trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-06-18:
Jeg er helt sikker på at presidenten fikk med seg at jeg stilte presidenten noen retoriske spørsmål om hvorfor man greier å nå målene om nok sykehjemsplasser i kommuner der Fremskrittspartiet ikke styrer, men at det synes vanskelig der Fremskrittspartiet virkelig sitter med makten, å søke om å bygge sykehjemsplasser. Jeg er helt sikker på at presidenten forstod at det retoriske spørsmålet hadde noe med den replikken jeg fikk fra Carl I. Hagen, å gjøre. Så skal vi slutte å snakke om 10 000 nye årsverk – vi skal begynne å snakke om 14 000 nye årsverk. For det viser seg altså at vi har overoppfylt de løftene vi gav om 10 000 nye årsverk – vi har 14 000 nye årsverk i pleie- og omsorgssektoren! Så er jeg enig med Carl I. Hagen i at det er viktig å være presis. Det er 14 000 nye årsverk i pleie- og omsorgssektoren, men vi har ikke gode nok tall for å si hvordan fordelingen er mellom eldre og yngre brukere av pleie- og omsorgssektoren. Så der må vi være presise. Og hvis man ikke har vært det, er det grunn til å påpeke det.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-06-18:
Det løftet vi gav, var at vi skulle skaffe 10 000 nye årsverk i pleie- og omsorgssektoren innen utgangen av 2009, og jeg konstaterer at det løftet er overoppfylt. Vi skaffet 14 100 nye årsverk innen utgangen av 2008, og i tillegg kommer det som skjer i 2009. Det mener jeg er en veldig pen vekst i antall årsverk, og det har vært nødvendig, fordi utfordringene er så mange og fordi vi har en vekst i antall eldre. Det er også det som er grunnlaget for at vi de neste årene må bygge ut tilsvarende. Så er det et faktum at det fra 2004 til 2005 har vært en nedgang i antall årsverk. Det sier tallene fra Statistisk sentralbyrå. Jeg mener at denne tellemetoden ikke kom i 2004, men året før. Men poenget er at jeg skjønner at man har stort behov for å lese disse tallene på en veldig spesiell måte når man greier å få en nedgang i antall årsverk mens man styrer landet, og at det da er krevende å møte folk som har sørget for en enorm vekst i antall årsverk.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-06-18:
Det representanten Lønning har helt rett i, er at det rådet kommer jeg ikke til å følge. Vi kommer til å fortsette å snakke om disse årsverkene. Jeg skjønner hvorfor representanten Lønning gir det rådet, men jeg kommer altså ikke til å følge det.
Bent Høie (Høyre), 2009-06-18:
Det korrekte tallet er 14 100 nye årsverk, men det er ikke et poeng å telle årsverk hvis man ikke også legger vekt på den demografiske utviklingen, altså hvor mange som har behov for pleie fra disse årsverkene. Det er først da man får et korrekt inntrykk av om kvaliteten har økt eller ikke. Det korrekte tallet når det gjelder dekningsgrad, var 4,4 i 2005. I 2006 var det 4,5. Så har det stått i ro på 4,6, og det var ingen økning i 2008. Når statsråden trekker fram at det var en nedgang fra 2004 til 2005, tror jeg at statsråden også utmerket godt vet at til den nedgangen har Statistisk sentralbyrå en note som sier at dette kan forklares med at SSB endret tellemåte fra 2004 til 2005 – og dermed er de eneste sammenlignbare tallene man har, fra 2005 og videre. Er statsråden enig i denne framstillingen?
Bent Høie (Høyre), 2009-06-18:
Når jeg tok utgangspunkt i dekningsgraden i 2005, var det fordi SSB endret tellemåte fra 2004 til 2005. Jeg kunne jo som statsråden tatt utgangspunkt i 2004-tall og påstått at dekningsgraden var høyere under Bondevik II-regjeringen enn etter tre år med Stoltenberg II-regjeringen. Men for å være redelig, gjorde jeg ikke det. Jeg vil anbefale statsråden å følge det samme system. Det var to sentrale løfter i valgkampen i 2005 fra statsministerkandidat Jens Stoltenberg angående eldreomsorgen. Det var løfte om 10 000 nye hender i eldreomsorgen, og det var løfte om at det ikke skulle komme skattelette før det skinte av eldreomsorgen. I dag står vi med fasiten. Løftet om 10 000 nye hender i eldreomsorgen ble neppe av velgerne oppfattet som et løfte om at eldreomsorgen skulle ha det samme nivå i 2008 som i valgåret 2005. Men i realiteten inneholdt Stoltenbergs løfte at kvaliteten på eldreomsorgen skulle holdes på nøyaktig samme nivå som i valgkampen i 2005, nemlig med en dekningsgrad på 4,6 pst., en liten økning. Det neste sentrale løftet var at man ikke skulle ha skattelette før det skinte av eldreomsorgen. I spørretimen i Stortinget fikk vi en forklaring på dette løftet fra statsministeren, nemlig at det var et løfte om ikke å redusere skattenivået. Forklaringen på valgløftet fra valgkampen i 2005 om at en skulle ha 10 000 nye hender i eldreomsorgen, og at en ikke skulle ha skattelette før det skinte av eldreomsorgen, er nå oversatt til at kvaliteten på eldreomsorgen skulle opprettholdes på samme nivå som i 2005. Det andre en lovte, var at en heller ikke skulle ha skattelette i løpet av denne perioden. Jeg tror neppe at det var det velgerne hørte Stoltenberg si. I dag står vi med fasiten. Det han lovte, det har han holdt. Men jeg tror ikke at det er lurt å forsøke å framstille det som noe annet enn det det er.
