trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erna Solberg (Høyre), 2009-04-02:
Jeg går ut fra at Morten Høglund i samme grad som meg vet at den dagen en islandsk medlemskapssøknad ligger på bordet, kommer debatten til å gå i Norge. Hva er fordelene med at vi ikke har utredet dette før den medlemssøknaden ligger på bordet? Skal vi utrede forholdene rundt dette etter at medlemskapssøknaden er kommet på bordet, og vente på at vårt fremste embetsverk på disse spørsmålene skal gi oss svar etter at debatten i Norge har pågått i et par måneder?
Erna Solberg (Høyre), 2009-04-02:
Mitt spørsmål dreide seg om hvilke fordeler det er ved at når debatten tar av etter en medlemskapssøknad fra Island, så sitter vi ikke med en utredning av hvilke konsekvenser dette kan ha, men kommer med den et par måneder etterpå, når den politiske debatten i Norge har rast en god stund. Hvilke fordeler er det for den offentlige debatten i Norge at vi ikke har et godt kunnskapsgrunnlag før den debatten virkelig tar av?
Erna Solberg (Høyre), 2009-04-02:
Mange av innleggene tidligere har i grunnen dreid seg om hvorvidt Island burde bli EU-medlem eller ikke. Det dreier ikke dette forslaget seg om. Det dreier seg om: Hvis Island blir EU-medlem, hva er konsekvensene for norske interesser? Det mener jeg faktisk er norske politikeres ansvar å tenke gjennom. Statsråden har nettopp gjennomført et stort prosjekt med å diskutere norske interesser i en internasjonal og ny verden – et prosjekt som har ledet til en stortingsmelding. Men nå skjer det altså noe i vårt naboland, som er deltaker i vår viktigste tilknytning til EØS, og som har en betydelig nærhet til beslutninger og områder som norske interesser direkte berøres av – ganske mye av det som har vært en del av det store prosjektet som statsråden har initiert. Da blir jeg litt forbauset over at man ikke har kapasitet til å gjøre dette – det som er nærmest, det som er viktigst, har man altså ikke tid og kapasitet til å utrede nå.
Erna Solberg (Høyre), 2009-04-02:
Jeg må tillate meg å si at jeg er uenig. Jeg tror at det i den norske politiske debatten hadde vært behov for å lage et faglig grunnlag for dette. Etter å ha hørt flere innlegg her er det åpenbart at det hadde vært behov for å snakke om hvordan fiskeriforhandlingene fungerer i en slik sammenheng – hvordan de kan komme til å bli. Jeg tror også det er en undervurdering av den engstelsen som er i deler av kystbefolkningen i Norge, som har behov for å tenke klart om fremtiden hvis det blir et islandsk medlemskap – man undervurderer det og vil ikke gjøre dette nå – pluss at denne debatten vil komme på dag én i Norge etter en medlemskapssøknad. Det vil befeste holdningene. Og da velger vi ikke å ha et faglig grunnlag for å gjøre de vurderingene, fordi Regjeringen ikke vil prioritere tid til det. Jeg vil bare si at jeg er skuffet over det. Jeg synes nære interesser, EØS-avtalen og fiskeriene hadde fortjent mer i Norge.
Erna Solberg (Høyre), 2009-04-02:
Jeg vedstår meg mitt medansvar både for oppfølgingsarbeidet etter Durban II og for handlingsplaner mot rasisme og ny lov mot etnisk og religiøs diskriminering i Norge og mye annet, for jeg mener at den delen av det som skal skje på Durban II-konferansen, er viktig. Det er viktig å ha en sterk og klar holdning i den internasjonale verden, men også i hvert enkelt land i arbeidet mot rasisme. Durban I-konferansen var i stor grad en diskusjon om antisemittisme, og bråket var knyttet til beskrivelsen av forholdene i Israel mellom jøder og palestinere og annet. Det som er nytt i forhold til Durban II, er altså dette forsøket på å nytolke menneskerettighetene og lage nye begreper inn i dem, som vi ser det systematisk jobbes for, for å begrense individets rettigheter i forhold til stat og religion. Det gjelder to artikler i det dokumentet som ligger her. Den ene er artikkel 11. Artikkel 11 kan leses helt ubekymret. Så kan det være – og det kan man av og til se – at noen av dem som leser det, leser det med briller på som gjør at man leser mer inn i det enn det vi ønsker. Av og til opplever vi at sånne artikler blir snudd på. Det at man skal ha begrensninger og forbud mot oppfordring til vold, er helt riktig. Men det går an å lese denne artikkelen motsatt også, at hvis reaksjonene på noe som gjøres, blir voldelige, skal det være grunnlag for begrensning. Det bare håper jeg at vi sørger for at det ikke blir en fortolkning av, og motsatt vei. Det andre er et prinsipp som innføres senere, som bl.a. nå medfører nytt krav til lover i Norge, nemlig artikkel 97, som forplikter oss til å innføre lovforbud mot organisasjoner basert på ideer og teorier om raseoverlegenhet eller for enkelte etniske grupper. Norge har aldri valgt det som innfallsvinkel til hvordan vi håndterer disse spørsmålene. Vi har ikke valgt lovforbudet. Vi har valgt åpenhet. Vi har valgt å ha den holdningen at vi kan diskutere spørsmålet i det åpne rom. Men vi bruker ikke lovverket til å forby enkelte typer av organisasjoner og annet. Jeg er ikke så firkantet i spørsmålet om vi skal lovforby hvis dette er et begrenset område, men jeg bare sier at det er mange temaer knyttet til dette som kommer til å være vanskelig. Min viktigste utfordring til utenriksministeren er: Kan vi nå være sikre på at Norge ikke undertegner på noe, eller lar seg dra inn i en situasjon hvor vi f.eks., som kanskje er hovedtemaet, bidrar til at det å kritisere religion, det å kritisere etnisitet og aktivitet, kan føre til at vanlig ytringsfrihet skal kunne møtes med begrensninger og fortolkninger fra internasjonale konvensjoner? Da går vi feil vei på menneskerettighetssporet.
