trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 2000-02-17:
Jeg trodde egentlig vi var ferdig med debatten om – jeg holdt på å si – distrikt kontra sentrale strøk, om regionalisering av forskningsinnsatsen eller ikke. Vi har altså ikke gjort noe annet enn å skrive inn i innstillingen det som er Arbeiderpartiets politikk, bl.a. at vi skal kunne bruke dette med forskning og høyere utdanning som et virkemiddel i distrikts- og regionalpolitikken for å få til utvikling over hele landet. Så har vi trukket fram at Nord-Norge ligger spesielt dårlig an der, vi ønsker å løfte den landsdelen fram på grunn av at vi ser at der er de største problemene med en type «hjerneflukt», at vi ikke greier å tilby spennende miljøer for de personene som tar høyere utdanning. Men vi har bare lagt inn vår politikk. At det blir et problem for Høyre, og at det blir et problem for Senterpartiet, det kan på en måte ikke vi hjelpe for. Vi må likevel få lov til å uttale det som er vår politikk. Så sier representanten Tingelstad at årsaken til at Senterpartiet ikke er med på å påpeke behovet for satsing i Nord-Norge, er at andre landsdeler ikke er nevnt. Det er for så vidt et innspill, men den naturlige reaksjon på det måtte jo være å komme til Arbeiderpartiet og si: Vi er enig i at vi må få en viss regional fordeling av dette. Kan vi ikke sette oss ned og prøve å bli enige om en politikk for hvordan vi skal gjøre det, hvordan vi skal løfte fram de forskjellige miljøene og forskjellige regionene innenfor forskning og høyere utdanning? – Men gjorde de det? Nei, det gjorde de ikke. Nei, derimot satte de seg på bakbeina og nektet å være med på den diskusjonen, og påstår at det er Arbeiderpartiet som bare gjør det vanskelig og som bare har markeringsbehov. Vi har ikke gjort noe annet enn å legge vår politikk inn i denne innstillingen. Vi er selvfølgelig klar over at det er flere regioner som er i kunnskapsskyggen, og det vil vi komme tilbake til – vi skal behandle flere budsjett framover her. Vi har lagt inn to konkrete forslag – det gjelder ikke det med Nord-Norge, for det er ikke noe konkret forslag – som vi står alene om. Det ene går på at vi vil gi høyskolene mulighet til å bygge opp kompetansen sin gjennom bruk av rekrutteringsstillinger. Jeg skjønner ikke hva som er galt med det. Det er greit nok, vi kan gjerne stå alene på det, og det gjør vi vel gjerne også, men jeg syns det er underlig at man ikke vil være med på å løfte fram at det skal være mulig på den måten å bygge opp kompetansemiljø ute i regionene. Det samme sier vi i forhold til sentre for fremragende forskning. Fordi om det er vanskelig for Senterpartiet at vi fremmer de forslagene som er vår politikk, så kan ikke vi la være å fremme dem av hensyn til Marit Tingelstads humør – det blir på en måte litt for galt.
Fridtjof Frank Gundersen (Fremskrittspartiet), 2000-02-17:
Jeg er ikke kommet for å anmelde noen spesiell uenighet, men jeg vil gjerne vite hva siste representant på talerstolen mente med denne løftingen, og at man skal bevilge mer til forskning. Det er et problem å få folk til å forske, og skal man få folk til å forske, må de ha høyere lønn. Og da nytter det ikke bare å gi høyere lønn til dem som begynner å forske, lokke dem inn på universiteter og høyskoler, man må også gi høyere lønn til dem som er der allerede. Man kan ikke la de som kommer nye og ferske, tjene mer enn de som er der fra før. Når man da skal regne ut hva dette koster, må man løfte alle sammen. Jeg lurer på om noen har gjort seg forestillinger om hva det egentlig vil koste. Så er det en annen ting. Jeg har i mange år lest at nordmenn gjør mange oppfinnelser, og at det tas ut mange patenter. Men det som særpreger Norge, er at det er svært få nordmenn som gjør noe kommersielt ut av disse patentene, og at det veldig ofte er utlendinger som kjøper opp våre beste patenter. Hvis man ikke kan gjøre noe med dette, står vi også overfor et problem. Det jeg gjerne vil vite, er om Arbeiderpartiets representant har noen oppfatninger om de problemer jeg her reiser.
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2000-02-17:
I bladet Forskning nr. 1 i år er administrerende direktør i Forskningsrådet, Christian Hambro, intervjuet om hva som er skjedd siden Forsk-ningsrådet kom med sine innspill til arbeid med forskningsmeldingen. Han sier: «Svært mye har skjedd» … «Det har nærmest vært et klimaskifte»… «På Stortinget har det fremkommet bred, tverrpolitisk enighet om at det trengs et løft i det norske forskningssystemet, og Regjeringen har uttalt klar vilje til satsing på forskning og utvikling(FoU) bl.a. gjennom Voksenåsen-erklæringen.» (FoU) Innstillingen har blitt god, og den rosen går også til saksordføreren. Jeg er særlig glad for den enigheten som er omkring bruken av forskningsfondet og midlene der, slik at det blir en viktig ressursleverandør framover. Replikken min til representanten Norvoll går på den særmerknaden som var nevnt i stad om Nord-Norge, der det sies at landsdelen «har en forskningsandel som ligger på om lag halvparten av landsgjennomsnittet». Jeg registrerer i et brev fra Nordland fylkeskommune at de ikke nevner dette, men de framhever derimot fylkets potensial innen marin forskning med beskrivelse av et forskningsprogram, og ber oss ta hensyn til det. Det er greit. Jeg må spørre representanten Norvoll: Hva slags dokumentasjon har Arbeiderpartiet å bygge på når de hevder dette, og har Arbeiderpartiet lignende tall for andre landsdeler? Jeg regner med at det er av stor interesse for folk i andre fylker og landsdeler å få høre Arbeiderpartiets syn, for det er vel slik – eller er det ikke slik? – at det først og fremst er kvalitet som skal ligge i bunnen når det skal utvikles forskningsmiljøer?
