trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2015-05-19:
Representanten Raja tok opp flere tema i innlegget som jeg kunne ha tenkt meg å kommentere, men jeg velger å forholde meg til saken som ligger i kontrollkomiteen – kontrolloppdraget. Det er derfor vi er her. Det jeg har lyst til å spørre representanten Raja om, er at representanten sier at ministeren har beklaget. Det er det flere som har tatt fram og vist til. Men kan representanten bekrefte at ministeren ikke har beklaget at han sa at politiet hadde oppfattet endringen, som aldri kom fram, og at ministeren ikke har beklaget at han opplyste at det åpnet seg en mulighet for retur til Afghanistan, selv om afghanske myndigheter sier noe annet?
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2015-05-19:
Bare for å gjøre det helt klart: Representanten Raja er enig med meg i at man ikke har registrert at ministeren har beklaget at han først sa at politiet hadde oppfattet den endringen som kom, selv om politiet ikke hadde oppfattet at den endringen kom.
Michael Tetzschner (Høyre), 2015-05-19:
Nå synes jeg vi skal passe litt på de parlamentariske formene, for det er ikke opp til Stortinget å drive personalpolitikk. Men det ligger vel kanskje også i noe av det jeg sa tidligere, at ikke å ha lest godt nok korrektur på tildelingsbrevet fra departementet når man videreformidler det til politidistriktene og Politiets utlendingsenhet – det er en korrekturfeil i utgangspunktet. Jeg har ennå ikke sett at noen har klart å føre en overbevisende argumentasjon om at det var noe man ikke ønsket å sette ut i livet. Det er klart at hvis man opererte med en sånn ufeilbarlighetsstandard i det offentlige, ville det faktisk vært ganske ulevelig, og det ville gått utover administrasjonens effektivitet.
Michael Tetzschner (Høyre), 2015-05-19:
Da kan jeg faktisk vise til Frøiland-utvalgets innstilling, som sier at Stortinget skal vise stor tilbakeholdenhet med å ha oppfatninger av embetsverkets aktiviteter og ansvarsforhold. Vi må i utgangspunktet rette vår bekymring, våre spørsmål og våre utfordringer til vedkommende statsråd. Det ligger jo også i maktfordelingsprinsippet at Stortinget ikke skal, ikke bør og ikke kan være personalmyndighet.
Michael Tetzschner (Høyre), 2015-05-19:
Til det siste: Det er klart at når vi har en kontrollhøring der dens gjester omfatter flere enn statsråden selv, og kontrollkomiteens medlemmer da spør ledere for ytre etater om deres forhold, må man jo få lov til å kommentere de svarene som kommer derfra. Da kan det ikke være sånn at opposisjonen bruker de svarene fra underliggende etater som det passer. Det må også være anledning til for andre – overordnede, departementet – å bidra med sin informasjon fra sitt ståsted. Når det så gjelder statsskikken: Veldig mye i kontrolltemaene er veldig vagt formulert, og da blir det jo en politisk vurdering, som vi da ikke er enig med komitéflertallet i så langt.
Michael Tetzschner (Høyre), 2015-05-19:
Det er et umulig spørsmål. Det er en skjønnhetsvurdering representanten Solhjell begir seg inn på. Han likte ikke mitt innlegg. Jeg likte ikke hans replikk.
Michael Tetzschner (Høyre), 2015-05-19:
Representanten Støre var inne på at det primært var opplysningsplikten han var ute etter å belyse. Men så sier han at grunnen til at denne saken er så viktig, er nettopp at dette er så alvorlig for alle de menneskene det gjelder. Jeg tillater meg å tolke det slik at dette alvoret, det at politikkendring ikke implementeres – for det har jo vært tema i dag – må skyldes at lettelser i humanistisk retning ikke er blitt formidlet videre. Da er spørsmålet: Hvordan føler Støre at dette måles opp mot politikken til den regjeringen han selv har vært med i? For underliggende sett er det jo en voldsom kritikk mot humanismen i Stoltenberg-regjeringen, som Støre var utenriksminister i.
Michael Tetzschner (Høyre), 2015-05-19:
Dette var et meget interessant svar, for sammenligningsgrunnlaget er altså ikke da den forrige regjeringens politikk, men hva Arbeiderpartiet hadde tenkt å utvikle av ny politikk i opposisjon. Det er ikke helt det samme. Men så er vi altså enige om at det grunnleggende sett er snakk om forvaltningsavgjørelser, og siden vi skal diskutere det som har skjedd i 2014, vil jeg stille spørsmål til representanten Støre om han er kjent med et eneste tilfelle hvor noen har vært sendt ut av landet i henhold til et gyldig forvaltningsvedtak, som ikke skulle vært sendt ut av landet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-05-19:
Kontrollkomiteen behandler det konstitusjonelle, ikke det politiske, innholdet som representanten Tetzschner brukte mye tid på, og saken gjelder jo om statsråden har gitt korrekte opplysninger til Stortinget, jamfør Grunnloven § 82. Det statsråden sa i Stortinget den 2. desember, var: «Politidirektoratet har, som underliggende etat, ikke fulgt opp den klare politikkendringen som ligger i tildelingsbrevet for 2014. Slike feil skal ikke forekomme.» Regjeringspartiene mener at dette ikke er noen ansvarsfraskrivelse, Senterpartiet er uenig i det. Mitt spørsmål er følgende: Bør en så sterk kritikk av en embetsmann som statsråden har uttrykt fra Stortingets talerstol, få konsekvenser for vedkommendes stilling?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-05-19:
Dette gjelder ikke korrekturfeil, ufeilbarlighetsstandard, som representanten snakker om, det gjelder det som er kjernen i saken, nemlig begrepet «klar politikkendring». Statsråden har hele tida sagt at det var en klar politikkendring i det tildelingsbrevet som ble gitt, og den klare politikkendringa har den øverste embetsmannen for politiet, politidirektøren, ikke fulgt opp. Er det en kritikk som må få følger for vedkommende tjenestemann?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-05-19:
Jeg trodde at det som statsråden sa i Stortinget 2. desember, ikke var til å misforstå. Det var helt klart der hvem som hadde gjort feil; det var Politidirektoratet som hadde gjort feil ved sin leder, ikke statsråden. Politidirektoratet har ikke fulgt opp den klare politikkendringa. Og så opplever vi nå at Fremskrittspartiets hovedtalsperson sier at han ville også svart på samme måten, og det svaret fra statsråden er ikke å skylde på embetsverket. Det er ganske spesielt. Er det ikke slik at det som statsråden sa den 2. desember, er utvetydig? Og når det er så utvetydig, må vel det få konsekvenser for embetsmannen, når en gjør en så klar feil?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-05-19:
Som representanten sa, er uttrykket «sterkt kritikkverdig» et svært sterkt uttrykk i en situasjon hvor det er en kontrollsak. Det er et meget sterkt parlamentarisk uttrykk. Mitt spørsmål går på det som for Senterpartiet er det sentrale, nemlig hva statsråden sa i Stortinget 2. desember, da statsråden sa følgende: «Politidirektoratet har, som underliggende etat, ikke fulgt opp den klare politikkendringen som ligger i tildelingsbrevet for 2014. Slike feil skal ikke forekomme.» Nå har vi fått en grundig behandling av alle sider, og mitt spørsmål er følgende: Har kontrollkomiteens behandling vist at det var riktig av statsråden å legge ansvaret på Politidirektoratet?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-05-19:
Det er ikke noen tvil om at statsråden har ansvaret, og det er ikke noen tvil om at statsråden har beklaget at underliggende etat har gjort feil. Men kjernen i spørsmålet er det som er sagt fra Stortingets talerstol, nemlig at statsråden helt utvetydig har sagt at feilen, at det ikke er gjennomført en klar politikkendring, ligger hos Politidirektoratet. Det er meget spesielt at det blir sagt så tydelig av en statsråd fra Stortingets talerstol, og mitt spørsmål er: Var det en rett adressat når vi nå har gått gjennom høringa, hele saken og har debatten?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-05-19:
Etter å ha hørt et innlegg som hadde så stor oppmerksomhet på den avtalen som var mellom støttepartiene og regjeringspartiene, må jeg si at den avtalen må ha vært skrevet veldig uklart – når det har ført til en så høy intensitet hele tida, og blir gjentatt på denne måten her nå. Representanten Raja snakker om at de «gremmes» over tre forhold, og ender opp med at det er «sterkt kritikkverdig». «Sterkt kritikkverdig» i denne sammenheng er når det gjelder det konstitusjonelle. Jeg må være så uærbødig at jeg må spørre: Hva er det som konstitusjonelt er så kritikkverdig i det statsråden har gjort? Det kom ikke tydelig fram i representantens innlegg.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-05-19:
Det er riktig at det var et langt innlegg, som gikk mye på avtalen, som gikk på det som er utenfor kontrollkomiteen. Men jeg vil være så frimodig å be representanten gjenta i 1 minutt hva som er konstitusjonelt kritikkverdig. Det kan ikke være særlig vanskelig når en har hatt en slik oase å ta av, slik representanten gir inntrykk av.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-05-19:
Senterpartiet er enig i at statsråden skulle fortelle om feilen som er gjort i Politidirektoratet. Det som imidlertid står igjen, er at feilen hadde reelt sett ingen betydning. Om den var viktig, hadde departementet alle muligheter til å rette opp feilen. Statsråden har tatt sjølkritikk på flere områder. Men det som står igjen, er at politidirektøren står igjen som den skyldige. Mitt spørsmål er: Beklager statsråden at politidirektøren står igjen i norsk offentlighet som den som har gjort feil, når dette ikke er dekkende for realiteten i saken?
Helge Thorheim (Fremskrittspartiet), 2015-05-19:
Jeg synes det er å gå langt å si – i dette tilfellet – at man skylder på embetsverket. Når justis- og beredskapsministeren her har fått et spørsmål om hvordan dette henger sammen, finner jeg det helt naturlig at justis- og beredskapsministeren svarer hvordan dette har foregått. Han har helt korrekt sagt at tildelingsbrevet gikk til POD, men dessverre har ikke dette gått videre til underliggende etat. Jeg finner ingen grunn til å mene at det er å skylde på underliggende etat, det er bare en korrekt beskrivelse han gir på spørsmål fra Stortinget om hvordan dette henger sammen. Hadde jeg vært i den situasjonen, ville jeg ha svart akkurat likedan.
Helge Thorheim (Fremskrittspartiet), 2015-05-19:
Nå ble det veldig mange spørsmål i det ene spørsmålet, men jeg skal ta det som jeg tror er hovedessensen i det spørsmålet handler om. I første instans vil jeg mene at det må være politidirektøren som sørger for å videreføre dette nedover. Men toppansvaret er det ingen tvil om – det er justis- og beredskapsministeren som har det overordnede ansvaret. Dette har justis- og beredskapsministeren selv bekreftet sitt syn på i Stortinget: Det er mitt ansvar helt og udelt å ha det ansvaret. Dette har justisministeren sagt i Stortinget: Jeg beklager det som har skjedd. Jeg finner det tilstrekkelig at han beklager. Men i utgangspunktet er det øverste leder, i dette tilfellet justisministeren, som har det overordnede ansvar – ja.
Helge Thorheim (Fremskrittspartiet), 2015-05-19:
Da må det nesten bli slik at jeg må gjenta det som jeg sa til representanten Christensen. Når Stortinget ber om en forklaring på hva som har skjedd i denne saken, er det vel rimelig at statsråden forklarer hvordan det henger sammen, at innholdet i brevet ikke ble videreført. Det finner jeg helt naturlig at statsråden gjorde. Men statsråden har jo selv sagt: Det er mitt ansvar at dette ikke har kommet videre. Og han har beklaget dette. Jeg finner det ikke noe mer merkelig enn det.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2015-05-19:
Det er klart at i en sak som denne, som har blitt avdekket gjennom kontrollkomiteens behandling, er det ikke tvil om at det er statsråden som har hovedansvaret for at implementeringen av denne prioriteringsendringen ikke ble gjennomført. Så er vi jo kjent med at i et system som vi snakker om her, der vi har POD og underliggende etater, er det en arbeidsdeling hvor en satser på at det går an å delegere myndighet. Det har en også gjort i dette tilfellet. Men ansvaret ligger fortsatt hos statsråden, selv om en kan påvise at en her har gjort en feil fra politidirektøren inn mot underliggende etater.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2015-05-19:
Jeg mener helt klart, som jeg sa i sted, at ansvaret for denne feilen ligger hos statsråden.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2015-05-19:
Sett i ettertid, hva ville justis- og beredskapsministeren gjort annerledes med hensyn til implementeringen av endringen i tildelingsbrevet under punktet delmål 4.2, at barn som har oppholdt seg lenge, er barn som skal prioriteres?
