Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-14:
Selv om det ikke er flertall for de forslagene som er fremmet av SV i dette representantforslaget, kommer det fram noe som er veldig viktig, nemlig at det er en rød-grønn enighet om en annen kurs. Det synes jeg er gledelig. Det viser at det kan komme viktige endringer etter valget neste år. Jeg vil også understreke at jeg mener intensjonene i dette og den politiske hovedlinjen i de forslagene som er lagt fram, også er helt i tråd med ånden i det forliket de rød-grønne partiene inngikk med Kristelig Folkeparti i forrige periode. Her er ikke målet å hindre private alternativer til den offentlige skolen – det er vi tvert imot for – men å hindre snikkommersialisering og å hindre at private skoler fører til dramatiske uønskede endringer i den offentlige skolestrukturen som f.eks. kan gjøre at det blir dårligere yrkesfaglig tilbud i en del fylker, eller at distriktsskoler legges ned. Det er en type justeringer i regelverket jeg tror er viktig for at vi nettopp skal kunne få det å ha noen private alternativer og supplementer til å fungere på en bedre og best mulig måte for den norske videregående skolen. La meg først konsentrere meg om dette med tilskudd og fortjeneste. Private videregående skoler og høyskoler som mottar statstilskudd, har ikke adgang til å hente ut profitt. Likevel har det de senere årene vært en rekke saker der slike skoler har måttet betale tilbake statstilskudd. Til tross for strenge og klare regler makter noen eiere av videregående skoler og høyskoler tilsynelatende å hente ut penger gjennom bl.a. kompliserte selskapsstrukturer. Det å avdekke denne typen lovbrudd krever store offentlige utgifter til tilsyn og kontroll. Utdanningsdirektoratet måtte f.eks. bruke syv årsverk samt om lag 850 000 kr i ekstern bistand for å avdekke og kreve inn de 12,5 mill. kr som Akademiet måtte betale tilbake. Klassekampen avdekket i fjor at bare 5 av 315 privatskoler ble kontrollert for om de kunne ha misbrukt statsstøtten. Av disse fem fikk tre krav om tilbakebetaling. Så vet vi også fra andre land at det er en fare for at kompliserte eierstrukturer følges av omfattende skatteplanlegging. Den våren vi har hatt, med Panama Papers og avsløringene rundt skatteparadiser, er også en grunn til at vi bør stramme inn og rydde opp i vårt lovverk. Vi vet fra Sverige at veldig mange av de store kommersielle private aktørene som er involvert i velferd og skole der, har forgreninger til skatteparadiser, og at skattepenger havner i skatteparadiser. Så selv med et utbytteforbud, slik vi har i Norge, er vi ikke fri for risiko for at penger havner et annet sted enn der de skal havne. Vårt utgangspunkt er at hver eneste krone vi bevilger til skole, skal gå til skole, at hver eneste krone vi bevilger, skal komme elevene til gode. Hvis vi har mistanke om at systemet vårt i dag ikke kan garantere oss at det er sånn, må vi gjøre noe for å endre det. I Danmark har de ikke disse skandalene som vi har hatt. En avgjørende grunn til det er at de krever at private skoler må organiseres som selveiende stiftelser. Jeg synes det er interessant å se at den borgerlige regjeringen i Danmark synes det er et veldig godt system, mens den borgerlige opposisjonen i Norge synes det ville være en urimelig behandling av privatskoler. Jeg vil anbefale – det er ikke så ofte jeg gjør det – en god dialog med den danske høyresiden om dette spørsmålet framover. Vi mener det ville være bra å få en mer enhetlig form for organisering av private videregående skoler og høyskoler i Norge. Det kan skje enten gjennom en stiftelsesmodell, som i Danmark, eller gjennom samvirkeforetak, der vi har et godt og fungerende lovverk i Norge. Jeg kommer tilbake til den andre delen av forslaget, det som er knyttet til situasjonen ute i fylkene, i et annet innlegg.