Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2008-11-27:
Jeg har aldri vært med på en så uvirkelig budsjettbehandling som vi har i Stortinget i dag. Flesteparten av innleggene fra denne talerstolen, inkludert finansministerens, dreier seg jo ikke om budsjettet, men de dreier seg om alle tiltakspakkene som vil komme og som har kommet for å justere budsjettet, som på ingen som helst måte kan sies å være tilpasset den svært alvorlige situasjonen Norge står overfor. Da synes jeg at det hadde vært konstruktivt og ærlig om Regjeringen hadde vært villig til å innrømme det – innrømme at prognosene som ligger til grunn for budsjettet, er utdatert, og vært villig til å komme med noen korreksjoner, eller i hvert fall sagt at her er det så mange sviktende forutsetninger at vi må forvente et betydelig antall korreksjoner i tiden som kommer. Vi har i løpet av svært kort tid fått tre tiltakspakker fra Regjeringen. Det er gode tiltakspakker, pakker som Fremskrittspartiet støtter og er glad for at Regjeringen har fremmet. I går fikk vi beskjed om at det skulle komme nok en pakke, men først i månedsskiftet januar/februar. Vi kommer selvsagt til å applaudere nye tiltak fra Regjeringen som vil være med på å avbøte den dramatiske situasjonen som vi er midt oppe i, men det er allikevel underlig at Regjeringen ikke allerede nå kommer med tiltak som kunne forhindret at ledigheten ble større enn nødvendig. Statsministeren har selvsagt helt rett i at vi må forvente økende ledighet. Men når et parti har «arbeid for alle» som sitt fremste slagord, fremstår det veldig rart at man ikke allerede nå iverksetter tiltak for å hindre at ledigheten eksploderer. Alle varsler er der, alle signaler er kommet, og likevel sier Regjeringen at den vil fortsette å overvåke denne situasjonen og komme med tiltak først i månedsskiftet januar/februar. Vi fra Fremskrittspartiets side vil sikkert støtte mange av de tiltakene som kommer da også, men det vi frykter, er at det er for sent. Derfor hadde det vært mye mer konstruktivt om vi i dagens debatt hadde diskutert justerte rammer for statsbudsjettet for neste år, for det hadde bidratt til å gi en helt annen optimisme til et næringsliv som nå synes livet er fryktelig vanskelig. Til mennesker, folk som frykter for å miste jobbene sine, som har fått permitteringsvarsel, hadde man sendt helt andre signaler, og det hadde altså vært mulig for dette storting allerede i dag å vedta endringer som kunne virke fra 1. desember. Det hadde vært mulig for oss, hvis vi hadde ønsket det, eksempelvis å vedta at alle skattytere og pensjonister skulle få null skatt i desember. Det hadde vært mulig, hvis vi hadde ønsket det, å gjøre endringer på momsen, på matmomsen eller på avskrivningssatser, vi kunne gjort noe med arbeidsgiveravgiften, vi kunne gjort noe med dokumentavgiften. Alle disse områdene ville vært med på å justere den utviklingen som veldig mange nå frykter. I tillegg har KS meldt at det i kommunenes skuffer rundt omkring i landet ligger ferdig prosjekterte tiltak for et sted mellom 20 og 30 milliarder kr, som nærmest kunne iverksettes i morgen hvis det hadde vært finansiering til det. Det burde denne debatten ha dreid seg om. I stedet la jeg merke til at finansministerens innlegg dreide seg mye mer om alt annet enn statsbudsjettets innhold; hun begrenset seg til å si at dette var et veldig ekspansivt budsjett. Det kan jeg ikke forstå at finansministeren faktisk mener. Det er veldig lite ved dagens statsbudsjett som er ekspansivt nok. Så registrerer jeg at flere talere fra de rød-grønne partiene, Olav Akselsen inkludert, har en virkelighetsbeskrivelse av finanskrisen som avslører en kunnskapsmangel som grenser til det pinlige. Det er pinlig når man står på denne talerstolen og hevder at årsaken til denne finanskrisen er markedsliberalisme i fri dressur. Sannheten er noe ganske annet. Sannheten er at mye av årsaken til denne verdensomspennende finanskrisen ligger i politisk påbud, politisk tvang om å gi lån til mennesker som ikke har betalingsvilje eller -evne – lån som over tid har blitt pakket inn og solgt videre i nye spareprodukter og nye spareformer. Det er en erkjennelse som jeg hadde håpet at også de rød-grønne partiene kunne komme frem til, for da hadde vi også hatt en langt mer realistisk debatt. Så til Fremskrittspartiets skatteforslag. 82 pst. av skattyterne ville fått betydelige skattereduksjoner hvis våre forslag hadde blitt vedtatt, og derfor hadde det også vært fornuftig om vi nå kunne fattet vedtak om skattelettelser.