Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2000-05-25:
Det var en underlig ironiserende innledning på saksordførers innlegg, og det ble henvist til at vi nå ligger ni år på etterskudd. Jeg må da få lov til å replisere tilbake at det tok fryktelig lang tid før Arbeiderpartiet oppdaget at dette var et viktig område. Man tok ikke en gang tak i det og gjorde noe med det slik at man fikk det fram for Stortinget. Det var også slik at overskrifter og innhold var noe som var blitt sagt før. Og som vel presidenten med sin nære tilknytning til forsvarskomiteen kan bekrefte, er det slik at det er unødvendig og bortkastet å bruke tid og krefter på å finne opp det kruttet som allerede er oppfunnet. Jeg vil imidlertid understreke at det i denne saken er viktig å skille mellom rettshjelpsbehov og faktisk etterspørsel etter rettshjelp. For ordningen med offentlig rettshjelp bør det være en overordnet målsetting at en skal fjerne hindrene som gjør at folk som faktisk trenger rettshjelp, ikke søker denne hjelpen. Årsakene til det kan være flere, og de kan være ulike, f.eks. at man ikke vet om at det går an å få bistand til ivaretakelse av egne rettigheter, eller man antar at privat advokathjelp er fryktelig dyrt. Det kan være at man ser på sin egen lommebok, og den tillater ingen advokatbistand, eller man skjønner rett og slett ikke at saken er best tjent med hjelp fra ekspertisen, eller det kan være andre årsaker. Derfor er det viktig at informasjon om folks juridiske rettigheter er lett tilgjengelig, at den når ut til målgruppene og er enkel å forstå. Det er et ansvar for informasjonstjenesten i statlig og kommunal sammenheng å sørge for dette. Det finnes i dag ulike tilbud, som f.eks. studentrettshjelpstiltak og offentlige rettshjelpskontorer av ulike slag i forhold til saksområder de spesielt dekker. I komiteen er vi enige om at det ligger store ressurser blant jusstudentene, og at denne ressursen bør kunne utnyttes enda bedre enn i dag. Vi er usikre på hvordan dette skal gjøres og har drøftet ulike muligheter. Pliktår lyder i våre ører som noe altfor dramatisk, men kanskje en type praksis i studietiden, en form for utplassering, hvor man hentet inn erfaring som også styrket ens egen kompetanse i arbeidet fram mot embetseksamen. I alle fall bør det vurderes om ikke flere studenter enn i dag kan trekkes inn i arbeidet med å gi rettshjelp og rådgivning i offentlig regi. Vi er alle enige om at personlig økonomi ikke skal være til hinder for å få sin rett på områder av stor betydning. Saksordføreren har gått gjennom dette på en omfattende og grundig måte, både når det gjelder personlig økonomi og det punktet hvor komiteen deler seg i et flertall og et mindretall, om et tak på tilleggsandelen på 5 000 kr. Vi i Kristelig Folkeparti er med i flertallet, så jeg hopper over det. Det siste punktet jeg vil omtale, gjelder den avvikende vurderingen vi har i forhold til departementet, Fremskrittspartiet og Høyre, der vi står sammen med Arbeiderpartiet og Senterpartiet, nemlig når det gjelder frykten for at vi visker ut skillet mellom fri og uavhengig advokathjelp fra advokater knyttet opp til et offentlig rettshjelpskontor og det offentlige som eventuell motpart i saken det gjelder, og frykten for at vi ved bruk av offentlig lønnede advokater innenfor rettshjelpen vil få et A-lag av advokater blant de privatpraktiserende og et B-lag lønnet av det offentlige. Til det første er å si at erfaringer fra det offentlige rettshjelpskontoret i Oslo motbeviser frykten for sammenblanding mellom advokatbistanden og det offentlige som motpart. For mange er det mindre problematisk å søke rettshjelp på et offentlig kontor enn å gå til en privatpraktiserende advokat. Brukerundersøkelser viser at publikum er svært godt fornøyd med tilbudet, og at de heller ikke setter spørsmålstegn ved kontorets integritet eller uavhengighet. Med hensyn til frykten for et A-lag og et B-lag vil vi hevde at advokater som arbeider mye med saker innenfor dekningsområdene til fri rettshjelp, vil skaffe seg en særlig kompetanse som kommer brukeren til gode. Dette til forskjell fra privatpraktiserende advokater som mer sporadisk tar på seg saker av en slik art. Derfor kan det jo bli et A-lag den motsatte vei av det mindretallet hevder.