Svein Flåtten (Høyre), 2013-01-08:
La meg få benytte anledningen til å takke for at Presidentskapet vier hele den første møtedagen i dette året til min interpellasjon. Det var hyggelig. La meg også få lov til å ønske statsråden et riktig godt nytt år. Den norske stat er nå godt over halvveis i det forretningssamarbeidet som ble innledet med det privateide Aker sommeren 2007 ved at staten betalte nær 5 mrd. kr for et mindretallseierskap i Aker Kværner Holding, som det når heter. Det ga igjen et indirekte eierskap på ca. 12 pst. i Aker Solutions, som var det operative selskapet hvor arbeidsplasser og teknologisk kompetanse befant seg. Da denne interpellasjonen ble fremmet i oktober i fjor, hadde en av de tidligere næringsministrene fra den rød-grønne regjeringen nettopp utgitt bok om sine tjenester for partiet. Der angret Brustad på at hun ble sint – og jeg skal herfra bruke uttrykket «kraftig irritert» – på statens forretningspartner Kjell Inge Røkke i det samarbeidet som ble innledet, dvs. irritasjonen kom først et par år senere. Det var absolutt på plass med anger, selv om begrunnelsen for anger bare var at adressen for den opprinnelige irritasjonen ble endret til embetsverket i departementet, som skulle ha gitt dårlige råd. Det er bare en adresse for anger, tror jeg, når det gjelder ikke-fungerende håndtering av statlig eierskap, og det er den som sitter med det politiske ansvaret. Men slike episoder gjør at man av og til må stoppe opp og vurdere de beslutninger man har tatt, kanskje til og med noen ganger revurdere og angre, og så gå inn i prosesser om hvorvidt man har lært noe av det som har foregått – i denne situasjonen med tanke på hvordan man håndterer statlig eierskap. Det er det denne interpellasjonen gjelder. Forretningssamarbeidet med det privateide Aker er helt spesielt i statlig eierskapssammenheng, og det krever derfor en annen innramming og en annen håndtering enn den ordinære modellen for slikt eierskap. Selv den har jo vist seg krevende under den rød-grønne regjeringstiden. Omfanget av statlig eierskap er det som kjent politisk uenighet om, men modellen for statlig eierskap, nemlig at staten er direkte aksjonær med de beføyelser som gir påvirkning i selskapene etter størrelsen av eierskap i de forskjellige selskapene, etter bestemmelser i ordinær aksjelovgivning, har det vært enighet om. At styringen av selskapene foregår etter de retningslinjer som Stortinget har fastslått for statlig eierskap, har det også vært stor enighet om. Eierskapsstørrelse i de enkelte selskaper fremkommer av historiske, delvis også strategiske, grunner, men det har i stor utstrekning vært enighet om at et minimum mindretallsvetoer mot vedtektsendringer, f.eks. med hensyn til plassering av hovedkontor, har vært viktig og lite omstridt, i hvert fall når det gjelder et eierskap opptil 34 pst. På den måten får staten, som enhver annen aksjonær, innflytelse gjennom de ordinære selskapsorganer: styre, generalforsamling og ikke minst gjennom innspill til valgkomiteer. Det kan vi kanskje legge til med vinterens høringer i kontroll- og konstitusjonskomiteen fortsatt i friskt minne. Men det indirekte eierskapet i Aker Solutions er et eksperiment, og ettertiden har vel vist at det egentlig aldri kom ut over det stadiet. Det er en helt annen konstruksjon enn sammenlignbart statlig eierskap – jeg tenker da på selskaper med forretningsmessig formål og nasjonal forankring av hovedkontor. I motsetning til eierskap av de øvrige selskaper i denne gruppen gir ikke Aker-samarbeidet noen innflytelse på plassering av hovedkontor. Det gir som utgangspunkt heller ingen spesiell påvirkning på de industrielle strategier ut av de mindretallsrettigheter som følger av lovverket for holdingselskapet, og det er jo i det underliggende selskap hvor arbeidsplassene, forskning, utvikling osv. ligger. Så er jeg selvsagt klar over at hendelsene våren 2009, med en rekke interne transaksjoner i Aker-systemet som reiste tvil om realiteten i verdioverføringene, medførte et tillegg til aksjonæravtalen slik at staten fikk en form for veto i holdingselskapet for såkalte «nærstående