Abid Raja (Venstre), 2015-05-19:
Med fare for å ha gått glipp av alle beklagelsene statsråden har kommet med, har jeg ikke en tallmessig oversikt over det. Men jeg har fått inntrykk av at statsråden strengt tatt ikke har beklaget at han selv feilet. Det etterlyste vi for så vidt også i høringen i kontrollkomiteen. Det han for så vidt har beklaget, om jeg har oppfattet det riktig, er at Politidirektoratet ikke tok signalene, at folk under ham ikke tok signalene – og i utgangspunktet egentlig ikke beklaget at han selv ikke har gjort den jobben han har vært satt til å gjøre.
Abid Raja (Venstre), 2015-05-19:
Ja, det kan sikkert være mange måter å formulere en beklagelse på. Jeg fikk iallfall med meg at statsråden formulerte en beklagelse fra talerstolen her. Den beklagelsen ble også formulert, sikkert med en del andre ord, da han var i høringen, og det kan tenkes at vi får en tredje type formulering og beklagelse fra talerstolen i dag. Jeg synes det har vært helt riktig av statsråden faktisk å beklage. Det viktige for Venstre har vært at man faktisk bidrar til å rydde opp. Hvis det har skjedd feil under ens vakt, bør ikke det gå ut over borgeren til slutt, og hvis beklagelsen først blir gitt, må man også bidra til å gjenopprette de feilene. Så vidt jeg kan se, har man i ettertid bidratt til å gjøre det. Jeg håper iallfall at de regelendringene som har skjedd, bidrar til at flere asylbarn vil få bli, og også at de som eventuelt har blitt sendt ut uriktig, i strid med det som skulle være en klar politikkendring, får muligheten til å returnere til Norge dersom vilkårene for det skulle være oppfylt.
Abid Raja (Venstre), 2015-05-19:
Hvis det ikke kom tydelig fram det jeg redegjorde for i over 20 minutter, tror jeg ikke det kommer til å bli tydeligere i løpet av dette ene minuttet jeg har til rådighet. Jeg viser til det innlegget jeg har holdt, og så kan man gjerne gå gjennom referatet og lese og sette seg grundig inn i den argumentasjonen jeg nettopp hadde fra talerstolen.
Abid Raja (Venstre), 2015-05-19:
Jeg gjorde grundig rede for dette i løpet av et 20 minutters innlegg. Å lage en tabloid versjon av dette på under 1 minutt har ingen hensikt. Jeg viser til det lange innlegget jeg holdt, og så kan man gjerne sette seg inn i referatet for å få et helhetsinntrykk.
Abid Raja (Venstre), 2015-05-19:
Feil har skjedd, det har statsråden erkjent og beklaget. I ettertid har regjeringspartiene, Kristelig Folkeparti og Venstre inngått en ny avtale. Den er slik at bl.a. utsendte barn skal få prøve sakene sine på nytt. Det ble en del tumulter rundt dette i media, og det ble skapt betydelig tvil om avtalens innhold osv. Mitt spørsmål handler om hvor i løypen dette arbeidet nå ligger. Når kan vi forvente at en slik saksgjennomgang faktisk finner sted, og når akter man å gjennomføre det å rette opp i feil som kan ha vært begått mot de barna som uriktig kan ha blitt sendt ut?
Abid Raja (Venstre), 2015-05-19:
Mener representanten Støre virkelig at det skal være grunn nok for mistillit dersom en statsråd har beskrevet en politikkendring som man i ettertid ser ikke finner sted? Hvis man legger den målestokken til grunn, hvilken målestokk skal man legge til grunn når representanten selv var statsråd og beskrev en politikkendring om både kreftgaranti og bygging av 12 000 nye sykehjemsplasser som aldri fant sted? Skulle tidligere storting dermed etter den samme målestokken vedtatt mistillit mot representanten, som den gang var statsråd?
