trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Børge Brende (Høyre), 2003-03-19:
Som jeg redegjorde for i mitt svar, er det slik at vi ønsker å minimalisere det som kommer til sluttbehandling, dvs. farlig avfall som må deponeres. Men noe farlig avfall må faktisk deponeres, og da er jeg veldig opptatt av at det deponeres på en skikkelig måte. Jeg understreket også i mitt svar at intensjonen er at det skal forbli strenge miljøkrav, og at det selvsagt ikke er aktuelt å svekke kravene som sikrer en miljømessig forsvarlig behandling av avfall. Derigjennom besvarte jeg også spørsmålet knyttet til hvilke krav som vil stilles til deponier som skal ta imot farlig avfall, i forhold til faren for utsiging. Det er punkt 1. Punkt 2: I forbindelse med de oppryddingene vi nå gjør i sedimentene, vil det bli en del miljøgifter som må deponeres, eventuelt på f.eks. Langøya. Dette er en nødvendig opprydding. Jeg har merket meg at også mange av dem som er mest miljøengasjerte, ønsker at noe av dette skal deponeres og ikke bare tildekkes.
Børge Brende (Høyre), 2003-03-19:
Det ble mange spørsmål som skal besvares i løpet av 1 minutt. Men for å ta det siste spørsmålet, om det lavradioaktive avfallet, som også kan kalles scale: Når det gjelder Langøya, har man der ikke tillatelse til å motta og behandle radioaktivt avfall. Og ut fra de opplysningene jeg sitter inne med, foreligger det ingen konkrete planer om å bruke Langøya til dette formålet. Så til spørsmålet om lagring av farlig avfall. Hovedproblemet er at det er 50 000 tonn farlig avfall som ikke behandles forskriftsmessig. En del av det går rett og slett ut i sluk og det deponeres på steder hvor det ikke skal deponeres. Hovedutfordringen nå er å minimalisere bruken av farlig avfall. Og så trenger man å behandle det på en skikkelig måte. Hvis dette farlige avfallet skal sluttbehandles, er Langøya et veldig bra sted å lagre det på. Hvis man skal utvide lagringskapasiteten på dette stedet, må stedet også tilfredsstille de krav som allerede er stilt i forbindelse med deponering av farlig avfall.
Børge Brende (Høyre), 2003-03-19:
Den danske regjeringen la i slutten av februar frem sin klimastrategi. Hovedbudskapet er at Danmark skal innfri sine internasjonale forpliktelser på en mest mulig kostnadseffektiv måte. Den danske regjeringen legger opp til en utstrakt bruk av markedsbaserte mekanismer, herunder gjennomføring av EUs kvotedirektiv og bruk av de prosjektbaserte mekanismene under Kyotoprotokollen. Dansk energiproduksjon er i stor grad basert på fossile energikilder. Energiproduksjonen står derfor for en stor andel av de danske klimagassutslippene. Den har en vesentlig annerledes utslippsstruktur enn hva vi har i Norge, hvor mye av energiproduksjonen kommer fra fornybar energi, les: vannkraft. Når EUs kvotedirektiv gjennomføres i Danmark, vil de danske kraftprodusentene bli pålagt kvoteplikt. I henhold til direktivforslaget vil de hvert år bli tildelt et visst antall kvoter. I den grad utslippene overstiger de tildelte kvotene, må kraftprodusentene kjøpe kvoter på markedet. Det ligger for så vidt ikke noe dramatisk nytt i dette. Allerede i 1999 vedtok det danske folketinget at kraftprodusenter i Danmark skulle tildeles årlige CO2-kvoter i perioden 2000–2003. Dersom økt kraftproduksjon har ført til utslipp utover de gitte kvotene, er det blitt krevd avgift til staten tilsvarende 40 kr/tonn CO2. Ordningen har blitt strammet inn for hvert år, men i praksis fungerer kvoteordningen om lag slik at dansk kraftproduksjon til eksport avgiftbelegges. Ordningen har ikke vært til hinder for at Danmark har økt sin kraftproduksjon når vannkraftproduksjonen er blitt redusert denne vinteren. Jeg kan ut fra denne erfaringen ikke se at den danske klimaplanen og kvotedirektivet vil svekke forsyningssikkerheten. Det vil være spekulasjon foreløpig å si noe om kvotedirektivets virkning på prisen i det nordiske kraftmarkedet. Viktige beslutninger som har betydning for stramheten i kvotesystemet og dermed prisene på kvotene, er ennå ikke tatt. Hvert land må innen utgangen av mars 2004 angi hvor mange kvoter de vil tildele totalt sett i perioden 2005–2007, og hvordan de akter å tildele disse. Kommisjonen arbeider med retningslinjer for landenes tildeling av kvoter til virksomheter som omfattes av kvotedirektivet. Kommisjonen tar også sikte på å legge frem et forslag til hvordan kvotesystemet skal kobles til Den grønne utviklingsmekanismen, CDM, og Felles gjennomføring, JI, under Kyotoprotokollen i april/mai dette året. Adgangen til å benytte de prosjektbaserte mekanismene vil kunne være viktig for danske kraftprodusenter. Den danske regjeringen legger opp til at kjøp av klimakvoter/kreditter i utlandet skal være et viktig ledd i oppfyllelsen av Danmarks klimaforpliktelse. Når det gjelder kraftprisene i årene som kommer, vil utviklingen i tilbud og etterspørsel i det nordiske og i det europeiske energimarkedet være av stor betydning. Også i denne sammenheng vil bl.a. den videre utforming av det europeiske kvotesystemet for klimagasser være et sentralt element.
