trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
André Oktay Dahl (Høyre), 2012-12-07:
Fremover må vi tenke helhet, utnytte ressurser best mulig og ikke bygge opp unødvendige parallelle strukturer og bygge ned eventuelle mentale sperrer som fortsatt finnes mellom forsvar og justis. En statssekretær i justis bør ikke akkurat ha noen fremtredende rolle i kommandolinjer som handler om helikopterbistand ved trusler mot Stortingets åpning. Det er nødvendig med lovvedtak om fastsettelse av grensene for bruk av militære ressurser overfor sivile borgere i fredstid. At prosessene med å sende helikopter til Afghanistan og endringen av strukturer knyttet til politihelikopteret ikke ble sett i sammenheng, og den svekkelsen av beredskap dette samlet betød hjemme, var ikke formidlet videre spesielt klart og tydelig. Det er et eksempel på at vi er nødt til å skjønne at beredskap koster, og vi må være ærlige om det. Når vi nå fortsatt mangler flere tusen politifolk med evne til å bære våpen fordi de har mistet sin operative evne, betyr det fortsatt at vi ikke kan sikre bygninger etter et terrorangrep. Da må andre gjøre det, og det må skje raskt. Og politiet og justismyndighetene må erkjenne det, fremfor å gi et fortegnet bilde av hva man er kapabel til. Vi må erkjenne hva som er våre totale svakheter i forkant av en eventuell ny terrorhandling. Når f.eks. brannvesenet, som var helter, likevel igangsetter en evaluering av hva som kunne ha gått galt, er det bra. Andre som eventuelt i lys av kritikken mot politiet føler seg frikjent, bør tenke seg om, for det er totalberedskapen i samfunnet som er interessant, ikke papirberedskap eller sektorberedskap. Derfor legger Høyre inn, særlig i grenseoppgangen mellom politi og forsvar, økte bevilgninger i budsjettet for å bedre beredskapen. Det er viktig å vite hvilke kapasiteter vi faktisk har reelt sett. Hva fungerer? Hva fungerer ikke? Det handler ikke om ansvarsfordeling, men om oppgavefordeling. Terrorbekjempelse er politiets ansvar, men politiet må i lettere grad enn i dag kunne bruke Forsvarets ressurser. Da trenger vi en klarere forhåndsdefinering av oppgaver for politi, forsvar og andre. Det neste angrepet mot Norge kommer nok ikke til å skje i Grubbegata. Det kommer nok ikke til å skje i en gate i det hele tatt. Derfor har Høyre gjennom flere år stilt spørsmål om Norge har god nok sikkerhet knyttet til cyberområdet. Svaret er nei. Nasjonal strategi for informasjonssikkerhet ble formulert i 2003. De nasjonale retningslinjene for informasjonssikkerhet gikk ut i 2010, og ansvaret er fordelt på elleve departementer. Vi snakker ikke om hvis, men når Norge kan bli rammet av data-/cyberkrim og terror via data. Til slutt: Enkelte rød-grønne kritiserte noen partier for ikke å være opptatt av kjønnslemlestelse i utlandet. Enkelte representanter for partier her er veldig opptatt av bekjempelse av hiv i utlandet, men dessverre ser det ut til at hiv-tallene i Norge vil øke fordi man mangler en strategi for å bekjempe det her hjemme.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2012-12-07:
Eg tenkte å seie nokre ord om forsvarsbudsjettet. I motsetning til dei fleste som har hatt ordet knytt til forsvarsbudsjettet, og som har snakka om materiell, tenkte eg å snakke om personell. Då er vi inne på det med oppfølging av våre veteranar. Etter den andre verdskrigen er det over 100 000 unge menn og kvinner som har deltatt i ulike operasjonar på verdsbasis. Mange av desse er blitt utsette for veldig sterke påkjenningar, og mange av dei får igjen store problem med å omstille seg til det sivile samfunnet og å komme tilbake. Nokon slit med det i mange år, og nokon slit dessverre med det resten av livet. Vi får også tilbakemeldingar om sjølvmord. Vi ser at det skjer sjølvmord utan at ein er fanga opp av helsevesenet i det heile tatt, og det er ei stor utfordring. Her har Stortinget og regjeringa eit stort ansvar. Det er vi som sender dei ut, og vi må også innsjå at når ein sender unge kvinner og menn ut på internasjonale oppdrag, har dette ein kostnad når ein har dei ute, men det vil også ha ein kostnad når dei kjem tilbake igjen. Veteranorganisasjonane har gjentatte gonger påpeikt svikt i arbeids- og velferdsforvaltninga si handtering av personell som har deltatt i internasjonale operasjonar. Kritikken omhandlar lang saksbehandlingstid, for omfattande dokumentasjonskrav, manglande intern koordinering mellom ulike offentlege kontor og låg kompetanse om veteranane sin situasjon og utfordringar. Det er slik at alvorleg skadde, veteranar og deira pårørande derfor må få støtte, slik at dei ikkje opplever byråkrati og skjemavelde som ei meirbelastning. Norske soldatar som blir psykisk og fysisk skadde i teneste for Noreg, må bli tatt vare på både medisinsk og økonomisk og bli tilbydt tilpassa oppfølging med tanke på arbeid og utdanning. Samfunnet har eit ansvar for den oppfølginga, og ansvaret gjeld livet ut. Mange ting er likevel blitt betre. Vi har Forsvarets veteransenter på Bæreia som gjer ein flott innsats. Eg meiner det bør vurderast om dette skal bli vidareutvikla, og om det skal bli gitt eit tilsvarande tilbod i andre delar av landet. Vi har også mange frivillige organiserte tilbod til veteranane. Kronstad Hovedgård i Hordaland er der eit godt eksempel på nokon som gjer ein fantastisk jobb for skadde veteranar.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2012-12-07:
