Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-12-13:
Norge trenger en kulturpolitikk. Like viktig som visjonene om hva vi skal leve av, visjonene om hva vi skal leve for. I et samfunn som blir rikere og rikere på materielle goder, trenger vi de ikke-materielle verdiene, opplevelser, berikelser, nye erkjennelser, ettertanke og fordypning. Når de materielle behovene er dekket, er det jo dette som gjør livet rikt – opplevelser sammen med andre, kunst som sprenger nye grenser, opplevelsen av skjønnhet, provokasjoner og overraskelser, og ikke minst muligheten for selv å utfolde seg i kulturelle aktiviteter. Vi har et rikt kulturliv i Norge. Vi har dyktige kunstnere, vi har institusjoner og frigrupper på høyt internasjonalt nivå, og ikke minst har vi en stor kulturell aktivitet blant folk flest rundt om i landet: kor, orkestre, teatergrupper, folkedans og masse annet. Det er et resultat av en årelang bevisst politikk om stadig å satse mer på kunst og kultur, om å gi våre kunstnere stadig bedre muligheter til å skape, om å gi folkekulturen enda rikere arbeidsmuligheter. Det er alle de ildsjelene som er engasjert i alt dette, som skaper det rike kulturlivet. Vår oppgave som kulturpolitikere er å legge best mulig til rette for kunsten og kulturen, bygge ut de arenaene der man kan utfolde seg og møtes, sørge for at kunstnere kan leve av kunsten sin, og sørge for at frivillige kan bruke kreftene sine på kultur og ikke på pengeinnsamling og tombola. Vår oppgave er også å sette oss nye, ambisiøse mål for Norge som kulturnasjon og bidra til at vi alle strekker oss for å nå enda lenger, at vi skal løfte oss selv etter hårene. I fjor kunne daværende kulturminister Ellen Horn legge fram Stoltenberg-regjeringens kulturbudsjett, en proposisjon som begynte på følgende måte: «Regjeringens mål for kulturpolitikken er å løfte, fornye og vitalisere norsk kulturliv. Det legges opp til en opptrappet satsing på kultur frem mot Norges 100-års feiring som selvstendig nasjon i 2005. Opptrappingsplanen omfatter både kulturinstitusjonene og den profesjonelle kunsten, og det folkelige, frivillige, lokale kulturlivet og medieområdet. I likhet med alle mindre kulturer og språkområder i verden, utfordres Norges identitet, språk og kulturarv av globaliseringen. Når vi skal forme fremtiden, ønsker regjeringen et økt fokus og satsing på kultur.» Ellen Horn la fram et budsjett som økte med 330 mill. kr, nær 9 pst., en av de største økningene noen gang. Kontrasten til i år kunne knapt ha vært større. På første side i budsjettproposisjonen skriver kulturministeren at når man tar hensyn til momsreform, pensjonsutgifter og lønnsoppgjør, «innebærer den moderate nominelle økningen i budsjettrammen i praksis et lavere aktivitetsnivå ved de fleste kulturinstitusjonene». Klarere kan det ikke sies at ambisjonen om opptrapping, ambisjonen om satsing, er erstattet av nedskjæring. Begrunnelsen er behovet for stramhet. Kulturministeren skriver videre: «Budsjettet reflekterer ikke regjeringens ambisjonsnivå på kultur- og kirkeområdet, men er bl.a. en konsekvens av behovet for å føre en finanspolitikk som ikke er for ekspansiv.» Men også i et stramt budsjett er det mulig å satse på noe. Regjeringen skryter av at de nå har fått plass til 17 milliarder kr i skattelette siden de overtok. En hundredel av den summen hadde gjort underverk på kulturbudsjettet, det er såpass små midler som vi satser på kultur i Norge. Sannheten er rett og slett at kultur ikke var blant de områdene det var verd å satse på for denne regjeringen. Det innebærer i realiteten et redusert aktivitetsnivå i de fleste kulturinstitusjoner, for å bruke statsrådens egne ord. Reaksjonene har vært harde: teaterkutt og orkesternedbemanning, kutt i aktivitetsplaner, biblioteker som mister bredbåndstøtte – og ikke minst reaksjonene på at det er full stopp i kulturbyggingen. Hålogaland Teater står vel fram som det mest grelle eksempelet. Ingen hadde forhåpninger om at forliket med Fremskrittspartiet skulle gi et stort løft for kulturbudsjettet. Det skjedde da heller ikke. Man fant rom for påplussinger på noen områder, men også det forliket innebar nye kutt på viktige områder: kutt i Filmfondet på 5 mill. kr, kutt i Kulturfondet på 3 mill. kr, kutt i Riksteateret på 3 mill. kr og kutt i de riksdekkende musikkorganisasjonene på 3 mill. kr. Nå har flertallet riktignok fått kalde føtter når det gjelder det siste området, og vil prøve å rette opp skaden gjennom