Abid Raja (Venstre), 2015-05-19:
Jeg har lest veldig grundig hva Arbeiderpartiet har skrevet i innstillingen, og jeg har også lyttet til det meste av den debatten som har vært her. Jeg noterer meg nå at Arbeiderpartiets leder kanskje gjør retrett på det han selv hadde full kontroll over. Det var en pressekonferanseaktig seanse, hvor man trådte opp i Dagsrevyen og uttalte dette. Det er ikke et sitat som kan ha blitt klippet og limt, for det er en setning som representanten selv ytret. Men han mener da altså at den setningen ikke kan gjøres gjeldende, at man ikke kan ha det som målestokk for vurdering av om en statsråd skal ha Stortingets tillit eller ikke – at den setningen ikke kan bli stående slik jeg har referert den, og slik den ble sendt på Dagsrevyen?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-05-19:
Jeg mener at jeg har beklaget det reelt. Dette er mitt ansvar. Jeg har beklaget det fra Stortingets talerstol, og jeg har beklaget det i kontrollhøringen. Jeg mener det har vært svært tydelig at jeg tar ansvar for det jeg har ansvaret for, og det er alt som skjer i mitt departement og i mine underliggende etater, som jeg har det konstitusjonelle ansvaret for. Det er helt åpenbart at den kritikken som er formulert av et flertall i innstillingen, tas svært alvorlig fra min side.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-05-19:
Jeg gikk ganske detaljert igjennom dette i mitt innlegg. Jeg er uenig i noe av faktatolkningen til flertallet i komiteen på enkelte områder, men det betyr ikke det samme som at en statsråd ikke forholder seg til det flertallet i Stortinget skriver i en innstilling. Det forholder jeg meg naturligvis til.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-05-19:
For det første har vi nå endret de rutinene. Det betyr at vi nå går igjennom på en helt annen måte disponeringsskrivet der hvor det er politikkendringer, og ser at de er i samsvar med det som kommer frem i tildelingsbrevet. Det er også slik at det vil bli fulgt opp i den løpende styringsdialogen som vi har med underliggende etater, for å være sikker på at politikkendringer er oppfattet i underliggende etater. Det gjelder helt generelt, ikke bare i forhold til én etat. Vi har endret rutinene våre på det området, basert på de erfaringene denne saken har gitt.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-05-19:
Jeg vil først si at årsaken til at feilen ikke ble rettet, var at den ikke ble oppdaget. Det er beklagelig i seg selv. Det har jeg allerede beklaget fra Stortingets talerstol. Så håper jeg at jeg har vært så tydelig i min kommunikasjon gjennom egentlig hele denne prosessen på at det er jeg som tar ansvar for alt som skjer innunder mitt ansvarsområde. Det er jeg som har ansvaret for de feilene som er begått, og det er jeg som har ansvaret for å rydde opp i dem. Jeg mener det vil gi et ganske godt grunnlag for å peke på hvem som i realiteten er ansvarlig. Så mener jeg også at jeg er forpliktet til å gi uttrykk for hva som rent faktisk har skjedd, uten at det blir sett på som en ansvarsfraskrivelse eller som en peking på andre personer for å ha gjort eller ikke gjort noe de skulle eller ikke skulle gjøre. Det er en vanskelig balansegang, og jeg håper representanten Lundteigen har respekt for det.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-05-19:
Oppfølgingen av den delen av avtalen har aller høyeste prioritet i departementet. Det er allerede gjennomført høring om den nye forskriften, og det er vår intensjon at dette skal kunne tre i kraft så fort som overhodet mulig. Vi er opptatt av å ha god dialog med våre samarbeidspartier om både ikraftsettelsestidspunkt og arbeidet underveis frem til vi lander dette.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-05-19:
Til det siste er det det å si at det var samtaler om disse temaene underveis i prosessen. Jeg ble ikke før i kontrollhøringen klar over at Politidirektoratet ikke hadde forstått det de den 8. desember skrev at de hadde forstått. Det gjorde jeg også ganske godt rede for i innlegget, og dette representerer den situasjonen som var og utspant seg da. Når det gjelder spørsmålet om grunnlaget for å sjekke, er også det et spørsmål som er litt krevende, fordi en frem til september hadde hatt relativt få utsendelser av lengeværende barn. Så kom det en topp i september. Når en ser dette i forhold til antallet barn som samlet sett ble returnert – returtallene var samlet sett vesentlig høyere i 2014 enn tidligere år – er spørsmålet hvor balansen er, når var det for mange lengeværende barn som var uttransportert eller ikke? Vi forholdt oss til de opplysningen vi hadde, og jeg registrerer at komiteen mener at jeg burde ha sjekket det grundigere. Jeg kan forsikre om at en slik situasjon ikke kommer til å oppstå igjen.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2015-05-19:
Statsminister Solberg er i denne debatten allerede referert, nemlig fra en tidligere debatt der hun i en sammenheng sa det som alle er enige om, at brudd på opplysningsplikten er en veldig alvorlig sak i Stortinget. Selvsagt – vi er alle enige om det. Nå har vi hørt statsrådens innlegg, der han gjentar de beklagelsene han har framført tidligere. Han sa på slutten nå at han tar selvkritikk på mye – at mye kunne vært gjort annerledes og bedre – og at han tar kritikken på alvor. Men han sier også at han tar til orientering den kritikken som et flertall i Stortinget står bak. Her ligger selvfølgelig sakens kjerne, og det er det denne debatten handler om. Det som da er mitt spørsmål til statsråden, der han nå har anledning til å si det han bør si, er: Et stort flertall i Stortinget sier nå at det er sterkt kritikkverdig den måten han har opptrådt på. Er statsråden nå villig til å beklage dette reelt og ikke bare med forbehold?
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2015-05-19:
Det var bra så langt, vil jeg si, men spørsmålet er likevel: Er dette en uforbeholden beklagelse overfor Stortinget for det som har skjedd i denne saken, og er han enig i kjernen i den kritikken som framkommer fra et flertall i Stortinget, slik den er formulert i innstillinga?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2015-05-19:
Det hadde jo Stortinget full anledning til. Men her mener jeg at representanten Raja trekker dette altfor langt. Arbeiderpartiets argumentasjon for å komme til en så alvorlig slutning er gjengitt i innstillingen og i innleggene som er holdt av kontroll- og konstitusjonskomiteens medlemmer. Det at en varslet politikkendring ikke blir gjennomført, kan ha mange forskjellige årsaker, og jeg mener her at representanten har trukket ut ett kort sitat fra Dagsrevyen som Arbeiderpartiets fulle argumentasjon. Det er selvfølgelig ikke tilfellet. Så jeg vil igjen tilrå representanten å lese våre merknader i innstillingen, og også lese sine egne og Kristelig Folkepartis – som stort sett er sammenfallende med våre – der en trekker en noe annen konklusjon. Men det er dette grunnleggende forholdet til opplysningsplikten som er grunnlaget for vår beslutning.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2015-05-19:
Stortinget avgjør om man har tillit til en statsråd, enten det er i forrige regjering eller i nåværende regjering. Den setningen er enkeltstående og ikke dekkende for hele Arbeiderpartiets argumentasjon. Jeg vil tilrå at man går til det kontroll- og konstitusjonskomiteen har skrevet, eller tar med alle sitatene jeg ga på den kommentaren jeg kom med etter at Arbeiderpartiets stortingsgruppe hadde truffet sitt vedtak.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2015-05-19:
Den regjeringen gikk av høsten 2013. Det er naturlig at vi ville jobbet videre med disse spørsmålene om vi hadde fortsatt i regjering. Vi hadde landsmøtevedtak, og vi hadde en stortingsmelding om vektlegging av barns hensyn. Vi har fulgt det arbeidet som ble gjort i den nye regjeringen om en samarbeidsavtale. Det tok lang tid før det kom forskriftsendring, og jeg har avklart i løpet av denne våren at vi nå legger den forskriften til grunn som gjeldende regelverk. Realiteten er jo nå at det er bredt flertall i Stortinget – og det er bra – rundt både lovgivningen og det regelverket som praktiseres på dette området. Så her tror jeg det er viktig å se at det er ulikt ansvar når man sitter i regjering og har ansvar for regelverket, og når man som opposisjon følger en regjering som arbeider videre med regelverk og kommer til sine konklusjoner – etter mye fram og tilbake, om vi kan si det slik.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2015-05-19:
Jeg registrerer nå at det blir gjennomført vurderinger av en lang rekke enkeltsaker hvor det spørsmålet blir tatt opp. Det som har skapt en stor usikkerhet for mange mennesker, er at det fortsatt ikke er avklart. De befinner seg i utlandet, de kan søke på nytt, de skal få sine saker avgjort på nytt, og jeg går ut fra at departement og de underliggende etater gjør de vurderingene i tråd med det regelverket som er, og den intensjonen som ligger i forskriften.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2015-05-19:
Regjeringa sine medlemer er pliktige til å opptre lojalt overfor Stortinget. Denne lojaliteten stiller to hovudkrav. Det eine er at opplysningane som Stortinget får, må vera korrekte. Det andre er at opplysningane må vera utførlege. Tidlegare talarar frå Arbeidarpartiet har gjort greie for korleis statsråden har brote opplysningsplikta i saka om lengeverande asylbarn. Mistillit er eit definerbart konstitusjonelt omgrep. Spørsmålet om mistillit handlar utelukkande om at det konstitusjonelle ansvaret ikkje vart ivareteke i denne saka. Når eg tek ordet, er det samtidig for å peika på at statsråden i fleire saker har ei arbeidsform som det er verdt å merka seg, og som gjev grunnlag for bekymring. I rolla som leiar for justiskomiteen har det vore ein del av mi oppgåve å følgja statsrådens handlingar og handlingsforsømmingar. Eg vil i denne samanhengen avgrensa meg til tre eksempel. Dei er ikkje uttømmande. I saka om generell væpning sende statsråden på høyring endringar i våpeninstruksen til politiet der han ønskte å innføra generell væpning – mot stortingsfleirtalets vilje. Då tok Stortinget affære. I saka om handteringa av mulla Krekar gjekk justisministeren utover sine fullmakter då han prøvde å instruera politiet. Då tok lagmannsretten affære. I saka om mogleg norsk fengselsleige i Nederland kunne han allereie same dagen som høyringsfristen skulle gå ut, annonsera at han skulle til Nederland for å signera ein ferdigforhandla avtale tre dagar seinare. Dette var på ein fredag. Avtalen skulle signerast påfølgjande måndag. Stortinget si høyring om ei sak som handla om dette, var påfølgjande tysdag – altså før motførestellingar, nyansar og innspel var på plass, var avtalen ferdigforhandla. Det står att å sjå om det i denne saka er mogleg å ta affære. Når Arbeidarpartiet på slutten av denne debatten stemmer for mistillit, er det utelukkande basert på ei vurdering av den konkrete handteringa av saka om lengeverande asylbarn. Mistillit er konstitusjonelt sett ikkje eit samleomgrep, det er ei heilt konkret vurdering. Når eg likevel tek opp desse andre eksempla, er det fordi dei viser at denne saka truleg berre er den verste av ei rekkje saker. Så langt er ho den einaste som bryt med dei formelle reglane som ein statsråd er bunden av, men ho er på inga måte den einaste saka der justisministeren utfordrar spelereglane for demokratiet og den folkelege forståinga av kva tillit krev. Statsministeren sa på eit tidspunkt at me etter kontrollhøyringa hadde fått ein meir audmjuk justisminister. Så langt er det lite som tyder på det, men me kan håpa og leggja til grunn at den læringsviljen som han uttrykker i dag, i denne konkrete saka, òg vert overført til andre saker på hans felt.
Mazyar Keshvari (Fremskrittspartiet), 2015-05-19:
Eurodac er et europeisk register med fingeravtrykk og opplysninger om asylsøkere samt utlendinger som påtreffes i forbindelse med ulovlig passering av ytre Schengen-grense. Eurodac-regelverket omhandler reglene knyttet til opptak og lagring av disse fingeravtrykkene og opplysningene. Eurodac er derfor et viktig verktøy for å ha kontroll over grensekryssinger i Norge og i resten av Europa. Eurodac-forordningen 2013 regulerer samme type spørsmål som gjeldende Eurodac-forordning. Samtidig legger endringen opp til å effektivisere samarbeidet, samt styrke søkerens rettssikkerhet og personvern. Forordningen utvides også med et nytt formål som gir rettshåndhevende myndigheter og Europol adgang til å anmode om å sammenligne fingeravtrykksopplysninger med de opplysninger som er lagret i Eurodac. Denne delen av forordningen faller likevel utenfor vår nåværende tilknytningsavtale med EU, og er uttrykkelig unntatt fra lovforslaget her. Norge har signert en avtale om tilslutning til Prüm-samarbeidet slik det framgår av EUs rådsbeslutning av 2008. Det gjenstår en del teknisk utvikling før regelverket kan gjennomføres. For å kunne gi rettshåndhevende myndigheter tilgang til å anmode om sammenligning av fingeravtrykksopplysninger med Eurodac-registeret, forutsettes det at dette reguleres i tilknytningsavtalen som nå inngås på dette feltet i forbindelse med Prüm-beslutningen. Jeg mener det er positivt at departementet i proposisjonen understreker at arbeidet med sikte på å inngå en slik avtale med EU er i gang. Da ikrafttredelse av resten av Eurodac-forordningen 2013 får innvirkning allerede fra 20. juli 2015, vil en slik avtale måtte implementeres på et senere tidspunkt.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-05-19:
Jeg er glad for at det er en samlet komité som står bak dette. Tilgang til opplysninger om den enkelte flyktning som skal bosettes og gis kvalifisering i en kommune, er helt nødvendig for å kunne gjennomføre et grundig og effektivt bosettingsarbeid. Flyktningene skal bosettes raskt og i riktig kommune, og både IMDi og Bufetat skal gi kommunene informasjon om forhold som vil ha påvirkning på bosetting, kvalifisering og den øvrige oppfølgingen i den enkelte kommune. Denne proposisjonen er en del av mitt og regjeringens arbeid med å styrke bosettingsarbeidet, øke rettssikkerheten for den enkelte og skape ryddige forhold for kommunene. Kommunene er avhengig av riktig og nødvendig informasjon for at de skal kunne finne egnet bolig og legge til rette for kvalifiserings- og introduksjonsprogram, godt helsetilbud og videre utdanning. Med andre ord: De skal altså legge til rette for god integrering av flyktningene. Lovforslaget har også bakgrunn i at Datatilsynet tidligere har vurdert at Bufetat har behov for gyldig behandlingsgrunnlag for å bosette enslige mindreårige. Bufetat har behov for hjemmel i lov for å behandle sensitive personopplysninger. Jeg er glad for at Datatilsynet er positiv til lovforslaget, og at de foreslåtte endringene ikke kommer i konflikt med bestemmelsene i personopplysningsloven. Regjeringen fremmer nå et lovforslag om endringer i introduksjonsloven § 25, og henvisningene til denne lovparagrafen i lovens §§ 23 og 24. Forslaget innebærer at det kan opprettes et personregister, dette for at etatene som har ansvar for bl.a. bosetting av innvandrere og behandling av tilskudd, kan innhente nødvendige opplysninger fra aktuelle instanser, slik som Utlendingsdirektoratet, Utlendingsnemnda, Det sentrale folkeregisteret, Integrerings- og mangfoldsdirektoratet og Barne-, ungdoms- og familieetaten. I dag er det IMDi og Barne-, ungdoms- og familieetaten som har oppgaver knyttet til bosetting og tilskuddsforvaltning på feltet. Forslaget vil gi IMDi og Bufetat den hjemmelen de trenger for å behandle personopplysninger i forbindelse med bosetting og tilskuddsforvaltning og muligheter til å bruke innhentede data til evaluering. Forslaget gjør også hjemmelen for behandling av personopplysninger i Nasjonalt introduksjonsregister, NIR, tydeligere. Det foreslås nærmere regulert i forskrift hvilke organer som kan behandle opplysningene, hvilke opplysninger som kan utleveres, og til hvilke organer. For opplysninger som behandles i NIR, er det tidligere utarbeidet en egen forskrift. Komiteen har i sin innstilling gitt sin tilslutning til de foreslåtte endringene i introduksjonsloven. Jeg er glad for at både høringsinstansene og komiteen gir en enstemmig tilslutning til endringsforslagene som regjeringen mener vil være med og styrke bosettingsarbeidet, øke rettssikkerheten for den enkelte og ikke minst også skape ryddige forhold for kommunene.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-05-19:
Trygge voksne skaper trygge barn. Det er mye god oppdragelse i et godt samliv, var det noen som sa til meg under et besøk på et familievernkontor. De sa også at de ofte hadde så lang kø. Når det ringer et foreldrepar og ønsker hjelp og veiledning i samlivet, må de ofte si at de må vente i to måneder. Da sier de: Sett opp en meklingstime – da kan dere komme om to uker. Dette viser at den satsingen regjeringen, sammen med de borgerlige partiene, nå har gjort med å styrke familievernet, kan være med på å få ned ventetiden for dem som søker hjelp til å ha et godt parforhold, være gode foreldre, noe som er med på å styrke den tryggheten som barna trenger. Det er sånn at det er mange som ikke klarer å leve sammen. Det kan godt være det er det beste for hele familien at det blir en skilsmisse, og da er det viktig at vi har et godt tilbud til disse familiene. Og 80 barn – i likhet med interpellanten, er jeg opptatt av at det er et stort antall barn som hver eneste dag opplever et jordskjelv i hverdagen sin, det blir en stor endring. Jeg er sikker på at spør du alle barn, er det ingen som har lyst til å ha to forskjellige hjem – bo annenhver uke hos mor og far eller bo i koffert. Det vet også vi som pendler hver eneste dag eller hver eneste uke, at det å ha to boliger er krevende. Samtidig er det er veldig mange familier som klarer å få dette til å fungere. Det er veldig bra. De aller fleste familier klarer å komme til en avtale. Men for de familiene som sliter og for de barna som sliter, må vi ha et hjelpeapparat som hjelper den enkelte familie. Jeg er veldig glad for at det er et godt tilbud i den enkelte kommune, og at det er helsestasjoner, skoler og familievernkontor som gir den hjelpen. Vi har også sendt ut på høring, som interpellanten var inne på, et forslag om likestilt foreldreskap. De store konfliktene for familiene er ofte det som gjelder samværssabotasje og ikke minst flytting, som interpellanten var inne på i det første innlegget sitt. Flytting fra venner, fra lekekamerater, fra et godt, velfungerende samvær kan være utfordrende for det enkelte barn. Derfor blir det spennende å følge den høringen. Jeg tror det er viktig at vi også fokuserer på likestilt foreldreskap, og at barna har rett på samvær med begge foreldrene sine. Jeg har lyst til å understreke at det er alltid den avtalefriheten som foreldrene har i dag, som skal gjelde, og det er barnas beste som skal være hovedanliggende i det arbeidet som skal skje med hensyn til likestilt foreldreskap.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-05-19:
For et par uker siden hadde jeg et innspillsmøte til familiemeldingen, der vi hadde besøk av barnepanelet til Redd Barna, og der var akkurat dette temaet oppe: Hva er det vi voksne kan gjøre for dere barn som opplever at foreldrene går fra hverandre? Det de var veldig tydelige og klare på, var at de måtte bli hørt, og at det ikke måtte være tabu å snakke om det. Der mener jeg at NRK Super på en måte har vært med på å ufarliggjøre dette temaet. Men så var det én ting de sa var det aller viktigste, og det var at foreldrene måtte snakke med dem. Foreldrene må altså tørre å forklare dem hva som skjer, for det er ofte det som er et problem. De aller fleste klarer å ha en god hverdag selv om foreldrene er skilt – både når det gjelder foreldresamarbeidet og det enkelte barn – så vi skal altså ikke stakkarsliggjøre alle barn fordi om de lever i skilte familieforhold. Men det er viktig at de barna som har behov for det, får hjelp og støtte, at de har noen de kan snakke med, og ikke minst at foreldrene får god veiledning og kompetanse om hva det er barna går igjennom, og om hvordan de kan snakke med barna. Vi vet at de fleste barn har en lojalitet til begge foreldrene. Derfor er det viktig at vi som er foreldre, er bevisste på den oppgaven vi har med å gi barna den tryggheten, til å si at det valget de gjør, er ok for meg. Det er viktig å være forelder og si: kos deg hos mamma eller kos deg hos pappa denne juleferien, eller denne sommerferien – for å vite at neste uke er det din tur, eller neste ferie er det min tur. Hvis barna vet at foreldrene har det godt også når de er hos den andre part, er det også med på å gjøre hverdagen deres bedre. Hvordan vi voksne oppfører oss, er viktig for hvordan barna har det, og derfor må voksne settes i stand til å ivareta barna sine. Så var representanten Bekkevold inne på dette med domstolene. Domstolen i Sør-Trøndelag har et godt samarbeid med familievernet, der domstolen sier helt klart: Nei, dere får ikke saken deres opp i domstolen før dere har vært og meklet en gang til. Det har hjulpet veldig mange familier til å gå en runde til, til å se barna sine og til ha fått til en god avtale. Interpellanten var inne på hva som må til. Jeg er glad for at regjeringen både har styrket barns rettigheter gjennom loven, som sier klart at barn skal bli hørt, og vi har styrket kommuneøkonomien, vi styrker helsestasjonene, vi styrker familievernet, og ikke minst er det nå også kommet på plass en strategi mot barnefattigdom, som også er viktig for de barna som lever i de familiene. Jeg er glad for at Stortinget har et engasjement for dette. Jeg kan love at regjeringen også skal følge opp dette.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2015-05-19:
Jeg takker statsråden for mange gode svar. Jeg vet at hun bryr seg og vil gjøre en forskjell. I Dagsrevyen 26. januar kunne vi høre om 50/50-samværsordning og samarbeidsklima mellom foreldrene. Den viste at 50/50-deling ikke automatisk gir godt samarbeid, men tvert om at det kreves godt samarbeid. Barna lider om ikke det er til stede. En av utfordringene som det ble pekt på, er lojalitetskonflikten, der ungene føler de må velge en eller ikke klarer å velge. Det ble også nevnt i et møte vi hadde med et familievernkontor, at ungene velger 50/50 fordi de vil unngå at en blir såret. Det å gi ungene en forståelse av at det ikke er antall samværsdager som viser hvor glad foreldrene er i dem, er viktig. Det er en oppgave som familievernkontorene tar på alvor, etter det de sier. Det som skal gjøres, må være til barns beste. Vi er nødt til å ha vern for barna, ikke et foreldrevern. Derfor må vi ikke la spørsmålet om samvær gå på voksnes premisser om hva de ønsker, men finne den beste løsningen for den aktuelle ungen der og da. Statsråden har også sendt ut på høring en sak der delt samvær skal være hovedregelen. En av utfordringene ungene tok opp i serien, var nettopp det med å ikke høre til ett sted, å være rotløs. Det vil bli interessant nå å følge den debatten og se saken i lys av det. Det vil bli interessant å høre hva statsråden tenker om hvordan barns beste kan ivaretas enda bedre ved den ordningen som hun her har sendt ut på høring. Jeg tenker at i denne debatten er det lett å tenke mest på hva som er rettferdig og ikke det som er rett. Det som kan være greit for én unge, kan være helt feil for en annen – akkurat som statsråden nevnte. Noe som aldri kan bli feil, er å vise at ungen er elsket uansett hvordan en velger livet framover. Trygghet og kjærlighet blir aldri feil, og barn fortjener voksne som kan gi det. Barn trenger trygge voksne å forholde seg til, trygge voksne med faglig kompetanse som de kan betro seg til, som de kan få råd av, og uavhengige voksne som ungene kan stole på, og som ikke tar side i saken. Det NRK gjorde i sin serie, er også et tiltak som ikke skal undervurderes. Det å løfte fram samfunnsutfordringer og vise til noen løsninger tror jeg vil være bra. Jo mer en prater om ting, jo lettere er det å ta fatt i det som ikke er greit. Den mest sårbare parten, ungene, må derfor løftes inn i det politiske rom. Derfor er debatten her i dag viktig. Den ser jeg fram til.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2015-05-19:
Barns medvirkning og å lytte til det de mener, er viktig, og når NRK tar opp sånne saker, er det vårt ansvar å se om det er noe vi kan gjøre med det. Det er flere som har vært inne på foreldrenes ansvar, og det er klart at det er viktig, for det er jo der konfliktene er, og det er jo ofte konflikter som gjør det vanskelig. Det å forebygge konflikter er derfor kanskje noe av det viktigste vi voksne kan gjøre. Familievernkontorene gjør en god jobb. Jeg har besøkt flere av dem sammen med komiteen, og de har litt ulike metoder. Kanskje vi bør se på om det er metoder som de bør adoptere fra hverandre, og lære av hverandre, slik som f.eks. den i Grenland. «Best practice» er ofte det som kan være lurt, og en er ikke nødt til å finne opp kruttet på nytt hver gang. Jeg synes det er flott å styrke familievernet – all ære til det – men igjen vil jeg nevne flere ting som henger sammen: Det å ha en økonomi å leve av for å dempe konfliktnivået – altså å ha arbeid eller trygd som en kan leve av, nok ansatte med kompetanse i skole og barnehage, flere helsesøstre, som igjen betyr en bedre kommuneøkonomi, slik at det prioriteres. Det er