Børge Brende (Høyre), 2003-03-19:
Representanten Vaksdal hevder nå at den danske regjeringens klimastrategi vil kunne øke prisene i engrosmarkedet med 5–6 øre pr. kWh. I klimastrategien forutsettes det en økning i engrosprisen på elektrisitet. Denne skyldes primært at de regner med at den langsiktige prisen i det nordiske elektrisitetsmarkedet vil bestemmes av kostnadene ved ny produksjonskapasitet. De antar også at dagens høye priser skyldes en forbigående situasjon på kraftmarkedet, nemlig tørrår, og at det gjennomgående vil være overskudd på elektrisitet i det nordeuropeiske markedet frem til 2012. Det er et slikt resonnement som ligger bak deres forutsetning om en økning fra 17–18 øre til 24 øre. Danske myndigheter har gjort beregninger av hva utslagene blir for elprisen i Europa med ulike kvotepriser. Dersom prisen skulle bli 50 kr pr. tonn, antar de at dette vil gi en prisøkning på 2 øre pr. kWh. Danske kullkraftverk vil derimot kunne få økt sine kostnader med om lag 5 øre pr. kWh og svekket sin konkurransekraft i forhold til produsenter med andre energikilder. Disse økte kostnadene vil altså ikke kunne overveltes fullt ut på forbrukerne. Med en kvotepris på 100 kr antar de at elprisen vil kunne øke med 4 øre. Uansett må en regne med at prisene gjennomgående vil være vesentlig lavere enn de har vært i vinter.
Børge Brende (Høyre), 2003-03-19:
Det er veldig mange forutsetninger i representanten Vaksdals spørsmål her, også i det oppslaget han viser til i Politiken, hvor det står at den store joker er hva kvotene kommer til å koste, og at det også er uvisst hvilke retningslinjer EU vil legge opp til i forbindelse med det mekanismedirektivet som de nå har under forberedelse. Når det gjelder disse spørsmålene, er det også verdt å ta med seg at hvis det er slik at Russland ikke blir en del av dette, betyr det faktisk at Kyoto-avtalen ikke blir ratifisert av tilstrekkelig mange nasjoner. Da får man ikke noen gyldig Kyoto-avtale. Det reiser mange miljøpolitiske spørsmål. Vi får kanskje ikke kontroll, og heller ikke på plass de nødvendige mekanismene for å gjøre noe med de store klimaendringene vi står overfor.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2003-03-19:
Jeg vil stille følgende spørsmål: «Ifølge avisen Politiken 27. februar d.å. kan den danske klimaplanen medføre økning i engrosprisen i det nordiske kraftmarkedet på 5-6 øre/kWh. Danske kraftprodusenter vil måtte dekke inn CO2-utslipp ved kjøp av europeiske CO2-kvoter. Det legges ikke opp til økt vindkraft pga. høye kostnader. Hvordan forventer statsråden at den danske klimasatsingen vil påvirke den norske forsyningssikkerheten og strømprisene for norske forbrukere?»
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2003-03-19:
Jeg takker statsråden for svaret. Et enormt kraftunderskudd både i Norge og Sverige medfører nå at danske kullkraftverk går på høygir. Dette vil selvfølgelig forverre det danske klimaregnskapet. Høye kvotepriser og danske politiske miljømål vil etter all sannsynlighet medføre at de danske kullkraftverkene i framtiden vil kreve enda høyere priser før de vil øke produksjonen for å dekke det norsk-svenske underskuddet. Manglende politisk handlekraft har dessverre gjort at det i dag er svært få konkrete planer for økt kraftproduksjon i Norge. Finner ikke statsråden det betenkelig at norske strømforbrukere på bakgrunn av dette risikerer enda høyere strømpriser?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2003-03-19:
Et anslag på 5–6 øre pr. kWh i økte produksjonskostnader for kullfyrt kraft, som jeg viste til, baserer seg på en kvotepris på 60 kr pr. tonn CO2. Uten en russisk deltakelse i et kvotesystem kan kvoteprisen bli enda høyere. Samtidig vet vi at danskene legger opp til å gjennomføre mange av sine såkalte klimagasstiltak i utlandet. De danske miljøorganisasjonene arbeider aktivt for at andelene nasjonalt skal økes, noe som selvfølgelig vil presse prisen opp ytterligere. Er ikke statsråden og Regjeringen bekymret over hva dette, i tillegg til manglende produksjonsøkning i Norge, vil bety for strømprisen til norske forbrukere?
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-06-16:
For å ta det siste fyrst: Nei, det ligg ikkje nokon søknad om eit nytt konserthus i Stavanger på mitt bord førebels. Eg reknar med at det kjem ein søknad, for ein planlegg å byggja eit nytt konserthus i Stavanger. Men desse to sakene treng ein ikkje å sjå i samanheng. Det går an å få Stavanger som kulturby utan å få konserthus, og det går òg an å gi støtte til eit konserthus uavhengig av kva EU svarar på søknaden om Stavanger som kulturby. At det ikkje gjekk så bra med Bergen som kulturby, er det vel kanskje delte meiningar om. Bergen la opp eit budsjett som var ca. ein tredjedel, litt meir, av det som Stavanger-regionen no gjer. Stavanger-regionen ynskjer å satsa større. Bergen var kulturby i 2000, og då var det veldig mange byar som var det. No er det snakk om to, kanskje tre. Det kjem an på om dei utvidar det til å ha ein frå søkjarlanda, ein frå utanfor EU og ein frå EU. Det er mange komponentar her som er ukjende, men eg er heilt sikker på at dei kjem til å ha økonomisk styring på prosjektet i Stavanger.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2003-06-16:
Vi hørte statsråden si at staten skulle dekke en tredjedel av driftsutgiftene, opptil 100 mill. kr. Vi vet også av erfaring at dette med Bergen som kulturby ikke gikk så bra økonomisk. Jeg lurer på hva statsråden har tenkt å si til Stavanger og Sandnes hvis de faktisk ikke greier å holde seg innenfor dette budsjettet. Må de da ta midler fra egne kommuner, og går det da eventuelt ut over primæroppgavene? En annen ting jeg kunne tenke meg å spørre statsråden om, er: Foreligger det på statsrådens bord en søknad om støtte til et nytt konserthus i Stavanger?
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2003-06-16:
I og med at loven om enerett til Norsk Tipping nå er vedtatt, vil jeg anbefale at våre medlemmer stemmer for dette forslaget. Det vil bli helt meningsløst å stemme mot når man ser på tidligere forslag vi har fremmet.
