trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2003-06-16:
Kampen for å sikre og skape arbeidsplasser er jobb nr. 1 for Kristelig Folkeparti og regjeringspartiene nå. Eksportrettet industri sliter. Internasjonal konkurranse er en stor utfordring. Et av flere viktige og avgjørende tiltak i kampen for å sikre arbeidsplassene er det inntektspolitiske samarbeidet mellom Regjeringen og partene i arbeidslivet. En samlet komite støtter Regjeringens forslag om å øke fradraget for betalt fagforeningskontingent fra 1 100 kr til 1 450 kr for inntektsåret 2003. Forslaget ble til som en del av det inntektspolitiske samarbeidet. Selv om alle partier støtter denne økningen av fradraget, bemerker Fremskrittspartiet i sin merknad at de er kritiske til denne fradragsmuligheten. Partiet som til vanlig støtter de fleste forslag om lavere skatt, er altså kritiske i dette tilfellet. For Kristelig Folkeparti og regjeringspartiene er denne endringen en liten skattelette til vanlige folk, samtidig som det er en honnør til et vellykket og avgjørende viktig inntektspolitisk samarbeid. Det er gledelig og riktig at det blir flertall for et stramt budsjett. Regjeringens politikk for en lavere kronekurs og lavere rente virker i kampen for å sikre arbeidsplasser. Det er også viktig å ta vare på kompetansen i kortere konjunktursvingninger. Derfor er det også bra at Regjeringen har fått en mulighet til å utvide permitteringsperioden i unntakstilfeller. Det er også flertall for gode sysselsettingstiltak for å skape nye arbeidsplasser. Det er gledelig at det ikke blir flertall for å fjerne skattefritaket for gaver til frivillige organisasjoner, slik Arbeiderpartiet har foreslått. Det ville etter Kristelig Folkepartis mening vært helt galt om innsparinger skulle ramme Frivillighets-Norge. Skattefradraget for gaver til frivillige organisasjoner er en god investering i frivillighet, dugnad og velferdsarbeid i landet vårt. Når det gjelder omtalen av arbeidet med å evaluere reglene for offentlige skattelister, er det gledelig at det er flertall for en merknad som sier at det i utformingen av reglene er avgjørende med en mest mulig riktig avveining mellom hensynet til åpenhet i ligningsforvaltningen og mulighetene til innsyn på den ene siden og sentrale personvernhensyn på den andre. Eller sagt på en annen måte: Åpenhet er viktig for å hindre maktmisbruk og urettferdighet, og personhensyn er sentralt for å unngå gapestokkmentalitet, spesielt i forhold til lavinntektsgruppene. Dette må det tas hensyn til i utformingen av reglene, slik at det ikke blir en sport å klikke seg inn på nettet for å få informasjon om hvem som tjener minst i gaten der en bor.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-06-16:
Jeg skal ikke forlenge debatten, men vi har en del forslag som jeg vil fremme. Og det er nå engang slik at Vårherre passer på hvorvidt vi skal få være på havet og tjene penger eller ikke Det er ingen automatikk i at vi får en sjekk i postkassen hver 14. dag eller hver måned. For alle fiskere er det nødvendig å sette av penger i gode tider og trekke fra i dårlige tider. Vi har fremmet forslag deretter i finanskomiteen. Jeg vil ikke forlenge debatten, men det er begrunnelsen for at vi har fremmet disse forslagene. Jeg tar herved opp de forslagene som vi har fremmet alene, og de vi står sammen med Fremskrittspartiet om.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-02:
På vegne av stortingsrepresentantene Karin Andersen, Magnar Lund Bergo og meg selv vil jeg fremme forslag om å evaluere og justere utilsiktede utslag av de nye bidragsreglene som trer i kraft fra oktober 2003.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-02:
Jeg vil stille følgende spørsmål til barne- og familieministeren: «Det er registrert nedgang i innvilgede barnevernstiltak etter meldinger i flere fylker. Innvilgede tiltak varierer fra fylke til fylke. Det er variasjoner på opptil 20 pst. Mor/barn-institusjoner hevder at fylkene trekker seg ut fra samarbeid, begrunnet med dårligere økonomi. Innvilget behandlingstid er også redusert kraftig, noe som gir dårligere resultater. Hva vil statsråden gjøre for å kartlegge hvordan dårlig kommunal og fylkeskommunal økonomi påvirker tilbudet om behandling i mor/barn-institusjoner?»
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-02:
Jeg takker for svaret. Jeg har besøkt mor/barn-institusjoner – vi kan komme tilbake til hvilke det er – som klart har merket en nedgang både i innvilget behandlingstid og i antall henvendelser. Det er begrunnet med økonomi. Det har kommet en rapport fra Riksrevisjonen i dag, hvor det kommer fram at undersøkelser viser at det er store variasjoner i hvor mye penger de ulike kommuner og fylkeskommuner bruker på barnevernet, og at det er problemer i samarbeidet mellom kommuner og fylkeskommuner, spesielt når det gjelder spørsmål knyttet til ansvarsfordeling mellom nivåene. Det er helt riktig at det er flere barn som får tiltak gjennom barnevernet. Det er en tragisk utvikling. Vi får mange flere meldinger enn før. Men den barne- og ungdomsvernsmeldinga som vi nettopp har behandlet i dette stortinget, viser at prosentvis går antall innvilgede tiltak ned i elleve fylkeskommuner. Det er ganske snodig når meldingene bare blir flere og flere. Hva vil statsråden gjør for å kartlegge dette?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-02:
Takk for svaret. Jeg må igjen presisere at vi får inn henvendelser fra kommuner og fylker – noe SV også tok opp i debatten om barne- og ungdomsvernet – om at man faktisk ikke innvilger tiltak, fordi det er slutt på pengene. Det er økonomien som styrer tiltakene i barnevernet. Denne rapporten fra Riksrevisjonen sier det helt klart, på mange ulike måter. Det jeg spør statsråden om, er: Hvordan vil statsråden følge opp dette? Og: Hvordan vil hun kartlegge at det ikke er økonomien som styrer tiltakene, men faktisk det behovet disse barna har, som er de svakeste barna vi har i vårt samfunn?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-04-02:
På vegne av representantene Harald T. Nesvik, Øystein Hedstrøm og meg selv legger jeg frem forslag om å be Regjeringen innen utgangen av 2003 legge frem forslag om endring av merverdiavgiftslovgivningen slik at det ikke kreves merverdiavgift på vederlag for utleie av utstyr og tjenester som ytes mellom selvstendig næringsdrivende tannleger i samme praksis.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2003-04-02:
På vegne av stortingsrepresentantene Eirin Faldet, Karita Bekkemellem Orheim og meg selv vil jeg legge fram forslag om flere effektive tiltak for å forhindre barnebortføring og gjøre det lettere å bringe barnet tilbake til rette omsorgsperson.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2003-04-02:
«I følgebrevet fra Skogeierforbundet og Justisdepartementet til spørreundersøkelse om tomtefesteloven i bladet Skogeieren nr. 3 oppfordres det til å «Bli med og bidra til å redde Tomtefesteloven». Arbeiderpartiets forslag beskrives som et «ran av privat formue i distriktene». Det hevdes også at ved å svare «vil du bidra til at loven ikke endres, og at du som bortfester ikke vil lide store økonomiske tap!». Mener statsråden at en slik ordlyd og et slikt samarbeid med berørte parter sikrer en nøytral undersøkelse?»
