Trine Skei Grande (Venstre), 2009-06-16:
Før vi begynte med dette som kalles flertallsregjeringer, var det en tradisjon i denne salen at store nasjonale løft, viktige begivenheter, var noe man faktisk gjorde samla. Nå lærte jeg her om dagen at arroganse er et uparlamentarisk ord, også når det framstår som ideologi, så jeg skal ikke nevne det. Men her er det en redsel for en debatt, som jeg ikke skjønner. Det virker som om man er redd for å tape den, hvis den skulle komme opp. Jeg må be representanten Hildeng dokumentere sine utsagn, for de var ganske feil og må tilbakevises her, helt klart. Venstre vedtok i 1995 at man ønsket å flytte Munch-museet ned til Bjørvika. Det har vi kjempet for siden. Vi vedtok også at Deichmanske skal ligge på Vestbanen. De uklare ansvarsforholdene knyttet til tomta, bl.a. at Oslo kommune ikke eier hele tomta – det virket her i Hildengs innlegg som om de gjør det, men staten eier faktisk en stor del av tomta – gjorde det vanskelig å bygge Deichmanske der, og man valgte å flytte det. Da de to flyttingene ble gjort, er det ikke – meg bekjent – noen avtale med Oslo kommune om at det skal bygges et nytt nasjonalmuseum på Vestbanen. Hvis det eksisterer en slik avtale, er det meget interessant, for den avtalen har i så fall ikke flertallet i Oslo bystyre, for bystyret er ikke bedt om råd. Jeg vet at bydelsutvalget for Frogner, som dette kommer inn under, har vært veldig kritisk til f.eks. den store kontorandelen. Andre reguleringsmyndigheter har også vært kritiske til den store kontorandelen. Dette ser mer ut som om det skal bli et nytt utenriksdepartement, med et museum hengt på. Det er reist usikkerhet knyttet til hvor stort UD skal være, og hvor mye de skal ha av plassen. Det er også reist usikkerhet om alle analyser og kalkyler når det gjelder dette. Hvis vi skal se på behovet, er behovet på dette området at vi trenger et nytt samtidskunstmuseum. Det er det store behovet. Det er det behovet som må løses. Det er det som burde ha vært gjort fort. Et samlet storting ønsker å samle alle de nasjonale museene på dette feltet. Da er spørsmålet hvorvidt det betyr at alt skal samles i ett bygg. Det prinsippet har vi allerede gått bort fra, for vi har bygd et arkitekturmuseum, et aldeles flott arkitekturmuseum, som fortsatt er en del av Nasjonalmuseet, sjøl om de holder til i et eget bygg. Det er ingen grunn til å si at det samlevedtaket også var et samlevedtak om lokalisering – nødvendigvis. Jeg mener at det er ganske utrolig å si at man imøtekommer forslaget gjennom revidert. Vi ber spesifikt om en sak. Det får vi ikke. Vi får en redegjørelse for finanskomiteen. Hvis man mente det var riktig å komme med en sak, kunne vi vedtatt det i mars, men i stedet velger man å trenere hele saken fordi man ønsker å komme unna med en lettest mulig redegjørelse. Så til slutt: Jeg har merket meg at SV ikke tegner seg på talerlisten. Jeg vet at Oslo SV deler Venstres syn på hva som burde gjøres. Få dager før Regjeringa la fram sitt syn, gjorde Oslo SV akkurat det samme vedtaket til lokalisering som Venstre har. Men det er vel lettest å komme seg unna denne debatten med ikke å stå for det man gjør. Jeg hadde ønsket å ha Oslo SV med på laget, for å bry oss om denne saken også. Det man nå gjør, er at man ikke bryr seg om Stortinget – man ønsker ikke en behandling i Stortinget. Man bryr seg ikke om byen – man ønsker ikke å ta med byen på råd. Man bryr seg ikke om dem som jobber i systemet – veldig mange ønsker å ta vare på det historiske Nasjonalgalleriet. Man bryr seg heller ikke om den offentlige debatten. Dette er kort sagt noe man ikke ønsker å diskutere – man ønsker ikke å høre på andre, man bare turer fram. Jeg mener at dette er trist for byen. Det er trist for kunsten, og det er trist for den offentlige debatten.