Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2013-12-12:
Klimadiskusjoner ender altfor ofte opp med bare å handle om kjøp og salg av kvoter, CO2-pris og tekniske detaljer. Det er viktig fordi det er en del av løsningen, men det kan også gjøre at vi glemmer hva det egentlig handler om. Det handler om at på Filippinene har de så mange tyfoner at de ikke lenger har et navn på dem, at millioner av mennesker drives på flukt, at rismarkene i Bangladesh kan havne under vann, slik at mennesker mister sitt levebrød. Det handler ikke om tekniske detaljer, det handler om mennesker. Det er derfor det haster med at vi handler. Klimakrise er på mange måter to kriser. Den ene er global oppvarming og mer ekstremvær. Den andre krisen er at vi alle vet om det, men at vi ikke klarer å løse det. Derfor trenger vi mer ambisiøse politikere. Det kan høres ut som en klisjé, men det er jo faktisk det som er sannheten: Klimaendringen er vårt tids aller største utfordring. Da skulle man sett for seg at når den nye regjeringen ga åtte utfordringer til seg selv, var det utfordring nr. 1. Men det var ikke nr. 1, det var ikke nr. 2 – det var ikke en av utfordringene i det hele tatt. Er det her Fremskrittspartiet fikk gjennomslag? Er det her de nye statsrådene som har påstått at klimaendringene nærmest er et sosialistisk påfunn for å få innført skatter og avgifter, fikk gjennomslag? Var det byttehandelen at man anerkjente klimaendringene mot at man sa det ikke var en så viktig sak? Statsministeren sa at nå skulle man i klimaarbeidet gå fra ord til handling. Men handlingen skulle vise seg å være kutt. For når Siv Jensen la fram et nytt statsbudsjett, ble det kutt til CO2-håndering, kutt til Transnova, kutt til miljøorganisasjonene, og aller størst ble kuttet til regnskogen, på 400 mill. kr. Høyre og Fremskrittspartiet sier til det kjedsommelige at de bare hadde tre uker på seg, men desto verre er det hva de faktisk valgte å bruke tiden sin på. Jeg skjønner at vår nye miljøvernminister lojalt må forsvare budsjettet, men jeg håper virkelig ikke at det var sånn at når de møttes til regjeringskonferanse, og de først bestemte seg for å bruke 4 mrd. kr mer enn det de rød-grønne la opp til, rakk miljøvernministeren opp hånden og foreslo kutt til regnskogen på 400 mill. kr. Hvis det var tilfellet, og hun beklager at Stortinget har rettet opp en del av kuttene, blir jeg virkelig bekymret for regjeringens klimapolitikk. Jeg tror ikke det var sånn. Jeg tror ministeren tapte kampen internt i regjeringen, bl.a. mot en finansminister som aldri har vært særlig opptatt av klima eller utvikling. De kuttet for å bruke penger på andre ting, f.eks. skattekutt til Norges rikeste. Jeg skjønner at finansministeren gjorde den prioriteringen – for hvorfor skal hun løse et problem hun knapt tror på? Jeg tror dessverre at vi vil få merke at om lag halve regjeringen kommer fra et parti som fortsatt har et slags løpende seminar om de tror på de menneskeskapte klimaendringene eller ikke. Gro Harlem Brundtland ble hele verdens miljøvernminister. Hun lanserte slagordet: tenk globalt, handle lokalt. Det er nettopp det vi må gjøre. Vi må tenke på det store bildet. Vi må gjøre alt det vi kan ute i verden, men samtidig må vi handle her hjemme i Norge. Vi i Arbeiderpartiet er fornøyd med det vi fikk til da vi satt i regjering. Under oss gikk klimagassutslippene ned, og de er lavere nå enn på veldig lenge. Men ingen politikere kan si at man har gjort nok, man kan aldri bli selvtilfreds, for utfordringen er så stor. Derfor vil vi alltid jobbe for en enda bedre miljøpolitikk – nå fra opposisjon. Miljøpolitikk handler om mer enn klima. Det handler om naturvern og biologisk mangfold. Også her er vi bekymret for retningen til den nye regjeringen. Miljøvernministeren åpner for fri ferdsel i utmark, og olje- og energiministeren vil ta mindre hensyn til naturmangfoldloven. Begge disse forslagene kjører de igjennom uten at de behandles i Stortinget ved å kalle det forsøk og tolkninger. Det er mulig de er redd for å tape saker her i Stortinget, hvor det kan være langt mellom regjeringen og dens støttepartier. Et annet forslag hvor det er stor avstand, er i synet på thorium. Dette står det om i regjeringserklæringen, men nå på Stortinget har alle partier – med unntak av Høyre og Fremskrittspartiet – skrevet i sine merknader at det ønsker man ikke å gå videre inn på. Vi forventer jo da at regjeringen innser at det ikke er flertall for dette forslaget, og at forslaget legges i en skuff. Regjeringen har bare sittet i to måneder, men den retningen den har valgt, er et dårlig tegn for klimapolitikken, både den her hjemme i Norge og vår klimapolitikk ut mot verden. I miljøpolitikken har løftet til Høyre om nye ideer og bedre løsninger så langt blitt til gamle ideer og dårlige løsninger.