trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2005-06-06:
Dette var en nyttig avklaring, både fra komiteleder Helleland og fra representanten Marthinsen, syns jeg. Det avslører til fulle, som jeg også var inne på i sted, at Kristelig Folkeparti gjør bekjempelsen av forskjellene og bekjempelsen av fattigdom i Norge i stor grad til et spørsmål om kollekt. Høyre gjør det i stor grad til et spørsmål om veldedighet. Begge trekk, begge tiltak, har det til felles at de først kommer inn når det er for seint, når skaden først har skjedd. Jeg har hevdet det også i mange andre saker her i Stortinget: Jeg mener at å utjevne forskjeller mellom folk er en marsjordre som i hvert fall vi fra Arbeiderpartiet har med oss i alle saker, enten det gjelder spørsmål om boligpolitikk, spørsmål om, som her, hvordan vi skal anrette og lage nye regler for hvordan vi behandler saker i domstolene, eller det gjelder spørsmål om arbeidslivet, osv. Det er det jeg mener er forskjellen på en rød-grønn regjering og den regjeringa vi har i dag, at man nettopp ser dette elementet i alle sakene. Det er litt rart å høre at samtidig som man nå tydelig sier at dette ikke hører hjemme i forhold til tvistelov og de regler vi nå behandler, sier man i neste setning at dette skal vi komme tilbake til, og at dette skal vi vurdere på nytt. Dette er ikke noen nye forslag som ligger inne, og som er kastet fram i en valgkamp, som det feilaktig ble sagt av representanten Helleland. Dette er forslag som bl.a. ble fremmet også i fjor, som Arbeiderpartiet har stått for meget lenge, og som i stor grad også har vært kjent. Jeg må si at jeg ønsker justisministeren hjertelig velkommen til å drive valgkamp. Men jeg håper at valgkamp ikke betyr at man ikke skal svare for seg, og at man må ta i bruk den slags karakteristikker som den vi hørte i sted om sosialistiske dogmer. Da skulle vi kunne bruke mye rart, vi andre også. Men valgkamp skal ikke bety at vi ikke skal kunne svare på de spørsmål som er reist. Det er jo det som kjennetegner regjeringspartiene i dag, også justisministeren, at de ikke svarer på de spørsmålene. Justisministeren har ingen gode, reelle argumenter mot de tiltak som blir fremmet, og som vi ønsker for å få redusert bl.a. advokatutgiftene. Vi har ikke fått svar på hvorfor det er slik i Norge at man i de mest inngripende sakene, nemlig straffesakene, har et langt mer rigid saksomkostningsregelsett enn det vi har foreslått. Man har fast timepris. Og man har også i enkelte saker, de som starter i tingretten, et fast antall timer man har lov til å fakturere. Hva er det som gjør at man i de mest inngripende sakene kan operere med sosialistiske dogmer, mens man ikke kan gjøre det i de sakene som vi har pekt på? Vi har heller ikke fått svar på hvordan justisministeren vurderer de internasjonale erfaringene, bl.a. fra Tyskland og Nederland. Jeg tror jeg vet hvorfor han ikke svarer. Det er fordi erfaringene er rimelig gode. Når vi nå skal gå inn i en valgkamp om å bekjempe både fattigdom og å gjøre noe med forskjellene mellom folk, håper jeg at vi skal komme med reelle tiltak på mange fagfelt, og så skal vi unne velgerne den opplevelsen det skal være, å høre at vi politikere skal gi klare svar.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2005-06-06:
Jeg syns jo at det spriker vel mye i regjeringspartienes argumentasjon. I det ene øyeblikket hører vi fra representanten Helleland at dette er jo ikke en lov som har med bekjempelse av forskjeller eller fattigdom å gjøre. Og så kommer justisministeren opp og holder et flammende innlegg om at gruppesøksmål er nettopp noe slikt. Jeg er helt enig med justisministeren. Det sa jeg i mitt hovedinnlegg også. Dette er en god reform. Men hva med alle dem som ikke kommer inn under gruppesøksmål – alle de som har individuelle saker knyttet til hjem, barn og arbeid? Stort sett kan man ikke reise gruppesøksmål rundt det. Det er der Arbeiderpartiet vil videre. Jeg registrerer også – på slutten av en så viktig debatt – at man har spurt justisministeren tre–fire ganger konkret om det er nærmest et sosialistisk overgrep overfor strafferetten i dag at vi har et veldig rigid system for saksomkostninger – både når det gjelder time og pris. Hvorfor kan man bruke det der, når man ikke vil bruke det i de andre sakene? Det har vi ikke fått svar på, og vi har heller ikke fått svar på spørsmålet om de internasjonale erfaringene. Det tyder på at vi må gå inn i den debatten som ligger foran oss, og nettopp se på hvordan erfaringene er på andre områder.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2005-06-06:
Aller først har jeg lyst til å takke saksordføreren for et godt innlegg og for et godt arbeid i Stortinget. Jeg mener – og det mener Arbeiderpartiet også – at de endringene som har kommet, er nyttige og svært gode og bidrar til å ta hensyn i begge retninger. Det aller viktigste for oss i Arbeiderpartiet har vært spørsmålet om PSTs mulighet til å bruke metoder i forebyggende øyemed, og her har man altså fra flertallets side virkelig valgt å stramme inn i forhold til det Regjeringa har foreslått, og sette krav i forhold til grunnen for å undersøke. Det må være klare kriterier; man må ha objektive holdepunkter, det må være saklig, og det må også være en forholdsmessighet i det. Her har Regjeringa sagt i proposisjonen på side 132 at en mulighet er at man setter et slikt kriterium, altså at det må være en grunn. Men så sier Regjeringa samtidig i proposisjonen at «en tilleggshjemmel om metodebruk i forebyggende øyemed ville få liten selvstendig betydning». Jeg skjønner at det er stor forskjell mellom det Regjeringa har ment, og det flertallet nå mener – men er saksordføreren enig i at den bestemmelsen flertallet har valgt, vil ha liten selvstendig betydning?