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2003-04-02:
Jeg takker for svaret og er glad for at justisministeren og Justisdepartementet har denne holdningen til dette følgebrevet. Jeg må jo medgi at det ante meg at det var slik det hele hang sammen. Denne saken og denne undersøkelsen er ualminnelig viktig med hensyn til den jobben som departementet og Stortinget skal gjøre til høsten i forhold til de 350 000 festere av fritids- og boligtomter i Norge. Det som er så dumt i forhold til denne utsendelsen og det samarbeidet som Justisdepartementet har innledet med berørte parter, er – og det viser dette til fulle – at man kan få en slik slagside. Nå er skaden allerede skjedd, ved at man fra Skogeierforbundet så sterkt har markert hva som er intensjonen med undersøkelsen. Vil Justisdepartementet foreta seg noe ekstraordinært for å rette opp denne skaden, slik at man sikrer at undersøkelsen og grunnlagsmaterialet blir nøytralt?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2003-04-02:
Jeg leser Østlendingen like aktivt som Solan Gundersen. Jeg er født og oppvokst med avisa, slik at dette er jeg kjent med. Men det som er kjernen i saken her, er at det holder for så vidt ikke med noen unnskyldning overfor Justisdepartementet. Spørsmålet er om lovforarbeidet og det grunnlagsarbeidet som vi skal jobbe med i Stortinget til høsten, vil bli en tilstrekkelig unnskyldning for de mange festere rundt omkring i Norge som nå opplever helt urimelige utslag av tomtefestelovgivningen. Det er den unnskyldningen jeg er redd for kommer til å bli for dårlig. Nå så jeg til min glede i Verdens Gang forleden at justiskomiteens leder går ut og sier at han støtter forslaget om å fase ut tomtefesteordninga. Det kunne være interessant å avslutte dette med å spørre Justisdepartementets statsråd om det er slik at Regjeringa nå har bestemt seg for å støtte forslaget om å fase ut ordninga, slik justiskomiteens leder og høyrerepresentant Trond Helleland gir signaler om i Verdens Gang.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2003-04-02:
På vegne av representantene Kenneth Svendsen, Per Roar Bredvold, Christopher Stensaker og meg selv legger jeg fram forslag om utbygging av sammenhengende firefelts motorvei E6 fra Oslo til Trondheim.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2003-04-02:
Jeg vil få lov til å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Verken Nasjonal transportplan eller Sem-erklæringen er fulgt opp av Regjeringen når det gjelder veiforbedringer. Har statsråden regnet ut hva lav veistandard, dårlig vedlikehold, utsettelse av veiprosjekter m.m. koster samfunnet i form av ulykker, forsinkelser og dårligere konkurranseforhold for næringslivet?»
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2003-04-02:
Jeg takker for svaret, men det var ikke mange tall å innhente derfra. Det er jo greit å skylde på Arbeiderpartiet – jeg er enig i at de hadde dårligere bevilgninger – men allikevel ligger vi 1,4 milliarder kr på etterskudd. Når det gjelder trafikkulykker, sa direktør Leif Ellevset i Trygg Trafikk på et komitemøte i går at de koster 25 milliarder kr pr. år. Han sa videre at en fullføring av E6 gjennom Østfold tidligere enn planlagt ville spare samfunnet for kostnader ved ulykker tilsvarende hele to tredjedeler av anleggskostnadene. I tillegg kommer besparelsene for næringslivet, som jeg dessverre ikke har fått tall på. Er ikke statsråden klar over hvilken nyttekostnad samfunnet vil ha ved å forsere en utbygging av gode veier i Norge?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2003-04-02:
Statsråden peker på de samlede rammer. Men vil statsråden komme tilbake og gjøre noe med disse rammene i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett, for etter de rammene som vi la ned i transportplanen, er vi i dag på minus 1,4 milliarder kr? I tillegg har vi den berømte Sem-erklæringen, hvor man også hadde store tall, bevilgninger som skulle komme til veibygging, men som heller ikke har kommet. Det hadde vært interessant å få vite om det vil komme noe mer til veibygging. Samtidig vil jeg minne om at jeg i dag har levert inn et Dokument nr. 8-forslag angående E6, Oslo–Trondheim, som jeg også vil ha fortgang på. Har statsråden noen intensjon om å komme oss i møte på det forslaget?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-04-02:
Jeg har et spørsmål til utdanningsministeren. Norsk skole går i feil retning. Norske elever kan ikke regne. Én av fire elever i videregående skole stryker i matematikk. Når vi nå måler kunnskapen hos elevkull som har fått opplæring etter Reform 97, er strykprosenten eksplosiv, og ved siste måling, altså eksamen i 2002, nesten 27 pst. Dette er skremmende dårlig, og det er en advarsel om reell nivåsenkning i realfag. Regjeringen er ansvarlig for dagens skole. Med dette resultatet stryker også Regjeringen til eksamen. Store uakseptable avvik i læringsresultatet må medføre betydelige og tydelige korrigeringstiltak – strakstiltak. Hva vil statsråden gjøre utover bekymringspratet og programomtalen? Hvilke strakstiltak vil statsråden bruke for å bedre mattekunnskapen hos norske elever?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-04-02:
Jeg håper at statsråden også har lest lederen i Aftenposten med tittelen «Når skolen går i feil retning». Når det svikter på videregående nivå, er det et signal om at noe er fundamentalt galt også i grunnskolen. Vil statsråden endre fagplanene, slik at det blir mer tid til undervisning for å sikre grunnleggende matteforståelse hos elever i grunnskolen? Etter min vurdering er det gjennom anbefalinger og forskriftsmulighet hos fagstatsråden handlingsrom for strakstiltak. Det som er vår bekymring, er at vi nå får så mye prat – for så vidt helt parallelt med det fysiske forfallet i skolen – om at alt skal bli bedre bare vi får litt tid, at dagens elever går ut av skolen uten å få et bedre læringsresultat. Det ville være synd, for elevene i norsk skole kan mye bedre enn det som fremvises med norske undervisningsplaner i dag.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-04-02:
Først må jeg få lov å korrigere statsråden. Det er ikke riktig at det har vært enstemmig tilslutning til dagens skolepolitikk i Stortinget. Kunnskapsskolen til Fremskrittspartiet er et helhetlig alternativ til enhetsskolen, som har fremvist stor ulikhet i ressursfordeling. Det er ikke en ulikhet mellom de få elevene som går på privatskole, og de mange som går i offentlig skole, men det er ulikhet innen den offentlige enhetsskolen. Da er alternativet åpenbart for å sikre elevene mer lik fordeling uavhengig av hvilken kommune de bor i, og det er direkte statlig finansiering at staten betaler skolepengene for elevene direkte frem til den skolen hvor eleven velger å være elev. Er det en løsning som også denne regjeringen og denne statsråden nå er villige til å se på, tatt i betraktning den store urettferdigheten og den store skjevheten det er i ressursbruken til elever i Norge, som faktisk er avhengig av hvilken kommune de bor i, og hvilket fylke de bor i?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-04-02:
«Situasjonen for pleietrengende eldre i Bergen kommune har gjennom de siste 15 årene vært preget av venteliste for å få fast sykehjemsplass på mellom 500 og 200 personer. Kommunens handlingsplan for eldreomsorgen gir liten grunn til å tro at ventelistene vil bli fjernet. Hovedgrepet har vært å gjøre det vanskeligere å komme på ventelisten. Situasjonen for pleietrengende eldre har over lang tid vært uakseptabel. Hvilke initiativ vil statsråden ta for å bidra til en bedret situasjon for pleietrengende eldre i Bergen?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-04-02:
Jeg takker for svaret. Jeg deler ikke optimismen, med bakgrunn i langvarig fartstid som lokalpolitiker. Av de 240 pleietrengende som var på siste offisielle venteliste, har 50 ventet i tolv måneder eller mer. På samme tidspunkt – min måling er fra 30. juni i fjor – var hele 143 søknader under behandling. Dette kommer altså i tillegg til selve ventelisten. I Bergen har flertallet innført en ordning med kommunal godkjenning av søker, det holder altså ikke med anbefaling fra egen lege – det er kort og godt et knep for å redusere den fremviste ventelisten. Går vi seks halvår tilbake, har ventelisten variert med mellom 257 og 223. Mener sosialministeren at dette er akseptabel standard i Norge for eldreomsorg, for pleietrengende eldre?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-04-02:
Lokalt dekker man seg bak en henvisning til at man har en dekningsgrad på rundt 25 pst. når det gjelder antall plasser for innbyggere over 80 år. Her er imidlertid omsorgsboliger og sykehjemsplasser bevisst blandet for å få en høy prosent. Mener statsråden at omsorgsboliger med en pleiefaktor på 0,1 skal blandes med sykehjemsplasser med heldøgnstilsyn når man regner ut plassdekningen for pleietrengende eldre? Mener statsråden at man lokalt kan slå seg til ro med at nasjonale mål er oppnådd, når man fortsatt har minst 250 pleietrengende som står på venteliste? Her må det vel være behovet og behovsdekningen som er avgjørende, og ikke en prosentsats som man har satt som et nasjonalt gjennomsnitt?
Kristin Clemet (Høyre), 2003-04-02:
Jeg må si at en av de tingene som gledet meg da jeg stod opp i dag, var å lese lederartiklene i en del av de avisene jeg leser på morgenkvisten. Endelig følte jeg at det var blitt en viss forståelse for at Norge dessverre ikke har en likhetsskole eller en skole som gir et likeverdig og godt opplæringstilbud til alle. På mange måter har vi en forskjellsskole. Det er store forskjeller mellom jenter og gutter, mellom sterke og svake, mellom klasser, mellom skoler, vi har sosial segregering i byene, og vi bidrar ikke til den sosiale mobiliteten som skolen burde bidra til. Jeg har i halvannet år følt at når vi har snakket om dette, så har vi bare møtt på en mur av retorikk om enhetsskolen, mens det nå endelig ser ut til å være en viss forståelse for at vi har et forskjellsproblem i norsk skole. Jeg mener at vi har startet et ganske omfattende program for å gjøre noe med det, og la meg nevne noen elementer. For det første har vi satset mye mer på kompetanseutvikling, både i forhold til nye og eksisterende lærere. For det andre gjør vi ganske radikale ting når det gjelder å styrke handlingsrommet for skoleeierne og for skolene. Vi har fattet vedtak om å overføre forhandlingsansvaret, og snart kommer det forslag til Stortinget, bl.a. om å endre 2+2-modellen i videregående og endre klassedelingsreglene. Vi har lagt til rette for mye større åpenhet i skolen og for brukermedvirkning og brukerinnsyn, og, ikke minst, har Stortinget sluttet seg til at det skal utvikles et nasjonalt kvalitetsvurderingssystem, som kan gi oss kunnskap om kvalitet og grunnlag for forbedring. Akkurat når det gjelder matematikk, mener jeg også at vi har tatt et grep som for øvrig er blitt svært positivt mottatt. Vi har lagt frem en helhetlig plan for å styrke realfagene nærmest fra barnehage til forskning. Det er en femårig plan, og vi setter inn tiltak på alle nivåer og i og for seg overfor alle grupper – ja, også i relasjon til samfunnet. Man kan ikke vente umiddelbare resultater av slike tiltak. Det å bidra til å øke kvaliteten i skolen er et meget langsiktig arbeid, hvor det tar lang tid å få resultater, men jeg mener definitivt at vi har iverksatt et viktig arbeid. Og så avventer vi også Kvalitetsutvalgets innstilling, som kommer i juni.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-04-02:
Det er ikke mitt inntrykk at hovedkritikken mot meg er at jeg prater mye og ikke gjør noe, men la nå det fare! Når det gjelder læreplaner og fagplaner, er vi i den situasjonen – vi har endret noe når det gjelder KRL-faget – at vi har nedsatt et utvalg, for øvrig av den forrige regjering, med et noe utvidet og endret mandat av vår regjering, som vi omtaler som Kvalitetsutvalget. De legger frem innstilling i begynnelsen av juni, og det vil være en viss logikk i at vi etter det kommer til å måtte forandre læreplaner og fagplaner. Vi har allerede startet det forberedende arbeidet, men vi må naturligvis avvente utvalget og ha de normale høringsprosessene på det. Noen av de fagplanene som er sterkest kritisert, gjelder nettopp matematikk. Det er hevdet – og jeg tror med rette – at de er overlesset og for opptatt av metoder og aktiviteter fremfor å forholde seg til mål, et begrenset antall mål og det å gi noe større metodefrihet til lærerne. Vi har en av landets dyktigste matematikkeksperter i Kvalitetsutvalget. Hun leder også Nasjonalt senter for matematikk i opplæringen, som vi har etablert ved NTNU, og jeg tror vi vil se at det kommer endringer når det gjelder matematikkfaget, og det kan komme relativt raskt også.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-04-02:
Når Karita Bekkemellem Orheim sier at alle partiene er opptatt av kvalitet i skolen, høres det ut som en besvergelse for meg. For det er faktisk ingen før, og spesielt ikke Arbeiderpartiet, som har vært noe opptatt av å skaffe seg kunnskap om kvalitet. En første forutsetning for å kunne gjøre noe med kvaliteten, er at man skaffer seg kunnskap om hva som er kvalitet både når det gjelder læringsutbytte, læringsmiljø osv., og så må man skaffe seg kunnskap om hva som fører til bedre kvalitet. Den typen informasjon var praktisk talt fraværende i departementet da jeg kom inn der. Nå vet vi ganske mye om kvaliteten, og vi vet en del mer om hva som skal til for å bedre kvaliteten. Jeg vet ikke riktig hva representanten Bekkemellem Orheim sikter til når hun sier konkurranse. Hvis det er konkurranse mellom skoler, er den praktisk talt ikke-eksisterende i Norge. Vi har på grunnskolens område nesten ikke fritt skolevalg. Det er nesten ingen kommuner som har gjennomført det, og under alle omstendigheter ligger det en sterk begrensning i at loven sier at du har rett til å gå på nærskolen din, og slik kommer det fortsatt til å være så lenge jeg sitter i den stolen. Så til ressurser. Det har selvfølgelig betydning(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Kristin Clemet (Høyre), 2003-04-02:
Jeg tror i og for seg at skolene i meget stor grad er klar over at idealet er tilpasset opplæring for alle elever – absolutt alle, sterke og svake, jenter og gutter, minoritetsspråklige og de som tilhører majoriteten. Jeg tror ikke problemet er at vi ikke er klar over idealet, men det er vanskelig å få det til. Det kan være flere grunner til at det er vanskelig å det få til. Jeg tror at en av grunnene kan være mangel på formalkompetanse blant lærere og ledere i skolen. Vi vet at ikke alle har fått den utdanningen og den etterutdanningen som de bør ha krav på, og som trengs. Det forsøker vi å gjøre noe med. Men jeg mener også bestemt at internasjonale studier tyder på at skolen godt kan være mer selvstyrt, ha et større handlingsrom for å legge til rette arbeidsdager og undervisningsformer på en måte som treffer den enkelte elev bedre. De forsøkene som gjennomføres i norsk skole, med fritak fra gjeldende lov, regler og avtaleverk, viser at både lærere, elever, ledere, foreldre – alle – mener at de greier å forfølge idealet om tilpasset opplæring på en bedre måte, uavhengig, faktisk, av de ressursmessige rammebetingelsene de har.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-04-02:
Det er ikke tvilsomt at kommuneøkonomien er vanskelig i mange kommuner, at mange kommuner må effektivisere og stramme inn, og at det vil berøre alle sektorer. Nå tror jeg ikke at man skal ta alle de «undersøkelsene» som man blir presentert for i mediene, for god fisk. De er ikke alltid til å stole på. Derfor har Regjeringen sagt at vi i forbindelse med at vi legger frem revidert nasjonalbudsjett og kommuneproposisjonen, også vil legge frem en egen melding om skoleøkonomi for å forsøke å belyse ressurssituasjonen i skolen og hvorledes ulike finansieringsordninger virker for skolen. Så langt vi kjenner tallene i dag, er det faktisk slik at norske kommuner gjennomsnittlig bruker 70 pst. mer enn det de må i henhold til de kvantifiserbare kravene i loven. Vi finner ingen kommuner som ligger under lovens minimum, men vi finner et tyvetalls kommuner som ligger ned mot minimum. Jeg har bl.a. luftet spørsmålet om vi ikke bør gjennomføre et rettet tilsyn mot de skoler/kommuner som bruker ned mot minimum. Vi vet ikke om det betyr at de er dårlige skoler, men det kan i hvert fall gi en viss trygghet for at skolene er bra nok. Vi vet fra mange undersøkelser at det ikke er noen automatisk sammenheng mellom ressurser og kvalitet. Når man må kutte, tror jeg derimot at følelsen av opplevd kvalitet nok vil være negativ. Vi ønsker ikke å redusere ressursbruken i skolen. Skal vi gjøre noe med det, har det dels med det man tilfører kommunen å gjøre, og ikke minst med kommunenes handlingsrom å gjøre. Jeg merket meg med stor interesse at Senterpartiets leder etter deres landsmøte var like begeistret over det lokale selvstyret som SVs landsmøte var. Hun sa at kommunene kunne spare mange milliarder kroner på redusert detaljstyring fra Stortingets side. Det tror jeg er riktig. Det tror jeg er en utfordring for dette storting. Jeg skal gi mitt bidrag og legge frem forslag før påske om å redusere detaljstyringen av skolene, slik at skolene kan utnytte ressursene mer effektivt, ikke primært av hensyn til ressursutnyttelsen, men av hensyn til mål om tilpasset opplæring.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-04-02:
