Bent Høie (Høyre), 2016-05-26:
Representanten Toppe tar opp et viktig tema. I vurderingen av tilbudet til personer med psykiske helseutfordringer og rusavhengighet kan man ikke bare se på døgnplasser i psykisk helsevern og tverrfaglig spesialisert rusbehandling alene. Selv om interpellanten har rett i at antall døgnplasser i psykisk helsevern ble redusert i perioden 2010–2014, så økte antallet opphold i de distriktspsykiatriske sentrene og sykehusene med nærmere 3 pst. I 2014 ble det behandlet 10 pst. flere pasienter i psykisk helsevern enn i 2010. Antallet døgnplasser i tverrfaglig spesialisert behandling økte med over 10 pst. i samme periode. Vår regjerings ambisjon er å skape pasientens helsetjeneste. For mennesker med psykiske helseutfordringer eller rusavhengighet handler det om å legge til rette for selvstendighet, trygghet og muligheten for å kunne leve et godt liv med best mulig livskvalitet. Det gjør en ikke gjennom langvarige institusjonsopphold, men ved å hjelpe folk der de bor. La meg trekke fram et tydelig eksempel: aktivt oppsøkende behandlingsteam. Oppsøkende behandlingsteam etter ACT-modellen er et tilbud for de aller sykeste psykisk syke, det vil si de som ofte har et rusproblem i tillegg, og som ikke har nytte av tradisjonell behandling i psykisk helsevern. Ved å tilrettelegge oppfølgingen slik at den foregår på pasientens premisser og arena, halveres antallet oppholdsdøgn i spesialisthelsetjenesten i løpet av to år. For denne gruppen pasienter er dette en enorm reduksjon. Før var disse pasientene i gjennomsnitt innlagt mer enn 140 døgn i året. Det er mer enn en tredjedel av året på sykehus. Omtrent to tredjedeler av disse døgnene var de innlagt på tvang. Ingen skal fortelle meg at dette gir kontinuitet, forutsigbarhet og trygghet eller legger til rette for et selvstendig og normalt liv. Nå er ordningen med ACT-team evaluert og resultatene er veldig bra. For de 142 pasientene som var med i evalueringen, ble antall årlige liggedøgn i spesialisthelsetjenesten redusert med over 8 000 i løpet av to år. Evalueringen er tydelig: Denne tilnærmingen er bra for pasienter og pårørende, og i tillegg er det god økonomi. Jeg mener derfor at vi gjør brukerne en bjørnetjeneste hvis vi lar denne diskusjonen i for stor grad handle om døgnplasser på psykisk helse- og rusområdet. Vi må heller snakke om hvordan vi videreutvikler de gode modellene, hvor tjenestene tilpasser seg pasientens behov og setter den enkelte i stand til å mestre sitt eget liv. Vi må også bli mer opptatt av hva som er viktig for pasientene enn hva vi tilbyr pasientene. Om vi låser oss i det siste spørsmålet, vil vi alltid skue bakover og bli komfortable i et gammeldags tankesett og gammeldagse måter å tenke rundt tjenestene. Det ønsker ikke jeg for psykisk helse- og rustjenestene. Vi må selvsagt også ha gode døgntilbud i spesialisthelsetjenesten. Særlig på rusfeltet er det mange som kan trenge lengre behandlingstid i døgninstitusjon for å bli tryggere og lære å leve livet sitt annerledes enn det som de har vokst opp med, kanskje på gaten. Helt siden regjeringen tiltrådte, har vi vært helt klare på at vi prioriterer psykisk helse og rus. Derfor har vi utarbeidet en opptrappingsplan for rusfeltet, gjeninnført den gylne regel, vi jobber nå for å innføre pakkeforløp for rus og psykisk helse, vi har innført ordningen med fritt behandlingsvalg – først for nettopp disse pasientgruppene – og vi innfører nå også krav om psykologkompetanse i kommunene. Jeg har tiltro til at kommunene både kan og vil prioritere psykisk helse og rusarbeid. Men den forrige regjeringens insisterende holdning om at psykisk helse og rus måtte holdes utenfor da virkemidlene i samhandlingsreformen ble innført, har hatt konsekvenser for kommunenes prioriteringer. Det er forståelig at det gikk som det gikk. At verken kommunal medfinansiering, betalingsplikt for utskrivningsklare pasienter eller plikt til øyeblikkelig hjelp døgnopphold gjaldt for mennesker med psykisk helse- og rusproblemer, har selvsagt en effekt. Den effekten ser vi i dag. Vi ønsker å motvirke den effekten. Vi har avskaffet kommunal medfinansiering. Fra neste år vil plikten til øyeblikkelig hjelp døgnopphold i kommunene også omfatte psykisk helse og rus, og vi tar sikte på å innføre betalingsplikt