La meg bare knytte noen kommentarer til statsråd Holmås’ beskrivelse av den uenigheten som vi nå har gående mellom OECDs utviklingskomité og Utenriksdepartementet og statsråden. Kjernen i striden mellom OECD og regjeringen er ikke, selv om det høres sånn ut av og til, om Norge skal kunne ha en gjeldsbrevordning. Det er om Norge skal få godkjent penger, som står på konto i Norges Bank, som faktisk gjennomførte overføringer til utviklingsland – med andre ord: få godkjent et beløp som overført bistand før det faktisk er overført. Det er det OECD mener er en uthuling. Det er det vi – og jeg forstår også Høyre – mener er en uthuling av regelverket for godkjent ODA-bistand. Saken gjelder ikke spørsmål om enten gjeldsbrev eller tilsagnsfullmakt, men både – og. Tilsagnsfullmakt bruker også regjeringen i forbindelse med f.eks. skogsatsingen. Det er jo bare å lese regjeringens eget budsjettforslag for neste år. Om regjeringen vil, kan den selvsagt opprettholde sin ordning med gjeldsbrev. Men den kan og bør ikke forsøke å få midlene godkjent som faktisk overført bistand før det reelt er tilfelle. Jeg tror jeg må si at jeg sitter med et bestemt inntrykk av at statsråden egentlig skjønner dette godt. Men han liker ikke konsekvensen, nemlig at bistandsstatistikken da kan komme til å vise at Norge ikke overfører 1 pst. av BNI, fordi utbetalingene ikke kom i løpet av budsjettåret da pengene ble bevilget. Det er greit nok, men da kan han si det. Statsrådens fremstilling, som jeg – forsiktig sagt – synes er uklar, er derfor mer et forsøk på å legitimere det presset jeg skjønner regjeringen nå har på OECD om å endre reglene. Jeg tror ikke det er Høyre og Kristelig Folkeparti som har misforstått dette. Vi har derimot sett hva konflikten mellom OECD og Utenriksdepartementet faktisk dreier seg om, og det er et forsøk på å utvanne reglene for hva som rapporteres, og hva som faktisk kan sies å være overført bistand. Vi vet at mange land går i dragkamp med OECD for å finne ut om de kan føre bistand på den ene eller andre måten. Jeg synes kanskje det er litt oppsiktsvekkende at det er en norsk rød-grønn regjering som velger å ta en kamp med OECD på dette punktet. Det pleier å være slik at Norge forholder seg til det OECD legger til grunn, og ikke bidrar til at også andre land kanskje finner grunn til å utvanne reglene ytterligere.
Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2012-12-17:
Jeg har på vegne av stortingsrepresentantene Ketil Solvik-Olsen, Kenneth Svendsen, Christian Tybring-Gjedde og meg selv den glede å framlegge representantforslag om å fjerne uttaksmerverdiavgift på tjenester utført på fritiden av selvstendig næringsdrivende.
Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2012-12-17:
Jeg etterlyste i mitt innlegg litt mer informasjon om denne enheten Skattehjelpen, som også har vært diskutert her i Stortinget tidligere, og som jeg er glad for har fått – så vidt jeg har registrert – økte ressurser. Jeg utfordrer igjen statsråden på om han kan fortelle litt mer om arbeidet videre, og hvorfor Skattehjelpen etter min oppfatning er litt bortgjemt f.eks. på skatteetatens nettsider. Man må lete lenge for å finne fram til denne enheten, som tvert imot kanskje burde vært en av de første ting man ser når man kommer inn på hjemmesiden til skatteetaten. Det er en ting. En annen ting er – det er i hvert fall min opplevelse av det – at mange av dem som trenger hjelp, gjerne er av den eldre garde og er kanskje ikke på nett. Hvordan ser man for seg å nå fram til de skattyterne som ikke er som oss og bruker Internett?
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2012-12-17:
Norsk u-hjelp startet i 1950-årene. NORAD ble etablert i 1962, for temmelig nøyaktig 50 år siden. Siden den gangen har Norge bevilget nærmere 550 mrd. kr i u-hjelp, målt i 2012-kroner. Verdens giverland, i hovedsak den vestlige verden, ga i 2010 til sammen 851 mrd. kr i u-hjelp. Det sier seg selv at interessen for disse enorme budsjettpostene er stor. U-hjelpspengene gis jo ikke bort til de fattige i u-landene. De brukes til prosjekter, kontrakter og ikke minst til internasjonale organisasjoner og frivillige organisasjoner av forskjellig art. For disse organisasjonene er det ikke så rent lite som går til å dekke lønninger til et stadig stigende antall ansatte i den internasjonale bistandsindustrien. På en konferanse her i Oslo i forrige uke ble Norads resultatrapport presentert. En av konferansens foredragsholdere, Nancy Birdsall fra Center for Global Development, kunne opplyse at antallet frivillige organisasjoner innen u-hjelp i verden nå har passert 60 000. 60 000 organisasjoner, med støtte i varierende grad fra en eller flere statskasser i den vestlige verden, er engasjert i utviklingsarbeid i verdens fattigste land. Norge gir jo ikke støtte til alle disse, men støtte må de ha, for hver organisasjon skal ha sin generalsekretær, sitt styre, sin regnskapsfører, sin revisor og sine kontorlokaler i en dertil egnet vestlig hovedstad. Vi må kunne slå fast at det nå ikke er frivillige organisasjoner det er mangel på. Når det er sagt: Det er bra at folk engasjerer seg, og mange av disse organisasjonene gjør en flott innsats. Men det sier også noe om at det er svært fristende å starte en organisasjon som har et eller annet edelt formål, siden mye tyder på at de statlige pengene sitter nokså løst. 1 pst.-målsettingen i norsk u-hjelp forsterker dette, siden regjeringens aller fremste mål når det gjelder u-hjelp, er å bruke opp minst 30 mrd. kr i året. De frivillige organisasjonene skal være basert på entusiasme og engasjement. Mange av dem er dyktige når det gjelder å samle inn penger, men tallenes tale viser at i åtte av de ti organisasjonene som mottar mest norsk statlig støtte, utgjør statsstøtten over 50 pst. av inntektene. Hos to organisasjoner utgjør statsstøtten over 80 pst. Norske frivillige bistandsorganisasjoner skal fortsette å benytte statlig støtte i sitt arbeid for en bedre verden. Det er da heller ikke så rent lite sjenerøst av staten om organisasjonene gis anledning til å motta én statlig krone for hver krone de skaffer selv, slik Fremskrittspartiet har foreslått. Jeg tror norsk u-hjelp ville blitt bedre hvis de frivillige organisasjonene i større grad hadde basert seg på frivillighet enn slik som det er i dag. På den måten ville det også være mulig å øke det samlede bidraget til norsk u-hjelp når private og offentlige kilder ses under ett.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2012-12-17:
Takk til bistandsministeren for interessante synspunkter på dette temaet. I innstillingen fra komiteen er det anført at flertallet i utenriks- og forsvarskomiteen, som er opposisjonspartiene, mener at det vil være viktig med en studie av uavhengighet, resultatoppnåelse og effektivitet i u-hjelpsarbeidet. Vil regjeringen følge dette opp?