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2005-06-06:
Jeg har fortsatt, som sikkert veldig mange andre, god kontakt med mange av mine tidligere arbeidskolleger – i industrimiljøet i Oppland. Det som er slående der, er følgende: Mange flotte, stolte arbeidstakere har blitt førtidspensjonert, mange har blitt uføretrygdet, mange har fått sluttpakker, mange har fått en annen slutt på sin yrkeskarriere enn de hadde tenkt seg. Presset på den enkelte arbeidstaker, presset for å få større avkastning på kapitalen og presset når det gjelder omstillingsevne og mer og mer overtidsjobbing gir et røffere arbeidsliv. Det gir flere slitne arbeidstakere. Uten arbeidende hender blir det ingen resultater i bedriftene, og heller ikke noe utbytte for eierne. Gode bedriftsledere, som det er altfor få av, får gode resultater, fornøyde ansatte, lavere sykefravær og faktisk også bedre inntjening. Min påstand er at med flinkere bedriftsledere, som er glad i mennesker, og langsiktige eiere, hadde vi hatt et mye sunnere arbeidsliv. De borgerlige partienes ønske om større bruk av midlertidige ansettelser er ikke god, men gammeldags høyrepolitikk. Det er ingen av dem som foreslår dette, som kunne tenke seg å være midlertidig ansatt – ut og inn av arbeidslivet, uten å vite om en har nok inntekt neste måned til å dekke sine forpliktelser til hus, forsikringer, mat osv. – ingen her, og vi skal heller ikke akseptere det. Vi skal ikke akseptere at andre skal få det vi ikke vil ha. I USA er det midlertidige ansettelser i stor skala. Det er derfor det blir så mange fattige der også, flere og flere blir fattige. Fra å kreve større bruk av midlertidige ansettelser vil det neste kravet fra de borgerlige være større bruk av minstelønn, slik de også har i USA. Vi har fortsatt et stort behov for en slagkraftig fagbevegelse, og da tenker jeg ikke bare på LO, men også på de andre som representerer tusenvis av arbeidstakere – YS m.fl. Et inkluderende arbeidsliv skal ikke bare være et slagord, det skal også ha et menneskelig innhold. Det er ikke tvil om at verdens største fabrikkgulv er Kina, India og Pakistan. Det er en stor utfordring, og det vil bli en enda større utfordring for oss de neste årene, at så å si alt kan produseres billigere andre steder i verden. Det er likevel helt forkastelig, synes jeg, når bedriftsledere og -eiere møter beskjedne lønnskrav og krav om bedre arbeidsmiljø med: Ikke krev noe, ellers flytter jeg ut hele produksjonen. Lovforslag kan aldri regulere uforstand og holdninger som finnes overfor arbeidstakere og som hører hjemme i oldtida. Men desto viktigere er det da å lage en ny arbeidsmiljølov som har et helhetlig menneskesyn, når de enkelte lovparagrafer skal lages. Med de borgerlige partienes forslag og Fremskrittspartiets manglende håndsrekning til folk flest – ja, da håper jeg flere og flere skjønner at dette som blir vedtatt nå, er vi nødt til å ta en omkamp på.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-06:
Jeg registrerer at representantene for regjeringspartiene og Fremskrittspartiet er veldig opptatt av den økonomiske siden av dette med konkurranseevnen. Da har jeg bare lyst til å si at World Economic Forum, som ikke akkurat er noen underavdeling av verken SV eller LO, har sagt at Norge har en av verdens mest effektive økonomier, og det på tross av at vi har en meget god arbeidsmiljølov og gode lønns- og arbeidsvilkår – ja, kanskje nettopp på grunn av at vi har det, fordi arbeidskraften og den menneskelige ressurs er den aller viktigste innsatsfaktor. Så det synes jeg Regjeringen og regjeringspartiene bør tenke litt over. Men det går en rød tråd gjennom Regjeringens politikk; man ønsker større forskjeller mellom folk. Det vi vet skjer da, er at det blir mange flere som får helseproblemer. Og hva skjer når flere får helseproblemer? Jo, flere får problemer på arbeidsmarkedet. Da blir det veldig vanskelig å møte krav om f.eks. større fleksibilitet og mer overtid, uten at det blir enda flere som blir utstøtt. Jeg synes det er litt drøyt når representantene for både Regjeringen og Fremskrittspartiet tar de funksjonshemmede til inntekt for sitt syn. De funksjonshemmede er nemlig helt uenige i at en åpning for flere midlertidige ansettelser er et gode og vil skaffe arbeid til flere. Jeg vil derfor henlede oppmerksomheten på et svarbrev jeg fikk fra statsråd Erna Solberg i går. Jeg hadde stilt spørsmål om inkluderende arbeidsliv og hvordan det egentlig går med delmål 2 og 3. Svaret er nedslående. Det er «negativ utvikling». Statsråden skriver: «Strømningstallene indikerer at en økende andel personer forblir innenfor stønadsordningene samtidig som andelen som går fra stønad til jobb er redusert.» Og videre: «Det er foreløpig lite som tyder på at IA-avtalen har bidratt til at flere med nedsatt funksjonsevne har kommet inn i arbeidslivet. Det er heller ikke noe som tilsier at avtalen har bidratt til å heve forventet pensjoneringsalder.» Altså: Til og med i dag er det vanskelig. Og så tror Regjeringen og flertallet at man ved å kreve at man skal jobbe enda mer overtid – og ha enda utryggere arbeidsforhold – skal gjøre dette bedre! Så til strukturen i arbeidsmiljøloven, og om man skal ha mer individuelle muligheter til forhandling eller ikke: Det er SV imot. Grunnen til det er at vi må stille oss spørsmålet: Hvilke interesser er det vi skal ivareta? For det finnes konfliktsituasjoner mellom arbeidstaker og arbeidsgiver, og det finnes faktisk også konfliktsituasjoner mellom forskjellige interesser hos arbeidstakerne, mellom de unge og sterke, og mellom dem som har helseproblemer. En rammepreget regulering tjener den sterkeste parten, men klare, detaljerte, kontrollerte og regulerbare grenser vil tjene den svakeste.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-06:
Andelen arbeidstakere med funksjonshemning i arbeidslivet går ned. Det er Regjeringens egne opplysninger som kommunalkomiteen fikk i helgen. Så sier Regjeringen at når muligheten til å ansette midlertidig er enklere enn i dag, vil det gjøre at flere av disse får jobb. Ja vel, veldig mange av dem som er uføre i dag, trenger tilrettelegging på arbeidsplassen for å kunne utføre jobben sin. Det koster en del penger. Hvis en er ansatt, er kravene til tilrettelegging for bedriften store, slik det står i arbeidsmiljøloven. Men hvis en ikke er ansatt, hva slags sannsynlighet er det da for at en arbeidsgiver skal tilrettelegge en arbeidsplass midlertidig for en som er funksjonshemmet eller har nedsatt helse på et eller annet vis? Jeg finner det helt ulogisk. Jeg tror rett og slett dette er feil. Hvis vi skal gjøre arbeidslivet mer tilgjengelig for dem som har helseproblemer, og dem som blir støtt ut i dag, må vi sikre at arbeidslivet ikke stiller krav som de som har dårlig helse, ikke kan oppfylle. Slik vil det være med loven. Jeg hører ministeren moraliserer litt over tonen i debatten her. Det er kanskje slik at hvis virkningen av denne loven ikke er slik som venstresida sier, er den kanskje ikke helt slik som det Regjeringen og høyresida sier heller, at den er alfa og omega for at norsk næringsliv ikke skal gå helt på dunken. Det høres faktisk slik ut. Det er slik i dag at norsk økonomi er meget effektiv og fungerer meget godt. Andelen personer i Norge som er i jobb, er jo veldig høy. Det betyr at hvis vi skal få enda flere i jobb, må vi godta at flere er syke, og vi må godta at arbeidslivet tilrettelegges mer for dem som har helseproblemer. Så til slutt turnus- og skiftarbeid. Det første jeg gjorde da jeg kom inn på Stortinget for åtte år siden, var å legge fram et Dokument nr. 8-forslag om å likestille turnus- og skiftarbeid. Dette er en sak som har en lang historie, og det skulle derfor ikke være nødvendig å bruke mye tid på den, særlig ikke etter at Sykepleierforbundet og Fagforbundet har lagt fram et forslag som betraktelig begrenser hva som skal sammenlignes. Det som får oss til å bli bekymret når heller ikke Arbeiderpartiet har funnet grunn til å støtte det forslaget, er ikke at vi ikke hører at de sier at de er for dette, men at de sier at hvis det utvalget som nå skal nedsettes, ikke kommer med noe forslag, skal man ikke ta det opp i Stortinget, men man skal vurdere å ta det opp i Stortinget. Det er ingen sikkerhet for at denne saken finner en løsning med det flertallet vi har i dag. Denne saken trenger en politisk løsning, og den kunne vi ha fått igjennom i dag.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-06:
Det er vel ingen hemmelighet at høyresiden ønsker større strekk også i lønnslaget, og tror at det er et gode. Grunnen til at jeg tar ordet, er at det er tydelig at representanten Apelthun Sæle totalt misforstår innlegget mitt. Poenget er at hvis mange av dem som er funksjonshemmet i dag, skal få ansettelse, må tilretteleggingen gjøres først og ikke etter et år. Det er ikke mulig for veldig mange av dem som er funksjonshemmet i dag, å vente et helt år. Det vil bety at når man åpner opp for midlertidig ansettelse, er det ikke de som vil få jobb. Det vil være noen som ikke trenger tilrettelegging, som får jobben. Dette framhever de funksjonshemmedes organisasjoner meget sterkt, at med en slik åpning som den som er i dag, og med de kravene som fins om tilrettelegging for mange av dem som står utenfor arbeidslivet i dag, vil det stenge. For det er ingen som går til slike investeringer for et halvt års tid eller ett års tid, slik representanten Apelthun Sæle selv sier.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-06:
SV slutter seg også til forslagene i proposisjonen, bortsett fra § 4-13. Vi må se det i sammenheng med hva som skjer ellers på dette området. Regjeringen har strammet inn med store summer i forhold til ytelser til dagpenger. Regjeringen har også strammet inn på en rekke andre områder i forhold til folk som er uten arbeid, og folk som både er uten arbeid og har dårlig helse. Disse kuttene beløper seg i sum til ca. 7 milliarder kr, mens beløpene i den fattigdomspakken som Regjeringen har lagt fram, er på ca. 3,3 milliarder kr i samme perioden. Og her er det da et nytt forslag som skal bidra til å stramme inn 90 mill. kr. Nå har jeg registrert at innsparingen verken på kort eller på lang sikt er lagt inn i revidert nasjonalbudsjett nå, slik at det ikke skal få budsjettmessige konsekvenser å velge verken den ene eller den andre løsningen her. Men hvis vi legger dette ved siden av den økte innsatsen som Regjeringen sier de gjør i revidert, på 100 mill. kr til tiltak for grupper som er uten arbeid og har dårlig helse, betyr jo det – hvis Regjeringens forslag går igjennom, og det gjør det – at nesten hele den økte satsingen er nullet ut bare ved dette ene tiltaket. Det er veldig symptomatisk for det denne regjeringen gjør, at når de skal stramme inn på noe, så strammer de helt målrettet og systematisk inn overfor folk som har mistet enten hele eller halve jobben sin – og det er en prioritering som SV er dypt uenig i. I proposisjonen framstilles det også som om det å gjøre det på den måten Regjeringen sier nå, gjør at flere enn i dag faktisk får uttelling for at de har mistet arbeid, mens tallene som ligger vedlagt, viser at det er stikk motsatt. Den teknikken som Regjeringen nå anbefaler, vil altså føre til at langt flere mister retten til dagpenger, selv om de har mistet 50 pst. av jobben sin. Fra SVs side synes vi det er viktig at vi ikke gjør endringer nå som gjør at folk som er i en vanskelig økonomisk situasjon, får det enda tøffere. For hvis man har mistet halve jobben sin og derved halve inntekten, tror jeg at de aller fleste har store problemer med å få endene til å møtes. Resultatet av det, hvis enda flere skal få enda dårligere råd, er at flere får problemer, at flere må søke sosialhjelp, og at enda flere mennesker får en langt vanskeligere situasjon. Det ønsker ikke SV å bidra til, og derfor ber vi om støtte til det forslaget som står i innstillingen til § 4-13 nytt femte ledd.