for utskrivningsklare pasienter så raskt som mulig. Allerede neste år vil vi ta grep for å styrke samhandlingen om de utskrivningsklare pasientene. I dag er noe mellom 3,5 og 7 pst. av liggedøgnene i psykisk helsevern utskrivningsklare pasienter, og for tverrfaglig spesialisert behandling er tallet mellom 0,5 og 1 pst. Det høres ikke ut som en stor andel, men faktum er at mange av disse pasientene er utskrivningsklare svært lenge. Ser vi på gruppen som er registrert i Norsk pasientregister, ser det ut som pasienter i psykisk helsevern i gjennomsnitt er utskrivningsklare i omtrent 60 dager. Jeg er ikke fagperson på dette området, men man trenger ikke ha spesielt god innlevelsesevne for å forestille seg håpløsheten, maktesløsheten og frustrasjonen som er nødt til å bygge seg opp hos pasienter som må vente i to måneder på å bli skrevet ut. Ingen hadde akseptert at en kreftpasient eller en hjerteoperert måtte holde seg på sykehuset i to måneder etter behandling fordi kommunen ikke hadde det tilbudet de skulle hatt, når de var ferdige på sykehuset. Når jeg allikevel ikke innfører betalingsplikten i 2017, handler det om risiko. Når datakildene våre spriker såpass mye som de gjør, kan vi ikke innføre ordningen uten at vi risikerer en svekkelse i tilbudet til pasientene. Om uttrekket fra sykehusene blir større enn det reelle antallet utskrivningsklare pasienter, vil tilbudet i sykehusene bli redusert. Om uttrekket blir for lite, vil det kommunale tilbudet bli skadelidende. Derfor må vi ha bedre datakvalitet. Men dette betyr ikke at vi skal sitte stille og se på at medmennesker bor lange perioder i sykehus etter at de har mottatt behandling. En betalingsplikt for utskrivningsklare pasienter innebærer ikke noe nytt ansvar for kommunene. De har allerede et krystallklart ansvar for å yte nødvendige helse- og omsorgstjenester, også til innbyggere med psykiske helseutfordringer og rusavhengighet. Samtidig vil mange av pasientene som i dag er utskrivningsklare fra døgnopphold i spesialisthelsetjenesten, fortsatt ha omfattende behov for spesialisert helsehjelp. God planlegging og godt samarbeid mellom pasient, kommune og spesialisthelsetjeneste er helt avgjørende for å lykkes med å lage gode tjenester til beste for brukerne. Derfor ønsker jeg et samarbeid med KS om å se på hvordan vi kan tydeliggjøre kravene til planlegging og samarbeid om utskrivningsklare pasienter. Jeg håper at vi skal kunne gjøre dette allerede fra 2017. Pakkeforløpene for psykisk helse og rus er et annet viktig virkemiddel for å styrke koordinering, samarbeid og brukerinnflytelse. Arbeidet med å utvikle slike pakkeforløp skal i gang til høsten. Det er stor ulikhet i behandlingen som tilbys mennesker med rus- og psykiske helseutfordringer. En mer systematisk tilnærming, der det blir lettere for pasienten å velge behandling i samråd med behandlerne, vil kunne gi bedre og mer likeverdig behandling for alle. Interpellanten spør hva som er min plan og mine virkemidler for å sikre et forsvarlig tilbud til pasienter med rus- og psykiske helseutfordringer. Til det vil jeg si at våre viktigste planer finner en i primærhelsetjenestemeldingen, folkehelsemeldingen, Nasjonal helse- og sykehusplan og opptrappingsplanen for rusfeltet. Stortinget har behandlet alle disse dokumentene, og flertallet har sluttet seg til retningen som pekes ut. Også virkemidlene er beskrevet i disse dokumentene – som f.eks. å lovfeste plikt til psykologkompetanse i kommunene, å innføre pakkeforløp for rus og psykisk helse, å innføre virkemidlene i samhandlingsreformen også for disse pasientgruppene, styrke det kommunale rusarbeidet, fortsette å prioritere rus og psykisk helse i spesialisthelsetjenesten og – ikke minst – fortsette å styrke brukernes innflytelse på helsetjenestene. Det er brukerne og pasientene selv som er det viktigste virkemidlet for å skape pasientens helsetjeneste og for å sikre at vi ikke blir stående fast i gårsdagens løsninger på det som er morgendagens utfordringer. Og jeg er helt overbevist om at med det sterke engasjementet som nå er i regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti og Venstre for disse pasientene, så er dette et av de områdene der det tydeligst kommer til å utgjøre en forskjell at det er disse fire partiene som styrer Norge.