Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-12-05:
Budsjett handler om politikk, og det har vært en god debatt her i dag. Jeg mener at det overordnede budskap er at det er bred enighet om norsk utenrikspolitikk, bred enighet om hovedlinjene – og det illustrerer denne teksten. Ser man stort på det, har norsk utenrikspolitikk egentlig ett opposisjonsparti, og det er Fremskrittspartiet. En meget innsiktsfull representant, representanten Høglund, markerer det med sin formulering: Verden er som den alltid har vært, det er «business as usual». Det er Fremskrittspartiets historieforståelse. Det mener vi bør debatteres ganske inngående. Derfor har vi fra Utenriksdepartementets side startet debatten om Norges rolle i globaliseringen. Vi publiserer i dag 200 innspill fra forskere over hele verden på hvordan Norge berøres av dette, og jeg håper folk vil ha glede av å lese det. Et par kommentarer til punkter i budsjettinnstillingen. Når det gjelder nordområdene, så er jeg også tilfreds med at det er en bred støtte rundt måten vi tenker der. Vi gjennomfører nå strategien som er lagt fram for et år siden, punkt for punkt. Jeg ser at noen av opposisjonspartiene plusser på vår nordområdesatsing. Det er jeg egentlig glad for. Og det er mange interessante forslag, la meg si det – kanskje særlig i Høyres ulike innspill – som jeg merker meg. Det er da noen millioner kroner mer. Men jeg vil si at det er på toppen av den halve milliarden vi har løftet på plass over to år, så det har iallfall skjedd et stort skifte. Vekten på kunnskap er viktig, og særlig dette med vekten på kunnskap rundt det arktiske – det er noe jeg merker meg. Når det gjelder Afghanistan, er det stort engasjement. Jeg vil bare få si at jeg opplever også at det er bred enighet. Det er i denne innstillingen helt felles merknader rundt det sivile og bruken av ressurser der. Jeg har ingen problemer med å svare positivt på den henstillingen som kom fra representanten Høybråten på vegne av opposisjonen. Jeg opplever at jeg knapt snakker om annet enn betydningen av den sivile bistanden. Jeg utelukker ikke at den kan øke, også i 2008, utover rammene vi nå har planlagt, fordi dette er en operasjon i bevegelse, og vi må være i stand til å være offensive. Men her skal vi kunne komme tilbake på en egnet måte, slik forslaget er framsatt, så jeg har ingen problemer med det. Det jeg har problemer med, er at Norge ikke er aktiv i WTO. Dette har vi brukt svært mye tid på. Vi er ett av 150 land, og Norge, som et land utenfor de store sammenslutningene, sitter på innsiden i de innerste møtene, når beslutninger tas. Så her står Norge på. Vi venter å kunne få forhandlingspapirer fra forhandlingsledelsen uti januar. Vi er på overtid for fjerde eller femte gang. Så om det er en mulighet for gjennombrudd på Doha denne gangen eller ikke, det er fortsatt åpent. Men vi må være forberedt på at det kan skje. Fremskrittspartiet er fortsatt avviket. Noen av de store kuttene fra i fjor er faktisk blitt rettet opp, slik jeg ser det. Men det er fortsatt interessant, som et uttrykk for den verden vi lever i, at de kutter 88 pst. på Afrika, 98 pst. på Asia og 60 pst. i Midtøsten. USA, som er et land som ofte inspirerer Fremskrittspartiet, har for første gang valgt å gå inn med betydelig økonomisk støtte til de palestinske selvstyremyndighetene – også budsjettstøtte – og ser det som en viktig del av oppfølgingen av Annapolis, og kommer til å melde dette på den giverkonferansen Norge har ansvaret for i Paris om to uker. Så det er et uttrykk for at på dette området henger økonomisk utvikling og fred sammen. Så vil jeg bruke noe tid på spørsmål rundt UDs organisasjon. Man kunne kanskje ha ønsket å kunne bruke mer tid på de store politiske spørsmålene, men det er blitt brukt tid på det fra opposisjonen, og jeg skal prøve å svare på dette. Jeg kan avkrefte at det skjer vesentlige endringer i UDs organisasjon. Morten Høglund snakket om at det var Fremskrittspartiets tese. Det var riktignok bygget på Aftenposten. Aftenposten gir ofte solid grunnlag for egne meninger, men ikke denne gangen. Han spør om det er en overordnet strategi – og det kan jeg bekrefte. Den overordnede strategien er innretningen av Regjeringens utenrikspolitikk, forankret i mine og utviklingsministerens redegjørelser i Stortinget. Så er det ifølge norsk tradisjon Regjeringens ansvar å innrette apparatet slik at vi kan levere på den strategien. Men vi gjør det i full åpenhet. Hadde det vært betydelige endringer her, hadde vi måttet i en type konsultasjon med Stortinget for å orientere og forankre. Men jeg vil minne om at Fremskrittspartiet i sitt budsjett kutter 100 mill. kr på drift i UD på programområde 02. For dem som kjenner kodene, så er 02 det som er mitt ansvarsområde. Og jeg kan fortelle at hvis man skulle kutte 100 mill. kr på drift på 02, så hadde det gått ambassader og generalkonsulater bortetter her, om vi skulle dekke inn det. Så har utviklingsministeren 03-området, som han kan snakke for. Også Høyre kutter på drift. Representanten Vallersnes spurte om ikke