Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-06-08:
Det er neppe noen uenighet om at det er et mål å få rask behandling i offentlig forvaltning, men når representanten Jørn L. Stang snakker om festtaler når vi uttrykker dette ønsket, er motsatsen til begrepet festtaler at dette må skje med rettssikkerhet gjennom alle ledd i saksbehandlingen. Nå skal ingen beskylde oss for å ha vært utålmodige i denne saken. Ønsket om en raskere saksbehandling går i hvert fall tilbake til begynnelsen av 1990-årene. For meg er det kanskje særlig naturlig å henvise til et privat lovforslag som Anders Talleraas, Svein Ludvigsen, Gunnar Fatland og Kjellaug Nakkim fremmet i Dokument nr. 8:14 for 1993-94, med Innst. S. nr. 8 fra året etter. Det er en innstilling som fikk enstemmig tilslutning fra det daværende storting, og hvor det i komiteens merknader bl.a. ble minnet om at sen saksbehandling i mange tilfeller skaper store problemer for enkeltindivider, at det finnes en rekke eksempler på at lang saksbehandlingstid er uheldig både for næringslivet og for enkeltmennesker, og at det ikke bare bidrar til økt arbeidsledighet og redusert levestandard, men også til redusert livsstandard for mange. Dette ble fulgt opp av departementet i Ot.prp. nr. 75 for 1993-94, hvor man ønsket å komme tilbake til dette spørsmålet etter først å ha foretatt en kartlegging av saksområder hvor behandlingstiden er for lang, og forsøkte å finne årsaken til dette. Vi kan altså fastslå at dette er en prosess som har foregått lenge, og det er også mitt inntrykk, selv om det utvilsomt kan finnes eksempler på enkeltstående tilfeller som burde vært annerledes, at vi går i en riktig retning. Når vi ser den lange tiden som er gått, kan vi i hvert fall ikke beskylde den sittende justisminister for å ha vært sen i forhold til å fremme saken for Stortinget. Det er ingen tvil om at fra Høyres side ønsker vi, både av hensyn til bedrifter, næringer og ikke minst enkeltmennesker, at det kunne være større forutsigbarhet og en generelt kortere og mer effektiv saksbehandlingstid i den offentlige forvaltning. Vi slutter oss imidlertid til det som flertallet sier, at en generell regel ikke er så enkelt som det tilsynelatende kan høres ut til. I mange tilfeller vil en generell frist være altfor lang i mange sakstyper, mens den vil være for kort i andre. Det er litt allmennfilosofering kanskje, men det er vel grunn til å tro at der hvor fristen er for kort, vil en absolutt frist ofte medføre at saksbehandlingen blir enda lengre, og motsatt – der hvor man trenger mer tid, risikerer man at saksbehandlingen ikke blir god nok, alternativt at de aktuelle forvaltningsorganer må tilføres betydelige ressurser i form av flere ansatte, større lokaler osv. Når det da ofte ikke kommer, vil det igjen påvirke kvaliteten i saksbehandlingen. I denne omgang slutter vi oss derfor til det som er det brede flertallet – vi får se på de regler som nå er foreskrevet fra departementets side, og komme tilbake til saken nok en gang hvis det skulle vise seg at dette ikke virker. Jeg har også lyst til, i tilknytning til det jeg sa om noen ganger for lang frist og andre ganger for kort frist, å henvise til den store forskjellen det vil være kommuner imellom. Små kommuner vil kunne håndtere dette oftest i hvert fall meget enkelt, mens i store kommuner med tilsvarende større utbyggingssaker kan det være betydelig verre. Det er fristende å nevne at hvis det skulle komme et operavedtak senere denne uken, er det vel ikke særlig vanskelig å forestille seg at det vil ha en sakskompleksitet hvor det ikke skulle bli så veldig enkelt å fastsette saksbearbeidingstid i uker eller måneder på forhånd. Det som jeg forsøker å si innenfor denne rammen, er at vi er nødt til å se forvaltningsloven i forhold til det øvrige lovverket som vi har. Med disse korte og nokså generelle merknadene vil jeg allikevel få lov til å uttrykke en utålmodighet som har vart i snart ti år nå, og det er samtidig et tankekors – det er fristende å bruke ordet tankekors, siden det har vært brukt tidligere i debatten – at det burde være mulig å få mer fremdrift enn det vi har sett så langt. Jeg kan vel gå enda et skritt lenger på en så fin dag og si at det er uttrykk for en viss forsiktig optimisme og tillit til justisministeren om at så skal skje.