Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-03-29:
Det er nesten litt rørende å se alle interpellasjonene om mobbing i dag. Det kan tyde på at det er et litt undertrykt behov for å prøve å vise at også regjeringspartiene er opptatt av saken, kanskje et resultat av at de egentlig ikke liker å stemme ned alle de forslagene som opposisjonen har fremmet, og som kan bidra til økt bekjemping av mobbing. Jeg tror egentlig at det mange elever kunne ønske seg, var mer handling og mindre prat i kampen mot mobbing. De tre interpellasjonene har forskjellig tema, og det er en annen representant fra Kristelig Folkeparti som vil komme inn på digital mobbing. I 2002 startet Bondevik II-regjeringen Manifest mot mobbing og lanserte sin nullvisjon. Bakgrunnen var en økende forekomst av mobbing i norske skoler og sterkt mediefokus på den negative utviklingen. Skoler ble tilbudt antimobbeprogram med dokumentert effekt. Mens mobbingen hadde økt med gjennomsnittlig 10 pst. i året i perioden 1995–2001, var mobbingen i 2004 redusert med 30 pst. Flere undersøkelser som er lagt fram, også de siste årene, viser at utviklingen under de rød-grønne igjen har gått den gale veien. En landsomfattende undersøkelse ved Senter for atferdsforskning ved Universitetet i Stavanger viser at 28 000 elever fra 5. til 10. klasse blir mobbet hver uke. Det er 10 500 flere elever enn i 2004, og det utgjør 7,5 pst. av alle elevene i disse årsklassene. Vi fra Kristelig Folkeparti mener at kampen mot mobbing i skolen må intensiveres, og den må pågå hele tiden. Ingen skal måtte behøve å grue seg til å gå på skolen på grunn av mobbing. Først og fremst skal mobbeproblemer gripes fatt i lokalt i samspill mellom elever, foreldre og skole. Men det er dessverre en del tilfeller der elev og foreldre ikke opplever at skolen i tilstrekkelig grad griper fatt i eller er i stand til å finne en løsning. Disse familiene må slippe å føre en kamp mot systemet i tillegg til de utfordringene de allerede har. Derfor vil Kristelig Folkeparti ha et mobbeombud i hvert fylke. Mobbeombudet skal være både elevenes og foreldrenes talerør og en ressurs i den løpende innsatsen mot mobbing, og når problemet ikke kan løses lokalt. I Sverige har de et sentralt plassert barne- og elevombud som hjelper mobbede å nå fram i rettssystemet, og som pålegger kommunene å betale erstatning hvis det viser seg at de har forsømt seg. Kristelig Folkeparti ønsker at en sånn modell kan brukes også av de lokale ombudene ute i fylket med sanksjonsmulighet. NIFU kom med en ganske kraftig påstand om at antimobbeprogram ikke har en effekt. I ettertid er det blitt slått fast at den konklusjonen er på et meget sviktende grunnlag. Blant annet kan vi lese i en artikkel skrevet av Anne Arnesen, Wilhelm Meek-Hansen og Terje Ogden på Dagsavisens debattsider: «Men det er uforståelig at Utdanningsdirektoratet underkjenner verdien av tiltak som bygger på og er evaluert gjennom forskning på et så tynt grunnlag som konklusjonene i NIFU-rapporten.» I tillegg til at direktoratet da ville konkludere med å trekke tilbake bevilgninger til disse programmene foreslås det også å tone ned betydningen av direktoratets promotering av programmene. Det første har statsråden prisverdig avvist. Når det gjelder det siste, er jeg ganske sjokkert over hva statsråden har latt direktoratet gjøre. Bondevik-regjeringen tilbød, som sagt, skolene et antimobbeprogram med dokumentert effekt. La meg vise til hvordan dette har blitt brukt når det gjelder ett av programmene. Siden starten i 2003 har 375 skoler deltatt i Zero-programmet, fordelt slik på hvert år: I 2003 175 skoler og i 2004 100. Så kom Stoltenberg-regjeringen i 2005. Da var det plutselig nede i 41 skoler, og i 2006 elleve. I 2007 var det en liten økning på 20 skoler. I 2008 var det syv skoler, i 2009 tolv og i 2010 ni. Våren 2011 ser det ut til at det er fem nye skoler, kanskje noen flere, som starter, for det er ikke alle som helt har bestemt seg ennå. Men så kommer jeg til det som sjokkerer meg: Helt siden 2003, bortsett fra i år, har Utdanningsdirektoratet hvert år invitert skolene til å delta i Olweus-programmet og Zero. Det ble sendt en forespørsel til Utdanningsdirektoratet om de kunne gjøre det også i år, men det fikk man ikke noen respons på. Sjokket blir ikke mindre når vi vet at Stortinget vedtok enstemmig i Innst. S. nr. 262 for 2008–2009 etter forslag fra Kristelig Folkeparti: «Stortinget ber Regjeringen utarbeide forslag til hvordan det på best mulig måte kan innføres antimobbeprogram eller en handlingsplan mot mobbing ved alle skoler.» Dette er ikke måten å bekjempe mobbing på. Jeg forventer også at statsråden tar tak i denne saken, og at Utdanningsdirektoratet igjen tilbyr disse antimobbeprogrammene ute på skolene, spesielt siden de har en dokumentert effekt.