trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bent Høie (Høyre), 2010-03-02:
Først en stemmeforklaring fra Høyres side: Når vi nå stemmer for å legge saken ved protokollen og mot forslaget fra Fremskrittspartiet, er det ikke fordi vi er uenig i innholdet i forslaget fra Fremskrittspartiet, men fordi vi anser at forslaget er igangsatt allerede gjennom et usedvanlig klart og, i denne sammenheng, positivt svar fra statsråden. Vi regner med at når hun svarer så tydelig til Stortinget, betyr det at det blir fulgt opp. Når det gjelder innlegget fra representanten Forsberg, så er jeg helt enig i at den politikken som føres i dag, er en utstøtelsespolitikk ved at personer som er motivert for behandling for å bli rusfrie, ikke får behandling. Senest i dag ble det lagt fram ny ventelistestatistikk, som viser at det området der ventetiden øker mest, er på området for rusmiddelavhengige. Jeg tror at regjeringspartiene først bør konsentrere seg om å bruke all sin innsats – ikke minst representantene fra regjeringspartiene – mot Regjeringen for å få Regjeringen til å prioritere det som vi vet faktisk virker på dette området – nemlig å gi motiverte rusmiddelavhengige et tilbud om behandling for rusfrihet. Den dagen Stortinget kan konstatere at vi gir alle rusmiddelavhengige som er motivert for å få behandling for å bli rusfrie, behandling på det tidspunktet de er motivert, og hvis vi da ser store problemer og utfordringer på dette området, er det på tide å begynne å diskutere nye virkemidler som er eksperimentelle. Men innenfor dagens system vil jeg oppfordre representanten Forsberg til heller å slutte seg til Høyre i kampen for å få en nasjonal opptrappingsplan på dette området innenfor de områdene vi vet faktisk virker, og som gir et verdig liv.
Bent Høie (Høyre), 2010-03-02:
Jeg vil slutte meg helt til det som statsråden sa avslutningsvis. Jeg er også overbevist om at den kursen som en la i opptrappingsplanen, er en riktig kurs. Det som jeg er noe mer usikker på, er om skuten er rask nok – om en ikke også har muligheten til å gi et fornyet innhold underveis, etter som en ser at utfordringene kanskje er litt annerledes enn det en så for en del år tilbake i tid. Det er også slik at vi innenfor det somatiske helseområdet ser at det å etablere standard prosedyrer, og ikke minst det å registrere behandlingen som gis – få mye mer informasjon knyttet opp mot hvilken behandling som er gitt, og resultater – gjør at en akkumulerer kunnskap, som igjen forbedrer behandlingsmetodene. Jeg tror det er behov for å ha økt fokus på dette også innenfor psykiatrien, ikke bare registrere at en får behandling, men også registrere hvilken behandling som gis, registrere resultatene og få felles kriterier for måling av resultater av behandlingen. Kun på den måten kan vi kontinuerlig forbedre tilbudet til pasientene, ha en faglig utvikling, og også i neste omgang forbedre de anbefalte behandlingsmetodene som gis på et område. Dette gir en utfordring som vi også har sett innenfor somatikken, og som kanskje har kommet tidligere i somatikken enn i psykiatrien, nemlig at man får en kombinasjon av en desentralisering av tilbud, fordi flere tilbud kan løses lokalt, desentralisert, og samtidig en sentralisering, knyttet opp til at en da også vil se at det er enkelte behandlingsmetoder som bare kan gis sentralt. Ikke minst er spennet i antall behandlingsmetoder så omfattende at en ikke kan forvente at en psykiater er en psykiater uansett hvilken lidelse pasienten har. For eksempel bør det være mulig å ha oversikt over de avtalespesialistene som en har innenfor psykiatrien, og også psykologer, og på hvilke områder disse har utviklet dybdekunnskap, slik at en vet at hvis en blir henvist til en psykiater med avtale, kommer en til en psykiater som også er i stand til å gi en adekvat behandling for den lidelsen som en har. Det vil kanskje være å ha for store forventninger til våre fagfolk at alle som har tittelen psykiater, skal kunne beherske alle behandlingsmetoder for alle pasienter.
Bent Høie (Høyre), 2010-03-02:
Jeg vil takke for en spennende debatt og en positiv mottakelse av den problemstillingen som tas opp, både fra de andre representantene og fra statsråden. Da en gjennomførte opptrappingsplanen, var det selvfølgelig et veldig stort fokus på det som var et av hovedgrepene, nemlig å bygge ned de store, sentrale institusjonene og bygge opp gode, desentraliserte tilbud. Dermed kan vi på en måte si at i psykiatrien i de siste årene har det vært et veldig fokus på den pasientgruppen som har behov for et mer eller mindre permanent botilbud i kommunene og en mer eller mindre permanent tilknytning til psykiatrien. Det gjør at vi veldig ofte kan glemme at det å ha en psykisk lidelse også innebærer at en har en psykisk lidelse, oppsøker psykiatrien, får behandling og blir frisk igjen. Får man den rette behandlingen til rett tid, behøver det ikke være en lidelse som en trenger kontinuerlig behandling for – altså en sykdom som gjør at en må ha spesialisert botilbud, nærhet til distriktspsykiatrisk senter osv. – men rett og slett en sykdom som en får en adekvat behandling for og blir frisk. Derfor er det også en utfordring at en del som møter en psykiatri og et psykiatrisk tilbud som ikke er tilpasset den lidelsen de har, opplever at de får stadig ny behandling som ikke virker. Det vil til slutt føre til at pasienten på mange måter blir behandlingsresistent og ikke lenger tror det er mulig å bli frisk – og kanskje også utvikler andre lidelser som følge av dette. Dette er også en av hovedgrunnene til å ta opp denne problemstillingen, for vi må også ha fokus på at psykiske lidelser er noe en kan få behandling for. Det er viktig å få rett behandling til rett tid. Nå vet vi at det er overlevert en plan for implementering av dokumentert behandling for tvangslidelser til Helsedirektoratet, og mitt avslutningsspørsmål til statsråden er: På hvilken måte vil denne planen bli fulgt opp i det videre arbeidet?
