Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2012-12-17:
Etter å ha lest svaret fra finansministeren til komiteen, ser jeg at dette blir vanskelig, for vi har jo det perfekte systemet. Lyset i tunnelen er i tilfellet at statsråden ikke utelukker at det kanskje om lang, lang tid er mulig at man kan se på regelverket. Mange bedrifter har biler til disposisjon i forbindelse med arbeid som utføres, men regler for når fordelsbeskatningen av bruken inntrer er uklare, forvirrende og dessuten lite kjent. Selv om jeg hører representanten fra Arbeiderpartiet si at det er en plikt å sette seg inn i dette, tror jeg det er et fåtall av skattyterne som har lest den tjukke, røde boka de fleste av oss har på kontoret. Forslagene som fremmes, tar sikte på å etablere et nytt og bedre regelverk rundt yrkeskjøring og grensedragning for privat bruk, slik at reglene blir lettere å etterleve. Såkalt yrkeskjøring er kjøring i forbindelse med arbeidet, men ikke til og fra jobb eller privat bruk for øvrig. Yrkeskjøring er i utgangspunktet ikke skattepliktig, i motsetning til vanlige firmabiler som arbeidstakeren fritt disponerer – også privat – og fordelsbeskattes av. Dersom arbeidstakeren bruker arbeidsplassens bil i privat ærend mer enn sporadisk, utløses skatteplikt av fordelen. Fordelen beregnes da som om det er firmabil arbeidstaker disponerer. Mange er ikke klar over dette og blir presentert for en stor, uforutsett skatteregning. Standardreglene for fordelsbeskatning betinges av at man faktisk har brukt bilen. At det er adgangen skattemyndighetene vurderer, kan føre til at man skattlegges selv om man ikke har brukt bilen, men altså har tilgang til den. Et av problemene er bruk av kjørebok. Dette er ikke påbudt, men dersom man ikke har kjørebok og får bokettersyn, stiller man svakt. Tidligere har en praktisk barriere vært føring av kjørebok, noe som er ressurskrevende. Den senere tid har det imidlertid kommet elektroniske kjørebøker på markedet som gjør oppgaven enklere. En mulig løsning på problemet kunne være at bruk av yrkesbil til arbeidsreise ikke skal kunne beskattes mer enn faktisk bevist bruk gjennom kjørebok etter en kilometersats. Dette kan evt. kombineres med at man i regelverket setter krav til kjørebok, slik at man unngår situasjoner der skattyter kommer i en umulig bevissituasjon overfor skattemyndighetene. En slik bruk av tvang er imidlertid forslagsstillerne i utgangspunktet skeptiske til, men det bør vurderes nærmere. Fremskrittspartiet ønsker seg primært en lempeligere beskatning av firmabiler og bilbruk, men innser at dette er vanskelig å få til med dagens politiske situasjon. Forslagsstillerne ønsker derfor å se på om det er mulig å få til en forbedring i dagens regelverk uten store provenytap, som kan gjøre det enklere for næringslivet å trå riktig. Jeg mener at reglene – slik de er i dag – er vanskelige å forholde seg til, særlig med hensyn til situasjoner hvor det er uklarheter om hvor grensene går. Mye tyder også på at man burde gjøre deler av regelverket tydeligere, men med klare grenser, f.eks. for hvor mye man kan gjøre før man blir gjenstand for fordelsbeskatning. Det bør vurderes om ligningsmyndighetene burde ha et opplysningsansvar for å sørge for at bedrifter og skattytere blir klar over disse reglene, som etter alt å dømme er lite kjent, og om skattemyndighetene bør være tilbakeholdne med straffeskatt og tilleggsavgift inntil regelverket er bedre kjent. Det er problematisk at «sporadisk bruk» ikke er bedre definert og eventuelt kvantifisert, men basert på skjønn. Den bilen man disponerer fast, har man mer enn sporadisk adgang til, dermed vil bruk av denne bilen medføre full fordelsbeskatning selv om omfanget av bruken er helt minimalt. Det er kun et fåtall av skattyterne som er klar over at godkjennelse av sporadisk bruk betinger at man benytter en annen bil enn den man disponerer fast i yrket. De færreste forstår logikken i dette, og reglene praktiseres angivelig også ulikt fra skattemyndighetenes side. I praksis er det så godt som krav om kjørebok, selv om dette ikke er formelt. Med et krav om kjørebok ville reglene bli enklere å forholde seg til for bilbrukerne og enklere å kontrollere fra skattemyndighetenes side. Man ville da også få fjernet mange uklarheter og skjønnsmessige vurderinger. Om man ikke ønsker å innføre pålegg, kan regelverket innrettes slik at kjøreboka gir klare fordeler ved at dersom kjørebok benyttes, kan skattyteren ikke beskattes for mer enn faktisk kjørelengde multiplisert med kilometersatsen. Det er videre krav om at bilen skal være lite egnet til privat bruk for å kunne skatte av faktisk kjøring mellom hjem og fast arbeidssted. Definisjonen av begrepet «lite egnet» er uklar, og praktiseres forskjellig avhengig av hvilken kontrollør man treffer på. Dette viser at det er et betydelig behov for å rette opp i disse skjevhetene. Jeg tar dermed opp vårt forslag.