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2000-02-17:
Jeg trodde faktisk at representanten Norvoll hadde benyttet anledningen til å stresse meg litt mer i forhold til hvorfor jeg ikke var med på Nord-Norge-satsingen, for der hadde jeg en hel liste med argumenter som jeg skulle hatt æren av å få overbrakt og formidlet. Det hadde jeg sjekket ut, så jeg var godt forberedt på det. Men det kan jeg gjøre ved en annen anledning. Når det gjelder spørsmålet om forskningsfondet, skjønner jeg at det er hovedsaken som regjeringspartiene nå skal spørres om. La meg først slå fast at forskningsfondet kom i denne perioden, ikke mens Arbeiderpartiet satt i regjering. Vi er glad for at forskningsfondet kom. Jeg vet fra tidligere perioder at Finansdepartementet ikke er veldig glad i fond i seg selv, det har jeg oppfattet, men det er jo en annen skål. Jeg bare konstaterer at vi har fått et forskningsfond som jeg syns er svært bra, og jeg syns det er en svært god investering nettopp å legge penger i framtidig utvikling, både utdanning og forskning. Så er det et poeng: Hva er betydelig? Ja, det er jo litt av et filosofisk spørsmål. Betydelig kan være veldig mye variert. Det skjønner jeg at flertallet også mener når de sier 10-15 milliarder kr. For la oss ta et regnestykke: I henhold til innstillingen er fondet på 3 milliarder, men jeg minner om at i budsjettet for 2000 er det på 4 milliarder, for Regjeringen kom opp med 1 milliard til – det bør også nevnes. La oss da ta utgangspunkt i 15 milliarder, hvis det er flertallets mål. Dette er da faktisk 100 pst. økning i totalen. Hvis man deler 15 milliarder på fem år, er det 3 milliarder pr. år. Hvis man skal ha 15 milliarder i løpet av en femårsperiode, betyr det at vi skal øke med 3 milliarder hvert år, og skal vi det, er det 100 pst. økning. Det er en svært betydelig økning. Men jeg vil si at det er vanskelig å tallfeste et bestemt beløp, derfor fant vi at det var greit å bare si «betydelig».
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2000-02-17:
Siste del av innlegget til Synnøve Konglevoll kan ikke stå uimotsagt. Hun viste til kommunal- og regionalminister Odd Roger Enoksens satsing på kompetansebygging i distriktene og sa det omtrent slik: Foreløpig må vi konstatere at Odd Roger Enoksen ikke har sentrumspartiene med seg i Stortinget. – Hvor har representanten Konglevoll det fra? Er det fordi vi ikke støttet Arbeiderpartiets særmerknad om Nord-Norge? Det blir ikke bare sært, men rett og slett sårt. Det er antakelig det som er årsaken. Jeg kunne godt tenkt meg å være med på merknaden dersom vi hadde bestemt oss for at vi skulle ta landsdel for landsdel med i innstillingen, men da hadde nok den blitt atskillig mer omfangsrik. La meg ta noen eksempler. Buskerud er det fylket som har færrest studieplasser i forhold til befolkningstallet. Oppland og Hedmark har sammen med Finnmark den laveste studietilbøyeligheten i landet, og Oppland og Hedmark har ikke høyere grads studium i det hele tatt. Innlandsprosjektet «Morgenlandet», som Regjeringen har vært med på å bidra til, skal være en dramotor for kompetanseutvikling i den regionen. Det er slike tanker jeg må ha med meg når jeg skal vurdere å være med i slike særmerknader som Arbeiderpartiet har i innstillingen. Jeg registrerer altså at Arbeiderpartiet ikke tar hensyn til dette. Det kan hende partifeller i innlandet legger merke til det. Jeg har et brev fra Nordland fylkeskommune, fra plan- og næringsavdelingen, der en partifelle av meg, fylkesråd Alf Ivar Samuelsen, er en av underskriverne. Det vil jeg sitere litt fra: «I tilknytning til Stortingets behandling av Forskningsmeldingen vil vi gjerne få understreke at den legger et godt grunnlag for en styrking av kunnskapsutviklingen i næringslivet, og at for Nordland er prioriteringen av marin FoU av særdeles stor betydning.» Dette er et glimrende eksempel på hvordan regioner, fylker, melder inn sine kvaliteter. Det syns jeg er helt bra. Men å lage en særmerknad ut fra det kunne ikke passe for oss, men det er antakelig slik det er for Arbeiderpartiet, som har hatt sine samråd rundt omkring. Jeg ser at Nord-Norge-representantene Norvoll og Konglevoll har flagget denne saken i media, og det er jo greit at de får litt politiske poenger på dette. Men fra Senterpartiets side er vi opptatt av å tenke distriktspolitikk i hele landet. Det har jeg sagt flere ganger før i dag, og det skulle ikke være noen tvil om at det er det vi mener og vil. Jeg kan forsikre at kommunal- og regionalministeren har full støtte i stortingsgruppen på dette. Det skulle bare mangle. Hans forslag om digitalt bredbåndsnett er et godt eksempel på tiltak for nettopp å sikre at folk i hele landet skal få tilgang på kunnskap og kompetansekilder hvor de enn bor. Det kan på sikt også styrke forskningsmiljøene i framtiden.
Harald Solberg (Kristelig Folkeparti), 2000-02-17:
Forskning og utdanning er gjensidig avhengig av hverandre. Derfor er det nødvendig å se forskning i sammenheng med utdanningstilbudet. Forskning og utdanning i Norge har en stor styrke gjennom en desentralisert struktur representert ved høyskolene. Det gjør rekruttering av studenter til høyere utdanning lettere. Dette er et viktig bidrag for å kvalifisere til forskning. En desentralisert struktur gir mange mulighet til å ta utdanning og fortsette med viktig forskningsarbeid uten å måtte flytte til sentrale strøk. Det er et mål å ha en befolkning med et høyt kunnskapsnivå. I innledningen til innstillingen slås det fast at kunnskap og kompetanse blir stadig viktigere, både for den enkelte og for samfunnet. Derfor mener Kristelig Folkeparti det er viktig å legge til rette for utvikling av fagmiljøer med høy kvalitet over hele landet. Dette bidrar også til mangfold og styrke i forskningen. Å kunne tilegne seg og videreutvikle kunnskap og kompetanse uten at dette vanskeliggjøres med stor avstand til utdanningsinstitusjonen, er viktig for å videreføre denne styrken og dette mangfoldet. Fremskrittspartiet foreslår i innstillingen, og representanten Evje tok det opp i sitt innlegg, at det skal foretas en bred gjennomgang av hensiktsmessigheten ved nåværende utdanningsstruktur med tanke på effektivisering og konsentrasjon av fagmiljøene. Da er det naturlig å spørre: Betyr dette nedleggelse av høyskoler? Og i så fall: Hvor mange eller hvilke høyskoler er det Fremskrittspartiet mener er overflødige? Det er også slik at en desentralisert forskningsstruktur bidrar med mye viktig kompetanse for lokalt og regionalt næringsliv. En kraftig sentralisering av forskningen vil bidra til å øke avstanden til det lokale næringslivet. Ser representanten Evje at dette vil redusere det lokale næringslivets mulighet til kunnskapsbasert utvikling?
