trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-25:
På spørsmålet om hva vi mener med «kommersialisering», vil jeg svare at det mener jeg vi har redegjort for i rimelig mange sammenhenger. Når det gjelder dette med nærradioer som sliter for å overleve, kan vi bare beklage at det er slik. Vi synes at nærradioer er et gode hvis det er gode nærradioer. Og hvis vi skal følge Thommessens logikk, vil jeg tro at gode nærradioer vil tiltrekke seg annonsekroner og ha muligheten for å overleve. La meg snu på det og si det annerledes: Hvis det for å drive nærradio er nødvendig å bruke sendetiden på bingo eller på å spille plater, som veldig mange av dem gjør, synes jeg ikke det er noe stort tap om de forsvinner. Så kanskje har det noe med kvaliteten i de kanalene å gjøre. Ellers syns jeg at skal lokalradioer drive kommersielt, ja, da må de finne en kommersiell måte å drive på. Vi i SV aksepterer jo at det fins kommersielle medier, og at en del skal overleve på å være det. Men det i seg selv er ikke nok. Det er derfor vi ønsker å opprettholde pressestøtten.
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-25:
Når vi fremmer det forslaget vi gjør, er det med tanke på at Allmennkringkastingsrådet vil være det viktige organet i framtiden. Vi mener det vil kunne spille en enda mer aktiv rolle i disse sakene.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-04-25:
Først til det siste spørsmålet, om jeg har tillit til at de merknader som Stortinget skriver i kulturkomiteens innstillinger, blir fulgt opp av sittende kulturminister. Her må jeg si at erfaringene fra saken om Fond for utøvende kunstnere gjør at jeg i hvert fall har noen forbehold. Men vi skal selvsagt gi statsråden stadig nye sjanser til å bevise at det er mulig å følge kulturkomiteens innstillinger. Men så til spørsmålet om en allmennkringkastingsplakat. Jeg forstår fullt ut at Høyre og Arbeiderpartiet antakelig har forskjellig syn på hva NRK skal være, på distriktsdekningen, muligens på undervisningsdelen – at NRK skal brukes aktivt som tilrettelegger for undervisningsprogram osv. – eller med hensyn til kringkastingsorkesteret. Det er ikke det forslaget fra Arbeiderpartiet går ut på. Forslaget går ut på at vi samler alle de merknader og meninger og synspunkter som denne salen til enhver tid har om NRK, i én felles allmennkringkastingsplakat. Istedenfor at vi hver gang det kommer opp diskusjoner om NRK, skal vise til en budsjettinnstilling her, en kommentar der, behandlingen av mediemeldingen der, samler vi dette på ett sted, og så behandler vi den med jevne mellomrom. Det er det Høyre nå sier nei til. Så kunne vi selvsagt, hvis vi tok opp det, diskutere hva innholdet i den skal være. Og hvis Høyre da er imot kringkastingsorkesteret, eller imot at det skal stå noe om kringkastingsorkesteret, er det helt greit, men det er jo ikke det Høyre går imot, de går imot at Stortinget faktisk skal samle alle disse merknadene på ett sted. Det er mulig at Høyre mener at Stortinget ikke skal ha noen oppfatning om hva NRK skal drive med. Da er vi i så fall veldig uenige. Hele formålet med at vi har et statlig eierskap av NRK, hele formålet med at vi pålegger norske borgere å betale over 3 milliarder kr i lisens, er jo nettopp at vi ønsker å bruke NRK til aktivt å støtte opp under demokrati, kulturbygging og informasjon om både smale og brede områder. På samme måte som private eiere har en mening med og et synspunkt på hva bedriften de eier, skal drive med, må også Stortinget på vegne av det norske folk, som eier NRK, ta den oppgaven alvorlig.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-04-25:
Politikken for å få et flerkulturelt samfunn til å fungere må ha to målsettinger. Den ene målsettingen er at de ulike gruppene og de ulike minoritetene i et samfunn kan ha kanaler for og muligheter til å utvikle sin egenart, til å bygge opp sin identitet og føle trygghet på den, samtidig som vi søker å nå målet om at de ulike minoritetene og ulike uttrykkene kan fungere sammen i et felles samfunn med noen felles verdier og felles prinsipper. Det er dette mangfoldet mediepolitikken vår også prøver å bidra til, at vi har noen felles møteplasser, men at vi også skal ha muligheter til å uttrykke vår egenart i ulike publikasjoner. Derfor er jeg av den oppfatning at det ikke er noen motsetning her, men at støtte til minoritetspublikasjoner tvert imot er en forutsetning for at vi skal få til en god integreringspolitikk – et godt felles samfunn. Det andre området som jeg er langt mer bekymret for skal bidra til en økt oppsplitting av samfunnet vårt, er f.eks. det som Fremskrittspartiet er med på med hensyn til et frislipp i forhold til skolepolitikken, hvor de ulike religiøse grupper eller hver eneste sekt skal kunne få sin egen skole hvor man skal gå i i ti år. Det er jeg langt mer bekymret for skal splitte opp samfunnet vårt enn at ulike religiøse eller etniske minoriteter skal kunne få gi ut sin egen avis eller sitt eget blad, hvor de kan få bygge opp sin egen identitet, utveksle synspunkter og også gi omverdenen et bilde av hva de står for.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-04-25:
Jeg er helt enig med representanten Lånke i at dette området krever økt forskningsinnsats. Vi har for lite kunnskap om den nye medieverdenens virkning på barn og unge, kanskje også for den saks skyld på voksne. En psykiater fortalte meg i forrige uke at Internett-avhengighet kanskje var et større problem enn spilleavhengighet – som har vært en aktuell sak i denne salen i de siste ukene og månedene. Vi vet også at tilgangen på alle mulige slags medieinntrykk nærmest er ubegrenset. Det er ikke opprettholdelse av Rådet for anvendt medieforskning som er avgjørende for om det blir forskning eller ikke, men det er den samlede forskningsinnsatsen som vi bevilger penger til både gjennom denne salens budsjettbevilgninger og gjennom Forskningsfondet, som jo som kjent vil få en betydelig styrking i den nærmeste framtid. Forskningspolitikken gjennomgår nå en omfattende evaluering. Vi har fått en rapport om Forskningsrådets funksjon. Det diskuteres om Forskningsrådet skal oppsplittes eller om vi bør ha en samlet forskningsrådsorganisering. I den gjennomgangen mener jeg at vi bør stå fritt og ikke fastslå på forhånd at et spesielt område skal ha sitt eget råd. Derfor har ikke Arbeiderpartiet gått inn for det som Kristelig Folkeparti bl.a. går inn for, nemlig å slå fast i forbindelse med denne meldingen at Rådet for anvendt medieforskning skal opprettholdes som et eget organ.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-04-25:
I Fremskrittspartiets politikk når det gjelder marked og konkurranse, er det ofte en viss schizofreni å spore. På den ene siden har man noen liberalistiske grunnprinsipper som taler for en bredde i eierskap, en bredde i selskaper for å få til den konkurransen man drømmer om, noe som krever en ganske streng regulering og lovkontroll fordi en del markeder har naturlige monopoltendenser. På den andre siden har man også en tendens til å stille seg på pengemaktens side og støtte opp om de karene – som det da ofte er – som har den største lommeboken. Så også her på medieområdet. På den ene siden er Fremskrittspartiet med på merknader som ganske godt argumenterer for hvorfor vi ikke bør bygge opp under en ytterligere eierskapskonsentrasjon i mediemarkedet – i tråd med Fremskrittspartiets mer liberalistiske konkurranseverdier. På den andre siden går man langt i å antyde at man bør vurdere en heving av det nasjonale eierskapstaket til 49 pst. Det betyr at man åpner for at én eier skal kunne kontrollere halvparten av mediemarkedet i Norge, noe som må sies å stå i motstrid til prinsippene om konkurranse og mangfold. Mitt spørsmål til representanten Knudsen er derfor: Hvilket av de to hensynene er det Fremskrittspartiet vil la vinne fram i dette spørsmålet?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-04-25:
Først kort til en eventuell ny P5 på det analoge radionettet. Jeg er glad for at statsråden varslet at hun vil følge det opp, men jeg forutsetter selvsagt at det ikke er noe forhåndstilsagn til bestemte aktører, men en åpen og reell søknadsprosess og selvstendige vurderinger av de enkelte søknadene. Så til spørsmålet om pressestøtte. Kristelig Folkeparti har i tidligere budsjett, når det har vært i opposisjon, vært en varm forsvarer av pressestøtten og sågar gått over det Arbeiderpartiet har foreslått i bevilgninger. I mediemeldingen foreslår den daværende arbeiderpartiregjeringen en opptrapping av pressestøtten. Fra Kristelig Folkeparti er tonen nå en helt annen enn tidligere. Nå skal man videreføre pressestøtten. Man sier ingen ting i innstillingen om etableringsstøtte, og man sier ingen ting om unntak for utbyttebegrensninger for de avisene som mottar pressestøtte. Det ville vært fint om statsråden kunne utdype litt mer om dette. Da momsfritaket og pressestøtten kom, hadde de to ordningene omtrent lik verdi. Nå har momsfritaket en langt større verdi enn produksjonsstøtten, med den virkningen at det er de største og rikeste avisene som gjennom det får den største støtten, mens de avisen som kanskje er mest avhengige av støtte, får en mindre del av det samfunnet totalt bidrar med. Mitt spørsmål helt konkret er: Synes statsråden det er en rimelig fordeling? Så til slutt vil jeg gjerne høre om statsråden vil følge opp det som vi sier om barn og unge og om økt forskning på medieinntrykk på barn og unge. Nå har et flertall i komiteen i en annen sak sørget for et vesentlig bidrag til å styrke forskningsinnsatsen i Norge. Det hadde vært fint om statsråden kunne bekrefte at noe av det vil bli brukt til å følge opp dette feltet.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2002-04-25:
Gjennom dagens ordninger for organisering av NRK mener Høyre at vi har funnet en hensiktsmessig og fleksibel form for styring av virksomheten. Det trodde vi også Arbeiderpartiet mente. Vi er derfor forbauset over Arbeiderpartiets tydelige signaler om innstramninger i styringsformen. Arbeiderpartiet har i innstillingen foreslått at det skal utarbeides en allmennkringkastingsplakat, dette til forskjell fra det arbeid som kulturministeren har satt i gang for en nærmere utdyping av allmennkringkastingsbegrepret. Innholdet i denne sammenliknes med konsesjonsvilkårene for TV 2. Dessuten stilles det konkrete krav om distriktsprogrammer i alle fylker, opprettholdelse av kringkastingsorkesteret og konkretisering av NRKs oppgaver i forhold til undervisning. Det er altså tydelig at Arbeiderpartiet tenker seg en plakat med et temmelig konkret innhold. Alle de eksempler som er nevnt i merknadene, skriver seg fra konkrete problemstillinger som har vært oppe i vinter. Det eneste som savnes, er et punkt om «Schrödingers katt». Mitt spørsmål til representanten Giske er om han ikke tror at det blir vanskelig å utforme en allmennkringkastingsplakat med det konkretiseringsnivå som er beskrevet, slik at det passer for senere år. Og har ikke Arbeiderpartiet tillit til at enhver sittende kulturstatsråd følger opp de signaler Stortinget gir?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2002-04-25:
Internett er allerede på full fart inn i de tusen hjem. Særlig for yngre aldersgrupper er Internett den naturlige kanalen for informasjon. Internettbaserte løsninger vil snart være en viktig kanal for distribusjon av programmer vi i dag regner som radio og TV, og nettavisene vil være naturlige supplement til den daglige papiravisen som vi leser til frokost. Internett kjenner ingen grenser og redigeres ikke på samme måte som dagens medier. Her er det fri flyt av informasjon uten at noen har myndighet eller mulighet til å sile eller legge regler for hva som skal distribueres. Høyre ser på Internett som en nyvinning med fantastiske muligheter for kommunikasjon mellom mennesker. Men Internett i mediepolitisk sammenheng utfordrer oss på viktige områder, som redaktøransvar og personvern. Her blir det en stor og viktig oppgave at vi makter å videreføre de etiske standarder vi i dag har innenfor presse, radio og TV. En annen stor utfordring ligger imidlertid kanskje på de kulturpolitiske områder, som også flere har vært inne på. I møte med internasjonal kulturpåvirkning er det viktig at vi som norske brukere også har en stor internettsfære av informasjon og underholdning som har sitt utspring i norsk kultur. Dette handler om språk og om andre uttrykk der vi føler oss hjemme. Skal vi få dette til, må vi drastisk øke produksjonen av norskbasert innhold. Dette vil bare skje den dagen innholdsprodusentene tjener penger. Dagens situasjon er at det er teleselskapene som gjennom sine tellerskritt får inntektene, mens innholdsleverandørene sliter svært tungt med å holde hjulene i gang. Dette kan ikke fortsette. I forbindelse med arbeidet med mediemeldingen har komiteen fått forståelse av at det er en gryende erkjennelse også hos teleselskapene av at det her må skje en utvikling. Uten godt innhold, heller ikke bruk av tjenestene. Dette er logisk, og vi har forventninger til at teleselskapene, netteierne og innholdsprodusentene vil finne fram til gode løsninger. Høyre ser at den teknologiske utviklingen ikke bare fører til konvergens mediene imellom. Utviklingen fører også til at mediepolitikken, kulturpolitikken og næringspolitikken veves sammen. Høyre ser dette som et mulighetens område, og vil arbeide for å ta ut de vekstmulighetene sammenhengen mellom kultur og næring kan gi. Innholdsproduksjon for nettet er her et viktig felt.