trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-11-16:
Jeg synes også at dette har vært en veldig interessant debatt. Faren ved en slik type debatter er at når vi ser noen utfordringer, fokuserer vi veldig på dem og greier ikke å tegne et rett helheltsbilde av situasjonen. Når jeg møter mine kollegaer rundt om i Europa som er arbeidsministre som jeg, og jeg sier at ledigheten blant innvandrere i Norge er på 7,3 pst., tror de minst at jeg snakker om den generelle ledigheten. Mange av dem sliter med en generell ledighet på langt over 7 pst., og de har en ledighet blant innvandrerbefolkningen på 15–20–25 pst. Det er situasjonen i mange land i Europa. Så det å beskrive norsk innvandringspolitikk som en total fiasko, som det f.eks. virker som om representanten Amundsen ønsker å beskrive den som, er etter min mening grunnleggende feil. Norge er det land i Europa som vel har lavest ledighet blant innvandrere. Så noe riktig må ha skjedd i denne politikken, noe som er mer riktig her enn noen andre steder. Men vi må likevel forholde oss til at ledigheten er tre ganger så høy blant innvandrere som blant etniske nordmenn, og det må vi jobbe med. Når det gjelder utdanning, er det ingen tvil om at noe av det mest spennende som nå skjer, er at ikke minst andre generasjon innvandrerungdom tar høyskole- og universitetsutdanning omtrent på nivå med etniske nordmenn. Det er en fornøyelse f.eks. å møte Pakistansk studentersamfunn. Det er en fornøyelse å møte Somalisk studentforening. Dette er ungdom som er dedikerte studenter, som velger fag som det er stor etterspørsel etter i norsk næringsliv, og som gjør det svært godt i sine studier. Samtidig må vi forholde oss til det som representanten Bøhler tar opp, at en del grupper i videregående skole har et svært stort frafall. Dette skaper utfordringer som jeg vet at kunnskapsministeren nå er opptatt av å jobbe med i forbindelse med stortingsmeldingen om sosiale ulikheter i skolen. Det er også viktig å fokusere på utfordringene, måle dem. Jeg kan bekrefte det representanten Høie sa, at vi vil rapportere tilbake når det gjelder både de etablerte målene og de nye målene vi etablerer, slik at Stortinget kan følge med sammen med oss. Det er viktig å fokusere på utviklingen, både på det som går bra, og på de utfordringene vi har. Det er viktig ikke bare å jobbe med utfordringene, men også å peke på de gode eksemplene, som f.eks. alt det positive som skjer i interpellantens egen hjemkommune, Drammen. Der ser vi at en rekke integreringstiltak nå virker veldig bra. Noe av det mest spennende som jeg har hørt om, er et arbeid som skjer i Norsk senter for flerkulturell verdiskaping. Der bobler det av idéer for å utvikle gründerkraften i innvandrermiljøet. Det er denne helheten jeg tror det er viktig å jobbe videre med.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2006-11-16:
La meg først innledningsvis få lov til å si at jeg er glad for at man ikke har valgt å kutte ut avtalespesialistene, men at man faktisk har en tanke med det, og at man – jeg holdt på å si – heldigvis, i hvert fall etter min personlige mening, mer eller mindre kan se som en arbeidsulykke det som skjedde i forbindelse med det første høringsutkastet som ble sendt ut. Men jeg er faktisk ikke helt beroliget likevel, for man sier at man nå arbeider med et nytt utkast som skal sendes ut til høring, knyttet til hvordan man skal få avtalespesialistene mer integrert i sørge for-ansvaret til de regionale helseforetakene. Da kommer vi igjen over på den debatten som vi har hatt knyttet til bruken av private sykehus – kommersielle, ideelle – og de regionale helseforetakenes sørge for-ansvar på dette området. Da kommer vi fort borti problemstillingen at det er lettere å sørge for at man selv får tatt unna det man har kapasitet til og ønske om, og så får vi se om det blir noe igjen til de andre. Det gjør at man igjen kan få problemstillinger knyttet til at man får et tak på hvor mye virksomhet man skal få lov å utøve, uten tanke på hvor mange pasienter det faktisk er som har behov for hjelp, og som skal behandles. Det er lett for at dette igjen kan bli det som iallfall undertegnede mener er bukken og havresekken. Jeg tror at det mest fornuftige man kan gjøre hvis man ønsker på en skikkelig måte ytterligere å få integrert de private avtalespesialistene i spesialisthelsetjenesten, er å modernisere normaltariffen, som man bl.a. gjorde i forbindelse med katarakt, hvor man innførte en egen K-takst, slik at man fikk tatt unna køene. Det var effektivt som bare det, og det tok ikke lange tiden før man fikk fjernet køene. Jeg ser fram til at vi får saken til behandling hvis det eventuelt skjer vesentlige endringer, og ikke minst at man sender dette ut på høring. Jeg håper virkelig at man også tar med de private avtalespesialistene på råd i denne prosessen, for dette er en svært viktig del av helsevesenet, som må ivaretas på en skikkelig måte. Jeg håper man er mer positivt innstilt til dette enn det som kan framgå av Soria Moria-erklæringen. Og da er det fristende å spørre om statsråden har et annet syn på de private avtalespesialistene enn det Regjeringen har gitt uttrykk for knyttet til de private kommersielle sykehusene, da man helt åpenbart skriver i Soria Moria-erklæringen at dette skal begrenses, og at man skal behandle færre pasienter der. Jeg er litt bekymret hvis det også skal gjelde de private avtalespesialistene, som er den mest effektive delen av spesialisthelsetjenesten.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2006-11-16:
Jeg må si at dette har blitt en underlig debatt. Jeg reiste denne interpellasjonen for å prøve å få klarlagt de private avtalespesialistenes plass i spesialisthelsetjenesten. Av og til blir jeg forundret. Statsråden holdt et godt innlegg, og på mange måter beroliget hun meg. Så kommer enkelte andre fra regjeringspartiene sveivende inn i salen, midt under debatten, og går på talerstolen og holder dundrende innlegg. Man åpner med å si at statsråden på en ypperlig måte har klargjort Regjeringens standpunkt, men holder så et innlegg om en helt annen sak, om et klassedelt helsevesen og det som det medfører – alt tatt fullstendig ut av sammenhengen. Representanten Jan Bøhlers innlegg hadde ikke noe med de private avtalespesialistene å gjøre i det hele tatt. Men jeg skal prøve å forholde meg til fakta. Statsråden slo fast i sitt innlegg at private avtalespesialister er en viktig del av spesialisthelsetjenesten. Hun klargjorde det. Men samtidig sier man – det er jeg litt bekymret over – at man i enda større grad skal integrere de private avtalespesialistene i de regionale helseforetakenes sørge for-ansvar. Det det kan medføre, er muligens en del av det som vi har sett bl.a. innenfor rehabilitering og opptrening, at man først ivaretar sitt, og så, når man skal kjøpe tjenester fra andre, eller sende det videre, kan man ha – jeg sier ikke at man gjør det, men man kan ha – en annen agenda enn nødvendigvis å være mest mulig effektiv. Videre har vi en uttalt målsetting i Norge om at vi skal drive dette etter det såkalte Leon-prinsippet – det laveste effektive omsorgsnivået. Da må man faktisk bruke dem som er mest effektive på kostnadssiden, og ikke minst få redusert ventetiden som mange opplever i dag. Ventetiden i seg selv er en belastning for dem som er syke. Da er det viktig at vi på en best mulig måte og mest mulig effektivt får på plass skikkelige ordninger som gjør at pasienter kan føle trygghet for behandling. Jeg skal komme med et eksempel på hvordan dette kan gjøres. Jeg vil vise til Hamar Øyelegesenter. Følgende stod i Legekunsten nr. 1/2006: «Vi har nå faktisk så godt som erstattet hele øyeavdelingen ved Sykehuset Innlandet, Hamar, sier privatpraktiserende øyelege, Kjell Morten Sætrom, som startet Hamar Øyelegesenter sammen med fire kolleger vel et halvt år etter at øyeavdelingen ble nedlagt i mai 2004. Etter ett års drift kan det konstateres at køene er borte.» Dette er et viktig supplement. Det skal ikke erstatte det som er, men vi må bruke det på en riktig og fornuftig måte, til beste for norske pasienter.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-11-16:
Vi er nå i en prosess der alle parter selvfølgelig skal få lov til å uttale seg, og vi har som sagt en dialog med de berørtes organisasjoner. Jeg må bare igjen understreke det jeg sa innledningsvis, at når vi går i gang med dette, er det ikke fordi vi har noe ønske om å bekjempe de private avtalespesialistene, jeg vil si snarere tvert imot. Vi mener at de gjør en viktig jobb, som vi ønsker å videreføre. Derfor har vi ikke noe ønske om at de ikke skal ha en rolle i vårt helsevesen. Så mener jeg generelt sett at det private helsetilbudet er et nyttig supplement til det offentlige. Det Regjeringa er opptatt av, er at vi først og fremst skal utnytte kapasiteten i det offentlige for på best mulig måte å kunne ivareta dem som trenger det mest. Men det betyr ikke at vi er imot det supplementet som en del av det private tjenestetilbudet kan gi. Jeg har også hatt møte med flere av de berørte organisasjoner på det området. Vi har en god dialog, og jeg mener faktisk at det offentlige og det private har noe å lære av hverandre, som er til det beste for pasienten. Når det gjelder spørsmålet om takster, forstår sikkert alle at jeg ikke har noen meninger om det fra denne talerstolen her i dag. Men jeg kan igjen forsikre at vi skal ha ordentlige prosesser, der formålet er på hvilken måte vi skal greie å integrere de private avtalespesialistene enda mer i spesialisthelsetjenesten, slik at vi får ivaretatt sørge for-ansvaret over hele landet.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-11-16:
Jeg har forsøkt å være veldig klar til det som interpellanten tok opp, nemlig de private avtalespesialistene. Derfor er jeg noe forundret når representantene Giltun og Fredriksen prøver å si at det har vært uklare signaler, og at det nå er stor usikkerhet. Vi er i gang med å se nærmere på hvordan vi skal integrere de private avtalespesialistene bedre i spesialisthelsetjenesten for å ivareta sørge for-ansvaret. Da skal vi forsøke å svare på noe av det som representanten Ludvigsen er opptatt av. Prioriteres det riktig? Hvordan ser fordelinga ut rundt om i landet? Jeg er selvfølgelig også veldig interessert i å se på de forskjeller som måtte være i effektivitet mellom offentlige og private. Det gjelder spesielt innenfor psykiatri, der vi nå ser, særlig når det gjelder barn og unge, at det er på veg opp. Det bekymrer meg og Regjeringa like mye som det bekymrer alle andre, både representanter og partier. Så bare litt til representanten Giltun: Det er klart at vi har utfordringer i det norske helsevesenet. Men jeg håper at en ikke svartmaler det bildet mer enn det som faktisk er nødvendig. Vi har altså et av verdens beste helsevesen. Vi har aldri behandlet så mange pasienter som vi nå gjør i Norge. Vi har aldri brukt så mye penger. Vi opererer i dag langt flere ting enn vi f.eks. kunne gjøre for bare ti år tilbake. Det er situasjonen. Det betyr ikke at det ikke er utfordringer. Det har flere vært inne på, og det er alle sammen klar over, men jeg håper i hvert fall at vi ikke bidrar til å gjøre dette verre enn det faktisk er. Så til representanten Sjøli, og for så vidt også representanten Lønning: Jeg mener det er for enkelt å sette likhetstegn ved den noe begrensning denne regjeringen har gjort i forhold til private aktører, og at ventetiden på noen områder nå øker. Det er en for enkel framstilling. Jeg er opptatt av at vi skal kunne utnytte det private og det offentlig på best mulig måte, at det er noe å lære av hverandre. Det er også derfor jeg har dialog med de private aktørene for å se på hvordan vi best mulig kan utnytte det beste i hverandre, for å kunne prioritere dem som trenger hjelp aller mest og aller først. Det er det aller viktigste. Så til representanten Nyborg: Det kunne vært fristende å ha et langt foredrag om hvordan situasjonen er i sykehussektoren, og ikke minst hvordan det var under den forrige regjering, som har hoveddelen av ansvaret for hvordan det har blitt et så stort akkumulert underskudd. Men den debatten kommer vi tilbake til. Jeg vil bare presisere at når det gjelder spørsmålet interpellanten tok opp, skal vi ha en grundig prosess med høring. Jeg kommer selvfølgelig også tilbake til Stortinget, hvis det skulle være endringer av en slik art at det er nødvendig.