Harald Victor Hove (Høyre), 2000-02-17:
Norge har en streng praksis for oppholds- og arbeidstillatelse. Likevel har jeg gjennomgående forstått det slik at Fremskrittspartiet generelt har en holdning som går ut på at vår praksis likevel er for liberal. Det har vært Venstres oppfatning i en rekke sammenhenger at vi særlig i forhold til forskning, universiteter og høgskoler, har registrert at vår strenge praksis i dag – og som Fremskrittspartiet så vidt jeg skjønner, normalt vil ha enda strengere – har vært til klar ulempe og skade for norske universitets- og forskningsmiljøer. Vi har hatt en rekke eksempler på at forskere og delvis personale av høy kvalitet ellers som har vært nødvendige for universitetene, har måttet reise ut, og at dette har skapt reaksjoner ved universitetene. Flertallet, alle unntatt Fremskrittspartiet, har i innstillingen en merknad som går ut på at man viser til at Norge har hatt en streng praksis «når det gjelder oppholds- og arbeidstillatelse for utenlandske forskere som har deltatt i norsk forskerutdannelse». En del av bakgrunnen for dette har vært ønsket om å unngå hjerneflukt fra mindre utviklede land. Men vi har i praksis sett at veldig ofte blir resultatet at disse personene finner arbeidsplass i andre utviklede land enn Norge. Nå kommenterer ikke Fremskrittspartiet denne merknaden fra flertallet. Men mitt spørsmål til representanten Evje blir: Er det viktigere for Fremskrittspartiet å dyrke sin fremmedfrykt enn å ivareta norske universiteters og høgskolers interesser?
Harald Victor Hove (Høyre), 2000-02-17:
Kvaliteten og kvantiteten i forskningen er avhengig av mange faktorer. Økonomi og organisering er sentralt, og dette er også det som er i fokus, både i meldingen og komiteinnstillingen. Meldingen var et betydelig løft for norsk forskning. Komiteinnstillingen har forsterket dette. Det innebærer at det kan være grunn til å minne om det Inge Lønning sa om at det er nyttig for norsk forskning å ha Arbeiderpartiet i opposisjon. Arbeiderpartiet gir større bidrag til å øke forskning utenfor regjering enn i regjering. Det er viktig å satse på økt rekruttering til forskningen, og det er også sentralt i innstillingen. Det er viktig å utvikle den menneskelige kapital. Da er det ikke nok med flere stillinger og mer penger, det er også viktig at unge potensielle forskere virkelig velger en forskerutdanning og forskerkarriere. I den forbindelse er det også viktig å stimulere gleden over å forske hos dem som allerede er ansatt i forskning. Dette er i seg selv en viktig faktor, også for å trekke til seg nye, dyktige forskere. Jeg kunne nå ha vært lettvinn og framhevet at lønnsnivået i forhold til andre yrkesgrupper er viktig, og uforpliktende gitt positive utsagn om høyere lønn. Det skal jeg ikke, selv om lønn er vesentlig. Trolig like viktig, og noe som statsråden kan gjøre noe med, er arbeidsvilkårene for forskere. Glede ved å forske er avhengig av en rekke faktorer. Godt utstyr, bibliotek og andre hjelpefunksjoner er viktige faktorer. Her er penger god hjelp. Men det er også viktig at en viser tillit til den enkelte forsker, og gir dem rom for å utvikle kreativitet i sitt eget arbeid. Det er ikke tvil om at utviklingen over tid har gått i retning av økt kontroll og byråkratisering ved universitetene. Blant annet må mange forskere bruke mye tid på å utforme prosjekter for å søke midler. Dette må endres. Det som står i innstillingen om økt grunnbevilgning til institusjonene, kan være et viktig bidrag i denne sammenheng, men prosjektet til Regjeringen om «Et enklere Norge» må også komme forskningsinstitusjonene og den enkelte forsker til gode. Hjemmekontor begynner å bli vanlig i mange virksomheter. Da kan det ikke være riktig å legge vesentlig vekt på tilstedeværelsesplikt for forskere. Det er viktig å bygge på tillit til den enkelte forsker. I Venstres program heter det: Forskere må få tid til å forske, ikke administrere. Dette er en god formulering som også må realiseres.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2000-02-17:
Jeg kan forsikre representanten Konglevoll om at Kristelig Folkeparti også er opptatt av å ha forskning i hele landet. Det sier vi faktisk. Vi sier i en merknad i innstillingen at vi «forutsetter at regionenes behov også blir ivaretatt i den planlagte styrkingen av norsk forskning». Det er bare Arbeiderpartiet som finner det nødvendig å flagge med en egen vimpel i forhold til Nord-Norge. Jeg vil også ha sagt at å øke grunnbevilgningene til institusjonene er en linje som flertallet ønsker. Det betyr også universitetene og høyskolene i Nord-Norge. Disse miljøene har jo en styrke i seg selv på sine fagområder som gjør at de godt vil klare seg i konkurransen om tildelingen av forskningsmidler framover, så jeg synes at det her konstrueres en uenighet som ikke er reell. Det er et forsøk på å sende en vimpel til en landsdel som har gode forutsetninger for å lykkes når en legger vekt på kvalitet.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2000-02-17:
Jeg må få gjøre oppmerksom på at jeg har et engasjement både for Ytre og Indre Namdalen – til representanten Lønnings opplysning. Men jeg har lyst til å si at også Kristelig Folkeparti mener vi trenger en betydelig økt opptrapping av kapitalen i forskningsfondet. Forskningsfondet skal være et viktig redskap for å nå de målene vi har i forskningspolitikken. Det er viktig at de midlene kommer i tillegg til de ordinære bevilgningene. Vi står også sammen med flertallet om premissgrunnlaget for forslaget. Vi har imidlertid ikke funnet grunn til ennå å signalisere hva fondets størrelse skal være. Jeg må nok også si at flertallets formulering her, 10 – 15 milliarder kr, tyder på at beløpet som er angitt, kanskje heller ikke er så veldig gjennomreflektert. For vår del er det helt klart at her er det nødvendig med en betydelig økning utover det som fins der i dag, og rammene for det og opptrappingen her får vi anledning til å komme tilbake til i revidert nasjonalbudsjett.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2000-02-17:
Jeg er glad for at Arbeiderpartiet har et engasjement for alle landsdeler, og jeg opplever det faktisk slik at både innstillingen og meldingen fra Regjeringen har et balansert syn på forskningens betydning for regional utvikling rundt omkring. Det som jeg opplever er Nord-Norges hovedutfordring i forhold til forskningsinnsatsen, er nettopp å øke næringslivets andel av denne i landsdelen. Dette er en utfordring som er knyttet bl.a. til næringsstruktur. Men når vi nå får et tematisk område som går innenfor marin sektor, betyr det også at her legges det til rette for en forskningsutvikling, en forskningsinnsats, nettopp på områder hvor landsdelen har gode muligheter for å nå opp. Jeg er enig med representanten Konglevoll i at det er viktig at en både i komiteer og i utvalg har faglige eksperter fra alle miljø representert. Det er en fare dersom strukturen f.eks. i Forskningsrådet er slik at en bare rekrutterer fra enkelte fagmiljø. Og jeg har tiltro til at en også klarer å få med seg eksperter fra hele landet. Når vi tenker konkret på Nord-Norge, vet vi at landsdelen har veldig gode forutsetninger innenfor romteknologi, innenfor medisinsk teknologi osv. Alle disse miljøene er ledende. Og da blir jeg litt forundret over at Arbeiderpartiet så voldsomt løfter fram denne landsdelens behov, når en vet at de også på mange områder har gode kvaliteter som gjør at de er konkurransedyktige i kampen om forskningspengene.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2000-02-17:
Jeg er enig i at ett forslag fra SV i en innstilling kanskje er litt i minste laget, men jeg konstaterer at SV har hatt en konstruktiv innstilling til arbeidet med forskningsmeldingen, og også at SV er med i det brede flertallet som finnes her. Når representanten Reikvam i sin kritikk av meldingen sier at den er lite ambisiøs, er det en velkjent karakteristikk fra SV. Problemet til SV kan jo være at SV har mange ambisjoner, og da er litt av utfordringen å prioritere mellom dem. Men jeg regner med at SV selvfølgelig står fullt og helt bak det som blir vedtatt i dag. Når jeg tar replikk, er det fordi det er én posisjon som overrasker meg litt i forhold til SV. Vi har et tematisk område innenfor forskningen som går på skjæringsfeltet mellom energi og miljø. Derfor har flertallet funnet grunn til å peke på at Norge som energinasjon også bør ha en ambisjon om å utvikle teknologier som kan redusere CO2-utslipp fra gasskraftverk. Det har SV funnet grunn til å stå utenfor. Det ble jeg litt overrasket over, for jeg trodde at det var helt i tråd med SVs tilnærming til klimapolitikken at en her også ville prøve å utvikle nye og bedre teknologier som kan løse klimaproblemet. Jeg finner grunn til å utfordre SV: Hva er det som er årsaken til at man ikke ønsker å delta i en slik satsing?
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2000-02-17:
Forskningen skal være med på å vise vei for et mer bærekraftig samfunn og for bedre livskvalitet. Men forskningen reiser også nye dilemmaer, ofte av etisk karakter. Jeg er glad for at Regjeringen har tatt denne dimensjonen på alvor gjennom et eget kapittel i meldingen, og denne prioriteringen viser at vi har en kristendemokrat som forskningsminister. I Kristelig Folkeparti mener vi det er viktig med en offentlig forskningsetisk debatt, og at forskersamfunnet holder menneskeverdet høyt. Forskersamfunnet skal utfordre vedtatte sannheter, men må også vise respekt for anerkjente normer og verdier i samfunnet. Vi har i dag et godt system for forskningsetisk debatt og overvåkning, og disse må få gode arbeidsvilkår. Jeg vil spesielt fremheve at de regionale forskningsetiske komiteene for medisin må få gode arbeidsvilkår, da en innen dette fagfeltet ofte kommer opp i etiske avveininger. Vi trenger en levende offentlig debatt innenfor dette feltet. Debatten i dag har på en merkverdig måte blitt preget av en skinndebatt om regionalisering av forskningsinnsatsen. Jeg er enig i svært mye i innlegget til representanten Konglevoll tidligere i debatten, men kan ikke dele hennes sluttsats om at Kristelig Folkeparti ikke ønsker å satse på kompetanse og utdanning i distriktspolitikken. Vi sier jo det stikk motsatte i innstillingen. Vi forutsetter at regionenes behov blir ivaretatt i den planlagte styrkingen. Det er viktig å spre forskningsinnsatsen over hele landet. Kristelig Folkepartis omsorg for Nord-Norge er også vel dokumentert. Så hadde representanten Hagen et innlegg hvor han helt riktig påpekte at pengene ikke er bevilget før vedtak er fattet. Men vi behandler nå en stortingsmelding, og her gir en uttrykk for politiske holdninger og forpliktelser. Etter denne debatten er det svært uklart hva Fremskrittspartiet vil, og hva de vil forplikte seg til politisk. Det må vi kunne forvente av et ansvarlig parti. Alt i alt bekrefter debatten et ønske fra flertallet om å satse på forskning, og det er vi i Kristelig Folkeparti glad for.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2000-02-17:
Sentrumsregjeringen har vært opptatt av å være blokkuavhengig, og de har yndet å fremstille seg selv som mer opptatt av distriktene enn f.eks. Arbeiderpartiet. Vi i Arbeiderpartiet har i denne innstillingen lagt fram en rekke tiltak som vil føre til mer forskning og utvikling i distriktene, tiltak der sentrumspartiene ikke kan gi oss sin tilslutning. I stedet velger de altså ganske konsekvent, ikke så veldig blokkuavhengig, å stå sammen med Høyre. Det som jeg syns gjennomsyrer den linjen de står for, er at man bare skal satse på de miljøene som allerede er godt etablert, mens vi i Arbeiderpartiet mener f.eks. at vi når vi skal tildele rekrutteringsstillinger til høyskolesektoren, også kan tildele det på områder hvor man ser en mulighet til å bygge opp en kompetanse helt i front, også internasjonalt, slik at man kan satse på de miljøene som er litt sårbare, nettopp for å styrke dem. Så jeg har to spørsmål til representanten Arne Lyngstad. Det første er: Hvorfor går sentrumspartiene mot dette? Det andre spørsmålet mitt gjelder Nord-Norge. Når dere går imot det vi sier om Nord-Norge, er det noe dere har drøftet med deres medrepresentanter fra de nordnorske fylkene? Og var de i tilfellet enig i at man skulle gå imot det som vi har lagt inn?