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2002-04-25:
Det som fikk meg til å be om replikk, var noe representanten Giske sa om at han var glad for den støtte vi gav til Arbeiderpartiets og SVs forslag om å støtte bl.a. opp om medievern når det gjelder barn og unge. Jeg synes det er veldig positivt det som står der om oppfølgingen av Nyborg-utvalget, som har sagt en del om disse tingene. Det som også henger sammen med dette, er at for å kunne vite mer om hvordan disse mekanismene er, trengs det forskning. Vi har bevilget en del penger over statsbudsjettet til medieforskning. En mindre del av forskningsmidlene er blitt kanalisert gjennom Rådet for anvendt medieforskning, nettopp for å kunne gi en del ressurser til mindre prosjekter som kanskje ikke krever de samme oppfølgingene som de større prosjektene gjør, og hvor disse midlene har vist seg å være veldig nyttige og kommet veldig mange instanser til gode, ikke minst også i medieorganene. Nå har jeg konstatert at Arbeiderpartiet ikke har vært med på å støtte at Rådet for anvendt medieforskning skal opprettholdes. De har tidligere foreslått det nedlagt. Jeg vil da spørre representanten Giske: Hvorfor kan ikke Arbeiderpartiet være med på å støtte opprettholdelsen av et så viktig råd som betyr såpass mye når det gjelder nettopp forskningen på medievanene til barn og unge?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2002-04-25:
Representanten Lund Bergo har i dag lagt fram et benkeforslag hvor han ønsker å gi Allmennkringkastingsrådet utvidede fullmakter. Allmennkringkastingsrådet er en slags vaktbikkje for allmennkringkastingen i Norge – NRK, TV 2, P4 – og gir hvert år ut en rapport om situasjonen i riket på det området. Det er veldig nyttig lesning ikke minst for departementet og Medieforvaltningen som skal håndheve disse fullmaktene, men nyttig også for de ulike mediene. I dag er det Statens medieforvaltning som har til oppgave å følge opp Allmennkringkastingsrådets rapporter og det de måtte peke på som er uregelmessig i forhold til konsesjonsavtalene. Når SV nå ved et benkeforslag foreslår å ta dette ut, må det være noe som har kommet på fort, så vidt jeg kan skjønne, slik at man nå ikke lenger finner at Statens medieforvaltning er et egnet organ til å ha den rollen som det har hatt til i dag. Mitt spørsmål til representanten Lund Bergo blir da: Hva er det ved Statens medieforvaltnings, og eventuelt departementets, håndtering av disse sakene som man ikke er fornøyd med siden man vil ta det ut og legge det inn i et helt nytt organ? Og jeg går ut fra at man da vil opprette et nytt byråkrati rundt dette for å styrke det? Hvilke sanksjonsmuligheter vil man innføre her? Jeg må jo legge til at personlig ser jeg dette forslaget som veldig betenkelig, nettopp fordi det er Medieforvaltningen og departementet som rår over det øvrige virkemiddelapparat, som sitter med konsesjonene, og som vil være de som naturlig har den beste oversikten over dette og kan foreta de inngrep som er nødvendige i forhold til allmennkringkastingen.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2002-04-25:
Først må jeg si at det var et hyggelig gjensyn med representanten Ausdal Starrfelt i en medie- og kulturdebatt, som vi hadde en del av i forrige periode. At det er Bondevik som styrer, håper jeg at Arbeiderpartiet også er innforstått med, selv om det av og til ikke virker slik. Dette temaet gjelder NRK. For ca. seks år siden ble Norsk rikskringkasting skilt ut som et eget helstatlig aksjeselskap. Man opprettet eget styre med ansvar for forvaltningen og fikk en egen kringkastingssjef med vide fullmakter. Kristelig Folkeparti var ikke med på det den gangen, men det var derimot Arbeiderpartiet, så vidt jeg husker. Vi har imidlertid innstilt oss på å respektere at slik er situasjonen, og av den grunn har vi ønsket å utvise varsomhet når det gjelder å gå inn og detaljstyre NRK. Jeg har konstatert i den senere tid at Arbeiderpartiet og regjeringspartiene har en viss uenighet gående på dette området, selv om jeg betviler at Arbeiderpartiet i regjeringsposisjon hadde vært like interessert i å gripe inn i NRKs integritet. Jeg må nok si, med referanse til flere av de punktene som representanten Ausdal Starrfelt tok opp, at heller ikke Kristelig Folkeparti er glad for å konstatere at distriktskontorer blir lagt ned og slått sammen. Når det gjelder det, har jeg i hvert fall forvisset meg om at det kommer et meget godt resultat ut av det, og det er tjenestene som teller. Vi har i forrige debatt om dette selv påpekt at Nordland skal ha sin distriktssending. Når det gjelder misjonærene og andre som bor i utlendighet, har jeg møtt noen av dem. De er lei seg for dette, og jeg benytter nå anledningen til i hvert fall å hilse til NRKs ledelse, som sitter her i salen, og be dem om at de prøver å ta vare på de forbindelsene til våre nordmenn i utlandet.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2002-04-25:
For å ta det siste først, representanten Valles spørsmål om hvorfor vi går imot etableringsstøtte. Vi har vel ikke omtalt det i innstillingen, men det står i meldingen som vår regjering har lagt fram, at det skal innføres. Jeg vil overlate til statsråden og departementet å finne ut hva man vil gjøre i forhold til det. Jeg ser mange positive sider ved å ha en slik etableringsstøtte, og det må vurderes opp mot forholdet til den øvrige produksjonsstøtten og behovet for den. Men den saken overlater vi til departementet. Når det gjelder det som var hovedsaken i Ågot Valles replikk, gikk det på eierskapsproblematikk, som Kristelig Folkeparti ønsker skal utredes nærmere. Jeg erkjenner gjerne at det er et veldig vanskelig område, og det er vanskelig å vite hvilke konsekvenser ulike bestemmelser vil få. Når det gjelder de lokale og regionale eierskapsbegrensningene, ser ikke vi at det i det norske relativt begrensede markedet er noe særlig praktisk å ha disse begrensningene, fordi det er få organer. Det er få eiere det er snakk om. Vi må heller lytte litt til forskere og andre som sier at konkurransen i Norge kanskje er best tjent med at man ser på forholdet mellom de ulike nivåene istedenfor å prøve å opprettholde flere organer på ett og samme sted. Når det gjelder det nasjonale, syns jeg det i høyeste grad er vanskelig å si hva utfallet kan komme til å bli. Mye taler for at vi bør beholde en begrensning på 1/3, men det er også ting som taler for at vi kanskje bør øke det for at norske selskaper skal kunne kjøpe seg opp ytterligere for å styrke det norske engasjementet i det norske mediemarkedet, fremfor at vi skal få inn utenlandske oppkjøpere. Frykten for Berlusconi var egentlig litt ny for meg. Jeg har ikke vært klar over at Berlusconi har forsøkt å gjøre sitt inntog på det norske mediemarkedet. Jeg vil nå vente og se om det skjer – foreløpig tror jeg han gjør det bra ute. Jeg kunne gjerne ha kommentert det ytterligere, men jeg får ikke tid til det, så det får være til en annen gang.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2002-04-25:
Både representanten Ausdal Starrfelt og sist representanten Frøiland har vært innom Kristelig Folkeparti og synet på nr. 2-avisene, og jeg synes det krever et lite svar fra vår side. Jeg synes det er nødvendig når man henviser til andre partier, at man i hvert fall er i nærheten av innholdet i de «sitatene» man bruker, slik at man ikke kommer i skade for å si noe annet enn det vi har sagt. Jeg skjønner at man refere til innstillingen som ligger til grunn for denne debatten. Der sier vi ikke noe annet enn at vi konstaterer at det ikke har vært mulig å opprettholde en situasjon med to aviser på mange steder. I mitt innlegg tok jeg opp dette, og det var ikke med referanse til Bergen eller Bergensavisen. Jeg har lyst til å sitere meg selv. Jeg sa: «Så vidt mulig bør det fortsatt være et mål å bidra til aviskonkurranse på de steder der det ennå er to aviser. Men i noen tilfelle har vi sett at markedets begrensning tilsier at det kun er plass til én avis. Da er det kanskje bedre med én sterk god avis enn med to svake og dårlige.» Jeg tror det er all grunn til å opprettholde Bergensavisen. Nå tror jeg faktisk Bergensavisen er et unntak på mange måter i denne sammenheng, den går ganske bra. Jeg er ikke så bekymret for det. Kristelig Folkeparti mener at pressestøtten fortsatt skal være med og ta hånd om nr. 2-avisene. Det vi snakker om, er innretningen på hele pressestøtten tatt i betraktning at også markedet endrer seg fra tid til annen. Jeg kommer selv fra et område hvor vi har mistet nr. 2-avisen, og hvor én stor regionavis dominerer veldig. Jeg tror faktisk det er både i folkets og i avisenes interesse at det hadde vært en konkurrent på det stedet. Men jeg tror ikke det er mulig ved hjelp av produksjonsstøtten å få etablert en ny konkurransedyktig avis i Trøndelag. Da må vi se på andre muligheter for å styrke konkurransen, bl.a. gjennom andre typer medier og gjennom medier på andre nivåer i mediebildet. Slik tror jeg at det norske samfunnet med så vidt begrenset marked er nødt til å tenke konkurranse på litt andre måter enn bare ved å opprettholde kunstig to aviser på samme sted. Så bare en liten bemerkning når det gjelder Berlusconi, som vi også har vært innom i en sammenheng tidligere, og som tydeligvis har stor interesse hos representanten Ågot Valle. Jeg tror ingen av oss ønsker at Berlusconi skal komme og gjøre noe innhogg i den norske medieverdenen. Men med litt – hva skal jeg si – sidesyn til Italia tror jeg faktisk situasjonen der er slik at de kan være litt glad for at Berlusconi gjør det han gjør, fordi alternativene er verre. Og en slik situasjon har vi jo ikke i Norge.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-25:
Jeg har med stor interesse lest merknadene fra Fremskrittspartiet, og jeg siterer: «Når det gjelder pressestøtte har komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet sterke prinsipielle innvendinger mot denne formen for selektiv støtte. Disse medlemmer mener at pressen skal være uavhengig av myndighetene, og går inn for en avvikling av pressestøtteordningen over en to-års periode.» Det ser ut som om Fremskrittspartiet har en forestilling om en frittsvevende presse, og det mener jeg må foregå bare i Fremskrittspartiets hode. I virkeligheten vil markedets jernharde lov sørge for at vi får en gigantisk nedlegging av aviser som betyr mye for mangfoldet – og det tror jeg Fremskrittspartiet vet. Fremskrittspartiet legger opp til at aviser som Bergensavisen, Nationen og Klassekampen vil måtte gi opp. Jeg vet hva f.eks. en avis som Bergensavisen betyr for muligheten til å komme fram med forskjellige typer budskap. Jeg lurer på om man egentlig har tenkt på hvordan representantene Sortevik og Ståhl Woldseth hadde kunnet kommet fram i dag uten den alternative Bergensavisen. Ikke bare legger Fremskrittspartiet opp til en sentralisering til noen få aviser, men også til Akersgata. Ytringsfriheten har også en verdi i Bergen. For å ta en parallell, så sørger markedskreftene for at vi har fått ett flyselskap mellom Oslo og Bergen. Så sier Fremskrittspartiet at nr. 2-avisene og de meningsbærende avisene skal kunne rasjonalisere. Nå har både ECON og Statskonsult lagt fram rapporter der de sier at disse avisene har tatt ut rasjonaliseringsgevinstene for lenge siden. Har da Fremskrittspartiet noen andre opplysninger? Ulf Erik Knudsen sier også at ingen ønsker seg bare én avis eller bare én TV-kanal, men er det da smart å legge opp mediemakta slik at den blir monopolisert på en slik måte som Fremskrittspartiets politikk vil innebære?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-25:
Her blir det flere gjensyn! Og jeg må si at i forhold til i forrige periode er Kristelig Folkeparti ikke til å kjenne igjen. Ikke bare legger de opp til lokale avismonopol ved å oppheve eierskapsbegrensningene på lokalt og regionalt nivå, men de vil også tukle med nasjonale eierskapsbegrensninger. La oss ta et mulig scenario: Schibsted har skaffet seg 49 pst. av eierandelene i et TV 2 som går godt og skaffer eierne god avkastning. Likevel – av en eller annen grunn – vil Schibsted selge seg ut, og Berlusconi kaster sine øyne på TV 2-aksjene. Ut fra utviklinga i Italia, mener Kristelig Folkeparti at det er en ønskelig utvikling? Og hvordan vil Kristelig Folkeparti eventuelt hindre at dinosaurene ute i Europa kaster seg over det norske mediemarkedet, som tross alt har et ganske kjøpesterkt publikum? Så tar Kristelig Folkeparti til orde for en sammenslåing av Eierskapstilsynet og Konkurransetilsynet. Til det vil jeg si at Eierskapstilsynet har hatt som oppgave å se til at det er et bredt eiermangfold, mens Konkurransetilsynet har som oppgave å se til at det skal være konkurranse. Med andre ord: For Konkurransetilsynet vil det være nok med to mediehus. Kristelig Folkeparti har tidligere vært enig med SV i at det er nødvendig å øke pressestøtta, fordi vi begge to har sett at flere aviser virkelig har strevd. Nå snakker Kristelig Folkeparti om at det er nok med den pressestøtta som er, og heller ikke vil de være med på en ny ordning med støtte til etablering av nye aviser. Kan Lånke begrunne hvorfor han nå har inntatt denne holdninga?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-25:
Tidligere har vi vært opptatt av dette med eierskap, spesielt nasjonalt, regionalt og lokalt eierskap. Men jeg skal ta opp en annen type eierskap, det som går på vertikal integrasjon, altså krysseierskap mellom innhold og nett. Det er slik at jo mer kontroll en har over verdikjeden, jo mer kontroll har en også over at enkelte typer innhold blir prioritert framfor andre typer innhold. Det er jo også der redselen ligger for at TV 2 og NRK gjennom Norges Televisjon skal kunne styre for mye hvem det er som skal ha muligheten til å komme fram med sine stemmer og sitt innhold. Jeg blir bekymret når Tor Fuglevik i Norges Televisjon sier at en ikke har plass for lokal-TV, men har plass for en del andre TV-selskaper som en av forretningsmessige grunner vil ha der. Ser statsråden behov for å hindre at nettselskap skal ha strategisk eierskap i innholdsselskap? Og hvis hun mener det, hvilke grep vil hun da ta? Så til distriktskontorene. Ola T. Lånke sa tidligere i dag at han ville verne om distriktskontorene. En annen komite har jo noen – skal vi si – skriverier med statsråden angående distriktskontoret i Nordland. Jeg forstår det slik at statsråden ikke vil gripe inn pr. i dag for å sørge for at distriktskontoret i Nordland får en fullstendig distriktssending. Hva vil statsråden gjøre?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-25:
SV – sammen med Arbeiderpartiet og Senterpartiet – peker på papiravisenes spesielle plass i samfunnsdebatten. I virkeligheten er den offentlige samtalen – og dermed forutsetningen for at vi som enkeltindivider skal kunne danne oss en mening om samfunnsutviklinga, og så kunne delta i demokratiske diskusjoner – helt avhengig av et mangfold av aviser og av sjølstendige avisredaksjoner. En dansk undersøkelse viser at nesten 90 pst. av alle nyheter opprinnelig ble brakt fram av avisene. Med andre ord: Uten avisene ville nyhetsbildet sett helt annerledes ut. Dagspresseutvalget argumenter for å øke den direkte pressestøtta og innføre en ny tilskuddsmodell for nr. 2-avisene og de riksdekkende, meningsbærende avisene. Dette er SV enig i, og dette vil SV arbeide for. Saksordfører har flere ganger sagt offentlig at det ikke er så farlig med nr. 2-avisene. Jeg lurer på om hans partifeller i Bergen er enig i det. Det er viktig at alternative synspunkter kommer fram. Og når jeg nå ser Bergens Tidende sin journalist sitte her, vil jeg understreke at det er ingen klage på Bergens Tidende, men det er viktig at Bergens Tidende har noen andre ved siden av seg, så de ikke får lov til å opprette et mediemonopol. Det tjener ikke demokratiet på, det har ikke demokratiet i Trondheim tjent på, og det vil det heller ikke gjøre i Bergen. Så til vårt forslag om Allmennkringkastingsrådet. Innholdet i media har en kulturpolitisk begrunnelse. Vi har mange forskjellige reguleringer, men de fleste av dem har en konkurransepolitisk eller en forbrukerpolitisk begrunnelse. Eiere puster avisredaksjonene i nakken og krever mer avkastning. Det mener vi fremmer ensretting og kommersialisering, og det truer mangfoldet. Vi har også sett at denne type tenkning har spredd seg til NRK, med mer vektlegging på lytter- og seertall. Derfor er det viktig med innholdsreguleringer. SV er derfor uenig med Konvergensutvalget når de tar til orde for en nedbygging av innholdsreguleringer. Vi har satt Allmennkringkastingsrådet til å være vaktbikkjer, men så lenge ikke rådet har de nødvendige virkemidlene, kan de «bjeffe» uten å risikere å bli tatt på alvor av aktørene. Allmennkringkastingsrådet har bare en rådgivende funksjon, har ikke permanent sekretær, ikke noe sekretariat og ikke noen selvstendig mulighet til å gripe inn overfor selskaper som ikke overholder forpliktelsene sine som allmennkringkastere. Den langsiktige trenden både nasjonalt og overnasjonalt går i retning av nedbygging av de kulturpolitiske regimene. Derfor vil vi i SV arbeide for at Allmennkringkastingsrådet får noen virkemidler for å ivareta jobben.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-25:
Jeg ble jo litt beroliget da representanten Thommessen på en måte avdramatiserte det vi har sagt om nr. 2-avisene, at Høyre mener det ikke er så farlig med dem. Men når han bruker som begrunnelse at det bare er igjen åtte steder hvor det er to aviser, ja, så burde det jo være ekstra oppmerksomhet rundt nr. 2-avisene. For det er et faktum at de har slitt over lang tid, også fordi de har mistet annonseinntektene sine. Det er de største regionale avisene som stikker av med de største annonseinntektene. Dersom det er viktig å opprettholde to aviser av hensyn til ytringsfriheten, må vi gjøre noe for at de skal kunne overleve, og da er det viktig å gjøre mer med pressestøtten enn det flertallet har vært villig til til nå. Både Statskonsult og ECON har godtgjort at nr. 2-avisene og også de riksdekkende, meningsbærende avisene har rasjonalisert inn til beinet, at det ikke er noe mer å gå på. Ergo må vi aktivt gjøre noe. Til mitt eksempel med Berlusconi. Dette dreier seg om hvorvidt det er mulig å kjøpe seg inn for å oppnå strategisk eierskap. Det er klart at så lenge det er snakk om 33 pst. av f.eks. TV 2, vil det ikke være så attraktivt for Berlusconi og andre å kjøpe seg inn. Men dess større strategisk eierskap man kan få, dess mer attraktivt vil det være å få en fot innenfor her. Så til noe som jeg ikke fikk tid til i det forrige innlegget mitt. Både meldinga og Dagspresseutvalget har vist hvor viktig det er å ha et sett av kilder å benytte seg av for å få belyst sakene, at en ikke bare bruker makta som kilde. Her er jeg opptatt av at kvinner får slippe til i media. Det er flere ganger dokumentert at kvinner blir brukt mindre som kilde enn menn blir brukt som kilde. Det er grunn til å tro at det er en sammenheng mellom hvor mange kvinnelige ledere man har i redaksjonene, antallet kvinnelige redaktører, og omfanget av bruken av kvinner som kilde. Derfor er det så viktig å sørge for at man får flere kvinner inn i ledende stillinger også i media, og det har sammenheng med hvor mye vi er villig til å bruke på etterutdanning, også i media. Det er en utfordring til statsråden å ta med seg at her må vi også sørge for likestilling.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2002-04-25:
Som mange andre har eg lese i avisene denne veka at statsminister Bondevik seier at det er han og hans regjering som styrer dette landet. Her i huset ser me ei regjering som på felt etter felt gjev frå seg retten og moglegheita til å styra. I dag gjeld det NRK. Me pålegg enkeltpersonar og familiar i dette landet å betala nær 1 800 kr i året i lisens, og me har ansvar for å styra bruken av dei pengane til vårt felles beste. Så overlèt me – eller iallfall fleirtalet – styringa til NRK-leiinga og NRKs styre. Når dei vil leggja ned distriktskontor eller la vera å oppretta nye som me – inkludert Kristelig Folkeparti – har pålagt dei før, når dei vil leggja ned Kringkastingsorkesteret og utanlandssendinga, seier eit fleirtal: Det kan ikkje me gjera noko med! Det handlar nok meir om vilje. Det er mykje eg i denne samanhengen kunne hatt lyst til å spørja min tidlegare kollega i kulturkomiteen, som på mange måtar har skifta side, om. Men eg vil bare spørja korleis han vil forklara f.eks. norske misjonærar ute i verda at dei skal mista sin kjæraste og kanskje einaste jamne kontakt med Noreg for at NRK skal spara utgiftene til 4–5 stillingar på eit budsjett på 3 milliardar kr.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2002-04-25:
Som det har gått fram av debatten så langt, er me i Arbeidarpartiet svært opptekne av å leggja til rette for eit stort mangfald i mediebransjen. Det er heilt avgjerande for å få informasjon fram til folk, for å få eit kritisk søkjelys på samfunnsutvikling og samfunnsaktørar, og det er heilt avgjerande for folkestyret. Eg vil i denne samanhengen seia litt om aviser og om NRK. Nordmenn er verdas mest avislesande folk, me kan velja i over 200 aviser. Dette er ein kvalitet som me må ta vare på, og som me som politikarar må leggja til rette for framover. I eit stort land som Noreg, med få innbyggjarar og spreidd busetnad, er dette krevjande. Marknaden kan ikkje åleine sikra eit mangfald, det er naudsynt med politiske tiltak. Arbeidarpartiet ynskjer å føra vidare ein aktiv pressepolitikk. Dei viktigaste tiltaka er at avisene har eit momssystem som gjev dei økonomisk gevinst, og pressestøtta. Denne pressestøtta sikrar fleire nasjonale aviser – utan pressestøtta ville truleg berre tre-fire overlevd. Ho sikrar fleire nr. 2-aviser i dei større byane, bl.a. i mitt fylke, Rogaland, og ho sikrar fleire – eller kanskje alle – lokalaviser. Arbeidarpartiet går ikkje berre inn for å halda støtta ved lag, men òg for at ho skal aukast på alle desse nivåa. Merknader frå Høgre og Kristeleg Folkeparti tyder på at dei ikkje ynskjer å føra vidare støtta til nr. 2-avisene, då dette «ikke kan sies å representere et problem for ytringsfriheten». Representanten Lånke stadfesta dette i sitt innlegg. Eg minner om at heile ideen med pressestøtta har vore å hindra monopolsituasjonar der berre ei avis dominerer ein region eller ein by. Så langt har ordninga vore medverkande til at det i fleire byar er ein reell konkurranse og eit mangfald. Det er det viktig å halda ved lag. Det er vanskeleg å tenkja seg Stavanger med berre Stavanger Aftenblad, eller Bergen utan Bergensavisen. Eg sa i ein tidlegare replikk i dag at eg stiller meg uforståande til Kristeleg Folkeparti sin snuoperasjon når det gjeld vilje til å styra NRK. Me pålegg det norske folk å betala nær 1 800 kr i året og har teke på oss ansvaret for å styra på deira vegner. I neste omgang gjev stortingsfleirtalet, inkludert Kristeleg Folkeparti, frå seg styringsretten til NRKs leiing og styre. Eg var med i førebuinga av konsesjonsvilkåra for TV 2, og det er ikkje tvil om at me no styrer deira verksemd meir via konsesjonsvilkåra enn det fleirtalet er villig til å styra NRK. Eg tykkjer ideen om ein allmennkringkastingsplakat er strålande, men dessverre stiller ikkje fleirtalet seg bak dette. Dei sit passivt og ser på at distriktskontor vert nedlagde eller slått i hop, at Kringkastingsorkesteret vert nedlagt, og at nordmenn i utlandet mister sin viktige daglege kontakt med heimlandet via utanlandssendinga. Forstå det den som kan. Eg gjer det ikkje.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2002-04-25:
Som eg var innom i innlegget mitt, viste eg til eit område som komiteen ikkje hadde kome inn på. Det gjeld dei 600 000 hørselshemma som bor i landet vårt. Skal vi kunne heve livskvaliteten for denne gruppa, kan vi gjere det ved å gi dei tilgang til å delta i samfunnsdebatten gjennom å følgje direktesende nyhende- og aktualitetsprogram på TV. Men problemet er at det knapt er direktesende program som er teksta. Grunnen til det blir sagt å vere manglande teknologi. Eg har ei utfordring til statsråden: Kan statsråden som generalforsamling for NRK tenkje seg å ta eit initiativ slik at teknologi frå andre land vert teken i bruk også i Noreg, med det formålet å få teksta direktesende program?
