trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2007-02-20:
Aller først vil jeg slutte meg til saksordførerens innlegg, som jeg syns var interessant historisk. SV deler fullt og helt de betraktningene som saksordføreren gjorde seg. Jeg syns også at representanten Hagen hadde et godt innlegg. SV er ikke klar for å konkludere når det gjelder hvordan vi skal bruke lagtingssalen. Der må vi ha en videre prosess. For øvrig kan jeg slutte meg til det representanten Hagen sa. Jeg vil gjerne begrunne hvorfor SV er glad for at et enstemmig storting nå velger å oppheve inndelingen av Stortinget i et odelsting og et lagting. Jeg vil bare utdype litt av det de to foregående talerne sa. Det ene er det at det er en krevende situasjon for små partier – SV regner seg som et relativt lite parti – å ha personer plassert i Lagtinget, som gjør at de er forhindret fra å delta i viktige debatter om lovsaker. Vi opplever det faktisk som et reelt problem, både når vi skal sette sammen Odelstinget og Lagtinget etter et valg, og i det daglige arbeidet i Stortinget. Vi må ta inn personer som ikke er kjent med saken, for å holde innlegg på vegne av saksordføreren i bestemte lovsaker. Derfor blir det mye lettere for representantene og for partigruppene – særlig for de små – å få dette til å fungere etter 2009. Den andre grunnen er at den kvalitetssikringen som Lagtinget har vært, er enkelt å ivareta gjennom en ordning med to runder i Stortinget – for det er jo det Lagtinget har vært brukt til. Det har ikke vært de store politiske slagene i Lagtinget, så vidt jeg har fått med meg, de siste årene. Så til slutt til dette med sammensetningen av Presidentskapet. Vi er glad for at man satser på å ha et bredt presidentskap, altså seks medlemmer. I dag er fem av de sju partiene på Stortinget medlemmer av Presidentskapet. Det at man har en såpass bred deltakelse fra Stortinget i Presidentskapet, gjør at også de små partiene har større muligheter til å delta. Jeg tror det er viktig at vi har et bredt sammensatt presidentskap som kan speile Stortinget så bra som mulig.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2007-02-20:
Alle i Norge burde ha en plass å bo. Det er nok å se ut, utenfor Løvebakken i dag: Når vi ser det norske klimaet, er jo det et argument i seg sjøl for at man skal ha en plass å bo. Men det er også viktig å ha en plass der man hører til, en plass der man har senga si, en plass der man kan sette fra seg treningsbagen eller hva det måtte være. I det velferdssamfunnet som Norge har bygd opp gjennom mange år, er bolig etter SVs mening helt fundamentalt. Man vil fort dette utenom også en del andre velferdstjenester dersom man ikke har en egen bolig. Man kan spørre: Er dette noe stort problem? Er det nødvendig å fremme dette som et eget grunnlovsforslag? Etter SVs mening er det det. Det er fortsatt ca. 5 000 mennesker i Norge som er uten egen bolig. Det betyr at det er et problem som vi må ta på alvor. Sjøl om tallene har gått litt ned de siste årene, er det en veldig beskjeden reduksjon. Dessuten ser vi en utvikling, særlig nå, der boligprisene er så pass høye at vi er i ferd med å skape en del sosiale klasseskiller ved at enkelte faktisk har problemer med å komme seg inn på boligmarkedet, til tross for at de ikke har spesielle problemer. Er man i en situasjon der man ikke har foreldre man arver, eller andre man arver, og man heller ikke har noen spesielt god økonomi, så er det faktisk enkelte, særlig i de store byene, som kan risikere ikke å kunne skaffe seg sin egen bolig. De må da finne en annen type løsninger for hvordan de skal bo. Når vi fremmer dette som et grunnlovsforslag, er det fordi vi mener at rett til bolig kommer på lik linje med f.eks. retten til arbeid, som er tatt inn i Grunnloven. Vi beklager at vi ikke får med oss resten av Stortinget på det. Vi registrerer at flertallet i komiteen også er opptatt av at folk skal ha egen bolig, og det er vi glade for, men vi syns det bør stå i Grunnloven, for på en måte å understreke alvoret i saken, og slik at det får enda høyere prioritet blant politikere på Stortinget.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2007-02-20:
Da fremmer jeg SVs forslag.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2007-02-20:
Respekt for liv og menneskeverd er grunnleggende verdier i vårt samfunn. Det kommer til uttrykk i Grunnlovens bestemmelser. Norge har dessuten sluttet seg til Verdenserklæringen om menneskerettigheter, hvor retten til lov, frihet og personlig sikkerhet er slått fast. Videre er Den europeiske menneskerettighetskonvensjon og FN-konvensjonen om barns rettigheter inkorporert i menneskerettsloven av 21. mai 1999. I de senere år har det fra flere hold vært slått til lyd for å gi menneskerettighetene en bredere plass i den norske grunnlov. Mange forhold taler for en styrking av Grunnloven på dette området. Det krever imidlertid en bred tilnærming og en grundig bearbeiding. Slik jeg ser det, tilfredsstiller ikke det foreliggende grunnlovsforslag de krav som bør stilles dersom menneskerettighetsproblematikken skal gis en bredere og sterkere forankring i vår konstitusjon. Jeg har merket meg at begrunnelsen for det foreliggende forslag er å understreke at den grunnleggende respekt for liv og menneskeverd fortsatt skal prege vårt samfunn. Dette hensynet er det bred enighet om, og det er, slik jeg ser det, ivaretatt i dagens lovgivning. Ett av punktene i forslaget reiser dessuten vanskelige spørsmål. Det gjelder definisjonen av retten til liv og legemlig integritet fra unnfangelse til naturlig død. Dette går rett inn i abortdebatten, i debatten om fosterdiagnostikk og bio- og genforskning og inn i lovgivning hvor det opereres med andre definisjoner for når et individ får juridiske rettigheter. Det betyr at vi ved å vedta det foreliggende forslag ville så tvil om bestemmelser i andre lover. Arbeiderpartiet støtter følgelig ikke det foreliggende forslag, men er åpen for en debatt om hvorledes vi skal sikre menneskerettighetene en mer framtredende plass i vår grunnlov enn det de har i dag. Med disse kommentarer anbefaler Arbeiderpartiet å ikke støtte forslaget.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2007-02-20:
