Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-06-16:
Representanten Gunnar Gundersen hadde en referanse til næringskomiteen, og før behandlingen i dag gikk jeg nøye gjennom hva som sto i de tre siste stortingsmeldingene og i de tre tilhørende innstillingene fra næringskomiteen om begrepet nulltoleranse for korrupsjon. Så langt jeg fant, er det slik at verken i meldinga eller i merknader til den siste stortingsmeldinga, Meld. St. 27 for 2013–2014, som er avgitt av Solberg-regjeringa den 20. juni 2014, eller den nest siste, Meld. St. 13 for 2010–2011, avgitt den 1. april 2011, fra Stoltenberg-regjeringa, var begrepet nulltoleranse for korrupsjon nevnt. Den referansen jeg fant, som jeg refererte til, var St.meld. nr. 13 for 2006–2007, som var avgitt 8. desember 2006, og i innstillinga til den meldinga, Innst. S. nr. 163 for 2006–2007, står dette: «Komiteen forventar at alle selskapa med statlege eigarposter praktiserer nulltoleranse mot korrupsjon, og har gode system på plass for å kontrollera dette.» Jeg forstår det sånn at det ble satt på plass den gangen, at det da er gjeldende politikk fra 2007, og en har hatt mange år til å gi de systemene innhold. Jeg vil si at jeg ble litt overrasket da saksordføreren sa at begrepet nulltoleranse for korrupsjon ikke kan være noe å diskutere. Nei, null er null, det vet alle, men det vi snakker om her, er hvordan vi skal forhindre det, og da er det ikke nok bare å terpe på begrepet nulltoleranse for korrupsjon, en må gi det et nærmere innhold. Dette er en veldig stor utfordring for selskaper som opererer i land som saksordføreren og andre har sagt er rimelig korrupte, og som en sier at det er greit å agere i. Da må en gi dette et nærmere innhold opp mot hvordan selskapenes ledelse skal oppføre seg for at det ikke skal forekomme sånn korrupsjon, og jeg har prøvd i mitt innlegg å gå noe inn på hvordan en kan dokumentere nulltoleranse i praksis. En av de beskrivelsene, som i hvert fall har vært veldig nyttig for meg, er hvis selskapets ledelse kan dokumentere at de, når de har stått overfor valg hvor en gikk inn på en betydelig risiko for å gå inn i korrupsjon, har sagt: Nei, det gjør vi ikke – vi går ikke inn der, sjøl om det var en mulighet som forretningsmessig kunne medvirke til at de mål som selskapene har for å tjene store penger, ble satt til side. Da vil en vise at en virkelig har tatt dette på alvor. Jeg vil stå ved det jeg sa, at det etter Senterpartiets vurdering er nødvendig at statsråden kommer til Stortinget med temaet nulltoleranse for korrupsjon på en egnet måte, sånn at bevissthetsnivået for hva som må gjøres for å avverge korrupsjon, kan heves betraktelig. Det er viktig her at ulike miljøer engasjerer seg i det temaet. Jeg har merket meg at både Økokrim og granskingsmiljøet er veldig glad for at dette tas opp, og jeg håper også at det akademiske miljøet i Norge kan gå inn på det, sånn at de som utdannes også som ledere, har mer klart for seg hva som ligger i begrepet nulltoleranse for korrupsjon, for å praktisere det i de krevende situasjonene. Ellers vil jeg slutte meg til representanten Kolbergs kommentar til opptredenen fra NHO-ledelsen og Finans-Norge og Oslo Børs. Jeg synes de uttalelsene som der har kommet, viser en manglende vilje til å få fram det som er faktum. Jeg sier som komitéleder Kolberg, at de burde være svært glad for at vi her har et storting som organiserer den økonomiske virksomheten sånn at en får konkurranse, og at en får en rettferdig konkurranse. Det er jo sånn at konkurranse er et statsprodukt. Konkurranse er et statsprodukt. Hvis ikke staten legger til rette for konkurranse, får en ikke konkurranse, da får en noe annet. Derfor gir jeg min fulle støtte til det komitélederen sier der. Når det så gjelder børskursen, har jeg også en kommentar der. Telenor er et stort selskap, som har en betydelig statlig eierandel, og ikke nok med det. Jeg refererte til hva som skjedde i 2002, da det ble signert en avtale. Så langt jeg ser av bildet, må det være fra regjeringens representasjonsbolig i Parkveien, hvor de to direktørene sitter foran, og bak står det to sentrale personligheter, Kjell Magne Bondevik og Putin. Det er klart at når et selskap har en sånn portefølje av personligheter, medvirker vel det til at selskapets aksjekurs heller går opp enn ned, regner jeg med, og da er det jo ikke for mye forlangt at Stortinget, som sitter med eieroppsynet på statens eierandel, følger med her, om Stortingets vilje skal gjelde, og om kritikkverdige forhold skal komme fram og avdekkes. Om det så fører til reduksjon i aksjekursen, ja da er det bare den andre siden av det vi snakker om her, nemlig at det er to sider. En går opp, og hvis en ikke stiller seg riktig, går en også ned, og det er Stortingets vilje. Det er en logisk konsekvens av eierskapet, av et stort statlig eierskap i det hele. Det er viktig å få dette fram, og det synes jeg de som engasjerer seg i finanssektoren, bør ta med seg etter denne debatten.