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-04-25:
Fyrst til ein ny P4. Det er ikkje gitt noko signal om kven som skal få den, for det må lysast ut på vanlege vilkår, slik som òg representanten la til grunn. Når det gjeld pressestøtta, veit eg kva som står i meldinga. Eg veit òg kva vi er blitt einige om med våre samarbeidspartnarar i regjering, og det er for så vidt ikkje nemnt at vi ikkje kan auka pressestøtta. Representanten nemnde på slutten at enkelte har sørgt for at det er blitt vesentleg betre forhold for forsking. Ja, ein har faktisk sørgt for ein del utgifter som gjer at vi ikkje kan pøsa ut pengar på andre område som vi kanskje kunne tenkt oss å prioritera. Elles er pressestøtta ei budsjettsak som vi skal ta opp i våre budsjettrundar. Eg er glad for at det er tryggleik for at pressestøtta ikkje skal kuttast ut. Det er ei sak eg vil jobba vidare med. Korleis vi skal få midlar til eventuelt å auka pressestøtta, er avhengig av kor mykje Stortinget låser fast til andre oppgåver, avhengig av kva fridom vi har til å auka på våre budsjett, og kva vi må prioritera i forhold til dei rammene vi har totalt sett. Når det gjeld etableringsstøtte og unntak frå utbytte, har regjeringspartia ikkje sagt noko i innstillinga. Det er fordi det står i meldinga kva ein går inn for. I og med at ein ikkje har sagt noko, ligg det i det ei forståing for at dette er ting som ein støttar. Det er alltid slik at når ein skriv merknader til ei stortingsmelding, treng ein ikkje peika på alt ein er samd i. Det viktigaste er faktisk å få fram usemje, slik at ein ikkje gjer ting som ein ikkje vil. Men det som står i meldinga, står der, og det er ikkje noko fleirtal mot det. Eg er glad for begge desse punkta, så vi kjem til å følgja opp det som står i meldinga.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-04-25:
Diskusjonen om det digitale bakkenettet er absolutt på dagsordenen. Om nokon seier at det er gammaldags – eller kva uttrykk representanten brukte – og andre seier at det er det einaste saliggjerande, vil eg ikkje slutta meg til nokon av desse uttrykka. Men eg trur det er eit praktisk verkemiddel for å gjennomføra ei ordning som gjer at alle til sjuande og sist får betre moglegheiter til å ta inn ulike kanalar, og at òg dei som skal senda, har eit betre nett å senda på. Når det gjeld detaljar, som om boksen skal kosta noko og kva som eventuelt vil skje med lisensen, må vi komma tilbake til det når vi er i mål. Det som står, er bl.a. at marknadsbasert utbygging også er eit hovudprinsipp for utbygging og drift av breiband generelt. Regjeringa har ikkje valt noka teknologisk plattform for digital-TV. Det har heile tida vore ein føresetnad at utbygginga av eit digitalt bakkenett skal vera marknadsbasert, og ikkje vera noka statleg oppgåve. Så må vi komma tilbake til korleis det blir utforma for den enkelte mottakaren. Når det gjeld det å heva lisensen, eller andre skattar og avgifter, og om vi synest det er rett å gjera noko med det utan å spørja lisensbetalarane: Eg har enno aldri opplevd når det blir lagt på ei avgift eller tatt bort ei avgift, eller gjort noko med skattesystemet, at ein har spurt skattebetalarane eller dei som skulle betala inn, før ein har fremja forslag om det. Dersom vi skulle gjort det kvar gong noko vart endra i skatte- og avgiftspolitikken i Noreg, trur eg faktisk at vi hadde hatt problem med å få inn midlar til å dekkja behova innan helsevesenet, skule, samferdsla osb. Dette vil vi leggja fram for Stortinget på ein ryddig og ordentleg måte. Stortinget skal ta avgjerda, og så vil innbyggjarane våre ta til etterretning det som dei politisk folkevalde organa har vedteke.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-04-25:
Representanten Sollied Øveraas trekkjer fram eit veldig viktig poeng. Eg kan kort svara på det. Eg vil ta kontakt med NRK og høyra kva moglegheiter dei har til å gjera noko med dette. Stort meir konkret kan eg ikkje svara på det spørsmålet. Sidan eg har nokre få sekund igjen av replikktida mi, må eg få gi ein liten merknad til representanten Torny Pedersens innlegg i stad. Ho starta innlegget sitt med å nemna statsministeren, som «uten blygsel» sa at han styrte Noreg. Eg har lyst til å spørja representanten Pedersen om noko som ho sjølvsagt ikkje kan svara på – om ho kan sjå for seg Jens Stoltenberg som statsminister, eller for den saks skuld Gro Harlem Brundtland som statsminister, stå på talarstolen med blygsel og seia at ho eller han styrte Noreg.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-04-25:
Eg hugsar veldig godt kva representanten Alstad sa i den førre debatten. Difor har eg lese det som han sa då han var saksordførar i Stortinget, om NRK som aksjeselskap. Eg har òg sett kva han sa om den fridomen NRK faktisk skulle ha når det vart gjort om til aksjeselskap. Eg er einig i veldig mange av dei krava som Arbeidarpartiet no vil leggja inn i ein allmennkringkastingsplakat, men poenget er at her har vi faktisk gitt frå oss ein del av styringa. Same kva Alstad seier herifrå, har ein gitt frå seg makt dersom ein følgjer aksjelova. Eg vil understreka at det er eit politisk spørsmål om NRK skal påleggjast å ha eit godt distriktstilbod til heile folket. Men det er ikkje eit politisk spørsmål korleis dei gir dette tilbodet. På same måten er det ein politisk sak å avgjera at det skal vera ei oppgåve for NRK å fremja norsk kultur, kunst og musikk, men det er ikkje ei politisk sak om Kringkastingsorkesteret skal halda fram å leva, sjølv om eg personleg sjølvsagt ønskjer det. Den politiske styringa har faktisk representanten Alstad og Arbeidarpartiet vore med og teke frå oss. Det er også ei politisk sak for oss å vurdera om NRK skal ha eit tilbod til nordmenn i utlandet, men det er faktisk opp til NRK å avgjera korleis dei skal utøva det oppdraget. Det ligg i aksjelova sine intensjonar. Det har eg måtta halda meg til, og det har representanten Alstad vore med på å innføra. Så sa eg i svaret til Giske, og eg kan godt gjenta det, at når det gjeld ein femte konsesjon, eit P5, eller kva ein vil kalla det, ligg det ikkje føre nokon bindingar om kven som skal få det.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-04-25:
Det fyrste eg skal prøva å svara på, er det som går på vertikal integrasjon. Dette er vanskelege problemstillingar. Fleirtalet tar ikkje stilling til desse spørsmåla, så dette må vi vurdera. Eg ser klart desse faremomenta som representanten nemner, og vi må vurdera det ut frå den situasjonen vi har i dag. Eg vil leggja til at påstanden om at vi ikkje har plass til lokalfjernsyn f.eks., høyrest veldig framandt ut for meg. Eitt av dei krava eg faktisk har stilt, er at lokalfjernsyn òg må få sin plass i sendarnettet. Så får vi sjå desse problema i samanheng og prøva å finna løysingar som tek vare på alle dei problemstillingane som vi er opptekne av. Vi er nøydde til å jobba vidare med dette, òg ut frå at fleirtalet i Stortinget ikkje har teke eit endeleg standpunkt til desse spørsmåla. Når det gjeld distriktskontora – eg har i alle fall skrive under på eit brev til kontrollkomiteen om det spørsmålet, men eg veit ikkje om kontrollkomiteens medlemmer har fått det – er det klart at NRK har å følgja opp Stortingets vedtak når det gjeld NRK Nordland. Det reknar eg faktisk med at dei gjer. Vi veit at det blir starta sendingar no i haust, og vi er ikkje nøgde med fem minuttar, slik dei legg opp til. Det har eg peika på for NRK før, og det kjem eg til å halda fram med heilt til dei følgjer opp, for akkurat på det punktet er dei forplikta til å følgja opp det Stortinget har vedteke – så lenge Stortinget ikkje fattar eit nytt og anna vedtak, og det trur eg ikkje Stortinget kjem til å gjera.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2002-04-25:
Det digitale bakkenettet oppfattes av noen som et foreldet system. Andre oppfatter det som det eneste saliggjørende. I andre land har vel denne satsingen ikke vært udelt vellykket. Nå sier saksordfører at det omsider er kommet investorer på banen som ønsker å satse penger på dette. Men er det slik det er, da? Er det ikke heller slik at det finnes investorer som vil bruke skattebetalernes penger å investere med? Ikke bare tvinger dette det norske folk til å kjøpe en boks for å kunne motta digitale sendinger, men faktum er at vi også får en økning av lisensen – som ingen spurte skattebetalerne om de ønsket. Det forundrer meg derfor at Regjeringen kan gå inn for at den norske befolkning skal pålegges å kjøpe små bokser og få økt lisensen for å få et digitalt bakkenett; alternativet er svarte skjermer. Man kan hevde så høyt og så lenge man vil at dette er det beste for den norske befolkning. Men vi har hatt et stort påtrykk av lisensbetalere som er bekymret for denne ekstrakostnaden. Så mitt spørsmål til statsråden blir: Mener statsråden og resten av Regjeringen at det er helt i orden at skattebetalerne skal pålegges en ytterligere avgiftsøkning uten at lisensbetalerne er forespurt?
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2002-04-25:
Først vil jeg få følge opp litt den forrige replikken fra Arbeiderpartiet. Vi ønsker å få et klart signal fra statsråden om at det ikke gis noe forhåndstilsagn for den nye konsesjonen vi snakker om i det analoge nettet – ikke det som er dagens P4-konsesjon, for vi regner med at der har man konkurranse – at man for den nye konsesjonen som skal gå i det analoge nettet, ikke gir noe pre til noen som i dag opererer på andre kanaler. Jeg vil aldri slutte med å påpeke følgende overfor statsråden hver gang hun prøver seg med at Arbeiderpartiet gjorde NRK til et AS og derfor er det ingenting hun kan gjøre i dag: Vi gjorde NRK til et AS fordi vi ønsket bedre politisk styring, og ikke den styringen som bl.a. Kristelig Folkeparti var opptatt av på midten av 1990-tallet, hvor man fra denne talerstolen prøvde å styre NRKs dekning av det som skjedde i valgkampen i Israel. Vi ønsket en ordentlig politisk styring. Vi ønsket ikke å gi fra oss den politiske styringen. Det gjorde jeg statsråden oppmerksom på i den forrige debatten vi hadde i denne salen om media, og jeg kommer til også neste gang å gjøre oppmerksom på det hvis hun ennå ikke har skjønt at det ikke var det som var poenget. Vi oppfatter det som en ansvarsfraskrivelse fra statsrådens side fordi hun ikke ønsker å gjøre noe. Da kan det være greit å si det, og ikke skyve andre foran seg. Det er interessant å legge merke til hva som skjer når det gjelder eierskap. Da vi behandlet eierskapsmeldingen og gjennomførte loven, gikk Kristelig Folkeparti inn for at vi skulle ha 20 pst.-tak på det nasjonale opplaget. I dag går vi inn for 49 pst. Det var Kristelig Folkeparti som var med på å presse gjennom et eget tilsyn, det var Kristelig Folkeparti som var med på å presse gjennom regionale og lokale reguleringer, og det var Kristelig Folkeparti som også gikk inn for å utvide eierskapsloven på andre områder. I dag ser vi at Kristelig Folkeparti gjør det stikk motsatte og følger det som alltid har vært Høyres linje i eierskapssammenheng. Jeg har lyst til å utfordre statsråden og spørre om det er noe annet enn Sem-erklæringen og Bondeviks maktiver som gjør at Kristelig Folkeparti nå så til de grader har skiftet syn.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2002-04-25:
President! Vi er flere som stemte feil.