Bent Høie (Høyre), 2003-06-16:
Det er nå snart fem år siden ideen om at Stavanger-regionen skulle ha ambisjon om å bli europeisk kulturby, første gang ble lansert. Den gangen var det nok mange som lurte på om en hadde tatt seg vann over hodet. Det var imidlertid det som mange nå kaller for et stort hode til mål, og det skapte etter hvert oppslutning og begeistring. Med vedtaket i dag går prosjektet over fra å være Stavanger-regionens søknad til å bli Norges søknad. Nå er det Norge som søker om å gi Europa en kulturby i 2008, som Storbritannia med Liverpool. Jeg er glad for at staten har valgt å understreke dette gjennom den solide økonomiske deltakelsen som Regjeringen har foreslått, og jeg vil benytte anledningen til å takke statsråden for det engasjementet hun har vist i denne saken. For dette er ikke bare et kulturelt løft for Stavanger-regionen, det gir oss en unik mulighet til å få norsk kultur ut i Europa, men ikke minst til også å la oss inspirere av andre. Stavanger som kulturell frihavn er et begrep som en har knyttet til søknaden, og dette har en dobbel betydning. Stavanger har lange tradisjoner for sine internasjonale forbindelser gjennom både sjøfart, misjon og nå oljevirksomhet. Og der mennesker møtes, der oppstår og utvikles kulturer. Men Stavanger har også en nyere tradisjon, som fristed for forfulgte forfattere. Dermed vil søknaden også være knyttet til at en ønsker å bruke denne anledningen til å markere ytringsfrihet, men ikke minst åpenhet for uttrykk også i andre kunstarter enn litteratur, der en kan komme til Stavanger og vise hva en står for. I år 2000 var det en utstilling på Solastranden, som het «Another Place», ved Anthony Gormly. Den utstillingen var ekstremt omstridt lokalt før den kom på plass. Det var stor motstand, men den skapte, til å være en så alternativ utstilling, veldig stor begeistring og oppslutning i befolkningen etterpå. Det viser at med en slik utstilling åpnet en øynene og fikk et nytt perspektiv. Og på mange måter vil jeg tro at kanskje den utstillingen var med på å berede grunnen for at det var mulig å bære gjennom en såpass stor ambisjon som å bli en europeisk kulturby. Vi har dessverre ikke et politisk medlemskap i Europa, men vi kan i hvert fall si og understreke at vi kulturelt er en del av Europa. Og det er kanskje viktigere enn noen gang å understreke det i disse dager når EU skal utvides, og at vi dermed benytter denne anledningen til å markere vår tilhørighet til Europa gjennom å søke om å bli europeisk kulturby.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2003-06-16:
Den gjennomgangen som man nå har hatt av ulike ordninger for stortingsrepresentanter om godtgjørelse, har vært en positiv gjennomgang, i den forstand at jeg mener at man har fått strammet inn på en del felt der det var nødvendig, og også fått klargjort en del forhold som det var riktig å få klargjort bedre enn i dag. Senterpartiet er enig i de fleste betraktningene i innstillingen. Vi deler flertallets holdning når det gjelder godtgjørelse til stortingspresidenten og også når det gjelder å videreføre dagens diettordning. Vi er også enig i at man bør utrede videre spørsmålet om godtgjørelse til komiteledere og parlamentariske ledere. Men vi vil presisere at Senterpartiet ikke på noen måte har tatt stilling til realitetene i et eventuelt spørsmål om økte godtgjørelser til disse to gruppene, og at vi vil komme tilbake til det i forbindelse med en senere utredning. Jeg vil gjerne understreke at vi fra Senterpartiets side tidligere har fremmet avvikende forslag i forhold til flertallet når det gjelder pensjonsordningene for stortingsrepresentanter. Vi har registrert at det ikke har vært en del av mandatet til det utvalget som nå har gått gjennom godtgjørelsene, og at det spørsmålet vil bli utredet videre og drøftet på et senere tidspunkt. Senterpartiet synes det er et visst problem, særlig i forhold til de mindre gruppene, at man skal nedfelle i forretningsordenen at fravær må ha lengre varighet enn fem dager før det innvilges permisjon. Vi ser i likhet med representanten Solholm et problem i forhold til det når det gjelder vår oppgave også å kunne være ombudsmenn, og kunne reise rundt omkring i landet for å utøve den type virksomhet. Det vil særlig være et problem for mindre grupper, som i enda større grad vil være avhengig av et utbyttingssystem som vil måtte være fleksibelt for å kunne møte de utfordringene som mindre grupper har. Derfor vil jeg på bakgrunn av disse kommentarene tilrå at Senterpartiets gruppe stemmer imot II i innstillingen, men at vi for øvrig støtter flertallsforslagene.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2003-06-16:
Et av de spørsmålene som komiteen ikke kom fram til full enighet om, var hvordan vi skal håndtere de ansattes rettigheter i private barnehager. Statsråden har selv fagforeningsbakgrunn. Mitt spørsmål til statsråden er: Synes ikke statsråden det er rimelig at når en privat virksomhet skal ha 80 pst. av sine driftsutgifter dekket av det offentlige, settes det også en del krav til hvordan de ansatte i disse virksomhetene behandles? Regjeringen har selv fremmet en privatskolelov, hvor det nettopp er nedfelt at man skal ha en likebehandling mellom de private og de offentlige skolene som får støtte etter den loven. Jeg har forståelse for at dette har en kostnadsside, og at å nevne likebehandling uten å gå nærmere inn i regnestykket, kanskje kan være et langt steg å gå. Men i det forslaget som Arbeiderpartiet har fremmet, er det snakk om «ordnede arbeidsforhold». Vi har sett barnehager som har nektet å inngå tariffavtaler. Det må være en plikt også for oss å bidra til at så skjer.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2003-06-16:
Lønns- og arbeidsforhold er en sak for partene i tariffavtalen. Der er vi enige. Det er ikke det jeg spør statsråden om. Det jeg spør statsråden om, er om hun vil vurdere å komme tilbake med tiltak som sikrer at de faktisk får komme til forhandlingsbordet om lønns- og arbeidsvilkår, altså de tilfellene der man ikke en gang vil inngå en tariffavtale. Vi har barnehager som har vært i konflikt i månedsvis, fordi man ikke respekterer de grunnleggende spillereglene. Ofte er disse virksomhetene heller ikke med i noen hovedorganisasjon på arbeidsgiversiden, slik at det er umulig å få tatt det opp på et høyere plan. Det er her jeg mener at det offentlige, med milliardtilskudd på driftssiden, også burde kunne sette noen helt grunnleggende krav. Det ville vært veldig flott om i hvert fall akkurat det kunne bli besvart positivt fra en tidligere fagforeningsleder. Så til det andre spørsmålet mitt: Vi har nå skapt ro og trygghet rundt barnehagepolitikken. Det eneste som kan skape ny usikkerhet, er hvis ikke pengene kommer. Jeg håper statsråden kan bekrefte at fullfinansieringen vil bli fulgt opp, og at man også sørger for forpliktende avtaler med kommunesektoren om at de opprettholder sitt samlede bidrag til barnehagesektoren.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2003-06-16:
Under debatten har statsråden uttrykt forståelse for intensjonene med forslaget, men har sagt at hun ikke var rede til å konkludere her og nå. Så jeg foreslår at det gjøres om til et oversendelsesforslag.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-16:
Da vi gjennomførte eldrereformen, ble det laget en forpliktende avtale mellom stat og kommune. For at kommunene skal få opprettholdt sitt bidrag og ikke få redusert det som nå ligger ute i kommunene, lurer vi på om statsråden vil gå inn i en slik forpliktende avtale med kommunene. KS er positiv til en slik avtale, og dette er jo en stor reform med mange statlige midler.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-16:
Det er en glede å kunne gjøre barne- og familieministeren til en budsjettvinner, litt motstrebende, for det var kanskje ikke det hun egentlig hadde ønsket. Men vi risler nå svært mange milliarder over hennes departement, til glede for landets småbarnsforeldre. Det er vi veldig glad for. Jeg håper også at barne- og familieministeren er glad for det. Det har ikke vært en enkel prosess. Jeg skal ikke rippe opp i prosessen nå. Men jeg må nok si at en budsjettvinner som barne- og familieministeren faktisk er, i litt større grad burde ha vist entusiasme for det som faktisk ligger her, som det lenge var et flertall for, og som hun selv i større grad også kunne ha påvirket litt før det endelige resultatet. Men jeg vil la det ligge. Mitt spørsmål til barne- og familieministeren er følgende: På to felt har det første forliket vi inngikk, allerede vist resultater. Det ene er stimuleringstilskuddet, som nå gjør at man heldigvis bygger flere barnehager. Det forsterkes nå, og det er vi glad for. Det andre er ca. 700 mill. kr som barnehagene får fra 1. august i år. Det er en del av inneværende års budsjett. Hva har barne- og familieministeren tenkt å gjøre hvis barnehageeierne ikke reduserer kontingenten tilsvarende det vi har tenkt med disse bevilgningene?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-16:
Nå ser jeg at statsministeren er kommet – og det er jo hyggelig – for å være med og feire en så stor dag for landets småbarnsforeldre som dette store barnehageforliket innebærer. Tilbake til mitt første spørsmål til statsråden: Det som vil skje nå fra 1. august, er en del av det som er dilemmaet i barnehagepolitikken. Da bruker vi altså 700 mill. kr – som allerede er bevilget – som vi gir til barnehageeierne. Men vi har ingen garanti for at barnehageeierne legger dette over på kontingenten, som jo er Stortingets forutsetning. Det viser hele det dilemmaet som vi gjentatte ganger fra Stortingets side har vært i, nemlig at det er en eksplisitt vilje til å gi barnehageforeldrene gevinsten, men gevinsten kommer ikke fram fordi barnehagene er underfinansiert, og kommunene er underfinansiert. Dermed bruker man det på noe annet. Derfor er makstaksten garantien for at pengene kommer fram dit de skal. Mitt poeng er at nå vil vi ikke få makstakst fra 1. august i år, det får vi først fra 1. mai neste år. Men hva har statsråden tenkt å gjøre hvis det viser seg at både kommunale og private barnehager ikke reduserer kontingenten med 500–1 000 kr? Skal det være rom for en reduksjon med den bevilgningen Stortinget allerede har gitt?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-16:
Vi deler fullt ut presidentens anvendelse av § 64 i dette tilfellet. Etter vårt skjønn er det åpenbart at det har skjedd en feil ved utbytting som gjør at resultatet har blitt annerledes enn det burde ha vært. Vi mener at den prosedyren som presidenten har angitt, er helt riktig.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-06-16:
Jeg tror vi alle er enige om at det er svært viktig at alle som jobber i barnehagene, får gode og ordnede lønns- og arbeidsforhold. Men på det nåværende tidspunkt vil jeg kun vise til det Regjeringen har sagt i sin egen melding, nemlig: «Gjennom økonomisk likebehandling vil også private barnehager kunne tilby gode lønns- og pensjonsvilkår for sine ansatte. Spørsmålet om inngåelse av tariffavtaler er imidlertid et forhold mellom partene i arbeidslivet.» Jeg tror at det viktigste vi kan gjøre for å tilrettelegge for muligheten for tariffavtaler, er at vi gjør økonomien i de private barnehagene som ikke har tariffavtaler, mye bedre enn den er pr. i dag. Det er altså et økonomisk spørsmål. Men jeg er ikke uenig med representanten Giske i at dette er viktig. Jeg håper, i likhet med en del andre, at de private barnehagene vil ta det skrittet vi alle er enige om at de bør ta.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-06-16:
Det kan godt hende at jeg skulle ha jublet mye mer på talerstolen enn det jeg gjorde. Jeg er fryktelig glad og prøver å si det på min måte. Jeg vil ikke fokusere noe særlig på at jeg er budsjettvinner. Jeg tror budsjettvinnerne er småbarnsforeldrene, foreldre som skal ha barna i barnehage. Det er jeg særdeles glad for. Jeg håper at de jubler i hele det norske samfunnet i dag. Når det gjelder investeringstilskuddet og stimuleringstilskuddet, er jeg enig med representanten i at det er enormt viktig. Jeg er veldig glad for at vi vedtar at det øker med 150 pst. i relasjon til en full barnehageplass. Når det så gjelder oppfølgingen av kommunene, for så vidt både av kommunale og private barnehager, vil vi gi et klekkelig tillegg. Jeg vil si det slik at jeg vil se den barnehagen som ikke vil redusere foreldrebetalingen ut fra de tilskuddene vil nå gir. Jeg har allerede hatt møter med KS og kommer til å ha det framover. Vi skal ta det opp i konsultasjonsordningen osv. Det er viktig at man følger opp dette.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-06-16:
Når det gjelder lønns- og tarifforhold, har vi på det nåværende tidspunkt ikke tatt stilling til dette, og vi føler at vi heller ikke kan pålegge private eiere av barnehagene å gjøre dette, når man vet at de pr. i dag har en vanskelig økonomisk situasjon. Til begge de to siste spørsmålene vil jeg egentlig si ja, Regjeringen kommer til å følge opp det som denne avtalen inneholder av elementer.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-06-16:
Jeg er enig med representanten Djupedal i at dette til nå har vært vanskelig for oss alle, fordi det har vært gitt ganske store statlige overføringer til kommunene, og vi har sett at det ikke alltid har vært fulgt opp i den grad stortingsflertallet kanskje skulle ønske når det gjelder å redusere foreldrebetalingen. Vi kan gjennom de virkemidlene vi har i dag, gjennom en konsultasjonsordning med kommunene søke å gjøre dette så forpliktende som mulig. I tillegg ligger det også i avtalen at man skal øremerke det videre statlige tilskuddet, både med hensyn til nye plasser og med hensyn til å fortsette med det statlige tilskuddet til de barnehagene vi har pr. i dag. Det vil i seg selv tilsi at foreldrebetalingen vil gå ned. Og det er jeg ganske sikker på at den vil gjøre i større grad i framtiden enn det som har vært tilfellet til nå.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-06-16:
Gjennom konsultasjonsordningen kan vi også gjøre avtaler med kommunesektoren, og konsultasjonsordningene er det kommunal- og regionalministeren som primært har ansvaret for, men vi andre statsråder er også med på våre områder. Og det er klart at det å få KS med på en helt klar og forpliktende avtale kan være en vei å gå. Så det tar jeg med meg videre når vi skal jobbe med hvordan vi skal få kommunene til å bruke de midlene vi nå overfører fra statens side.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-06-16:
Vi har litt strid i gruppen, så det er nødvendig med en stemmeforklaring!(Munterhet i salen) Neida, jeg er blitt anmodet om å trekke forslaget. Men forslaget mitt går på behandlingen av denne saken. Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiets forslag går på hvordan saken skal gå etter behandlingen i Stortinget. Jeg vil jo at saken ikke skal behandles nå, så det er en motstrid mellom de to forslagene. Men jeg er jo glad hvis Arbeiderpartiet vil stemme for det. (Munterhet i salen)
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-06-16:
La meg først vise til presidentens eget referat av § 47. Det står ikke der: forutsatt at saken igjen blir komitebehandlet med mindre det av presidenten anses for å være unødvendig. Det er ikke åpnet for en slik hjemmel. Men det er helt riktig som presidenten sier, at man kan fravike forretningsordenen med simpelt flertall når det er fremmet forslag av presidenten. Derfor har jeg bare et spørsmål til presidenten om han mener det er et slikt særskilt tilfelle, og om det er dokumentert helt utvetydig at voteringsresultatet som fremkom for en tid siden om dette, var i strid med Stortingets egentlige holdning – dette er saker som var sterkt omdiskutert, og vi har jo aldri noen garanti, med mindre man har gått nøye gjennom voteringsresultatet og spurt hver enkelt som har stemt, om de har stemt etter sin egen overbevisning, eller om de har stemt feil. Det skjer av og til at det blir fattet vedtak som er forbausende for de fleste, uten at det i seg selv åpner grunnlag for en ny votering i samme møtet, eller en ny behandling av saken i samme sesjon. Hvis jeg ikke husker helt feil, har bl.a. Fremskrittspartiet blitt nektet å ta opp spørsmål som har vært avgjort tidligere i samme sesjon. Selv når vi har ment at vi har ordlagt forslaget annerledes enn det som var tidligere, har det blitt fortolket som det samme, og vi er blitt avvist i forsøk på å omgjøre beslutninger. Vi vil stemme imot å bruke § 64 i disse to sakene. Vi vil stemme for at disse behandles i henhold til forretningsordenens § 28 tredje ledd e, altså at begge saker avvises tatt opp til ny behandling.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-06-16:
Jeg tror det her er en misforståelse – jeg fremmet et konkret forslag om å ta det under § 28 tredje ledd e.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-06-16:
. Ja.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-06-16:
Nei, det er greit!