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2012-12-17:
I mitt første innlegg var jeg inne på det faktum at antallet organisasjoner i verden som driver med utviklingsarbeid, nå øker med en eksplosiv hastighet. 60 000 organisasjoner på verdensbasis innebærer at vi her har sett noe bortimot en dobling på fem år. Alle disse organisasjonene skal ha sine sekretariater, sine byråkrater, sine merkantile medarbeidere, og her forsvinner det mye penger i et organisasjonsbyråkrati siden antallet organisasjoner er så stort, og siden det også er organisasjoner som har andre organisasjoner som sin medlemmer. På den måten flyter pengene rimelig fritt innenfor dette systemet. Ser bistandsministeren utviklingen her som positiv – at antallet organisasjoner øker med titusenvis over kortere perioder – eller kan det nå være på tide å sette en stopper for dette?
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2012-12-17:
Jeg merker meg at representanten Svein Roald Hansen nettopp fra denne plass stilte spørsmål om hva Fremskrittspartiet egentlig mener. Jeg må si jeg blir litt i tvil om hva jeg skal gjøre i en slik situasjon, for vi har forklart det ganske grundig i representantforslaget. Vi har forklart det enda grundigere i merknadene i komiteinnstillingen, og vi har forklart det i våre innlegg her i dag. Men det dette koker ned til i et nøtteskall, er at hvis man øker egenfinansieringen av de organisasjonene, som vi alle ønsker skal fortsette å drive sin virksomhet, blir det mer penger til bistand og u-hjelp – istedenfor at organisasjonene i hovedsak skal finansieres over statsbudsjettet slik det er i dag. Det er motivasjonen Fremskrittspartiet har for å fremme dette representantforslaget. Så merker jeg meg også at flertallspartiene og bistandsministeren er relativt lite interessert i det fenomenet vi nå ser – at antallet bistandsorganisasjoner øker med eksplosiv hastighet. Med 60 000 organisasjoner og 60 000 generalsekretærer har vi en hær av generalsekretærer som reiser på konferanser og organiserer virksomhet. Hvor mye koster bare de? Er det 20 mrd. kr i året? 30? Er det 40 mrd. kr? Det er vanskelig å si, men dette burde regjeringen være mer interessert i, slik at vi kan få klar informasjon på bordet om hvor bistandspengene faktisk tar veien. Det at de er blitt bevilget til en frivillig organisasjon, betyr ikke nødvendigvis at pengene bevilges til det vi alle i denne sal håper de skal benyttes til. Jeg etterlyser derfor et sterkere engasjement fra regjeringens side på det punktet.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2012-12-17:
Jeg synes det er litt rart at det er så stor forvirring rundt forslaget. Det jeg sier, er at hvis man får en økt egenfinansiering i organisasjonene, vil det bli mer penger til disposisjon. Vi kan være enige eller uenige om nivået på de statlige bevilgningene, men en økt egenfinansiering vil skaffe flere penger til bistand.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-17:
Jeg har merket meg merknadene til flertallet i komiteen og merknadene til flertallet av partiene på Stortinget i denne saken. Jeg vil vurdere å følge opp det gjennom uavhengige studier. Men jeg mener at det da er veldig viktig at vi sørger for å se dette i et internasjonalt perspektiv, der vi ser på de norske erfaringene opp mot erfaringer fra utlandet.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-17:
Vi har i dag skatteordninger med fradragsberettigelse når det gjelder å gi gaver, for på den måten å øke andelen som gis i gaver til forskjellige frivillige organisasjoner. Så tenker jeg – uten å rote sammen for mange ting – at egenandelen som bør ligge i prosjekter, bør være avhengig av prosjektenes type og egentlig ikke i stor grad av gaver som gis. Men det er klart at en organisasjon som vil være i stand til å stille med en større egenandel, vil også kunne være i stand til å stille med større prosjekter. Slik sett tenker jeg at dette er godt ivaretatt allerede i dag. Men det er mulig at jeg misforsto representanten Høybråten.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-17:
Jeg skal se på den ordningen som de har i Storbritannia. Det lover jeg representanten Høybråten å gjøre. Men når denne type gaver går inn i organisasjonenes prosjekter, vil det nettopp kunne matche bistandsmidler hvis det er slik at det er kvalitativt gode prosjekter, og det er ting som organisasjonene også ønsker å støtte opp om. Slik sett finnes den muligheten allerede i dag innenfor de ordningene som vi har. Det er også slik at vi stiller opp med bistandspenger og matcher gjerne private. For eksempel i forbindelse med familieplanleggingsmøtet i London i sommer, der Bill & Melinda Gates Foundation stilte opp med penger, stilte vi opp med mer penger. Men jeg vil gjerne understreke at disse prioriteringene var i tråd med Stortingets vedtatte prioriteringer for bistanden. Jeg vil være litt skeptisk til å gå inn på en ordning som er automatisk, slik at hvis noen sier at dette vil jeg prioritere, skal staten stille opp med tilsvarende penger.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-17:
Det er veldig viktig at representanten trekker fram noen av disse forskerne, for dette er nettopp forskere som finansieres bl.a. gjennom forskningsmidler, gitt gjennom utviklingsbudsjettet. Det er i hvert fall ikke slik at det går an å anklage oss for ikke å drive en politikk der vi legger til rette for meningsbrytning på utviklingsfeltet. Jeg tenker som så at alle typer innspill er viktige for debatten om uavhengigheten til organisasjonene, og om vi har en bistands- og utviklingspolitikk som funker. Jeg mener at solidaritet funker. Jeg mener at den brede forskningen som ligger der, viser at det vi holder på med, også funker godt. Så fremmer Fremskrittspartiet et forslag der de sier veldig tydelig at de mener at dette, dvs. større krav til egenandel, mer «fundraising» gjort av organisasjoner, er det som skal bidra til å styrke uavhengigheten. Jeg er ikke enig i det, og jeg mener at uavhengigheten er god som den er. Men jeg vurderer, som sagt, oppfølgingen fra Stortingets flertall.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-17:
Jeg har det grunnleggende synet at frivillige organisasjoner, sivilsamfunnsorganisasjoner, er et gode i Norge. Det bidrar til å utvikle demokratiet, og det er også et gode i andre land. Et arbeid som gjøres fra norsk side, er systematisk å bidra til å bygge opp sivilsamfunnsorganisasjoner i resten av verden, fordi vi mener det vil styrke demokratiet. Mange andre land har ikke hatt tradisjonen med brede sivilsamfunnsorganisasjoner på grunn av at det har vært land som har vært mer autoritære. Det at vi har fått en utvikling med flere demokratier i verden, har også bidratt til å skape et rom for sivilsamfunnsorganisasjoner. Disse organisasjonene er vi med på å bakke opp under. Jeg har ingen tro på at det fører til mer byråkrati. Jeg tror at det fører til mer demokrati. Det håper jeg Peter N. Myhre er enig i at vi bør være for. Ellers er dette forslaget et underlig forslag. Det er ingen tvil om at «fundraising» og mer arbeid med «fundraising» vil gjøre bistanden og kostnaden ved byråkrati ved bistand vesentlig høyere.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-17:
Jeg synes det er rart at Peter N. Myhre er forvirret over representanten Svein Roald Hansens forvirring. For det Svein Roald Hansen påpeker, er jo bare det at det benyttes helt forskjellig argumentasjon i innstillingen, i forslaget og her fra talerstolen. Her snakker man på den ene siden om at man er veldig opptatt av uavhengigheten, og det er det det fremmes forslag om. Det er det det argumenteres sterkest for i innstillingen fra Fremskrittspartiets side. Så trekker man plutselig inn effektivitet, og så trekker man plutselig inn at målet er å øke den samlede bistanden og det som gis fra Norge. I tillegg blander man inn dette som handler om mange organisasjoner. Jeg tenkte jeg skulle gå raskt inn på de forskjellige elementene. La oss begynne med bistandseffektivitet. Det er ingen tvil om at dersom organisasjoner er nødt til å bruke mer av sin frivillige innsats og mer av sin administrative kapasitet på å drive innsamlingsvirksomhet, fordi de mister en del av pengene fra det offentlige, blir det mindre effektivt. Fremskrittspartiet bruker veldig mye tid på å si at man heller bør bevilge penger til veiprosjekter over statsbudsjettet enn gjennom bompengesystemer rundt omkring, for det er så ineffektivt. Det er ingen tvil om at hvis du bruker den samme logikken eller argumentasjonen inn mot det frivillige organisasjonslivet, vil det bety at det blir mindre ressurser for organisasjonene til å drive effektivt bistandsarbeid, og mer tid er nødt til å gå til innsamling av penger. Men så er jo dette bare en unnskyldning, for i virkelighetens verden ser vi hva Fremskrittspartiet gjør i budsjettene sine. Det Fremskrittspartiet gjør i budsjettene sine, er å økse den norske bistanden med en fjerdedel. Og hvis du økser den norske bistanden med en fjerdedel av pengene, vet vi jo at det Fremskrittspartiet mener, er at pengene ikke skal komme fra staten, men isteden skal komme fra det norske folk – innsamlet ved at de norske, frivillige organisasjonene skal bruke mer av tiden sin ikke til å drive med bistand, men heller til å samle inn penger fra det norske folk. Jeg mener at dette taler for seg selv. Dette taler for seg selv. Dette er en usolidarisk måte å drive utviklingsarbeid på. Jeg mener at det vi har valgt å gjøre, er i fellesskap å spleise på dette. Det å satse på norsk utviklingsstøtte er fellesskapsarbeid, og vi gjør det mest effektivt gjennom at mye av bistandspengene bevilges over statsbudsjettet, istedenfor at de samles inn gjennom store innsamlingsorganisasjoner. Så vil jeg bare si at om det er noe vi er opptatt av, så er det effektivitet – at de bistandspengene vi bruker, funker. Vi er opptatt av at solidaritet funker. Derfor har vi fått på plass flere tiltak mot korrupsjon. Derfor har vi fått på plass større åpenhet i bistanden. Derfor har vi fått på plass tydelige krav til effektivitet og omprioritering mellom organisasjoner. Det er et arbeid vi vil fortsette med.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2012-12-17:
Jeg kan i hovedsak slutte meg til det statsråden sa om dette viktige temaet, og det burde fremgå av innstillingen at Kristelig Folkeparti ikke støtter dette angrepet på frivillig sektors innsats i bistandssammenheng. Det har vært historisk viktig, som statsråden påpekte, men det er også veldig viktig i dag – i kombinasjon med den kompetanse og den kvalitet disse organisasjonene kan levere, og den egenverdi det har, at frivillig sektor kan mobilisere støtte til norsk bistand. Men det er et poeng at egenfinansieringen i noen tilfeller bør være høyere. Jeg vil spørre statsråden om han vil se på muligheter for at departementet og Norad i større grad kan matche gaver som gis privat, slik man har gjort tidligere, og slik bl.a. den britiske regjeringen har gjort med stort hell når det gjelder både større og mindre bidrag til organisasjonenes arbeid.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2012-12-17:
Jeg vil gjerne utdype spørsmålet ytterligere. Den britiske regjeringen har opprettet noe som de kaller «the Matching Fund», som er der for å dra større ressurser fra privat sektor, og da fra privat næringsliv i stor grad, inn mot bistands- og utviklingsprosjekter. Det fungerer slik at dette fondet sørger for at gaver som blir gitt på visse kriterier, og over et visst nivå, umiddelbart blir doblet med midler fra det britiske utviklingsbudsjettet. Jeg vil anmode statsråden om å se på den ordningen og se om det er noe som vi kan gjøre i Norge for å dra opp andelen privat innsats når det gjelder utvikling.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2012-12-17:
Jeg hadde ikke tenkt å forlenge denne debatten, men innlegget til representanten Peter N. Myhre gjorde det nødvendig. Fremskrittspartiets argumentasjon her i dag oser av mistillit mot den frivillige sektor de sier at de vil skal ta en større del av ansvaret for norsk bistand. De fremstiller det nærmest slik at midler bevilget til sivilt samfunn over det norske statsbudsjettet går inn i et sort hull hvor man ikke vet hva man får igjen. Det er fullstendig feil. Det er da like alvorlige og grundige evalueringer av det som går til sivilt samfunn, som det som går til multilateral bistand. Ja, ofte er det mer nitid gransking av det som går til sivilt samfunn i Norge, enn det som går til multilaterale organisasjoner, fordi vi har andre muligheter til å følge opp organisasjoner i Norge. Men det som fikk meg til å reagere sterkest, var redegjørelsen fra herr Myhre om hva som er Fremskrittspartiets motivasjon. Det skal man lytte til. Og hvis jeg ikke hørte feil – det vil stortingsreferatet kunne avklare – så sa vitterlig herr Myhre at det var for å få mer penger til norsk bistand at man hadde fremmet dette forslaget. Det kommer altså fra et parti som årlig års i denne sal foreslår å kutte ikke bare én milliard, men en, to, tre, fire, fem, seks, sju mrd. kr – bortimot en fjerdedel av bistandsbudsjettet, og så begrunner man dette forslaget med at man vil ha mer bistand. Jeg skal ikke si noe annet enn at det ikke står til troende. Jeg håper det kan passere i denne salen. For øvrig vil jeg si at vi bruker sivilt samfunn fordi de kan gjøre ting som det offentlige ikke kan gjøre, fordi de kan gjøre ting som multilaterale organisasjoner ikke kan gjøre. De kan gå inn i de deler av Somalia der ingen FN-organisasjoner fungerer. De kan gå inn i sårbare områder der det ikke finnes noen offentlig infrastruktur i det hele tatt. De kan gå inn i områder i Kongo hvor man ikke har noe helsevesen, hvis det ikke hadde vært for misjon og kirker. Det er nettopp der hvor ingen andre kan gjøre noe, at disse organisasjonene er på sitt aller beste. Og – de er effektive! Mange av dem har lønninger som er en brøkdel av det man har i FN eller i statlige organisasjoner.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2012-12-17:
Det er millioner.