tiden nå kanskje var inne for å øke bevilgningen til utenrikstjenesten. Det er en diskusjon jeg veldig gjerne tar internt i Regjeringen og i samfunnsdebatten. Høyre har valgt å kutte 10 mill. kr. Det utgjør driften av to generalkonsulater – vi er nede på den type marginer. Slik er det dette henger sammen. Jeg vil også minne om at det ikke var økninger på disse budsjettpostene i den tiden Høyre hadde utenriksministeren. Vårt uteapparat består i dag av 104 utenriksstasjoner. De omgjøringer som vi har foreslått, de nedleggelser og flyttinger som er besluttet, omfatter fire av disse stasjonene. Det er utenriksstasjonene i Edinburgh og i Minneapolis, som ikke nedlegges, men som omgjøres. Jeg vil komme tilbake til det. Utenriksstasjonen i Tirana i Albania nedlegges, og vi flytter utenriksstasjonen i Tunis til Algerie. Så oppretter vi generalkonsulat i Sør-Kina, i Guangzhou, den store byen inne på fastlandet. Vi er det siste av de nordiske landene som nå gjør det. Vi oppgraderer ambassaden i Beirut, og vi oppretter en ambassade i Algerie. Der bør energilandet Norge være til stede. Vi har 633 stillinger for utsendt personell på stasjonene våre. De omdisponeringer av stillinger som er besluttet, omfatter mindre enn 30 stillinger, altså 5 pst. av det totale. Over halvparten av disse omdisponeringene skjer på det såkalte 03-området og gjelder stillinger ved stasjoner i Afrika, Asia og Latin-Amerika. Inndraging av stillinger skjer særlig ved stasjoner der bistandssamarbeidet er under omlegging, i Guatemala, Hanoi og Dacca. Noen omdisponeringer skjer også hos meg – og det tåler vi. At vi bl.a. kniper inn noe ved de største stasjonene, kan knapt kalles dramatisk. At vi reduserer fra 13 til 12 og fra elleve til ti ved våre to delegasjoner i Brussel, henholdsvis EU og NATO, er ingen endring av norsk utenrikspolitikk – det er evnen til å kunne drive vår virksomhet mer effektivt. Så har jeg merket meg forslagene fra komiteens mindretall om å endre omgjøringen av generalkonsulatene i Minneapolis og Edinburgh. Regjeringen er ikke innstilt på å følge disse forslagene og står der vi står. Men jeg vil sterkt vektlegge at «nedlegge» er feil. Vi ønsker å løse oppgavene våre der på en annen måte enn det vi gjør i dag. Og jeg håper at vi om noen år skal kunne vise at vi kan levere et resultat som ivaretar de sterke båndene vi har både til Skottland og til Midtvesten. Midtvesten har engasjert mest, og det har også engasjert meg. Og jeg vil si at alle de engasjerte innleggene som har kommet, og de verdiene som er understreket i innspill både fra norsk og fra amerikansk side, slutter jeg meg til. Jeg er opptatt av å kunne vise at det ikke kreves to norske diplomater for å ivareta de verdiene. Her har Midtvesten og Norge et felles ansvar for i å ivareta dette på en måte som er framtidsrettet og offensiv. Jeg er meget opptatt av å sikre en god representasjon i Midtvesten. Derfor er jeg glad for i dag å kunne informere om at Norges honorære generalkonsul i Minneapolis, som skal tjene Midtvesten, vil hete Walter Mondale, tidligere visepresident i USA. Han bekreftet i går kveld at han ser fram til å spille den rollen. Han vil bli støttet av en konsul som vil ivareta det diplomatiske arbeidet. Vi går nå inn i en spennende debatt mellom Mondale, ambassaden i Washington og Utenriksdepartementet om hvordan vi innretter det som Roger Moe, leder av delegasjonen som var her i forrige uke, formulerte som et nærvær for det 21. århundre. Jeg tar sikte på å være til stede i Midtvesten når Walter Mondale overtar. Vi kommer til å ha nær kontakt om hvordan vi kan følge opp kultur, næringsliv, teknologi og utdanning. Og jeg tror vi på denne måten skal kunne vise at vi er tro mot de viktige båndene til USA, og mot de viktige båndene til denne delen av USA spesielt, som går begge veier, og som kan tjene alles interesser. På samme måten ønsker jeg å tenke når det gjelder utestasjonen i Edinburgh, når vi skal gå nærmere inn i det. Så vil jeg minne om at den forrige regjeringen kom til at den ville nedlegge generalkonsulatet i Hamburg, en viktig del av Tyskland som Norge har historisk sterke bånd til. Jeg stiller ikke spørsmål ved den beslutningen, men jeg tok som utenriksminister beslutningen om å opprette dette generalkonsulatet på ny, fordi vi anså at behovene var slik at det krevdes et generalkonsulat. Vi vil evaluere effekten av det vi gjør disse to stedene, og være åpne for å lære av det vi gjør. Jeg tror det er viktig for utenrikstjenesten å kunne gjøre ting på ulike måter. Jeg er en sterk tilhenger av fornyelse av offentlig sektor. Jeg tror ikke vi her trenger våre utdannede diplomater, som skal være med i forhandlinger og løse krevende oppgaver og problemer – det er behov for dem over hele verden – til poster som dem i Minneapolis og i Edinburgh. Der kan vi finne nye måter å gjøre ting på. Jeg håper at vi om en tid kan vise alle dem som har vært urolige, at den uroen ikke var nødvendig. Og hvis den fortsatt er nødvendig, vil vi selvfølgelig være åpne for å vurdere om vi kan gjøre ting på en annen måte.