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-06-16:
Jeg ønsker å stemme imot.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2003-06-16:
På vegne av regjeringspartiene vil jeg bare understreke at vi støtter presidentens tolkning av dette, for det er ikke tvil om at det dessverre var en utbyttefeil i Stortinget. Det har også blitt bekreftet. I tillegg til det må det være slik at vi har et system i Stortinget som gjør at ikke nødvendigvis alle representanter må være her samtidig. Vi har et utbyttingssystem som ikke er hjemlet i forretningsordenen. Men respekten for utbyttingssystemet er helt avgjørende for at dette huset skal kunne arbeide fornuftig. Det betyr også at vi alle sammen, uansett hvilket parti det er, må ha respekt for utbyttingssystemet. Hvis det skulle være slik at man har gjort feil underveis, tar jeg det som selvsagt at de partiene som har gjort feil – om det i en annen situasjon skulle være Høyre – retter opp de feilene som er begått, i respekt for de folk som har valgt oss, og for Stortingets sammensetning. Vi støtter fullt og helt presidentens tilnærming til dette, fordi det vil gi uttrykk for hva Stortinget skulle ha ment, og mener.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-16:
Jeg har bare lyst til å tillate meg å komme med en saksopplysning. Vi behandlet et Dokument nr. 8-forslag i justiskomiteen som var framsatt av Fremskrittspartiet, og som ble avvist. Deretter ble det fremmet på nytt med tilnærmet den samme ordlyden. Det gjaldt et forslag bl.a. fra representanten Karin S. Woldseth om vandelsattest. Dette forslaget tok vi opp til behandling til tross for at vi hadde fått bekreftelse på at vi kunne avvise det. Dette var altså et forslag fra Fremskrittspartiet. Så her mener jeg at man ikke er konsekvent.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-01-27:
På vegne av Per Erik Monsen, Lodve Solholm og meg selv vil jeg fremme forslag om nye og enklere regler for avgiftsfri innførsel av reisegods, slik at kvoten for kjøtt og kjøttprodukter settes til ti kilo uten å omfattes av ost og fôrvarer.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-01-27:
Det er prisverdig at interpellanten har grepet fatt i problematikken knyttet til verdiskapingsprogrammet. Da næringskomiteen behandlet landbruksmeldingen, St.meld. nr. 19 for 1999-2000 og verdiskapingsprogrammet for ca. to og et halvt år siden, ble det bl.a. understreket betydningen av å fjerne flaskehalser for å få til nyskaping og kompetanseutvikling knyttet til småskalaproduksjon og -produsenter og det jeg vil kalle for lokale entreprenører. Da verdiskapingsprogrammet ble lansert med brask og bram, skulle det være tiltak som skulle bidra til økt mangfold og, ikke minst viktig, involvere miljøer som i utgangspunktet ikke fullt ut hadde egne økonomiske ressurser til innovasjon og nyskaping helt frem til det ferdige og salgbare produktet. Siktemålet var ikke at dette skulle bli en omstillingsstøtte til samvirkebedriftene for økt prioritering av nisjeprodukter eller å touche inn på bulkproduksjon. Noen uttrykte på et tidlig stadium i denne prosessen bekymring for at krav om tilknytningsform til bonden ville føre til en fordelsbehandling av nettopp samvirkebedriftene, som har denne via sin eierform. Det er uheldig hvis aktørene selv indirekte kan ha påvirkning på hvordan midlene tildeles. Det er ikke forsvarlig med styringsformer som gir noen aktører klare påvirkningsmuligheter andre ikke har, som grunner i et regelverk. SND forvalter midlene til verdiskapingsprogrammet, men støtter seg til råd fra programstyret. Skal SND bevare sin troverdighet som et profesjonelt virkemiddelapparat, må det ryddes opp i dette. For Fremskrittspartiet betyr det at private bedrifter kan slippes til uten at det skal være en slags underliggende tvang om å samarbeide med samvirkebedriftene. De store landbruksmonopolenes tid må være forbi. Knoppskyting må bl.a. finne sted hos de mange små initiativtakere over det ganske land gjennom sunn konkurranse. Det aller viktigste i denne prosessen er hva den selvstendige næringsdrivende selv klarer å skape og videreutvikle, gjerne sammen med andre, som kan bidra til suksess. Skal norske produsenter henge med i konkurransen, kommer vi ikke utenom en bevisst satsing på kvalitet i alle ledd. Selv i dag er mange forbrukere villige til å betale høy norsk toll for å få tak i utenlandsk kvalitetsmat. Det er et tankekors. Likevel er det viktig å være klar over at utvikling av spesialiteter til helg og fest ikke kan løse de betydelige problemer landbruket står oppe i, men det kan gi muligheter for noen. Resten av landbruket må også virke i en retning som belønner nytenkning og kvalitetsarbeid. Vi må utvikle et mer robust landbruk generelt, med sterk konkurranse i alle ledd i verdikjeden for matvarer.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2003-01-27:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er glad for at statsråden presiserer målsettingen med verdiskapingsprogrammet, men mitt spørsmål er om dette i praksis fungerer slik vi hadde forutsatt. Statsråden sier at intensjonene er fulgt opp, og viser til resultatene. Jeg er glad for at man kan vise til resultat i forhold til programmet. Men jeg tar de signalene som er kommet fra forskjellige steder i landet og fra viktige distrikt, som tegn på at noe må være feil når man får slike innspill. Det er jo slik at alt må henge sammen for at man skal få denne økte effekten, for at den skal komme til syne. Økonomi og regelverkets praktisering er helt avgjørende for at vi skal få dette til. Jeg er opptatt av at folk som bruker all sin kapital og hele sin arbeidstid og fritid på dette, ikke skal miste motet og gi opp. Den signaleffekten som ligger i det, kan etter mitt syn skade dette programmet, slik at vi snart er tilbake til det gamle bulksystemet igjen. Derfor er jeg ikke her og nå opptatt av å be om at statsråden skal drive saksbehandling. Jeg er opptatt av at statsråden skal gå inn og se på helheten i hvordan dette fungerer, ikke bare se på de glansbildene og de resultatene som statsråden her viste til, men også gå igjennom og vurdere om argumentene for å avslå er til stede når det gjelder dem som har fått disse avslagene. Jeg er opptatt av at dette skal komme hele Bygde-Norge til gode. Jeg vil også be statsråden om å si litt om regelverket for slakting. Statsråden var inne på det i en tidligere interpellasjon som gjaldt mobile slakteri. Så vidt jeg kan huske, sa statsråden da at man skulle gå igjennom regelverket for å se på at dette kunne fungere så smidig som mulig. Jeg har lyst til å spørre: Hva har skjedd med den saken så langt, og kan vi forvente oss at det blir gjort forenklinger som også gjør det enklere å drive slik virksomhet ute i distriktene? Jeg ber statsråden følge på her. Vi trenger alle de gründerne og nisjeprodusentene vi kan få ute i Distrikts-Norge.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2003-01-27:
Jeg synes dette har vært en god debatt. Jeg er framfor alt glad for at saken er på dagsordenen og har blitt drøftet her i huset igjen. Representanten Hernæs sier at jeg fokuserer mer på problemene enn på de positive sidene. Jeg er selvfølgelig veldig glad for at programmet for det meste har virket positivt. Som medlem av næringskomiteen er det vel få som har smakt på så mange nisjeprodukter som det jeg og mine kollegaer i komiteen har gjort, og vi kan underskrive på at det er mye kreativitet rundt omkring. Det er den jeg ønsker å få enda sterkere fram. Jeg ønsker at man ikke skal møte for mange hindringer på veien når det gjelder det produktet man ønsker å utvikle. Jeg må likevel få gjøre oppmerksom på det som ikke ser ut til å fungere. Jeg er den første til å se at prioriteringer må gjøres. Det har jeg heller ikke sagt noe negativt om. Det jeg er opptatt av, er at etablererne får en behandling i tråd med programmets intensjoner. Ingen av de eksemplene som jeg har trukket fram, dreier seg om prioritering av penger, men om hvordan saken behandles, og om hvordan regelverket praktiseres. Det er det de eksemplene jeg har trukket fram, dreier seg om. Når dette nå skal gjennomgås, må også de negative sidene på bordet, ellers kan ikke resultatet bli bra. Det er dette jeg har ønsket en debatt om. Det er dette jeg har ønsket å få fram. Jeg oppfatter statsråden slik at han vil gå inn i dette. Jeg oppfatter signalene om forenkling og delegering som positive. Jeg har fortsatt stor tro på at dette verdiskapingsprogrammet skal bidra til at vi fortsatt skal ha et aktivt og verdiskapende landbruk ute i Distrikts-Norge, og at vi gjennom det skal beholde levende bygder. Jeg stiller meg veldig positiv til å samarbeide med statsråden og andre for å finne ut av de problemene som synes å foreligge, og få dem løst, slik at vi kan slippe gründerne fri til å gjøre den innsatsen som vi ønsker de skal gjøre.