Martin Engeset (Høyre), 2005-06-06:
Som saksordfører i forbindelse med ytringsfrihetsmeldingen og den nye § 100 i Grunnloven i fjor knyttet jeg mye kontakt med problemstillinger som dreide seg om ansattes ytringsfrihet og vernet av de såkalte varslere, eller «whistle blowers». På det tidspunktet var det et bredt tverrpolitisk flertall for gjennom grunnlovsbehandlingen å slå fast at ansatte trengte et sterkere rettslig vern av sin ytringsfrihet. Det var jeg glad for. Jeg er også glad for at det både i Regjeringens forslag til den loven vi nå behandler, og gjennom komiteens behandling, har kommet til uttrykk et sterkt politisk ønske om å følge opp den enigheten i retning av å styrke vernet for ansattes ytringsfrihet. Her er det et åpenbart behov for å få på plass tydeligere og mer presise lovformuleringer om hvordan denne retten skal være slått fast i norsk lov. Grunnlovsbehandlingen har gitt et godt grunnlag. Dagens behandling av den nye lov om arbeidsmiljø vil gi et enda bedre grunnlag, men ikke på noen måte fullføre behandlingen på dette området. Spørsmål knyttet til ansattes ytringsfrihet generelt, og vern av de såkalte «whistle blowers» spesielt, er et viktig tema, men samtidig et veldig vanskelig tema å få en meget presis og god lovregulering av. Når det gjelder Regjeringens forslag, som skulle sikre de ansatte rett til å varsle om kritikkverdige forhold på en lojal måte, er det åpenbart mulig å reise en del spørsmål knyttet til: Hva er en lojal måte? Og hvordan skal det defineres? Det ser jeg helt klart. Samtidig tror jeg det er viktig at en gjennom lovbehandling kommer frem til formuleringer som ikke reiser nye problemer som man kanskje ikke har tenkt grundig nok igjennom. Jeg ser heller ikke på komiteflertallets formulering som en fullgod formulering som bør markere noen avslutning på denne prosessen. Her viser også komiteen til – ser jeg til min glede – at Regjeringen er i gang med et lovarbeid og tar sikte på å komme tilbake til Stortinget med formuleringer som fullt ut kan ivareta alle hensyn, og det er bra. Det som skjer i dag, er nødvendige, men ikke på langt nær tilstrekkelige, skritt for å få et godt lovmessig vern av disse forhold. Det er i innstillingen fra komiteen pekt på at den svenske ordningen med «meddelarskyddet» ikke på noen måte er en fullgod regulering eller modell for oss, fordi den overhodet ikke tar for seg ytringer knyttet til privat sektor, men bare knyttet til offentlig sektor. Og det er en klar svakhet.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2005-06-06:
Slik jeg har forstått Arbeiderpartiets forslag, var de avgrenset i forhold til sakstyper og ikke i forhold til motparten. Det at vi ønsker å være sikre på at man ikke blir idømt motpartens saksomkostninger i spesielt viktige saker, mot forsikringsselskaper o.l., er også grunnlaget for at vi har foretatt en endring i forhold til Regjeringens framlegg. Men jeg er ikke så sikker på at det å lage regler som verken advokaten eller parten ønsker, er den beste måten å sikre seg at man får et godt samarbeid, hvor man ikke starter med diverse kreative løsninger for å få betalt salærene.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2005-06-06:
Når Arbeiderpartiet snakker om gode grunner, kan det svært ofte være alt og ingenting. Vi mener at det skal være en viss terskel når man faktisk går til sak og man påfører motparten saksomkostninger. Man skal ha tenkt igjennom, uten derved å ha sagt at man skal ha et forbud. Og så kan man sikkert snakke om ordene i dette forslaget, men når det gjelder selve bestemmelsen som tar utgangspunkt i om det er ubalanse, så har Arbeiderpartiet meldt seg på alle de merknadene som vi har skrevet om hvordan dette skal tolkes. Og hadde Arbeiderpartiet vært misfornøyd, hadde de vel også hatt egne merknader.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2005-06-06:
For Fremskrittspartiet har det vært avgjørende å ha en god prosess for begge parter. Som representanten Thorkildsen sikkert er klar over, er altså småkravprosessen en forenkling og sånn sett en nyvinning. Vi mener at all den tid disse sakene som går etter småkravprosessen, ikke har muligheten til å bli behandlet i lagmannsretten, så mener vi faktisk at god, normal behandling i tingretten ville kunne være en forbedring.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2005-06-06:
Selv om barnevernssaker i utgangspunktet skal være for å oppnå barnets beste, vet man jo at det foregår litt av hvert i den sammenheng. Jeg vil spørre om Storberget ikke ser forskjellen på en administrativ overprøving og et uavhengig domstolsapparat. Det er slik at barnevernssaker har rimelig mye tvang i seg, og jeg går ut fra at Arbeiderpartiet ikke vil forsøke å foreslå en slik behandling for straffesaker som det de nå gjør for barnevernssaker, all den tid det nok vil stride mot Den europeiske menneskerettskonvensjon. Men mener Arbeiderpartiet at man istedenfor to domsbehandlinger i utgangspunktet kan få flere av dagens samfunnsområder overprøvd av en administrativ prøving og så en domstolsprøving?
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2005-06-06:
Representanten Thorkildsen var veldig opptatt av betydningen av å knytte ankesum o.l. til grunnbeløpet i folketrygden. Hvorfor vil hun knytte den til grunnbeløpet i folketrygden og ikke til rettsgebyret, som f.eks. har noe med domstolene å gjøre? Nå er det slik at grunnbeløpet i folketrygden endres minst én gang i året. Man kan da komme i en situasjon hvor man forbereder en sak for én prosessform, og så, grunnet endring i grunnbeløpet i folketrygden, blir den ført for en annen. Mener SV det gir den nødvendige forutsigbarhet for de involverte?