Dette er antakeligvis siste gangen vi har regjeringens melding om embetsutnevninger til behandling her i Stortinget. Og i den grad noe skal karakteriseres som et «minnemøte», slik representanten Lønning tok til orde for i saken om nedleggelse av odelsting og lagting, er dette også et minnemøte. Men kransepålegging kan også skje med et smil! Under behandlingen av stortingsmeldingen om embetsutnevninger for 2005 hadde jeg gleden av å kunne gi honnør til departementet for at vi endelig hadde fått en form på meldingen som gav Stortinget grunnlag for en seriøs vurdering av ulike sider ved statens embetsutnevnelser, og som var i samsvar med de ønsker Stortinget hadde gitt uttrykk for. Etter å ha vurdert forholdet mellom det arbeid som nedlegges for å få fram meldingen, og den verdi meldingen har, er jeg og komiteen blitt overbevist om at Stortingets og offentlighetens informasjonsbehov kan ivaretas på andre måter. Behandlingen de siste årene har nemlig vist at den offentlige interesse for enkeltsaker er minimal. Kontroll- og konstitusjonskomiteen foretar dessuten en gjennomgang av hver enkelt ansettelse i forbindelse med kontrollen av statsrådets protokoller. Da har man alle opplysninger, herunder utvidede søkerlister, tilgjengelig. Eventuelle spørsmål vil kunne avklares i den sammenheng. Oppmerksomheten rundt hvorledes sammensetningen av embetsverket i staten utvikler seg, er derimot et stadig tilbakevendende tema. Forholdet mellom kvinner og menn, rekruttering fra ulike deler av landet osv. er informasjon som kan være nyttig i mange sammenhenger. En enstemmig kontroll- og konstitusjonskomite viser til at den statistiske informasjonen som i dag ligger som vedlegg til stortingsmeldingen, kan tas inn i Fornyings- og administrasjonsdepartementets budsjettproposisjon, og på den måte komme til Stortingets kunnskap. Dette vil være en god løsning. I denne proposisjonen foreligger det allerede betydelig statistisk materiale. I tråd med merknadene henstiller komiteen til Presidentskapet om å ta initiativ til at Stortingets forretningsordens § 12 nr. 10 bokstav a endres slik at kontroll- og konstitusjonskomiteens plikt til å behandle meldingen faller bort. Men det at meldingen forsvinner, betyr ikke at alt er som det skal være. Andelen embetsutnevnelser av kvinner har ligget relativt stabilt, mellom 26 og 31 pst. i perioden 2000–2005, og har økt til 35 pst. i 2006. For hele perioden er kvinneandelen blant ansatte 29 pst., mens 30 pst. av søkerne er kvinner. Det er altså langt fram før vi kan snakke om likevekt mellom kjønnene. Og fortsatt er det betydelige forskjeller departementene imellom. Sterkest ubalanse finner vi i Forsvarsdepartementet, Justisdepartementet og Utenriksdepartementet, men også andre departementer bør følge utviklingen nøye. En enstemmig komite forutsetter at Regjeringen følger utviklingen og treffer tiltak for å sikre en bedre balanse mellom kjønnene. Med disse merknadene anbefaler jeg at St.meld. nr. 10 for 2006-2007, Embetsutnemningar m.m. 1. juli 2005– 30. juni 2006, vedlegges protokollen – og da reelt sett protokollen.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2007-02-20:
Berre nokre få korte kommentarar frå mi side. Som det går fram av innstillinga, er Framstegspartiet sine medlemer i komiteen samde i fleirtalsinnstillinga. Det er klart at den grunnleggjande respekten for liv og menneskeverd gjeld og skal gjelde for alle i det norske samfunnet. Behovet for å sikre retten til liv synest vi er tilstrekkeleg teke vare på i gjeldande lovverk. I Framstegspartiet står kvar enkelt representant fritt i desse spørsmåla og kan stemme etter si eiga overtyding – dette berre for å ha gjort det klart når det gjeld voteringa seinare i dag.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2007-02-20:
Berre ein kort merknad frå Framstegspartiet si side. Vi er med på fleirtalsmerknadene, som det går fram av innstillinga. Vi er også skeptiske til programformuleringar i Grunnlova og til kanskje å innføre rett til økonomisk underhald. Det er litt forskjell på det og det å ha rettar i høve til å kunne vere eit menneske i samfunnet. Det å ha ytringsfridom er ein rett som gjer at ingen andre hindrar deg i å ha ei ytring. Det å ha trusfridom er at ingen andre kan hindre deg i å ha ei tru og å utøve trua di. Det blir ein annan rett enn den retten som ligg i at ein skal kunne gå med Grunnlova i hand og krevje eit økonomisk oppgjer frå ein eller annan, som då skulle gi deg den retten. Det blir meir eit program, og det blir meir ein politisk debatt som – som det står i innstillinga også – skal takast i samband med dei årlege budsjetta, om ein skal ha moglegheiter til å kunne få bustad, som denne saka gjeld. Vi er ikkje ueinige i at eit politisk hovudmål for alle politiske parti er at det landet vi bur i, ikkje skal ha bustadslause. Det er heilt klart at det er eit politisk mål at alle som bur i Noreg, skal ha tak over hovudet og ein rimeleg levestandard. Men vi synest ikkje det er nødvendig å grunnlovfeste retten til bustad. Vi er meir opptekne av at vi gjer eit stykke politisk arbeid, slik at det ikkje blir for mange som eventuelt ikkje har tak over hovudet. Målsetjinga må sjølvsagt vere at alle skal ha tak over hovudet.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2007-02-20:
Først vil jeg gi uttrykk for glede over at denne debatten blir ført med en slik seriøsitet, og at innstillingen i så stor grad preges av respekt for den saken som vi behandler. Som mennesker har vi en egenverdi i kraft av å være menneske. Ingen av oss gjør oss fortjent til denne. Den mener jeg er gitt oss. Med mitt syn på mennesket, på samfunnet og på naturen er dette perspektivet helt grunnleggende. Dagens grunnlovsforslag berører da slik den mest fundamentale rettighet: retten til liv. Alle andre rettigheter avhenger av denne. Kanskje det er nettopp dette perspektivet, det at vi snakker om den mest grunnleggende rettighet, som gjør denne debatten så viktig, men også så vanskelig. Representanten Foss tok i sitt innlegg opp om retten til liv trenger ytterligere grunnlovsstøtte. Mitt svar på hans utfordring er et klingende ja! Vi ser jo at menneskelivet utsettes for et voksende kommersielt press. Som lovgiver mener jeg at vi ikke kan la disse markedskreftene være de styrende krefter på disse grunnleggende områdene. Retten til liv understreker mangfoldet, ulikheten, blant oss mennesker. Markedskreftene må ikke få lov til å være de rådende i forhold til å sette et idealbilde og en ensretting. Tanken om menneskeverdet og retten til liv er det beste vernet mot dette. Dagens forslag dreier seg om retten til liv i alle livets faser, for det er det samme individ som fra befruktningen av vokser, utvikler seg, blir født og til slutt dør. I alle livets faser må vi bli møtt med respekt og verdighet, og da trengs det mer godhet og nestekjærlighet, og mindre råskap. Dette er krevende, men livet kan ikke kreve mindre av oss. I debatten har det blitt hevdet at menneskerettigheter, menneskeverd og respekt for livet skal ses i forhold til de konkrete saker som vi har til behandling. Ja, det skulle bare mangle om ikke menneskeverdet, menneskerettigheter og respekt for livet skal ses og veies i hver eneste konkrete sak! Men med en lovfestet rett i Grunnloven ville vi også med tydelighet vise vårt syn på mennesket. Som politiker er jeg verdiorientert og ikke systemorientert. Jeg er derfor opptatt av at det ikke må skje noen instrumentalisering av mennesket, da jeg finner en slik tankegang problematisk i forhold til selve menneskeverdet. Med dagens rivende utvikling innen bioteknologi mener jeg det er nødvendig å drøfte, stoppe opp og reflektere litt over menneskets stilling. Som ung politiker håper jeg at vi ikke bare kan se mulighetene innen bioteknologi, men også ta inn over oss den skjøre linjen som er mellom etikk og teknikk. Med en sterkere betoning av retten til liv vil selve livet stå sterkere i møte med teknologien.
