Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2015-11-10:
Jeg vil takke statsråden for en bred gjennomgang av aktuelle saker i vårt forhold til EU. Den store, krevende utfordringen vi står overfor i Europa i dag, er flyktning- og migrasjonsbevegelsene. Andre land har den sterkere inn over seg enn vi, men også hos oss setter den politikkens evne til å handle på prøve – ikke minst regjeringens. Det arbeides på flere områder i EU. Under IPC-møtet i Luxembourg i september redegjorde utenrikssjef Mogherini for arbeidet med å dempe de konfliktene som sender folk på flukt – krigen i Syria, lovløsheten i Libya, situasjonen i Sahel-landene, arbeidet med å bryte opp smuglernettverkene, store økonomiske bidrag til flyktningleirene i Syrias naboland Jordan, Libanon, Tyrkia og Irak, stort utviklingsfond for Sahel-landene. Det er vedtatt relokalisering, en fordeling av flyktningene fra land som får de fleste flyktningene, særlig Italia og Hellas, til de andre EU-landene. Regjeringen foreslår i tilleggsnummeret at Norge skal delta og ta 1 500 over to år. Så får vi se om dette bidraget overlever det ekstranummer vi nå opplever rundt tilleggsnummeret fra regjeringspartiene her i Stortinget. I sum står vi – alle europeiske land – oppe i en svært krevende situasjon. Som statsråden sa i sin redegjørelse: «Europeisk samarbeid har neppe vært vanskeligere i EUs levetid. Men behovet for europeisk samarbeid har neppe vært større.» Det heter seg at det er når samarbeidet har møtt utfordringer at EU-samarbeidet har utviklet seg. Problemer og kriser har endt med et utvidet og fordypet samarbeid. Vi så det sist, i møte med finanskrisen. Resultatet ble et dypere samarbeid, felles finansinstitusjoner og strengere reguleringer. Grunnen til at krisene i samarbeidet har endt med mer samarbeid, er erkjennelsen av en felles avhengighet. Det har utviklet et ansvar også for fellesskapet. Så er det å håpe at det blir dynamikken også stilt overfor den situasjonen vi nå er i. Men det er ikke gitt, fordi disse utfordringene rører ved andre strenger og har sine røtter i en konfliktramme, som gjør det mer krevende å samle seg om tiltakene. I går gikk utenriksministeren i formannskapslandet Luxembourg, Jean Asselborn, ut og advarte om at EU kan falle fra hverandre hvis isolasjon, og ikke solidaritet, blir ledestjernen. Interessene er forskjellige. Ta krigen i Syria, som startet med et fredelig opprør mot et diktatur – den arabiske våren var sprunget ut i et nytt land – men som nå er et konglomerat av fronter og med IS som en felles trussel. Men IS er ikke nødvendigvis det viktigste målet for de ulike aktørene. Er ikke kurderne viktigere for Tyrkia enn IS? Er ikke det å styrke Assad viktigere for russerne enn å bekjempe IS? Er det å bli kvitt IS eller Assad viktigst for USA og koalisjonspartnere? Dette understreker statsrådens poeng. Behovet for europeisk samarbeid er større enn noen gang. Norge må aktivt ta del i bestrebelsene. Vi har vårt ansvar når det gjelder Schengen-samarbeidet og yttergrensekontroll, og når det gjelder Dublin-samarbeidet. Derfor må vi også være med i byrdefordelingen. De som kritiserer EU for ikke å komme raskt nok med gode nok tiltak, bør tenke igjennom hvordan denne situasjonen kunne vært uten et EU-samarbeid. Mens det akutte fyller forsider og den politiske oppmerksomheten, arbeider systemene ufortrødent videre med sitt. Jeg vil gratulere regjeringen med at den har lyktes i å fjerne etterslepet med å sette direktivene som er tatt inn i EØS-avtalen, i aktiv virksomhet i Norge. Rett nok er det ni forordninger som ennå ikke er i funksjon – men likevel, ros til regjeringen. Så blir det spennende etter rådsmøtet i EØS neste uke å høre hvor lang køen er av rettsakter som venter på å bli tatt inn i EØS-avtalen. Ved møtet i mai var den på 221, 13 flere enn ved høstmøtet i fjor. De kanskje viktigste som står i denne køen, er finanstilsynene, hvor vi har passert årsdagen for den politiske enigheten om en løsning. Jeg håper statsråden ikke er for optimistisk når han varsler samtykkeproposisjonen til Stortinget, slik at den kan behandles i vårsesjonen. Er det noe område der det er viktig med et felles regelverk i det indre marked, er det nettopp innen finanssektoren. Vi ryddet godt opp her hjemme etter bankkrisen på l990-tallet og etablerte vårt finanstilsyn. Nå er det iverksatt strengere reguleringer og bedre tilsyn på europeisk nivå. Det er bare synd at det måtte en alvorlig lærepenge til. En av de svært få tingene statsråden ikke berørte i sin redegjørelse, var et annet tilsyn, EUs energiregulatorbyrå, ACER. Det henger sammen med den tredje energimarkedspakken fra 2009. Gjennom seks år har det vært samtaler om hvordan vi kan knytte oss til dette tilsynet. Siste løypemelding fikk vi i europautvalgsmøtet i juni, da olje- og energiminister