Erna Solberg (Høyre), 2009-04-02:
Utfordringen med en del sluttkommunikeer, en del kompromisser, en del ting som vi løser her og nå, er at de ofte blir varige. Når noen nå opplever Durban I-konferansens sluttkommuniké som en utfordring, så lever den videre fordi det blir henvist til den i et nytt dokument i påfølgende runder. Sånn er det jo hver gang vi gjør de små kompromissene som finner en løsning som flytter forståelsen av et begrep i en retning. De lever i de neste konferanser og på andre områder. For det er alltid i de internasjonale kompromissenes og diplomatiets verden lett å si at den formuleringen ble vi jo enige om den gangen, da tar vi den inn igjen. Det er en av mine begrunnelser for at jeg er svært opptatt av at vi på disse områdene ikke inngår kompromisser som nyfortolker noen av menneskerettighetene våre i snevrere forstand når det gjelder individets rett overfor stater, overfor grupper, overfor omgivelsene rundt. For de vil leve videre og bli oppfattet som en fortolkning og en innsnevring av de menneskerettighetene vi har. At denne regjeringen har problemer med menneskerettighetene og forståelsen av dem, har vi jo sett gang på gang i norsk nasjonal politikk. SV tok vel toppen på sitt landsmøte, da de ikke hadde fått med seg at det er to konvensjoner – både Barnekonvensjonen og Konvensjonen for økonomiske, sosiale og kulturelle rettigheter – som garanterer foreldres rett til å velge skole for sine egne barn. Men det er jo også slik at selv i et demokrati kan flertallet finne på å mene at de skal begrense dem. Da er menneskerettighetene faktisk en stolpe for å stoppe reguleringskåte politikere. Men utfordringen i Durban II kommer til å være at man ikke gjør små kompromisser som lever videre som en innsnevring. Da synes jeg denne debatten har vært bra, at den har gitt et veldig klart mandat til utenriksministeren: Det er ikke Norge med på. Det ønsker vi ikke. Der går det en grense. Men så må jeg si til spørsmålet om Menneskerettighetsrådet at jeg synes det er greit at vi blir medlem. Jeg er blitt stilt følgende spørsmål: Hvorfor er vi så stille på veien til det? Er noe av prosessen, hvor vi i enkeltsaker ikke kritiserer ting i andre land, en årsak til at vi ønsker å bli medlem av Menneskerettighetsrådet? Jeg var nemlig veldig optimistisk da FN dannet et menneskerettighetsråd, fordi da tenkte jeg at nå ble det dynamikk fremover. Mitt håp er da at Norge, hvis vi blir medlem, blir et fyrverkeri i Menneskerettighetsrådet, at vi viser en klarere, større og mer styrket retning enn det vi så langt under denne regjeringen har gjort. For i for mange saker har man valgt å tone ned kritikk og tone opp dialog, som har gjort at også menneskerettighetsforkjempere og -organisasjoner ikke helt har visst hvor vi skulle være.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2009-04-02:
Jeg vil først få lov til å si at jeg slutter meg til det innlegget saksordføreren holdt. Jeg hadde egentlig ikke tenkt å si så mye, men noe av det som representanten Solberg tar opp, synes jeg ikke jeg kan la være å kommentere. Det ble sagt at de øvrige partiene – altså alle unntatt Høyre – «ikke har evne eller vilje til å ta inn over seg de utviklingstrekk» som man ser. Jeg synes dette er en meget sterk påstand som jeg, i hvert fall for mitt eget partis del, ikke føler meg hjemme i, og jeg vil tro at de øvrige partier heller ikke føler seg hjemme i den påstanden. Det handler jo om å ta ting i den rekkefølgen som er naturlig. Som representanten Solberg refererer til, er det en voldsom og aktiv debatt på Island. Den går litt i bølgedaler, men det er mulig at den har det utfallet som representanten Solberg refererer til, at det kommer en islandsk søknad. Og jeg har forstått det slik – det kan sikkert utenriksministeren senere kommentere – at Norge følger dette aktivt, og at når det skjer, vil man ta de nødvendige skritt for å sørge for at Norge er i den beste posisjon, også for å ivareta EØS-avtalen. Og for Fremskrittspartiet er EØS-avtalen vårt ankerfeste til Europa, til Den europeiske union, og den er viktig. Vi pleier ikke å prøve å gjøre ting veldig bekvemt for Regjeringen, hvis det ikke passer, og det er heller ikke begrunnelsen denne gangen. Vi tør å utfordre Regjeringen, hvis det kreves. Her synes vi at Regjeringens, regjeringspartienes og de øvrige to ikke-sosialistiske partiers opptreden er den ryddige opptreden, og det er derfor vi velger denne fremgangsmåten.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2009-04-02:
EØS-avtalen er kjent. Det traktatverket som er der i forhold til at Island går inn, er kjent. Alle disse tingene er kjent. Først og fremst handler dette om politikk, om hvilket politisk veivalg vi vil gjøre som en eventuell konsekvens av det Island foretar seg. Ja, vi skal se på det juridiske. Ja, vi skal se på det formelle. Men dette er ikke bare et spørsmål om jus og lover; det er et spørsmål om hvor vi vil plassere oss i det politiske landskap. Vi har registrert at Høyre for mange år siden har tatt et klart valg i så måte, og vi har respekt for det.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2009-04-02:
Jeg og representanten Solberg har nok en litt forskjellig oppfatning av hva en slik utredning vil gi av avgjørende svar. Jeg tror ikke løsningen for Norge ligger der. Vi kan kanskje få besvart noen viktige spørsmål – men de viktige spørsmålene vil vi kanskje først få vite etter at vi har sett forhandlingene mellom Island og EU, og etter den prosessen også vi vil føre parallelt med EU om en konsekvens av EØS-avtalen. Dette er jo spørsmål som ikke bare kan utredes på norsk side. Disse svarene må finne sin løsning i en dialog mellom Norge og Island og EU.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-04-02:
Frivillige organisasjoner har en enestående stor aktivitet i Norge. De gjør en svært verdifull jobb, og i hele Senterpartiets historie har vi varmt støttet opp om det, fordi en både utvikler fellesskap mellom folk og gjør en stor jobb for andre mennesker. Uansett offentlig velferdsstat trengs en sterk frivillig sektor – en videreutvikling og en forsterkning av frivillig sektor. Det er noe av det ypperste og beste vi har å vise til i Norge. Regjeringa er svært positiv til frivillig sektor, og har vist det i praktisk politikk. Og Regjeringa har sagt, og regjeringspartiene har i denne innstillinga skrevet, at det skal skje en opptrapping av denne stimulansen. Det skal skje en stimulans og opptrapping i forhold til kor, idrettslag, Røde Kors – dette for å følge opp regjeringserklæringa. Regjeringa arbeider grundig med saken for å bruke de best egnede virkemidler for å støtte frivillig sektor. Denne diskusjonen og denne innstillinga går ikke spesielt grundig og operativt inn i de avveininger og utfordringer som vi står overfor. Jeg hadde ventet at opposisjonen hadde vært langt mer operativ i sitt forslag og presentert noe som viser de dilemmaer som er og de plikter som her må oppfylles av dem som skal få rett til en offentlig stimulans til sin aktivitet. Dette er et krevende og vanskelig arbeid. Det berører en rekke temaer i forhold til mange tilgrensende virksomheter. Og den praktiske utforminga av den videre stimulans av frivillig sektor som Regjeringa vil komme med, er ennå ikke avklart. Det er riktig som flere har sagt, og som er framme i media, at Senterpartiet har hatt sitt landsmøte og har gjort sine vedtak, som representanten Micaelsen gikk inn på, og synliggjort hvor vi står, på samme måte som andre partier synliggjør hvor de står. Etter vår vurdering er det å gå inn for at frivillig sektor får fullt momsfritak for innkjøp av varer og tjenester. Her er det et svært viktig vilkår som oppfylles, nemlig at organisasjonene må være registrert i en kategori i Frivillighetsregisteret som både staten og frivilligheten er enige om skal gi rett til momsfritak. På samme måte som i dag deler ikke staten ut stimulans til frivillig sektor uten at det er til definerte organisasjoner som har formål som er spesielt samfunnsgagnlige. Det bygger altså på den fundamentale tenkningen: Gjør din plikt, krev din rett! Og fellesskapets støtte skal gå til de mest verdig trengende organisasjoner, ikke til kommersiell virksomhet som er organisert som frivillighet. Bare avslutningsvis til Kristelig Folkeparti: Senterpartiet er sjølsagt helt enig i at frie midler er helt sentralt, og det tror jeg det er en full regjering som står bak. Utdelinga av disse frie midlene, for å bruke det begrepet, kan gjøres på ulike måter, og jeg tror det også er bred forståelse i Regjeringa av at det i dag er for stor grad av prosjektstøtte til frivillig sektor, og for liten grad av rammestimulans slik at det er frivillig sektor sjøl som definerer hva som er viktigst i den situasjonen som det lokale lag eksempelvis står oppe i.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-04-02:
Jeg kan forsikre representanten Flåtten om at Senterpartiet skal gjøre noe, har gjort noe og kommer til å videreutvikle vårt syn på denne saken, for den har topp prioritet. Jeg la ikke skyld på noen i mitt innlegg, og det var ikke i en bisetning jeg presenterte hva som er Senterpartiets landsmøtevedtak. Jeg bare påpekte at det som opposisjonen her har skrevet, langt fra er grundig nok til å angi de retter og plikter som de organisasjoner som skal få del i det, må stille opp med i saken. Dette er et dokument fra opposisjonen som jeg synes burde vært betydelig bedre, men det er opposisjonens sak hvordan en former sine forslag.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-04-02:
Jeg må si jeg er overrasket over Kristelig Folkeparti når en her tolker mitt innlegg som at det inneholdt mange motforestillinger mot Senterpartiets landsmøtevedtak. Da må jeg ha uttrykt meg usedvanlig uklart. Det er ikke tilfellet. Gavefradraget er innført og vil bestå. Diskusjonen er om hvorvidt en skal endre det slik at det innebærer større beløp. Det er altså ikke noe prinsipielt spørsmål på det punktet. Når det gjelder offentlig styring og kontroll, er Senterpartiets syn, som jeg her sa, at en ønsker å gi frivillig sektor midler som kan disponeres etter frivillig sektors behov, men de som får del i dette godet, er organisasjoner med den type aktivitet som frivillig sektor og staten er enige om skal inn under det regelverket. Sånn må det være.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-04-02:
Senterpartiets leder har gjennom landsmøtevedtaket staket ut kursen for Senterpartiet. Sånn er det hos oss, som hos ethvert annet parti, når det gjelder de vedtak som blir fattet. Senterpartiet er en drivkraft i arbeidet for å forbedre situasjonen for frivillig sektor. Det skal vi fortsette med. Senterpartiet arbeider sammen med Regjeringa for at en på dette området skal få en avklaring før sommeren, slik at en altså kan realisere det som står i Soria Moria-erklæringen, nemlig at frivillig sektor skal få en betydelig bedre situasjon når den regjeringsperioden som vi nå er inne i, går ut.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-04-02:
Etter representanten Hofstad Hellelands innlegg skal jeg prøve å opptre pedagogisk enda klarere. Senterpartiets vedtak på landsmøtet står fast. Senterpartiet har denne saken som topprioritet. Vi skal være en drivkraft i arbeidet, slik vi har vært lenge. Det som står i siste setning i flertallets merknad i innstillinga, er: «Flertallet er tilfreds med at Regjeringen satser på frivillig sektor, og også at den legger vekt på å bruke de best egnede virkemidlene for å støtte denne sektoren.» Der står vi. Så sa jeg at i denne utforminga, på samme måten som finansministeren nå har utfordret opposisjonen, må vi sette vilkår, slik at de organisasjonene som skal få del i det, må være registrert i en kategori i Frivillighetsregisteret som staten og frivilligheten er enige om skal gi rett til støtte eller momsfritak, avhengig av den løsning en kommer til. Det er altså en plikt som må oppfylles, for at en skal få del i en rett. Jeg har ikke her opplevd å høre at man forsøker å avgrense det vi nå snakker om, ei heller når det gjelder kommersiell virksomhet, som alle bør være enige om ikke skal få ta del i det, for det er en rekke organisasjoner også innenfor frivilligheten som er organisert som aksjeselskaper, som jeg regner med ikke skal få del i det vi snakker om. Men jeg kan være konkret. Vi har en rekke ølklubber og syforeninger her i landet. Skal de komme inn under det vi snakker om nå?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-04-02:
Jeg setter pris på at vi har bred tilslutning til den tilnærmingen Regjeringen har valgt, og som flertallet i komiteen har gått inn for. Jeg er enig i veldig mange av de vurderingene representanten Solberg gjør rundt spørsmålet om et islandsk medlemskap. Man kan diskutere mange sider ved det, konsekvenser det vil få for forholdene i Norden, EØS-avtalen o.a. La meg på vegne av Utenriksdepartementet takke for den store tilliten til utredningskapasiteten vår, det slutter jeg meg fullt ut til. Jeg vil i den forbindelse si at de løpende vurderinger vi gjør av situasjonen på Island, i seg selv er en kapasitet til å foreta den utredningen på kort varsel. Når det gjelder kapasiteten vi har på EØS-rettslige områder i departementet og ved delegasjonen i Brussel – vi er faktisk eksperter på EØS, det er ikke så mange andre av dem – så tror jeg vi på kort tid skal komme i sving for å gi det bildet som vi trenger, om situasjonen oppstår. Men jeg tror det som er det svingende spørsmålet her, er når man eventuelt går i gang med noe slikt. Jeg merker at representanten Solberg refererer til min partifelle som går inn for EU-medlemskap. Jeg kunne referert til hennes partifelle som går imot. Det sier jo litt om situasjonen på Island og det uklare bildet som er der. Så vil jeg ellers si til argumentet til representanten Solberg om at vi gjør dette av bekvemmelighetshensyn: Det vil jeg ta avstand fra, dersom hun mener at vi synes det er ubehagelig å ta i den typen spørsmål. Det er vel mer ut fra respekt for bruk av statens ressurser, og nøysomhet i det henseendet, at vi ikke går i gang med en utredning som vi ikke finner nødvendig, for spørsmålsstillingen er ikke reist. Det er en lang rekke krevende spørsmål i EU i dag, som kunne vært interessant å få belyst: Utfallet av Lisboa-traktaten – hva skjer om den ikke blir ratifisert? Hva skjer når et EU-land f.eks. blir bankerott, går ut av betalingsevne – Ungarn og de baltiske stater? Disse typer problemstillinger er svært viktige, og de kunne alle hatt interessante utredninger knyttet til seg. Det jeg vil si rundt EØS, er at det påligger alle som til enhver tid sitter med regjeringsansvar for Norge, å ta godt vare på den avtalen inntil vi eventuelt har noe annet. Det legger jeg stor vekt på. Om den situasjonen oppstår at det åpner seg et realistisk, sannsynlig scenario, at en av partene går ut, må vi arbeide målrettet for å ta vare på EØS-avtalen som et godt alternativ for oss. Jeg tror faktisk det er slik at om vi i dag hadde gått i gang med en grundig utredning av et islandsk medlemskap før Island engang har bestemt seg for å søke, kunne det vært et vesentlig innspill til Islands debatt, som jeg tror islendingene kunne betakke seg i den situasjonen de nå er i. Jeg oppsummerer med å si at vi følger saken fortløpende og nøye. Jeg tror den ambassaderapporteringen vi har fra Island, er blant de beste som er fra noe land som er representert på Island. Vi har alle partikontakter mot det islandske politiske miljøet – vi kan det godt. Og vi tenker selvfølgelig også på EØS-avtalen og er klar til å utrede det som trengs, den dagen det trengs.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-04-02:
Vi har tid, vi har kapasitet, og vi har full mulighet til å gjøre det. Men i den stortingsmeldingen vektlegges det også at Norge skal kunne prioritere og bruke ressursene der de trengs mest. Det eneste den islandske regjeringen, som har en EU-vennlig statsminister, kommer til å gjøre på EU-siden før valget, er å legge fram en rapport om EU, som den forrige regjeringen allerede hadde vedtatt. Og det er høyst uklart hva en ny regjeringskonstellasjon, på den andre siden av valget, vil bestemme seg for. Da er det for tidlig å haste fram en slik utredning nå, før vi har sett hva valget bringer, hva den islandske regjeringen bestemmer, og hvilken vei regjeringen går. Så jeg sier igjen: På det tidspunktet det er sannsynlig og overveiende realistisk at Island skal bli medlem av EU, som krever at de søker og forhandler om å bli medlem, skal Norge skikke sitt bo og være fullt ut i stand til å ta vare på både sine egne valg og hva vi eventuelt må gjøre med de institusjonene vi i dag er en del av. Men det er ikke behov for å sette det i gang i dag, pr. april 2009.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-04-02:
Jeg tror vi bare må leve med at her er det ulike syn mellom Høyre og alle de andre. Jeg gjentar at jeg har respekt for de bakenforliggende motivene og argumentene som Erna Solberg bruker. Det er viktig å ha en løpende debatt om det. Jeg vil jo anta at vi inn i neste stortingsperiode også bør drøfte EØS-avtalen, slik den fungerer, erfaringer osv. – komme med forslag fra forskjellige hold og ta det i tur og orden og i riktig rekkefølge. Men jeg kan ikke si mer enn at vi skal følge saken løpende. Vi har kapasitet til å foreta de utredninger som Stortinget ber om, når det er nødvendig.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-04-02:
Jeg tror jeg har svart på det siste spørsmålet: Svaret på det er ja, vi skal arbeide for å motvirke at det går i den retning. Jeg mener at representanten Solberg slipper litt unna de stadige henvisninger som er kommet om at nå bør Norge utebli. Burde Norge delta? Bør vi trekke oss? Hadde vi trukket oss før jul, tror jeg den teksten som ligger her nå, ville sett annerledes ut. Dette er resultat av det påvirkningsarbeidet man har gjennom å delta i verden, i FN. Representanten Solberg sa i sitt utdypete spørsmål at hun er for å delta på den internasjonale arena. Vel, det som da er prisen, er at man møter meninger som kan være motstridende. Det dokumentet som ligger her nå, mener jeg viser at ikke bare Norge, men også diplomater fra Egypt, Belgia og Russland og en lang rekke andre har kommet fram til et godt resultat. Så er det slik, som representanten sier, at artikkel 11 i dag leses i henhold til internasjonale konvensjoner. Hun frykter at den kan leses på en annen måte. Vel, slik er det med de fleste lovformuleringer og erklæringstekster. Nå er jo ikke dette norsk lov, og i artikkel 97, som representanten viser til, står det «calls upon States», som en jurist vil si ikke er rettslig bindende, dersom man er redd for teksten som sådan. Men jeg mener at i den