Ivar Skulstad (Arbeiderpartiet), 2007-02-20:
Stortinget skal i dag behandle et grunnlovsforslag, et nytt punkt d, retten til bolig, under Grunnloven § 110, om at staten skal ha plikt til å sørge for at alle får en egen bolig. Samtidig skal ikke den enkelte borger kunne bruke en slik bestemmelse i en rettssak mot staten med påstand om å få tildelt et sted å bo. Tilsvarende grunnlovsforslag ble også behandlet i forrige stortingsperiode. Intensjonen med grunnlovsforslaget er at staten gjennom lovgivning forpliktes til å føre en sosial boligpolitikk, samtidig som det er ment å understreke at bolig er en sentral forutsetning for å kunne nyte godt av andre menneskerettigheter. Jeg regner med at representanten for SV selv vil redegjøre nærmere for forslaget. Komiteens flertall, alle utenom Sosialistisk Venstreparti, viser til at det er bred enighet om å føre en boligpolitikk som gir alle en sjanse til å få egen bolig, selv om det er ulike syn på hva slags virkemidler som skal benyttes. Flertallet viser til at retten til en rimelig levestandard, bl.a. retten til et tilfredsstillende sted å bo, er omhandlet i FN-konvensjonen om økonomiske, sosiale og kulturelle rettigheter, som er inkorporert i norsk lov i lov om styrking av menneskerettighetenes stilling i norsk rett. Menneskerettighetene generelt og dermed også retten til en rimelig levestandard er også gitt grunnlovsvern gjennom Grunnloven § 110 c. Flertallet understreker statens ansvar for å føre en boligpolitikk som sikrer innbyggerne i Norge et sted å bo. Kommunene har også et ansvar for å skaffe bostedsløse som ikke klarer å skaffe seg bolig selv, et sted å bo. Derfor anbefaler jeg komiteens tilråding.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2007-11-20:
Egentlig har vel debatten også tilkjennegitt at det er et samlet storting som er opptatt av miljøtilstanden i Mjøsa, og sånn sett kunne en kanskje unnlatt å ta ordet for annen gang. Men jeg synes representanten Sjølis innlegg fortjener kanskje noen understrekninger vår side. For det er faktisk sånn at situasjonen tas på alvor av komiteens flertall, og ikke minst av miljøvernministeren. Det har han understreket gjennom det brevet som er sendt til komiteen, og jeg synes også han på en svært god måte har understerket det gjennom sin tale her i dag. Så problemstillingen tas på høyeste alvor. Jeg synes også Sjøli bruker litt sterke ord i sin bekymring både over at en kun gir generelle kommentarer om situasjonen, og over at en ikke vil gjennomføre nye krafttiltak. Da synes jeg på en måte representanten Sjøli faktisk burde gå til sitt eget parti og spørre hvordan de har tenkt å gjennomføre ytterligere tiltak i de kommende årene. For i statsbudsjettet for 2008, og Høyres alternativ til det, er verken Mjøsa eller miljøgifter på noen som helst måte styrket i – skal vi si – miljøvernministerens økonomiske handlefrihet. Skulle en gått lenger enn det en faktisk nå gjør, og skulle en gått så langt som Sjøli kanskje egentlig håper på, så måtte det vært fulgt opp gjennom et alternativt budsjettforslag for 2008. Så jeg synes, avslutningsvis, det er greit å konstatere at situasjonen tas på alvor. Men skulle det vært en form for substans i det som i hvert fall representanten Sjøli framhever, så burde det vært fulgt opp gjennom konkrete budsjettiltak for 2008 fra Høyres side, noe jeg konstaterer ikke er gjort.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2007-11-20:
God vannkvalitet er viktig, det er det ikke tvil om. At også fisken som skal spises, er godt innenfor de til enhver tid gjeldende kostholdsråd som gis, det er også viktig. Mjøsa, som vi i dag fokuserer på, har fra 2003 hatt et eget overvåkningsprogram, handlingsprogrammet for kontroll med utslipp av miljøgifter til Mjøsa. Mjøsa har et slikt program på grunn av de utfordringer vi har med stor tilførsel av næringsstoffer fra landbruket og miljøgifter fra ulike kilder. Vi vet alle at Mjøsa ligger i et unikt frilufts- og rekreasjonsområde for både lokale og tilreisende. Derfor er det viktig at vi har en tett oppfølging av utviklingen i Mjøsa, noe som skjer gjennom handlingsprogrammet, der det fortløpende vil bli vurdert konkrete tiltak knyttet til de miljøgiftene som finnes i Mjøsa pr. i dag, slik også Bondevik-regjeringen la opp til i stortingsmeldingen om Regjeringens miljøvernpolitikk og rikets miljøtilstand. Kristelig Folkeparti er glad for at Høyre fokuserer på miljøgifter, fordi miljøgifter trenger det politiske fokuset. Men på bakgrunn av det arbeidet som allerede foregår i Mjøsa, ser ikke vi nødvendigheten av i dag å være med på å be om en handlingsplan, siden vi har et handlingsprogram som følger utviklingen tett.
