Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Ein samrøystes komité anbefaler i dag Stortinget å gjere vedtak om å regulere eit heilt nytt kapittel i arbeidsmiljølova om konkurranseavgrensande avtalar i arbeidsforhold. Å få ei betre regulering av slike avtalar har vore til vurdering i Arbeidsdepartementet i mange år. Regjeringa Stoltenberg II sende på høyring fleire av forslaga, men det er Solberg-regjeringa som no har fremja proposisjonen til Stortinget. Det er konkurranseklausulane som først og fremst har vore gjenstand for politisk diskusjon i komiteen. Slike klausular blir gjerne avtala i arbeidskontraktar, og dei legg restriksjonar på arbeidstakar ved byte av jobb. Dei førekjem i mange variantar, men mest vanleg er seks til tolv månader forbod med liten eller ingen kompensasjon mot å ta jobb i konkurrerande verksemder. Omfanget av slike klausular er aukande. Arbeidstakarsida har gjeve tydeleg uttrykk for at arbeidstakar sitt vern er for svakt, og at det er behov for ei innstramming i og tydeleggjering av regelverket. Komiteen er oppteken av å balansere omsynet til arbeidstakar, arbeidsgjevar og samfunnet. Konkurranseklausular er avtalar som i sin natur påfører arbeidstakar hindringar i høve til fritt å kunne utnytte si arbeidskraft. Dette gjeld både arbeidstakar si moglegheit til å kunne akseptere jobbtilbod frå andre arbeidsgjevarar og vedkomande si moglegheit til sjølv å kunne søkje etter nye utfordringar og stillingar innanfor sitt kompetanseområde. For nokre arbeidstakarar kan slike avtalar difor verke som eit yrkesforbod. Det er uheldig, ikkje berre for arbeidstakar, men også frå ein samfunnsøkonomisk synsvinkel. Mobilitet i arbeidsmarknaden er eit viktig samfunnsøkonomisk omsyn, både når det gjeld konkurranse, innovasjon og det å skape nye arbeidsplassar. I norsk arbeidsliv vender dei fleste seg stort sett til arbeidsmiljølova for å identifisere rammene for bedrifta sine moglegheiter til å regulere forhold mellom arbeidsgjevar og arbeidstakar. Komiteen støttar difor hovudtrekka i regjeringa sitt forslag, og at reglar om konkurranseklausular no skal regulerast i arbeidsmiljølova. Vi trur det vil gjere reglane meir tilgjengelege. Samtidig ligg det til grunn for komiteen sitt standpunkt at arbeidstakar no blir sikra visse minimumsrettar gjennom at dei føreslåtte reglane ikkje kan fråvikast til ugunst for arbeidstakar, og at dei skal tolkast i lys av arbeidsmiljølova sin formålsparagraf. Komiteen går vidare inn for at konkurranseklausular berre skal vere gyldige i den grad arbeidsgjevar har eit særleg behov for vern mot konkurranse når klausulen blir gjort gjeldande. I tillegg går ein inn for at fleire vilkår må vere oppfylte for at ein konkurranseklausul skal vere gyldig: Han må bli inngått skriftleg, gje arbeidstakar krav på kompensasjon, ikkje vare lenger enn eitt år, og arbeidsgjevar må ha gjeve arbeidstakar ei skriftleg grunngjeving for om og i kva grad klausulen blir gjort gjeldande. Komiteen har jobba veldig grundig med denne proposisjonen for å kome fram til det resultatet vi i dag skal votere over, og det har komiteen vore nøydd til, bl.a. fordi den framlagde proposisjonen ikkje i stor nok grad baserte seg på statistikk, fakta og forsking. Det finst for lite statistikk eller anna materiale som gjev ei god oversikt over kor mange personar som er forplikta av konkurranseavgrensande avtalar. Det er uklart i kva omfang konkurranseklausular blir brukte, kor lange karanteneperiodar som er vanleg, eller kva som er vanleg kompensasjon. Det er heller ikkje klart i kva omfang dagens regelverk skapar konfliktar, skapar tvistar. Komiteen er difor fornøgd med at Arbeids- og sosialdepartementet har lyst ut ei forskings- og utgreiingsavtale for å kartleggje omfanget av slike konkurranseavgrensande avtaler i Noreg. Ein slik analyse som departementet legg opp til, vil kunne bidra til å avklare i kva omfang konkurranseklausular blir nytta, kor lang karanteneperiode som er vanleg, spørsmål om kompensasjon, og i kva grad regelverket skapar konfliktar og tvistar. Etter at regjeringa la fram proposisjonen, har særleg arbeidsgjevarsida reagert på forslaga, spesielt regjeringa sitt forslag om 100 pst. kompensasjon opp til 18 G. Arbeidsgjevarsida hevdar at omfanget av klausular ikkje er like stort som departementet legg opp til og legg til grunn, og at regjeringa går for langt i å stramme inn arbeidsgjevar si moglegheit til å kunne beskytte sin konkurransesituasjon, særleg med omsyn til små og mellomstore bedrifter. Komiteen er for så vidt einig med arbeidsgjevarsida i at det balansepunktet mellom arbeidsgjevar og arbeidstakar ikkje i tilstrekkeleg grad er funne. Difor har komiteen hatt lange, gode, grundige forhandlingar for å prøve å finne eit balansepunkt som i større grad tek vare på desse omsyna. Etter lange forhandlingar er komiteen, med unntak av Senterpartiet, einig, og innstillinga er difor nesten samrøystes. Med det vil eg takke komiteen for godt samarbeid og samtidig rette ei stor takk til komitésekretæren og hennar medarbeidarar.