Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-04-22:
Å få bedre helhet og samhandling i helsetjenestene er en av de største utfordringene vi har. Det er ofte de svakeste og de mest sårbare pasientene som rammes når samhandlinga svikter, slik interpellanten også var inne på. Som interpellanten viste til, gjelder dette særlig mennesker med behov for spesialiserte og sammensatte tjenester. Det gjelder de rusmiddelavhengige, de sjukeste eldre, de psykisk sjuke, de sterkt funksjonshemmede og de kronisk sjuke - for å nevne noen. Jeg tror vi alle sammen blir opprørt når mediene bringer saker om pasienter som overlates hjelpeløse til seg sjøl, fordi samarbeidet mellom sjukehus og førstelinje svikter. Slik skal vi ikke ha det. Jeg er glad for at samhandlinga nå er løftet så høyt som den er bl.a. fra sjukehusene sin side og i kommunene. Det går fram både av de aktiviteter vi ser, og av de rapporter vi får. Men det viser også at det er en ganske lang vei å gå i deler av landet. Vi skal derfor fortsette med det langsiktige og - jeg vil si - det systematiske arbeidet som vi nå er i gang med, for å få til helhetlige pasientkjeder og god samhandling. Vi har f.eks. inngått en nasjonal samhandlingsavtale mellom Kommunenes Sentralforbund og Helse- og omsorgsdepartementet. I kjølvannet av denne er det etablert, eller er det i ferd med å bli etablert, lokale samarbeidsavtaler mellom helseforetakene og kommunene i opptaksområdet. Det er en viktig grunnpilar. Det er opprettet 133 praksiskonsulenter ved sjukehusene som kommer fra førstelinjetjenesten, 20 flere for inneværende år. Disse skal ivareta gode behandlingsforløp for pasientene - fra de skrives inn i sjukehuset til de er tilbake i primærhelsetjenesten. Intermediærenheter der primærhelsetjenesten og spesialisthelsetjenesten samarbeider om tilbud til sjuke eldre er opprettet og under planlegging flere steder, med svært gode resultater: i Trondheim, Stjørdal, Fosen, Ålesund, Bergen, Stavanger, Halden, Bærum, Oslo - for å nevne noen. Dette er veldig gode tiltak, og flere slike enheter kommer etter hvert. Det er bedre for pasientene, og det er også mer lønnsomt for samfunnet enn behandling i sjukehus. Desentraliserte poliklinikker og sengeposter ved distriktsmedisinske sentra og sjukestuer er også gode tilbud for kronisk sjuke og sjuke eldre i distriktene. De slipper da å reise så langt for å få hjelp ved enkle tilstander, og de kan få opptrening etter sjukehusopphold i nærheten av der de bor. De kan også få tilgang til legespesialister ved de desentraliserte poliklinikkene. På mange fagområder har vi nå ambulante team der personell fra spesialisthelsetjenesten kommer dit pasienten bor og samarbeider med primærhelsetjenesten. Dette er etablert innen rusbehandling, psykisk helse, geriatri, lindrende kreftbehandling, habilitering og rehabilitering. Slikt må vi ha mer av. Felles akuttmottak ved sjukehusene der det er organisert slik, er også bra. Vi vil også komme med flere forslag for å gjøre dette enda bedre. I tillegg er det enkeltprosjekter over hele landet som vitner om stor kreativitet og vilje til å få gode og sammenhengende tjenester. Ildsjeler er vel og bra, og ofte er det de som gjør at ting blir løftet fram. Men når det gjelder samhandling, må vi gå fra å stole på at det er mange nok ildsjeler der ute, til å få systematikk i arbeidet. Jeg mener det er noe av det som mangler i dag. Derfor mener jeg tida er inne for å få til et mer systematisk arbeid og bygge videre på de beste modeller og erfaringer vi nå har rundt omkring i landet. Denne gjennomgangen er vi nå i gang med, noe som vil gjøre det enklere å sette inn mer målrettede tiltak i tida framover. Mange av samhandlingstiltakene er forankret i rammeavtalen mellom KS og departementet. For eksempel samarbeider Helsedirektoratet, KS og departementet om å utvikle det som kalles indikatorer, slik at vi kan følge med på utviklinga hele tida. Jeg legger vekt på at de gode erfaringene vi så langt har høstet, skal formidles videre til andre som vil sette i gang med liknende tiltak. Jeg vil også trekke fram arbeidet med å bygge ut nye IKT-løsninger. Samhandling skal ikke bli et isolert område for noen få. Det skal være en naturlig del av gjøremålene til helsepersonell og administrasjon. Helhetlige behandlingskjeder er en hovedsak i Nasjonal helseplan, og koordinering og samhandling er viktige stolper i strategiene for både habilitering og rehabilitering, psykisk helse, rus, kreft, diabetes og KOLS. Når det gjelder finansieringssystemet, som interpellanten er inne på, har vi nå prosesser på gang for å bedre samhandlinga både innenfor og mellom de ulike tjenestene. I Wisløff-utvalgets utredning om samhandling, NOU 2005:3, ble det påpekt at økninga i ISF-satsen til 60 pst. ville føre til større utfordringer for samhandling i ulike deler av tjenesten. Utvalget påpekte at redusert innsatsstyrt finansiering ville bedre mulighetene for å få til bedre samhandling. Det er en av grunnene til at denne regjeringa har fulgt det opp og har holdt ISF-andelen på 40 pst. I tillegg arbeider vi med å lage gode systemer for å beskrive aktiviteten i de regionale helseforetakene. Vi skal bl.a. legge til rette for at ISF-ordninga kan omfatte desentraliserte spesialisthelsetjenester utenfor sjukehus, som f.eks. ambulante team, tilbud ved distriktsmedisinske sentra og sjukestuer. Jeg vil igjen gjenta at i den grad ISF-satsen blir brukt på avdelingsnivå ved våre sjukehus, er det i strid med det som er gjeldende - og det blir fulgt opp fra min side. Fra 2004 ble, som kjent, finansieringsansvaret for sjuketransport overført fra folketrygden til de regionale helseforetakene. Dette har mange fordeler, bl.a.: Når finansieringsansvaret for behandling og sjuketransport er samlet på ett sted, vil det oppmuntre til å satse på desentraliserte spesialisthelsetjenestetilbud fordi utgiftene til sjuketransport vil bli mindre. Vi tar også viktige grep for å styrke helhetstilbudet til de pasientgrupper som interpellanten spesielt viser til, og som er de pasientgrupper som sannsynligvis vil vokse i åra framover. Det gjelder i første rekke omsorgstjenestene og satsinga på primærhelsetjenestene. Regjeringa legger opp til en større arbeidsdeling mellom sjukehusene, der lokalsjukehus og lokalsjukehusfunksjonene ved de store sjukehusene i større grad skal tilpasses behovene til mennesker som trenger sammensatte tjenester. Det er viktig å støtte opp om den kreativiteten og det engasjementet som dyktig helsepersonell legger for dagen, for å finne gode løsninger - på alle nivåer i helsetjenesten. Vi vil i tida framover ha stort trykk på arbeidet med å løse samhandlingsutfordringene. Vi er ikke i mål, men vi er godt i gang. Jeg ser fram til en god debatt om et svært viktig tema.