Bent Høie (Høyre), 2010-03-02:
Jeg registrerer at med alle de rapportene som jeg trakk fram, både fra Riksrevisjonen, fra Helsetilsynet og fra Helsedirektoratet, var det først da avsløringene knyttet til Asker og Bærum-saken kom, at spørsmålet virkelig ble tatt opp med de regionale helseforetakene. Jeg mener fortsatt at den tilnærmingen Regjeringen har til denne saken, ikke er tilstrekkelig, nettopp fordi det framstår som rimelig åpenbart at her er det også grunnleggende systemfeil. Jeg er enig med statsråden i at f.eks. så var det i den opprinnelige foretaksmodellen et visst innslag av en bestiller–utfører-modell. Men denne er jo under kontinuerlig svekkelse gjennom at denne regjeringen f.eks. har åpnet opp for at ansatte og direktører i de regionale helseforetakene, etter den såkalte konsernmodellen, sitter som styremedlemmer i de lokale helseforetakene. Dette er helt klart med på nettopp å utvanne bestiller–utfører-modellen, som var den opprinnelige modellen som Stortinget sluttet seg til. Jeg vil også utfordre statsråden til å svare på om hun mener det samme som statsråd Bjarne Håkon Hanssen mente da han svarte Stortinget sist om dette, nemlig at det ikke er grunnlag for å hevde at pasienten ikke får en frist for behandling som er gått ut fra en medisinsk faglig vurdering. Mener statsråden, etter alle disse rapportene, at det er et standpunkt statsråden kan stå inne for? Så opplever jeg også at statsråden ikke ser på dette som et generelt problem, i motsetning til Høyre. Men kan jeg da utfordre statsråden om hun ser det som et problem at f.eks. det å utforme nye brevmaler ikke er tilstrekkelig for å sørge for at f.eks. pasienter som er rusmiddelavhengige, i realiteten får oppfylt sine pasientrettigheter, som også er knyttet opp til deres rett til å få tilstrekkelig informasjon om de individuelle rettighetene en har til å få valgt andre behandlingstilbud? Det samme spørsmålet gjelder for så vidt også psykiatriske pasienter. Er statsråden villig til å se på at dagens system ikke i tilstrekkelig grad ivaretar disse menneskenes individuelle rettigheter til å ha den samme muligheten til å ta valg som det andre pasientgrupper har?
Bent Høie (Høyre), 2010-03-02:
Også på dette området er jeg veldig overbevist om at vi ikke vil være i stand til å komme videre før en politisk erkjenner at dette er et betydelig problem for den enkelte pasient. Hvis en tar systemet som utgangspunkt, kan en bruke veldig lang tid på å diskutere hva som er årsaken til disse store variasjonene. En kan prøve å bortforklare hvorfor det skjer, men hvis en tar utgangspunkt i det som var Stortingets utgangspunkt da en vedtok individuelt fastsatte medisinske tidsfrister, nemlig individets og pasientens rettigheter, er dette en veldig alvorlig situasjon. For det er helt åpenbart at bak alle disse tallene som Høyre og opposisjonen har presentert i denne debatten i dag, er det enkeltmennesker som faktisk ikke får en lovfestet rett som Stortinget har gitt dem som enkeltmenneske. Når rettigheter til det enkelte menneske ikke blir fulgt opp, er det systemet som må endres. Det enkleste ville selvfølgelig være å gjøre det som systemet ønsket. Da Høyre og de andre borgerlige partiene kjempet fram ordningen med individuelt fastsatte medisinske tidsfrister og først fikk gjennomført det da en kom i regjering etter valget i 2001, var det fordi systemet kjempet imot denne ordningen kontinuerlig – hele tiden – og systemets fremste forsvarer, administrasjonspartiet, var selvfølgelig i front for å kjempe imot disse rettighetene. Da er det heller ikke uten grunn vi er noe skeptiske når vi i dag opplever at det samme partiet i liten grad er villig til å ta inn over seg at dette er et problem – ikke for systemet, men for det enkelte menneske, som også veldig ofte faktisk selv ikke er klar over at de har denne rettigheten, og at rettigheten blir brutt. Så sa Kjersti Toppe at denne debatten var overfladisk, at den var politisk, og at den var lite konstruktiv. Jeg er kun enig i ett av disse stikkordene: Den er veldig politisk – og det skal debatter i denne salen være – men den er verken overfladisk eller lite konstruktiv. Ja, det er riktig at før hadde en verken pasientrettigheter eller innsatsstyrt finansiering. Det betydde at pasienter ventet betydelig lenger innenfor somatikken. Men situasjonen var ikke slik at fordi pasientene innenfor somatikken ventet lenger, så hadde ruspasientene og de psykiatriske pasientene det bedre enn i dag, tvert imot, de hadde det enda verre, i et system som var betydelig dårligere for alle innbyggerne i dette land.