et vedtak her senere i dag. Hva film har gjort regjeringspartiene og Fremskrittspartiet, er et spørsmål man kan stille seg. Først kuttet man Filmfondet med 5 mill. kr i revidert budsjett i vår, så kuttet man 5 mill. kr i finanskomiteen, og så kuttet man ytterligere 5 mill. kr i forliket i kulturkomiteen. Det betyr at halvparten av den kraftige økningen som Ellen Horn og Stoltenberg-regjeringen fant plass til i sitt budsjett, nå er fjernet. Resultatet av det budsjettet som i dag blir vedtatt, er at Ellen Horn og Stoltenberg-regjeringens opptrappingsplan fram til 2005 er lagt på hylla. Det ville ikke ha skjedd om Arbeiderpartiets alternative budsjett var blitt vedtatt. Vi har en annen innretning. I et budsjett som faktisk er strammere enn det regjeringspartiene og Fremskrittspartiet legger opp til, og som også inneholder 7 milliarder kr i skattelette, har vi fått rom for en skikkelig satsing på kultur, et løft på nær 100 mill. kr. Arbeiderpartiet ønsker å satse på norske festivaler. Vi foreslår 5 mill. kr mer til festivalstøtte, noe som kan bety at mange, mange ildsjeler og aktivister, profesjonelle kunstnere og kulturarbeidere over hele landet kan få et velfortjent løft. Festivalstøtten har stått stille lenge. Vi trenger også sårt en bedre utjevning mellom ulike festivaler. Arbeiderpartiet ønsker å satse på norsk språk. Vi styrker innkjøpsordningen for litteratur med 5 mill. kr. Det betyr at fire av de seks punktene til «Aksjon utvid innkjøpsordningen» kan gjennomføres. Vi kan få kjøpt flere skjønnlitterære bøker, vi kan få styrket faglitteraturordningen for barn, vi kan få etablert en prosjektpott for verdifull faglitteratur, og vi kan styrke støtten til utgivelser på nynorsk. Arbeiderpartiet ønsker å gi de frie gruppene et løft. Vi foreslår å øke potten i Kulturfondet til fri scenekunst med 3 mill. kr, og vi forslår også å øke Fond for lyd og bilde med 3 mill. kr. Arbeiderpartiet ønsker å satse på de nasjonale kulturbyggene. Vi sørger selvsagt for å innfri det løftet vi har gitt til Tromsø og Nord-Norge ved å gi en startbevilgning til Hålogaland Teater. Arbeiderpartiet ønsker å gi norsk film et løft. Vi foreslår 10 mill. kr mer til novellefilmsatsingen. Vi ønsker å gi alle de gode kortfilmprodusentene og regissører og skuespillere, alle de som lager film i Norge, en mulighet til å prøve seg i et større format, uten å måtte gå direkte over i langfilmsjangeren. Vi ønsker også å styrke de regionale filmfondene Vestnorsk Filmsenter med 1 mill. kr, Nordnorsk Filmsenter med 1 mill og cinematekene i Bergen og Trondheim med 0,5 mill. kr mer. Arbeiderpartiet ønsker å gi norsk musikk et løft. Vi styrker innkjøpsordningen for musikk med 3 mill. kr, vi styrker Music Export Norway, for å lansere norsk mu-sikk i utlandet, med 1 mill. kr, og vi styrker en rekke andre tiltak som norsk visearkiv, folkemusikk, danselag, Momentum, Avant Garden, Bjørnson-festival, Sverresborg museum for å skaffe et døvemuseum, Åpen kanal, og en rekke andre tiltak. Det ville ha vært et løft. Det ville ha gitt norske kunstnere og kulturarbeidere en håndsrekning. Dessverre blir det ikke noe av. Det eneste lyspunktet som står igjen på budsjettet for 2003, er det stortingsflertallet har vedtatt mot regjeringspartienes stemmer, nemlig endringer i fordelingen av tippemidlene, som gir et løft for den kulturelle skolesekken, for frifond og for kulturbygg. Det er kanskje den saken vi får mest tilbakemeldinger på når vi er ute og reiser – gleden over den kulturelle skolesekken. Men forutsetningen fra stortingsflertallet da fordelingen av tippemidlene ble endret, var at det ordinære budsjettets bevilgninger til de samme formålene ikke skulle svekkes. Det er brutt. Bevilgningene til den kulturelle skolesekken svekkes. Men verst er det på kulturministerens eget budsjett – kuttet i kulturbygg på 34,2 mill. kr og kuttet i frifond på 22,2 mill. kr. En skulle tro at når stortingsflertallet skaffet kulturministeren masse penger å satse på direkte fra tippemidlene, skulle minstekravet være at en i hvert fall i kampen med Finansdepartementet klarte å holde på de få kronene en allerede hadde fra før. I debatten i fjor kritiserte statsråd Valgerd Svarstad Haugland flertallet for å kutte i tilskuddet til lokale kulturbygg med 5,4 mill. kr. I år kutter hun med 34,2 mill. kr. Men slik går det når billig campingvogn og sprit er viktigere enn kultur. Jeg tar opp våre forslag og de forslagene vi har sammen med andre partier.