Jeg er enig i at når det gjentas og gjentas at det nødvendigvis må gå ut over kvaliteten, er det vanskelig å forklare at det ikke nødvendigvis gjør det. Det går ikke nødvendigvis ut over kvaliteten. Jeg erkjenner at det kan gå ut over følelsen av kvalitet. Det er ikke positivt å måtte kutte. Men jeg tror at hvis man skal gjøre noe med kommuneøkonomien, er det ikke bare å bevilge mer penger. Det har også noen andre virkninger, som representanten Stoltenberg er meget vel kjent med. Det gjelder at vi i denne salen greier å la være å detaljstyre kommunene på en slik måte at vi undergraver lokaldemokratiet og det lokale handlingsrommet. Skolen rammes spesielt av at vi detaljstyrer mye, fordi skolen har vært den mest lojale sektoren mot våre idealer og våre festtaler når det gjelder lokaldemokratiet, for skolen lever av frie inntekter. Jeg er en varm tilhenger av det lokale selvstyret, lokaldemokratiet, dets mulighet for å prioritere selv, velge selv. Jeg vil legge til rette for det. Hvis vi følger opp landsmøtet til Senterpartiet og SVs landsmøte, kommer dette til å kunne gå riktig bra.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-04-02:
Jeg deltok ikke personlig i valgkampen sist, men jeg har studert materiellet som forelå. Jeg tror ikke mitt parti var mest opptatt av å love flere ressurser. Jeg tror vi hadde et mye mer sofistikert budskap vedrørende kvalitet i skolen. Jeg hører at representanten Arnstad snakker om at man føler og opplever ting. Det er jeg enig i. Man kan føle og oppleve ting, men når man er ansvarlig for utdanningspolitikken, må man også holde seg til fakta. Derfor vil vi i tilknytning til revidert og kommuneproposisjonen også legge frem en stortingsmelding om skoleøkonomi, som jeg håper kan gi grunnlag for en informert og åpen debatt. Det er ikke slik at det blir økt kvalitet av mindre ressurser. Men det er faktisk ikke mulig å påvise at kvaliteten har en direkte sammenheng mellom ressursbruken rundt om i kommunene eller på skolene. Det betyr ikke at vi ønsker at det skal brukes mindre ressurser, men det betyr at vi må bruke ressursene effektivt, uansett hvor store de er. Det er vel ikke lov å returnere spørsmål, men for meg kunne det vært veldig interessant å vite hva Åslaug Haga mente med at kommunene kunne spare mange milliarder kroner hvis man reduserte detaljstyringen av kommunene. Det må vel være et attraktivt alternativ for alle.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-04-02:
For det første tror jeg man må ta en del av medieoppslagene med en liten klype salt. Det som ble presentert på Dagsrevyen i går, som også ble presentert i avisen Aften Aften i går, er resultat av en spørreundersøkelse Utdanningsforbundet har gjennomført ved at de har spurt sine tillitsvalgte om hvor det blir kutt. Hva mer de har spurt om, vet ikke jeg. Disse undersøkelsene – hvis man kan kalle dem undersøkelser – gjennomfører Utdanningsforbundet hvert år, og de tar feil hvert år. De er alltid for pessimistiske. Det betyr ikke at jeg ikke erkjenner at situasjonen i mange kommuner er stram, og at det også berører utdanningssektoren noen steder. Det er ikke en villet eller ønsket politikk at man skal kutte når det gjelder skole. Men det som er villet, er at vi skal ha en nasjonal økonomi som henger sammen, og som ikke fører til press i renter, priser og konkurranseevne osv. Vi ønsker oss en politikk overfor kommunene som er slik at kommunene selv får større råderett over de ressursene de har til disposisjon. Da har ikke det bare sammenheng med de vedtakene som fattes i Regjeringen, men også med de vedtak som fattes i denne sal, om reformer som ikke blir fullfinansierte, og om detaljstyring fra statens side.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-04-02:
Dette synes jeg faktisk var et ganske grovt spørsmål, som inneholdt ganske grove beskyldninger mot meg om mine intensjoner og motiver som jeg tror representanten som stilte spørsmålet, vet ikke er sant. Jeg er sterkt opptatt av å forbedre den offentlige skolen. Det er der over 98 pst. av elevene går. Men det vi må konstatere, er at den skolen ikke er så god som det vi trodde at den var. Kvaliteten er ikke så høy som vi trodde, og forskjellene er mye større enn vi trodde. Det viser seg altså at det ikke er noen motsetning mellom de likhetsidealene vi har, og den kvaliteten vi ønsker oss. De landene som holder høyere kvalitet når det gjelder læringsutbytte, har også større likhet mellom jenter og gutter, mellom sterke og svake elever, og kanskje mellom minoritetsspråklige og de som er representanter for majoriteten. Vi vet at vi ikke har et perfekt læringsmiljø. Cirka 100 000 elever i skolen er i befatning med mobbing hele tiden. Vi vet også at det er mange skolebygg som ikke er gode nok. Jeg har satt i gang en serie tiltak for å forsøke å forbedre dette, men den første betingelsen for å kunne sette i gang tiltak er at man vet hvilke tiltak som virker. Da må man ha kunnskap om kvalitet og vite hva som fører til forbedring.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-04-02:
Jeg tror jeg skal påberope meg at jeg antakelig er mer rundt på skoler i Norge enn noen i denne sal for tiden, og det skulle bare mangle, siden jeg er skoleminister. Jeg er overalt, og jeg ser gode bygg, jeg ser dårlige bygg, jeg ser masse gode skoler, jeg ser mange entusiastiske og gode skoleledere, jeg ser forsøksskoler og andre skoler. Men representanten Bekkemellem Orheim mener vel ikke at byggene er blitt dårlige det siste halvannet år? Jeg er veldig opptatt av at vi skal greie å gjøre noe med dem, men de har altså ikke forfalt det siste halvannet år. I den grad vi har dårlige skolebygg i Norge – hvilket vi har, jeg prøver å kartlegge omfanget av det – skyldes det tiårs forsømmelser. Det jeg sier om ressurssituasjonen, er at det ikke er positivt å kutte, og det er utvilsomt at noen kommuner må kutte. Jeg har forsøkt å forklare noe av årsaken til det, at jeg tror det er avgjørende at vi gjør noe med handlingsrommet og respekten for lokaldemokratiet for å gi kommunene større handlefrihet. Men jeg prøver også å si, og jeg har ikke sett noen greie å tilbakevise det, at vi ikke greier å finne noen undersøkelser, nasjonale eller internasjonale, som kan påvise noen automatisk sammenheng mellom kvalitet og ressurser, enten vi nå snakker om målbar kvalitet eller trivselsundersøkelser, brukerundersøkelser og den slags. Men er man gjenstand for kutt, kan det naturligvis føles som et kvalitetskutt. Det erkjenner jeg fullt ut. Det synes jeg ikke er noe rart. Jeg mener også at det går an at to fenomener kan opptre samtidig: at vi bruker veldig mye ressurser på skolen totalt, og at det likevel oppleves og føles som lite på den enkelte skole. Derfor må vi interessere oss for ressursbruken. Det er mange nå som kritiserer, og som er opptatt av, ressursbruk. Jeg leser det også, og jeg hører det her. Men det må være interessant for dem som følger med og er interessert, å prøve å lytte etter: Er det noen som har noen alternativ politikk til hvordan vi skal bedre kvaliteten i skolen, enten det gjelder læringsutbytte, læringsmiljø, læringsmotivasjon eller hva det er? Stort sett har vel skolepolitikken til nå gått igjennom enstemmig i denne sal.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-04-02:
Det satses mer på bygg. Vi har en enighet i denne sal om å forfølge en låneordning når det gjelder skolebygg, og den forfølger Regjeringen. Vi satser også hele tiden mer på kommuneøkonomien. Hvorledes kommunene greier å håndtere den økonomien de har, er avhengig av mange forhold, og jeg tror ikke det er Karita Bekkemellem Orheim som vil få oppslutning om sitt synspunkt i kommunesektoren – og det gjelder alle partier – hvis hun hevder at det å snakke om lokalt handlingsrom bare er en taktisk manøver. Det er det definitivt ikke, det har også betydning for hvilken romslighet det er i kommuneøkonomien. Men bare la meg si det: Hvis situasjonen i skolen er så dramatisk som opposisjonen nå fremstiller det, hvis opposisjonen tror at kuttene blir slik som bl.a. Utdanningsforbundet hevder og enkelte medieoppslag tyder på, må jeg si at de alternative kommunebudsjettene som har vært fremlagt i denne sal, er helt utilstrekkelige. Da er de også en dråpe i havet, hvis det bare er dette som skal til for å bedre kvaliteten i skolen.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-04-02:
Jeg må gi representanten Sortevik rett i at Fremskrittspartiet prinsipalt har en annen type skolepolitikk, i betydningen en annen type rammeverk for skolen, i den forstand at man på mange måter ønsker å statliggjøre skolen og ha en statlig finansieringsordning. Men sekundært er Fremskrittspartiet opptatt av å gjøre det beste ut av det systemet som eksisterer, og har bl.a. vært opptatt av å overføre forhandlingsansvaret til kommunene, for å bruke ett eksempel. Det er ikke denne regjeringens politikk å statliggjøre 4 000 skoler innenfor grunnopplæringen. Jeg tror det vil være en dårlig løsning. Det er veldig mange enheter, veldig mange lokale forskjeller. Det er riktignok forskjeller i ressursbruk. Men mesteparten av forskjellene i ressursbruk mellom kommunene skyldes at det er forskjellige utfordringer – det er forskjellige typer elevmasse og forskjellige utfordringer og problemer i lokalsamfunnet. Så vi vil forsøke å forbedre skolens rammevilkår når det gjelder handlingsrom, gjerne se på finansieringssystemer, på ressurssituasjonen og på den typen regler innenfor et system med rammefinansiering. Vi tror simpelthen på lokaldemokratiet.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-04-02:
Nå har dette med privatskolene kommet opp mange ganger. Det er ikke noen satsing – det er en regelstyrt ordning som Stortinget har lagt til grunn, og enhver regjering som hadde sittet i kontorene, måtte fulgt de reglene, eller så måtte man endre reglene. Jeg kommer til å legge frem forslag om å endre finansieringen av privatskolene, endre finansieringssystemet. For det er ikke ideelt, det systemet vi har i dag, men det systemet vi har, gjør at man må følge reglene, og det at disse private skolene fikk mer, har sammenheng med at det ble brukt mer i de offentlige skolene. Det er imidlertid ikke kuttet i kvalitetsutvikling. Men vi har målrettet bruken av midlene på en del måter, bl.a. har vi satset mye mer på etter- og videreutdanning av lærere. Da jeg kom inn i departementet, fikk jeg vite at disse kvalitetsutviklingsmidlene for det første ikke ble brukt målrettet, og for det andre faktisk ikke ble brukt opp. Jeg sørger for at midlene blir brukt opp, fordi de blir brukt målrettet der vi trenger en innsats, f.eks. når det gjelder etter- og videreutdanning av lærere i norsk og matematikk. Så når det vises til medieoppslag: Jeg blir ikke forundret om Giske fører politikk på bakgrunn av medieoppslag, men det medieoppslaget om Oslo-skolen i går er jo forunderlig, for Oslo kommune er jo en kommune hvor det er vekst i skolebudsjettene, så vidt jeg erindrer, på 250 mill. kr, i tillegg til lønns- og prisstigning. Da å forholde seg til et oppslag hvor Utdanningsforbundet har sjekket hvor det kuttes uten å sjekke hvor det satses mer, er vel et litt dårlig grunnlag for å føre politikk.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-04-02:
Internasjonale og nasjonale undersøkelser viser at norske elevers leseferdigheter i gjennomsnitt ikke er gode nok. Norge er blant de landene der leseferdigheten varierer mest, og mangel på leselyst hos gutter er særlig urovekkende. Det er alvorlig at hver femte elev forlater grunnskolen med så svake leseferdigheter at det vil kunne være et alvorlig hinder ved senere utdanning og deltakelse i arbeidslivet. Mange lærere som underviser i norsk i grunnskolen, har mangelfull utdanning i faget. Statistisk sentralbyrå gjennomførte i 2000 en omfattende spørreundersøkelse blant lærere om deres utdanning i de fagene de underviser i. Av lærere som opplyste at de underviser i norsk, oppgav om lag 50 pst. av lærerne på barnetrinnet og 30 pst. av lærerne på ungdomstrinnet at de hadde mindre enn 30 studiepoeng utdanning i faget. Både elevenes læringsresultater og kunnskapen om læreres utdanning viser at det er nødvendig å bedre grunnskolelæreres grunnlag for opplæring i lesing og skriving. Jeg har derfor tatt initiativ til å styrke kompetansen både hos nye lærere og hos lærere som arbeider i skolen. Stipend for videreutdanning i norsk med vekt på lesing og skriving er ett av tiltakene. Grunnutdanningen for allmennlærere vil fra høsten 2003 gi nye lærere 30 studiepoeng fordypning i norsk, 10 studiepoeng i grunnleggende lese-, skrive- og regneopplæring og mulighet for økt fordypning i norsk og andre skolefag. For å gi lærere som allerede arbeider i grunnskolen, mulighet til å heve sin faglige kompetanse opp til 60 studiepoeng, har jeg lagt til rette for at de skal kunne søke om stipend på inntil 100 000 kr for å gjennomføre videreutdanningen. Jeg har også tatt initiativ til at det er utviklet fleksible og praksisnære videreutdanningstilbud i norsk med vekt på lesing og skriving og bruk av IKT i faget. Tilbudene gis inneværende studieår ved åtte universiteter og høyskoler, og 245 lærere deltar. Jeg regner med at muligheten for å få stipend vil føre til at langt flere lærere vil ta videreutdanning i dette viktige fagfeltet. En strategi med konkrete tiltak for å fremme elevers leselyst og kunnskapsglede er under utarbeidelse i departementet. Stipendordningen for videreutdanning i norsk og samisk som blir iverksatt fra og med høsten 2003, er ett av flere tiltak i strategien. Det haster med å få etablert ordninger som bidrar til at elevene får god opplæring. I første omgang blir derfor stipendordningen brukt til å gi lærere som underviser i sentrale fag i grunnskolen, mulighet til å heve sin faglige kompetanse opp til 60 studiepoeng, tilsvarende ett års studium. Det er selvsagt meget viktig og positivt at Høgskolen i Stavanger har satt i gang et mastergradsstudium i lesevitenskap. Ett av dagens krav til opptak på dette studiet er 90 studiepoeng i norsk. På bakgrunn av erfaringer med og etterspørselen etter stipendordningene vil jeg vurdere om det senere kan være aktuelt å sette i verk tiltak for å stimulere søkningen til høyere grads studier på prioriterte områder, f.eks. ved stipend.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-04-02:
La meg først si at det lesefaglige miljøet ved Høgskolen i Stavanger er et faglig meget godt miljø. Jeg kan også si at vi gjør en utstrakt bruk av fagmiljøet der i det arbeidet vi gjør for å styrke elevers leseferdigheter og leselyst, og også nyutdannede og eksisterende læreres kompetanse når det gjelder opplæring i disse fagene. Som jeg svarte, har vi i første omgang satset på lærere som allerede er i skolen, og som mangler kompetanse. Men jeg mener at alle tiltak her bør vurderes, fordi lesing er et basisfag. Det er i høyeste grad et verktøyfag, en kilde til nytte i utdanning og arbeidsliv, men det er også en kilde til nytelse og livskvalitet. Så det er et meget viktig satsingsområde, og dette vil være veldig viktig. Jeg vil ta med meg dette videre. Jeg vil også bekrefte at vi er veldig opptatt av hvorledes vi kan bruke universitets- og høyskolemiljøene på en enda bedre måte vis-à-vis Skole-Norge når det gjelder læringsressurser og kompetanseutvikling. Det vil vi bl.a. komme tilbake til i revidert nasjonalbudsjett. Der vil vi legge frem en vurdering av hvordan den statlige utdanningsadministrasjonen kan styrkes.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-04-02:
Det siste er nettopp poenget, og jeg kan gi en liten referanse til den planen for styrking av realfagene som departementet allerede har lagt frem, og som er en femårig plan. Jeg vil ikke hevde at det ikke har vært tatt initiativ tidligere eller iverksatt tiltak for å styrke realfagene, men det var veldig fragmentert, uoversiktlig – det var ikke noen helhetlig strategi bak det. Så vi har lagt inn en god del nye tiltak når det gjelder realfagene, men det er også et forsøk på å samordne de tiltakene som allerede var iverksatt. Vi hadde for ikke lenge siden et fagseminar i departementet med de leseinteresserte miljøene i Norge. Det skjer veldig mye positivt, men hvis alt er fragmentert og uoversiktlig, får vi kanskje ikke den nytten av det som vi kunne ha. Derfor er ett viktig formål med en slik plan å samle alle disse gode kreftene, se tiltakene i sammenheng og få mest mulig ut av dem, bl.a. ved å koordinere det bedre.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2003-04-02:
Jeg vil stille et oppfølgingsspørsmål. Alle partiene er opptatt av at vi skal ha en skole av god kvalitet. Og hvis det er slik at vi ikke kommer godt nok ut bl.a. i matematikk og leseferdigheter, er det en sak som alle partiene i Stortinget er opptatt av. Men det som er tydelig, er at denne Regjeringen mener at det er konkurransen som skal fremme mer og bedre læring i skolene. Vi har sett at statssekretær Bergesen uttalte til bladet Utdanning at den gode skolen ikke kan vedtas gjennom politiske vedtak. Victor D. Norman har uttalt helt klart at skolen kan klare seg med langt færre lærere enn det vi har i dag. Da er mitt korte spørsmål til statsråden: Er det slik at statsråden virkelig mener at konkurransen i seg selv vil komme til å gjøre den norske skolen bedre, og at dette overhodet ikke har noen sammenheng med de ressursene vi får tildelt til den norske skolen?
