Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2002-12-10:
Årets budsjett er ikke et budsjett som er tilpasset den vanskelige situasjonen som landets arbeidsplasser er inne i nå. Jeg tror ikke problemet er at det brukes for lite penger, men at de pengene som brukes, blir disponert feil. Stramheten i budsjettet er viktig, men vi løser ingen problemer ved å øke kjøpekraften for de rikeste gjennom store skattelettelser, tvert imot. Det vi nå trenger, er en innsats for å redde norsk industri og for å hjelpe dem som vil etablere virksomhet, til å komme i gang. Til dette trenger vi et sterkt SND, vi trenger kommunale næringsfond, vi trenger en stor innsats for kompetanseheving i alle næringer. I stedet snakker denne regjeringen stadig mer om næringsnøytralitet og mindre om å sette inn nødvendige tiltak for å redde norske arbeidsplasser. Når Regjeringen i tillegg inngår et nært samarbeid med Fremskrittspartiet, så blir ikke situasjonen bedre. Jeg vil sette søkelyset på noen områder som klart viser hvor feilslått en slik politikk er. Fiskeri og havbruk er jo av alle framstilt som en stor framtidsnæring, og forventningene er også store. Fiskerinæringen sammenlignes med oljenæringen og skal bli den store arvtakeren når oljen må fases ut som næring. Dette er et godt framtidsperspektiv, som vi er enige om. I en slik situasjon er det ufattelig for meg at Kristelig Folkeparti, Venstre og Høyre i sin budsjettavtale med Fremskrittspartiet vil kutte ut all offentlig deltakelse i Fiskerinæringens Kompetansesenter, Finko. Her startet Regjeringen sine kutt i budsjettet for 2002 og fulgte opp i forslaget for 2003 med å kutte ned til 5 mill. kr, og i avtalen med Fremskrittspartiet ble dette nullet helt ut. Ut fra avisoppslag i ettertid kan fiskeriministeren tolkes slik at det ikke var noe offer å stryke dette i forhandlingene med Fremskrittspartiet. Fiskeriministeren uttaler at han ser på rekruttering og kompetanseutvikling i fiskerinæringen som næringens eget ansvar. Fiskeriministeren har fokusert på at det nå er brukt nok skattepenger på dette formålet siden starten i 1991. Mitt spørsmål blir da: Betyr det ikke noe for statsråden at denne innsatsen har bidratt til at 3 300 arbeidere i fiskerinæringen har fått sine fagbrev – den samme utdanningen som de unge nå tar over en fireårsperiode? I tillegg har mange fiskere gjennom dette fått sin skipperutdanning, mange ungdommer har fått jobbe utenlands for å skaffe seg kompetanse, og mange lærere har fått lærdom om fiskerinæringen gjennom materiell og praksis. Et prioritert arbeid for Finko har vært entreprenørskap og samarbeid med næringslivet. Betyr ikke slike ting noe for denne regjeringen? Fra Arbeiderpartiets side har vi prioritert Finko i våre budsjetter, fordi vi tror at rekruttering og kompetanseheving er noe av det viktigste staten kan bidra til overfor fiskeri- og havbruksnæringen, og fordi vi kan se at denne offentlige innsatsen utløser betydelige summer og innsats fra næringen selv. Vi mener at dette er en god offentlig investering. Vi kunne i etterkant av budsjettavtalen se i avisene at stortingsrepresentanter fra regjeringspartiene og Fremskrittspartiet sa at dette hadde gått vel fort, og at de var villige til å se på saken om Finko igjen. Men til tross for invitt fra Arbeiderpartiet og forslag fra oss som lå innenfor avtalens budsjettrammer, ble det blankt avvist å bevilge penger til Finko. Jeg synes ikke at regjeringspartienes og Fremskrittspartiets holdning i slike saker er med på å spre optimisme for utøverne i fiskeri- og havbruksnæringen. Dette dreier seg ikke om store summer i budsjettet. Det dreier seg om vilje. La  meg  også  ta  for  meg  en  annen  distriktsnæring  – skogen. Med et eneste grep avvikler Regjeringen ordningen med tilskudd til skogkultur og ordningen med tilskudd til transport av tømmer. For første gang på ca. hundre år skal ikke staten bidra til skogreising i dette landet. Dette forslaget fra Regjeringen kom veldig overraskende på alle i næringen og på oss andre. Hvem skulle tro at Regjeringen ville kutte ut en ordning som har bidratt så godt til verdiskaping i Distrikts-Norge? Norges Skogeierforbund sier at regjeringspartiene og Fremskrittspartiets avvikling av tilskuddsordningen for skogkultur og transport særlig vil ramme skogbruket på Vestlandet, i Midt-Norge og i Nord-Norge. De sier også at kun et fåtall virkelig store skogeiere på Østlandet vil komme rimelig greit ut av dette. Er det dette som er disse partienes og denne regjeringens politikk? Er det på denne måten man tar hele landet i bruk og stimulerer til verdiskaping i alle deler av landet? Fra mitt eget fylke, Troms, er beskjeden entydig: Dette betyr nedleggelser av planteskoler, redusert produksjon, mindre stell av ungskog, mindre sommerarbeid for skoleungdom, reduserte inntekter for enkeltbruk osv. Alle snakker så mye om at landbruket må få flere bein å stå på for å klare seg i konkurransen, men nå kappes beina unna dem som har skogen som tillegg. Da Stortinget i 1999 behandlet St.meld. nr. 17 for 1998-99, den såkalte skogmeldingen, var det et bredt flertall her i Stortinget som sa at det var nødvendig med et relativt høyt og stabilt tilskuddsnivå. Det som nå har skjedd, står derfor i skarp kontrast til det stortingsflertallet sa for bare tre år siden. Dette skaper ikke akkurat forutsigbarhet for denne næringen. Når det så gjelder norsk skipsfart, er det utrolig hvor raskt meningene kan skifte hos regjeringspartiene. I opposisjon kritiserte regjeringspartiene Arbeiderpartiet for å gjøre altfor lite for norsk skipsfart, uansett hva som ble gjort, og organisasjonene fikk skriftlig bekreftelse på hva som ville bli gjort dersom Høyre kom i posisjon. Derfor var det nok et sjokk for alle at Regjeringen i sitt budsjettdokument foreslo å kutte alle ordninger som de før mente måtte bli mye bedre. Selv en invitasjon fra Arbeiderpartiet om et bredt forlik for å redde norsk skipsfart ble møtt med en kald skulder fra næringsministeren. Det er jo ikke ofte at opposisjonen inviterer en regjering til et forlik som kan innfri regjeringspartienes egne valgløfter. Det er utrolig at en slik invitt ikke blir tatt imot på en konstruktiv måte. Arbeiderpartiet har nå et forslag liggende til behandling i Stortinget som har som mål å redde norsk skipsfart. Jeg håper at dette blir positivt behandlet og møtt med en mer positiv holdning fra regjeringspartiene enn den vi har sett hittil. Spørsmålet er om Fremskrittspartiet kan påvirke sine samarbeidspartnere i denne saken, eller om det er Fremskrittspartiet som må bøye av for regjeringspartiene. Arbeiderpartiet er opptatt av å finne løsninger som kan skape et bredt flertall, og som kan legge på plass tiltak som gir forutsigbarhet og konkurranseforhold som sikrer at Norge fortsatt kan være en solid skipsfartsnasjon, med arbeidsplasser for norske sjøfolk. Det er det denne saken dreier seg om. Jeg har her vært inne på noen områder som viser at det fortsatt er nødvendig med politisk styring for å sikre norske arbeidsplasser, og for å skape den kompetansen som det er behov for. Markedskreftene kan ikke styre alt. Derfor må det tas politiske grep og utøves politisk innsats. Det er mange yrkesutøvere som hittil har følt sin arbeidsplass trygg, men som på bakgrunn av budsjettavtalen mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet er kommet i en langt mer utrygg situasjon.