Erling Sande (Senterpartiet), 2007-11-20:
Miljøsituasjonen i vassdrag, innsjøar og fjordar rundt om i landet vårt er noko som opptek Senterpartiet sterkt. Vi veit at tilgangen på reint vatn er ei stor utfordring globalt, og sjølv om vi her i landet har god tilgang på vatn – ja, i nokre delar av landet nærast altfor god tilgang på vatn – er det avgjerande viktig at vi sikrar at miljøgift ikkje øydelegg vassressursane våre. Det er dessverre eit faktum at i og ved mange fjordar, vassdrag og innsjøar finn vi kjelder til ureining som påverkar vasskvaliteten og dermed får følgjer for økosystema og det biologiske mangfaldet i dei aktuelle vassdraga. Det er viktig å arbeide langs to spor. Vi lyt byggje kunnskap om og kartleggje dei ureiningskjeldene vi har, og følgjene av dei, og vi lyt setje i verk tiltak for å sikre opprydding. Så langt som mogleg lyt vi streve etter å fjerne eller redusere dei kjeldene som finst til ureining. Det er viktig å arbeide systematisk for å sikre opprydding av miljøgifter i vassdrag, sjøar og fjordar og setje inn størst innsats der situasjonen er mest alvorleg. Saksordføraren har i denne saka på ein god måte sagt noko om oppfølging av handlingsprogrammet for Mjøsa. Eg skal ikkje forlengje debatten unødig, men berre stille meg bak det som saksordføraren har sagt, og understreke at Senterpartiet er oppteke av miljøtilstanden i Noreg sin største innsjø. Vi føler på mange måtar at forslaget frå opposisjonen er eit forsøk på å slå inn opne dører. Her er ein i gang med eit godt og verdifullt arbeid for å betre miljøtilstanden, og vi ønskjer å gi støtte til det arbeidet som blir gjort.
Erling Sande (Senterpartiet), 2007-11-20:
Jakttidene har dei siste åra vore fastsette av Direktoratet for naturforvaltning etter opne og inkluderande høyringsprosessar der både grunneigarar, naturvitskaplege miljø, interesseorganisasjonar og lokale styresmakter vert høyrde. Det har vore viktig for å sikre ei god fagleg forvaltning av bestandane, men det har òg bidrege til å forankre avgjerdene i dei ulike miljøa. Det har ikkje vore noko unisont krav – iallfall ikkje som Senterpartiet har kjennskap til – frå dei aktuelle partane om at denne praksisen for fastsetjing av jakttider bør opphøyre. Det opphavlege representantframlegget vi handsamar i Stortinget i dag, er eit godt eksempel på kvifor det framleis bør vere denne praksisen. Som det blir peika på i merknadene, ville framlegget ha hatt særs uheldige konsekvensar for t.d. jakt på rådyrbukk og villrein. Og sjølv om det kan vere gode grunnar til å utvide jakttida på hjortevilt, er det viktig å ta inn over seg dei ulike omsyna og den ulike praksisen vi har for jakt på ulike artar. Det tyder faktisk på at forslagsstillarane ikkje har hatt nok kompetanse på dette området, og det er med på å understreke fleirtalet sitt poeng i saka. Kanskje er det særskilt overraskande at partiet Høgre, som i sin retorikk ofte går til angrep på politisk regulering og detaljstyring, no ser ut til å vere villig til å gjere fastsetjing av jakttider til ei jamleg øving her i Stortinget. Jakt er etter Senterpartiet sitt syn viktig både for matauk, rekreasjon, næring og turisme. Mange stader i landet er jakt òg kultur, det er samhald, og det er viktige møteplassar. Senterpartiet støttar dagens modell for fastsetjing av jakttider, og understrekar viktigheita av den dialogen som skal vere mellom Direktoratet for naturforvaltning og dei aktuelle partane. Vi trur faktisk dei beste løysingane er å finne innanfor dagens system. Det er viktig at aktørane får gi innspel, og det er viktig at desse innspela blir tekne på alvor. Vi er vidare svært opptekne av det høvet som Fylkesmannen har til å forlengje jakttidene i dei tilfella der det er føremålstenleg. Dette skapar ein viktig fleksibilitet i forvaltninga av bestandane, og det gjer at intensjonane som forslagsstillarane synest å ha, dei fleste plassane blir imøtekomne allereie i dag. Vi støttar derfor ikkje mindretalet i saka, og ønskjer at fastsetjing av jakttider ikkje skal vere tema for jamleg debatt i denne salen. Så er det jo slik at det vil vere eitt unntak der vi ser vi ikkje kan leggje avgrensingar, nemleg når det gjeld regjeringsjakt.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-11-20:
Uten å forsøke å framstå som noen absolutt ekspert på dette området i min første representantforslagsdiskusjon om miljøpolitikk tror jeg vel det er ganske opplagt at man må gjøre begge deler. Man må stoppe den ytterligere tilførselen av miljøgifter til Mjøsa, og vi må rydde opp i fortidens synder. Men når vi rydder opp i fortidens synder, er det selvsagt helt avgjørende at vi gjør det på en sånn måte at vi reduserer og begrenser problemet, og ikke simpelthen sprer det utover. Derfor er det nær sammenheng mellom å kartlegge og skaffe seg kunnskap om hva årsaken måtte være, hva som er avleiret i Mjøsa, og å sette i gang arbeidet for å fjerne det. Det finnes en rekke internasjonale eksempler på at man i den gode hensikt å redusere et problem simpelthen bare har spredd problemet utover.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-11-20:
Jeg er ikke kjent med den problemstillingen som Tord Lien her tar opp om at det eventuelt skulle være en annen praksis i Nord-Trøndelag og et annet konfliktnivå der. Men jeg vil tro at i første omgang vil det som sies her i Stortinget fra Tord Liens side, være noe som man vil merke seg – både i Nord-Trøndelag og i Direktoratet for naturforvaltning. Jeg har full tillit til at de vil finne de riktige og gode løsningene uten direktiv fra meg. Men når et slikt spørsmål tas opp i Stortinget, er det alltid for disse instansene verdt å merke seg at dette er noe som landets nasjonalforsamling, som landets øverste myndighet, har interesse for. De bør så se på om det tilsier at de bør bedre sin praksis.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-11-20:
For det første forholder Regjeringen seg til det Stortinget bestemmer. Når Stortingets flertall skriver dette, er det Regjeringens lov. Slik fungerer det alltid. I tillegg til det ser jeg selvfølgelig en rekke gode grunner til det rent personlig. Men jeg vil si at det er jo også det som faktisk følges opp i praksis. Når det ifølge de tallene jeg har – som jeg håper er à jour – for 83 kommuners vedkommende har vært en utvidelse av jakttiden for elg og i 92 kommuner for hjort, er vel det et indisium på at den lokale beslutningsmyndighet faktisk fungerer. Den fungerer slik at tiden blir utvidet der det er et reelt behov for det – og på basis av den nødvendige avveining av dette viktige hensynet opp mot andre viktige hensyn som friluftsinteresser for dem som ikke driver jakt, og for dem som driver annen form for jakt.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-11-20:
I denne omgang tror jeg at jeg lar alle bemerkninger om gasskraftverk og annet ligge. Det er jeg sikker på at vi får rik anledning til å komme tilbake til i Stortinget ved senere høve. Når det gjelder denne saken, prøver jeg å være litt presis og litt prinsipiell. Hvis interpellanten spør om jeg vil ta dette ene produktet ut av køen og si at dette er det eneste saliggjørende, og at det skal det gis penger til, så er mitt svar nei. Hvis han derimot spør om dette er et fornuftig produkt som jeg har et sterkt ønske om at Innovasjon Norge, Forskningsrådet, CICERO og de andre instituttene som nå forsøker å vurdere dette, går inn og gjør en faglig vurdering av om er støtteberettiget, så har de statsråden i ryggen – og jeg er sikker på andre statsråder også, for å si det slik, i ryggen – hvis de gjør det. Men det er de som må foreta den faglige vurderingen, og jeg håper at de kan finne fram til ordninger som gjør at dette kan prøves ut. Det vil være veldig positivt. Jeg tror vi kommer i en helt umulig situasjon, både på miljø- og utviklingsområdet, hvis jeg skal være Norges øverste oppfinner som skal ta stilling til innholdet i hver enkelt oppfinnelse som gjøres rundt omkring i landet. Det gjøres mange gode oppfinnelser i Norge, og jeg tror dette er en av de mest lovende. Det er ikke det denne diskusjonen dreier seg om, men dette er en indikasjon på at det er en meget lovende oppfinnelse som det er all grunn til å prøve ut, og som det er all grunn til å finne støtteordninger for. Men den endelige, faglige vurderingen av dette må gjøres av Innovasjon Norge, av Forskningsrådet og av de kompetente instanser. Men jeg kan gjerne, for å tilfredsstille interpellanten, her og nå si at jeg håper de finner fram til ordninger som gjør at dette kan bli prøvd ut.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2007-11-20:
Jeg er noe forundret over den småsnurte tonen som interpellanten har i sitt siste innlegg, etter en debatt som, slik jeg ser det, må være strålende sett fra både oppfinnerens og interpellantens side. Dette er en debatt som har vist at det i denne sal er tverrpolitisk enighet om at dette er meget interessant. Det er bekreftet fra Arbeiderpartiet, fra Kristelig Folkeparti, fra Venstre, fra Fremskrittspartiet og fra SV. Det er mulig jeg har oversett noen, men alle som har hatt ordet, har sagt at dette er et uhyre interessant produkt, som det er all mulig grunn til å følge videre. Man må forutsette at de faglige instanser følger med i timen, at Forskningsrådet, Innovasjon Norge og andre registrerer at det er et bredt ønske i Stortinget om at man går videre på dette. Så må de på basis av det gi sine faglige råd. Men jeg er fullt beredt til å snakke med dem. Det eneste jeg ikke kan gjøre, er å oppheve meg til en slags faglig overdommer, som i detalj bestemmer hva som er gode oppfinnelser eller ikke i Norge. Hvis gründeren eller interpellanten kan klargjøre nøyaktig hva som skal til for å få til den nødvendige utprøvingen av dette, er jeg på basis av den brede interessen det er for det i Stortinget, og den store interessen jeg selv har for produktet, selvsagt beredt til å snakke med de ulike faglige instansene om hvordan vi kan få dette til. La meg også legge til at jeg ikke deler den forakten som interpellanten har for det såkalte byråkratiet. Dette byråkratiet er altså de faglige instansene som kan en masse om disse spørsmålene i Norge, og som Fremskrittspartiet i mange andre sammenhenger løfter fram hvis de faglige rådene passer inn i deres ham. Så la oss ikke snakke negativt om dette byråkratiet. Vi er som politikere helt avhengige av gode, faglige råd fra kompetente mennesker som har tid til å studere et emne. Hvis ikke interpellanten er fornøyd med utfallet av dette, vet ikke jeg hva han vil være fornøyd med. Hele Stortinget har bekreftet at det er stor interesse for dette. Jeg har tydelig sagt at jeg håper vi kan finne løsninger på det. Jeg er også beredt til å ha direkte kontakt med de faglige instansene for å se hvordan vi kan løfte dette prosjektet over den kneika som interpellanten henviser til. Jeg må bare be oppfinneren om å ta kontakt, så skal vi se på hva som skal til for å få den nødvendige faglige utprøvingen av dette produktet. Det vi ikke kan oppheve, er behovet for at enten markedet eller andre faglige instanser til sjuende og sist vurderer noe verken interpellanten, jeg eller noen andre i denne sal har nok forutsetninger for, nemlig den faglige kvaliteten på noe som ser ut til å være en meget løfterik og god oppfinnelse.
Olemic Thommessen (Høyre), 2007-11-20:
Jeg merket meg at det i statsrådens innlegg var mye fokusering på kilder og årsaker til forurensning. Jeg ser også at det er hovedlinjen i statsrådens brev til komiteen, og i og for seg i posisjonspartienes omtale av denne saken. Vårt poeng med å ta opp denne saken var at vi i tillegg mener det er en viktig jobb å gjøre i opprydning i gamle synder. Vi vet at det er slamområder – altså at det har leiret seg opp deponier, eller hva vi nå skal kalle det – hvor det er uforholdsmessig mye tungmetaller og andre miljøgifter. Det må være viktig, i tillegg til at man kartlegger hva som kommer, og prøver å bremse det, at man faktisk også gjør et opprydningsarbeid. I den sammenheng vil jeg også peke på at det er dumpet ganske mye industriavfall utenfor Skreia-området. Deler statsråden dette syn? Vil statsråden ta initiativ til at man også kommer i gang med den type arbeid?