transaksjoner». Men det forhindrer ikke at samarbeidet fremdeles fremstår som veldig spesielt sammenlignet med annet statlig eierskap. Da eierskapsmeldingen ble behandlet sommeren 2011, viste en enstemmig komité til at formålet med eierskapet var å bidra til at industriell kompetanse innenfor petroleumsrelatert virksomhet skulle utvikles og ledes fra Norge. Det var også det formålet regjeringen hadde anført i meldingen. Vi sluttet oss til det slik situasjonen var. Vi er jo der vi har kommet. Problemet var at regjeringen ikke meddelte Stortinget noen strategier om hvordan man ville ta eierskapet videre, hvordan man kunne bidra til å utvikle det, eller for den saks skyld hvilke planer man har for å avvikle det. Dette fremsto som svært passivt gitt de episoder som skjedde i 2009, og som medførte endringene i aksjonæravtalen. Det var grunnen til at Høyre og Fremskrittspartiet i innstillingen til meldingen ba om en egen sak om den langsiktige strategien for dette eierskapet. Sånn er det å bli en gjøkunge i det statlige eierskapet. Utviklingen har også tydelig vist at staten ikke har tilstrekkelig innflytelse på disposisjonene som gjøres i holdingselskapet, og for den saks skyld i Aker Solutions AS. Selv tilleggsavtalen gir ingen økt mulighet til å utøve langsiktig næringspolitikk i tråd med noen politiske strategier, slik annet eierskap i denne kategorien gir. Vi har også sett, trass i tilleggsavtalen, at det dukker opp transaksjoner mellom nærstående i Aker-systemet som ikke alltid er innlysende klare i forhold til at det ikke er forskjellsbehandling av aksjonærer eller i strid med inngåtte aksjonæravtaler. I fjor høst hadde vi situasjonen med innleie av skipet «Aker Wayfarer», hvor analytikere mente at Aker Solutions betalte en betydelig overpris over markedsprisene for tilsvarende leie av et lignende skip. Det viser hvor vanskelig håndterbart, og ikke minst hvor vanskelig «forklarbart», dette eierskapet av og til er. Vi tok opp denne konkrete saken i et skriftlig spørsmål til statsråden i september i fjor. I sitt svar var han da ikke villig til å utelukke at det fortsatt kan dukke opp transaksjoner, som staten ikke har vært oppmerksom på og kan gjøre noe med underveis, og henviste da bare til aksjonæravtalen. Men det er bare direkte eierskap av en viss størrelse som gir en slik innflytelse. Et annet eksempel fra nyere tid har vært Akers salg av 50 pst. i Aker Clean Carbon for 0 kr – også det en svært omdiskutert transaksjon. Det er ikke alltid snakk om hva et styre gjør eller foreslår som en kan legge ned veto mot, i tråd med en aksjonæravtale. Det er kanskje heller snakk om hva som ikke kommer til behandling. Og det er derfor det er viktig å ha en plan og en strategi for dette eierskapet, nå som man er godt og vel halvveis i avtaleperioden. Det var jo slik forutsetningsvis og opprinnelig at man skulle påvirke langsiktig industri- og næringspolitikk. Jeg opplever at statsråden og de rød-grønne så langt bare har avvist enhver tilnærmelse om å diskutere fortsettelsen og fremtiden for avtalen. Det synes jeg ikke man skal gjøre. Samspillet har ikke gitt noen påviselig politisk innflytelse eller makt over næringsutvikling, slik det ble proklamert. Det har vel heller, ved en rekke anledninger, vist oss hvor dyrt en kan betale for politisk avmakt. Aktiv næringspolitikk har vært et yndet rød-grønt honnørord – ofte forsøkt satt opp mot at den som ikke vil være aktivistisk og agere, som f.eks. i dette samarbeidet, er passiv. Men erfaringene fra dette samarbeidet bør ha lært regjeringen mye om hvordan ønsket om aktiv næringspolitikk har endt i et passivt eierskap. Statlig eierskap fungerer best når det kan håndteres etter lover og regelverk eller etter knesatte prinsipper vedtatt i Stortinget – f.eks. gjennom eierskapsmeldingene som er et utmerket redskap for å håndtere det. Og det fungerer adskillig dårligere i konstruksjoner som ikke fanges opp av noe regelverk, og hvor man i tillegg sitter i et mindretall. Jeg håper at vi på denne årets første arbeidsdag i Stortinget kan få en interessant debatt om hvilke tanker statsråden har for dette samarbeidet fremover.