Erna Solberg (Høyre), 2010-03-02:
Å operere en hofte, en tå eller til og med et hjerte er noe som til dels kan standardiseres. Det er stort sett avhengig av det biologiske, og de personlige forholdene kommer inn som tilleggsforstyrrelser for legene. Når det gjelder psykiske og psykiatriske spørsmål, er det kanskje motsatt. Spiseforstyrrelse er en lidelse som vi ikke helt vet hvorfor oppstår. Men vi vet heller ikke hva det er som gjør at det går vekk. Det er fortsatt et område hvor vi trenger masse ny utprøving av metoder, mer kunnskap, andre måter å jobbe på. Det er et område hvor statsråden egentlig burde ha vært søkende etter bedre tilbud, istedenfor å være systemforsvarer for at det offentlige er det riktige, at uansett er det bedre at det offentlige bygger opp et tilbud, enn å prøve et tilbud som faktisk over tid har vist seg å være et godt tilbud for dem som har trengt hjelpen. Ja, det er et så godt tilbud at det er foreldre som har valgt å sette huset sitt i pant for at døtrene deres skal få fortsette å gå der, et så godt tilbud at det finnes offentlige poliklinikker som lar være å ansette psykolog for å bruke alle de pengene til å betale for et opplegg på denne institusjonen, mens andre altså ikke får et tilbud om psykolog i det området. De vet at hvis de hadde gått til helseforetaket, hadde personen blitt tvangsinnlagt og blitt tvangsfôret. Det er relativt interessant å oppleve at statsråden har en systemtilnærming, ikke en mennesketilnærming i denne type spørsmål. Jeg synes man burde tenke annerledes. Jeg synes man burde sagt: Dette er et spennende, godt tiltak, og vi burde sett om dette var en tverrfaglig metode som ga et bedre tilbud. Egentlig burde statsråden applaudert i stedet for å stenge. Å høre en statsråd si at på grunn av at den regelen passer ikke, og den regelen passer ikke, så vil ikke forslagsstillerne oppnå sine intensjoner med forslaget i dag – egentlig helt irrelevant. Hovedproblemet for forslagsstillerne er at vi sannsynligvis ikke får oppnå dette før vi skifter regjering, fordi denne regjeringen har bestemt seg for å være forsvarer av systemet, ikke av pasienter, i Norge. Regjeringen har bestemt seg for at den ikke vil prøve å se etter nye behandlingsmetoder for noe av det som er vanskeligst å behandle, nemlig psykiatriske/psykologiske lidelser som ingen har fasitsvaret på i dag. Jeg vil anbefale statsråden å begynne på en helt annen måte – oppfatte seg som ombudsmann for de unge jentene, oppfatte seg slik at hun har fått det politiske tillitsvervet hun har, fordi hun skal hjelpe folk, og at hun faktisk må finne en løsning i saken i stedet for å finne alle grunner til ikke å gjøre noe. Så min oppfordring er at statsråden bestemmer seg for at denne saken skal løses, for her har vi mye å lære. Det burde statsråden sagt noe om fra talerstolen, istedenfor å finne på alle mulige unnskyldninger for hvorfor systemet er viktigere enn mennesker.
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2010-03-02:
Stortinget har i dag til behandling et forslag om å utrede bruken av legemiddelet Naloxon nesespray som ledd i bekjempelsen av overdosedødsfall. Forslagsstillerne viser til at Norge ligger i verdenstoppen når det gjelder antall registrerte overdosedødsfall i forhold til folketall. Dette er i overensstemmelse med data i rapporten Narkotikasituasjonen i Europa, Årsrapport 2008 fra EONN. Det er ulik registreringspraksis i de land som omfattes av statistikken, og en nylig publisert artikkel i Tidsskrift for Den norske Legeforening nr. 21 i 2009 viser at overdosestatistikken i Norge inkluderer mer enn heroinrelaterte dødsfall. Likevel er det hevet over tvil at antall overdosedødsfall er for høyt, og at alle gode tiltak skal settes inn for å redusere disse. Akuttbehandlingen ved overdose av heroin og lignende stoffer er raskest mulig injeksjon av legemiddelet Naloxon. Dette er en motgift, og Naloxon er i Norge godkjent for bruk ved injeksjon i blod eller i muskel. Det har lenge vært en mulig strategi at motgiften skal være tilgjengelig i eller nær brukermiljøene for å redusere risiko for overdosedødsfall. Det har vært en viss motstand mot å ta dette i bruk, både av praktiske grunner og på grunn av fare for smitteoverføring ved stikk. Det er derfor utviklet en nesespray, og ved denne administrasjonsformen blir motgiften tatt opp i blodet og bringes til celler i hjernen for å motvirke effekten av heroinoverdosen. Ifølge Helsedirektoratet er det gjort små studier der bruk av nesespray sammenlignes med injeksjon, men sikre konklusjoner foreligger ennå ikke. Det er et håp at enkel bruk av en nesespray kan være et alternativ til dagens behandling med injeksjon. Neste trinn må være å vise at tiltaket er effektivt for å redusere overdosedødsfallene. Hvert dødsfall av overdose er ett for mye. Derfor skal nye forslag vurderes nøye og følges opp, og statsråden vil, som opplyst i brev av 18. desember 2009 til helse- og omsorgskomiteen, be Helsedirektoratet vurdere om det bør igangsettes forsøk med bruk av Naloxon nesespray for å forebygge overdosedødsfall. Akuttbehandlingen av overdoser er ett av mange elementer i en verdig rusomsorg. Jeg imøteser at dette forslaget får en grundig medisinsk-faglig vurdering og ser fram til å lære om resultatene. Komiteens tilråding er at representantforslaget vedlegges protokollen.
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2010-03-02:
I medisinen, som kanskje også i livet for øvrig, er vi ofte dyktigst på og har mest kunnskap om de tekniske tingene. Slik føler jeg det også er i den saken som vi diskuterer i dag. Vi har god kunnskap om og god oversikt over kjemien. Vi vet hva som er motgiften mot heroinoverdosene, men vi har mye, mye mindre kunnskap om det sjelelige – hvorfor det går slik – og vi har liten kunnskap om hva alle disse stoffene gjør med vårt indre. Det er veldig mange ting vi ikke er gode på. Det er veldig mange ting vi ikke skjønner i dette feltet. Derfor er vi som politikere, derfor er fagfolk, og derfor er storsamfunnet på defensiven i forhold til disse problemene. Når ting er så vanskelige, trenger vi håp. Da jeg første gang fikk se dette forslaget, følte jeg at her var det noe som ga håp, fordi nesespray er så fantastisk enkelt, fordi det kan alle bruke, og det har alle erfaringer med. Det å få et håp om at vi kan få et virkemiddel som gjør at det blir færre dødsfall, skal vi ha, og det skal vi ta med oss. Noen håp har vi ensomme og alene i livene våre. Noen håp får vi muligheten til å dele med mange. Å dele et håp på noe bredere og større sted enn dette tror jeg ikke går an. Samtidig er det sånn at det å sette dette håpet ut i en praktisk hverdag, slik at det går fra et håp til å bli en realitet, krever kunnskap. Det krever kanskje et prøveprosjekt. Men denne kunnskapen må vi erverve ved de samme krav til vitenskapelige studier som gjelder for øvrig. Derfor er jeg – uten å lage noen politisk polemikk rundt dette – veldig fornøyd med at arbeidet allerede er i gang. Da har jeg håp, og da tror jeg det er mange der ute som har håp. Så håper jeg – all partipolitikk lagt til side – at de studier som skal gjøres, bare viser at dette hjelper, og at det blir ett av mange virkemidler. Det kommer ikke til å klare å gjøre jobben alene, men det kan bli ett av mange virkemidler. Da er en god hensikt oppnådd, og da kan forslagsstillerne se tilbake på denne dagen med stor ære.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2010-03-02:
For noen år siden, da jeg var kommunepolitiker, fikk jeg et brev fra en mamma. Hun kunne fortelle at hun hadde en sønn tidlig i 20-årene som bodde på ett av våre sykehjem. Han var 100 pst. pleietrengende. Han måtte mates og kles på, og han hadde ikke språk. Jeg reagerte på at han bodde på et sykehjem. Jeg trodde ikke vi hadde unge mennesker som bodde sammen med svært gamle og svært syke mennesker, så jeg ba om å få hilse på denne gutten. Jeg måtte være der sammen med mammaen fordi hun var den eneste som hadde litt kommunikasjon med ham. Han var kommet i denne situasjonen etter en overdose heroin. Jeg har hatt kontakt med denne gutten i alle årene etterpå og fulgt med på hva slags liv han har. Det er ganske sterkt å tenke på at hvis denne nesesprayen virkelig kan gjøre en forskjell og den hadde funnes den gangen, hadde Øyvind i dag hatt et liv som andre ungdommer. For to uker siden var det igjen en begravelse hvor en av dem jeg gikk på skole med, ble begravet etter en overdose heroin. Kanskje kunne denne nesesprayen gjort en forskjell også for ham. Jeg vet veldig lite om nesesprayen, men det lille jeg har funnet ut, er nok til at jeg tenker at dette må vi sjekke ut. Dette må vi finne ut av. Er det en mulighet? Vi har derfor fremmet et forslag som er veldig ufarlig og veldig rundt, synes jeg, for å være sikker på at det skulle bli vedtatt, om å «utrede muligheten knyttet til et prøveprosjekt». Det kan liksom ikke bli mindre farlig. Nå sier imidlertid statsråden at hun vil be Helsedirektoratet vurdere dette, men samtidig blir forslaget stemt ned. Jeg har fått en del henvendelser fra en del organisasjoner som er veldig opptatt av dette forslaget. De spør hva som kommer til å skje i dag, for de har jo sett innstillingen. Jeg kan egentlig ikke gi dem noe svar. Jeg har sagt at de må spørre regjeringspartiene om det. Jeg har sagt til dem som spør: Regjeringspartiene sier at de er for, men de stemmer imot, og jeg vet ikke helt hva det betyr. Jeg hadde jo håpet at saksordføreren hadde forklart meg akkurat det. Jeg vil ta opp det forslaget som ligger i saken, og be om at det blir stemt over først, slik at Fremskrittspartiet subsidiært kan få stemme sammen med flertallets innstilling.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-01-07:
På vegne av Harald T. Nesvik, Christian Tybring-Gjedde og meg selv vil jeg få lov til å legge fram forslag vedrørende skattefritak for arbeidsgiverbetalte helseforsikringer og treningskort.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-01-07:
Jeg har gleden av å fremme forslag om endring av folketrygdloven slik at utenlandske statsborgere som kommer til Norge og begår kriminelle handlinger, ikke får rett til medlemskap i folketrygden.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2010-01-07:
Som statsråden sa, er hun ny i denne jobben som samarbeidsminister. Det gir store muligheter. Det gir muligheter til å se på ting med nye briller, tenke nytt og stå friere i forhold til det som har skjedd tidligere. Jeg opplever i hvert fall når jeg snakker med mange velgere, partitillitsvalgte, sågar kollegaer her på huset, at man stiller seg spørsmål om hva som konkret kommer ut av det nordiske samarbeidet. Jeg tror også, som jeg sa i mitt første innlegg, at veldig mange av våre innbyggere – i alle nordiske land – har uklart for seg hva som konkret kommer ut av dette samarbeidet. Jeg tenkte å spørre statsråden om hun har klare tanker og ideer om hvordan vi kan konkretisere dette og gjøre det mer forståelig for våre innbyggere.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2010-01-07:
De som har deltatt i det nordiske samarbeidet, ser at det er veldig fokusert mot Østersjøområdet. Det er gjerne naturlig, fordi et flertall av de nordiske landene omkranser dette området. Samtidig ser vi at det skjer mye interessant i Arktis. Nordisk Råd har jo også arbeid knyttet opp mot Arktis. Norge har en betydelig rolle når det gjelder å få fokuset nordover mot Nordvest-Russland, og mot det som skjer i Arktis. Det skjer mye innenfor energiutvinning, fiskeri, miljø, transport osv. Vi ser at det er mange aktører – bl.a. Russland, USA og Canada – som ønsker å ha en rolle i det som nå skal skje fremover i Arktis. Føler statsråden at Norden har en tilstrekkelig lederrolle i forhold til utviklingen i Arktis?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2010-01-07:
Jeg er glad for utenriksminsterens innlegg og vår felles ambisjon om å opptre overfor Island slik at det sikrer både stabilitet og den nødvendige solidaritet. Situasjonen på Island er nå slik at man kan risikere at det blir et nei til Icesave-loven ved folkeavstemningen 20. februar. Som utenriksministeren sa, kan en ikke forskuttere nå hva som da vil være naturlig norsk opptreden. Imidlertid må Norge understreke helt klart at Island må stå ved sine internasjonale forpliktelser og eventuelt støtte løsninger gjennom internasjonale tvisteløsningsmekanismer, for her foreligger det jo ingen nødrett for islendingene. Innenfor denne ramme er imidlertid spørsmålet hva Norge bør og kan gjøre for å støtte Island bilateralt. De som har hatt makta og kapitalen på Island, har latt seg blinde av grådighetskapitalismen. Nå er det islendingene flest som må betale for dette. Hele samfunnet er i en djup krise, mye djupere enn det som ennå har kommet det norske folk for øre i offentligheten. Norge er en liten nasjon. Vår styrke har vært at vi har evnet å stå sammen i vanskelige tider og derfor har kunnet løfte i fellesskap. Også vi er svekket av finanskrisa, men vi har handlingsrom. Vi kan velge. Norge er med i utviklings- og hjelpearbeid over hele kloden, og vi kan ikke