Olemic Thommessen (Høyre), 2007-11-20:
Det sies om oss mjøsboere at vi har den holdningen at det er ikke så farlig hvor hen vi reiser i verden, bare vi ser Mjøsa. I det mener man ofte kanskje å peke på noe som handler om noe som er litt trangt og hjemmekjært, men i virkeligheten beskriver det hva Mjøsa betyr for oss. Den betyr ikke bare en rekreasjonskilde, et sted å fiske eller en drikkevannskilde. Den har en kultur og en historie, den er noe som binder vårt område sammen, den er noe som sitter dypt i oss, og som handler om sterke symboler. I Hamarkrøniken fra tidlig på 1500-tallet er det en fargerik historie om hvordan bøndene i Hamar-området greide å fange Mjøsormen, det svære uhyret, og greide å drepe svinet. Den svære skrotten drev da i land på Domkirkeodden og lå og råtnet og forpestet hele Hamarkaupangen inntil biskopen fikk dratt sammen nok ved til å brenne svineriet. Vi har ryddet i Mjøsa før, med andre ord. Den gangen var bildet på Mjøsormen et bilde på et samfunn i forråtnelse. Det var det katolske middelaldersamfunnet som gikk i oppløsning, og som fikk sitt bilde i ormen. Det spørs også om ikke vi har en mjøsorm i dag, at det er et sykdomstegn i dag at vi kanskje lever litt lenger med forurensninger enn vi burde, at vi kanskje ikke er like kjapt frampå som vi burde, og at vi ikke som biskopen i Hamar får båret fram nok ved på det tidspunktet vi burde. Det er det det handler om nå. Dessverre er det slik at til tross for at vi har en handlingsplan som tikker og går, så er det altså stadig områder i Mjøsa hvor forholdene forverrer seg. Årsaken til at dette Dokument nr. 8-forslaget kom opp, var jo at man i enkelte kommunale renseanlegg i vårt område faktisk ikke hadde oversikt over hvor mye som ble sluppet ut, til tross for at man hadde kontrolltiltak. Det er altså slik at det er gamle synder som ligger i gjørma i den ene og den andre vika, hvis man drar Mjøsområdet rundt. Og det er ingen som har sagt at de skal virvle opp elendigheten og grave opp dette i morgen. Det er helt opplagt slik at vi bør ha en strategi for hvordan vi over tid faktisk også rydder opp i de gamle syndene. Vi opplever at hovedfokuset i dag ligger på kontroll og kartlegging, og at man lapper på og setter inn tiltak når det går som galest. Men strategien må utvides til hva man vil gjøre, vi må også ha en plan for hvordan vi skal rydde opp i fremtiden. Det er det eksemplet vi skal hente fra gamlebiskopen tidlig på 1500-tallet, som altså hentet ved for å brenne Mjøsormen, og det synes jeg vi skal gå sammen om.
Olemic Thommessen (Høyre), 2007-11-20:
Bare en kort gjenvisitt til siste ærede taler: Hvis man ser på innstillingen til denne saken og det brevet vi fikk fra statsråden, er det jo slik at man ikke akkurat flagrer med ønsker om forsterket innsats. Man slår seg på brystet med en ganske stor grad av selvtilfredshet. Det er, vil jeg si, en ganske defensiv merknad regjeringspartiene har. Det er, kort og greit: Dette er greit og får skure som det vil. Da må man regne med at det etterlyses initiativ. Så kan man selvfølgelig si at vi kunne hatt budsjettposter på dette, men det er faktisk slik at skal man ha budsjettposter, skal man ha et utgangspunkt for å lage dem. Man må jo da forvente at Regjeringen kommer med forslag. Utgangspunktet for hele dette spørsmålet var jo nettopp at vi har bedt om å få et slikt utgangspunkt. Vi har bedt om at man utvider perspektivet for det arbeidet man skal gjøre når det gjelder Mjøsa. Det får vi altså ikke, og da kan man vel ikke godt kritisere Høyre for ikke å ha kommet Regjeringen mer i forkant enn det vi allerede har gjort i dette spørsmålet. Jeg synes det er påfallende at man holder en så defensiv linje som man gjør. Så merker jeg meg at man i innleggene i Stortinget signaliserer noe annet og noe mer. Vi får håpe at det programmet som det nå arbeides etter, faktisk vil bli styrket, og at man forhåpentligvis styrker de sidene av det programmet som vi har etterlyst.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2007-11-20:
Som vi alle er kjent med, er tilgang til rent drikkevann en av framtidens virkelig store globale utfordringer. En milliard mennesker lever allerede uten tilgang til tilstrekkelig rent drikkevann, og flere vil det bli i framtiden. Knappheten på ressursen gjør at vann vil bli kilde til konflikt i enda større grad enn det vi har sett hittil. Vi kunne kanskje tro ut fra Dokument nr. 8-forslaget at Mjøsa har blitt kilde til konflikt i Stortinget, men jeg registrerer heldigvis at det tvert imot nå virker som vi endelig for første gang har en tverrpolitisk enighet om at fokuseringen på Mjøsa må økes, og at kvaliteten må følges enda bedre enn det er blitt gjort tidligere. Jeg opplever, i motsetning til representanten Sjøli, at vi har en minister som er svært opptatt av Mjøsa som Norges største innsjø. Jeg opplever for første gang på veldig lenge at vi har en regjering og en minister som tar situasjonen på alvor. Mjøsa samler innlandet på tvers av kommuner og fylker og forsyner befolkningen i veldig mange kommuner med drikkevann. Jeg tror av og til at folk ikke er klar over akkurat det at Mjøsa faktisk er drikkevannskilde for utrolig mange tusen mennesker. Det er derfor nødvendig at vi passer godt på denne drikkevannskilden. Det er ikke uten grunn at folk hjemme på Hedmarken er svært opptatt av at det må tas et tak og gjøres en ekstra innsats for å bedre kvaliteten på mjøsvannet. Så lenge jeg kan huske, har det vært kostholdsråd om fisk fanget i Mjøsa. Vi har hatt utslipp av bromerte flammehemmere, fosfor og kvikksølv, og det har med jevne mellomrom skapt uro og store overskrifter. Alle husker Mjøsaksjonen som ble dratt i gang av bekymrede husmødre fra Mjøskommunene, og som fikk politikere på banen på 1970-tallet og også reddet innsjøen vår. Den gangen var situasjonen svært alvorlig. Drikkevannet var brunt, det luktet vondt, og algeveksten truet hele livsmiljøet i innsjøen. Mjøsaksjonen fikk mobilisert mange hundre millioner kroner til rensetiltak og gjorde at kvaliteten ble reddet. Vi er heldigvis ikke der i dag. Når folk krever en ny mjøsaksjon, er det jo ikke uten grunn. Men det er ikke fordi situasjonen er slik den var på 1960- og 1970-tallet; det er fordi folk frykter at dette skal skje igjen. Vi vet at siden forrige gang har algeproduksjonen økt, kostholdsrådene består, og man opplever at forurensningen også er for stor. Jeg har vært engasjert i kvaliteten i Mjøsa i mange år, og jeg skal ikke legge skjul på at jeg også kunne ønske meg mer penger til direkte opprydning i Mjøsa. Men jeg må si at viljen hos forrige regjering til å gjøre noe for Mjøsa var ikke-eksisterende. Dagens regjering tar situasjonen på alvor. Om man leser statsrådens svar, ser man også at man skal følge situasjonen nøye og gjennomføre tiltak når det viser seg at det trengs. Det tar jeg på alvor. Statsråden beroliget meg også i sitt innlegg når han bekreftet at vi skal være føre var og komme på banen før det er for sent å gjennomføre nye tiltak. Det er jeg glad for.
