Ivar Kristiansen (Høyre), 2009-02-12:
Jeg har en litt annen tilnærming enn foregående taler. Selv om jeg ikke er helt uenig i alt han sa, tror jeg at hvis man går litt ned i dybden og ser på utviklingen innenfor hele Barentsområdet, preges denne av utfordringer som er betydelige. Folketallet går ned, det virkelige liv i store arealer i disse områdene preges av stagnasjon og mangel på fremgang og avklaring. Så våre utfordringer når vi diskuterer nordområdepolitikk, må ta høyde for: Hva skal vi politisk og næringsmessig tilby disse områdene å ta fatt på? Det er vår store utfordring – mer enn å dra frem de store ord og de store vyer. Jeg er svært glad for at utenriksministeren brukte anslagsvis en tredjedel av sin redegjørelse på nordområdeproblematikken og de utfordringene vi står foran, og jeg føler at Høyre og Arbeiderpartiet står nokså nært sammen i tilnærmingen til disse spørsmålene. Det er også prisverdig at utenriksministeren dro inn både USAs og EUs strategi, såkalte nye strategier, om Arktis. Det er kanskje forståelig at ikke utenriksministeren nevnte den nye russiske tilnærmingen til disse spørsmålene, hvor både president Medvedjev og etter hvert lekkasjer fra Ivanov har signalisert ganske kraftig at når det nasjonale sikkerhetsrådets strategi legges frem i slutten av denne måned, vil arktiske spørsmål få en langt mer fremtredende plass, så langt fremtredende at vi må helt tilbake til gamle Sovjetunionens dager for å få så vidt stort fokus rundt disse spørsmålene. Jeg har litt lyst til å be utenriksministeren om å kommentere hvordan Utenriksdepartementet ser på de konkrete endringene som vi kan få som følge av endret russisk politikk og endret russisk fokus, via den russiske tilnærmingen. For jeg tror at det vi kommer til å møte, er ikke bare Russland og andre stormakters interesse for å løse sin kommende store energiutfordring. Den kommer til å bli formidabel, og Norge som en energistormakt av rang må påta seg noen større forpliktelser enn de signalene vi har vært villig til å bringe på banen i disse spørsmålene så langt. Jeg tror at i et areal, et gigantisk havområde, hvor vi ikke har noen norsk økonomisk sone på plass, kan oppmerksomheten bli betydelig. Det blir et geopolitisk område av rang. Det er mulig at vi ønsker at det skal bli det, men vi må også ta høyde for å ha en politisk kurs i disse spørsmålene, hvor vi også skal ta inn over oss at hovedspørsmålet i denne tilnærmingen blir ressursutnyttelse, og i første rekke energi og vår mulighet til å være en leverandør av energi til bl.a. våre venner i Europa – eller om vi skal stille oss slik som de siste signalene som er gitt fra alle tre dagens regjeringspartier, tilsier, at både norsk oljeindustri, Europas oljeindustri og verdens oljeindustri må sette seg ned og vente på at de nevnte partiene skal kunne bestemme seg for hva slags fremdrift vi skal ha i dette spørsmålet. Så har jeg visse forhåpninger til at den kommende Svalbard-meldingen skal bli så bred som overhodet mulig. Vel nok ligger den i et annet departement, men det er helt soleklart at de spørsmålene som denne meldingen må omfatte, er vårt nærvær, vår myndighetsutøvelse, vår aktivitet og vår bosetting i dette området for fremtiden. Vi står foran noen meget akutte spørsmål også når det gjelder vår Svalbard-politikk og vår Svalbard-strategi. Vi ser bl.a. at Store Norske Spitsbergen Kulkompani har behov for nye arealer å utvinne sin produksjon i. De foreløpige signalene som der er gitt av stedlige myndigheter, er at det kan bli vanskelig å tilby selskapet det de ønsker å oppnå. Dette er helt avgjørende spørsmål også i vår nordområdepolitikk og tilnærming som fortjener å bli tatt opp på en bred måte i den kommende Svalbard-meldingen.