Tord Lien sa at samtalene forsetter. Det er å håpe at vi snart kan få en melding om at løsningene er i sikte på gratishaugen. For det som skjer, er jo at tingene ruller videre i EU. Kommisjonen varsler at den vil styrke ACERs rolle betraktelig. Problemene med å finne en felles institusjonell løsning på vår tilknytning til denne type byråer, som innebærer kompetanseoverføring av varierende omfang, er kanskje det mest bekymringsfulle området i EØS-samarbeidet. Det gjelder flere enn finanstilsynene og ACER, det gjelder også teletilsynet BEREC, hvor problemet riktignok ikke gjelder kompetanseoverføring, men hvilke rettigheter vi kan få som medlem. Og flere er på trappene. Alt tyder på at den nye tilsynsmyndigheten på personvernområdet skal gis kompetanse til å treffe bindende vedtak overfor nasjonale tilsynsmyndigheter på en del områder. Regjeringen ønsker også at vi skal delta i European Data Protection Board. Det bør få bred oppslutning her i salen. Også personvernet må ha beskyttelse som strekker seg ut over det enkelte lands lovgivning. Men da må vi finne tilknytningsformer i tråd med topilarsystemet, og helst før det er gått år og dag. I bestrebelsene på å styrke involveringen fra Stortinget i viktige EØS-saker har regjeringen varslet en ny type melding, en europamelding, som skulle benyttes i mer omfattende, horisontale saker. Men foreløpig har den ikke sett dagens lys. Jeg har– i all beskjedenhet – foreslått flere gode kandidater i Europautvalget, f.eks. EUs arbeid med digital agenda og energiunionen. Svaret har vært at regjeringen kommer med ordinære stortingsmeldinger om disse temaene, noe statsråden gjentok i redegjørelsen. Men verken energimeldingen eller en melding om digital agenda står på listen over saker regjeringen har varslet Stortinget om for vårsesjonen. Så spørsmålet er: Når har regjeringen tenkt å komme med disse meldingene? Risikerer vi at prosessene i EU løper så langt foran regjeringen at vi mister mulighetene for en bredere debatt i Stortinget før regjeringen må gi sine innspill til EU i disse sakene? Ting tar tid, også på andre områder. Forhandlingene om nye EØS-midler tok tid, og nå forstår vi at det tar enda lengre tid i Brussel, med EUs interne klareringsprosesser. Men det er grunn til å være fornøyd med at regjeringen sto imot presset om betydelig økning i bidragene. Jeg synes det er naturlig å kommentere dette nærmere når proposisjonen kommer til behandling i Stortinget etter nyttår. Statsråden sier i sin redegjørelse: «Det var viktig for fiskerinæringen at vi fikk på plass en god avtale for markedsadgang for fisk.» Den gir nye tollfrie kvoter for filet og bearbeidede produkter som frossen makrell og fersk fisk, noe som skal gi rom for økt bearbeiding i Norge. Det er bra. Men er vi for lite ambisiøse med hensyn til markedsadgangen for fisk til EU? Det er tross alt vårt viktigste og nærmeste marked og en av våre viktigste eksportartikler. Utenriks- og forsvarskomiteen har nå til behandling Meld. St. 29 for 2014–2015, Globalisering og handel. I høringen pekte fiskerinæringens representanter på at sjømatnæringen ikke har tilfredsstillende markedsadgang til EU. De var bekymret over at målsettingen om å sikre bedre markedsadgang ikke følges opp med konkrete forslag om hvordan det kan oppnås. De ønsker en konsekvensanalyse av dagens situasjon og av hvilke muligheter som foreligger for å komme i forhandlinger med EU om full markedsadgang. Hva er europaministerens svar på denne utfordringen? Fri markedsadgang for fisk ville være viktig, ikke minst i lys av en mulig TTIP-avtale. En av dens utfordringer kan bli økt konkurranse for fiskerinæringen på det europeiske markedet fra amerikanske konkurrenter. Paragraf 19-forhandlingene om markedsadgang for landbruksvarer ble innledet i februar i år. EU har tydeligvis tenkt seg grundig om, for kravene kom først nylig på bordet – betydelige krav, sa statsråden. Jeg vil bare gjenta det jeg sa i debatten i våres og i Europautvalget sist, at jeg forutsetter tett kontakt med Stortinget om utforming av norske posisjoner videre i forhandlingene. Jeg går ut fra at statsråden ikke en gang til vil risikere å forespeile Brussel løsninger det viser seg ikke å være flertall for her i salen. Til slutt til dialogen som er innledet med EU om felles oppfyllelse av målet om 40 pst. utslippsreduksjon av klimagasser. Det tas sikte på en avtale om to–tre år, dvs. når EU har fått på plass sitt nye regelverk. Statsråden varslet at vi vil delta i samarbeidet også i ikke-kvotepliktig sektor, slik vi er i kvotesystemet, på samme grunnlag som EU-landene. Dette legger klare føringer og rammer for de tiltak vi skal gjennomføre for å redusere våre utslipp. Her vil to prosesser gå parallelt. Så spørsmålet er: Hvordan vil regjeringen forankre de innspill den vil gi til EU, her i Stortinget?