Helge Thorheim (Fremskrittspartiet), 2015-06-04:
Først vil jeg takke saksordføreren for arbeidet med saken og et godt forslag for Stortinget. Jeg synes det er veldig bra at Riksrevisjonen tar opp dette temaet. Målet med Riksrevisjonens undersøkelse har vært å se om kommunenes gjeldsbelastning er økonomisk bærekraftig. Bakgrunnen for å undersøke dette er at gjeldsnivået i kommunene har økt kraftig de siste ti årene, som er perioden Riksrevisjonen har sett på, altså 2004–2013. I undersøkelsesperioden har brutto driftsutgifter for kommunene steget med 54 pst., mens lånegjelden i samme tidsrom har økt med 97 pst. Når investeringene i så stor grad har blitt lånefinansiert, og en dessuten har hatt mye sterkere vekst i lånefinansieringen enn veksten i driftsnivået i kommunene, tilsier det at handlingsrommet i kommunenes disponeringer svekkes, selv om en del gjeld er rente- og avdragskompensert dels gjennom direkte betaling fra innbyggere og næringsliv, men som i første rekke gjelder vann-, avløps- og renovasjonssektoren. Det har lenge vært en målsetting at kommunene bør oppnå et netto driftsresultat på 3 pst. for å ha evne til bl.a. å egenfinansiere sine låneopptak eller i det minste ta den vesentligste delen av finansieringen. I den senere tid har det vært vanskeligere å oppnå målsettingen om ønsket netto driftsresultat, og for mange kommuner har nok dessverre også opparbeidede driftsrelaterte fondsavsetninger blitt tappet for å etablere nye tiltak. Kommunene har i de senere år kunnet nyte godt av at rentenivået har sunket til et nivå som en bare for noen få år siden kunne drømme om. Dette har nok ført til at fristelsen til å igangsette nye, store investeringer har slått ut i opptak av mer gjeld, der en kanskje ikke alltid har overveid i tilstrekkelig grad den fremtidige risikoen for renteøkning og dermed store ekstrakostnader til renteutgifter. Når det fra statlig hold innføres nye reformer og tiltak som skal gjennomføres i kommunene, følger det ofte med behov for infrastrukturtiltak, som igjen medfører finansieringsbehov og dermed som oftest nye låneopptak. Kommunene har ofte påpekt at nye tiltak ikke fullt ut er finansiert av staten, og en del av de nye kostnadene forutsettes dekket av kommunene selv. Når kommunenes handlefrihet minsker, samtidig som nye driftstiltak skal finansieres, er det dessverre så altfor ofte slik at vedlikeholdsposten for kommunenes infrastruktur blir salderingsposten. Man kommer derfor inn i en negativ trend der en til slutt blir nødt til å ta en fullstendig og kostbar lånefinansiert rehabilitering av infrastrukturen eller bygge nytt. Vedlikeholdsetterslepet i kommunesektoren, både for kommunenes ordinære infrastrukturmasse og innen VAR-sektoren, er i dag meget stort, og det er en fare for at dette fortsetter med en negativ utvikling dersom en ikke klarer å etablere en god nok forståelse for sammenhengen mellom investering i infrastrukturen og opprettholdelsen av verdien av denne. Noen ganger kan det være ønskelig for en kommune å gå sammen med fylkeskommunen i spleiselag om etablering av en manglende parsell på en påtenkt del av fylkesvei. En slik medfinansiering kan også være som et krav fra fylkeskommunen for i det hele tatt å gå i gang med prosjektet. Ettersom dette er en fylkesvei, kan bare fylkeskommunen ta opp lån til utbyggingen som veieier, mens kommunen er tvunget til å belaste driftsbudsjettet ettersom det ikke er tillatt å lånefinansiere tiltak på annen eiers eiendom. Fremskrittspartiet deler Riksrevisjonens kommentarer om at det er behov for tiltak som kan bidra til en mer bærekraftig gjeldsbelastning, slik at kommunene kan betjene gjelden på kort og lang sikt uten at det får konsekvenser for tjenestetilbudet for nåværende og framtidige innbyggere, og vi slutter opp om Riksrevisjonens forslag til tiltak. Spesielt viktig er Riksrevisjonens siste punkt om å vurdere om kommunelovens bestemmelser i tilstrekkelig grad bidrar til å sikre at kommunenes gjeldsbelastning er økonomisk bærekraftig.