Bent Høie (Høyre), 2009-06-18:
I 2006 tok jeg opp problemstillingen knyttet til den spesielle ordningen som staten har, med en egen pensjonistavlønning, dvs. at personer som har vært ansatt i staten, som blir pensjonister, men ønsker å ha mulighet til å jobbe videre, f.eks. som prester, som sommervikarer, på universiteter, ta noen timer undervisning, får en betydelig lavere timelønn når de er blitt pensjonister, enn det de gjorde før de ble pensjonister. Det betyr at vi på mange måter sløser med god kompetanse, fordi det for disse stort sett vil lønne seg å jobbe andre steder, som anleggsgartnere, som vaktmestere eller for et privat universitet, jobbe et annet sted enn i staten, for jobber de i staten, får de altså en svært lav timelønn. Dette kommer i tillegg til avkortningsordningene som eventuelt ville fange opp forholdet mellom lønn og pensjon. Da dette ble tatt opp med statsråden i 2006, svarte statsråden i svar av 20. februar på spørsmål 491: «Jeg gjør oppmerksom på at spørsmål om avkorting av pensjon der pensjonister fortsetter i arbeid, vurderes i samband med pensjonsreformen. Det er derfor uheldig nå å fastsette nye generelle regler for pensjonistavlønning før pensjonsreformen er vedtatt.» Nå er vi ferdige med pensjonsreformen for offentlig sektor. I Vårt Land den 6. juni 2009 svarer Lorentsen i Fornyings- og administrasjonsdepartementet følgende på spørsmål om denne saken: «Det er ikke arbeid på gang for å gå bort fra den statlige pensjonistavlønningen. Men vi har en bevissthet om det.» Hvis dette er tilfellet, er det jo åpenbart at dette ikke har vært noe tema for Regjeringen, og jeg vil be om at statsråden i dag svarer på om det er Regjeringens ambisjon å fjerne ordningen med pensjonistavlønning for pensjonister i staten, slik at de kan tjene det samme som andre når de gjør en jobb for staten. Avkorting i pensjonen er et annet spørsmål, men Høyre mener at det er dypt urettferdig at f.eks. en som jobber som sommervikar som prest, skal tjene betydelig mindre pr. time bare fordi han er pensjonist.
Bent Høie (Høyre), 2009-06-18:
Både Senterpartiet og SV har i sine nye stortingsvalgprogrammer programfestet en likelønnspott. Det har ikke Arbeiderpartiet. Arbeiderpartiet unngår konsekvent å bruke begrepet en «likelønnspott», både i sine programmer, i sine taler og, ikke minst, i denne innstillingen, samtidig som de konsekvent alltid snakker om likelønn og lavtlønn i samme setning. Mitt spørsmål til statsråden er: Tror hun det vil være mulig å rette opp disse store lønnsforskjellene uten å ta i bruk et virkemiddel som en likelønnspott, eller en kompetansepott, utenom rammene for de ordinære oppgjørene? Vil det være mulig å rette opp disse lønnsforskjellene uten å ta i bruk dette virkemiddelet?
Bent Høie (Høyre), 2009-06-18:
Min utfordring til statsråden var verken å spå om valgutfall, om forhandlingsutfall eller om hva Regjeringen kommer til å gjøre i neste periode. Mitt spørsmål til statsråden var: Tror hun det er mulig å oppnå likelønn i Norge, uten å ta i bruk virkemiddelet en likelønnspott, eller en kompetansepott, utenom de ordinære rammene i lønnsoppgjøret? Kort og konsist: Vil det være mulig?
Bent Høie (Høyre), 2009-06-18:
Det er åpenbart at det er en stor forskjell i denne innstillingen mellom de borgerlige partiene på den ene siden, og regjeringspartiene på den andre siden. Regjeringspartiene klarer ikke å bli enige om noe annet enn at de er enig om at likelønn er fint, og det har de brukt lang tid på. Representanten Reikvam uttalte seg i Dagbladet nylig. Der står det følgende: «Han legger ikke skjul på at det er Ap som har bremset, og at statsminister Jens Stoltenberg har finlest merknadene fra de rødgrønne. – Denne saken har vi holdt på med i flere dager. Hvert ord, hver setning har vært filt på.» Det sa Reikvam. Det lover ikke godt for de eventuelle forhandlinger som skal være mellom disse partiene etter valget. De borgerlige partiene har i denne innstillingen blitt enige om det mest sentrale virkemiddelet for å få til likelønn, nemlig en likelønn eller kompetansepott utenom rammene for lønnsoppgjøret. Det har vi blitt enige om, uten at vi har måttet file, sittet sammen i flere dager og diskutert opp og ned. Virkemiddelet ble vi enige om. Det tok oss ikke noen tid i det hele tatt. Vi slutter oss rett og slett sammen om dette standpunktet. De som er opptatt av likelønn, kan enten velge å stemme rød-grønt og håpe at Arbeiderpartiet og LO skal gi seg overfor Senterpartiet og SV, eller de kan stemme borgerlig og være sikker på at et borgerlig flertall kommer til å gjøre noe med dette, for en er allerede enig om det mest sentrale virkemiddelet. Hva er det som gjør at Arbeiderpartiet har så stor motstand mot dette virkemiddelet? Jo, svaret på det er enkelt. Det er LO – de rike onklene i LO – som setter foten ned for en likelønnspott. De vil ikke akseptere at Unio og Akademikerne får denne seieren på vegne av sine medlemmer, for dette dreier seg om kampen om hegemoniet i arbeidstakerorganisasjonene. Derfor er det viktigere for Arbeiderpartiet å ha et godt forhold til LO enn å gjøre noe for de viktigste yrkesgruppene i samfunnet, de yrkesgruppene som bærer velferdssamfunnet vårt – sykepleierne og lærerne. Det er bremseklossen. Det har også de andre regjeringspartiene vært helt ærlige om.
Bent Høie (Høyre), 2009-06-18:
Det forundrer meg at de som tar ordet fra SV, inkludert statsråden, er så opptatt av å prøve å ta avstand fra partier som er enige med dem, istedenfor å være glade for at en sak som SV selv sier at de har jobbet for i mange år, har fått bredere tilslutning enn det som har vært tidligere. Hadde det viktigste for SV vært å få til likelønn, burde de benyttet dagen i dag til å være fornøyde med at deres ønske om en likelønnspott har fått bredere tilslutning, og ikke febrilsk forsøke å framstille det som om at de som nå i denne innstillingen gir uttrykk for at de ønsker en kompetansepott eller likelønnspott, egentlig mener det motsatte. Jeg tror at de som er opptatt av dette i arbeidslivet, arbeidstakerorganisasjonene som ønsker en slik løsning, registrerer hvilke partier som mener hva i denne innstillingen, og hvem de eventuelt kan stole på etter valget. Jeg tok ordet fordi jeg har behov for å forklare hvorfor Høyre stemmer imot forslag nr. 1, fra Fremskrittspartiet. Det er to grunner til det. Den første grunnen er at vi mener at dette er en sak som i sin natur best kan og må styres fra regjeringskontorene, der en sitter med alle virkemidlene. Derfor skisserer vi vår modell veldig tydelig i innstillingen, men i merknads form, fordi det forteller hva Høyre vil gjøre hvis vi kommer i regjering. Den andre grunnen er at en i Fremskrittspartiets forslag bruker begrepet «de kvinnedominerte lavtlønnsyrkene i offentlig sektor». Når en bruker begrepet «lavtlønnsyrker», kan det forveksles med de lavtlønnsyrkene uten høyere utdanning som i dag faller inn under lavtlønnsdefinisjonen. Dette er personer som har 90 pst. av gjennomsnittlig industriarbeiderlønn, som pr. i dag er 319 000 kr. Å løfte dem vil ikke rette opp de store lønnsforskjellene. Høyre prioriterer utdanningsgruppene fordi det er der lønnsforskjellene er størst. Det er de to grunnene som er for at vi ikke kan stemme for disse forslagene. Jeg er helt enig i representanten Andersens beskrivelse av hvilke virkemidler som må tas i bruk når en sitter ved forhandlingsbordet. Det jeg ikke forstår, er at en ikke òg erkjenner at det politiske virkemiddelet i denne saken er likelønnspotten eller kompetansepotten. Det er det politiske virkemiddelet vi bør ta stilling til i denne salen. Måten en forhandler på, er det ingen politisk uenighet om.