Torill Selsvold Nyborg (Kristelig Folkeparti), 2006-11-16:
Historisk sett startet den mer organiserte behandlingen av sykdom og hjelp til folk i nød i kirkene våre. Det er så mange hundre år siden at vi nesten har glemt det. Men etter hvert som ansvaret for helsetjenestene i større grad har blitt overtatt av det offentlige, har Kristelig Folkeparti støttet en slik utvikling. Likevel ser vi at de private tilbyderne innen helsetjenestene er viktige og nødvendige supplement, på vilkår av at kvaliteten på tjenestene er tilfredsstillende. Derfor synes også Kristelig Folkeparti at det er bekymringsfullt når Regjeringen har som mål å redusere det private supplementet. Vi vet at etter at sykehusreformen ble innført for noen få år siden, er det bare ett av foretakene som driver i balanse. Ja, vi er også kjent med at de har opparbeidet seg et betydelig akkumulert underskudd på mange milliarder kroner. Er det da slik at når pengene ikke strekker til, prioriterer de regionale foretakene seg selv og sin egen drift – selvsagt med fare for lengre ventetid etter hvert? Kronisk syke må vente på behandling. Rehabiliteringsventetiden blir lengre, og ventetiden, som på enkelte DPS-er nå er nærmere to år, kan bli enda lengre. Kristelig Folkeparti setter pasienten i fokus. Vi må sørge for at de får den faglige hjelpen de trenger når de er syke eller har plager, enten det skjer hos private eller offentlige helsetjenesteaktører.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2006-11-16:
På mange måter mener jeg at denne debatten synliggjør store ideologiske skillelinjer i norsk politikk. På den ene siden har vi dagens regjering, som på mange måter snakker om en velferdsstat. Veldig mange andre snakker om et velferdssamfunn, og et velferdssamfunn er mye mer inkluderende enn det en velferdsstat noen gang kan bli. Et velferdssamfunn inkluderer også de private på et hvilket som helst område, herunder helse. Tidligere i debatten var Jan Bøhler på talerstolen og pratet om at offentlige sykehus nå også skulle operere etter kl. 15. Det er flott, og det er fint, men helseforetakenes verden er mye mer nyansert enn det. Ved UNN i Tromsø, Helse Nord, hvor det offentlige har desidert størst eierskap innen helse, står man altså i fare for å måtte gå fra femdagersdrift til firedagersdrift – dette som en konsekvens av at helseforetakene i Norge er underfinansiert og har vært det i lang tid. Det er klart at når mangelen på penger i helseforetakene blir så voldsom som den er i dag, går holdningene i helseforetakene helt klart ut på å beskytte seg selv. Så faren for at man på mange måter ønsker å skvise de private foretakene ut, er både reell og riktig, og vi ser det hver eneste dag. Når man vet at den private spesialisthelsetjenesten er mye mer effektiv og kostnadsriktig og utfører mer tjeneste for hver krone, er det veldig synd og trist at denne tjenesten ikke blir prioritert mer enn det den faktisk blir.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2006-06-07:
På vegne av representantene Line Henriette Holten Hjemdal, Ingebrigt S. Sørfonn og meg selv vil jeg fremme forslag om å bygge et nytt, moderne og funksjonelt klinikkbygg for produksjonsdyr ved Norges veterinærhøgskole, NVH, alternativt gjennomføre en samlokalisering av NVH og Universitetet for miljø- og biovitenskap på Ås.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2006-06-07:
På vegne av representantene Tord Lien, Torbjørn Andersen, Kenneth Svendsen, Jan Arild Ellingsen og meg selv vil jeg fremme forslag om konsekvensutredning og folkeavstemning om vern av Vefsna.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2006-06-07:
Forslagsstillerne fra Fremskrittspartiet foreslår at Regjeringen skal vurdere å fremme forslag om å innføre en tilskuddsordning for etablering av trafikksikkerhetshaller i Norge. La det være sagt med én gang at den sittende regjering prioriterer et effektivt trafikksikkerhetsarbeid meget høyt og vurderer kontinuerlig muligheten for å ta i bruk nye og effektive trafikksikkerhetstiltak. Når det gjelder det å få ned ulykkestallene, er det viktig å se på mange ting i sammenheng, og ingenting må være uprøvd. Men det er også viktig å målrette innsatsen. Når det gjelder den aktuelle trafikksikkerhetshallen i Rogaland, vil erfaringene med denne bli evaluert. Vi i Stortinget bør avvente evalueringsrapporten før en nå setter i gang noe som fordyrer føreropplæringen for den enkelte. Det er ikke akseptabelt at unge førerkortkandidater påføres en betydelig ekstrakostnad dersom driftsutgiftene ikke dekkes gjennom den øvrige aktiviteten i hallen. Det kan da vurderes hvordan slike haller skal brukes, hvordan de eventuelt kan finansieres, og også hvor mange slike haller det eventuelt er behov for i Norge. Dette er viktige spørsmål, som må avklares før vi kan gå inn på en statlig tilskuddsordning for etablering av trafikksikkerhetshaller. Det er imidlertid verdt å merke seg at en del tiltak av den typen som forslagsstillerne omtaler, er vurdert som interessante av Statens vegvesen. Vegmyndighetene har deltatt i etableringen av bl.a. trafikksikkerhetshallen i Rogaland. Staten har også deltatt i etableringen av glattkjøringsbane på Sørlandet og av glattkjøringsbane i Våler i Hedmark. Det sistnevnte tiltaket er et viktig opplæringstiltak og er i bruk hele året. Konklusjonen blir at når trafikksikkerhetshallen i Rogaland er blitt evaluert, vil vi være bedre rustet til å si noe om hvilke effekter slike haller har på trafikksikkerheten. Det er viktig å bruke midlene til trafikksikkerhet på virkningsfulle tiltak. Slik får vi mest og best trafikksikkerhet for de pengene som brukes, og det burde det være interesse for i alle partier i denne sal. Konklusjonen er videre at dette Dokument nr. 8-forslaget bør vedlegges protokollen.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2006-06-07:
Kristelig Folkepartis hovedmål med transportpolitikken er å utvikle et sikkert, miljøvennlig og effektivt transportsystem. Kristelig Folkepartis visjon er at ingen skal bli drept eller alvorlig skadet i trafikken. Vi prioriterer derfor tiltak som øker trafikksikkerheten. Trafikksikkerhet må alltid ha høyeste prioritet. Det er viktig at vi har et bredt og målrettet opplæringstilbud, slik at de oppvoksende generasjoner – og vi som kan trenge litt etterutdanning og oppfriskning – forstår betydningen av sikkerhetsarbeidet i trafikken. Et eksempel til etterfølgelse, sa vår forrige samferdselsminister, Torild Skogsholm, da hun sommeren 2004 åpnet trafikksikkerhetshallen på Forus utenfor Stavanger. Hallen benyttes i dag i stor grad av kjøreskolene i Rogaland. I tillegg meldes det om stor interesse fra bedrifter som ønsker at deres ansatte skal få den helse-, miljø- og sikkerhetserfaringen som et kurs i trafikksikkerhetshallen kan tilby sjåfører av både små og store kjøretøy. Det ser ut til å herske liten tvil om at trafikksikkerhetshallen i Rogaland har vært en stor suksess og en inspirasjonskilde for mange. Vi har registrert at Rogalandsforskning skal evaluere erfaringene med hallen, og at rapporten derfra skal foreligge allerede utpå høsten. Forhåpentligvis vil den rapporten gi et godt grunnlag for å vurdere om flere haller bør bygges, hvor mange haller det kan være behov for, og hvordan de skal finansieres. I denne sammenheng er det viktig å presisere at man må se på de økonomiske konsekvensene som en etablering av trafikksikkerhetshaller vil kunne ha i forhold til eventuelle økte kostnader i forbindelse med kjøreopplæringen. Kristelig Folkeparti er enig i at driften av trafikksikkerhetshallene ikke bør bli en ekstra utgift for kjøreskoleelevene. Statsråden varsler også i sitt brev til komiteen at Vegdirektoratet skal vurdere behovet for å etablere en generell tilskuddsordning for lokale trafikksikkerhetstiltak. Det er positivt dersom vi kan få på plass en ordning som legger til rette for full utnyttelse av alle gode ideer og initiativ i trafikksikkerhetsarbeidet som dukker opp rundt omkring i landet. Til slutt: Vi registrerer i alle fall at Stortinget i dag kan samle seg i en bred politisk enighet om at arbeidet for å øke trafikksikkerheten fortsatt skal prioriteres høyt.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2006-06-07:
I Nasjonal transportplan er trafikktryggleik eitt av fem hovudpunkt når det gjeld transportpolitikk. Eg meiner at alle tiltak som kan føre til auka tryggleik og til færre skadde og drepne i trafikken, treng seriøs vurdering og stor merksemd. Trafikktryggleikshallen i Rogaland, som opna i 2004, er i så måte svært interessant. Eg må seie at eg vart imponert då eg gjekk inn på Internett og såg kva slags tilbod som vert gitt her. Eitt av måla med kursa er at elevane sjølve skal få kjenne på kroppen korleis ei ulykke følest. Eg meiner at det er viktig at komande bilistar får merke kor skremmande ei bilulykke kan vere, og sterke verkemiddel for å få fram den kjensla er nok ofte nødvendig – dessverre, kan ein vel seie – om ikkje for alle, så for mange! Regjeringa er oppteken av ei kontinuerleg vurdering av moglegheita for at det vert sett i verk nye og effektive trafikktryggingstiltak. Senterpartiet vil gi støtte til statsråden, som i brev av 29. mars 2006 hevdar at departementet vil avvente evalueringsrapporten frå Rogalandsforskning om trafikktryggleikshallen i Rogaland før det vert teke stilling til om det skal byggjast fleire slike hallar rundt om i landet. Det er òg positivt at samferdsleministeren i same brev uttalar at departementet vil be Vegdirektoratet vurdere noverande praksis for tilskott til lokale trafikktryggingstiltak samt behovet for å etablere ei meir generell og einsarta tilskottsordning for lokale trafikktryggingstiltak. Eg reknar med at statsråden på ein dertil eigna måte vil orientere Stortinget om evalueringsrapporten frå Rogalandsforskning når han ligg føre.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2006-06-07:
Det er en samlet komite som ønsker å legge til rette for at rullestoler som kun er til utendørs bruk med en maksimal hastighet på inntil 10 km/t, kan tillates på linje med ordinære batteridrevne rullestoler. Dokument nr. 8-forslaget er fremmet av fem stortingsrepresentanter fra Fremskrittspartiet som finner det urimelig at den bensindrevne rullestolen Terrengen ikke er godkjent som et hjelpemiddel for funksjonshemmede. I dag er det den eneste rullestolen som gjør det mulig for en gruppe funksjonshemmede å kjøre over lange avstander i kaldt vær og i vanskelig og ulendt terreng. Komiteen understreker hvor viktig målsettingen om full deltakelse og likestilling er for funksjonshemmede. I den sammenheng er det helt avgjørende at denne gruppen har tilgang på hjelpemidler som kan bidra til å kompensere for den enkeltes reduserte funksjonsevne. For de fleste funksjonshemmede vil en elektrisk rullestol være et godt hjelpemiddel når de skal forflytte seg utendørs, men for et mindretall er ikke dette godt nok. For dem blir Terrengen eneste alternativ. I dag er Terrengen etter kjøretøyforskriften teknisk sett klassifisert som en firehjulet motorsykkel på grunn av for store ytre mål, og at bensin brukes som energikilde. Etter folketrygden vil en slik rullestol kunne få stønad under regelverket for tilståelse av stønad til bil. For brukerne er dette problematisk, da de må velge mellom denne type rullestol og bil, fordi folketrygden ikke gir stønad til to slike kjøretøyer. I brev fra Samferdselsdepartementet, datert 10. mai ved statsråd Navarsete problematiseres flere temaer. En ser det bl.a. som vanskelig å innføre en egen definisjon for rullestoler til utendørs bruk, da en lett kan komme i konflikt med andre som oppholder seg på fortauet. Dagens definisjon forhindrer at en bruker arealer avsatt til gående. Til tross for en del motforestillinger og til tross for at flere departementer er involvert, avsluttes brevet svært positivt. De er innstilt på å finne en akseptabel løsning. I et nytt brev av 30. mai i år gjentas denne viljen til å finne en løsning som er uavhengig av den kjøretøytekniske klassifiseringen. Løsningen skal komme senest i forbindelse med behandlingen av budsjettet for 2007. På denne bakgrunn anbefaler komiteen at Dokument nr. 8- forslaget vedlegges protokollen. En samlet komité understreker for øvrig at de funksjonshemmedes organisasjoner må kontaktes og konsulteres før endelig konklusjon trekkes. Jeg føler meg sikker på at det vil skje. Vi har alle et ønske om å gjøre hverdagen lettere for dem som trenger disse hjelpemidlene.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2006-06-07:
Kristelig Folkeparti støtter intensjonen i Dokument nr. 8-forslaget fra Fremskrittspartiet. Det er viktig å stimulere og belønne dem som ønsker – og som er friske nok til det – å arbeide etter at de er fylt 67 år. Forslagsstillerne har rett i sin beskrivelse av at samfunnet trenger flere hender til å utføre alle de oppgavene som vi vil stå overfor i framtiden. Eldre er en ressurs som arbeidslivet kan bli helt avhengig av. Også derfor er det viktig at de blir behandlet med den respekten de fortjener. Mange eldre opplever at de ikke blir ansatt fordi bedriften ønsker et ungt og ekspansivt miljø. Andre blir forbigått og direkte diskriminert i ansettelsesprosessen. Argumentasjonen som brukes for å velge yngre kandidater, er at man ønsker stabilitet, og at arbeidstakerne kan stå lenger i jobben. Dette argumentet beskriver ikke virkeligheten. Undersøkelser som KS har foretatt, viser at yngre arbeidstakere er de som hyppigst skifter jobb. Eldre er en meget stabil arbeidskraft. I tillegg kan bedriften nyttiggjøre seg deres lange erfaring, kompetanse, innsikt og kontaktnett. Det er skuffende at en fersk undersøkelse fra MMI dokumenterer at halvparten av arbeidsgiverne her i landet ikke vil vurdere å ansette en arbeidssøker som har mindre enn ti år igjen av sin yrkeskarriere, til tross for at 50-åringer er en langt mer stabil arbeidskraft enn f.eks. en 30-åring. Dette handler mye om hvilke holdninger en har til eldre arbeidstakere. Her kan vi alle være med på å gi positive signaler. Knapphet på arbeidstakere vil etter hvert vise bedriftene at deres framtidige suksess er avhengig av at de greier å holde seniorene i arbeid. Da trenger vi en seniorpolitikk som gjør dette mulig. Fleksibilitet, mulighet til å trappe ned gradvis og å få tildelt interessante arbeidsoppgaver er viktig i den sammenheng. Kristelig Folkeparti var med på merknader da vi behandlet pensjonsmeldingen, hvor det sies at det skal lønne seg å arbeide også etter en har fylt 67 år. Dette står vi fast ved. Vi mener også at AFP-ordningen gir svake incentiver til å stå i arbeid etter 62 år. Når vi likevel ikke støtter Fremskrittspartiets forslag i dag, er det fordi vi er i gang med en pensjonsreform. Her er det gitt sterke føringer om at det skal lønne seg pensjonsmessig å stå lenger i arbeid. Vi vil avvente denne meldingen og forslag til virkemidler som skal gjøre det lettere og mer lønnsomt for pensjonister å bidra med sin arbeidskraft. Avslutningsvis vil jeg vise til en dom i Stavanger tingrett fra 12. mai i år. I en tid der mange førtidspensjonerer seg og bruker AFP-ordningen, er det interessant å lese om en Statoil-ansatt som ønsker å stå lenger i arbeidslivet enn bedriftens pensjonsalder på 67 år. Selv om den dommen ikke er rettskraftig ennå, er det verdt å merke seg at domstolen nå påpeker virksomheters plikt til å vurdere opprettholdelse av særskilte aldersgrenser i lys av de nye reglene om forbud mot aldersdiskriminering.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2006-06-07:
En landbruksmekaniker opplevde for 15 år siden at hans far ble alvorlig syk, og i den forbindelse utviklet han et kjøretøy som i dag er kjent under navnet Terrengen. Etter dette har det blitt solgt ca. 200 slike kjøretøy. Terrengen kan spesialtilpasses den enkelte bruker, både når det gjelder gass, brems og/eller styring. I mer enn ti år gikk denne som en rullestol, en rullestol med større framkommelighet i ulendt terreng, på vinterføre og over lengre strekninger. På grunn av sin robuste design gir den god mulighet for den funksjonshemmede til å ferdes ute i friluft. For en tid tilbake omklassifiserte Veidirektoratet Terrengen fra rullestol til motorkjøretøy. Dette fikk både økonomiske og praktiske følger for tidligere og nye brukere. Norges Handikapforbund tok problemstillingen opp med Fremskrittspartiets arbeids- og sosialfraksjon, og ut fra denne henvendelse kom forslaget i stand. Problemet med at Terrengen ble omklassifisert til motorsykkel, er at brukeren må ha førerkort for motorsykkel, avgiftene skyter i været og sist, men ikke minst faller Terrengen under samme forskrift som trygdefinansiert bil, noe som gjør det vanskelig å få tildelt begge deler, til tross for at Terrengen og bil dekker to forskjellige behov. Terrengen oppfyller en rullestols bruksområder som erstatning for redusert eller tapt gangfunksjon og kan selvfølgelig ikke erstatte bruksområdene som en bil dekker. Jeg har under arbeidet med denne saken møtt bred politisk vilje til å få til en løsning som brukerne kan leve med, og det ønsker jeg å berømme alle partiene, de berørte departementer og statsråder for. Samferdselsministeren antydet i sitt første brev, av 10. mai 2006, at den enkleste løsningen antagelig var å redusere farten fra 9,8 km/t til 6 km/t. Dette ville medført en omklassifisering fra motorsykkel til motorredskap. Da ville Terrengen ikke lenger få krav til registrering, og man ville unngå flere avgifter. Denne løsningen anses ikke som hensiktsmessig av brukerne, idet hovedpoenget med Terrengen i stor grad faller bort og bruksverdien vil bli betydelig forringet dersom hastigheten reduseres. Siden full deltakelse og likestilling har vært et uttalt mål i politikken for funksjonshemmede siden midten av 1980-tallet, var det med glede arbeids- og sosialkomiteen igjen, den 30. mai 2006, mottok brev fra samferdselsministeren, som viser til at det har vært samtaler mellom Samferdselsdepartementet, Finansdepartementet og Arbeids- og inkluderingsdepartementet med et ønske om å finne en løsning. Jeg imøteser med glede og spenning et konkret forslag til gjennomføring av en ordning for Stortinget senest i forbindelse med behandling av budsjettet for 2007, slik statsråden har varslet i ovennevnte brev.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-06-07:
Jeg har bare behov for å legge til to ting i forhold til saken. Det ene er å understreke det som også sistnevnte taler sa, at dette dreier seg om likestilling for funksjonshemmede. Det er vi nødt til å ta hensyn til når vi ser på alle reglene som i praksis kan virke ganske firkanta – hvis jeg må få lov til å være så uærbødig å si det. Det andre jeg har lyst til å sette litt lys på, er deler av den argumentasjonen som har vært ført i forhold til at det skulle være så farlig å ha denne Terrengen «gående» blant andre trafikanter, fordi den går så fort som 10 km/t. Jeg er sjøl en ganske ihuga syklist, men en syklist som kommer på et fortau – og det har syklisten lov til – kan komme vesentlig fortere enn 10 km/t uten en eneste lyd. Jeg synes vi skal være litt forsiktige med å argumentere på den måten, for det virker litt søkt at en motordreven rullestol som faktisk bråker en del og kjører i 10 km/t, skulle være så fryktelig farlig for andre gående i trafikken. Jeg vil også slutte meg til rosen som er gitt her både til forslagsstillerne, til saksordfører og til departementet. Vi må nå prøve å finne en løsning. Det er sikkert også mange andre slike regler som vi er nødt til å se på framover, hvis vi skal nå målsettingen om at funksjonshemmede skal være likestilt med oss andre når det gjelder å kunne bruke også samfunnets utearealer.