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2000-02-17:
For det første vil jeg si at vi i Arbeiderpartiet har et engasjement ikke bare for Nord-Norge, men for alle de regionene som på en måte nå står svakere på dette området. Men poenget med det med Nord-Norge er at det som landsdel peker seg ut, ved at man faktisk har bare halvparten av de midlene som man skulle hatt hvis man tar befolkningstallet som utgangspunkt. Vi står sammen med sentrumspartiene i en merknad der vi sier at forskning er et viktig virkemiddel for regional fornyelse, næringsutvikling og bosetting, og vi forutsetter at regionenes behov også blir ivaretatt i den planlagte styrkinga av norsk forskning. Men poenget er, og problemet er, at det kommer ikke av seg selv. For å ta et konkret eksempel: Noen av de aller viktigste utfordringene vi har innenfor forskning, gjelder kommersialisering av forskningsresultater, altså prosessen fra noen har funnet på noe og til man klarer å skape en levedyktig bedrift ut av det. Det vil si at ordningene slik de fungerer i dag, gir stort sett støtte til bedrifter som har drevet forskning en stund, som er oppe og går, til store, sterke bedrifter. Så har nå Regjeringa satt ned et utvalg som skal se på kommersialisering av forskningsresultatene. Jeg kjenner ikke de folkene som sitter i dette utvalget særlig godt, men de er sikkert kjempeflinke alle sammen. Men det er ingen fra Nord-Norge der, og det er på en måte litt symptomatisk for den situasjonen vi er i, at det er noen veldig sterke sentraliseringskrefter i samfunnet, og det må vi være bevisst på ikke bare når vi har debatt om distriktspolitiske redegjørelser, men også i de andre debattene, for det er faktisk en sammenheng mellom disse tingene. Så vil jeg bare igjen spørre representanten Lyngstad om det første jeg spurte om: Er det slik at man har diskutert dette med de nordnorske representantene, og er de enige i det?
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2000-02-17:
Vi ser fram til at næringsministeren skal kaste seg rundt etter at Hervik-utvalget har lagt fram si innstilling. Det er også bra at næringsministeren deltar i denne debatten. Det vitner forhåpentligvis om et sterkere engasjement fra næringsministeren for også å bidra til økt satsing på forskning. Hittil har jo næringsministeren sørget for kutt til denne forskninga, men vi får satse på at det blir ei endring på det. Når det gjelder kommersialisering, har det fra mange forskningsmiljøer vi har vært rundt og besøkt og hatt møter med, vært påpekt at det er et stort behov for egenkapital, spesielt utenfor de store sentrene hvor hovedkontorene til bedriftene ligger. Næringsministeren sa i sitt innlegg at meninga med såkornfondet og START-fondet er å hjelpe forskningsbaserte bedriftsetableringer. Men erfaringa hittil, etter det vi har hørt, er at det store START-fondet over to år bare har gitt støtte til 13 bedrifter, såkornfondet, som er noe mindre, har gitt støtte til 16 bedrifter, mens f.eks. lille Leiv Eiriksson Nyfotek i Trondheim med en kapital på bare 10 mill. kr har hjulpet 20 bedriftsetableringer i gang. Grunnen til dette er bl.a. at det er lite rom for å ta risiko. Erfaringa hittil er at de hjelper få bedrifter, og de hjelper ofte de store, etablerte bedriftene etter den mest sårbare fasen. Men etter å ha hørt innlegget til forskningsministeren, virker det som om han er ganske enig i det som vi har lagt inn når det gjelder kommersialisering. Derfor er spørsmålet mitt: Hvorfor kunne ikke regjeringspartiene være med på disse merknadene eller i hvert fall prøve å bli enige med oss om det i forkant av denne debatten?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-17:
Eg vil faktisk starte svaret på denne replikken med å dele ut nokre fleire blomar, til leiaren i komiteen, som sidan ho vart leiar, har vore veldig ivrig på å betre forskinga sin situasjon. Eg må seie at komiteleiaren Grete Knudsen har vore ein heilt annan enn regjeringsmedlemen Grete Knudsen i høve til korleis ho og dei førre arbeidarpartiregjeringane satsa på forsking. Her vil eg gje atterhaldslaus ros til komiteleiaren. Det er heilt rett at eg er glad, og sjølvsagt skal eg òg la det få konsekvensar for på kva måte eg følgjer opp. Eg har sett kva komiteen seier når det gjeld opptrappingsplanen. Ein opptrappingsplan må bety opptrapping – det betyr at ein set ikkje inn alt likt. Ein er nøydd til å sjå på kva ein rekrutteringsmessig og kvalitetsmessig klarer å byggje opp, og då vil det vere ei opptrapping – det betyr ei trapp – og slik vil det òg sjå ut det som kjem i forhold til det. Men når Stortinget sitt fleirtal – ein nesten samrøystes komite, så vidt eg hugsar – seier dette, er det klart at det blir følgt opp. Når det gjeld næringslivet, minner eg om alle dei åra vi har brukt her i Stortinget på å krangle om om overavskriving er lurt eller ikkje lurt. Det var grunnen til at vi sette ned eit utval som eg trur har stor legitimitet, og som eg håpar kjem mest mogleg samrøystes på banen, slik at vi no kan finne ut kva eit breitt utval ynskjer av insentiv. På ein del område er eg innstilt på at vi skal klare å få det med i revidert, men den totale høyringsprosessen og heilskapen i Hervik-utvalet må vi bruke noko meir tid på. Men sjølvsagt skal vi følgje det opp. Når det gjeld fondet, er eg glad for at det er eit vedtak som seier at det skal vere ei monaleg opptrapping. Korleis tolkar eg det? Ja, eg les rimeleg godt utanåt, eg ser kva komitefleirtalet har sagt, og eg ser presisjonsnivået der, 10-15 milliardar kr. Det same presisjonsnivået skal nok vi klare, vi vil kome tilbake med ei fornuftig opptrapping òg på det området.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-17:
La meg ta det siste fyrst: Når det gjeld denne FoU-avgifta, trur eg òg at det er viktig med ei slik avgift at den har ein legitimitet hjå dei som skal vere med og betale avgifta. Difor er det veldig trygt å vite at det faktisk er næringa sjølv som har ynskt denne avgifta. Det er ein solidarisk måte der desse små bedriftene kan få betalt inn, slik at dei veit dei får del i ei kvalitetsmessig god forsking som kan utvikle denne sektoren. Eg var sjølv på ein konferanse i Bergen så seint som for to dagar sidan der dette var eit hovudtema, med perspektiv på det enorme potensialet for utvikling og vekst som ligg i havbruk og fiskeri, der dei fremste representantane for denne næringa takka for at vedtaket om FoU-avgift kjem. Dei var glade for at marin forsking var eitt av dei fire forskingsområda. Så her trur eg med respekt å melde at Framstegspartiet kanskje skulle ha teke kontakt med næringa, så hadde dei sett at det ikkje er noko vi påfører næringa mot deira vilje. Dei ber om å få avgifta for at dei kan få ta ut det enorme potensialet som ligg der. Så til kvalitet: Det er heilt opplagt at Framstegspartiet, Regjeringa og fleirtalet er einige om at det er viktig. Men det er faktisk ikkje berre fagre ord. Vi seier mykje i meldinga om korleis vi vil utvikle kvaliteten. Og ein ting som vi kjem til å gjere mykje meir enn tidlegare, er å bruke evalueringar – også internasjonale evalueringar. Eg trur at når vi skal hevde oss i internasjonal forsking, er det òg nødvendig at vi lagar eit system for evaluering. Vi skriv i meldinga om korleis vi skal gjere det, og her oppfattar eg at vi har fått tilslutning frå fleirtalet. Så eg håper det er rett som representanten Evje sa, at vi neste gong er komne på den same banehalvdelen her.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-17:
Når det gjeld det siste spørsmålet, viser eg til mitt førre svar, til representanten Grete Knudsen. Det som Stortinget vedtek, vil sjølvsagt verte følgt opp, men òg med dei nyanseringane som eg gav i forhold til dette når det gjaldt Hervik-utvalet, der eg siterte kva saksordføraren hadde sagt. Når eg sa at vi prioriterer heile landet, var det ut frå at forskingsmeldinga legg inn ein måte å tenkje forsking og utvikling på som vil kome heile landet til gode, utan at vi strør midlane likt utover, men held det kvalitetsperspektivet som ein har her. Det var berre i forhold til kvalitetsutvikling eg omtalte Forskingsrådet på den måten som representanten Lønning no kommenterte, for det at søknader vert vurderte, er i seg sjølv kvalitetsfremjande, når det skjer på ein føremålstenleg og god måte. Og når det gjeld evalueringa av det, har eg sjølvsagt merka meg kva som er sagt, og er veldig glad for at det er i samsvar med den måten som eg har lagt det opp på. Der har vi akkurat gjennomført ein ganske brei, uformell høyringsprosess med forskingsmiljøa, universitetsmiljøa og høgskuleleiinga om eit mandat og ei framstilling av kva for type internasjonal evaluering ein ynskjer. Så det komiteen seier her, er heilt i samsvar med det som er lagt opp. Det kan vel hende at ein faktisk tenkjer ganske likt der, slik statsråden, Regjeringa og komiteen har tenkt om forsking totalt sett. Når det gjeld samordning, ligg det sjølvsagt i det at vi på nytt oppretta Regjeringas forskingsutval, som regjeringa Jagland hadde lagt ned. Det er ei vesentleg årsak til at meldinga vart så god som ho vart – eg er glad for at òg saksordføraren har sagt ho er god. Korleis det skal organiserast vidare, får vi kome tilbake til, men samordning i Regjeringa er naudsynt.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-17:
Eg kan gjerne kommentere dei to tinga som representanten Reikvam tok opp. Når det gjeld grunnforskinga og universiteta, kan eg stadfeste at eg har merka meg det, og at eg sjølvsagt også vil handtere det som komiteen har sagt vi skal gjere. Men det er to forhold rundt dette som eg tykkjer er viktige. Det eine er at det må stillast veldig klare krav til strategiske program frå universiteta si side når det gjeld forskinga, slik at ikkje vi berre strør likt utover, men at ein då har teke den nødvendige prioriteringsdiskusjonen og den strategiske diskusjonen på universiteta og høgskulane. Når det gjeld finansieringa, vil dette vere atskillig enklare – som representanten Reikvam også seier – når vi har den nye måten å finansiere på. Difor er vel mi innstilling at vi allereie i det budsjettet vi no arbeider med, skal trappe opp delen til universitet og høgskular, men at vi der også har ei trapp reelt, ut frå at vi må ha på plass både finansieringsordninga og dei strategiske planane før vi finaliserer den. Når det gjeld det med det tverrsektorielle, er det eit grunnleggjande perspektiv i meldinga etter mitt syn. Eg kan f.eks. nemne noko som er frykteleg viktig her; ein skal innanfor dei enkelte fire områda ha både det likestillingsmessige og det regionale tungt inne, og i den langsiktige grunnforskinga skal sjølvsagt også dei mjuke områda vere med i den auka satsinga som det er lagt opp til – og det må gjerne skje tverrsektorielt.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-17:
Eg er jo veldig tilfreds med at representanten Norvoll no lot det eine perspektivet liggje, og eg håper då at det eg sa i forhold til det, på ein måte er ei nyansering, som òg er viktig å få inn i debatten. Så skal eg kommentere det som no var hovudpoenget til representanten Norvoll. Det er klart det hadde vore ynskjeleg om vi hadde hatt ei utgreiing som gav tunge og omforeinte løysingar for næringslivssatsing allereie då vi skreiv forskingsmeldinga. Eg vil minne om at vi hadde Aakvaag-utvalet, og det var den førre Regjeringa som hadde det til handsaming. Den fann at det var lite derifrå den ynskte å bruke, og det vart ein stor debatt rundt det. Ein del av oss meinte at t.d. det med overprisavskriving var ein god måte, det meinte ikkje den dåverande regjeringa. I staden for å bruke dette utvalet og gå inn i det som låg føre, ynskte denne regjeringa å kome inn med eit utval som var tungt, forhåpentlegvis samd, og som kom med dristige forslag. Men då trong ein faktisk å setje ned eit nytt utval. Dei fikk ein ganske kort frist, men dei måtte ha ein anstendig frist. Difor er det ikkje lett for meg å kommentere i dag kor mange av tiltaka eg vil setje i gang, og kor fort vi kan få heilskapen. Men det eg lovar, er – som eg vert utfordra til av komiteen, og slik som saksordføraren definerte det – at ein del av tiltaka som vert føreslegne når det gjeld initiering for næringslivet, er eg innstilt på å kome tilbake med i revidert nasjonalbudsjett. Difor meiner eg faktisk – og det er ikkje sjølvgodskap, men det er ein realisme i det – at vi har handtert dette rimeleg fornuftig, på ein måte ut ifrå at det utvalsarbeidet som låg føre frå før, var forkasta av ein så stor del av Stortinget.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-17:
På bakgrunn av den nokså omfattande diskusjonen om det regionale perspektivet, som etter mitt syn i stor grad byggjer på at ein snakkar forbi kvarandre, har eg lyst til å seie: Kva er det som ligg i meldinga og – eg oppfattar – i innstillinga, som er regionalt retta ut frå ei heilskapstenking? Jo, det er å styrkje dei statlege høgskulane gjennom satsinga på kunnskapsallmenningen. Eg skal halde fast på ideen om arbeidsdeling over Norgesnettet, og at kvalitet skal vere grunnlaget for tildeling av oppgåver i Norgesnettet. At vi har opna for at statlege høgskular kan tildele doktorgrad, er eit døme på det. Gode forskingsmiljø ved høgskulane skal få gode rammevilkår, og vi skal utvikle dei regionale innovasjonsmiljøa. Komiteen seier at vi i større grad skal samordne dei med høgskulane – det er vi heilt samde i – og at ein skal sjå i samanheng òg Forskingsrådet og SND. Det er òg eit regionalt perspektiv som er heilskapleg. Så skal det regionale perspektivet òg inngå i dei tematiske satsingane. Det inneber både at forsking innanfor dei tematiske områda kan verte utførte ved regionale miljø, og at forskinga vert innretta slik at ho fremjar regional utvikling. Marin forsking er avgjerande for ei robust fiskeri- og havbruksnæring, som truleg vil vere ein berebjelke i næringslivet langs kysten. Informasjons- og kommunikasjonsteknologien skal takast i bruk i heile landet med sikte på å fremje utviklinga i distrikta. Innanfor satsinga på medisin og helse vil telemedisin ha det sterkaste senteret i Tromsø, altså i Nord-Noreg. Det er såleis heile tida eit perspektiv som òg er regionalt orientert, men ut frå ei heilskapstenking. Når det gjeld senter for framifrå forsking, har eg ei bøn: Eg skulle ynskje at Stortinget kunne samle seg om at vi brukar det norske namnet «senter for framifrå forsking», og ikkje òg her adoptere det engelske «centres of excellence». Det er verkeleg ei utfordring eg vil gje oss, og vonar det kan verte slik. Så til spørsmålet om vi skal ha permanente rekrutteringsstillingar til høgskulane: Ut frå ei kvalitetsvurdering er det klårt at vi vil ha det der òg. Det har vi begynt med, og det tenkjer vi òg å auke, men igjen ut frå ei heilskapsvurdering, ut frå totalperspektivet i meldinga. Når det gjeld Nord-Noreg, kunne eg gjerne no ha teke lista over korleis vi har prioritert det. Eg skal ikkje gjere det, for då går eg inn i den same debatten, som er sektorisert. Eg vil avslutte med å takke Stortinget for ei god innstilling og for ein spennande debatt, samla sett. Eg er optimist på nasjonen sine vegner for at vi no er villige til å satse meir på forsking.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2000-02-17:
Forskningsministeren er glad i dag, og det er det grunn til, han får en drahjelp her i Stortinget i dag som han neppe har fått hos sin regjering så langt. Derfor forstår jeg ikke hvorfor statsråden er så vag når det blir snakk om konkret oppfølging, som Stortinget faktisk forplikter statsråden til – vag når det gjelder rekruttering, ingenting om f.eks. forskningsfondet, som ved salg av statlige aksjer skal opp fra 3 milliarder kr til 10-15 milliarder kr. Statsråden sier heller ingenting om det faktum at han i meldingen forplikter Regjeringen til 5 milliarder kr de neste årene, der 3 milliarder kr skal komme fra et næringsliv som består av bitte små bedrifter. Det offentliges rolle må også her være ganske betydelig. Statsråden sier også at han merker seg at Stortinget er utålmodig, og at han skal gjøre så godt han kan. Nei, det er ikke bare det! Det skal legges frem en forpliktende plan for både det offentliges innsats og næringslivets innsats, og den skal legges frem nå i revidert nasjonalbudsjett. Jeg ber om at statsråden bekrefter det.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-02-17:
Jeg skjønner at vi har irritert representanten Inge Lønning noe i dag. Det i seg selv er ikke uvanlig, men det er merkverdig med representanten Lønning at han har den egenskap at han har problemer med å lytte til det vi sier. For det første er det slik som Ursula Evje nå nettopp nevnte, jeg har ikke holdt noe hovedinnlegg, det har Ursula Evje gjort. Det jeg fant nødvendig å påpeke, og det tror jeg faktisk er meget viktig, er at komiteen selv sier at Stortinget ved to tidligere anledninger har lovet en kraftig opptrapping av bevilgninger til forskning, og man har unnlatt å følge det opp. Derfor har jeg tillatt meg å si at når saksordfører Inge Lønning offentlig har gitt uttrykk for at komiteens innstilling må være et gjennombrudd og varsel om en betydelig opptrapping i bevilgningene til forskning, bør man ta det med en klype salt. Det faktiske forhold er at Stortingets handlinger tidligere har vist at den type løfter i forbindelse med behandling av en stortingsmelding ikke er så mye verd. Jeg er selvsagt fullt kjent med Stortingets forretningsorden og bevilgningsreglement, jeg har bare tillatt meg å påpeke at tidspunktet for å skryte av at man har skaffet penger til et formål, er når vedtak om bevilgningen er fattet, enten i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett, hvor det også foretas endringer i bevilgningene, eller ved budsjettbehandlingen. Det er fordi det er leit når mennesker utenfor denne sal begynner å foreta handlinger basert på at mer penger skal komme, og så kommer ikke pengene. Jeg har også tillatt meg å påpeke at når man kommer med store løfter om økonomiske uttellinger uten å si noe om hvem som skal få mindre, er mulighetene for at de pengene kommer, ikke så særlig store, og det er forholdet her. Når det gjelder forsknings- og utdanningspolitikk, er det i dag forskningspolitikk som drøftes, og ikke så mye utdanningspolitikk, selv om det selvsagt er berørt. Fremskrittspartiet har lenge hatt en meget god utdanningspolitikk, og vi har ved flere anledninger også hatt den store glede å si at denne har vært så god at Høyre har kopiert ganske mye av den etter hvert, for veldig mye av det som Høyre nå kjører på i sin utdanningspolitikk, har de selv stemt imot da vi fremmet forslag om det på 1980-tallet. Så at Inge Lønning kritiserer vår utdanningspolitikk, er ganske fantastisk når hans eget parti har funnet å kunne kopiere så pass mye som de har gjort i de senere årene. Vi syns faktisk det er hyggelig at Høyre har kopiert så mye, og ser frem til mulighetene til å samarbeide med dem i Høyre som ønsker det, for å få gjennomført den politikken etter valget i 2001.