Bent Høie (Høyre), 2009-06-18:
Vi tåler litt nattarbeid nå på slutten av sesjonen. Det er liten troverdighet bak SVs forsøk på å framstille det som om de har kontroll i denne saken, og at alt er i sin skjønneste orden. For det første hadde ikke Sykepleierforbundet hatt det fokuset på likelønn og den kampanjen de har hatt denne våren, hvis de mente at den rød-grønne regjeringen gjorde det som var forventet. Og for det andre hadde i så fall ikke SVs talsperson på området, Rolf Reikvam, sagt dette om denne innstillingen til Dagbladet 15. juni i år: «Det er ikke det minste behagelig på et område der SV har markert seg så tydelig. Vi burde ha fått til mer, men dette er jo et kompromiss, og dette var det vi fikk til. Det er noen som ikke vil forplikte seg, og noen som vil at politikerne skal holde fingrene fra fatet når det gjelder lønnsforhandlinger.» Det er for meg bevis nok på at SV på ingen som helst måte er fornøyd med tingenes tilstand. Det burde de vært ærlige nok til å si. Så reagerer jeg på at representanten Andersen framstiller det som om Høyre hoppet på et forslag fra Fremskrittspartiet i denne saken. Høyres forslag om en kompetansepott ble fremmet av Høyre lenge før dette Dokument nr. 8-forslaget ble fremmet. Det er et resultat av at Høyre har et partiinternt utvalg som har jobbet med arbeidsgiverpolitikk i offentlig sektor, og som jeg selv har ledet. Det er et gjennomtenkt, gjennomarbeidet forslag som har fått skryt fra Sykepleierforbundet og fra Unio, som er lagt inn i denne innstillingen, og som også er det forslaget som har klart å samle alle de borgerlige partiene. Så dette er ikke noe lettvint forslag – dette er et gjennomarbeidet forslag som bl.a. tar inn over seg Likelønnskommisjonens arbeid.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2009-06-18:
Saksordføreren har på en god måte redegjort for innstillingen, og jeg vil også si at vi synes det er positivt det arbeidet som Riksrevisjonen har utført, i samarbeid med andre. Det er viktig at bistand generelt, men vi synes budsjettstøtte spesielt, underlegges denne type kontroll. Det har jo fra tid til annen vært avdekket forhold som vi tror har vært med på, tross alt, å forbedre den måten vi gir bistanden på – det gir oss en del kunnskap. Noe av den kunnskapen er jo bl.a. at forholdene dessverre ikke alltid blir bedre i forvaltning, i styring. At ting går fremover i Mosambik, er vi glad for, og det er jo et bilde som heldigvis tegner seg for flere land i Afrika. Men korrupsjon ble også tatt opp av saksordføreren, og jeg er glad for at komiteen samlet har sagt noe rundt det. Det som imidlertid blir spørsmålet fra vår side, er hvordan man vil følge dette opp. Det sies i det svaret som er gjengitt fra Utenriksdepartementet: «Temaet er ifølge departementet sentralt i oppfølgingen og den politiske dialogen med myndighetene.» Det forventer vi. Men hvilke krav stilles? Hvor går grensen? Hvor lenge kan vi vente på at et land som Mosambik ikke leverer? For at de ikke leverer, kommer relativt klart frem av denne innstillingen. Resultatmålene er ikke nådd, og det er både Riksrevisjonen og Utenriksdepartementet enige om. Hvor tålmodige skal vi være? Det blir en utfordring. Fremskrittspartiet og Høyre problematiserer litt rundt dette i sine merknader og trekker opp de særlige utfordringer som er knyttet til budsjettstøtte. Jeg skal ikke ta hele den debatten nå, men vi er redd for at vi kommer til å ha disse debattene igjen og igjen hvis vi ikke stiller tydeligere krav.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2009-06-18:
Jeg er glad for det statsråden signaliserer om at man skal være tydelig. Men er statsråden innstilt på å stille et klart krav om at man må innfri i forhold til korrupsjon – vi kan ikke forvente 100 pst., men at vi skal et langt steg videre fra der vi er i dag – innen en akseptabel tidsperiode?