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2003-04-02:
Jeg vil få stille et spørsmål til utdanningsministeren. I tidligere svar i dag hørte vi at skolestatsråden sa at Arbeiderpartiet kommer med grove påstander når de stiller spørsmål om skolepolitikk. Statsråd Clemet sa veldig tydelig i sitt svar at problemene i den norske skolen handler om «følelsen» av kvalitet, og at problemene ikke var reelle. Da har jeg lyst til å anbefale skolestatsråden å ta seg en tur rundt om i Skole-Norge og snakke med dem som nå får et dårligere skolefritidstilbud, som får et dyrere tilbud, dem som får redusert spesialtjenestene, dem som sitter i elendige klasserom rundt om i flere av byene våre, og med alle de lærerne som sier at de hadde klart å gi barna våre en mye bedre skolehverdag hvis ressursene hadde vært bedre enn hva de er i dag. Jeg legger merke til at skolestatsråden ikke er villig til å svare på en del av de utfordringene hun blir stilt overfor.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2003-04-02:
Det blir altfor enkelt når statsråden prøver å komme med en beskrivelse av det som har skjedd på skolebygg nå på ett og et halvt år, som om det handler om at det omtrent har falt nedover hodet på elevene våre. Det er selvfølgelig tull. Poenget her er at alle er opptatt av at vi skal ha en skole av god kvalitet, men da handler det om at vi må være villige til i framtiden å satse mer på bygg, mer på læring, mer på kvalitet. Vi har hørt statsråden i dag si at et av problemene i den norske skolen er nettopp detaljstyringen fra Stortingets side. Det mener jeg er en taktisk greie fra statsrådens side, for at hun skal slippe å bli stilt til ansvar for det statsbudsjettet som hennes regjering har kommet med. Det er en sannhet at det er en nedbygging av den offentlige skolen på punkt etter punkt etter punkt, mens de private skolene blir begunstiget. Det kan jeg godt forstå at Kristin Clemet ikke har lyst til å gå ut og forsvare i en kommunevalgkamp, når nesten 600 000 av elevene våre går på den offentlige skolen.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2003-04-02:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til justisministeren: «Det viser seg at flere kontaktbyråer driver en uvanlig form for markedsføring, der de reklamerer med tre måneders «bytterett» på kvinnene. Mediene refererer til at Thailands ambassade nylig måtte stoppe en nordmann da han var i ferd med å hente kvinne nummer 12 til landet. Hva gjør statsråden for å beskytte disse kvinnene?»
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2003-04-02:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg oppfatter som positivt. Jeg skjønner at statsråden er nødt til å vente på utvalget før han kvitterer ut alle enkeltdelene i det, men jeg tolker svaret positivt i forhold til at han er villig til også å komme med kanskje litt kontroversielle tiltak for å stoppe denne uverdige trafikken av kvinner fra fattige land. Vi vet at Sverige har kommet et stykke på vei. De har forsøkt ut vandelsattest, som har kunnet gi kvinner informasjon om mannen de skal inngå ekteskap med. Mitt klare spørsmål til statsråden er om han er villig til om nødvendig å bruke loven, slik at vi sikrer disse jentene en god rettssikkerhet. Vi kan ikke bruke loven som en unnskyldning for ikke å gjøre noe for disse unge jentene. Det viktigste må være å gi dem beskyttelse, og hvis det er nødvendig gjennom en lov, mener jeg at regjering og storting er nødt til å gjøre det. Dette er en ny virksomhet, som har stilt oss overfor problemer som vi har vært ukjent med, og derfor håper jeg at statsråden vil være offensiv i tiden som kommer på akkurat dette området.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2003-04-02:
Helt kort: Det høres ut som om justisministeren og jeg er rimelig enige på dette punktet. Jeg kan i hvert fall love at fra Arbeiderpartiets side vil vi følge utviklingen på dette feltet meget nøye og passe på hva justisministeren gjør når han har fått sin innstilling på bordet og skal legge fram konkrete forslag til Stortinget.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2003-04-02:
Nå er det slik at de resultatene vi ser nå, er rett og slett det som har kommet etter en reform som tydeligvis er mislykket. Å endre fagplaner innenfor dette vil neppe løse et problem. Det er jo slik i dag at skolen har et ansvar for å gi den enkelte elev den opplæringen han skal ha, og det er slik at foreldrene stoler på at skolen gjør dette. Hva vil statsråden gjøre for å presisere skolens eget ansvar for å gi en tilpasset opplæring, også innenfor den planen som allerede foreligger?
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-04-02:
Jeg har også et spørsmål til utdanningsministeren. Først til kvalitet. Arbeiderpartiet er veldig opptatt av kvalitet i skolen. Derfor satte vi i gang mange av de internasjonale undersøkelser og kartlegginger av kvalitet som nå gir grunnlag for å måle kvalitet i skolen, og det er veldig bra. Men vi erkjenner også at kvalitet krever økte ressurser til skolen. Og når vi nå får meldinger om at det blir flere elever i klassene, at man mange steder går utover de maksgrensene som er fastsatt, at spesialundervisning kuttes, at tilbudet til vanskeligstilte elever kuttes, og at lærere sies opp, da erkjenner vi at kvaliteten svekkes gjennom det, fordi man simpelthen ikke satser nok på skolen i mange kommuner. Dette er et varslet kutt i den forstand at vi har historisk lav satsing på kommuneøkonomien. Derfor blir det mindre penger til skolen og dermed også mindre penger til å satse på kvalitet, bl.a. til å satse på lærerressurser, spesialundervisning, der det trengs. Mitt spørsmål til statsråden er om hun erkjenner at det kommuneopplegget Regjeringen hadde, var for stramt til å gjennomføre en satsing på skolen.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2003-04-02:
Det er ingen som er motstander av å bruke penger på en bedre måte, drive offentlig sektor mer effektivt, fornye offentlig sektor. Arbeiderpartiet er i hvert fall en sterk og varm tilhenger av det. Men vi er ikke så naive at vi tror at det alene kan sikre god nok kvalitet på offentlige tjenester, heller ikke på skoletilbudet. Derfor er vi for både fornyelse og effektivisering av offentlig sektor og samtidig å tilføre de nødvendige pengene. Det er på det siste punktet det skorter, fordi man har valgt å bevilge mer penger til private skoler og valgt å bruke 12 milliarder kr på skattelette. Derfor har det blitt historisk lite satsing på kommunene. Det betyr kutt i svært mange kommuner. Det går ut over kvaliteten. Det er det vi nå ser resultatene av, og som vi mener er et hovedproblem. Å fortelle elever i en klasse som mister en lærer, eller fortelle elever i en klasse hvor antall elever øker, at det ikke går ut over kvaliteten, tror jeg nærmest er umulig. Spørsmålet er: Kommer det mer penger til skolen?