Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2003-10-06:
Trontaledebatten er egentlig opposisjonens debatt. Det som skulle være opposisjonens gylne time til å vise hvordan den ville løst ulike utfordringer den åpenbart mener samfunnet står overfor, har i stedet blitt timer på timer med klagesang uten verken politisk orientering eller løsningsorientering av noe slag. Det er etter min oppfatning to mulige årsaker til dette. For det første: Det er optimisme og lysere tider i Norge. Industrien får igjen kontrakter. Anti-mobbekampanjer på skolen gir resultater, færre plages, og færre mobbes. Og skolen gjennomgår en frihetsreform med vekt på reell valgfrihet for alle, kunnskap i fokus og prioritering av basisfag, for å nevne noe. Dette viser at Regjeringas politikk har begynt å virke. Når Aker Verdal eller SAS får store kontrakter og utviser optimisme, blir de møtt av en opposisjon som svartmaler situasjonen og lukker øynene for de lyspunktene som faktisk fins. Den andre årsaken er denne: Opposisjonen har ingenting å melde, verken enkeltvis eller samlet. Arbeiderpartiet holder stø kurs i alle retninger. Sosialistisk Venstreparti vil gi frihet for det de som politikere liker, men vil stort sett forby alt annet. Fremskrittspartiet får ikke bestemt seg for om det vil være det nye arbeiderpartiet eller et borgerlig parti. Og Senterpartiet har egentlig ikke tenkt så veldig mange nye tanker de siste ti årene, de har gjort navlebeskuelse til sin ideologi. Samlet sett er det egentlig enda verre. De spriker i skolepolitikken, de spriker i sikkerhetspolitikken, i Europa-politikken og i næringspolitikken, for å nevne noe. Hvis Regjeringas politikk er så ille som opposisjonens svartmaling skulle tilsi, burde opposisjonen presentert en alternativ politikk. Der Regjeringa har satset ressursene på å skape og sikre arbeidsplasser gjennom stramme budsjetter som har presset renten ned, vil Arbeiderpartiet satse ressursene på å holde folk på tiltak. Ikke én bedriftsleder jeg har hørt uttale seg, har sagt at det er tøffe tider fordi det er mangel på arbeidsmarkedstiltak. Der Regjeringa har satt i gang en frihetsreform for skolen, med vekt på kunnskap og valgfrihet for alle, vil Sosialistisk Venstreparti ha et sentralstyrt frihetsanarki i skolen, med valgfrihet bare for de få og for de rike. Politikk handler om å finne enighet langs verdier og å sette noen mål for å oppnå dem. Frihet, ansvar og mangfold er slike verdier, og evnen til å sette grenser for politikk er en slik målsetting. En politikk som er stor, men svak, evner ikke å gi mennesker frihet. Politikken må være liten, men sterk på de viktige områdene for at det skal være mulig å legge til grunn frihet, ansvar og mangfold i politikken. Denne enigheten har Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre funnet i Samarbeidsregjeringa. En slik enighet er ikke partiene på sosialistisk side i nærheten av, for hvilke verdier eller hva slags politikk er det de enes om? Støtter Arbeiderpartiet den gammelsosialistiske fløyen i Sosialistisk Venstreparti, som anført av Sosialistisk Ungdom vil oppheve den private eiendomsretten til produksjonsmidlene, melde Norge ut av NATO og forby lønnet arbeid? Jeg har hørt at representanten Lysbakken er bekymret for ungdomsledigheten, ja, det er altså den samme Lysbakken som bekjenner seg til et prinsipprogram som forbyr lønnsarbeid, og det blir ikke, med respekt å melde, veldig mange arbeidsplasser av det, verken for unge eller for eldre. Mener både Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti at det ville vært bedre for norsk næringsliv og norske arbeidsplasser å slippe Regjeringas skattelettelser på 20 milliarder kr? Min konklusjon er at opposisjonen på sosialistisk side verken enkeltvis eller samlet har en alternativ politikk de vil markedsføre. Sosialistisk Venstreparti og Kristin Halvorsen blir til og med sinte for at meningsmotstandere siterer programmet deres, og avfeier sitatene som løgn. Fordi det er mangel på en politikk opposisjonen vil vedkjenne seg, ble heller aldri denne debatten opposisjonens gylne time. Resultatene av Regjeringas politikk begynner å komme. Dette er ikke tida for å eksperimentere med økonomien, det er heller ikke tida for å skru klokka tilbake til 1970-tallet og fjerne friheten, ansvaret og mangfoldet. Dette er ikke tida for å vri politikken i sosialistisk retning. Dette er tida for å fortsette den påbegynte forbedringen av Norge.