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-18:
La meg først si at Mosambik er jo en av Afrikas store suksesshistorier de siste 15 årene. Etter en av Afrikas aller blodigste borgerkriger sitter nå både Frelimo og Renamo, de to partiene – frontene i borgerkrigen – sammen i parlamentet og utkjemper sine kamper på fredelig vis. Det er et av de landene som stadig får premie i afrikansk målestokk for demokratisk skifte fra en statsleder til en annen, noe som jo ikke er en selvfølge i mange afrikanske land, og det er et av de landene i Afrika som har hatt den høyeste økonomiske veksten de siste 10–15 årene, om enn fra et ekstremt lavt utgangspunkt. Så hvis man skal velge seg et land som er en opplagt kandidat for å drive budsjettstøtte, kommer Mosambik utvilsomt veldig høyt på den lista: demokratisk, fredelig, politisk stabilt og med økonomisk framgang. At det er korrupsjon i Mosambik som i alle andre fattige land, for den del rike land, er helt opplagt. Men hvis vi i det hele tatt skal vurdere budsjettstøtte, og det sprang jo ut av Paris-erklæringen som Stortinget hadde et positivt forhold til, hvor giverne skal harmonisere sin atferd, er det vanskelig å tenke seg noen tydeligere kandidat i Afrika enn Mosambik. Når det er sagt, er det fantastisk bra at Riksrevisjonen har tatt opp dette arbeidet, og ikke minst at den har samordnet seg med riksrevisjoner i andre land. Det er nettopp den typen harmonisert arbeid fra giverne som vil gi større tyngde når resultatene framlegges. Datakvaliteten er selvsagt svak på mange områder i et land som Mosambik. De har ikke det statistiske materiale som Norge har. Men de tre funnene som Riksrevisjonen har lagt fram, er viktige funn – og saksordføreren var inne på dem – øke bruken av elektroniske finansforvaltningssystemer, giverne bør gjøre mer aktiv bruk av rapporter fra nasjonale revisjonsinstitusjoner, og giverne bør sammen med myndighetene treffe tiltak for å sikre kvaliteten på oppfølgingsinformasjonen. Dette vil vi selvsagt følge opp gjennom vår ambassade i Maputo og i samarbeid med alle de andre giverne som er inne både i bilaterale programmer og i budsjettstøtte i Mosambik. Morten Høglund spurte om hva vi vil gjøre for å følge opp korrupsjonsspørsmålene. Norge er en internasjonal drivkraft i å ta opp dette i alle sammenhenger – jeg tar opp disse spørsmålene i en serie multilaterale og bilaterale sammenhenger. Senest i dag la det såkalte Kapitalfluktutvalget fram sin rapport, og vi venter en bred debatt om den og om hvilke tiltak den bør føre til, både i fattige land og i Norge. For det er et samordnet internasjonalt økonomisk system som gjør korrupsjon mulig. Innenfor den rammen vil vi selvsagt også ta opp korrupsjonsspørsmål i Mosambik sammen med andre givere. Det er et hovedanliggende for Norge i enhver dialog med andre givere, og vi vil ta det opp med Mosambiks myndigheter med tydelige krav, og se det som en selvfølge at alle bistandsprogrammer, budsjettstøtte, bilaterale programmer og for den del programmer gjennom frivillige organisasjoner skal ha nulltoleranse for korrupsjon, også i land hvor korrupsjon ellers er en stor del, en farlig del, av samfunnsstrukturen.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-18:
La meg først si at hvis man ser på verdensstatistikken, så ser man jo at det er en nesten én-til-én-sammenheng mellom høy plassering på Transparency International's korrupsjonsindeks, altså at et land er veldig korrupt, og lav plassering etter alle økonomiske kriterier. Med andre ord: De aller fattigste landene er stort sett også de mest korrupte. Det skyldes ikke at folk blir mer amoralske av fattigdom, men det skyldes at med rikdom, med utbygging av staten og med en middelklasse kommer alle de institusjonene som bekjemper korrupsjon: riksrevisjonen, økokrim, aktive, tøffe medier, gode kontrollordninger gjennom parlamenter osv. Så det viktigste virkemidlet mot korrupsjon på lengre sikt er rett og slett økonomisk framgang. Innenfor den rammen må vi også aktivt tilskynde Mosambik, som vi gjør med andre utviklingsland, til å ta i bruk alle de tiltak som er mulig for å bekjempe korrupsjon. Det er et hovedanliggende for Norge. Jeg tror jeg trygt kan si at det ikke er noe annet giverland som går løs på korrupsjonsspørsmålet på en så tøff måte som Norge gjør.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-18:
Jeg vil på Regjeringens vegne og på vegne av kulturminister Giske si at vi veldig klart har oppfattet hva som står i innstillingen, særlig komiteens vektlegging av behovet for svømmeundervisning, og at det skal arbeides hardt for å få en sikrere tilgang til de samme typer idrettsanlegg over hele landet. Jeg vil bare legge til til slutt, hvis det kan blidgjøre representanten Foss lite grann: Min junior Aksel, som sitter her, som er sju år, svømmer i alle fall veldig mye bedre enn sin far, om det er noen trøst!
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-18:
Det er selvsagt ikke viktigere i nordlige havområder enn i havområdene rundt Midt-Norge. Vår vurdering er at i dette området er det en god, tilfredsstillende privat kapasitet for å gjøre dette. Den kan mobiliseres i enhver krisesituasjon. Jeg er litt forundret over at Fremskrittspartiet og andre partier bekymrer seg over at kriseberedskapen også er på private hender.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-18:
Jeg besøkte Island for to–tre uker siden, og det er riktig, som spørreren sier, at det er en betydelig islandsk interesse for oljeboring ved Jan Mayen. Jeg møtte flere islandske politikere som så dette som et nytt eventyr. Det er også riktig at Norge har langt større og lengre erfaring på dette området enn hva Island har, og kanskje også erfaring med at det ikke går fullt så raskt som enkelte islendinger tror. Det er helt klart at enhver norsk ekspertise på disse områdene alltid vil være til rådighet for våre islandske naboer. Det er også tilfellet i EU-forhandlinger og på en rekke områder – vi hjelper våre naboer hvis de skulle trenge det. Men det er ikke slik at vi står foran noen umiddelbar utnytting av oljeressursene ved Jan Mayen. Dette er et langsiktig perspektiv. Den islandske beslutningen er en del av beslutningsgrunnlaget, men dette er et område hvor vi må ile langsomt. Vi må skaffe oss full kunnskap om både ressursgrunnlag og miljøkonsekvenser før endelige beslutninger blir tatt.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-18:
Jeg svarte på mye av dette spørsmålet allerede i forrige svar. Det Regjeringen åpner for, er å skaffe seg langt mer kunnskap om hvilke oljeressurser som ligger utenfor Jan Mayen, men også langt mer kunnskap om hvordan en eventuell oljeboring i disse områdene vil påvirke de mange miljøkvalitetene som spørreren trekker fram. Det er ingen tvil om at dette er områder med helt særlige miljøkvaliteter. Hvis det på noe tidspunkt tas beslutning om boreaktivitet der, må vi vurdere alle disse miljøkvalitetene på en grundig måte.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-18:
Jeg tillater meg å snu dette helt opp ned. Sannelig har SV oppnådd mye. SV fikk ved forrige valg 8,8 pst. av stemmene, og vi har oppnådd fenomenale resultater i en regjering sammen med våre partnere i Senterpartiet og Arbeiderpartiet. Jeg har lagt fram disse resultatene i en rekke debatter i Stortinget i den senere tid. Hver gang får jeg beskjed om at jeg skryter for mye, selv om samtlige punkter er riktige. Samtlige punkter er også litt såre for spesielt for Kristelig Folkeparti og Venstre, fordi de demonstrer til fulle hvor mye mer vi har oppnådd i samarbeid med Senterpartiet og Arbeiderpartiet enn hva Kristelig Folkeparti og Venstre har oppnådd i samarbeid med Høyre. La meg peke på det spørsmålet som nå trekkes fram, om oljeboring i Lofoten og Vesterålen. Her er det altså to partier, Senterpartiet og SV, som går til valg på at vi sier nei til dette. Det tredje partiet er Arbeiderpartiet, som åpent vil vurdere resultatet når man får mer kunnskap om det, mens Venstres foretrukne samarbeidspartner på sitt landsmøte sa at man måtte komme i gang med oljeboring i Lofoten og Vesterålen så fort som overhodet mulig, for det hastet.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-18:
Jeg må bare innrømme at jeg ikke er så kunnskapsrik når det gjelder britiske systemer for oljeberedskap som Tord Lien. Jeg vil gjerne lære mer om det. Hvis det er ting vi kan lære fra Storbritannia, skal vi selvfølgelig være vid åpne for det. Vi må til enhver tid forbedre norsk oljevernberedskap. Den bør være i verdenstoppen. Den bør være den best tilgjengelige. Jeg bare undret meg over at Fremskrittspartiet uttrykte en spesiell bekymring for at deler av denne var på private hender. I Tord Liens innlegg kom det fram at det var bekymringsfullt at Shell hadde bygd opp noe av dette. Jeg ser det stikk motsatt. Det er jo helt fortjenestfullt og riktig at Shell har gjort det. Det at norske myndigheter har lagt press på private selskaper for å bygge opp deler av denne kapasiteten, er bare en fornuftig deling hvor også private bidrar inn til fellesskapet. Selvsagt må alt dette skje innenfor en offentlig ramme, men det at deler av det utføres av private, er ikke problematisk for SV. Jeg er litt forundret over at det er problematisk for Fremskrittspartiet.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-18:
Beklager, det er få ting som ligger meg mindre på hjertet enn å forlenge debatten – men siden jeg ble invitert til det: Vi behandlet jo et nokså lignende forslag for bare et par uker siden, var det vel. Jeg vil for ordens skyld få oppsummere hva som var årsaken til at Regjeringen da avviste nokså parallelle forslag. Vi mener at dette er gode forslag for land som har en omfattende bilindustri, og som ønsker å få fart på bilsalget. Sverige har en omfattende bilindustri, men også land som Tyskland og andre har det. Hvis målet er å øke bilsalget, er ikke dette et dårlig forslag. Det er naturlig at mange land har fremmet det i en finanskrisetid. Derimot er det et meget dårlig forslag ut fra et miljøståsted. Det er av to grunner. Dette er veldig dyre forslag. Det koster masse penger, som alternativt kan brukes på mye bedre miljøtiltak. Og enda viktigere: Disse forslagene kommer på et galt tidspunkt. Hvorfor i all verden skal vi låse folk i en gammel teknologi ett år eller to før vi får elektriske biler og plug-in biler for et massemarked? Da kan det være aktuelt å ha denne type premie for å få en rask overgang. Men hvis vi ber folk kjøpe de mest miljøvennlige bilene pr. dato, låser vi folk i for lang tid til biler som ikke er så miljøvennlige likevel. Ingen som kjøper en bil i 2010, vil jo skrape den bilen i 2012, forhåpentlig. Den bilen man kjøper i 2010, vil man ha til 2020 eller kanskje til 2025, og man vil være låst i en gammeldags teknologi lenge etter at man burde vært det.
Inger Løite (Arbeiderpartiet), 2009-06-18:
St.prp. nr. 88 for 2008–2009 omhandler lønnsregulering for arbeidstakere i det statlige tariffområdet, regulering av statspensjonene og andre pensjonsforhold og endringer på statsbudsjettet for 2009. En enstemmig komité har merket seg at enigheten mellom partene innebærer at man sikrer gode pensjoner for ansatte i stat og kommune. En enstemmig komité mener videre at Stortingets pensjonsforlik følges opp. Et mindretall i komiteen, bestående av Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti, tar opp avlønningsvilkårene for statspensjonister. Jeg regner med at de selv kommer til å redegjøre for sine synspunkter i saken.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-18:
Det er rett som representanten Bent Høie seier, at dagens tenestepensjonsordning inneber ein føresetnad om at alderspensjon skal avløyse løna og ikkje utbetalast i tillegg til løna. Som eit alternativ kan ein når ein har gått av og ynskjer – som representanten Høie var inne på – å ta eit vikariat, eller kva det skal vere, altså velje ei ordning som den ein har i staten, som vert kalla pensjonistavløning. Det vil seie at dersom pensjonisten vel ei avløning etter dette alternativet, reduserer ein ikkje alderspensjonen, og ein får ein fast timesats for det arbeidet ein gjer. Per 1. januar 2009 er timesatsen 155 kr pr. time. Den timesatsen som står referert i innstillinga, er på bakgrunn av det svaret som representanten Høie fekk i 2006. Dette alternativet er likevel berre til å bruke ved kortvarige engasjement, og det er Forbrukar- og administrasjonsdepartementet som regulerer den timesatsen ein gong for året. I tariffoppgjeret hadde vi både ei forventing og ei meining om å gjere noko med regelverket for statspensjonistar, som vi for så vidt òg hadde for kommunepensjonistane, fordi vi hadde tenestepensjonane i offentleg sektor oppe til forhandling. Regjeringa sin modell, som vart lagt fram i det første tilbodet, var jo nettopp ein modell som likna på privat sektor, der ein skulle kunne kombinere pensjon og jobb utan avkorting. Det valde altså arbeidstakarorganisasjonane å takke nei til. Då er vi tilbake til den ordninga vi har hatt, nemleg at ein får avkorting dersom ein vel å jobbe etter å ha teke ut pensjon i offentleg sektor. Det har partane sjølve vilja. Dei hadde eit anna alternativ. Det takka dei nei til. I oppfølginga av tariffoppgjøret må vi no gjere ei vurdering av om det er behov for endringar i dagens ordning, med reduksjon av alderspensjon i forhold til arbeidsinntekt. Det er mogleg – eg skal ikkje avvise det 100 pst. – at ein då òg skal sjå på pensjonistavløninga, men det skal mykje til når vi trass alt la ein alternativ modell på bordet då det var fritt fram å kombinere arbeid og løn, som motparten, dvs. arbeidstakarorganisasjonane, sjølve takka nei til. Då spørst det kor mykje ein skal gå inn og gi dei, dei same vilkåra som ein har i privat sektor, sidan dei valde å behalde den modellen dei har i dag. Men, som eg sa, vi skal tilpasse det. Vi må gå gjennom det og sjå på konsekvensane, og så får vi sjå om desse spørsmåla dukkar opp. Eg avviser det ikkje, men eg gir heller ingen lovnader.