omstridte tid vi lever i, med dette spørsmålet om religioner eller mennesker, har jeg i mitt innlegg vært veldig tydelig på at det er mennesker menneskerettighetene skal beskytte, ikke religioner, og at ytringsfriheten er avgjørende ikke bare som en fundamental rettighet, men også for religionsfriheten, og også for å avdekke brudd på menneskerettighetene. Det er godt ivaretatt. Det er altså slik at vi har gått grundig igjennom – og kommer til å fortsette med det – hvordan disse tekstene står i forhold til vår egen straffelov, f.eks. § 135 a, som er en paragraf for vern mot rasediskriminering. Den ble justert, skjerpet, i dette tiåret i lys av de forpliktelsene vi ble minnet om fra Menneskerettighetsdomstolen. Det viser at vi i vår lovgivning også er dynamisk. Derfor er det vår vurdering at disse artiklene, 11, 66 og 67, ikke sier noe annet enn det vi allerede har forpliktet oss til etter menneskerettighetserklæringene. Det er altså politiske erklæringer, ikke mindre viktig enn det. Men drapet på Benjamin Hermansen illustrerte jo i vår hverdag at vi har dette med hatefulle ytringer og veien til vold som noe meget, meget nært, og det må vi ha fokus på. Ellers vil jeg si at selv om jeg – må jeg si – reagerer på dette virkemidlet «la oss trekke oss», for jeg tror det er en dårlig strategi når vi har en god sak, vil jeg allikevel legge det til side og berømme representanten for å ha stilt spørsmålet, for det gir anledning til en god og viktig debatt. Det skjerper oss også for innspurten til forhandlingene, og jeg er, for å si det i all beskjedenhet, stolt over den fagkompetansen norske diplomater her har, den evnen de har til å komme med inngrep i de avgjørende øyeblikkene når tekster skal utformes. Og det har vi tenkt å benytte oss av i de siste ukene. Jeg har også selv tenkt å delta i innspurten i Genève i slutten av april.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-04-02:
Jeg tror vi har hatt en god debatt, som representanten Solberg sier. Jeg takker henne for interpellasjonen. Jeg tror vi har hatt en debatt om innhold og en om metode. Jeg tror at det på innhold er stor enighet. La meg bare si at vi har jo brukt de eksisterende konvensjonene for å sette et kompass i de samtalene som var nødvendige for å rydde opp i det veldig uoversiktlige dokumentet som var, og som ledet til dette dokumentet av 17. mars, ved å bruke referansene der som stolper. Så jeg tror vi er enige om mye av det. Så til metode, som er interessant. I representanten Eriksens og representanten Larsens innlegg er det en underliggende tone: Skal vi jobbe med slike land som Russland, Libya, Egypt? – og man nevner verdens land. Mitt svar på det er jo ja, fordi det bildet som tegnes, er at de landene, fordi de er med, bestemmer, og de er verstinger. Men det er jo ikke sant. Disse landene er jo i mindretall i verden, om vi spiller våre kort riktig, fordi mange land ønsker å være med og ta i bruk menneskerettighetsinstrumentene. Og de som ikke gjør det, må vi søke å isolere. Vi må trekke med de nye demokratiene, nye land, i respekt for konvensjonene. Da tar jeg det i og for seg helt med ro når representanten Solberg sier at jeg er for dialog for dialogens egen skyld. Det er fullstendig feil. Men alternativet til dialog er jo da å gå, eller det er monolog. Min erfaring er at hvis man er prinsipiell, er godt forberedt, og har gode allianser, er dialog talens bruk, engasjementet av den andre siden. Hva betyr det å være prinsipielle og forstå den nye realpolitiske virkeligheten? Det betyr å skjønne den verden vi er i. Det som skjer i dag, er at Obama-administrasjonen tar det til etterretning. USAs FN-ambassadør, Susan Rice, sier at vi må inn i teltet, og ikke stå utenfor. Og det vet vi blir en kamp, fordi Vesten – snevert definert – ikke har flertall i det Menneskerettighetsrådet. Men vi må inn for å påvirke der. Hvorvidt fyrverkeri er det rette virkemidlet, kan vi jo se på. Men vi skal være tydelige, prinsipielle og bruke hele vårt nettverk når vi jobber. Så vil jeg si til representanten Høglund at 2001-dokumentet er et godt dokument. Det blandes sammen med NGO-konferansen. Det gjorde også representanten Eriksen. Les 2001-dokumentet. Jeg mener at det er et akseptabelt dokument, og den såkalte Midtøsten-paragrafen er balansert, også i forhold til Israel. Nå har vi lyktes med å få ut alle referanser til enkeltkonflikter. Det tror jeg er bra, og det har israelske representanter overfor oss også gitt veldig anerkjennelse til. Men det er altså ikke slik at denne teksten ikke omtaler holocaust. Holocaust er nevnt, omtrent på samme måten som i 2001. Men det er ikke et langt avsnitt om holocaust, for da hadde man åpnet for et langt antall kapitler av ulike andre forferdelige menneskelige tragedier. Så vi skal stå på fram til konferansen i Genève, og jeg oppfatter det slik at vi har bred støtte i Stortinget for hva vi ønsker å oppnå. Så håper jeg også at vi ikke gir opp den norske tradisjonen at det er på innsiden vi lykkes med å påvirke, ikke ved å stå utenfor som et lite land og rope i skogen.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-04-02:
Jeg synes ikke det er lett å gi noe entydig svar på det spørsmålet som her ble stilt. Det det nå er viktig å holde fast ved, er at det ser ut til at russere og amerikanere kommer i gang med et konstruktivt og forhåpentligvis tillitsfullt samarbeid om nedrustning, og da i første rekke de strategiske våpnene. Det er interessant, som også representanten pekte på i sitt innlegg, at bare for noen dager siden varslet Medvedev noe som kunne minne om storslagen bruk med tanke på opprustning. Flere analytikere sa at dette er mer snakk enn praktisk politikk, fordi ressursene til å gjøre det har ikke Russland, og det er neppe trolig at de kommer til å prioritere det. Så så vi en annen Medvedev i London i går. Det er tydelig at den prosessen nå går riktig vei. Jeg tror vi må gjøre alt vi kan for å støtte det, og så håpe at Russland og USA blir et par i å trekke arbeidet videre, både for å styrke prøvestansregimet, for å styrke ikke-spredningsregimet, for å styrke forpliktelsene under NPT og for å bidra til å gjøre NPT-konferansen i 2010 vellykket. President Obama har lagt vekt på at det er et viktig tema som går i