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2005-06-06:
: Det er mulig at representanten Thorkildsen ikke synes dette er viktig, fordi det ikke rammer henne. Men man kommer altså raskt i en situasjon hvor man må beramme en sak for en ordinær prosess. Så kommer man, på grunn av endringen av grunnbeløpet, til å gå inn i f.eks. en småkravprosess, hvilket har en stor betydning også for salærvurderingen. Hvem mener Thorkildsen bør ta den regningen som er mellom advokatsalærvurderingen i småprosesslovgivningen og i den generelle lovgivningen?
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2005-06-06:
Venstre er opptatt av offentlighet. De er sterke talsmenn for praktisering av mer offentlighet i kommuner og fylkeskommuner over det ganske land. Statsråden er glad for at Stortinget har tatt et grep og også gjort hjelpedokumenter offentlige, i § 9-14 annet ledd. Statsråden var også inne på tidspunktet for ikrafttredelse. Hvor lenge ønsker statsråden at vi skal vente?
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2005-06-06:
For Stortinget er ingen sak for liten og ingen sak for stor. Her har vi altså en stor og viktig sak, men når enigheten er ganske stor, får vi heller slåss om de små detaljer. Detaljene er viktige, spesielt for de menneskene som omfattes av dem. Jeg ser jo at vi i utgangspunktet har en debatt om ønsket om å effektivisere og gjøre ting billigere. Det er, som det har vært sagt tidligere også, mye av det som gjennomsyrer det Stortinget nå vedtar. Jeg tror kanskje at man kan ha mye å tjene på å la loven fungere, og se hvordan den virker, før man hiver alle mulige ting på vogna og håper at det bærer godt av sted. Kanskje er det ikke slik at det er hensiktsmessig at man kan avtale pris med advokaten sin når man skal i megling, og at det blir en annen pris når saken går til doms, slik at noen har andre motiver for domstolsbehandling enn det å få tvisten løst. Jeg er glad for svaret fra statsråden om at han ønsker at loven skal tre i kraft så tidlig som mulig, og på den måten gi mulighet for gruppesøksmål og den effektivisering vi nå prøver å få til. Jeg ser helt klart poenget med at aktørene må få den nødvendige opplæring og informasjon, men det kunne også være hensiktsmessig at man på et tidlig tidspunkt konkret tok utgangspunkt i en dato, f.eks. 1. januar 2007 eller 1. juli 2007, slik at aktørene fikk vite hva de har å forholde seg til. Det er vel i og for seg slik med domstolsaktører som med andre aktører, at opplæringen og de ekstra kursene tar man sjelden før man er nødt til det.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2005-06-06:
Fremskrittspartiet ynder å framstille seg som partiet for folk flest, men i denne saken må jeg si at de heller framstår som talsmenn for advokatene og vil sikre advokatenes inntekt. Vi vet at den rettsliggjøringen som vi har i samfunnet, gjør at vanlige folk har et langt større behov enn tidligere for å få ført saker for domstolen. Men det vi opplever i mange av disse sakene, er at folk blir stående med lua i handa – for å bruke et begrep som også Fremskrittspartiet sannsynligvis forstår – i forhold til f.eks. forsikringsselskaper i erstatningsoppgjør, fordi forsikringsselskapene står rustet til tennene når det gjelder juridisk kompetanse, og har mange millioner kroner på bok for å kunne føre sakene. Da har man lite å stille opp med som en alminnelig mann, som kun har inntekten sin til å føre saker med. Da blir det kanskje slik at sjøl om en ikke har rett, så får en rett. Ser ikke Fremskrittspartiet at dette er et problem? Ser ikke Fremskrittspartiet at hvis man skal kunne gjøre noe med disse problemene, må man støtte opp om Arbeiderpartiets forslag og sørge for at det også blir en politikk for folk flest?
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2005-06-06:
Jeg lyttet med interesse til representanten Holstads innlegg, for han hadde veldig gode argumenter for hvorfor man i større grad burde la dommeren få fastsette salærkravet. Han argumenterte så sterkt for Arbeiderpartiets og SVs forslag at jeg synes det nesten er underlig at han ikke tar skrittet fullt ut. Det forundrer meg. Er det slik med Kristelig Folkeparti nå at man i ord er god å ha, men når det kommer til handling, er man altså ikke med? Dette tror jeg ikke minst skuffer Kristelig Folkepartis velgere – for de, som alle andre, er opptatt av hus, hjem og inntekt. Og det er nettopp det det dreier seg om i disse sakene. Det dreier seg om at folk skal få rett når det gjelder saker om hus, hjem og inntekt. Så jeg har lyst til å utfordre Kristelig Folkeparti: Hva er det som er så skremmende med dette forslaget? Hva er det også som er så skremmende med Arbeiderpartiets og SVs forslag om maksimalpriser på advokatsalær? Det kan ikke være et argument, slik Høyre framfører, at det vil være en trussel mot den frie kontraktsretten. Det er ikke noe godt argument for at vanlige mennesker også skal få en mulighet i domstolene.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2005-06-06:
Jeg vil fastslå at i denne saken har det vært en helt ordinær og vanlig saksprosess. Når saken har kommet til Stortinget, er det Stortinget som bestemmer, og ikke justisministeren. Det er Stortinget som har foretatt endringene på forslag fra justisministeren. Det kan Stortinget faktisk gjøre, om justisministeren gir sin tillatelse eller ikke. Arbeiderpartiet støtter fullt og helt det forslaget som nå ligger på bordet, men vi er glade for at det faktisk er gjort en del vesentlige endringer. Vi er glade for at vi har fått disse endringene, bl.a. at adgangen til romavlytting er blitt mer restriktiv enn Regjeringens forslag, at det legges opp til en mer omfattende evaluering, at terskelen for bruk av avvergende metoder er hevet, at domstolskontrollen overfor politiets generelle bruk av tvangsmidler er hevet, at det gjøres innskjerpinger i Politiets sikkerhetstjenestes mulighet til å bruke forebyggende metoder, at det klart presiseres at det ikke er adgang til å overvåke miljøer på politisk grunnlag, og at kontroll med PSTs bruk av forebyggende metoder økes gjennom styrking av domstolskontrollen, EØS-utvalgets og Riksadvokatens adgang til kontroll og metodebruk. På område etter område har vi fått en innskjerping, og det er Arbeiderpartiet svært glad for.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2005-06-06:
Representanten Ellingsen etterlyser Arbeiderpartiets verdigrunnlag og historikken bak disse sakene, bl.a. knyttet til Politiets sikkerhetstjeneste. Ja, det finnes faktisk en forhistorie, en forhistorie som Arbeiderpartiet har når det gjelder overvåkning, som vi ikke er stolte over, og som gjør at vi ikke vil at vi skal oppleve at noe slikt skal skje igjen. Når vi nå gir Politiets sikkerhetstjeneste utvidede fullmakter til bl.a. å kunne avverge og forebygge alvorlig kriminalitet, er det særdeles viktig at vi har en grundig domstolskontroll, og at disse fullmaktene ikke går for langt. For er det noe vi vil unngå for alt i verden, er det at vi får en ny overvåknings- og avlyttingsskandale om ti år. Derfor er vi særdeles fornøyd med det forslaget som nå ligger på bordet, som vi tror ivaretar de hensynene og kan forebygge, slik at vi ikke kommer i en slik situasjon igjen.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2005-06-06:
På det spørsmålet som representanten Inga Marte Thorkildsen stiller, er det egentlig bare å svare: Ja, det er materielle endringer i forhold til det Regjeringen opprinnelig foreslo. Det er vi veldig glade for. Blant annet er det materielle endringer i forhold til at det er strammet inn på PSTs mulighet for å drive med forebyggende tiltak. Jeg leste selv opp et sitat fra dokumentet som Regjeringen har lagt fram, og hvis vi føyer til ordene «grunn til å undersøke», vil forslaget i liten grad få en selvstendig betydning, med unntak av i tilfeller hvor man ikke har kriminalisert forberedende handlinger. Så ja, det har en materiell betydning, og Arbeiderpartiet er svært glad for det. Det kan synes som om regjeringspartiene vil prøve å dekke over det faktum at man i dette tilfellet har overprøvd partiet Venstre, som har vært den største garantisten for rettssikkerhet og personvern. Det har faktisk tapt på hjemmebane.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-06:
Jeg har lyst til å følge opp litt på dette sporet – den lille mann mot den store mann – for Fremskrittspartiet har også foreslått å åpne for at en av sakens parter kan motsette seg behandling etter reglene om småkravprosess. Ser ikke Fremskrittspartiet at den ressurssterke part i realiteten vil kunne forhindre domstolsprøving gjennom krav om en dyrere domstolsbehandling? Det er ikke et alternativ for alle å føre sak etter allmennprosessen. Er ikke Fremskrittspartiet derfor egentlig enig i at en slik løsning både vil stride mot proporsjonalitetsprinsippet og mot ønsket om å gjøre domstolsprøving mer tilgjengelig for alle, uavhengig av økonomisk situasjon?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-06:
Svaret på det er ja. Vi mener faktisk at det gir en forutsigbarhet. Det er ikke vanskelig å regne ut. Det er ganske mange andre ordninger i dag som også Fremskrittspartiet har svelget gjennom sine forlik med Regjeringa underveis, forslag som f.eks. knyttes til rettsgebyret, hvor Regjeringa har lagt seg på en praksis som der i stor grad rammer fattige, og hvor det er en langt mer uforutsigbar situasjon for vanlige folk enn akkurat det å knytte dette til folketrygdens grunnbeløp. Jeg er altså litt forundret over den replikken, i og med at det kanskje er andre saker som det ville være litt viktigere å ta fatt i, f.eks. hvordan vi skal holde advokatsalærene på et lavere nivå, noe Fremskrittspartiet ikke har vært særlig opptatt av.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-06:
Jeg er ikke helt sikker på om jeg forstod den replikken heller. Jeg har litt problemer med å forstå hva representanten Kvakkestad henger seg opp i, i veldig mange av de sakene som vi har i Stortinget. I vår behandling av tvistemålsloven har det vært viktig å fokusere spesielt på at vanlige folk skal ha tilgang til rettsapparatet. Vi mener at der hvor det har vært et skille i disse sakene mellom våre representanter og Arbeiderpartiet på den ene siden og Fremskrittspartiet på den andre siden, er det helt åpenbart at det er venstresiden som har sørget for at vanlige folk har fått en bedre tilgang til rettsapparatet. Når det gjelder den replikken som representanten Kvakkestad hadde, syns jeg det var veldig vanskelig å forstå hva spørsmålet egentlig handlet om, så kanskje han kunne gjenta det.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-06:
Jeg syns ikke at statsråden tar spørsmålet som er blitt reist, spesielt av Arbeiderpartiet, men også av meg, ordentlig på alvor. Representanten Storberget spurte bl.a. om det er slik at man på strafferettens område har sett en segregering, og at dette er blitt et problem på dette feltet. Det svarte ikke statsråden på. Når man tyr til retoriske grep som at dette handler om gamle sosialistiske dogmer, kan det være fristende å påstå at man er tom for gode argumenter, rett og slett. Jeg har fått med meg at partiet Venstres leder, Sponheim, har skrytt av at Venstre er partiet som kan skifte mening. Vi klamrer oss da fast i troen på at det kan Venstre gjøre også på dette feltet. Siden flertallet i komiteen faktisk har bedt Regjeringa om å vurdere dette under en senere prosess, vil jeg spørre om det er slik at statsråden da vil vurdere dette på en skikkelig og grundig måte. Eller vil han avfeie det som gamle sosialistiske dogmer?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-06:
Jeg vil også gi honnør til representanten Schous håndtering av denne saken. Det er helt åpenbart for SV at Høyre, og Arbeiderpartiet spesielt, her har bidratt til å stramme inn på flere områder det som Regjeringa, med venstremannen Odd Einar Dørum i spissen, har lagt fram. Så har jeg lagt merke til at representanten Schou 2. juni overfor NTB avviste at man har foretatt tilstramminger, og at dette har skjedd i samråd med Justisdepartementet. Schou kalte det for klargjøringer, og sa at Regjeringa har satt Stortinget på tanken om disse endringene. Jeg må bare spørre om det ikke er slik at det er helt vanlig at departementet gir tilsvar til Stortinget når Stortinget ber om lovteknisk bistand, om ikke dette rett og slett helt enkelt og greit handler om lovteknisk bistand, hvor departementet faktisk plikter å svare Stortinget.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-06:
For en som har stått på sida av de prosessene som har pågått mellom Arbeiderpartiet og regjeringspartiene i denne saken, ser dette noe besynderlig ut. Enten forestiller jeg meg at representanten Schou har vært bevisstløs i gjerningsøyeblikket, eller så tror jeg at man her forsøker å dekke over det faktum at statsråd Dørum har lidd nederlag i en del av disse sakene, og at komiteen har måttet gripe inn for å klargjøre hva som egentlig skal være grunnlaget for å ta i bruk de metodene som man nå skal ta i bruk. Representanten Schou omtaler konsekvent endringene som «klargjøringer» og sier at de ikke har materiell betydning. La meg for ordens skyld opplyse om at de endringene som er foretatt vis-à-vis Regjeringens forslag, bl.a. innebærer at mistankekravet for å ta i bruk metoder i avvergende øyemed heves, at advokatene får langt bedre dokumentinnsyn, at innretninga på adgangen til romavlytting strammes inn, at det i større grad sikres domstolskontroll, og at vilkårene for PSTs adgang til å ta i bruk metoder i forebyggende øyemed strammes til. Er representanten Gjul enig i at dette ikke er materielle endringer?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2005-06-06:
I denne usedvanlig viktige saken har representanten Storberget gjort det til sin store kampsak å lovregulere nok et område i det norske samfunnet. Heldigvis fikk han ikke flertall for det. En av de største utfordringene våre i norsk politikk er nettopp å sette grenser for politikk, og dessverre ser det ut som om flere og flere norske politikere på venstresiden tror at løsningen på ethvert problem vi har i dette samfunnet, er enda mer politikk. Derfor produserer de forslag om nye lover og reguleringer på løpende bånd, i den tro at man er ferdig med og har løst problemet så snart en ny lov er vedtatt. Jeg må derfor spørre representanten Storberget om han tror at det å gå inn og lovregulere på denne måten og det å sette makspris på advokattjenester er en bedre vei å gå enn at advokatene selv er de som må finne løsningene på dette.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2005-06-06:
Høyres svar til representanten Storberget er at dette er et forslag og en politikk som vil føre folk bak lyset. Det vil gi dem urealistiske forventninger om at dette er utfordringer og problemer som vi politikere kan løse i en håndvending og gjennom en lov. Til min gode kollega, representanten Storberget, må jeg si at verden er ikke så enkel. Vi har også sett at advokatene nå selv har tatt initiativ til en større debatt om hvordan man kan foreta endringer. At det er utfordringer her, er vi enige om. Men alle partier, bortsett fra Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti, har sagt i den saken av man avventer til Regjeringens arbeid med «Rett til rett» kommer tilbake til Stortinget.
Einar Holstad (Kristelig Folkeparti), 2005-06-06:
Jeg mener selv å ha gjort klart rede for hvorfor vi ikke i dag ønsker å gå inn på Arbeiderpartiets og SVs forslag. Vi har valgt å avvente oppfølgingen av den nevnte NOU, Rett til rett, og det arbeidet og forslaget som Regjeringen forhåpentligvis vil legge fram for Stortinget senere. Det gjør vi fordi vi ønsker å se disse tingene i et større perspektiv – ikke bare se på kroner og øre i et gitt øyeblikk i en gitt sak – og også i forhold til rettssikkerhet utover kronebeløpet.
Einar Holstad (Kristelig Folkeparti), 2005-06-06:
Jeg har forståelse for representanten Storbergets skuffelse her i en sak som han personlig har mange aksjer i. Jeg forstår at han gjerne skulle hatt Kristelig Folkeparti med på et flertall i denne sammenhengen. Så vidt jeg minnes, har et flertall sagt at vi ønsker å evaluere tvisteloven, og satt en frist for dette. Jeg tror at man i og med alle de andre tiltakene, utover dommernes muligheter til å fastsette salær, faktisk forventer en endring, en dreining i hvordan tvister behandles i dette landet. Mitt håp, Kristelig Folkepartis og Regjeringas håp, og jeg vil tro mange andre partiers håp, er at dette i seg selv skal gi vesentlig bedring i forhold til økonomiske belastninger ved det å få rett.