Martin Engeset (Høyre), 2006-06-07:
Jeg vil takke saksordføreren for en ryddig og grei fremstilling av sakens innhold og av hvor partiene skiller lag. I utgangspunktet er det bred politisk enighet om hovedprinsippet om at det skal lønne seg for eldre arbeidstakere å jobbe. Det er på mange måter også selve grunnplanken i det pensjonsforliket som Stortinget tidligere har gått inn for. Utformingen av pensjonssystemet er svært viktig, ikke minst fordi pensjonssystemet er et så viktig element at det på mange områder får innvirkning på hele økonomien. Dersom pensjonssystemet har feil innretning, blir det vanskelig, for ikke å si umulig, å nå andre viktige mål for samfunnet og samfunnsøkonomien. Alle er i utgangspunktet enige om at det er viktig å stimulere til at eldre står lengst mulig i arbeid, for å sikre et bærekraftig pensjonssystem. Da må vi i valget av virkemidler og innretning av pensjonssystemet faktisk stimulere til det, og belønne dem som har mulighet til det og velger den løsningen. Jeg tror at skal intensjonen bak pensjonsforliket på dette punktet være mulig å oppnå og lykkes, må det sterke virkemidler til i retning av å premiere dem som faktisk velger å jobbe utover det som er normal pensjonsalder. Hvis vi ikke gjør det, vil vi etter hvert kunne oppleve at den alminnelige pensjonsalderen blir 62 år. Det vil i neste runde bety at vi ikke får et bærekraftig pensjonssystem. Alt dette henger sammen. Vi har støttet forslaget fra Fremskrittspartiet fordi det er i tråd med det vi mener, og da synes vi det er greit å gi uttrykk for det. Jeg tror også at når saken kommer til behandling til høsten, vil vi oppleve at det er en ganske bred politisk enighet om disse hovedprinsippene. Vi er i hvert fall veldig opptatt av å presisere – som vi også gjør i innstillingen – at når det nye pensjonssystemet skal gjennomføres fra 2009, må disse prinsippene gjelde alle alderspensjonister, ikke bare dem som omfattes av den nye pensjonsreformen.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2006-06-07:
Bakgrunnen for at Fremskrittspartiet fremmet dette forslaget, var at vi ønsker en aktiv seniorpolitikk. Vi mener at det forslaget som er tatt opp i dette Dokument nr. 8-forslaget, er ett av mange forslag for å fremme en aktiv seniorpolitikk. Jeg har i den forbindelse lyst til å gå litt tilbake til det som stod i Bergens Tidende for kort tid siden, der operativ leder i Ross Offshore, Cecilie Sælen, beskriver den situasjonen som oljenæringen er i for tiden. De har mangel på ingeniører. Veldig mange av den første generasjon ingeniører som var med på å bygge opp norsk oljeindustri, står nå på trappene til å bli pensjonert. Vi har ikke klart å erstatte den kompetansen som disse mennesker besitter. Industrien har også i samme artikkel omtalt at man nærmest går inn i en kompetansetørke hvis man ikke klarer å få erstattet den kompetansen. Derfor mener vi at det er viktig at man også får utnyttet arbeidskraften til dem som er over 67 år, for på den måten å bistå og bevare kompetanse. Vi ser også at det er flere i næringslivet som støtter en slik ordning, og som støtter opp om et slikt forslag som Fremskrittspartiet her fremmer. Det blir jo litt rart når vi ser på hvordan dagens lovgivning er. Er man 70 år, kan man tjene så mye man vil, og delta så mye man vil i arbeidslivet, uten at man får avkorting i pensjonen. Men er man 67, 68 eller 69 år, får man en avkorting. Jeg tror med respekt å melde at slik som dagens lovgivning er, er det veldig mange som stopper å jobbe når de er 67 år, for så å begynne igjen når de er 70 år. Det er tre meget verdifulle år, som man kunne ha fått utnyttet på en god måte for dem som ønsker det, for dem som er interessert, og for dem som føler at de fortsatt har restarbeidsevne og ønsker å bidra aktivt i arbeidslivet. Jeg registrerer den holdningen som regjeringspartiene viser i innstillingen, nemlig at man er positiv, at man må ha ordninger, og at man ønsker å se dette i sammenheng med den kommende alderspensjonsmeldingen som skal legges fram fra Regjeringen, og som det jobbes med. Men jeg tror fortsatt at det er viktig at man får på plass tiltak nå og ikke om tre år. Det er viktig at man får et system på plass forholdsvis fort, så man slipper å gå inn i en situasjon som resulterer i at mye kompetanse forsvinner på veien mens vi venter på at et nytt system utformes. Derfor hadde det å vedta vårt forslag vært den beste garanti for å unngå det. Avslutningsvis vil jeg på vegne av Høyre og Fremskrittspartiet ta opp det forslaget som er inntatt i innstillingen.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2006-06-07:
Jeg vil bare benytte anledningen til å bekrefte det som sies fra flere, at Regjeringen nå jobber intenst med den stortingsmeldingen om oppfølging av pensjonsreformen som vi skal legge fram i høst, og jeg har bare lyst til å gjøre det veldig klart for Stortinget hvilke to hovedtemaer som vil ligge i den meldingen. Det første vil handle om en modell for opptjening av pensjon i folketrygden. Som Stortinget er godt kjent med, var det slik at pensjonsforliket fra mai 2005 her i salen hadde som utgangspunkt at man tegnet flere ulike, mulige modeller, og så stilte man en del krav til hva en framtidig modell for opptjening minst skulle inneholde. Og så har man gitt Regjeringen i oppdrag ikke å utrede ulike, mulige modeller, men foreslå en modell for opptjening i det framtidige pensjonssystemet. Det vil være ett stort viktig tema i den stortingsmeldingen som vi kommer med i høst. Så er det veldig viktig å være klar over at i tillegg til at vi nå skal velge en modell for framtidig opptjening i folketrygden, skal vi også innføre et helt nytt element i folketrygdens alderspensjon, nemlig at vi skal utforme en fleksibel alderspensjon for alle fra 62 år. Det er et helt nytt element i folketrygdens alderspensjon. Slik som systemet er i dag, har vi ingen fleksibilitet i folketrygden. Folketrygden har ett årstall, 67 år. Enhver form for tidligpensjon har ikke noe med folketrygden å gjøre. Det er altså ordnet gjennom i all hovedsak AFP og til dels også tjenestepensjoner. Vi jobber nå intenst med å utforme hvordan den fleksible alderspensjonen fra 62 år skal se ut. Den vil da selvfølgelig også berøre målgruppen for det Dokument nr. 8-forslaget vi i dag behandler. Derfor er jeg veldig glad for at Stortinget gjør det de gjør i dag, nemlig vedlegger dette forslaget protokollen. Det ville ha blitt svært krevende for oss om vi nå samtidig som vi lager den fleksible alderspensjonen i folketrygden for alle fra 62 år, også skulle utforme et eget system som skal gjelde for en viss periode, som skal, som det står i forslaget, belønne – hva nå enn det skal være – «dem som ønsker å bidra med sin arbeidskraft etter fylte 67 år». Da måtte vi altså ha jobbet parallelt med to ulike problemstillinger i den situasjonen vi er i nå. Derfor er jeg glad for at Stortinget gir oss anledning til å gjøre dette skikkelig og helt, ikke stykkevis og delt. Jeg føler meg veldig trygg på at når vi kommer med forslag om å innføre denne fleksibiliteten i folketrygden, så skal den ivareta intensjonene i forslaget, som jeg selvfølgelig også er enig i.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2006-06-07:
Komiteen slår i denne innstillingen fast betydningen av Norges deltakelse i Schengen og samarbeidet om Schengen informasjonssystem som et viktig ledd i bekjempelsen av grenseoverskridende kriminalitet. Det nye EU-direktivet innlemmet i EØS-avtalen om registreringsdokumenter for kjøretøyer og direktivets forutsetning om aktiv informasjonsutveksling mellom medlemslandene for å lette kontrollen og for å bekjempe bedrageri og handel med stjålne kjøretøy er i så måte et viktig steg i retning av å kunne bekjempe denne type kriminalitet. Komiteen har merket seg at utveksling av informasjon inngår i kontrollen av om et kjøretøy lovlig kan registreres på nytt. Informasjon fra SIS vil kunne avdekke om kjøretøyet er meldt stjålet eller er forsvunnet på annen måte. Komiteen har merket seg at dagens kontroll ved utstedelse av registreringsbevis for motorkjøretøyer ikke anses som god nok. Komiteen vil derfor understreke betydningen av effektiv og rask informasjonsutveksling for å sikre at det ikke foreligger straffbare forhold for kjøretøy som skal omregistreres i det land kjøretøyet er registrert, eller før omregistrering i et annet medlemsland. Komiteen støtter Justisdepartementets anbefaling om at Schengen-landenes myndigheter med ansvar for kjøretøyregistrering, i Norge Statens vegvesens trafikkstasjoner, gis direkte søkemulighet i relevante opplysninger i SIS. Men komiteen har merket seg at bare statlige tjenester skal ha rett til direkte søkeadgang i SIS, og at andre som eventuelt utfører slike oppgaver og som ønsker opplysninger fra SIS, må anmode om slike opplysninger gjennom politi eller tollmyndigheter, som har en slik tilgang. Komiteen har videre merket seg at dersom registreringsmyndigheter etter søk i SIS avdekker mulige straffbare forhold, ja, så skal disse behandles i tråd med nasjonalt fastsatt regelverk i det aktuelle land. Avslutningsvis: Komiteen har lagt til grunn departementets forutsetning om at de kostnader som knyttes til opprettelsen av søketilgang til SIS, dekkes innenfor de respektive budsjettrammer. Saken har på vanlig måte vært forelagt utenrikskomiteen, som ikke hadde noen merknader.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2006-06-07:
Formålet med konvensjonen mot korrupsjon er å fremme internasjonalt samarbeid for å forebygge og bekjempe korrupsjon. FN-konvensjonen mot korrupsjon er det første globale instrumentet rettet mot korrupsjon. Konvensjonen innebærer en viktig styrking av kampen mot internasjonal økonomisk kriminalitet og kommer i tillegg til FNs konvensjon mot grenseoverskridende organisert kriminalitet som Norge tidligere har ratifisert. En enstemmig komite vil understreke viktigheten av å bygge globale instrumenter som fremmer internasjonalt samarbeid for å forebygge og bekjempe korrupsjon. Økonomisk vinning er en av de viktigste drivkreftene for all organisert kriminell virksomhet, og det er etter komiteens syn av avgjørende betydning å gå etter pengene som finansierer og driver virksomheten fram. Komiteen er enig i at korrupsjon i en del land utgjør en trussel mot rettsstaten, demokratiet, menneskerettighetene og sosial rettferdighet, og at den er til hinder for økonomisk utvikling. Komiteen mener at en ratifikasjon av FN-konvensjonen er et viktig ledd i den viktige kampen mot korrupsjon både nasjonalt og internasjonalt og viser at Norge fortsatt vil være en pådriver i dette arbeidet. Komiteen vil på denne bakgrunn tilrå at Norge ratifiserer FN-konvensjonen mot korrupsjon.
