Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2008-11-27:
Vi har hørt så langt i denne debatten at Regjeringen og Regjeringens representanter i denne salen påpeker at man har et veldig ekspansivt budsjett for neste år – et budsjett som vil imøtekomme den arbeidsledigheten som man antar vil komme i løpet av kort tid. Hvordan har det seg da at både KF og kommunene etterlyser nye og forsterkede tiltak? Hvordan har det seg da at Unio går ut og krever nye tiltak? Hvordan har det seg da at bygg- og anleggsbransjen er bekymret, og ikke bare bekymret – de gir et klart varsku om at man kan risikere å komme opp i 60 000 nye arbeidsledige i løpet av de kommende to årene? Hva er virkemidlene til Regjeringen? Hva har vi hørt fra denne salen i dag? Jo, vi har hørt at arbeids- og inkluderingsministeren har sagt at vi har en ekspansivitet, men det eneste han klarer å vise til, er at det skal bygges 1 000 nye studentboliger. 1 000 nye studentboliger! Hvis man tar 1 000 nye studentboliger og fordeler på alle kommunene i Norge, er det i overkant av to studentboliger pr. kommune. For én entreprenørbedrift, for én bygg- og anleggsbedrift, tar det, hvis man har støpt ferdig og er klar til å begynne å sette opp treverket, rundt fire måneder å få bygd de to boligene. Det er bare for én bedrift. Bare i mitt eget fylke, Nord-Trøndelag, sier Maskinentreprenørenes Forbund nå at man innen tolv måneder frykter å ha en ledig kapasitet på 81 pst. – 81 pst.! Det sier noe om hvor stor arbeidsløshet vi kommer til å få, og hvor lite målrettet de tiltakene som Regjeringen legger fram i dette budsjettet, vil være for å bekjempe den arbeidsledigheten som vil komme. Jeg tror det er veldig mange som sitter rundt omkring og undrer seg. Jeg tror det er veldig mange personer som frykter framtiden: Hvordan skal man få endene til å møtes? De frykter at de må gå ned i inntekt på grunn av at arbeidsplassen er usikker. Hvis en person som tjener 350 000 kr, blir arbeidsledig, betyr det at vedkommende har en brutto lønnsreduksjon pr. måned på 11 000 kr. Det betyr videre at man har en samfunnskostnad totalt sett på årsbasis for én person på 333 400 kr. Hvis byggebransjens tall er riktige, og vi risikerer å få 60 000 nye arbeidsledige, betyr det i overkant av 20 milliarder kr i ekstra kostnader for staten. Hvorfor ikke da sette i gang med tiltak tidligere for å unngå at vi får denne massive arbeidsledigheten? Hvorfor skal man vente, slik finansministeren sa på Redaksjon EN i går? Der sa hun at hun vil følge utviklingen nøye i tiden framover, og så skal hun komme med nye tiltak i januar/februar. Men hvis man allerede på dette tidspunktet ser behovet for å komme med nye tiltak, allerede nå ser behovet for at det kan bli enda større arbeidsløshet, hvorfor skal man da vente til folk blir arbeidsledige før man setter i gang tiltakene? Hvorfor kan man ikke sette dem i gang i forkant for å unngå den arbeidsløsheten? Det må jo være en offensiv og ekspansiv politikk. Det er den politikken Fremskrittspartiet har tatt høyde for i sitt statsbudsjett. Det er vel ingen i denne salen som er uenig i de tiltakene som allerede er iverksatt. Det man er uenige om, er at de tiltakene som er iverksatt, kanskje kommer for sent og er for svake, og at man må forsterke dem. Avslutningsvis registrerer jeg i NTB i dag at arbeids- og inkluderingsministeren har uro for økt arbeidsløshet, at man vil vurdere å forlenge permitteringsreglene, og at det vil være et av de tiltakene som skal komme på plass i forbindelse med tiltakspakkene i januar/februar. Meg bekjent foreslår både Fremskrittspartiet og Høyre endringer og utvidelse av permitteringsreglene i dag. Hvorfor kan ikke da regjeringspartiene allerede i dag bli med og støtte det forslaget? Hvorfor må de vente til januar/februar med å støtte det, og ikke gjøre det nå?