stå som passive tilskuere til islendingenes nød. Vi må strekke ut handa – og slik ta vårt valg. Både Pensjonsfondets tidligere tap og siste års eventyrlige gevinster kom fra finanskrisa. Pensjonsfondet er vår felles eiendom, og det er min oppfatning at det å konvertere en avgrenset, liten del av Pensjonsfondet til et lån til Island på gunstige, men reelle økonomiske vilkår vil være et godt valg. Et slikt lån vil være et handslag til en annen liten nasjon, til et broder- og søsterfolk. Det vil også være et valg som er i samsvar med vår egen – og jeg understreker vår egen – realpolitiske interesse. Det vil styrke grunnlaget for langsiktig solidaritet mellom to nasjoner som står overfor store utfordringer på sikt. Det vil styrke det nordiske samarbeidet. Men jeg vil understreke at Island står ikke overfor noen nødrett. Island må ta kostnadene ved de valg som den politiske ledelsen der har tatt, men løsningen må skje på en internasjonal anerkjent måte dersom det er konflikt i forhold til hva som er forpliktelsene som finansakrobatene har brakt det islandske folk opp i.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2010-01-07:
Eg vil få nytte anledninga til å ønskje statsråden til lykke med arbeidet innan nordisk samarbeid og seie at ho debuterte med eit godt innlegg. Eg er glad for at ein tek opp det som går på språksamarbeid. Eg støttar òg fullt og heilt dei kampanjane statsråden tok opp i sitt innlegg, men det er eit språkarbeid som kjem inn under undervisningssektoren. Mitt spørsmål er: Ser statsråden for seg at ein kan utvide språksamarbeidet også innanfor andre sektorar? Eg tenkjer på kultursektoren. Eg tenkjer på mediesektoren. Og eg tenkjer på den moglegheita som nettet no gir. På den måten får ein ei heilt anna moglegheit for nordisk samarbeid. Eg kan nemne eit eksempel. For mange vil det vere enklare å gå inn på ei nettside som har dansk som språk, enn ei som har engelsk som språk, fordi kjennskapen og nærleiken til andre nordiske språk er større. Spørsmålet mitt er: Ser ein for seg eit utvida språksamarbeid i andre sektorar utanom undervisningssektoren?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2010-01-07:
Eg er godt fornøgd med dei signala som utanriksministeren gir i sitt svar knytte til problemstillingane på Island. Eg opplever eit tydeleg signal om at me skal ha ei solidarisk holdning, at me skal vere med og ta ansvar. Ja, det er riktig at dette er eit menneskeskapt problem, men det er nokre veldig få institusjonar og få menneske som har sett Island i denne situasjonen, og me har òg andre problemstillingar som er menneskeskapte, klimaet, som krev at me tek grep og handlar. Mitt spørsmål var knytt til at dersom Island no seier nei til Icesave-avtalen, vil IMF truleg stanse utbetalingane til Island. Vil da den solidaritetsholdninga som utanriksministeren legg vekt på her, stå fast, sjølv om Island seier nei til avtalen?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-01-07:
Jeg kan bekrefte at jeg synes det er en spennende arbeidsoppgave å ha fått å være nordisk samarbeidsminister. I min tid som statssekretær i Helsedepartementet jobbet jeg med mange nordiske saker, og jeg så helt klart at vi hadde stor nytte av å gjøre ting i fellesskap, for vi er forholdsvis små land, alle sammen, der vi har nytte av å kunne trekke på hverandre. Men jeg er enig med representanten i at det er viktig at vi har et fokus på å informere våre innbyggere om hva arbeidsoppgavene til Nordisk Ministerråd og Nordisk Råd er, og de resultatene vi oppnår. Derfor tror jeg vi må satse videre på å bruke de nye informasjonskanalene, og særlig ha et fokus på de unge for at de skal få en forståelse for hva nordisk samarbeid er. Jeg ser også fram til å ha et nært samarbeid med Foreningen Norden, som er en viktig informasjonskilde, for å bringe forståelse for det nordiske samarbeidet ut til folk som ikke jobber med slike saker i det daglige.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-01-07:
Jeg er enig i at det er viktig at vi har fokus på det nordiske språket, og jeg er særlig opptatt av at vi også har det i utdanningsløpet. Derfor er det i den nye stortingsmeldingen om lærerrollen også sagt noe om at norskfaget i den nye lærerutdanningen må reflektere læreplanens krav om kunnskap om nordisk språk og nordisk litteratur. Når vi nå skal få en ny grunnskolelærerutdanning, vil dette være viktig i det læreplanarbeidet som skal jobbes fram etter den stortingsmeldingen. Når det gjelder det konkrete spørsmålet om hvor langt vi har kommet med å følge opp denne handlingsplanen, så må jeg få lov til å komme tilbake til det. Det ligger ikke under mitt departements ansvarsområde. Det ligger under Kunnskapsdepartementet. Jeg vil gjerne få lov til å komme tilbake til hvor langt vi har kommet med dette arbeidet ved en høvelig anledning.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-01-07:
Jeg tror det er viktig å fremme nordisk språkforståelse, særlig innenfor det som går på kultur. Noen av de nye initiativene som er tatt, går bl.a. på nordisk film. Det tror jeg er et viktig element i det arbeidet som bidrar til å øke språkforståelsen. Jeg er helt sikker på at vi på veldig mange områder kan nyttiggjøre oss hverandres språk på en langt bedre måte enn tidligere. Når det gjelder grensehindre, er jeg som sagt opptatt av at vi bidrar slik at vi ikke skaper nye når vi bl.a. innfører nye EU-direktiv. Jeg er helt sikker på at dersom vi f.eks. kan lenke mer til oversettelser som er gjort til skandinaviske språk, vil det være enklere for mange å sette seg inn i bl.a. saker angående EU-direktiv som skal tas inn i norsk språk. Jeg tror det kan være mange måter å gjøre dette på. Jeg skal ta med meg det arbeidet inn i oppfølgingen av språkdeklarasjonen og en eventuell kompetanseplan knyttet til dette.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-01-07:
Jeg er enig i at det er viktig at vi har en nordisk felles språkforståelse. Jeg tror vi vil tape mye den dagen vi må bruke engelsk som arbeidsspråk i nordiske møter. Derfor er det viktig på alle områder at vi bidrar til at vi har nordisk språkkompetanse. Det er helt sikkert også viktig innenfor næringslivsområdet. Så det vil være naturlig for meg, på bakgrunn av den debatten vi har hatt her i dag, å drøfte den type problemstillinger når vi har møter med NHO og andre næringslivsorganisasjoner og arbeidstakerorganisasjoner. Jeg må få lov til å komme tilbake til hvordan jeg eventuelt vil involvere de organisasjonene i det videre arbeidet med nordisk språk og økt språkforståelse.