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-18:
Det er heilt rett som representanten Høie seier, at dei ulike regjeringspartia har ulike formuleringar knytte til det ein skal gjere i neste periode. Dette forslaget er fremja i inneverande periode. Regjeringa har ikkje behandla Likelønskommisjonens innstilling. Difor har ikkje denne regjeringa teke stilling til dei forslaga som ligg der. Eg har ikkje tenkt å spå om kva som vil skje i neste periode. Vi i SV har med oss vår programformulering inn. Vi skal fyrst vinne eit val, og så skal vi gjennomføre nye regjeringsforhandlingar. Det betyr at den styrken som dei tre ulike partia har med seg frå veljarane, vert viktig for kva saker ein vinn, og for kva saker ein tapar. Men, uansett, alle tre partia har – i motsetnad til dei borgarlege – forplikta seg til å jobbe for likeløn i neste periode. Det er trass i alt det vesentlegaste og det viktigaste utgangspunktet.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-18:
Eg har no sete i fire år som statleg arbeidsgivar og prioritert likeløn, i motsetnad til det den førre regjeringa gjorde i sine oppgjer. Eg har sett at det er mogleg, òg gjennom å bruke tariffoppgjeret sine instrument, å gjere noko for likeløn. Mellom anna ga vi i samband med dei lokale forhandlingane i fjor påbod om at òg kvinner som er i fødselspermisjon, skal vere ein del av dei lokale forhandlingane. Det går an å bruke slike instrument. Det ligg føre ei veldig klår innstilling frå Likelønskommisjonen. Det har SV som parti teke stilling til, og vi går inn for ho. Som eg seier, forhandlingane til hausten får vise kva ei ny raud-grøn regjering kjem til å måtte meine om ein likelønspott. Men det lèt seg òg gjere å jobbe med likeløn utan nokon likelønspott. SVs standpunkt er å gå inn for ein likelønspott.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-18:
Berre for å kommentere nokre påstandar som er framsette under debatten: Når Bent Høie prøver seg på å beskrive forskjellane mellom dei borgarlege og regjeringspartia, høyrest det ut som om det er skjønn einigheit på borgarleg side. Han gløymer å seie at dei ikkje er einige med Framstegspartiet om profilen på lønspotten og dermed heller ikkje stemmer for forslaget. Det er riktig at dei tre andre borgarlege partia står i lag om merknaden, men kva gjer regjeringspartia? Jau, regjeringspartia handlar og har handla i fire år. Det er den vesentlegaste forskjellen mellom dei borgarlege og dei raud-grøne, nemleg at dei raud-grøne handlar. Som eg sa, eg kan gjenta berre noko av det vi har gjort utover å ha prioritert likeløn som ein del av likestillingsperspektivet. Det er ikkje mogleg å vere for likeløn utan å sjå det i ein større likestillingssamanheng. Då kan dei raud-grøne partia bla side opp og side ned ikkje berre med fine formuleringar, men med handlingar, konkret stemmegiving i denne salen og ikkje minst konkret handling frå statsrådssalen. Som eg sa, det siste vi har gjort i denne perioden no i vår er å likestille skift/turnus som har vore eit årelangt problem som ein har slite med å finne ut av korleis ein skulle løyse. Vi sette ned Holden-utvalet, og vi gjennomførte det Holden-utvalet faktisk foreslo, til stor jubel ikkje minst frå kvinnene i offentleg sektor som i mange år har følt på urettvisa i ikkje å ha likestilt turnusane sine med det industrien har av skift. Fedrekvote – kvifor er det viktig? Jau, det eg ser som statleg arbeidsgivar, er: Når er det ein byrjar få forskjellar mellom kvinner og menn? Det er i trettiåra. Når kvinnene byrjar føde etter å ha teke ei lang utdanning, går dei av karrierestigen for nokre år. Dei kjem inn att i førtiårsalderen. Då tek karane av, både i løn og i karriereutvikling. Ja vel – kva kan vi gjere med det? Jau, sjølvsagt, vi må få fedrane til å take eit større ansvar når dei får familieauke. Då er kvinnene på ein heilt annan måte med i arbeidslivet og er med på dei toga som går. Ein får òg ei delt omsorg for ungane, noko som ikkje minst ungane har stor glede av. Det å setje det inn i ein større samanheng er det som gjer at likestillingsarbeidet er truverdig, og som gjer at arbeidet for likeløn er truverdig. Det er då Framstegspartiet så totalt krasjar. No skal eg ikkje gjenta den uparlamentariske ordbruken til Karin Andersen, men hennar poeng var at her er det ingenting før og heller ingenting etter. Nei vel – difor har ikkje dei tre regjeringspartia funne grunn til å støtte desse forslaga, men tvert imot fortset sitt årelange gode arbeid som faktisk har ført til resultat i godt samarbeid med partane i arbeidslivet.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-18:
Det er ganske ubehagelig å høre Siv Jensen stå her og si at det vi siterer, er galt. Det er ganske ubehagelig når vi leser ordrett fra programmet, og vi leser ordrett fra merknader i budsjettinnstillingen. Det er klart at dette er korrekte sitater. De er skrevet av og satt inn i den sammenhengen som de er. Det overrasker meg. Jeg blir nesten uvel når de holder på med at dette ikke er korrekt, dette er feil, dette er ikke engang sitert. Jo, dette er riktig sitert. Det er dette Fremskrittspartiet har ment. Så sier jeg: Flott, Fremskrittspartiet har endret standpunkt. Det sa jeg i stad, og som det gode mennesket jeg er, velger jeg å tro at de har endret standpunkt, at dette ikke er noen form for opportunisme. Det gjør jo at trykket framover kan bli enda større på disse spørsmålene. Det er mitt utgangspunkt. Men slutt med å si at vi siterer feil når vi leser opp fra teksten som de selv har skrevet. Så registrerer jeg Bent Høies analyse av årsaken til disse problemene, at det på arbeidstakersiden er konflikter mellom ulike arbeidstakerorganisasjoner. Jeg vet ikke om det er riktig, og jeg er litt usikker på om analysen er så enkel som Bent Høie sa. Men det som har skjedd – og det overrasker meg at det ikke er registrert – er at Likelønnskommisjonens påvisning av de problemene de reiser, var en del av tariffoppgjøret. Det er kommet inn i tariffoppgjøret, og partene i statsoppgjøret er enige om en protokolltilførsel, og enige om at dette arbeidet skal starte. Det er jo det faktiske forhold, og det er første gang det skjer. Så kan jeg si om dem som regjerte i forrige fireårsperiode, at de klarte ikke å starte en slik prosess. Det som skjer nå, er at vi er i gang med prosessen, og jeg føler meg rimelig trygg på at vi her får en utvikling. Det kan ikke være noen tvil om at skal det skje et eller annet, skal vi få til en løsning, må det skje i tariffoppgjørene. Hvis vi får inn en pott, slik som vi har programfestet – vi har sagt at det trengs en likelønnspott – føler jeg meg rimelig trygg på at tariffoppgjørene framover vil finne en løsning, og at vi vil starte på den veien og den prosessen som vil lede fram til at disse forskjellene som er etablert over en lang periode, vil bli borte og utjevnet.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2009-06-18:
Likestilling bygger på at kvinner og menn har verdi og skal ha samme muligheter og rettigheter. Kjønn skal ikke være et hinder for noen med hensyn til å delta i og påvirke samfunnets utvikling. Likestilling handler om at kjønn ikke skal være et hinder når en skal velge utdannelse, yrke, deltakelse i barneomsorg og deltakelse i samfunnet for øvrig. I et likestilt samfunn må det være respekt for den enkeltes valg av livsstil, utdannelse eller arbeid. Kristelig Folkeparti mener at det er viktig å gjøre noe med det kjønnsdelte arbeidsmarkedet og med likelønnsutfordringene. Likelønn er først og fremst et spørsmål om rettferdighet. Likelønn er viktig for at kvinner skal få uttelling for den utdannelsen de har tatt, for å kunne forsørge seg selv og sikre økonomisk trygghet for alderdommen. Med mer lik lønn mellom kjønnene vil permisjonsdelingen bli jevnere, og familien kan ta friere valg når det gjelder arbeidsdeling, kontantstøtte, osv. Det er til hinder for likestillingen at tradisjonelle kvinneyrker ikke har fått rettmessig lønnsøkning på lik linje med andre yrkesgrupper. Lik lønn for likt arbeid er et spørsmål om rettferdighet. Når kvinners lønnsnivå ligger 15 pst. lavere enn menns, er det fortsatt lang vei å gå. Kristelig Folkeparti mener at det er relevant å se på ledelseskulturer o.l. som årsaker til at kvinner ikke får ta del i lønnsutviklingen på lik linje med menn, snarere enn å legge skylden på at det er tiden kvinner er hjemme i foreldrepermisjon, som skaper lønnsgapet. Det rettferdige ville være at alle fikk ta del i lønnsutviklingen som skjer på en arbeidsplass mens de er i permisjon. Kristelig Folkeparti mener at det bør være en tidsplan fra partene i arbeidslivet for å rette opp diskrimineringen mellom kvinner og menn med hensyn til lønns- og arbeidsvilkår og innføring av en likelønnspott som virkemiddel. Regjeringen burde fremme en forpliktende plan for likelønn og bidra med tiltak for kvinnedominerte utdanningsgrupper i offentlig sektor, i tråd med Likelønnskommisjonens anbefalinger. Mange arbeidstakere i kvinnedominerte yrker arbeider i deltidsstillinger, men har et ønske om å øke sin stillingsprosent. Kristelig Folkeparti vil jobbe videre mot ufrivillig deltid. Kristelig Folkeparti mener at unntaksregelen om at økt stillingsprosent kan nektes dersom dette vil medføre «vesentlige ulemper for virksomheten» må tolkes strengt. Samtidig må vi erkjenne at deltidsstillinger i noen sammenhenger er delvis ufrivillig i den forstand at arbeidsbelastningen er så hard at det er umulig å jobbe fulltid. Det er også en del av denne sannheten. Jeg skal ikke legge til noe mer eller gjenta alle argumenter som er brukt i denne saken. Jeg vil bare si at Kristelig Folkeparti støtter komiteens innstilling om at forslaget vedlegges protokollen.
Vera Lysklætt (Venstre), 2009-06-18:
Det er et åpenbart problem at det er så stor forskjell på lønnsnivået blant menn og kvinner. Vi trenger flere kvinner i tradisjonelle mannsyrker, og vi trenger flere menn i tradisjonelle kvinneyrker. Svært få menn velger i dag å bli sykepleiere, f.eks. Vi har et av de mest kjønnsdelte arbeidsmarkedene i Europa. Spørsmålet er hvordan dette kan løses. Fra politisk hold er det selvfølgelig bare incitamenter som kan brukes for å snu denne utfordringen. Det er et viktig prinsipp at utdanning skal lønne seg. Derfor støtter vi intensjonen i forslaget. Det er i offentlig sektor vi kommer til å mangle arbeidskraft i årene framover. Beregninger fra Utdanningsforbundet viser at vi mangler 5 700 lærere i skolen i dag. Kunnskapsdepartementet har selv beregnet at vi trenger i overkant av 7 000 nye lærere fram mot 2020, hvis alle faktorer holdes konstant og timetallet ikke utvides. Helsedirektoratet mener det er behov for å utdanne 4 500 helsefagarbeidere hvert år de neste årene. Om ikke nedgangen i søkermassen snus, kan situasjonen bli enda mer dramatisk enn tidligere fryktet. Det mest pessimistiske scenarioet gir 40 000 i manko i 2030, viser nye beregninger fra SSB. For sykepleiere isolert vil tallet være 7 700 innen 2020, men da er det ikke tatt hensyn til den kvalitetsforbedringen vi legger til grunn i kommunehelsetjenesten. Vi støtter som sagt derfor intensjonen i representantforslaget og resultatene av Likelønnskommisjonens innstilling. Så får vi komme tilbake til innretningen på en kompetansepott. Venstre er svært opptatt av de utfordringene som velferdsstaten står overfor i årene som kommer, med økning i antall pleietrengende eldre og mangelen på personer som kan utføre omsorgsoppgaver. Her tror vi at det ikke bare er lønn som er en utslagsgivende faktor for å få folk til å velge disse yrkene. Gode fagmiljøer, opplevelse av å gjøre en meningsfull og spennende jobb og karrieremuligheter er alle faktorer som spiller en rolle. I dag opplever altfor mange tidspress, ikke nok anledning til å utføre de viktigste oppgavene, et kvelende skjemavelde og ikke minst mediebeskrivelsene av hvor dårlige forholdene er innenfor sektoren. Derfor handler en bedre kjønnsbalanse innenfor yrkene også om alle disse faktorene. I Danmark opplevde man en økning i antall menn som valgte omsorgsyrker, etter at håndholdte pc-er ble innført i hjemmesykepleien. Så mer teknisk utstyr trekker flere menn. Når det gjelder rene lønnsincitamenter, har Venstre noen helt konkrete forslag. Vi vil innføre en ordning med ettergivelse av studiegjeld for alle helsearbeidere som vil jobbe i primærhelsetjenesten. Skal vi dekke behovet for arbeidskraft i framtiden, må hver tredje som går ut av videregående skole, velge helsefag. Vi trenger flere incentiver og gode fagmiljøer for å kunne gi god omsorg. Vi ser for oss et spleiselag mellom stat og kommune for å finansiere ordningen. Vi har i dag en stor mengde ufaglærte innen pleie- og omsorgssektoren. En del av dem velger deltidsutdannelse for å øke kompetansen sin. Da er det viktig med ordninger som gjør det attraktivt. Skal vi få bedre kvalitet, trenger vi folk med mer kompetanse.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-06-18:
Ved å følge denne debatten har jeg registrert at det er langt mellom hva som blir sagt i festtalene, og hva som blir gjort i konkret handling. Stortinget er faktisk invitert til å ta et konkret grep for å gi et armslag til kvinner i lavlønte kvinnedominerte yrker. Dessverre sier flertallet nok en gang nei til det. Jeg regner med at de også i den kommende valgkamp vil komme med de samme fagre løftene og de samme festtalene til alle disse kvinnene som jobber i lavløntdominerte yrker i dag. Det vil de få høre fra flertallspartiene. Jeg tror også de bør legge seg på minne at de gjør lite gjennom konkret politikk og gjennom konkret handling. Jeg utfordret LO i forkant av LO-kongressen til å sette dette på dagsordenen, og det ble faktisk satt på dagsordenen på LO-kongressen. Det var også interessant å høre på representanten Reikvam og på statsråden, der man kunne få inntrykk av at det er gjort veldig mye de siste fire årene. Hvis man også fulgte med på LO-kongressen, kom det tydelig fram at dette er en sak man har kjempet for gjennom flere tiår, uten at det har beveget seg en millimeter. Det er det som kom tydelig fram. Det er det alle disse kvinnene som jobber i de kvinnedominerte yrkene, også hevder, at det ikke har skjedd noen dreining i det hele tatt. Hvis jeg hadde vært statsråden, hadde jeg med respekt å melde vært litt flau hvis jeg hadde gått ut og sagt at jeg har gjort så veldig mye med det, for det har en ikke merket. Det har også vært interessant å registrere at bl.a. representanten Christoffersen fra Arbeiderpartiet gikk ut mot meg tidligere i år i media og sa i forbindelse med dette forslaget at dette er typisk Fremskrittspartiet, at det er lettkjøpt argumentasjon, og man tror at man skal løse alle ting ved bare å gi mer penger. Men i denne saken handler det faktisk om mer penger. Man bør også legge seg på minne hva LO-lederen sa på kongressen, nemlig at skal vi få løst dette, må vi ha penger. Så får man kalle det hva man vil, penger er penger, sa han. Da er mitt spørsmål til Arbeiderpartiet: Er det slik å forstå at Arbeiderpartiet nå er uenig i LO-formannens uttalelser rundt lavlønnsproblematikken, som tydeligvis er enig med Fremskrittspartiet i denne saken? Avslutningsvis: Jeg skjønner godt at det gjør vondt for regjeringspartiene at dette forslaget har kommet, spesielt med tanke på alle festtalene som har vært holdt i valgkamp etter valgkamp, år etter år. Jeg skjønner at det smerter når man kommer til målstreken og ikke evner å levere.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-06-18:
Jeg har et spørsmål til statsråden somjeg gjerne kunne tenke meg å hørenoen betraktninger rundt. Det går på det som er hevdet tidligere, at vi har to satser i særtillegget for minstepensjonister, en lav sats og en ordinær sats, som tidligere ble kalt høy sats. Så er det også slik at de som er gift med en alderspensjonist som har en liten tilleggsopptjening i folketrygden, har lav sats. Man kan tenke seg et par hvor begge er 67 år og pensjonister, den ene har en liten tilleggspensjon og den andre er minstepensjonist. De får en forholdsvis dårlig pensjon til sammen. Men hvis man tenker seg et par der kona er 67 år og mannen 65 år, fortsatt yrkesaktiv og tjener 1 mill. kr, da vil hun fortsatt få høy sats i særtillegget. Jeg vil spørre statsråden: Hva er logikken bak den forskjellsbehandlingen?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-06-18:
Jeg bare registrerer at flertallet i denne salen når man omtaler minstepensjonister, egentlig tenker på enslige minstepensjonister. Det er egentlig litt synd, for det er de enslige minstepensjonistene som har fått økninger i særtillegget – ikke alle minstepensjonister vil få en økning opp til 2 G innen sommeren 2010. Det er uriktig, for det betyr jo i så fall at man har fjernet lav sats, at man har bare én sats. Meg bekjent har det ikke vært fremmet noe forslag om å fjerne lav sats. Så her oppfatter jeg det dit hen at statsråden var litt upresis. Så er det faktisk slik at hvis en mann er gift med en som har en liten tilleggspensjon, la oss si 77 000 kr i tilleggspensjon, vil han få en avkorting av grunnpensjonen. Det vil begge de pensjonistene få, selv om kona i dette tilfellet eventuelt er minstepensjonist. Det vil man ikke få hvis begge to er minstepensjonister. Så det er en forholdsvis stor forskjell. Samtidig blir det også sagt i innlegget her at det spesielt var dem med de laveste pensjonene som har fått den største økningen. Slik som jeg regner det, kan det heller ikke være helt riktig, for en som har lav sats, vil få en mye lavere pensjon – og har bestandig hatt en lavere pensjon – enn en med ordinær sats. Og igjen: Det er kun for dem med ordinær sats man har økninger. Det blir også sagt i innleggene her at fjorårets trygdeoppgjør var et spleiselag mellom staten og pensjonistene. Men det er jo ganske tydelig hvem som har fått storparten av den regningen. Det er pensjonistene. Pensjonistene fikk i fjor tilleggsregningen på helt nøyaktig 1 948 mill. kr, ifølge Arbeids- og inkluderingsdepartementet. Det utgjorde i kroner og øre inndragningen av etterslepet på 0,65 pst. Hvis man også leser de brevene som er kommet i forbindelse med årets trygdeoppgjør, er det faktisk sånn at bl.a. Forsvarets Pensjonistforbund peker på den underreguleringen ved at man har med seg – for å bli litt teknisk – et fiktivt overheng inn i dette trygdeoppgjøret, noe som gjør at man faktisk har en underregulering på 0,5 i forhold til om man hadde fulgt lønnsutviklingen slik som Teknisk beregningsutvalg har beregnet det. Det er etter mitt skjønn et brudd på de retningslinjene Stortinget har vedtatt.