Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2014-06-12:
Denne lovsaken er en samling av små og store saker som er oppfølging av budsjettvedtak fra sist høst, samt endringer av mindre politisk betydning. Det er særlig to lovendringer det er politisk uenighet knyttet til, og som jeg kommer til å kommentere. Den ene handler om leksehjelp, den andre om utdeling av gratis frukt og grønt på ungdomsskolen. Det har over tid blitt innført leksehjelp gjennom SFO på mange skoler. Den forrige regjeringen lovfestet rett til leksehjelp på 1.–4. trinn, slik at alle fikk tilbudet, uavhengig av hvilken skole de gikk på. Ordningen er blitt evaluert av forskere, og de kan vise til at skolene som innførte ordningen i 2010, og som ikke hadde det før, har hatt en mer positiv utvikling i nasjonale prøver enn andre skoler. Det bør derfor ikke være tvil om at leksehjelp har en positiv effekt og er et tilbud som bør videreutvikles. Det er derfor viktig å understreke at denne lovendringen ikke må forstås dit hen at tilbudet som sådan svekkes. Det er enstemmighet om å gi kommunene større frihet i hvordan de utformer leksehjelpstilbudet, til hvilket årstrinn leksehjelpen gis, og hvordan den i praksis organiseres sammen med resten av skolehverdagen. Men en samlet komité advarer også kommunene mot å svekke tilbudet generelt. Leksehjelp er positivt for elevenes læring. Tilbudet bør utvikles og styrkes slik at det oppleves som en reell og viktig støtte for den enkelte elev. Norsk skole er på rett vei. En av årsakene til dette er prinsippet om tidlig innsats. At læring og god faglig oppfølging tidlig i skolegangen er vesentlig for senere skoleresultater, er det nå bred enighet om, i motsetning til på slutten av 1990-tallet. Arbeiderpartiet støtter endringen, men vil gi uttrykk for en bekymring over at leksehjelpen kan komme i gang for sent og smøres for tynt utover. I dag omfatter ordningen 8 timer per uke fordelt på fire årstrinn. Endringene nå vil bety at de samme ressursene skal fordeles på ti årstrinn. Konsekvensene av denne lovendringen bør følges nøye opp av skolemyndighetene, og fra Arbeiderpartiets side forventer vi økte bevilgninger, slik at innsatsen rettet mot de yngste ikke svekkes for mye nå når også eldre elever vil kunne få leksehjelp. Det bør også forskes mer på lekser, leksehjelp og den betydningen dette har for barn og unges læring. Så til en annen sak: I denne lovproposisjonen fjernes ungdomsskoleelevenes rett til gratis frukt og grønt hver dag. Det beklager vi i Arbeiderpartiet. Skolematdiskusjonen har ridd norsk skoledebatt i flere år nå. Mye kan sies om den, og det skal jeg la være. Men ett poeng mener jeg er vesentlig, og det er det faktum at forskningsfunn og dokumentasjon settes helt til side og ignoreres fullstendig av flertallet. Det store bildet er som følger: Altfor mange ungdommer har et slett kosthold. Det svekker deres skoleprestasjoner og deres helse. Fedme og usunt kosthold kombinert med altfor liten fysisk aktivitet truer folkehelsa og er i ferd med å gi oss kortere levealder. Det er en klar sammenheng mellom disse trendene og folks sosiale og økonomiske bakgrunn. En forskningsundersøkelse kan dokumentere at det er nettopp barn med foreldre som har lav inntekt, som endret kostholdet sitt mest etter at barna fikk frukt og grønt på skolen. Utdeling av frukt og grønt hadde akkurat den effekt vi ønsket: å stimulere til sunnere mat. Forskning viser nemlig at det er fullt mulig å gjøre noe med dette, om man er konkret, som med gratis frukt og grønt. Men det hjelper lite å gi ut generell helseinformasjon eller å vise til foreldrenes ansvar. I sine merknader påstår Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre at utdeling av frukt og grønt er et lite treffsikkert virkemiddel, og viser til en undersøkelse. Til det har jeg følgende kommentar: Ungdommene som var med i denne undersøkelsen det vises til i innstillingen, hadde nok spist enda mindre frukt om det ikke ble delt ut på skolen. Derimot: Dokumentasjonen av at politikernes pekefinger og prat om foreldreansvar skal ha noen merkbar effekt, venter jeg på i spenning. Sannheten er at Høyre, Venstre og Fremskrittspartiet mener forebyggende helsearbeid er et privat ansvar, og at de ikke er villige til å bruke penger på noe som treffer alle, på en måte som monner og som virker. Argumentet om at pengene i stedet skal gå til læringsfremmende tiltak, høres fint ut. Men det hjelper lite med selv de dyktigste lærerne om elevene ikke er opplagt og sliter med lavt blodsukker. Så å si alle arbeidsgivere i dette landet har forstått dette. Derfor finnes det kantiner med subsidiert mat de fleste steder. De gjør ikke dette av ren og skjær godhet, men fordi de mener det øker produktiviteten og trivselen. Det finnes sågar arbeidsgivere på dette huset som gir frukt og grønt gratis til egne ansatte. Men barn og unge, som har generelt dårligere kosthold og er i dårligere form enn tidligere, klarer vi ikke å ha en helhetlig tilnærming til når vi skal legge til rette for at de skal lære mest mulig. Jeg må si at jeg synes dette er mer enn underlig. Dette vedtaket gjør at vi går i feil retning hva gjelder skolemat. Arbeiderpartiet støtter derfor ikke lovendringen om å oppheve plikten til gratis frukt og grønt i skolen. Til slutt vil jeg nevne en sak jeg er glad for at nå vil bli en realitet, nemlig at alle som har bestått fag- og yrkesopplæring, får en rett til påbygging til generell studiekompetanse. Dette er et godt tiltak som vil føre til mindre frafall i videregående skole.