Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2011-10-06:
Jeg vil starte der finansministeren sluttet. Det er i hvert fall sant i Norge: Mulighetene er alltid større enn problemene og vanskelighetene. Norge er et godt land å leve og bo i. Svært mange nordmenn opplever nå gode tider. Ja, de har opplevd det i mange år: gode lønnsoppgjør, lave renter, sterk kronekurs og gode fellesskap – også i kommunene. Vi har et sterkt fellesskap og et godt samfunn. Oljeinntektene er solide, og produksjonen også på fastlandet holder seg oppe. Isolert sett her i Norge er altså utsiktene og mulighetene svært gode hvis vi evner å forvalte dem med klokskap. Problemet er bare at selv om jeg av og til får inntrykk av at det er noen som skulle ønske at man i Norge liksom kan sette opp en mur rundt landet, og som tenker at siden vi har det så bra her, så er vi ikke helt avhengig av det som skjer ute, så er jo ikke det tilfellet. Nettopp fordi det går så godt i Norge, både som et resultat av et sterkt næringsliv og flinke folk og også trygg styring fra myndighetene over mange år, så øker forskjellene mellom vår situasjon og situasjonen i resten av Europa. Det skaper problemer og utfordringer når man nå skal lage budsjett. Det er en urolig verden, og bare tre år etter forrige finanskrise er det ting som tyder på at ting er på gang igjen. Situasjonen i Europa er veldig alvorlig, og samarbeidsland og handelspartnere er igjen rammet. I 2008 handlet det om å redde bankene. Nå handler det om å redde land. Det gjør situasjonen enda mer dramatisk. Det forsterker problemene at få land denne gangen ser ut til å kunne løse problemene på samme måte som i forrige runde, ved å bruke mer penger for å få fart på økonomien og ved å øke den offentlige etterspørselen. Det gir en ny og dypere utfordring som også rammer oss, for vi har også svakheter, eller krevende utfordringer, som noen ville sagt. Vi har et høyt kostnadsnivå, og vi har en åpen økonomi som er helt avhengig av å kunne selge varene til utlandet. Lavere etterspørsel internasjonalt vil helt garantert påvirke oss. Vi ser allerede at en sterk krone kan ramme bedriftene som eksporterer. Da er det vår jobb også i denne sal å gjøre det vi kan for å unngå at norske arbeidsplasser blir mer rammet enn nødvendig. Jeg tar ikke sjansen på å gamble med arbeidsplassene i industrien, i reiselivet eller i marin sektor uansett hvor mange fra opposisjonen som skal beskylde dette budsjettet for å være grått og kjedelig. Den sjansen vil ikke jeg være med på å ta. Samtidig er det ikke noen tvil om at det i hvert fall i deler av befolkningen er for liten kriseforståelse. Da er det viktigere enn noen gang, med tanke på hvor alvorlig situasjonen er, at vi har politikere som tør å si nei og som sier ja til noe annet, som tør å vise moderasjon, og som tar situasjonen på alvor. Det har fått følger. Finansministeren har vært inne på flere ting, og jeg kunne nevnt enda flere ting vi har sagt nei til. Det gjøres innstramminger, men kanskje det viktigste av alt: Vi bruker passe mye oljepenger i forhold til den økonomiske situasjonen landet er i. I en verden preget av usikkerhet ligger nivået på oljepengebruken nå under 4 pst.-banen, men likevel øker vi gradvis oljepengebruken noe. Det er helt i tråd med handlingsregelens ånd. Det er nettopp det som er hele poenget med handlingsregelen, at vi gradvis skal øke oljepengebruken. Hva skulle vi ellers brukt dem på? Skulle vi bare saltet dem vekk? Nei. Men vi skal gjøre det på en ansvarlig, forsiktig og forutsigbar måte, og det er det dette budsjettet legger opp til. Slik sikrer vi langsiktig finansiering av velferden. Men så er det viktig hvordan vi bruker pengene, og hva vi bruker dem på. Jeg mener regjeringen legger fram et budsjett som prioriterer de viktige tingene. Som i tidligere statsbudsjett gjør man det som er gode grep for nye og bedre veier, bedre vedlikehold, flere og bedre politi- og beredskapsordninger, flere ansatte i helsesektoren, nye sykehjemsplasser, mer kultur og trygt forsvar. Men så vil jeg legge til at også grep som omstillingen – fornyelse og teknologisering – av offentlig sektor, som gjør at næringslivet vil spare mye penger, er veldig gode grep for å ruste Norge, offentlig sektor og norsk næringsliv for framtiden. Konklusjonen er klar: Vi fører en ansvarlig økonomisk politikk, får orden i huset, samtidig som velferden bygges ut over hele landet, med mer fellesskap og mer velferd. Jeg skulle likt å se det budsjettet fra opposisjonen som klarer å matche et så godt budsjett, denne høsten, her i salen.