Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-05-21:
La meg først få lov til å gi honnør til representanten Rotevatn, som tar opp en viktig sak til debatt i Stortinget – en sak som bør få en god diskusjon, og som jeg tror vi alle sammen er opptatt av. Et godt varslervern må etter mitt skjønn ivareta to hensyn. For det første: De som sier fra om kritikkverdige forhold på arbeidsplassen, må føle seg trygg på at man kan gjøre det uten at det fører til negative konsekvenser for dem som varsler. For det andre: Det er også viktig at man gjennom god varsling får avdekt ukultur og kriminalitet på en arbeidsplass. Vi vet, som også representanten Rotevatn var inne på, at det ikke er risikofritt å varsle. Derfor er det viktig for meg at vi har regler som gir tydelige signaler om at vi ønsker at kritikkverdige forhold skal varsles. Varslerbestemmelsen i arbeidsmiljøloven trådte i kraft i 2006, og det ble foretatt en bred evaluering i 2014. I denne evalueringen så man på to ting. For det første så man på den rettslige situasjonen for varslerne i Norge, og for det andre så man på den faktiske situasjonen for varslerne i Norge. Hva ble så undersøkt? Jo, det ble undersøkt hvordan varsling foregår og virker i virksomhetene, og hvordan relevante tilsynsmyndigheter håndterte varslersakene. Representanten pekte bl.a. på et dårlig eksempel når det gjelder hvordan man håndterer en varslersak, fra Oslo kommune, om tyveri av medikamenter. Det er viktig at man gjennom en sånn type evaluering får gått grundig til verks og avdekt de faktiske forholdene. Konklusjonen viser bl.a. at lovverket i all hovedsak fungerer etter hensikten. Norske arbeidstakere varsler i større grad enn i andre land, og de som varsler, blir i mindre grad utsatt for sanksjoner. Det synes jeg er bra. Det er positivt. Men vi skal også minne oss selv på at alt ikke er rosenrødt. Halvparten av arbeidstakerne i Norge sier at de kvier seg for å varsle – halvparten av arbeidstakerne i Norge sier altså i en undersøkelse at de kvier seg for å varsle. Det betyr etter mitt skjønn at det er behov for ytterligere utredninger, behov for å gå ytterligere gjennom varslingsbestemmelsene og se på hvordan man kan forbedre og styrke dem. Jeg er glad for at komiteen gjennom det arbeidet som den gjorde da den behandlet endringen i arbeidsmiljøloven, og i innstillingen som ble gitt for snart to måneder siden, også gir et oppdrag til regjeringen om å gå gjennom flere momenter for å bedre rettssikkerheten for varslerne, få bedre opplysning og kampanjer knyttet til hvordan det kan bli enklere å varsle. Jeg har også lyst til å peke på noen momenter som også representanten Rotevatn var inne på. I dag er det sånn at det er Arbeidstilsynet som har veiledningsansvaret og oppfølgingsansvaret når det gjelder arbeidsmiljøloven. Men også andre etater, andre offentlige myndigheter, må være på banen. Jeg tar noen eksempler: La oss si at det er varsling om alvorlig miljøkriminalitet, alvorlige hendelser knyttet til dyrevelferd eller korrupsjon. Da er det viktig at man får til mer samhandling mellom de kontrollmyndighetene, sammen med Arbeidstilsynet, og at man har et godt og felles grunnlag og en verktøykasse for å gå inn i de problemstillingene. Den tverretatlige eller tverrsektorielle måten å jobbe på tror jeg det er viktig at man i større grad klarer å styrke – altså en bedre samordning. Vi vet at innenfor arbeidsmiljølovens bestemmelser er det i dag bl.a. en bestemmelse om at man kan beskytte identiteten til vedkommende som varsler – i § 18-2. Jeg synes det er bra. Det er bra at den som varsler, kan føle seg trygg på at når en går og melder fra til Arbeidstilsynet, er en ivaretatt på en god og trygg måte. Som jeg innledet med å si: En som varsler, skal føle seg trygg på at en ikke får represalier fordi en har varslet om kritikkverdige forhold. I det arbeidet som departementet nå er i gang med, mener jeg det kanskje er lurt å vurdere å utrede om den bestemmelsen også skal overføres til annen relevant lovgivning – med tanke på nettopp alvorlige, kritikkverdige forhold innen dyrevern, korrupsjon eller miljøkriminalitet, for da kommer det også andre instanser inn. Hvordan skal man føle seg like trygg, like beskyttet når man tar det opp med de etatene som man bør ta det opp med? Det er noe som vi i departementet ser på, og noe som vi vil se nærmere på. Så er vi i gang med de forslagene som ble vedtatt i Stortinget, vi er i gang med et utredningsarbeid. Jeg kan ikke her og nå love i hvilken måned vi blir ferdig og kan legge frem en sak for Stortinget om det, men det prioriteres fra min side. Jeg ønsker å gjøre det grundig, men jeg ønsker også å ta med – for å få varslet om det – en dimensjon til inn: Bør vi utvide varslervernet til også å omfatte andre ansatte enn bare de fast ansatte i en virksomhet? Bør man ha den samme tryggheten f.eks. for innleid arbeidskraft, at de har det samme vernet når de varsler om kritikkverdige, alvorlige situasjoner? Det er noe jeg også ser på i det utredningsarbeidet og oppfølgingsarbeidet som Stortinget har bedt regjeringen om å gjøre, og jeg synes det er viktig også å se det i en sånn sammenheng, når vi først skal legge frem en sak om varsling. Da er hvor raskt vi kommer tilbake, også litt avhengig av hvor mye vi ser på. Men for meg er det viktig at vi holder trykket oppe, at vi holder fremdrift på det, og at vi får levert en god sak til Stortinget, sånn at man nettopp får fulgt opp det som er intensjonen til både regjeringen og interpellanten: at man får et bedre og styrket varslingsvern for dem som peker på alvorlige og kritikkverdige forhold i arbeidslivet. I en tid der vi også ser at det griper om seg med alvorlig arbeidslivskriminalitet, vil det være enda viktigere, tror jeg, at man har den tryggheten for at man kan varsle når kritikkverdige forhold er der, og at man har det offentlige, og støtteapparater som Arbeidstilsynet og andre etater, i ryggen – at ens sikkerhet blir ivaretatt. Det å finne de gode løsningene på det er noe regjeringen nå også sitter og ser på i det samme arbeidet. Jeg vil nok en gang gi honnør til interpellanten for å reise en viktig debatt – en arbeidslivsdebatt, etter mitt skjønn – som handler om tryggheten til norske arbeidstakere. Når vi vet at halvparten av alle arbeidstakerne er skeptisk til å gå til det skritt å varsle og kvier seg for å gjøre det, synes jeg det er noe vi som politikere skal ta på alvor. Da bør vi også se på hvordan vi kan bedre deres trygghet og ikke bare lene oss tilbake og være fornøyd med at loven etter all hensikt fungerer godt. Vi må også skape den nødvendige trygghet for å få dette til å fungere på en optimal måte.