Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-11-04:
De asiatiske landene spiller en stor og økende rolle i det internasjonale samfunnet. Jeg er enig i representanten Solheims beskrivelse av Asias rolle. Samtidig er det viktig å understreke at Asia ikke utgjør en homogen enhet – det være seg politisk, økonomisk eller kulturelt. Asias regioner og land er svært forskjellige. Vi står overfor ulike utfordringer i vårt forhold til land i Sør-Asia, Sørøst-Asia og Øst-Asia. Etter min mening er det derfor ikke hensiktsmessig å lage en enhetlig Asia-strategi. Det som imidlertid er hensiktsmessig og nødvendig, er en stadig analyse av norske interesser og behov. I tillegg må vi fortløpende vurdere hvordan vi best kan støtte en økonomisk, sosial og politisk utvikling i Asia. Dette omfatter bevisste valg av satsingsområder og virkemidler i forhold til enkeltland. India, Kina og Japan er så viktige i internasjonal sammenheng at vi må utvikle egne landstrategier for vårt forhold til dem. Nepal, Bangladesh og Øst-Timor representerer på sin side utviklingspolitiske utfordringer for Norge. I 1994 lanserte den daværende regjeringen en Asia-plan, som fikk bred politisk oppslutning. Planen hadde et høyt ambisjonsnivå og var en strategisk satsing fra Regjeringens side på å utvikle et politisk, økonomisk og kulturelt samarbeid med Asia. Gjennom en rekke høyt profilerte besøk i asiatiske land og aktivt engasjement fra en rekke aktører i Norge fikk Asia-planen mye oppmerksomhet. Jeg deler ikke representanten Solheims oppfatning om at Asia-planen er blitt gjemt bort. Planen ble evaluert i vår, en evaluering som var gjenstand for en omfattende høringsrunde. Gjennomgangen viste bl.a. at aktivitetene våre fikk sin hovedvekt på næringslivssiden. Det ble i mindre grad utviklet konkrete aktiviteter når det gjelder politisk dialog og kulturelt samarbeid. Noe av grunnen til dette er nettopp landenes uensartede situasjon. Samtidig skal vi ikke se bort fra at Asia-krisen også hadde sin virkning. Asia-planen har likevel hatt positive effekter. Den har klargjort og strukturert vår tenkning på området. Den har bidratt til å øke bevisstheten og kunnskapene om Asia i Norge og skapt positiv oppmerksomhet om Norge i Asia. Planen har også bidratt til å styrke samarbeidet mellom ulike deler av offentlig administrasjon, næringslivet og akademiske institusjoner, selv om jeg er enig med representanten Solheim i at dette ikke er godt nok. Regjeringen legger vekt på å videreutvikle Norges forhold til de asiatiske landene. Dette gjelder politiske forhold, utviklings- og miljøsamarbeid, samarbeid om demokratiutvikling og menneskerettigheter, kulturelt samarbeid og kontakter mellom det sivile samfunn og forskningsmiljøer, foruten norsk eksport og investeringer. Innenfor denne generelle rammen vil vi måtte konkretisere samarbeidet med enkeltland på prioriterte sektorer, som i stor grad vil variere alt etter hvilket land vi diskuterer. Japan står i en særstilling og krever et eget engasjement. Den nye regjeringen i Sør-Korea representerer også et positivt tilskudd til de demokratiske kreftene i regionen. Vi vil utvikle samarbeidet også med dette landet. Norge har etter hvert utviklet et bredt samarbeid med Kina både politisk, økonomisk og kulturelt. Kina er av stor betydning når det gjelder norsk handel og investeringer, selv om vi ikke figurerer på de siste statistikkene. Det er samtidig et av de landene vi har samarbeidet mest med om utviklingen av en dialog om menneskerettigheter. Miljøspørsmål står også høyt på dagsordenen for forholdet mellom Kina og Norge. Det er imidlertid fortsatt rom for større bredde og utdypning av samarbeidet, og det vil Regjeringen følge opp. I den forbindelse kan jeg opplyse at det nå forberedes et besøk for statsministeren til Japan, Sør-Korea og Kina neste høst. India er en annen asiatisk stormakt, både sikkerhetspolitisk, økonomisk og befolkningsmessig. India var Norges første bistandsland. Etter hvert har norsk næringsliv fattet større interesse for landet, selv om det også der later mye tilbake å ønske, slik som representanten Solheim er inne på. I den senere tid har samarbeid om teknologi, handel, investeringer og miljø fått en noe mer sentral plass. Regjeringen ønsker en utvikling av forholdet til India, etter mønster av det bredt anlagte