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-01-07:
Det var en glede å høre at statsråden brukte litt tid på å snakke om språk. Det skandinaviske språkfellesskapet er kanskje det viktigste limet vi har i nordisk samarbeid og nordisk forståelse. Der er da, som statsråden i sitt innlegg også nevnte, den nordiske språkdeklarasjonen helt sentral. Nå er det jo slik at deklarasjonen ikke er noen overnasjonal traktat. Den anviser bare et arbeid som landene påtar seg å gjøre. Et viktig punkt der er at hvert land skal utarbeide en handlingsplan for det nordiskrelaterte språkarbeidet. Jeg vil spørre statsråden om hvilke tanker hun har om det arbeidet – hvor det står. Hvis hun kunne si noe om det, ville det være fint, men det ville i alle fall være fint om hun kunne si noe om hva slags tanker hun har fremover med hensyn til en slik handlingsplan.
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-01-07:
Jeg vil gjerne følge opp der representanten Hareide avsluttet, altså hvor bredt det er naturlig å forankre det skandinaviske språkarbeidet. Vi ser jo at det både innenfor eierskap og innenfor næringsliv er en stadig mer skandinavisk/nordisk tenkning. En utvikling av et felles marked – da mener jeg ikke bare et formelt felles marked, men også et praktisk operativt felles marked – tror jeg vil ha stor betydning for det språklige. Hvis vi greier å involvere språkpolitikken i det økonomiske liv, i næringslivet, tror jeg det vil gi en helt annen dynamikk og en helt annen fremdrift enn om vi forbeholder språkpolitikken til å være av kulturpolitisk eller utdanningspolitisk karakter. Mitt spørsmål er: Kunne statsråden tenke seg å invitere f.eks. Næringslivets Hovedorganisasjon eller partene i næringslivet inn i et språkarbeid som legger opp til en handlingsplan?
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-01-07:
Den nordiske samarbeidsministeren var i replikkordskiftet inne på spørsmålet om innholdet av det nordiske språksamarbeidet og betydningen av den nordiske språkdeklarasjonen. Det er bra. Jeg håper at det er et tema vi vil følge opp i tiden som kommer, for språk er viktig. Det er selve limet i det nordiske samarbeidet. Dessverre ser vi at de nordiske språkene i noen grad utvikler seg fra hverandre i en tid hvor man kanskje skulle tro at det ville være grunnlag for det motsatte. Det handler rett og slett om innflytelsen fra engelsk og hele den problemstillingen som vokser frem i forhold til globalisering og språk. Språkeksperter anslår at av de 6 700 språk som antas å bli snakket i verden i dag, vil kanskje halvparten være borte om noen få tiår. Da er det viktig for oss å ta de signalene. Det vil i dette arbeidet være viktig å ha en bredt forankret handlingsplan som involverer hele bredden av samfunnsgrupper, og det er viktig å være konkret og relevant. I disse dager har vi en sak som jeg tror det kunne være greit å ta fatt i og bruke som eksempel. Det dreier seg om Språkrådets initiativ når det gjelder fornorskning av dataspråket. Data er et nytt felt, som alle de nordiske landene har et språkfaglig arbeid i forhold til. Alle de nordiske land har et språkråd som jobber opp mot en teknologigruppe der næringsliv og bransjer er med, for å se på hvordan man skal tilpasse dataspråket til det nasjonale språket. I Norge er det dessverre slik at det rådet som jobbet med teknologiterminologi, gikk konkurs i 2001, og siden har vi kommet litt i bakleksa med det. Jeg håper at det er noe Kulturdepartementet vil ta tak i og få på plass. I alle fall: Dette arbeidet er også forankret i næringslivet gjennom IBM, Microsoft og Opera Norge, som alle tre er med i dette arbeidet. Dette er et felt som vi åpenbart bør koordinere, i det minste med de andre skandinaviske landene. Det er jo synd hvis vi ikke engang på et nytt område, der vi ikke har lange språktradisjoner å støtte oss til, skulle greie å få til i hvert fall noen grad av språklig fellesskap – og få de skandinaviske språkene til å utvikle seg parallelt. Vi vil komme tilbake til språk, både i kulturpolitikken og i utdanningspolitikken, og jeg vil minne Regjeringen om at nordisk språkarbeid dreier seg om mer enn utdanning.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2010-01-07:
Det har siden tidlig på 1990-tallet pågått en spennende utvikling i den såkalte fem pluss tre-kretsen som representanten refererer til. Jeg arbeidet i en annen funksjon i regjeringssystemet da dette arbeidet begynte, og vi fikk besøk av parlamentarikere og regjeringsmedlemmer fra de tre baltiske land til Nordisk Råd, og etter hvert ble det et ganske finmasket nettverk av møter mellom statsråder, regjeringsmedlemmer og også parlamentarikere mellom de fem og mellom de tre. Jeg tror Norden skal stå som Norden. Jeg tror Nordisk Råd skal fortsette å være for de fem nordiske land. Men jeg tror at Nordisk Råd, som er så etablert og forankret, kan ha åpne dører til fem pluss tre, og også til andre konstellasjoner. Jeg hørte representanten Hareide omtale Hviterussland. Der er jeg enig i at Nordisk Ministerråd, den nordiske dimensjonen, er en interessant ramme for å arbeide mot et slikt land. Jeg tror imidlertid at vi skal holde fast ved den nordiske bunnplanken, men i samsvar med de nordiske tradisjoner ha åpenhet, særlig i retning av de baltiske land, som vi er sterkt knyttet til.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2010-01-07:
At Stoltenberg-rapporten skal behandles i Stortinget, det har man vel ikke sett for seg, men at den gjøres til gjenstand for debatt helhetlig og enkeltvis om sine forslag, det har jeg ønsket veldig velkommen, og det kan være naturlig å komme tilbake til det i min utenrikspolitiske redegjørelse og ved andre anledninger – vi gjør det jo også her i dag. Og jeg tror det er viktig at Nordisk Råd fortsetter å holde fokus på Stoltenberg-rapportens oppfølging, debatterer den og på en måte holder regjeringene ansvarlig for fremdriften. Når det gjelder bistand, er det jo også en langvarig nordisk tradisjon for samarbeid mellom bistandsmyndigheter, og på mange områder er det tett samordning mellom nordiske land i gjennomføring av bistand. Det kan leveres helsesamarbeid med et land koordinert av ett nordisk land hvor de andre nordiske landene bidrar. Det er ikke spesifikt nevnt i Stoltenberg-rapporten. Utenrikstjenesten er spesifikt nevnt, og der går administrasjonene tett igjennom. Jeg kan nevne at jeg om noen uker skal åpne den norske ambassaden sammen med Kronprinsen i Astana, Kasakhstan. Der vil Finland ha et kontor, i den nordiske ambassaden, og slik kommer vi til å arbeide mer og se mye mer av, tror jeg, i årene som kommer. Det er også godt for Nordens profil.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2010-01-07:
Det er en interessant debatt – hvem var ansvarlig? Det var altså gjennom mange år vedtak som bygde opp til en situasjon som mange advarte mot, så jeg vil jo si at det er det islandske samfunn og det islandske politiske system som gjorde det mulig at situasjonen oppsto. Derfor må også Island gis mulighet til å arbeide seg ut av situasjonen. Jeg vil av forståelige grunner ikke spekulere i hva som vil være Norges holdning etter et eventuelt nei i en folkeavstemning – jeg tror det spørsmålet for øvrig er helt åpent. Det jeg kan bekrefte, er at hvis Island arbeider etter de intensjoner regjeringen nå har lagt til grunn, og som IMF har lagt til grunn for at den første delen av lånet er utbetalt, vil Norge fortsatt mene at det er et godt grunnlag. Men jeg minner om, og inviterer til å lese igjen, Stortingets vedtak da vi gjorde dette lånet tilgjengelig, som er ganske klart når det gjelder å understreke Islands forpliktelser til å gjøre opp for seg. Det må vi ta med. Men vi skal gjøre det vi kan for å støtte den islandske regjeringen i det veldig djerve programmet de nå har lagt opp til å gjennomføre, og vi håper at også IMF og de landene som er med og gir lån, kommer til å støtte opp om det.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2010-01-07:
Som jeg sa: Det spennende er jo at de nordiske landene sitter i alle disse rådene: Arktisk Råd, Barentsrådet og Østersjørådet. Når det gjelder Arktis, finnes det to nordiske kyststater: Danmark-Grønland og Norge. Vi har en særrolle når det gjelder ansvar i Arktis. Og det er ikke Norden mot de andre tre landene som representanten nevnte, men det er Norge, Danmark, Grønland, Russland, Canada og USA. De har møttes i kyststatsammenheng i 2008, og vil møtes igjen i 2010 for å diskutere det særegne ansvaret. Der er jeg ganske trygg på at Norge og Danmark, også støttet opp av de andre nordiske landene når vi møtes i Arktisk Råd, vil sette dagsorden. Vi har kunnskap og engasjement, og kommer til å fortsette å ha det som ambisjon. Så er det viktig at Norden kan opptre med en form for konsistens i alle disse rådene. Men jeg vil jo mene at Nordisk ministerråd ikke skal gjøre Arktis til et hovedinnsatsområde; det skal Arktisk Råd gjøre, og Norge er til stede i begge.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2010-01-07:
Utenriksministeren nevnte Østersjøsamarbeidet, og de tre baltiske landene er jo nå alle medlemmer av EU, og de er medlemmer av NATO. Spørsmålet mitt til utenriksministeren er i hvilken grad utenriksministeren ser for seg en ytterligere integrering av de baltiske landene i det nordiske samarbeidet, og om man på sikt ser for seg at det nordiske samarbeidet kan utvides – Nordisk Råds arbeid utvides – med tre medlemmer, fra fem til åtte.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2010-01-07:
Utenriksministeren omtalte den meget interessante Stoltenberg-rapporten. Oppfattet jeg utenriksministeren rett da jeg forsto det slik at det tas initiativ til at denne rapporten vil undergis en behandling i Stortinget? Det er mitt ene spørsmål. Det andre går på utvidet samarbeid, som det har vært snakket mye om, også på enkelte konkrete områder. Tas det noen nye initiativer innenfor utvidet nordisk samarbeid og koordinering innenfor bistandsområdet, og også innenfor utenrikstjenesten, som representanten Foss var inne på i sitt innlegg?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2010-01-07:
Jeg er ganske overbevist om at de fleste innbyggerne i hele Norden forventer av sine parlamentarikere at man er veldig «hands on» i disse spørsmålene, og at man stiller som krav at nordisk samarbeid skal utvikles. Debatten i dag har jo vist at vi på ingen måte er kommet til noen slags veis ende – snarere tvert imot. Saksordføreren illustrerte dette på en utmerket måte i sitt innlegg, og selv om han tok seg en sving innom Jan Erik Volds behov for å komme seg raskere mellom Oslo og Stockholm, illustrerer det bare hvor vanskelig denne øst–vest-tenkningen er, fordi det også ligger i den nordiske – og kanskje i størst grad i den norske – tenkningen at man handler i retning nord–sør. Vi går glipp av så mange muligheter i det nordiske samarbeidet, slik som vi har valgt å stille oss. Vi har ikke fått på plass noen slags enhetlig nordisk arena for samhandling innenfor utvikling, næringsliv og business på samme måte som man har sett at man har lyktes i Europa. Vi er faktisk i ferd med å bygge en enda sterkere grense til Norge enn det vi ser man gjør i andre land, i våre naboland og også utenfor Norden hvor man river grensene og bygger ned grensehinder. Ordet «grensehinder» har jo på mange måter vært gjennomgangsmelodien i debatten i dag, forståelig nok. Det er ingen tvil om at før vi tar oss bryderiet når samarbeidsministeren sier at hinder må fjernes der det er mulig, må vi virkelig stille oss selv spørsmålet: Ja, ønsker vi det – gjør vi det? Er