finansieringsordning så raskt som mulig.» Dette mente altså Arbeiderpartiet for mindre enn to år siden, 21. november 2002. Arbeiderpartiet har altså snudd, det er verken forutsigbart eller imponerende. Representanten May Hansen hadde vanskeligheter med å forstå hvordan vi kunne være med på at det skulle være et kommunalt ansvar for dette tilbudet, samtidig som vi ville samarbeide med det statlige barne- og familievernet. Forvaltning av tilskuddet og utviklingsoppgavene vil bli lagt til Statens barnevern og familievern, som fra før har ansvaret for barnevernet. Det er jo kompetanse i forhold til barn, vold og vold i nære relasjoner som er viktig, også for de andre saksfeltene som Statens barnevern og familievern har ansvaret for. En samordning om kompetanseutveksling mellom disse sektorene vil styrke arbeidet mot vold som helhet. Det har vi vært opptatt av. Men vi er opptatt av at det må være et kommunalt ansvar for krisetiltakene fordi nærkontakt og samarbeid med det lokale hjelpeapparatet er helt nødvendig for å få gode løsninger, både for kvinnene og for barna Da må man se det i sammenheng med de andre tilbudene i førstelinjetjenesten som kommunene har ansvar for.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-06-09:
Ja, det skal statsråden gjøre, og det sa jeg også i mitt innlegg. På noen områder har vi fulgt opp Kvinnevoldsutvalgets innstilling, bl.a. det store grepet vi tar når det gjelder tilknytningen til Statens barnevern og familievern. Jeg har lyst til å påpeke at vi er jo egentlig enige om det meste her. Det flertallet i Stortinget er uenig med Regjeringen i, er fordelingen innenfor det offentlige. Vi er enige om at vi skal ha øremerking av midlene. Vi er enige om at det er kommuner og stat som skal betale. Det eneste vi er uenig med flertallet om, er hvilken andel man skal ha fra henholdsvis stat og kommune. Men fortsatt øremerking blir det, og det har vi alle vært enige om.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-06-09:
Vi har sett på ulike finansieringsordninger for krisesentrene. Vi har fra Regjeringens side funnet at øremerking fortsatt er det viktigste for krisesentrene. Egentlig vil jeg også berømme kommunene, som har fulgt opp i så stor grad. Også denne regjeringen har jo jobbet med krisesentrene i flere år, som stortingsflertallet er kjent med. Den viktigste begrunnelsen for at vi ikke lovfester, er nettopp det ansvaret kommunene har tatt for å yte ytterligere bidrag i sektoren. Dette er et område som kommunene faktisk har vist at de setter høyt, og at de prioriterer. Det er hovedbegrunnelsen for at vi ikke lovfester dette tilbudet. Jeg tror fortsatt på at kommunene vil yte innsats, men jeg er kanskje noe bekymret for den modellen man har valgt for offentlig finansiering.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-06-09:
Jeg er enig med representanten i at de langsiktige avtalene blir svært viktige her, og krisesentrene trenger også hjelp til å få på plass langsiktige interkommunale avtaler. Det skal vi bidra til. Når det gjelder de ca. 50 krisesentrene vi har, og hvordan tilbudet er, er det nettopp det denne tilgjengelighetsplanen skal avdekke. Vi vet ganske mye. Personlig har jeg vært rundt på en rekke krisesentre den senere tid. Det som er betryggende, er at alle krisesentrene sier at ingen blir avvist. Men det er klart at noen kvinner som trenger hjelp, må kanskje reise langt. De må altså flytte langt vekk fra der de bor, fra sin egen kommune, for å få dette tilbudet. Det vi må se på, er hvor mange som må reise langt, og om man bør ha flere krisesentre i enkelte regioner. For det vi må forsikre oss om, er at absolutt alle som trenger det, får hjelp. De aller fleste ønsker faktisk et krisesenter i nærheten av der de bor.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-06-09:
Det viktige for meg er denne tilgjengelighetsplanen vi skal lage. Men det aller viktigste for brukerne av krisesentrene, selv om et av krisesentrene hadde sommerstengning i fjor, er at alle får hjelp, og at ingen blir avvist. Det skal vi ikke glemme. Krisesentrene gjør en fantastisk jobb i forhold til dette. Det er også riktig at det er en stor omstilling på gang i Statens barnevern og familievern. Det gjøres en formidabel innsats der. Samtidig skal de bidra til at krisesentrene får hjelp til forutsigbare avtaler med kommunen. Det skal de også klare, for vi ser nå en rekke voldstiltak mer i sammenheng. Tidligere har vi kanskje ikke sett alle tilbudene til voldsutsatte, verken regionalt eller lokalt, godt nok i sammenheng. Det er det vi nå tar sikte på å gjøre. Da er det viktig at også Statens barnevern og familievern bidrar positivt her.