Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2007-11-30:
Samfunnet kan aldri beskytte seg mot personer som av ulike grunner utgjør en trussel mot fellesskapet, mot andre personer eller mot seg selv. Vi skal heller ikke lage generell politikk ut av enkeltskjebner selv om personene er asylsøkere. Et grunnleggende prinsipp skal være at personer som representerer en fare, skal behandles likt, uavhengig av politisk og sosial status. Jeg kjenner meg rimelig sikker på at om det hadde vært en nordmann som var i samme situasjon, hadde vi ikke gjort dette til en politisk sak og behandlet den her i Stortinget. Dette blir behandlet her i Stortinget fordi det er en asylsøker som var i denne situasjonen. Hvis den antakelsen er riktig, er det grunn til å være på vakt. Når det er sagt, er det viktig at vi tar på alvor at flere asylsøkere har med seg opplevelser og erfaringer som har satt dype spor. Med slike opplevelser ville de aller fleste av oss med stor sannsynlighet fått traumer som hadde måttet bearbeides. Det er også grunn til å ta på alvor at selve saksbehandlingstiden og usikkerheten kan forsterke psykiske problemer mange asylsøkere har med seg. Derfor er det så viktig at de blir møtt med respekt og forståelse, og at de blir tatt på alvor. Å bli trodd på og føle trygghet er trolig det viktigste for å redusere omfanget av traumer som har utviklet seg. Jeg er glad for at meldingen er klar og tydelig på at det er hjelp og behandling som trengs, og ikke primært internering. Vi har mye å lære av andre. I Danmark har de bygd opp et eget kompetansesenter som arbeider med traumer etter tortur. Til senteret kan man bl.a. henvise voksne og barn som har vært utsatt for tortur, andre former for organisert vold eller traumatiske hendelser i form av redselsopplevelser utviklet under krig, borgerkrig eller politisk forfølgelse. Man kan også henvise voksne og barn som lever sammen med traumatiserte personer der disse relasjonene belaster deres fysiske, psykiske og sosiale integritet. Etablering av et slikt senter i tillegg til det tradisjonelle psykiske helsevernet vil trolig gjøre det lettere for mange asylsøkere å få hjelp og våge å ta imot tilbud om hjelp. Dessuten vil et slikt senter være viktig i arbeidet med å bygge opp spesialkompetanse på et område der det trolig er liten erfaring innenfor norsk psykiatri. Det er viktig å klare å holde tunga rett i munnen når det gjelder tragiske hendelser der asylsøkere eller innvandrere er involvert. Vi vet at ropet om å kaste dem ut kommer ganske kjapt fra bestemte miljøer. Det kan omfatte personer som er her ulovlig, som har fått avslag på søknad, det kan være syke eller personer som har gjort noe kriminelt. Når vi møter den type rop, skal vi ha to grunnleggende prinsipper for vår måte å agere på. For det første: Norsk lov skal følges og gjelde. Er det handlinger som skal straffeforfølges, er det straffelovgivningen som gjelder. Er det personer som har store psykiske lidelser, er det loven om psykisk helsevern som skal benyttes. Det betyr bl.a. at personer som er utilregnelige, skal kunne tvangsinnlegges. For det andre: Vi skal alltid være klare og tydelige på at vi følger opp internasjonale konvensjoner og erklæringer. Den europeiske menneskerettskonvensjon er klar og tydelig når det gjelder hva vi kan sende folk tilbake til. Vi skal ikke sende tilbake folk som kan være i livsfare eller som er i fare for å bli fengslet. Jeg kjenner meg trygg på at de tiltak som meldingen beskriver, er fornuftige og bra: tettere samarbeid mellom ulike etater, nettverksbygging rundt enkeltpersoner som er utsatt – som vi vet har hatt traumatiske opplevelser, og som har utviklet traumer – bedre registrering og iverksetting av hjelpetiltak i en tidlig fase, helst i den fasen da de venter på at søknaden blir behandlet. Selv om de skal sendes ut og ikke får rett til opphold, skal de leve videre – og de trenger hjelp for å mestre livet. Derfor er hjelp og støtte i tidlig fase helt avgjørende.