Bjørn Hernæs (Høyre), 2003-01-27:
Det er med udelt glede jeg konstaterer at vi har fått prosjekter i gang som skaper optimisme i norsk landbruk. Det har det ikke vært for mye av. Jeg tror ikke interpellanten har noe ønske om noe annet heller, selv om det av og til var tilløp til at problemene ble understreket sterkere enn alle de mulighetene som ligger i utviklingen. Jeg er også veldig glad for at selve begrepet «nisjeproduksjon» er blitt et begrep som det nå er salongfähig å bruke. I en lang periode har det vært slik at det nettopp har vært sett på som et fyord å snakke om at det er mulig å gjøre ting annerledes enn det de store aktørene gjør. Og alle vi som tidvis spiser andre steder enn hjemme, ser at man kan få i seg det samme antall kalorier til en veldig variabel pris, men for produsenter av maten har det nesten ikke vært mulig å kunne få lov til å ta ut en høyere pris selv om man har hatt forbrukere eller avtakere som har vært villige til å betale en høyere pris. Jeg er også helt enig i det interpellanten sa, og som statsråden understreket, at dette ikke skal være noe angrep på landbrukssamvirket. Det er det slett ikke noen grunn til. Men det er heller ingen tvil om at vi fra Stortingets side har uttrykt et nokså klart ønske om å skape konkurranse til landbrukssamvirket, og det var et inntrykk i den aller første fase også av dette programmet at det var de store aktørene som forsynte seg av løvens lott, også når det gjaldt dette programmet. Der har i hvert fall jeg fått tilbakemeldinger som tyder på at dette er snudd rundt. Interpellanten hadde møtt produsenter som har hatt problemer. Jeg har hatt gleden av å snakke med folk fra f.eks. Lofotmat, fra Grøstad Gris og fra Hemsedal Meieri, som nettopp berømmer SND for at det nå er snudd rundt på det som vi så tidlig i denne fasen, og gir støtte til gode ideer som ser ut til å stå godt på egne bein. Vi får vel også for ordens skyld nevne at det også her ligger nok byråkratiske hindre og et regelverk som ikke er ukomplisert, som statsråden var inne på. Det er ikke så veldig lenge siden nesten det eneste som stod på dagsordenen når man diskuterte matproduksjon, var matvaresikkerhet, dyresykdommer og dyrevelferd, som vi selvsagt skal fortsette å diskutere. Men vi må nok finne oss i, uten at jeg på noen måte skal forsvare det at vi har et regelverk som er byråkratisk – jeg vet at statsråden går i motsatt retning – men vi skal ha et regelverk som gjør at vi har forutsigbarhet i forhold til at vi har med biologisk produksjon å gjøre, som ikke er helt uproblematisk i nokså mange sammenhenger. Så avslutningen er: Dette er et fint tiltak. Det er i ferd med å bli en suksess. Det er oppsiktsvekkende, etter det jeg kjenner til, at man skaper seks arbeidsplasser pr. 1 mill. investerte kroner. Det er ikke i mange industrier man finner en tilsvarende verdiskaping.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-01-27:
Verdiskapingsprogrammet for landbruket er viktig, ja, jeg vil si at det er svært viktig, fordi det er nødt til å skje forandringer innenfor norsk landbruk. Og det er innenfor disse områdene som verdiskapingsprogrammet peker på, det er viktig å få det til. Norge kan aldri bli billigst på store kvanta og bulk. Jeg er enig med landbruksministeren i at det er der vi er ennå. Problemet er at det ikke går fort nok å utvikle nye produkter. Det har hittil vært en litt halvhjertet strategi. Og jeg er nok litt forundret over at landbruksministeren er så pass avvisende til at folk stanger i systemet når han er landbruksminister, men når andre er det, er det ikke måte på hvor mye problemer bedriftene møter. Jeg ønsker at vi kunne være litt mer åpne på det. Noen av de konklusjonene landbruksministeren trakk, pekte vel også i retning av at man måtte gjøre dette enklere. For at dette skal lykkes, må det være en helhjertet strategi som må peke mot at gevinsten skal ligge igjen lokalt. Nisjer er ikke nødvendigvis noe smått. Jeg skulle ønske at vi snakket mer om kvalitetsprodukter, for det er det dreier seg om, og det tror jeg det er et langt større marked for enn det som blir brukt i dag. Jeg tror også at markedsordningene er undervurdert. Jeg har sagt dette før fra denne talerstolen, men jeg gjentar at jeg har prøvd å leke «Frøken Detektiv» noen ganger for å finne bl.a. økologiske produkter og andre produkter, og jeg finner dem ikke. Det er altså altfor lite satsing på å få dette fram til forbruker når det først er blitt lagd. Her tror jeg det er mange som er nødt til å gå i seg selv, og jeg tror ikke Landbrukssamvirket akkurat har vært de viktigste pådriverne for å få dette fram i tide. Her må det altså en massiv satsing til dersom man skal få opp volumet og få produktene fram til forbrukerne, slik at disse blir kjøpt. De satsingene vi har, må fungere slik at både produsentene og forbrukerne må merke det fort, og det må synes. Markedet for matvarer er altså slik at det som vi ikke ser, og det som ikke blir presentert ganske sterkt for oss, det får ikke noe særlig plass. Så til den delen som gjelder slakterier. Jeg er veldig enig i at fokuseringen på matvaretrygghet sjølsagt er det viktigste. Men jeg vil minne om at det i denne sammenhengen også bør fokuseres på dyrevelferd. Det bør også telle med at det her er snakk om dyr som transporteres over svært lange avstander, i tillegg til at det her kanskje er noen regler som blir ridd vel langt for at dette skal bli forferdelig vanskelig. Så gleder vi oss over at SND nå skal få ta en større risiko i forbindelse med verdiskapingsprogrammet. Det er helt nødvendig, og det er det dette dreier seg om.
