Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2013-06-20:
Kristelig Folkeparti legger til grunn at politiske beslutninger skal tas på lavest mulig hensiktsmessig nivå. Dette forutsetter at maktfordelingen og finansiering er slik at både kommuner og fylkeskommuner har virkemidler til å ivareta sine oppgaver. Kommunene er den viktigste leverandør av velferdstjenester, og dette krever en forutsigbar og god kommuneøkonomi. Det er bred enighet om at det må være samsvar mellom kommunens pålagte oppgaver og kommunens økonomi. Derfor er det avgjørende at statlige reformer og pålegg følges opp med tilstrekkelig frie midler. Kommunene er førstelinjetjeneste med tanke på tilrettelegging for næringsliv og samfunnsutvikling. Også dette krever at inntektene må stå i forhold til det ansvar og de plikter som dette medfører. Gjennom undersøkelser blant ordførere og rådmenn har det kommet fram at innbyggernes forventninger overstiger kommunens økonomiske gjennomføringsevne. Dette er konsekvensen av at en stor del av tjenestetilbudet og førstelinjen legges under kommunal styring, uten at det følger tilstrekkelig med midler. Det er avgjørende for et godt tjenestetilbud i kommunene og for opprettholdelsen av tilliten mellom kommuneforvaltning og innbygger at nye tjenestetilbud som underlegges kommunene eller overføres fra stat til kommune, må fullfinansieres fra dag én. Gjeldsnivået i kommunesektoren har økt kraftig de senere årene. Hovedårsaken til denne utviklingen er et høyt investeringsnivå og lånefinansiering knyttet til dette. Samlet utgjorde langsiktig gjeld ved utgangen av 2012 om lag 330 mrd. kr. Gjelden, der renteutgiftene netto belaster budsjettene og regnskapene, kan anslås til godt og vel 170 mrd. kr – eller oppunder halvparten av samlet gjeld. Kristelig Folkeparti er bekymret for den stadig økende gjelden i norske kommuner, og, som jeg har redegjort for tidligere i en replikkordveksling, har nettogjelden steget til over 40 pst. av inntekten ved utgangen av 2011, mot 10 pst. for årene 1997–2000. Dette gjør kommunene svært sårbare for en eventuell renteøkning. Vi i Kristelig Folkeparti ønsker et levende lokaldemokrati som har både handlefrihet og selvstyre. Vi ser at regjeringen har lagt oppgaver til kommunene og i tillegg gitt kommunene regningen for oppgavene. Regjeringen skyver ansvaret over på kommunene og lar kommunepolitikerne ta støyten for manglende finansiering og kutt i tjenester. Derfor mener jeg det er behov for å presisere at dersom kommunene pålegges nye oppgaver, må kommunene få tilsvarende økte tilskudd. Kun det vil sikre kommunene reelt selvstyre. Det er veldig positivt at regjeringen nå endelig følger i våre fotspor og iverksetter tiltak for å få på plass raskere bosetting av flyktninger. Rask bosetting etter at oppholds- og arbeidstillatelse er innvilget, er av stor betydning for den enkeltes tilpasning til og deltakelse i det norske samfunn. Kommunene bosetter i dag færre enn det IMDi anmoder om, og andelen kommuner som sier nei til bosetting, øker. Ifølge IMDi må landets kommuner bosette 28 000 flyktninger i perioden 2014–2016. I utgangen av mars 2013 ventet om lag 4 400 personer i asylmottak for å bli bosatt i en kommune. Av disse er 700 barn. Dette er et urovekkende høyt tall. For Kristelig Folkeparti er det uakseptabelt at bosettingsmålene ikke oppfylles. Det er sikkert mange årsaker til at flere kommuner har utfordringer knyttet til bosetting. Mangel på bolig, skoletilbud, arbeidsplasser, tidligere erfaringer og fare for omfattende familiegjenforening – som jeg hører også blir brukt – kan være mulige årsaker til det. En hovedårsak som stadig trekkes fram, er et for lavt investeringstilskudd til bygging av boliger samt et for lavt integreringstilskudd. Integreringstilskuddet er i dag lavere enn kommunenes kostnader knyttet til tilretteleggingen som behøves. Derfor er det positivt at regjeringen nå varsler økt integreringstilskudd, økt tilskuddsramme og inntil 40 pst. tilskudd til utleieboliger til flyktninger og andre prioriterte grupper. Kristelig Folkeparti mener likevel at disse tiltakene alene ikke vil være nok til å få bosatt alle som venter på bosetting. Det krever en videre styrking av kommunens kapasitet og ressurser til bosetting for å komme i mål med bosettingen av alle dem som nå sitter og venter på mottak. Som sagt: Når det ved utgangen av mars i år satt om lag 4 400 personer i mottak – dette er mennesker som har fått opphold og skal bosettes i en kommune – er det et urovekkende høyt tall. Jeg håper at alle partier vil være med på en dugnad som gjør at denne uverdige situasjonen for disse menneskene kan opphøre raskt.