Martin Engeset (Høyre), 2007-11-20:
Jakt på hjortevilt har lange tradisjoner her i landet. I tidligere tider var jakt viktig som matauk, men i dag er det nok først og fremst som rekreasjon vi driver jakt. Men det er fortsatt slik at jakt har en viktig økonomisk verdi. Utleie av jaktrettigheter er en viktig inntektskilde for mange grunneiere i distriktene. Hjorteviltjakt gir en mulighet til verdiskaping og aktivitet i distriktene som går langt utover selve kjøttverdien. Det største hinderet for en slik utvikling er stramme jakttider og kort sesong. I en tid med stor rovviltbelastning i mange områder vil en også kunne oppleve kortere perioder da enkelte områder er tomme for hjortevilt, fordi rovvilt er i terrenget. Det tilsier at man bør kunne forlenge jakttiden for å utjevne slike utslag. I tillegg har Sverige vesentlig lengre jakttider enn Norge, noe som skaper en konkurransevridning landene imellom. Til sist vil en forlenget jaktperiode redusere et potensielt stress hos jegerne til å få ut kvoten. Dette vil igjen redusere risiko for skadeskyting. Mange hadde derfor forventet at Direktoratet for naturforvaltning da de tidligere i år skulle fastsette nye jakttider i Norge som skal gjelde i perioden 1. april 2007–31. mars 2012, ville ha forlenget jaktperioden utover høsten. Dette skjedde dessverre ikke. Derfor fremmet Høyre forslag om å be «Regjeringen instruere Direktoratet for naturforvaltning til å forlenge de generelle jakttidene for hjortevilt til perioden 15. september til 23. desember». Det er overhodet intet biologisk grunnlag for et så stramt regelverk som direktoratet fortsatt opprettholder. Her kan man velge å styre strengt for å stresse jegere og uttak mest mulig, eller man kan overlate til rettighetshavere selv å bestemme når uttaket skal skje. Forutsetningen må være at det skal være samjakt når det gjelder småvilt og hjortevilt. Det er først og fremst hjort og elg forslagsstillerne har tenkt på når det gjelder utvidelse av jakttidene. I svaret fra miljø- og utviklingsministeren er det pekt på en del konsekvenser for andre hjorteviltarter, som villrein og rådyr. La meg presisere at det var overhodet ikke intensjonen i det forslaget vi fremmet. Poenget var en utvidelse av jakttiden, ikke en innskrenkning i forkant. I svaret fra statsråden blir det også pekt på en utilsiktet konsekvens av forslaget slik det opprinnelig var fremmet, at det ville bety en innstramning med hensyn til når jakten på hjort kunne starte. Dette var heller ikke intensjonen med forslaget. Intensjonen med forslaget er, som jeg har pekt på, en utvidelse av jakttidene slik at rettighetshaverne selv i større grad kan bestemme når uttaket av viltet skal skje. Høyre vil derfor fremme et noe justert forslag som tar høyde for noen av de utilsiktede konsekvensene statsråden har pekt på i sitt svarbrev, hvor vi konsentrerer forslaget om elg og hjort, og hvor vi presiserer at det er en utvidelse av jakttidene for både elg og hjort vi foreslår. Jeg tar herved opp Høyres mindretallsforslag i innstillingen.
Martin Engeset (Høyre), 2007-11-20:
Som det fremgår av innstillingen, er det en enstemmig komite som peker på at det er en rekke gode grunner til å utvide jakttidene for hjortevilt, og at Norge er et av de europeiske landene med kortest jakttid for hjortevilt. Jeg synes, som det også er påpekt tidligere i debatten, at det er et lyspunkt i denne saken at en enstemmig komite slutter opp om dette. Ser også statsråden at det er en rekke positive effekter av og gode grunner til å utvide jakttidene for hjortevilt?