kjernevåpenstatene nå om modernisering av de eksisterende våpnene, og som kommer til å reise mange utfordringer. Vi har merket oss at Obama har sagt at USA ikke bør ha nye typer atomvåpen. Det bør vi også holde ham ansvarlig for. Så vil jeg si at når det gjelder NATO – la meg bare utdype det – er det nok sannsynlig at vi på toppmøtet i morgen kommer til å få se en gjentagelse av det som er NATOs eksisterende strategi på dette området hvor atomvåpen inngår. Men vi må samtidig prøve å få til et prosesselement i erklæringen som sier at vi skal bidra til å ha nedrustning som et mål. Selv om man kan ha kritisk syn på førstebruksdoktrinen, at det både er taktiske atomvåpen, og at atomvåpen er en del av strategien, tror jeg vi kan si at uten NATO ville flere land i Europa trolig hatt atomvåpen som et prosjekt for sin sikkerhetspolitikk, hvilket de ikke har i dagens situasjon. Det er å snu det til en prosess hvor vi kan bli mindre avhengige av atomvåpen, som må være det målet vi skal arbeide etter. Der kan et land som Norge, som ikke har atomvåpen, komme med mange gode innspill. Et viktig poeng i forbindelse med retten til å bruke atomkraft sivilt er å kunne utarbeide ordninger som gjør at man kan få tak i brensel uten selv å produsere det. Det er viktig for sikkerheten. Derfor har Norge vært med og støttet forslaget om å opprette en brenselbank, hvor man altså kan hente brensel uten selv å produsere det. Vi var med og støttet dette i en tidlig fase. Vi bevilget også penger til det tidlig. Med amerikanske penger og penger fra bl.a. Norge er en slik bank fullfinansiert og kan i prinsippet tre i kraft.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2009-04-02:
Jeg vil også gjenta takken til interpellanten og til dem som har bidratt i debatten om en viktig sak. Nå har interpellanten oppsummert debatten godt, og jeg slutter meg til den oppsummeringen. Det har vært mye fokus på NATO og USA, og det var jo utgangspunktet for spørsmålet. Men jeg mener vi også må ha fokus på Russland, som sitter med et betydelig arsenal tett ved våre grenser, og hvor det har vært grunn til å stille spørsmål ved sikkerheten. Jeg vil bruke dette innlegget til kort å gå gjennom noe av det som ble diskutert mellom de to presidentene, Medvedev og Obama. Der er felleserklæringen viktig lesning. Der er det tatt sikte på å komme fram til en folkerettslig bindende avtale om strategiske nedskjæringer som skal erstatte START-avtalen. En slik avtale skal være et bidrag til å legge forholdene til rette for en vellykket tilsynskonferanse – NPT – i 2010. Man tar til orde for å styrke IAEA, herunder organisasjonens sikkerhetsordninger, slik som tilleggsprotokollen og full gjennomføring av Sikkerhetsresolusjon 1540 mot spredning. Erklæringen understreker betydningen av at prøvestansavtalen trer i kraft. Innholdet understreker behovet for å redusere bruken av høyanriket uran osv. Man kommer inn på Iran og Nord-Korea, hvor ønskeligheten av politiske forhandlingsløsninger understrekes. Det som er viktig her, er at de to landene nå tar det helt berettigede lederansvaret for å få til en vellykket NPT – vi har ikke råd til et nederlag der, som sist – og at man er tydelig på det langsiktige målet om en verden fri for kjernevåpen. Dette vil vi følge opp med amerikanske myndigheter i neste uke. Etter norsk syn er det viktig at nedskjæringene er så dype som mulig, og at de går lenger enn det som det er lagt opp til i Moskva-avtalen om strategiske reduksjoner, som stipulerer et tak på 1 700–2 200 utplasserte strategiske våpen. Vi mener at man i første omgang kan sette et mål om 1 000 på hver side på veien mot ytterligere reduksjoner. Så er vi tilfreds med at en ny avtale skal være rettslig bindende og ha verifikasjonsmekanismer. Slik er det i START-avtalen, men ikke i den såkalte SORT-avtalen. Omtalen av IAEA og prøvestansavtalen er oppløftende, spesielt er språket her ledende i retning av hva vi ønsker å se i NPT. Det representerer et brudd med den steile holdningen som vi har sett i de siste årene, særlig fra amerikansk side. Når det gjelder missilforsvaret, er det en sak hvor det fortsatt er uenigheter – og det markeres – men der det også er en dialog som er viktig å ta med. Jeg synes det var nyttig å nevne dette, fordi dette er et uttrykk for at det de siste dagene er kommet bevegelse i et område der vi nå må gjøre det vi kan for at det også blir reflektert i måten NATO arbeider og prioriterer på.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2009-04-02:
La meg først få lov til å takke utenriksministeren for et fyldig og interessant svar. Kristelig Folkeparti er glad for at statsråden og departementet i så stor grad som vi nå har fått inntrykk av, følger opp det norske folks og Stortingets mål om en framtidig atomvåpenfri verden. Vi vil følge med stor interesse det videre arbeidet og den videre utviklingen, ikke minst det som nå skal skje på NATO-toppmøtet. Det er viktig, som utenriksministeren understreket, at det kortsiktige målet sett fra norsk side er nådd ved at man har fått løftet opp saken på NATOS bord, og at det er til debatt i NATO. Men målet ligger noe lenger fram, nemlig det som skal bli formuleringene i det framtidige sikkerhetspolitiske konseptet til NATO. Så vil jeg nevne en ting som utenriksministeren berørte som ett av punktene, og som er interessant, nemlig at det finnes taktiske atomvåpen i Europa, plassert ut i atomvåpenfrie stater. Amerikanske taktiske atomvåpen er fortsatt utplassert i fem atomvåpenfrie stater: Belgia, Italia, Nederland, Tyrkia og Tyskland – hvis jeg husker rett. I fredstid er disse våpnene under amerikansk kontroll, men hvis det bryter ut krig, kan de bli overført til landenes nasjonale styrker. I dag har vel disse flybårne atombombene knapt noen funksjon. Det sies at de er uten vesentlig militær betydning. Men lagerhold mange steder øker risikoen for bl.a. tyveri. Det kunne etter mitt syn være et skritt framover om disse atombombene kunne fjernes, f.eks. samtidig som Russland fjerner noen av sine tilsvarende atombomber. Hvordan ser utenriksministeren på et slikt scenario, utover det han så vidt var inne på i stad, som et første skritt i forhandlingen om å trekke tilbake en del av de taktiske atomvåpnene som begge land besitter?