Einar Holstad (Kristelig Folkeparti), 2005-06-06:
Kristelig Folkeparti står trygt forankret i de standpunkt vi har tatt i denne saken i forhold til representanten Storbergets angrep hva gjelder fattigdomsbekjempelse. Jeg tror at helheten i det produkt justiskomiteen har avlevert, og som det skal stemmes over i dag, i form og innhold, er et veldig sterkt og godt argument for å ivareta den svake part i en konflikt. Når Knut Storberget gjør et stort nummer av det ene punktet som går på styringen av salærkostnader, overspiller han faktisk og tilslører alle de merknadene som Storberget og Arbeiderpartiet har sluttet seg til som nettopp går på tiltak som skal ivareta den svake part. Han står altså i fare for å undergrave betydningen av sin egen tilslutning til alle de merknader som nettopp dette lovforslaget inneholder og har fokus på i forhold til å gi rett. Jeg håper at han ikke ved denne ene saken undergraver betydningen av den støtte han har gitt i alle de merknader som faktisk bærer denne saken igjennom og gir den tyngde.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-06-06:
Jeg deler ikke representanten Storbergets uhemmede tro på detaljregulering i forbindelse med de fleste spørsmål. Da jeg var veldig liten, vedtok man i Norge f.eks. en detaljregulering av alle priser, for det skulle fremme sosial rettferd. Loven har aldri blitt brukt. Derimot deler jeg det syn at man må gjøre mange reformer for å få ned kostnadene. Jeg deler den tanke som jeg tidligere har gitt tilslutning til i forbindelse med budsjettdebatten, at vi må se på den finske ordningen for rettshjelp, en ordning som gjør at vi kan få en bedre tilgang til rettshjelpsvirkemidlet. Jeg har rost Advokatforeningen for å ta viktige grep for å inngå skikkelige avtaler med dem de skal betjene, for å gjøre viktige grep og gi uttrykk for priser. Jeg lover å gå nøye inn i de situasjoner som bl.a. handler om hvilke grunner som skal være til stede for at man f.eks. skal slippe å betale saksomkostninger, som flere representanter har vært inne på. Jeg har den samme oppfatning som representanten Holstad om at helheten også overfor de svakeste ligger i den helheten Regjeringen vil takle, når vi ser på Rett til rett. Det er ingen tvil om at jeg har dette helhetsgrepet. Men representanten Storberget tror mer på gammeldagse sosialistiske dogmer som virkemiddel enn det jeg gjør.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-06-06:
På slutten av en stortingsperiode og før valgløftene raser over oss, skal jeg vokte meg vel for å forutskikke mine diskusjoner i Regjeringen, bl.a. med finansministeren. Men la meg si følgende: Jeg tror at noe av det viktigste som kan skje med denne reformen, er at vi får opplæring, at vi får i gang den kulturprosessen som spesielt representanten Holstad poengterte. Jeg skal gjøre mitt ytterste for å få en ikrafttredelse så raskt som mulig. Men først skal det jo holdes et valg. Da skal velgerne avsi en dom. Den dommen er vi alle sammen underlagt. Men er det meg og min energi det står på, blir det en ikrafttredelse raskt.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-06-06:
Ikke bare vi i Venstre, men alle tenkende mennesker skifter mening innimellom fordi man går grundig i seg selv. Jeg regner med at dette også gjelder Sosialistisk Venstreparti. Jeg er forresten glad for at det skjedde i forbindelse med behandlingen av finnmarksloven. Men tilbake til saken her i dag. Når komiteen ber meg vurdere noe skikkelig, gjør jeg det, intellektuelt og redelig. Det er helt konkrete spørsmål som er reist, bl.a. om når man skal sørge for at man slipper å betale sakskostnader. Det er lagt et grundig opplegg for det. Det jeg hadde et oppgjør med, var den generelle tro på en maksimalpris. Det hadde jeg et oppgjør med fordi jeg tror at en generell maksimalpris lett kan føre til at man får hevet nivået i mange saker hvor man ikke trenger å gjøre det. Jeg tok ikke et oppgjør med dette at folk skulle kunne ha en bedre sjanse. Jeg viste bl.a. til den finske rettshjelpsordningen – som jeg mener er å ta dette på en skikkelig måte – som gir en helt annen tilnærming på disse områdene. Jeg skjønner på representanten Thorkildsen at vi nærmer oss den stund da det er valgkamp. Jeg har bestemt meg for å slippe meg litt mer løs. Jeg har begynt å gjøre det allerede i dag, for det er på tide at jeg begynner å bli litt mindre statsråd og litt mer – skal vi si – kjempende stortingskandidat.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-06-06:
Det var tydelig at representanten Storberget ikke tok valgkampmodus så bokstavelig at jeg skal slutte å være saklig. Nei, det skal jeg ikke slutte med å være, men jeg må få lov til å være ideologisk klar. Jeg har tatt et oppgjør med at representanten Storberget utenfor denne sal har tatt til orde for en generell makspris. Men her i dag er jo det modifisert atskillig i de forslagene som foreligger. Og så har man da spurt: Skal vi da se på den helt konkrete paragrafen tidlig i tvisteloven? Ja, det har jeg sagt når jeg har blitt spurt om det. Naturligvis skal vi se på det. Men det er noe helt annet enn en generell makspris. Det er jo én debatt for ett formål og en annen debatt her, og det må jeg få lov til å kommentere når jeg står på Stortingets talerstol. Samtidig er det slik at vi selvfølgelig er opptatt av at ting skal være rettferdige. Jeg vil våge å påstå at det å sørge for at saker løses ved megling, det at saker løses enklest mulig, er et kraftfullt grep. Og ett av de mest kraftfulle, hvis man først skal være opptatt av Forskjells-Norge, er jo gruppesøksmål, som behandles her, nemlig at forbrukere, som ofte kan herjes med fordi de hver for seg er bitte små, kan bli tunge sammen. Det er et svært tungt grep, som Stortinget faktisk kan være stolt av at vi gjennomfører, og som nettopp sørger for overfor dem som har enormt mye makt, at de som har mye mindre makt, til sammen veier ganske mye. Det er nesten et sosialistisk prinsipp, nemlig som Vømmøl Spelemannslag, at hver for seg veier man ikke så mye, men til sammen veier man mange tonn. Det er gruppesøksmålets ideologi, og det er da bredt gjennomført. Og så skal da regjeringspartier som fremmer et slikt prinsipp, ha blitt sosialister! Nei, det har vi ikke blitt! Men vi er opptatt av at forbrukere, borgere i et marked, må ha motmakt mot sterk makt for å kunne klare seg. Er det en del av kampen mot skjevheter i samfunnet? Ja, selvfølgelig er det det! Det er å gi rettsmidler til folk, slik at de kan klare seg bedre. Og så skal vi i alle andre sammenhenger, enten det gjelder boligpolitikk, reformer innenfor arbeidsmarkedet og trygdeetaten, som har vært behandlet i Stortinget, komme rikelig tilbake til hvordan vi skal sørge for at folk får bedre sjanser, inkludert de aller svakeste i samfunnet. Vi har rikelig anledning til å gjøre det. Når jeg blir engasjert, er det fordi vi sitter med en historisk reform, og så tar vi ut en liten del av den. Jeg hadde jo ventet at Arbeiderpartiets representanter her i dag hadde holdt jublende innlegg om gruppesøksmålet, at de nærmest ville ønsket regjeringspartienes medlemmer velkommen i en eller annen sosialistisk allianse, e.l. Men ifølge min ideologi er jo makt som gis til mange som motmakt til de få som har veldig mye makt, et kraftig grep. Hvis vi skal ha en tørr avslutning, vil jeg si at jeg ser med spenning fram til den valgkamp som blir ført mellom representanten Storberget og representanten Arnstad når det gjelder tomtefesteloven, for ikke å snakke om advokatpriser. Det kan bli dypt fascinerende innenfor det man kaller for det rød-røde regjeringsalternativet.