Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2011-11-17:
Jeg har ingen kompetanse på verken russefeiring eller hokuspokus, så jeg skal holde meg innenfor den parlamentariske ordlisten. Hvordan sikre næringslivet tilgang på kunnskapsrike og kompetente medarbeidere, for slik å styrke konkurransekraften? Det er spørsmålet. Spørsmålet er betimelig, og det er på sin plass å takke interpellanten for både temavalg og vinkling. Den norske offentlige debatten om kunnskap har det siste tiåret endret seg. Den har endret seg fra å dreie seg om hvordan man skulle unngå å snakke om kunnskapsnivået til elever og studenter, i fare for at man kunne stigmatisere den eller de som ikke presterte likt med gjennomsnittet, til at vi ved hjelp av innføringen av Kunnskapsløftet flyttet debatten til at vi nå har lov til å diskutere hva elevene kan, og hva studentene kan. Vi kan til og med spørre om norsk utdanningssektor skaffer de kompetente unge menneskene, med den kunnskapen vi trenger, uten at vi blir arrestert for det. Dette har på mange måter vært en viktig endring. Først når det å måle evner og kunnskapsnivå gjøres, kan vi gå videre og sammenligne våre prestasjoner med andre land. Det er med basis i befolkningens kunnskapsnivå vi kan finne vår plassering i en global kunnskapsøkonomi. Det har også vært en debatt om vi trenger så stort fokus på vår konkurransekraft. Vår evne til å konkurrere er helt avgjørende om vi skal bevare og utvikle det velferdsnivået vi har i dag. Vi liker å smykke oss med vår gode plassering i FNs kåring av levestandard. La én ting være helt klart: Vi beholder ikke den posisjonen uten at vi tar mål av oss til å være best på kunnskap. Høyre mener vi må ha noen prinsipper på plass. Vi må måle deltakelse, gjennomføringsgrad og kunnskapsnivå i utdanningssektoren, og så må vi forbedre oss på de områdene der vi gjør dårlige målinger. Eksempel på hva vi kan forbedre, er, som det har vært nevnt nå, oppslutning om realfagene, for hvis vårt næringsliv skal ha et fortrinn, avhenger det av at vi har folk som behersker disse. En tett symbiose mellom næringsliv og utdanningsinstitusjoner gir gode indikasjoner på at vi utdanner de riktige fagpersonene. Det handler om relevans. Eksemplene på at det er hull i utdanningsstigen, finnes. Utdanningen av russiskspråklige i Nord-Norge er ett av flere eksempler. Her mangler samsvar mellom ambisjonene til grunnskole, videregående skole og høyskolenivå. Dette gjør at det ikke er tilstrekkelig med kandidater gjennom hele løpet, og samfunnets behov for språkkyndige oppfylles ikke – dette til tross for at vi har en forholdsvis ambisiøs nordområdestrategi, som løfter akkurat denne typen utdanning frem som noe av det viktigste vi gjør, men vi evner ikke å gjennomføre. Et annet viktig prinsipp er private aktørers deltakelse i nasjonale forskningsprogrammer. Det vil styrke forskningssektoren i Norge – både kvalitet, bredde og fleksibilitet. Her får Høyre ofte kritikk fra venstresiden for at vi skal privatisere all forskning. Det er feil. Vi vil sikre kvaliteten, relevansen og mangfoldet i forskningen. Sist, men ikke minst, må vi se på norsk næringslivs evne til å konkurrere mot utlandet. Dette punktet er premissleverandøren for debatten om nasjonal konkurransekraft i en global kunnskapsøkonomi. Vi er for lengst kommet inn i tidsalderen som heter kunnskapssamfunnet. Det betyr, etter Høyres mening at vi foredler den kompetansen vi har med oss etter at vi levde i industrisamfunnet. Vi foredler den ved hjelp av ny kunnskap. Slik evner vi å bruke en kompetent befolkning og ny kunnskap til å omstille oss, slik at vi skårer høyt på levekårsstatistikkene også i fremtiden. Det er fremtiden vi snakker om. Når vi fra talerstolen også diskuterer studenter som kommer til Norge, er problemstillingen akkurat like ens. Vi må ha et utdanningsløp som sikrer at vi utdanner unge mennesker til kompetent arbeidskraft, uavhengig av om de reiser ut av landet eller ikke. Det får vi gjøre noe med på annet vis. Men et utdanningsløp og en utdanningssektor som skaffer den kompetansen vi trenger – det er det spørsmålet det hele koker ned til. Da skaffer vi oss den konkurransekraften vi trenger.