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2007-11-20:
Jeg har merket meg at saksordføreren faktisk ikke er i salen, noe som jeg synes er beklagelig. Dette representantforslaget fra Høyre handler om at Stortinget skal gå inn og endre jakttidene for hjortevilt. Historien sier at det i en rekke år har vært et ønske om å forlenge jakttiden for deler av hjorteviltet. Jeg tenker da spesielt på elg og hjort. Det kan være en rekke gode grunner for det. Opprinnelig var begrunnelsene en for raskt voksende bestand, som fordret betydelig økning i fellingskvotene og behov for å ta ut langt flere dyr for å kontrollere bestandsutviklingen. Etter hvert kom det ønske om større mulighet til næringsutvikling rundt jakten, spesielt i områder hvor elg- og hjortejakt står sterkt. Senere er også jakt som rekreasjon og turisme kommet til. Direktoratet for naturforvaltning håndterer hvert femte år den praktiske gjennomføringen av jakttidsrevisjonene. De trekker med seg både fylkesmennene, kommunene, representanter fra grunneiere og rettighetshavere og flere ulike interesseorganisasjoner i prosessen rundt jakttidsrevisjonen. Dette er en løsning som har fungert bra, selv om ikke alle parter er like enige, spesielt når det gjelder samjakt, som også omfatter småviltjakt. Jakttidene som er satt for årene 2007–2012, er de samme som for forrige femårsperiode. I tillegg kan fylkesmannen etter søknad forlenge jakttiden av hensyn til bestand, forvaltningsmessige forhold eller tilrettelegging for næringsmessig utnyttelse av elg- og hjortejakten. Slik kan man imøtekomme ønsket om forlengelse dersom en kommune ønsker det. Flertallet, alle unntatt Høyre, mener at denne saken har en bedre løsning med dagens system enn med at Stortinget skal instruere Regjeringen til å foreta endringer – endringer som i forslagets utgangspunkt hadde fjernet hele jakttiden for rådyrbukk. Slik inngripen i en ellers brukbar arbeidsmetode har vært gjort bare én gang siden 1981. Det var da Børge Brende som daværende statsråd i 2002 grep inn og forkortet jakttiden på elg og hjort etter at høringen var avsluttet og Direktoratet for naturforvaltning hadde sitt forslag klart. Jeg vil bemerke at Børge Brende, en av forslagsstillerne i saken i dag, nå ønsker å forlenge jakttiden. Skal tro hva det neste blir fra den siden? Jeg er glad for at alle, unntatt Høyre, mener at jakttidsrevisjonene bør være prosesser som foregår uten innblanding fra regjering og storting. Flertallet vil derfor ikke imøtekomme forslaget fra Høyre. Vi skal trekke de lange linjene og legge de overordnede rammene. Så får andre involverte gjør resten. For framtiden vil det være viktig at kommende prosesser kan forene hensynet til viltet, til næringsutvikling, til gode samjaktsordninger, til jaktmuligheter for alle og ikke minst til brukerne av utmarka.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2007-11-20:
Hvis det hadde vært anledning til å bruke PowerPoint i stortingssalen, kunne det vært fristende å tatt fram en PowerPoint-presentasjon for å illustrere for Høyres stortingsgruppe forskjellen på en rådyrbukk og en elg. Det hadde Høyre i sitt opprinnelige forslag ikke tatt hensyn til. Det kunne derfor vært på sin plass med en oppklaring av de biologiske forhold rundt hjorteviltet i Norge. Dette er på mange måter et underlig forslag, bl.a. av den årsak at Høyre i sitt opprinnelige forslag foreslo atskillig kortere jakttid på en rekke arter av hjortevilt. Rådyrbukk og villrein kunne man praktisk talt ikke lenger ha jaktet på i Norge dersom forslaget i sin opprinnelige form hadde blitt vedtatt. Jeg skal ikke gå så langt som til å antyde at det er gjort hastverksarbeid i Høyres stortingsgruppe, men noe rart må ha skjedd. Så bruker man argumentasjonen om at lokaldemokratiet styrkes med dette. Det at man på Stortinget skal overstyre Direktoratet for naturforvaltning og tvinge lengre jakttid på lokalsamfunnene, klarer ikke jeg å se har noe med lokaldemokrati å gjøre. Det at Høyre tok opp forslaget, har imidlertid ført med seg én bra ting, og det er det at en samlet komite viser til at «det er en rekke gode grunner til å utvide jakttidene på hjortevilt. Norge er et av de europeiske landene med kortest jakttid på hjortevilt. En utvidelse kunne medføre en god del positive konsekvenser både for jakt som rekreasjon, matauk og grunnlag for turisme.» Det står i innstillingen. Det er en enstemmig komite som står bak det, og jeg stoler på at statsråden tar med seg det signalet i sitt videre arbeid. Fremskrittspartiet står sammen med flertallet i denne saken. Direktoratet for naturforvaltning gjør mye som Fremskrittspartiet er uenig i, og Fremskrittspartiet kunne egentlig ønsket seg en utvidet jakttid for hjort i Norge, men nå er det engang sånn at vi har en dialogbasert måte å gjøre dette på. Man har en god dialog med grunneierne rundt omkring, man har en god dialog med fylkesmennene, man har god dialog med jegere og fiskere og også med reiselivs- og næringslivsaktørene. Derfor mener Fremskrittspartiet at forslaget ikke bør tas til følge. Man bør avvise forslaget, på grunn av at dette faktisk fungerer meget bra. En annen ting, som også forrige taler var inne på, er at Høyre nå egentlig fremmer forslag om å utvide jakttiden i begge retninger. Det er nå nøyaktig fem år siden – og det var første gang – en politiker involverte seg og overstyrte jakttidsbestemmelsene. Det har skjedd bare én gang. Da var det Børge Brende, som i dag er forslagsstiller, som forkortet jakttiden. Så hva som har skjedd på de fem årene, kunne det vært interessant å få vite. Jeg vil si meg enig med Høyres taler i at jakt er mye mer enn elgkjøtt på middagsbordet til norske grunneiere. Jakt på hjort, rådyr og elg er i ferd med å bli en stor næring. Det må vi som stortingspolitikere ta på alvor og legge til rette for. Måten å gjøre det på er ikke å overstyre en god demokratisk prosess som alle involverte parter er veldig fornøyd med.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2007-11-20:
Når vi først er i gang med skryting, kan jeg skryte litt av statsråden også. Da kan jeg si at jeg setter stor pris på at statsråden legger vekt på utvikling av næringsperspektivet knyttet til jakt i Norge. Så er det jo slik at den nye forskriften fungerer veldig bra i 18 av 19 fylker i Norge. Så kommer det signaler fra Nord-Trøndelag om at det ikke fungerer riktig like bra i Nord-Trøndelag som i de 18 andre fylkene i Norge, og at konfliktnivået mellom brukerinteressene og for så vidt også lokaldemokratiet, Fylkesmannen og Direktoratet for naturforvaltning er noe høyere i Nord-Trøndelag. Vil statsråden ta initiativ til å sette seg inn i hva problemet er i Nord-Trøndelag, og eventuelt gjøre de nødvendige korrigerende grep for å senke konfliktnivået i Nord-Trøndelag?