Torkil Åmland (Fremskrittspartiet), 2012-12-17:
Statsråden og vikarierende saksordfører legger vekt på at man har erfaring med og inntrykk av at disse organisasjonen fremdeles er veldig uavhengige i måten de drives på. Det er en del norske forskere som har gått mer inn i dette. Terje Tvedt sier: «Organisasjonene og staten er blitt politisk samstemte på stadig flere områder, noe som har medført at pluralisme, demokrati, åpenhet og kontroll er svekket.» Professor Øyvind Østerud sier at «den norske bistands- og engasjementspolitikken er håndfast interessepolitikk for alle som driver med den.» Og Asle Toje sier: «Økonomiske midler har ikke nødvendigvis tilfalt de organisasjonene som har størst folkelig støtte, men de organisasjonene som ligger nærmest opp til regjeringens prioriteringer.» Er det slik at alle disse forskerne tar fullstendig feil?
Torkil Åmland (Fremskrittspartiet), 2012-12-17:
Jeg synes det er litt underlig å høre at man kritiserer det at bistandsorganisasjonene må bruke mer tid på å samle inn penger. Mange av disse sivile organisasjonene er jo startet nettopp med den hensikt å samle inn penger. Det har man for så vidt gjort i alle år – tilbake til de tidligste misjonsforeningene. Det var jo det som var hensikten: å bruke tid på å samle inn penger og kanalisere disse videre ut i verden til der hvor behovene var. Det vi diskuterer i dag, er ikke-statlige organisasjoner. Noe av det som vi er litt ute etter med dette forslaget, er nettopp at disse organisasjonene skal være ikke-statlige, i den forstand at de fungerer uavhengig av statsmakt og uavhengig de politiske interessene som makthaverne til enhver tid har. For disse frivillige bistandsorganisasjonene er ikke en del av statsapparatet. De er en del av det sivile samfunn, og de skal være grunnet i et engasjement i det norske folk. Det er en del av hensikten og meningen med dem, og det er også deres styrke og utfordring. Det betyr at tanken i utgangspunktet er at disse organisasjonene i stor grad skal være basert på frivillige gaver, slik de også har vært gjennom historien, og på den måten motivere og inspirere befolkningen til å engasjere seg selv, ta av sin egen lommebok og gi inn i dette. Vi hadde et godt eksempel på det nå i helgen med innsamling til SOS-Barnebyer. Det som da blir problematisk, er når en stor del av organisasjonenes budsjett er finansiert med offentlige midler. Her kan vi understreke at når vi sier at man kan ha opptil 50 pst., er det også ganske generøst. Når man kommer opp i 80–90 pst., kommer vi opp i en situasjon hvor disse organisasjonene i så stor grad blir avhengig av statlig støtte at det nok vil være et problem i forhold til uavhengigheten deres. Det er en rekke forskere, i både inn- og utland, som har påpekt dette problemet. Det innebærer at organisasjonene i større og større grad innretter seg etter hva myndighetene til enhver tid anser for viktig. Der myndighetene har interesse, vet disse organisasjonene at pengene følger lettere med. Da blir det viktigere for en del av disse organisasjonene å holde god kontakt med myndigheter og ha gode nettverk inn mot myndighetene enn å ha en god kontakt med de giverne som man har. Bistandsprosjektene får også en tendens til å dreie over dit hvor det er politiske interesser, og kanskje ikke der hvor behovene i bistanden er størst. Så forsterkes problemet med at man fokuserer på hvor mye som gis, og ikke hva resultatene faktisk er, slik som professor Terje Tvedt har påpekt. Man bygger opp en slags nasjonal identitet der man fokuserer på at man skal opp i 1 pst. Og ikke på effekten av det som faktisk gis.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-12-17:
Det som gjenstår etter denne debatten, er et stort spørsmålstegn: Hva mener Fremskrittspartiet egentlig? Er de for, eller er de mot frivillige bistandsorganisasjoner? Er de for hvis det er få, men mot hvis det er mange? 60 000 var åpenbart altfor mange, siden de nødvendigvis må ha noen som administrerer og sørger for at det de driver med, er kvalitativt godt. Hvis de skal bruke mer tid på å samle inn penger, blir det i hvert fall ikke færre som driver med noe annet enn utviklingsbistand. Hva mener man med begrepet uavhengighet i denne sammenhengen? Som Eva Kristin Hansen pekte på, er det jo ikke mangel på uenighet og kritikk av regjeringen og stortingsflertallets prioriteringer. De aller fleste påpeker at det burde vært mer til det området de driver med. Men hvis man med uavhengighet mener at man skal drive med noe annet enn det som ligger innenfor de prioriteringsområdene som regjering og storting trekker opp, vil jeg anmelde uenighet. Det kan ikke være en oppgave for det man ynder å omtale som skattebetalernes penger, å finansiere noe som ligger utenfor det som vi er enige om skal prioriteres. Jeg mener at det å stille et bestemt krav til 50 pst. vil endre tenkningen rundt frivillige organisasjoner. I dag er det vel ca. 24 pst. av midlene våre som kanaliseres gjennom frivillige organisasjoner, og de brukes først og fremst som en kanal ut der hvor offentlige eller multinasjonale kanaler kanskje fungerer dårligere. Det er et viktig kriterium for å bruke dem, i tillegg til at de engasjerer og selvsagt utløser tilleggsmidler. Men det er en underlig merknad som et flertall står bak – dvs. det er underlig at Fremskrittspartiet er med på den. I merknaden står det: «Flertallet støtter forslaget om en studie av uavhengighet, effektivitet og resultatoppnåelse.» Så langt er det greit, men «spesielt med sikte på å heve den lave andelen av bistand som kanaliseres gjennom privat sektor», må jo bety at man ønsker å få opp den andelen, og for Fremskrittspartiet er det en klar sammenheng med det budsjettet de har presentert, slik at de kan kutte i det staten skal bidra med. Sånn sett er dette i tråd med Fremskrittspartiets grunnleggende politikk. Men jeg synes de har pakket det inn i veldig mange begreper og forbehold som gjør at det er litt krevende å få tak i hva de egentlig mener.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-12-17:
Representanten Dagfinn Høybråten hørte helt riktig. Peter N. Myhre sa at dette vil gi mer penger til bistand. Ja, hvordan vet representanten Myhre det? Det som avgjør nivået på bistand, er først og fremst statsbudsjettet, og der kutter altså Fremskrittspartiet så det skikkelig svir, slik Høybråten påpekte. Hvis Fremskrittspartiets budsjett var satt ut i livet, skal organisasjonene samle inn 7 mrd. kr for å ha det samme nivå. Da er det bare å minne om at tv-aksjonen i år innbrakte 220 mrd. kr.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-12-17:
220 mill. kr, takk. Så det å tenke seg at man gjennom frivillig innsamling og krav til 50 pst. finansiering skal kompensere for en brøkdel av det Fremskrittspartiet kutter i budsjettet, er en ren illusjon. Det er jo det som er kjernen – eller den egentlige begrunnelsen – til Fremskrittspartiet. De vil at mer av bistanden skal skje på frivillig basis og mindre skal skje over statsbudsjettet. Det er det som ligger i forslaget.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2012-12-17:
Det forslaget som me her skal diskutera, er om dei som får betalt månadskort av arbeidsgjevaren sin, skal sleppa å verta fordelskatta av det. Fleirtalet tilrår at dette ikkje vert vedteke. Det er eit sentralt punkt i eit effektivt skattesystem at skattepliktig inntekt samsvarar med faktisk inntekt. Det betyr at alle økonomiske fordelar frå arbeidsgjevar til arbeidstakar i prinsippet bør reknast med. Minstefrådrag er eit frådrag som vert gjeve automatisk i lønnsinntekt og pensjonsinntekt som kompensasjon for utgifter ein har til å erverva, sikra eller vedlikehalda skattepliktig lønns- eller pensjonsinntekt. Utgifter knytte til reise til og frå jobb må kunne sjåast som omfatta av minstefrådraget. Skattefrådrag for visse særytingar inneber favorisering av tilsette som har arbeidsgjevarar som er villige til å tilby slike ytingar. Eg vil òg seia at det kan ha uheldige fordelingsverknader. Det vil i tillegg kunne oppfattast som urettferdig at arbeidstakarar som sjølve dekkjer kollektivtransporten mellom heim og arbeidsplass, må skatta av den delen av lønna som går med på å betala det, mens dei som får dette dekt av arbeidsgjevar, skal sleppa. Eg tenkjer òg at ein må stilla spørsmålet: Kven er det som får dette dekt av arbeidsgjevar? Ein har kanskje ikkje nokon statistikk på det, men eg kan iallfall tenkja meg at det ikkje er den butikktilsette eller hjelpepleiaren som kjem til å få denne fordelen. Det finst eksempel på skattefritak for enkelte typar særytingar, men da på bakgrunn av administrative omsyn der marknadsverdien kan vera varierande og vanskeleg å berekna. Me ser ikkje at dette gjeld for arbeidsgjevarfinansiert månadskort. Eit fritak vil medføra eit provenytap som i utgangspunktet må dekkjast inn. Når me veit at dei som i hovudsak vil nyta godt av dette fritaket, er dei som allereie i dag faktisk nyttar kollektivtransport, trur eg me kan anta at provenyet kan nyttast på ein meir effektiv måte for å stimulera folk til å reisa kollektivt. Om ein ser på innstillinga, er Høgre og Kristeleg Folkeparti einige med oss i veldig mykje. Det er litt forskjell i merknadene, og dei ønskjer å leggja dokumentet ved protokollen i staden for å avvisa forslaget, men eg set veldig pris på og er veldig einig i mykje av det som Høgre og Kristeleg Folkeparti skriv i sine merknader. Så må eg berre seia heilt til slutt: Tenk på alle dei som kunne hatt glede av å få redusert prisen på kollektivreiser, dei arbeidsledige, dei uføretrygda osv. Ingen av dei vil nyta godt av eit slikt forslag. Det synest eg faktisk er ein god grunn til å avvisa heile forslaget.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2012-12-17:
Det å handtera yrkesbil skattemessig er faktisk ganske komplisert. Du må sørgja for at skattegrunnlaget vert mest mogleg korrekt, og samstundes sikra at folk ikkje vert skatta urimeleg viss det faktisk er sånn at du ikkje brukar yrkesbilen til private formål utover reint sporadisk. I 2005 vart systemet veldig forenkla. Det var faktisk Bondevik II-regjeringa sitt initiativ. Det var for å letta administrasjonen ikkje berre for skattemyndigheitene, men òg for skattytar. Det gamle regimet var for mange nesten litt marerittaktig med køyrebøker og kilometerberekning. Derfor har me i dag eit regelverk basert på ein sjablong som i størst mogleg grad skal reflektera den private fordelen ved å nytta arbeidsgjevar sin bil privat, utan at det vert heilt umogleg å halda seg til administrativt. Eg kjem til å referera litt frå merknadene våre. Det gjeld val, det gjeld plikt, og det gjeld personvern. For det første har me gjennom dagens regelverk ei moglegheit til å velja mellom administrative og praktisk enkle reglar for firmabilar og dei meir administrativt krevjande, men samstundes meir lempelege reglane for yrkesbilar. Da vil du få ein balanse mellom ressursbruk og det å sikra ei mest mogleg korrekt berekning av skattegrunnlaget. Så til det med plikt: No sa saksordføraren – eller ho som talte på vegner av saksordføraren – at dei hadde teke vekk den delen av forslaget, men dei skriv uansett at det er eit lite kjent regelverk. Da må eg seia at ein både som arbeidsgjevar og arbeidstakar har ei plikt til å verta kjent med det regelverket som faktisk eksisterer. Skattemyndigheitene har òg ei rettleiingsplikt. Det er kjempeviktig at ho vert følgt opp. Det vert òg snakka om elektronisk køyrebok. Me er veldig uroleg for det med omsyn til personvernet, og er derfor veldig forsiktig med å skriva at me ønskjer å innføra noko sånt. Fleirtalet vel å avvisa forslaget.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-12-17:
Vi har merket oss arbeidet med en ny skatteforvaltningslov, og at finansministeren i og for seg poengterer at dagens regler og lovverk er oppdelt og lite samordnet, og at det er et stort behov for arbeid der. Det er jeg enig i. Men jeg har aldri hørt at finansministeren har sagt at det arbeidet man er i gang med med skatteforvaltningslov, også vil ta med seg det helt overordnede. Mye av bakgrunnen for representantforslaget er at det ligger noen overordnede utfordringer her som vi mener trenger en helt annen belysning i lys av utviklingen i samfunnet. Så jeg spør finansministeren også i dag om det i det mandatet som ligger til grunn for den jobben som gjøres med skatteforvaltningsloven nå, også ligger at man skal starte med de helt overordnede problemstillingene på området.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-12-17:
Hvis det hadde vært lov til å lage kryss i taket, burde vi kanskje gjort det, men det ville jo være synd, for taket er flott som det er. For dette er jo en sak om formuesskatt som det er bred enighet om i komiteen. Bakgrunnen for saken har vært en del medieoppslag om unge skadelidte som må betale formuesskatt av penger de har fått utbetalt fra forsikringer. Her er det en forskjellsbehandling mellom hva som utbetales etter skadeforsikringsloven, og hva som utbetales etter forsikringer, og finansministeren har forsikret komiteen om at det mener han ikke er godt begrunnet. Så forslag nr. 2 er komiteen enig om at egentlig er innfridd. Det som blir spennende, er om finansministeren fortsatt holder fast på at endringen skal gjøres gjeldende fra 1. januar 2012. Da begynner vi å få dårlig tid. Han har lovet at det skal fremmes et lovforslag eller et høringsnotat innen årsskiftet, så jeg håper at det ligger nesten klart i departementet, for jeg har i hvert fall ikke registrert at så har kommet ut. Så er det også et spørsmål om uføregrad. Der vil vi opprettholde vårt forslag om at uføregrad ned til 15 pst. – ikke som i dag, 50 pst. – også skal unntas formuesbeskatning. Men vi merker oss at finansministeren heller ikke avviser det forslaget. Han vil utrede det, og kommer vel da tilbake til Stortinget på egnet måte med et forslag også der. Da tror jeg ikke det er nødvendig å si så mye mer om denne saken. Men jeg vil fremme de forslagene som er tatt inn i innstillingen.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-12-17:
Jeg ønsker bare å komme med noen få tilleggsmerknader til det saksordføreren og andre har sagt tidligere i debatten. Vi mener at månedskort og kostnader ved å komme seg til jobb allerede er innarbeidet i minstefradraget, så det å gi skattefritak for arbeidsgiverfinansiert månedskort vil bli et veldig kraftig virkemiddel, i og med at det på mange måter vil gi dobbelt skattefordel. Det kan – som vi skriver i en merknad – være et virkemiddel man ønsker å bruke en gang i framtiden, men da må man i hvert fall sikre at det er kapasitet i kollektivtransporten, og at regulariteten er sånn at de fleste kan benytte seg av den. Vår hovedanmerkning til forslaget er at vi i dag føler at ressursene bør brukes på å bedre kapasiteten og få opp kvaliteten på det tilbudet man har, før man bruker så kraftige virkemidler for å stimulere til ytterligere bruk. Saksordføreren var også inne på at det er en liten feil i innstillingen. Høyre og Kristelig Folkeparti står inne for at forslaget ikke skal vedtas. Men vi har et eget forslag om at det skal vedlegges protokollen. Så jeg vil i hvert fall for protokollen ha inn at vi ikke skulle ha stått inne på flertallets forslag, men at vi har et eget forslag om at forslaget bør vedlegges protokollen. Jeg fremmer da det forslaget.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-12-17:
Jeg oppfatter, i likhet med forrige replikant, at finansministeren var rimelig avbalansert i sin kommentar. Det ble gjort en dugelig jobb, for å si det sånn, av Bondevik II-regjeringen for å rydde opp i regelverket her. Men det er også såpass komplisert, og det involverer så mange mennesker, at det vil alltid være omfattet av stor interesse hvordan regelverket er, og hvordan det praktiseres. De fleste bør kanskje også være oppmerksom på at man går inn i et lite minefelt når man får disponere arbeidsgivers bil. Det er klart at det ligger veldig mye skjønn når man bruker begrep som «sporadisk bruk» og «lite egnet til privat bruk». Spørsmålet er om finansministeren vil følge opp sine signaler ved rett og slett å ha en gjennomgang av om det går an å definere dette litt klarere. Det har man bl.a. gjort i Sverige.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-12-17:
Statsråden sa at skattelette ikke er gratis. Da kan man kanskje minne om at offentlig forbruk heller ikke er gratis. Finansdepartementet argumenterer selv med at det er et skattetap på omtrent 20 pst. ved innkreving av skatter. Vi kan kanskje ta med oss det som noe grunnleggende. Jeg var enig i mye i statsrådens innlegg. Dette med at investeringene gikk opp etter skattereformen i 1992, er interessant. Det gjorde også skatteinngangen fra næringslivet. Hvis man ser skatteinngangen fra næringslivet nå i forhold til før skattereformen i 1992, er den nå på 4 pst. av BNP, før 1992 var den på 2 pst. Det illustrerer dynamikken i skattesystemet. Når statsråden sier at han uavlatelig følger med, er det noe annet enn å ha målrettede oppdrag. Jeg spør: Har statsråden tenkt å sende målrettede oppdrag om hva man ønsker å belyse, til disse forskningsinstituttene som han nå beskriver?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-12-17:
Nei da, jeg tror ikke det er veldig mye hemmelig informasjon, men jeg ser at det er en total mangel på nysgjerrighet med hensyn til sentrale forutsetninger for vårt skattesystem, og det holder ikke med å vise til internasjonale avtaler, dette er også landsspesifikt. Det er en kort kommentar til forrige taler. Men jeg må først si at jeg er veldig overrasket over representanten Marthinsen. Selv om hun har vært kort tid i finanskomiteen, er det bemerkelsesverdig at man snakker om dynamiske effekter som om det fortsatt er noe litt suspekt over det. Jeg vil minne om at hvis det bare er 10 pst. dynamikk – slik som Finansdepartementet har bekreftet overfor Høyre, og jeg mener det er konservativt – på hele skatteanslaget i Norge, kunne vi glemme formuesskattedebatten og en rekke andre debatter. Det er faktisk den type summer vi snakker om. At lederen for Arbeiderpartiets finansfraksjon – eller i hvert fall vikarierende leder – har en så lettvint omgang med så store summer og så viktige tilpasninger i samfunnet, synes jeg er nokså bemerkelsesverdig. Jeg håper hun har tatt til seg finansministerens holdning, som er atskillig mykere på dette området. Det andre er at jeg synes representanten Marthinsen får det til å høres ut som om det er staten som i utgangspunktet disponerer pengene. Det er det tross alt ikke. Det er lønnsmottakeren og skattyteren som først og fremst disponerer pengene, og så skal staten begrunne hvorfor man trenger det skattenivået man skal ha, for å dekke de fellesgoder og de oppdrag man er enig om at staten skal ha. Så vi må ikke snu debatten helt på hodet. Det er viktig at man har den gode begrunnelsen, og at man finner omtrent det riktige nivået for effektiviteten også i skattesystemet. Så skal jeg avlegge formuesskatten en liten visitt, for den mener jeg er uhyre viktig for mangfoldet der ute. Den er viktig for innovasjonsevnen i Norge, og det er viktig for maktspredningen ute at man har et spredt og variert eierskap. Jeg synes dette er bemerkelsesverdig. Jeg har fått mange henvendelser fra dem som sitter i formuesskatteposisjon, og som spør: Hvorfor skal jeg bruke mer enn halve tiden min på å prøve å unngå skatten og finne måter å unngå dette på? Det er dårlig ressursbruk for et samfunn. Det er nesten aldri belyst i denne debatten. Men det er en rekke ressurssterke mennesker som bruker mye av tiden sin på å finne ut hvordan man faktisk kan unngå skatten. Det er det vi snakker om når det gjelder dynamiske effekter. Det gjelder å pense den kreative skaperkraften der ute inn på konstruktive ting, ikke på å unngå pålegg fra staten.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2012-12-17:
Ut frå grunngjevinga for forslaga les eg noko vi alle er einige om: Vi i Noreg har eit velfungerande skattesystem. Nordmenn har høg skattemoral. Lat meg understreka at denne høge tilliten til systemet må sikrast og varetakast. Det å unndra skatt må det kjempast mot. Så seier forslagsstillarane at det under den sitjande regjeringa har kome innstrammingar overfor næringslivet og privatpersonar – utan tanke på rettstryggleik. Det er ein dryg påstand. Enkelteksempel kan skapa usikkerheit om rettstryggleiken er godt nok vareteken i praktiseringa av regelverket i saker som er behandla. Men det er noko heilt anna enn å påstå at vi som lovgjevarar har gjeve lover og reglar som ikkje vektlegg rettstryggleiken til skattytarane. Finansministeren seier i sitt brev til finanskomiteen følgjande: «Etter min mening sikrer både dagens regelverk og skatteetatens praksis en betryggende behandling av skattyterne. Det er likevel alltid behov for å se på regelverket og praktiseringen av dette slik at kvaliteten på saksbehandlingen og rettssikkerheten blir best mulig.» I fleirtalsinnstillinga frå finanskomiteen viser vi til at vi ved fleire høve den siste tida har drøfta å setja i verk tiltak for å vareta skattytarane sin rettstryggleik. Eitt av tiltaka, gjennomgåing av forvaltingsreglane på skatteetaten sitt område, er sett i gang i Finansdepartementet. Dette arbeidet skal gjera regelverket meir oversiktleg og lettare å bruka for skattytarane. Finansministeren viser i sitt brev til at dette er eit omfattande og tidkrevjande arbeid, og at ny skatteforvaltingslov ikkje kan ventast å bli send på høyring før i 2014. Vi ynskjer jo alle at tiltak vi har vedteke å gjennomføra, skal gjennomførast raskt. Men eg tykkjer det er urimeleg av komiteen sitt mindretal å hevda at når lovarbeid tek tid, er det fordi regjeringa og finansministeren ikkje ser behov for å gjennomgå ei ny lov, få den fokuseringa på skattytarane sin rettstryggleik som dette vil medføra. Mindretalet føreslår at Stortinget skal be regjeringa leggja fram ei brei vurdering av rettstryggleiken til skattytarane, og at ho òg skal omfatta tiltak for å sikra ein betre rettstryggleik enn i dag. Mindretalet er sikkert klar over at det er ei stor bestilling, som vil vera tidkrevjande å gjennomføra. I fleirtalet sine merknader og i finansministeren sitt brev til komiteen blir det vist til fleire tiltak som er gjennomførte, og til det omfattande lovarbeidet ein har teke til med. Mindretalet sitt forslag vil altså koma i tillegg til det som allereie er sett i gang. Frå Senterpartiet sin ståstad er det viktig å understreka at sikring av rettstryggleiken til skattytarane skal vera førande både for tiltak som blir gjennomførte, og for lovarbeid som blir sett i gang. Det er sentralt at dette blir vareteke i den politiske prosessen ved utforming av lover og regelverk. Det er òg eit krav vi stiller til forvaltninga i gjennomføringa. Å stemma imot mindretalet sitt forslag om ei eiga og omfattande utgreiing av rettstryggleiken handlar altså i det heile ikkje om å nedprioritera krava til rettstryggleik i forvaltninga. Det er krav som heile tida skal varetakast.