samarbeidet som vi har etablert med Kina. India er en regional stormakt som det er viktig å føre en løpende dialog med. Jeg planlegger et besøk til landet tidlig neste år. Indonesia, verdens største muslimske land, står midt oppe i en omfattende reformprosess, både politisk og økonomisk. Denne prosessen ble innledet da president Soeharto ble tvunget til å trekke seg i mai i fjor. Vi må utnytte mulighetene som nå åpner seg, til å intensivere samarbeidet med dette landet. Det er svært viktig å støtte den nye regjeringen. En positiv utvikling i Indonesia vil ha betydning for hele regionen. Regjeringen vil derfor se på hvordan vi best kan gi vår støtte til de nye myndighetene i Jakarta. Regjeringen er videre opptatt av det regionale samarbeidet mellom asiatiske land, ikke minst samarbeidet mellom landene i Sørøst-Asia – ASEAN. Organisasjonen spilte en viktig rolle senest i forbindelse med krisen på Øst-Timor. Vi har bl.a. nær kontakt med Thailand, som for tiden har formannskapet i ASEAN, og som, som representanten Solheim nevnte, samarbeider i Lysøen-gruppen. Dette samarbeidet vil vi følge opp videre. Regjeringen er nå i ferd med å vurdere hvordan forholdet vårt til de asiatiske landene bør videreføres. Vi legger vekt på å ha en systematisk og planmessig tilnærming, med konsentrasjon om enkeltland. Politiske, økonomiske og kulturelle virkemidler vil bli sett i sammenheng. Kontakter mellom akademiske institusjoner og det sivile samfunn i Norge og i asiatiske land vil også stå sentralt. Forutsetningene og rammebetingelsene for vårt forhold til Asia er annerledes i dag enn da den opprinnelige Asia-planen ble formulert. Den finansielle og økonomiske krisen i deler av regionen har endret forutsetningene for næringslivets satsing på kort og mellomlang sikt. Et eksempel i så måte er Indonesia, som var et av de viktigste satsingslandene i Asia-planens første fase. Parallelt med den økonomiske krisen i Asia har det også funnet sted viktige endringer i demokratisk retning i en rekke land. Men utviklingen mot mer demokrati er ikke entydig eller uten tilbakeslag, slik vi så et eksempel på nylig da de militære grep makten i Pakistan. Utenriksdepartementet har fulgt arbeidet med den svenske Asia-strategien og hatt nær kontakt med det svenske utenriksministeriet. I mars i år ble det arrangert et større seminar i Oslo om erfaringene med den norske Asia-planen og opplegget for den svenske strategien. Planene for den svenske Asia-strategien ble utformet før Asia-krisen. Dessuten er Sveriges forhold til asiatiske land, ikke minst når det gjelder eksport og investeringer, av betydelig større omfang enn tilfellet er for Norges vedkommende. Selv om utgangspunktet er forskjellig, er det imidlertid elementer i det svenske opplegget som vi tar sikte på å gjøre bruk av også i vårt arbeid. Det er bl.a. viktig med en omfattende dialog med ulike fagmiljøer og interessegrupper i det norske samfunn som kan bidra til en fornyet satsing på forholdet til asiatiske land. Regjeringens arbeid vil kombinere en helhetlig analyse av Asia med spesifikke planer for satsingen på sentrale land. Dette er nødvendig både for å gjøre arbeidet konkret og relevant, og fordi forskjellene mellom asiatiske land er så store. I noen land er det utviklingssamarbeidet som er det primære. Det gjelder ikke bare de prioriterte samarbeidslandene Sri Lanka, Bangladesh og Nepal, men også land som Kambodsja og Laos. I andre sammenhenger er det vårt sterke politiske engasjement for å finne løsninger på konfliktsituasjoner som dominerer – jeg kan her nevne Burma og Øst-Timor. I en del land er det de kommersielle interessene og ønsket om utvidet samhandel og investeringer som vil tillegges stor betydning – Japan, Kina, Sør-Korea og Singapore, for å nevne noen. I Vietnam er vi engasjert i både økonomisk samarbeid, utviklingssamarbeid og demokratiutvikling. Vi skal ta med oss det beste av erfaringene fra arbeidet med Asia-planen. I tillegg vil Regjeringen følge opp planene om en større satsing på sentrale asiatiske land. Dette vil vi gjøre i nært samråd med næringslivet, forskningsmiljøer og organisasjonslivet. Ettersom dette arbeidet berører viktige norske interesser, vil det være naturlig å redegjøre mer utførlig om dette for Stortinget når deler av neste års besøksprogram i Asia er gjennomført.