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2009-04-02:
Jeg vil innledningsvis gjerne takke alle de representantene som har deltatt i debatten. På mange måter synes jeg oppsummeringen er rimelig grei, for det er betydelig og stor enighet blant alle partier som nå har tatt del i debatten, om at vi er på vei og vil drive dette mot en utvikling og en visjon om at vi skal få en atomvåpenfri verden. Man har hatt ulike understrekinger og ulike påpekninger – det er det nære perspektivet, det er NATO-møtet som snart kommer, det er Tilsynskonferansen 2010, og vi har alle forhåpninger om at dette skal føre oss noen små skritt videre på veien. Jeg vil bare kort referere litt av det som har blitt sagt, og som peker i samme retning. Marit Nybakk understreket at atomvåpnene står i en særstilling og krever spesiell oppmerksomhet fra det norske stortinget, men også fra internasjonale organer. Hun understreket også forhåpninger om Tilsynskonferansen 2010. Øyvind Vaksdal fra Fremskrittspartiet understreket at NATO kan og bør ha en pådriverrolle. Det er også Kristelig Folkeparti enig i. Representanten Erna Solberg fra Høyre var inne på begrepet «gjensidighet». Gjensidighet er svært viktig for utviklingen mot en nullvisjon. Jeg vil også understreke at skal vi komme noen vei, er vi først og fremst avhengig av å ha Russland og USA med oss, men også av et sterkt påtrykk mot de statene som i dag er i ferd med å utvikle atomvåpen. Ågot Valle fra SV sa det var «et spørsmål om liv og død». Ja, det er faktisk et spørsmål om liv og død, ikke bare for den enkelte, men for kloden vår. Og så understreket hun de frivillige organisasjonenes viktige arbeid her, og jeg skal gjerne være med på rosen til Nei til Atomvåpen, som har holdt på en tid. Dette har vært et vanskelig tema. Til slutt til Anne Margrethe Larsen fra Venstre, som understreket at IAEA har en viktig rolle, og at IAEA må styrkes med ressurser til å kontrollere, slik at vi kan føle oss trygge på at de rapportene vi får derfra, stemmer. Så får vi se framover mot de nære møtene som kommer, og glede oss over de resultatene som vi håper skal komme.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2009-04-02:
Jeg vil først av alt gi honnør til representanten Sahl, som retter søkelyset mot denne svært viktige problemstillingen. Stortinget behandlet for kort tid siden St.meld. nr. 33 for 2006–2007, der ulike nedrustningsspørsmål ble grundig behandlet. Under behandlingen var det bred enighet rundt viktige spørsmål som eksempelvis kjernefysisk nedrustning og målsettingen om en atomvåpenfri verden. Det ble også slått fast at det er viktig å arbeide for nedrustning og ikke-spredning av både kjemiske våpen, biologiske våpen og atomvåpen, og at dette var en fundamental del av det sikkerhetspolitiske arbeidet. Det er også grunnleggende at veien mot en verden uten atomvåpen må baseres på forpliktende og verifiserbare avtaler, som må omfatte alle land. Russland og USA er i dag i besittelse av de fleste av verdens atomvåpen – 95 pst. har flere hevdet her i dag. Selv om det kanskje ikke er disse man i dag er mest bekymret for, har det vært avgjørende at disse land igjen kommer i gang med forhandlinger for å få til en nødvendig og fornuftig reduksjon. Det var derfor svært gledelige meldinger som i går kom fra London, der den russiske og den amerikanske president hadde blitt enige om en videreføring av nedrustningsforhandlingene mellom de to land. Denne nedrustningsprosessen stoppet opp for noen år siden, og START-avtalen utløper ved utgangen av dette året. Lagrene av offensive, strategiske våpen skal nå forhåpentligvis begrenses ytterligere, noe som vitner om en bedring i klimaet mellom disse to land. NATO, som også skal spille en aktiv rolle med hensyn til våpenkontroll, nedrustning og ikke-spredning, både kan og bør ha en pådriverrolle for å få gjennomført en omfattende reduksjon av slike våpen. Stortinget har tidligere understreket hvor viktig det er at NATO kontinuerlig vurderer sin atomvåpenstrategi for å redusere disse våpnenes rolle i internasjonal politikk. Prosessen med det transatlantiske charter og framleggelsen av Declaration on Alliance Security åpner for at NATOs atomvåpenstrategi kan tas opp til ny vurdering. Hensikten med prosessen er å styrke NATOs visjon om sin rolle for å møte nye sikkerhetsutfordringer og evne til å utføre organisasjonens oppdrag. Med dette menes både NATOs ansvar for det kollektive forsvar og bidraget til internasjonal sikkerhet og stabilitet. Som interpellanten hevder, skal man her prøve å utarbeide et nytt strategisk konsept, der man har muligheter for å gi atomvåpen en mindre framtredende plass enn tidligere. Stortinget sa – enstemmig – under behandlingen av stortingsmeldingen om nedrustning og ikke-spredning at NATOs atomvåpenstrategi måtte drøftes på nytt under dette arbeidet. Norge bør derfor delta aktivt i dette arbeidet framover. Jeg er så langt fornøyd med tilbakemeldingen fra utenriksministeren om Regjeringens arbeid for å bidra til dette formålet foran NATO-toppmøtet. Jeg forventer også at utenriksministeren følger dette opp og deltar aktivt på det kommende toppmøtet, slik at man forhåpentligvis også fra NATOs side vil bidra til en fornuftig og nødvendig eskalering av nedrustningsprosessene.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2009-04-02:
Finanskrisen har gitt mange bedrifter store økonomiske utfordringer, og regjeringspartiene er bekymret over situasjonen. Derfor har vi satt i gang flere tiltak for å begrense virkningene i Norge av den krisen og markedssituasjonen verden har kommet i. Forslagsstillerne fra Fremskrittspartiet er opptatt av at staten tilbyr skattelette som bidrag til et moderat lønnsoppgjør. De foreslår at staten i lønnsoppgjøret for 2009 bør ta initiativ overfor partene i arbeidslivet og tilby skattelette som en del av det sentrale lønnsoppgjøret. Skatteletten foreslås gitt som et likt beløp til alle. I tillegg til dette skal det kunne forhandles om lønnstillegg i lokale forhandlinger ved den enkelte bedrift. Vi er heldige som har ansvarlige, landsdekkende organisasjoner i Norge som gjennom årets tariffoppgjør igjen har vist at den norske modellen fungerer. Modellen er bygd opp gjennom lang tid og i et tett samarbeid mellom nasjonale politiske myndigheter og nasjonale arbeidslivsorganisasjoner. Historien viser også at myndighetene, regjering og storting, i samarbeid med organisasjonene i arbeidslivet, har inngått avtaler der skatt også har vært en viktig del. Det er vel ingen som kan hevde at Fremskrittspartiet eller forslagsstillerne har vært aktive bidragsytere i det arbeidet, og kanskje kan det også forklare at forlagsstillerne mener at Stortinget kan pålegge både regjering og organisasjoner i arbeidslivet det Fremskrittspartiet mener er en riktig løsning. For oss andre er et trepartssamarbeid basert på frivillig samarbeid mellom tre parter, der Stortinget selvfølgelig ikke kan diktere noen. Jeg kunne sagt mye, og vi kan sikkert få en lang debatt hvis vi ønsker det. Jeg er saksordfører og kan ta ordet så mange ganger jeg vil. Jeg vil oppfordre både forslagsstillerne og andre til å besinne seg slik at påskefreden kan senke seg tidligst mulig. Men jeg har en hilsen til Høyre-mann Flåtten, for han brukte ord som jeg mest skulle slått’n. Å hevde og si at Klungland er trøtt – i Flåttens alder – jeg føler meg støtt! Han burde nok heller kun akseptere at saken er tapt, fordi vi er flere. Jeg skrev det ned med mening og penn. Jeg tror vi får flertall til høsten igjen!