vi villig til å begynne å pirke på skatteområdet, på avgiftsområdet og på tollområdet, som er de viktigste hindrene for å utvikle samhandling og tenkning i retning øst–vest? Jeg er glad for at utenriksministeren har vært inne på at vi skal få en debatt om Stoltenberg-rapporten – den utmerkede rapporten som jeg tror fortjener en bred behandling i Stortinget. Jeg er også glad for at flere har vært inne på behovet for at Norden har et aktivt samarbeid og en aktiv dialog med de baltiske nasjonene. Østersjøen er sannsynligvis verdens mest forurensede havområde, midt i vårt naboskap. Finanskrisens innvirkning på de baltiske nasjonene er ganske brutal. Dette har også noe med sikkerhetspolitiske spørsmål å gjøre. La meg bare etter fire år i Nordisk Råd si at noe av den viktigste erfaringen derfra er det nettverket som den parlamentariske kontakten og dialogen skaper. Det tror jeg er verdifullt for alle.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2010-01-07:
Delegasjonens medlemmer har vært svært aktive i Nordisk Råds arbeid. La meg også få berømme det viktige arbeidet som Foreningen Norden står for. Arbeidet med å fjerne hindringer mellom nordiske land er høyt prioritert i Nordisk Råd og av delegasjonen, og vi har et nært samarbeid med Nordisk grensehinderforum, som saksordføreren omtalte. Men konklusjonen når det gjelder fjerning av grensehinder, blir for ofte at det ikke er mulig å endre nødvendige regler og dermed fjerne viktige hinder. Delegasjonen har derfor bedt statsministeren om å ta opp med sine nordiske kolleger at det må fattes politiske vedtak med klare instrukser til embetsverket vedrørende arbeid med å fjerne grensehindringer og hindre at nye oppstår. Jeg er glad for at Regjeringen i sin melding sier at man har pålagt departementene å ta spesielt hensyn til dette i utarbeidelsen av nye lover og regler, særlig ved innpassing av EU-direktiv i det norske lovverket. En annen problemstilling er at finanskrisen har skapt store bevegelser på det nordiske arbeidsmarkedet, og vi ser at innbyggere fra våre naboland sies opp og reiser hjem. Grensehinderforumet registrerer at det i noen tilfeller er uklart hvilke rettigheter disse arbeidstakerne har. Delegasjonen har tatt opp saken med samarbeidsministeren, og jeg håper at Regjeringen finner en løsning slik at den enkelte arbeidstaker ikke havner mellom to stoler. Nordisk Råd og delegasjonen har utviklet et godt parlamentarisk samarbeid med Russland, både sentralt og med Nordvest-Russland. Jeg minner om at den nordlige dimensjonen er et likeverdig samarbeid mellom EU, Russland, Island og Norge. Det neste parlamentariske forum for den nordlige dimensjon vil ventelig bli i Tromsø i februar 2011. Delegasjonen spiller også en aktiv rolle i Nordisk Råds samarbeid med Baltisk parlamentarisk forsamling. De baltiske land er blitt hardt rammet av finanskrisen, og jeg mener derfor at samarbeidsbåndene mellom våre områder ytterligere kan forsterkes, men da etter dagens mønster, slik vi har hørt tidligere i debatten. Samarbeidet med landene i øst skjer ikke på bekostning av landene i vest. Det er et meget godt samarbeid med Vestnordisk Råd, som er samarbeidsorganet mellom Island, Færøyene og Grønland.
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-01-07:
Forsikrings- og klasseselskapene har observert en økning i antall skipsuhell på verdensbasis. Kystverket er bekymret for uhellsutviklingen for skip i kystnære farvann. På et foredrag i Maritimt Forum 26. oktober 2009 påpekte kystdirektøren at en hadde mer enn 100 grunnstøtinger langs norskekysten årlig. Det er forventet en økning i skipstrafikken i årene som kommer, spesielt knyttet til olje- og gassvirksomheten i de nordlige områdene – bl.a. fra det russiske Sjtokman-feltet. I tillegg er det økt interesse for å opprette kommersiell skipstransport gjennom Polhavet, enten ved en revitalisering av den nordlige sjørute eller ved en ny transpolar direkterute. Det er derfor behov for å se nærmere på mulige tiltak for å bedre sjøsikkerheten og evnen til å gi assistanse til fartøy som kommer i en nødssituasjon i de nordlige havområdene. Fremskrittspartiet har over lengre tid pekt på viktigheten av at sjøsikkerheten i norske farvann økes betraktelig. Sjøsikkerheten i nordområdene er en stor utfordring, ikke bare for Norge, men for alle nordiske land, inkludert Russland. Ved å bruke øst–vest-passasjen vil man ved en transport fra det fjerne Østen til Europa kunne seile 30 pst. raskere enn med dagens rute, noe som vil være til stor glede for alle som driver i den bransjen. Skipsselskapet Beluga har allerede tatt ruten i bruk fra mai til september, i sommerhalvåret. Nordområdene er internasjonalt farvann. Det er et ansvar for alle de nordiske landene – og ikke minst Russland – å gjøre den nordlige sjøruten trygg ved å iverksette proaktive tiltak som overvåkning, slik at man når maritime nødssituasjoner inntreffer, har en beredskap for å kunne aksjonere og berge liv og beskytte eiendom. Det vil også være en oppgave for alle land i Barentsregionen å ta ansvar for en ny sjørute gjennom Polhavet der en kan transportere gods på en sikker måte, og der man er i stand til å opprettholde en helhetlig sjøsikkerhet og oljevern når det oppstår en nødssituasjon i nordområdene. Dette kan kun gjøres ved å innføre et globalt politisk regelverk – ved å sette opp regler for taubåter, hvordan en skal iverksette overvåkning, osv. Nordisk Råd må ta denne utfordringen på alvor og samle alle land i Barentsregionen, inkludert Russland. Å få til et konkret samarbeid med Russland er særdeles viktig i denne situasjonen, og jeg ber om at Nordisk Råd ser til de tre nordligste fylkene våre – Nordland, Troms og Finnmark – som allerede har 20 års erfaring i å samarbeide med Russland, både mann til mann og innen industrien.