Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-12-04:
Det går mot slutten av en lang dag, så jeg snublet i trappen. Tusen takk til interpellanten Jan Bøhler for et veldig viktig innspill. Jeg synes det er helt avgjørende at vi diskuterer politiets rolle og også størrelsen på politistyrken. Dette er selvfølgelig en debatt som hører hjemme i stortingssalen. Hvem andre skal diskutere politiet – størrelse og omfang – enn oss? Politiet er nettopp vårt maktmiddel; de har voldsmonopol. Det er helt åpenbart at dette er en debatt som hører hjemme her. Det interessante er at kriminaliteten i Norge går ned, så hvorfor skal vi da ha flere politifolk? Det må vi stille oss spørsmål om. Hva skal vi med flere politifolk når kriminaliteten går ned? Det enkleste svaret på det ville være at da trenger vi færre politifolk, ikke flere. Svaret på det er jo at kriminaliteten går ned på mange områder, men øker på noen områder, og de områdene kriminaliteten øker, krever en annen type ressurs og flere politifolk. Hadde den tradisjonelle kriminaliteten fortsatt slik det var før, hadde vi faktisk trengt færre politifolk, ikke flere. Men det nye kriminalitetsbildet er annerledes og krever litt andre typer ressurser. Personlig har jeg ikke noe forhold til tallet to per 1 000 – det ble innført i dette hus før min tid – eller én per 500. Det høres mye ut. Fastlegene våre er jo én per 1 500. Men det er sånn det er. Likevel er jeg enig i intensjonen. De problemene vi diskuterte i forrige interpellasjon, er såpass omfattende, og i rapportene fra politiet selv sier de at de ikke får løst disse oppgavene, hvor kvinner i hovedsak er ofrene, uten mer ressurser. Det er klart at det også er interne organisasjonsutfordringer, men alle politifolk jeg snakker med, snakker om ressurser. Jeg tror det er helt avgjørende at vi i denne debatten skiller mellom politiutdannet og sivilt utdannet. Det er viktig – og dette er til representanten Bøhler – at det ikke er Politihøgskolen og Politiets Fellesforbund som skal legge premissene for denne debatten. Endringer i kriminalitetsbildet krever nok en litt annen type politifolk. Når jeg bruker ordet «politifolk», er det ikke nødvendigvis snakk om politiutdannede. Det kan godt være en sosionom, en kriminolog eller en dataingeniør fra NTNU som er ekspert på datakriminalitet eller nettkriminalitet og overgrepsbilder av barn, osv. Dette er også politifolk, og det kan hende veksten i politiet når det gjelder politifolk, skal tas ut på disse områdene, for det responderer bedre til det nye kriminalitetsbildet vi faktisk står overfor. Derfor er jeg også uenig i Politiets Fellesforbunds krav om at de skal ha en slags jobbgaranti for politistudentene. Jeg mener at det må være opp til ledelsen i hvert enkelt politidistrikt å finne ut av hva slags type kompetanse vi trenger: Trenger vi en med tradisjonell politiutdanning fra Politihøgskolen, eller trenger vi å styrke ressursene på barnehuset med en psykolog eller en sosionom? Det må være en lokal beslutning, sånn at veksten i politiet ikke nødvendigvis skal tas ut i form av folk fra Politihøgskolen. Debatten om antall må vi kanskje være litt forsiktig med, for debatten om antall skyver fokuset litt vekk fra den viktigste diskusjonen, og det er hvordan vi prioriterer internt. Vi kan jo ikke løse disse nye problemene som vi har diskutert grundig den siste timen, bare ved å se på antall; vi må faktisk se på hva politiet prioriterer internt. Jeg vil advare litt mot å fokusere for mye på antallet. Vi må ha en diskusjon om hva de prioriterer, og hvordan vi får til omstillingen internt av de ressursene vi faktisk har per i dag. Og de ressursene vi har per i dag, må omstilles for å løse det kriminalitetsbildet vi står overfor per i dag. Dette var i forrige interpellasjonsdebatt, men jeg nevner det likevel nå, for jeg mener at disponeringen av ressursene vi faktisk har nå, er en vel så viktig diskusjon som debatten om hvor mange det skal være.