Hilde Magnusson (Arbeiderpartiet), 2006-06-07:
Svært få av de anmeldelser politiet behandler, dreier seg om økonomisk kriminalitet. Det anslås av Politiets Fellesforbund at Norge har en svart økonomi på over 40 milliarder kr. Unndragelse av slike beløp svekker velferdssamfunnets fundament. Økonomisk kriminalitet unndrar fellesskapet for store beløp knyttet til skatt, konkurs, hvitvasking, korrupsjon eller innsidehandel. Det er viktig at vi holder fokus på forbrytere med betydelige økonomiske og menneskelige ressurser i stedet for å ha fokus på å jage de narkomane opp og ned Karl Johans gate i Oslo. Vi trenger en dreining av politifokus fra løsgjenger til hvitsnipp. Mye av den økonomiske kriminaliteten er dessuten en forutsetning for annen type nasjonal og internasjonal kriminalitet, som menneskesmugling, narkotikakriminalitet, prostitusjon og terror. Regjeringen ønsker å levere resultater, og bekjempelse av økonomisk kriminalitet har fått økt prioritet i Regjeringens tilleggsproposisjon til statsbudsjettet. Bemanningen i Økokrim styrkes i år med totalt 11 årsverk og 6,2 mill. kr. Sammen med utviklingen av nytt datasystem i Økokrim og forslaget om å styrke skatteetaten med 10 mill. kr til intensivert innsats mot skatteunndragelser vil dette innebære en vesentlig styrking i kampen mot økonomisk kriminalitet. Dette er et spørsmål om politisk prioritering, og om å gi lokale politidistrikter og Økokrim de ressurser de trenger for skritt for skritt å gjøre jobben for å avdekke konkurskriminalitet, kriminalitet knyttet til pyramidevirksomhet og hvitvasking. Når hvitvaskingsmeldinger ikke etterforskes, svekkes tilliten til at slike saker straffeforfølges hos bank- og finansansatte som tar samfunnsansvar og melder fra. Regjeringen har med økt satsing på Økokrim og politidistriktene satt disse bedre i stand til å håndtere flere saker, og tilpassede og tidsriktige verktøy for deres arbeid er stilt til disposisjon. Nettopp derfor er FNs konvensjon om et samarbeid for å bekjempe korrupsjon globalt så viktig, for dette er et problem som rekker lenger enn til det enkelte land. Stortingets ratifikasjon av konvensjonen er en viktig styrking av kampen mot internasjonal økonomisk kriminalitet og angriper livsnerven til internasjonale kriminelle nettverk. Økonomisk kriminalitet unndrar årlig store inntekter fra velferdsstaten. Arbeiderpartiet ønsker å styrke det forvaltningsmessige samarbeidet for å avdekke svart økonomi, og vi vil styrke kompetansen hos lokale politimyndigheter. Økokrim må styrkes i arbeidet for å avdekke og straffeforfølge aktører som har økonomiske ressurser for å skjule sin kriminalitet. Kriminalitetsbekjempelse lønner seg. Det lønner seg økonomisk. Det lønner seg samfunnsmessig. God kriminalpolitikk er god velferdspolitikk.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-06-07:
Regjeringa er glad for at Stortinget samtykker til ratifikasjonen av FN-konvensjonen mot korrupsjon. FN-konvensjonen mot korrupsjon representerer en nyvinning som det første globale instrumentet rettet mot korrupsjon. Den er på mange punkter mer omfattende og går lenger enn de allerede eksisterende regionale konvensjoner på området. FN-konvensjonen representerer en universell standard for antikorrupsjonsarbeidet. Formålet med konvensjonen mot korrupsjon er å styrke statenes lovverk og å fremme internasjonalt samarbeid for å forebygge og bekjempe korrupsjon. Norge deltok aktivt under alle syv forhandlingssesjonene, og undertegnet konvensjonen straks den ble åpnet for undertegning i Mexico 9. desember 2003. Konvensjonen trådte i kraft 14. desember 2005 etter at 30 land hadde ratifisert denne. Det er viktig at Norge ratifiserer konvensjonen nå, for å sikre vår troverdighet som pådriver i kampen mot korrupsjon. Ratifikasjon sikrer Norge rettigheter som konvensjonspart på den første statspartskonferansen for konvensjonen, som finner sted i desember 2006. Som part i konvensjonen vil vi ha større mulighet til å påvirke det internasjonale samfunnets videre bekjempelse av korrupsjon. Korrupsjon er dessuten, som flere talere allerede har vært inne på, et stort problem både nasjonalt og ikke minst globalt. Korrupsjon er skadelig for alle land, men skadevirkningene er særlig store i de fattigste landene med den mest sårbare befolkningen. Konvensjonen inneholder bestemmelser om teknisk bistand til utviklingslandene for å sette dem i stand til å gjennomføre konvensjonen. Reglene om tilbakeføring av utbytte av korrupsjonshandlinger vil bidra til at også de fattigste land får mulighet til å hente hjem utbytte som har gått ut av landet. FN-konvensjonens betydning og gjennomslagskraft vil avhenge av at både industrialiserte land og utviklingsland ratifiserer og gjennomfører konvensjonen. Norsk ratifikasjon vil bidra til å skape bedre balanse mellom utviklingsland og industrialiserte land. De lovendringene som er nødvendige for å ratifisere konvensjonen, vil bli behandlet i Odelstinget senere i dag. Vi vil da ha mulighet til å komme tilbake nærmere til de helt konkrete lovhjemlene i forhold til Norges situasjon. Jeg vil også bemerke at det er viktig at vi både får vedtatt lovhjemler og får ratifisert konvensjonen, men i dette arbeidet, som også representanten Lydvo var inne på, ligger det også store arbeidsoppgaver foran politimyndighetene og Økokrim og andre, nettopp for å bidra til at disse lovhjemlene får den kraften som de skal ha. Blir disse lovhjemlene og en slik ratifikasjon en hvilepute, både internasjonalt og nasjonalt, så er det all grunn til å være bekymret. Dette fordrer økt innsats, noe Regjeringa også legger opp til, noe vi også viste i vår tilleggsproposisjon før jul.