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 2003-01-27:
Eg trur det er riktig det som interpellanten m.a. nemnde i sitt første innlegg, at produktutvikling skal kanaliserast gjennom landbrukssamvirket. Her har vi fått fleire nasjonalt attraktive merkevarer som har ei særstilling i den norske matmarknaden og blant norske forbrukarar. Eg tenkjer da på Tine og Gilde – eg kan òg nemna Prior – altså bondeåtte samvirkeorganisasjonar som på ein særdeles framsynt måte har makta å profilera dei kvalitetane som ligg i norsk matproduksjon. St. meld. nr. 19 for 1999-2000, som statsråd Gjønnes la fram, var eit viktig initiativ, som no er i ferd med å verka. Som statsråden sa i dag, går dette programmet over ti år. Starten er lovande, og framdrifta ser eg fram til. Når det gjeld regelverket som gjeld for drift av småskalaforedling, har eg ikkje noko imot at statsråden ser på det. Det er ein ting i denne debatten som forundrar meg, og det er Framstegspartiet sine stadige angrep på samvirkeorganisasjonane. Her oppfordrar ein på den eine sida det norske folket til å kjøpa billige matvarer i Sverige, for i neste omgang å angripa dei som verkeleg er effektive på området norsk matforedling. Eg skjønar ikkje den logikken. Eg synest det er veldig beklageleg at ein stadig skal angripa gode, norske aktørar. Vi hadde ein liknande debatt som dette i fjor – ein interpellasjonsdebatt som Torstein Rudihagen reiste – som gjekk på noko av det  same  som  det  vi snakkar om no. Eg gler meg over at norske aktørar på ein så framifrå måte har klart å profilera fordelane med god norsk, trygg mat.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2003-01-27:
Jeg tror nok Bjørn Hernæs tar litt hardt i når han forventer at det er nyskapingsprogrammet som skal bidra til å skape optimisme og framtidstro i norsk landbruk. Jeg for min del tror at lønnsomhet, fritid, faglig fellesskap og troen på en framtid i næringen generelt er langt viktigere enn dette programmet. Det er særdeles viktig at vi lykkes når programmet er satt i gang. Intensjonen bak programmet er god. Det skal, slik statsråden sa, stimulere til høyere verdiskaping, til nisjeprodukter og til å få flere ben å stå på, ikke for å undergrave samvirket, men nettopp for å dyrke fram mangfold. Det tror jeg er nødvendig. Jeg tror også det i store trekk er grunn til å være fornøyd med den redegjørelsen som landbruksministeren har gitt. Målsettingen for fase 2 høres fornuftig ut. Det å prioritere produsenter som samarbeider, det å desentralisere beslutningsmyndigheter i SND til regionkontorene og det å fokusere på mulige konflikter mellom store og små produsenter er fornuftig. Interpellantens eksempler viser at det likevel ennå er et stykke fram før programmet fungerer slik som det bør. Det er som statsråden sier, vanskelig å gå inn i enkeltsaker, men ifølge de eksempler som er gitt, høres det ut som om det ennå er et stykke igjen før man er i mål i forhold til å gjøre dette enkelt og i forhold til å unngå tungrodde, byråkratiske systemer. Når myndighetene lanserer programmer som dette, er det viktig at myndighetene er en medspiller og en pådriver til å lykkes og ikke blir oppfattet som en bremsekloss av dem som skal gjøre seg nytte av denne type programmer. Jeg synes statsråden tenker i riktige baner, og at de justeringer som nå ser ut til å bli gjort i programmet, går i riktig retning. Men det kreves at dette blir fulgt nøye opp også av politisk ledelse i departementet og fra Stortingets side. Derfor bør også statsråden vurdere nøye den tenkningen som ligger til grunn for å oppnevne et styre som skal ha ansvar for å utvikle strategi for programmet. Man bør iallfall ikke slippe den politiske kontrollen med utviklingen i programmet videre framover.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-01-27:
Stortingsmeldingen om statlige tilsyn er en meget komplisert sak som kunne vært behandlet i forskjellige komiteer og på forskjellige måter. Det vanlige har jo vært at det har vært en stortingsmelding for hvert tilsyn, som har vært behandlet av fagkomiteen for det tilsynet her i Stortinget. Nå er det mange tilsyn, og det er generelle ting som er felles for tilsynene. Jeg vil likevel få lov til å si at når jeg støtter presidentens forslag, er det fordi det ikke er noen hindring for at familie-, kultur- og administrasjonskomiteen, dersom den f.eks. ønsker å få vite om synspunktene til samferdselskomiteen når det gjelder det som berører Luftfartstilsynet eller Post- og teletilsynet, som samferdselskomiteen vanligvis steller med og har mer kunnskaper om, åpner for at samferdselskomiteen kan få komme med et dokument hvis den har ønsker om det. For jeg synes det vil være litt rart om fagkomiteene skal være avskåret fra å komme med en mening når det gjelder sine «egne» tilsyn. Dette gjelder områder hvor de vanligvis har mye mer kompetanse og kunnskap, det være seg f.eks. om konsekvensen for brukere og funksjonaliteten hvis tilsyn flyttes. Jeg tar altså ikke opp noe annet forslag, men jeg anmoder familie-, kultur- og administrasjonskomiteen om å la de andre fagkomiteene som er berørt av meldingen, få avgi synspunkter i denne innstillingen.