dette som henger sammen med det å få et godt barneliv. Det å dele på kunnskap er viktig, som jeg sa, og det som er rett ett sted, er kanskje også bra et annet sted. Det er jo ikke sånn, som det blir sagt, at alle barn får problemer. Derfor er det veldig vanskelig å lage én mal for alle. Jeg tror ikke at det er ett svar med to streker under på dette problemet. Min intensjon var å løfte debatten, slik at vi kunne se på dette også i Stortinget, og at vi snakker om samlivsbrudd på barns premisser, som også Mette Tønder så rett var inne på. Det å snakke om problemet, det å løfte det inn i den offentlige debatten, gjør det mindre farlig og mindre vanskelig. Derfor må vi fortsette med det. Vi må fortsette å bruke det politiske liv til å gjøre gode vedtak og gode lover for ungene, men vi må også ta del i den offentlige debatten – i tv, i sosiale medier og ellers i den offentlige debatten. Statsråden varsler en familiemelding i 2016, og det ser jeg fram til. Det skal bli spennende å diskutere den, og der vil vi sikkert også komme tilbake til mange andre tiltak. Avslutningsvis vil jeg takke for en god debatt, og igjen takk til NRK Super. Jeg håper at de kan ta opp flere vanskelige temaer i framtida, slik at vi kan løfte dem inn i det politiske livet her på Stortinget og se om det er noe vi bør gjøre eller endre på.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2015-05-19:
Hvordan legge til rette for at barn og voksne har en god hverdag også når foreldre går fra hverandre, er en viktig politisk diskusjon. Vi vet at det finnes mange gode argumenter for at vi tar diskusjonen. Samtidig skal vi vokte oss vel for å stigmatisere de eventuelle barna og sette dem inn i en egen kategori med fellesnevnere som f.eks. skilsmissebarna. Vi er alle opptatt av å se barnet, og at vi legger til rette for samarbeidsarenaer som fungerer – at vi som samfunn klarer og evner å ha et sikkerhetsnett ved behov. Alle voksne og alle barn kan ha det vanskelig ved skilsmisser. Da er det viktig at vi har rigget oss, slik at barnehager, skoler og helsepersonell er klare til å støtte opp med nødvendige tiltak ved behov. Selv er jeg opptatt av et frivillig oppmøte. I så måte er det all grunn til å gi honnør til NRK, som har tatt et stort samfunnsansvar og setter aktuelle saker inn i sine sendinger spesielt rettet mot barn. Jeg tror alle i denne sal er opptatt av og med hånden på hjertet kan si at de med sine forslag eller sin politikk ønsker å gjøre det som er det aller beste for alle barn. Utgangspunktene er noe forskjellige, men det er med gode hensikter. Mitt poeng med å ta ordet i debatten i dag er å forsøke å forhindre noe som etter mitt syn av og til fører til at vi generaliserer de barna som opplever skilsmisse. Vi må vokte oss vel for å stakkarsliggjøre dem, overlesse dem med medlidenhet, fortelle dem at skilsmissebarn er barn med utfordringer, eller for den saks skyld generalisere og ta barn inn til samtaletimer på et kontor fjernt fra de trygge omgivelsene de opplever i f.eks. barnehage og skole. Det kan være vanskelig å være både barn og voksen i deler av livet. La oss politisk legge til rette for at den vanskelige delen av livet blir kortest mulig, og at hjelpen er der når en har behov – i trygge omgivelser.
Mette Tønder (Høyre), 2015-05-19:
Først vil jeg benytte anledningen til å takke interpellanten for å ta opp et viktig tema som berører veldig mange barn. Samlivsbrudd er som en liten minikatastrofe. De voksne får økt sjanse for å bli borte fra jobben, for å få depresjoner, og mange rammes hardt økonomisk. Dette er hva de voksne kan utsettes for – voksne, som tross alt har en slags valgfrihet oppe i dette. Tenk da hva dette betyr for barna: et trygt univers som opphører, en endring i alt som er kjent, og kanskje nye mennesker å forholde seg til på hjemmebane – og alt dette uten en eneste mulighet til å forhindre, endre eller velge noe annet. Vi har tidligere diskutert barns rett til å bli hørt i meglinger som familien må gjennom etter samlivsbrudd. Det å gi barn rett til å bli hørt er å gi dem en mulighet til å ta noe av makten tilbake i en vanskelig situasjon. Interpellanten lister opp en rekke virkemidler i sin interpellasjon og spør hvilke som er viktigst for å ivareta barn. Jeg må i den forbindelse få sitere en annen klok type, Ole Brumm: Ja takk, begge deler! Det er for eksempel viktig å ha tilbud til alle dem som strever i et samliv – alle som har vært sammen med noen, vet jo at alle dager er ikke solskinn – og det å kunne ha noen å gå til før bruddet kan være avgjørende og kanskje forhindre at noen barn får livet sitt endret. Her gjør mange familievernkontor en svært god jobb, og jeg er glad for at vi har styrket disse i budsjettene våre. Men ikke alle klarer å holde sammen, og ikke alle bør holde sammen heller, og da må det være gode ordninger for de voksne – men mest av alt for barna – og jeg vet at mange kommuner jobber godt med dette. De har samtalegrupper, utvidede helsesøstertjenester og nå får de også styrket midlene til helsestasjonene sine. Når alt dette er sagt, så er kanskje det NRK Super gjør, og litt av det vi gjør her, viktig. Vi har i en periode hatt en tendens å diskutere samlivsbrudd på de voksnes premisser, i en litt misforstått frykt for å tråkke voksne mennesker på tærne og gjøre det enda tyngre for dem i en vanskelig situasjon, og da har vi unnlatt å snakke om hva barna opplever. Vi har vært veldig opptatt av den såkalte lykkelige skilsmissen. Problemet med dette er jo at den store rosa elefanten er der likevel, selv om den ikke har blitt introdusert. Barns opplevelser og reaksjoner på voksnes valg har blitt lagt godt merke til i barnehager, i skoler og av andre voksne rundt barna. Barn gir beskjed om at de vil skjermes fra ansvaret med å bære foreldrenes sorg, sinne og ensomhet. Samtidig er de opptatt av å få vite hvorfor foreldrene går fra hverandre, spesielt å få vite at det ikke er deres skyld, og få lov til å fortelle hvordan de opplever at foreldrene nå skal bo på hver sin kant. Derfor er det viktig at vi snakker med og ikke om barna og hvordan de har det, at barns opplevelser blir tatt på alvor, og at barn blir hørt også når de forteller om ting som kan såre oss voksne. Bare ved å være lyttende, sette våre egne følelser og behov litt på vent og sette barnas behov først kan vi voksne ta gode, kvalifiserte valg nå og for framtiden.