Erna Solberg (Høyre), 2005-01-13:
Jeg synes det har vært mange både reflekterte og konstruktive innlegg i denne debatten om hvor vanskelige og hvilke utfordringer vi står overfor. Jeg tror vi må ta innover oss at det er en ulempe ved å være verdens rikeste land. Det er at vi også er verdens dyreste land å produsere i. Vi har verdens vanskeligste konkurranseforhold, og det krever en del omstillinger som er smertefulle når man lever med dem. Det er da uhyre viktig å ikke tro at enkle løsninger i en globalisert verden ville forhindret at omstillinger kom. Det er viktig å være klar over at de generelle rammebetingelser er noe av det viktigste Regjeringen jobber med, bl.a. for at vi fortsatt skal være konkurransedyktige på de fiskeressursene vi har. Det er ikke nok at vi har ressursene. Vi må også kunne videreforedle dem til en pris som er internasjonalt konkurransedyktig. Der ligger en av de grunnleggende norske utfordringene. Den er en særlig utfordring, for til tross for at vi har mye gunstigere skattesystemer og vilkår i Finnmark, har det vist seg at kombinasjonen av endringer, altså en overkapasitet, og vanskelige rammebetingelser og en voldsom kostnadsvekst på slutten av 1990-tallet i Norge bidrog til at internasjonalt var vi ikke lenger konkurransedyktige på produktene. Dette er etter min mening vår jobb nr. 1 for også å ivareta Distrikts-Norge. Jobb nr. 1 er ikke å fylle på kommunale næringsfond. Etter å ha hørt på representanten Lund må jeg få lov til å si at de oppskriftene hjelper ikke mye i forbindelse med en globalisert internasjonal økonomi for næringer som er eksportrettet. Det er nettopp slik at fiskerinæringen er eksportrettet. Det er ikke en næring rettet mot innenlandsmarkedet. Derfor er det viktig at vi holder fast ved at vår viktigste jobb er å gjøre noe med rammevilkårene. Så er det også viktig at vi må være klar over at vi har forpliktelser som storsamfunn for omstillinger. Vi har hatt den forpliktelsen hele veien. Det er derfor vi har gitt mer penger til disposisjon til to fylker de to siste årene, og Finnmark har fått mer enn de objektive kriteriene som vi opererer med når det gjelder ansvarsreformen og formidlingen av distriktstiltak. Det dreier seg om Sogn og Fjordane og Finnmark, for det er de to fylkene som vi har sett har størst omstillingsansvar. Så er det jo da en interessant observasjon for meg å se at når vi gir 20 mill. kr mer til Finnmark fordi man har disse særskilte omstillingstiltakene på kysten, velger Finnmark fylkeskommune selv å bruke bare 9 mill. kr av de millionene til de tre omstillingskommunene. Det respekterer jeg at de gjør, for de må jo vite at andre tiltak da er bedre, men jeg blir litt forbauset over at det ledende partiet i Finnmark er så kritisk til Regjeringen, når de selv faktisk har valgt å gi mindre enn den ekstratildelingen til Finnmark fylke til de samme kommunene som vi nå diskuterer her. Den friheten vi har gitt, er også en frihet til å ta ansvar for sine egne prioriteringer, og det synes jeg man skal ta med seg. La meg si bare én ting om Svartnesanlegget, for tiden går fort her: Vi skal se på dette, men jeg kan ikke love noe nå. Vi begynner altså møtevirksomheten i morgen, og det er klart at vi må bruke den infrastrukturen som er der, til gode formål, også i områder hvor vi har eierinteresser gjennom Innovasjon Norge.