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-02-17:
Både Fremskrittspartiet og jeg har relativt store ambisjoner, men vi er likevel så pass beskjedne at vi ikke har det ambisjonsnivået at representanten Inge Lønning noen gang kommer til å være fornøyd med innholdet i de innlegg vi holder fra Stortingets talerstol. Det må jeg bare konstatere at vi også denne gangen har fått bekreftet. Uansett hva jeg gir uttrykk for, vil Inge Lønning aldri være tilfreds. Det kan vi utmerket godt leve med.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2000-02-17:
Eg har tre spørsmål til statsråden som for så vidt går litt utover det han var inne på i innlegget. Det er ofte langt frå idé til lønnsame bedrifter – særleg gjeld dette forskingsbaserte idear. Det er eit problem med omsyn til å ha nok ressursar til å utvikla ideane og få langsiktige eigarar som kan og vil ta den risikoen det er å satsa pengar på slike idear. Tykkjer statsråden at verkemiddelapparatet er godt nok og tilgangen på kapital er god nok for å sikra at flest mogleg gode idear vert utvikla – til sysselsetjing, arbeid og velferd? I tilfelle nei, kva for initiativ vil han ta for å betra på dette? I næringsmeldinga understrekar Regjeringa næringsnøytralitet. Unnataket er då reiarskatten. I forskingsmeldinga gjer Regjeringa framlegg om å satsa spesielt på fire område, som altså er det motsette av næringsnøytralitet. Og i mine auge er dette, som sagt, ei motseiing. Betyr det at Sponheim har endra syn og ser at me må satsa der me er eller kan verta flinke, er jo det ein god lovnad. Eg vil gjerne ha ein kommentar til det. Så har me no snakka om FoU-avgift i fiskerisektoren. Dette er òg vedteke for skogsektoren, bl.a. fordi desse næringane består av mange små aktørar, men det gjeld, som statsråden sa, veldig mange andre næringar og delar av næringar òg. Det er altså veldig mange små og til dels mellomstore bedrifter som kanskje ikkje har så store utviklingsavdelingar, og som ofte knapt nok har større kontor enn det dei får i baklomma. Kan statsråden tenkja seg andre næringar der ein kan bruka ideen om ei forskings- og utviklingsavgift, slik at òg desse bedriftene kan delta, iallfall med pengar til forskings- og utviklingsarbeid?
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2000-02-17:
Når det gjelder spørsmålet fra representanten Norvoll, vil jeg bekrefte at Regjeringen er svært opptatt av å satse på og jobbe med forskning innenfor marin sektor på bakgrunn av at marin sektor har et betydelig verdiskapingspotensial – kanskje det største verdiskapingspotensial i årene framover. Og det er et klart mål at offentlig forskningsinnsats skal økes i denne sammenhengen. Når det gjelder FoU-avgiften, vil jeg bare få på plass med det samme, hvis det kunne oppfattes utydelig, at det er næringen selv som skal disponere og styre FoU-avgiften. Når det gjelder andre virkemidler, tror jeg vi må være så ærlige overfor oss selv at vi innser at det med en så stor underskog av små og mellomstore bedrifter vil være nødvendig med en betydelig offentlig innsats. Men det er viktig å få fram at næringen selv har bedt om denne FoU-avgiften, og det er viktig at den satser skikkelig på egen hånd, slik at den kan bidra til en næringsrettet forsknings- og utviklingsvirksomhet innenfor fiskeriene. Når det gjelder nye miljø kontra de etablerte institusjonene, vil jeg ikke avvise at det kan være mulig å utvikle forsknings- og utviklingsmiljø innenfor nye institusjoner, men jeg tror vi skal ha som utgangspunkt at med den store satsingen som vi nå går inn for innenfor marin forskning, skal vi i hovedsak bruke de etablerte forskningsinstitusjonene vi har både i Bergen, Trondheim og Tromsø.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2000-02-17:
Jeg oppfattet at representanten Løvik, og også representanten Norvoll, er glad for at fiskeriministeren deltar i debatten. Jeg har lyst til å si: Det skulle bare mangle – med det potensialet vi har innenfor marin sektor. Jeg har i mine fire uker som statsråd lagt stor vekt på å fokusere på verdiskapingspotensialet, forskningssatsingen, i årene framover. Så til FoU-avgiften. Den skal ikke bli en sovepute. Vi er opptatt av å ha et samarbeid mellom næringen, forvaltningen og departementet om å ta i bruk verdiskapingspotensialet som ligger der, og FoU-avgiften skal vi sørge for blir styrt av næringen selv. Så til vekstpotensialet og markedsadgangen, som er spørsmålet til slutt. Jeg har lyst til å understreke: Jeg tror en av de sentrale forutsetningene for å ta i bruk verdiskapingspotensialet i marin sektor er at vi sørger for markedsadgang, at vi satser skikkelig på å utvikle det. Jeg kan nevne at allerede neste uke vil jeg på en reise i Japan ta opp den problemstillingen med hensyn til WTO med min japanske kollega, fiskeri- og landbruksministeren. Det satser vi skikkelig på. Vi har også nettopp bestemt at vi skal engasjere en fiskeriråd ved WTO-delegasjonen i Genève. Så vi satser aktivt på å bedre arbeidet med markedsadgang. Jeg har lyst til å understreke: Å sikre markedsadgang for fiskerinæringen er kanskje en av de beste måtene å drive aktiv og god distriktspolitikk på.