Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2001-05-14:
Jeg er glad for at arbeidet med fornyelse videreføres fra sentrumsregjeringen. Kristelig Folkeparti bruker ofte slagordet «et varmere samfunn». Men vi vet alle at politikerne har et begrenset handlingsrom til å vedta hvordan samfunnet skal se ut. Vi rår over lover, budsjett og offentlig sektor. Dermed er det også åpenbart at skal vi skape et varmere samfunn, er hvordan vi styrer og bruker den offentlige sektor, et viktig spørsmål. Det er dette forvaltningspolitikken handler om. Skal vi utforme en god forvaltningspolitikk, må vi starte med spørsmålet om hvorfor vi har velferdsstaten. Vi har bygd velferdsstaten for å realisere verdier. I tillegg til de statsråden nevnte, vil jeg peke på grunnleggende verdier som menneskeverd, nestekjærlighet, omsorg og likhet. Dette kunne vært selvfølgeligheter, men er det ikke. Diskusjoner om fornyelse og modernisering av offentlig sektor høres både i språk og innhold svært ofte ut som om det dreide seg om et hvilket som helst børsnotert selskap. Men det alle reformer og fornyelsesprogrammer først og fremst må vurderes opp mot, er om de bidrar til å styrke de verdier som velferdsstaten skal realisere og bygge på. Disse verdiene lar seg verken måle i kroner eller langs noen tallskala. På dette punkt var redegjørelsen noe uklar. Hvordan ønsker statsråden at kvaliteten i virksomhetene skal vurderes og evalueres? Redegjørelsen tar til orde for at lederne skal stilles mer direkte til ansvar for resultatene, og det skal gjennomføres en utvidet og systematisert evaluering av ledere. Men redegjørelsen vil også ha mindre rapportering og mer sunn fornuft. Hva menes egentlig med å stille lederne mer direkte til ansvar for resultatene? Grunnen til at jeg stiller dette spørsmålet, er at dette slett ikke er nye ideer. Det ble allerede for ti år siden bestemt i dette hus at forvaltningen i større grad skulle måles mot resultater. Den samme tankegangen lå til grunn i kommuneloven fra 1992. Det er i store deler av offentlig sektor, kommunalt og statlig, gjennomført reformer for innføring av såkalt resultatstyring. Det er også faktisk noe av bakgrunnen for de enorme kravene til rapportering som statsråden nå så prisverdig tar til orde for å redusere. Evalueringen av disse reformene har vist at man ikke har lyktes med å måle resultatene for virksomhetene. Det fins flere eksempler, men det er naturlig å vise til Statskonsults evaluering av mål- og resultatstyring i statsforvaltningen fra 1999. I privat sektor er ideen om ensidig evaluering på bakgrunn av resultater forlengst forlatt. Når slike metoder ikke fungerer i private bedrifter som kan telle sitt resultat i kroner og øre, er det grunn til ettertanke i offentlig virksomhet. Redegjørelsen slår fast at det innenfor etatene skal gis større rom for sunn fornuft. Statsråden fortjener ros for dette. Men spørsmålet er hvorvidt ikke dette som er et av menneskets definitivt edlere egenskaper, også bør få større rom i den totale vurdering av virksomhetene og i evalueringen av deres ledere. De siste ti årene har nemlig tusenvis av mennesker i offentlige virksomheter under omorganisering brukt uker, måneder og år på å lete etter virksomhetens resultateter, fordi deres politiske ledere hadde bedt dem om det. Selv Skriftens ord om at den som leter, skal finne, har ikke hjulpet disse menneskene til å finne det de var på jakt etter. Evalueringen har vist at dette har vært resultatstyringens svake punkt. Det er åpenbart at vi bør høste lærdom av det tidligere evalueringer forteller oss. Men mitt viktigste anliggende med dette er som sagt innledningsvis: Virksomheten i våre velferdstilbud må vurderes opp mot de verdiene de skal realisere. Jakten på de objektive resultatene, de målbare størrelser og de harde data å måle lederne opp mot, flytter fokus vekk fra de verdier som er velferdsstatens grunnleggende mål: menneskeverd, nestekjærlighet, fellesskap og omsorg, nettopp fordi dette er størrelser som – jeg hadde nær sagt heldigvis – ikke lar seg måle. For velferdsstaten ble ikke bygd for å oppnå en eller annen score på en resultatindikator. Det var slett ikke Arbeiderpartiet alene, men sosialdemokratiet fortjener honnør fordi grunnlaget var verdier som samhold, fellesskap og omsorg. Kristelig Folkeparti er som sagt glad for at Regjeringen viderefører arbeidet fra sentrumsregjeringen med fornyelse av offentlig sektor. Og når velferdsstaten legges under nok et fornyelsesprogram, er det grunn til å rette fokus mot de verdiene som hele byggverket springer ut fra. Og det er ikke minst grunn til å utfordre sosialdemokratiet til en diskusjon om velferdsstatens verdier, om hvordan vi best kan ta vare på disse verdiene i vårt samfunn, hvordan de skal gjennomsyre offentlig virksomhet, og hvordan vi best kan vurdere kvaliteten i våre velferdstilbud opp mot nettopp disse verdiene.