Svein Flåtten (Høyre), 2009-04-02:
Jeg skjønner at representanten Micaelsen ikke er helt sikker på hvordan han skal innrette dette, men han hadde mange gode motforestillinger mot å bruke merverdiavgiftssystemet. Jeg har ett spørsmål – faktisk et lite regneeksempel, men det er ikke veldig komplisert. Micaelsen sier at det skal særlig gode grunner til for å gjøre noe med bærebjelken for den offentlige velferden, altså gjøre noe med momssystemet. Nå vet vi at ved fradrag for inngående moms ville det ha kostet staten 1 milliard kr. Det ville minket 1 milliard kr på bærebjelken. Så sier Micaelsen at han også skal bruke 1 milliard kr. Jeg regner med at det går av den samme bærebjelken. Mener han at det rent praktisk utgjør noen særlig forskjell for den øvrige velferd?
Svein Flåtten (Høyre), 2009-04-02:
Jeg skal ikke ta stilling til verken Regjeringens edruelighet eller det som måtte ha vært på Senterpartiets landsmøte, men når representanten Lundteigen bare i en bisetning i dette innlegget greier å få sagt at han er for å fjerne momsen på innkjøp for frivillige organisasjoner, og i stedet legger skylden på opposisjonen som ikke har vært operativ i denne saken – at vi har ikke utredet dette, og at vi har ikke omtalt Frivillighetsregisteret – da vil jeg be representanten Lundteigen om å lese forslaget, der vi nettopp ber Regjeringen se på dette. Vi har også sagt at Frivillighetsregisteret må være på plass – det står i våre merknader. Da er spørsmålet mitt til Lundteigen: Vil han og Senterpartiet nå i etterkant av landsmøtet, og i etterkant av denne saken, gjøre noe slik at dette kan bli gjennomført, istedenfor å legge skylden på opposisjonen her i Stortinget?
Svein Flåtten (Høyre), 2009-04-02:
Både representanten Lundteigen og nå statsråden har ønsket flere utredninger fra opposisjonen. Det har nok ikke vi det store apparatet til, i hvert fall ikke før vi kommer til høsten. Da er det mulig at vi kan gjøre noe med det. Jeg synes statsråden bringer denne saken litt på villspor når hun vil ha oppgitt et beløp fra opposisjonen. Det det er snakk om her, er at de frivillige organisasjonene skal ha den friheten som ligger i momsrefusjoner. Jeg tror jeg vil stille statsråden et teknisk spørsmål. I salen her er det sagt fra Senterpartiet at de ønsker denne ordningen, og fra Micaelsen at han kanskje ønsker den. Mener statsråden at det er vanskeligere for tusenvis av landets småbedrifter, ofte med kanskje én ansatt, å forholde seg til momsregelverket enn det vil bli for organisasjoner som er organisert gjennom Frivillighetsregisteret?
Svein Flåtten (Høyre), 2009-04-02:
Bare noen få ord fra saksordførerens synsvinkel. Opposisjonen blir i denne saken avkrevet mer operasjonelle uttalelser og flere utredninger. Man kommer også inn på beløp – nærmest hva man kan tenke seg å bevilge. Generelt synes jeg at det er en interessant invitasjon. Men jeg tror kanskje at posisjonen mye tidligere bør klargjøre at de har tenkt å samarbeide med opposisjonen om viktige saker. Jeg skjønner at dette på slutten har blitt litt spesielt, siden flertallet sitter litt annerledes, ikke minst etter dette siste, famøse landsmøtet som mange snakker om. Men hvis man – og dette er generelt – tar kontakt med saksordførere fra opposisjonen og sier at man er interessert i å få til et samarbeid, men at man er usikker på mange ting, at man synes at merverdiavgiftsproblematikken er vanskelig, det er den jo ofte, og at man er redd for at beløpene kan eskalere osv., vil vi absolutt være med på det. Men det betinger at også vi får tid til å håndtere det. Det meste av utredningsapparatet har jo Regjeringen. Så jeg kunne tenke meg at når det dukker opp slike ting – og vi har jo fortsatt noe igjen av denne perioden – kunne f.eks. svaret fra finansministeren, som jo er det som er grunnleggende for merknadene fra opposisjonen, inneholde noe om de problemene som man ser for seg, og som man ikke helt får hull på. Bare akkurat til slutt til denne saken: Vi har skrevet i merknadene at vi forutsetter at man skal ha et frivillighetsregister som fungerer, og vi har understreket – som jeg tror er veldig viktig når det gjelder registeret – at man skal fastsette tydelige kriterier for og definisjoner av hva som er samfunnsgagnlig frivillig virksomhet som vil kunne registreres. Men igjen, vi er ved en annen anledning åpne for en litt annen saksbehandling.