trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2010-10-04:
Det var interessant å høre at regjeringen er mot bruk av markedet i forhold til ideell sektor, for det som er problemet for ideell sektor, er at regjeringen kjører markedsprinsippene og anbudsprinsippene så hardt at institusjon etter institusjon må legge ned. Da snakker jeg ikke om de kommersielle institusjonene. Jeg snakker om Frelsesarmeen, som har måttet legge ned fire barnevernsinstitusjoner, tre rusinstitusjoner og to sykehjem. Det er fakta som statsministeren ikke kan komme unna. HSH – tidligere Handels- og Servicenæringens Hovedorganisasjon – sier at ideelle institusjoner i helse- og sosialsektoren kan være borte i løpet av fem til ti år hvis denne politikken fortsetter. Jeg tror ikke statsministeren ønsker dette. Jeg tror ikke statsministeren ønsker denne type resultater eller denne type politikk. Derfor vil jeg utfordre ham på om det ikke er på tide å gjøre som Bård Vegar Solhjell, min ærede parlamentarisk lederkollega har foreslått: å snu på politikken og sikre de ideelle institusjonene. Kristelig Folkeparti vil i dag invitere hele Stortinget til et forlik om dette, for vi kan ikke tillate at kua dør mens gresset gror.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2010-10-04:
La meg først takke representanten Kolberg for anerkjennelse og gode ord. Så har han mye rett i sin beskrivelse av Kristelig Folkepartis historiske tradisjon, men han tar feil på ett punkt. Historien viser at Kristelig Folkeparti i regjering – og vi har deltatt i samtlige koalisjoner etter krigen så nær som den regjeringen som sitter nå, og vi har ledet tre av syv av de regjeringene – med sentrums og Høyres hjelp i noen tilfeller, har gjennomført store sosiale reformer i Norge. Vi la fram forslag om folketrygd, og vi la fram reformen i folketrygden. Vi la fram forslaget om Nav-reform, og vi gjennomførte mange av de store helsereformene som det har vært enda bredere enighet om i Stortinget. Vi har i samarbeid med Høyre stått for en offensiv internasjonal solidaritetspolitikk, med vekst i bistanden hvert eneste år Bondevik-regjeringen satt. Så det er ikke slik som representanten Kolberg sier. Men det viser at Kristelig Folkeparti i sentrum av norsk politikk kan bevege både dem som er mindre enn oss, og dem som er større enn oss.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2010-10-04:
Representanten Martin Kolberg trenger ikke å dra fram Oslo for å finne eksempler på kommersialisering av frivillig sektor. Han kan se til sin egen regjering. Han kan se til den praksis som helseforetakene bruker i tilknytning til ideelle institusjoner. Jeg snakker ikke om private, kommersielle foretak, men jeg snakker om ideelle institusjoner. Den bekymringen vet jeg sitter langt inne i den rød-grønne leiren. De har bare ikke klart å gjøre noe med det. Mitt innlegg i dag var ikke noe frontalangrep på den politikken. Det var en utstrakt hånd og en invitt til samarbeid. Og jeg hadde håpet at representanter fra Arbeiderpartiet, og ikke minst statsministeren tidligere i dag, hadde kommet Kristelig Folkeparti litt mer i møte. For jeg tror faktisk at det er viktig at det nå skjer en endring på det området, slik også Bård Vegar Solhjell, som er en av mine gode kollegaer blant parlamentariske ledere, har tatt til orde for. Det er underlig at Arbeiderpartiet har vært så lite åpen for akkurat det så langt i debatten.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2010-10-04:
Jeg skal svare på det. De ideelle aktørene som vi begge snakker om, skvises egentlig fra to kanter. De skvises fra en stat og et offentlig system som synes at det egentlig er best at alt skjer i offentlig regi. De holdningene sitter langt inne i det statlige systemet. Det vet alle som har jobbet i nærheten av det. Det andre presset er fra markedets økonomiske rasjonalitet. Det kan komme fra en kommersiell del av sektoren, men det kommer også fra statlig politikk, fordi markedsprinsippene er i bruk under den rød-grønne regjeringen mer enn noen gang, og mer enn EØS-regelverket krever av oss. Det er unntaksmuligheter, som denne regjeringen ikke har vært villig til å ta i bruk så langt. Jeg mener det er nødvendig at man setter seg ned og stopper denne politikken, som de jo egentlig ikke ønsker, og sørger for at det blir rom for nettopp de ideelle institusjonene, som både Karin Andersen og jeg er opptatt av å sikre.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2010-10-04:
Jeg tror mitt hovedinnlegg her i dag ga de nødvendige svarene som representanten Borten Moe er ute etter med hensyn til hva slags parti Kristelig Folkeparti skal være. Vi i Kristelig Folkeparti står trygt forankret i tradisjonen fra Lavik, Bondevik, Korvald og Bondevik – Kjell Magne Bondevik. Men vi tror at sentrum er på sitt beste når sentrum har muligheten til å samarbeide både til venstre for seg og til høyre for seg. Senterpartiet har valgt å lenke seg til ytterste venstre i denne stortingsperioden, mens Kristelig Folkeparti alltid har vært opptatt av at sentrum skal ha handlingsrom for å lage løsninger på tvers i sentrum. Det hadde vi under sentrumsregjeringen, der våre to partier satt sammen. Det hadde vi også i Bondevik II-regjeringen, der vi lagde forlik både til høyre for oss og til venstre for oss. Det er den sentrumslinje som Anne Enger Lahnstein har stått for, og som jeg skulle ønske at Senterpartiet kom tilbake til.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2010-10-04:
La meg først gi Bård Vegar Solhjell anerkjennelse for det politiske mot han utviste da han i Aftenposten nylig uttalte at det var behov for «et linjeskifte til en bevisst satsing på ideell privat sektor». Jeg kunne brukt anledningen til å si velkommen etter, men jeg har brukt anledningen til å si at ja, det vil vi gjerne være sammen om. Det betyr ikke at vi nødvendigvis er enige om alle sider av frivillighetspolitikken. Kristelig Folkeparti ser nok mer avslappet på det at også kommersielle slipper til i velferdsproduksjonen, under forutsetning av at det er en klar offentlig styring. Der er jeg nok på linje med det statsministeren ga uttrykk for, at kommunene må ha en frihet i det. Men jeg tror at innenfor det som er sagt – både fra Solhjell og fra opposisjonspartiene samlet her i Stortinget under både den forrige og denne perioden – burde det være mulig å finne fram til løsninger som stopper denne vanvittige nedleggelsen av ideelle rus-, barneverns- og sosialinstitusjoner, og gir en ny giv for frivillig og ideell sektor.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2010-10-04:
Ja, og jeg sa i mitt innlegg en hel del om hvor jeg mener at vi må ha en ny retning på politikken i forhold til den politikken som den nåværende regjering fører, og hvor Senterpartiet har bundet seg til å kompromisse med SV i alle saker. Vi har fra Kristelig Folkepartis side aldri gått inn i en allianse hvor vi har vært bundet til å kompromisse med et av ytterpunktene i norsk politikk i alle saker. Det er forskjellen på Senterpartiet og Kristelig Folkeparti i denne sammenheng. Og la meg gjenta det: Vi trenger en ny kurs når det gjelder kampen mot fattigdom. Der har ikke regjeringen lyktes, og den nasjonale dugnaden som vi snakket om i valgkampen i fjor, har det ikke blitt noe av. Der trenger vi en ny kurs. Vi trenger en ny kurs når det gjelder skole og forskning, det som er i gang der, er altfor puslete. Vi trenger en ny kurs som slipper næringslivets verdiskaping mer løs med hensyn til tyngende byrder som arveavgift ved generasjonsskifte, formuesskatt på arbeidende kapital, osv., og vi trenger et mye mer frimodig forsvar for de nasjonale kristne og humanistiske verdiene som jeg vet at både Senterpartiet og Kristelig Folkeparti står sterkt på.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2010-10-04:
Jeg vil tilbake til den debatten om ideell sektor som har blitt dratt opp her i dag, og konstaterer at representanten Solhjell og jeg nok er ganske enige om at ideelle institusjoner presses fra to kanter, fra en voksende offentlig sektor og fra et kommersielt marked. Det som er poenget fra Kristelig Folkepartis side, er at det er en egenverdi i ideell sektor – ikke bare ved at man utfører oppgaver som det offentlige trenger utført, men man representerer verdier i samfunnet som får mennesker til å engasjere seg, og til å gjøre noe for andre. Og det er jo ikke kommersiell sektor som trenger unntak fra anbudsregelverket, det er de ideelle institusjonene, som i denne skvisen trenger langsiktighet og forutsigbarhet og de unntak fra anbudsregelverket som EØS-avtalen gir rom for. Spørsmålet er om man nå er rede til å gå videre på en slik linje fra regjeringens side og fra regjeringspartienes side, slik at en kan få stoppet nedleggelsen av institusjoner og få etablert arbeidsforhold som gjør at man faktisk har slike ideelle helse- og sosialinstitusjoner i dette landet framover.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
Jeg la merke til at representanten Jensen brukte hele sitt innlegg til å snakke om regjeringens politikk. Nå skal hun få sjansen til å si litt om Fremskrittspartiets politikk. En av suksessfaktorene bak den norske modellen er trepartssamarbeidet som vi har i arbeidslivet, mellom stat, fagbevegelse og arbeidsgivere. Gjennom samarbeidet med en ansvarlig fagbevegelse har vi i Norge klart å finne fram til et nytt, bærekraftig pensjonssystem. Vi klarte å finne treffsikre tiltak for å møte finanskrisen, og vi har også fått på plass moderate lønnsoppgjør som tar hensyn til den konkurranseutsatte industrien. Fremskrittspartiet er motstander av landsomfattende tariffavtaler og har programfestet at sentrale avtaler, inngått av «monopollignende organisasjoner», er til hinder for et fritt arbeidsmarked. I tillegg vet vi at partiet går inn for å svekke arbeidsmiljøloven, og stemmer konsekvent imot regjeringens tiltak mot sosial dumping. Hvorfor vil Fremskrittspartiet undergrave det organiserte arbeidslivet som har sikret oss høy sysselsetting, stor forutsigbarhet og høy produktivitet?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
I forrige replikkrunde etterlyste representanten Jensen lesing fra Fremskrittspartiets program, og jeg skal derfor imøtekomme hennes ønske. Jeg refererer fra prinsipprogrammet: «Arbeids, lønns- og ansettelsesavtaler fungerer best dersom disse oppnås ved enighet mellom arbeidstakerne og arbeidsgiverne i den enkelte bedrift. Et slikt system vil bidra til at bedrifter bedre tilpasses opp- og nedgangstider. Det vil også være i de ansattes interesse å bidra til sikring av arbeidsplasser i Norge gjennom midlertidige endringer av lønns- og arbeidsbetingelser. Gjennom bedriftsmessige oppgjør vil lønningene i større grad tilpasses bedriftenes inntjeningsevne.» Mitt spørsmål til representanten Jensen blir da: Hvordan kan Fremskrittspartiet påberope seg å være partiet for folk flest, samtidig som de har den holdning at den enkelte arbeidstaker selv skal ta regningen hvis en bedrift går dårlig, uansett årsak?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
Den norske modellen har bidratt til at vi lever i et samfunn med små forskjeller og lav ledighet, og den har sikret oss god økonomisk vekst. Høyre har den siste tiden prøvd å framstille seg selv som et velferdsparti, og også forsøkt å skape den framstilling at regjeringens politiske farge betyr ingen ting når det gjelder den norske modellens framtid. Derfor kan det være på sin plass å minne om at den norske modellen hviler på tre stolper – et skattenivå som kan finansiere de velferdsordningene vi har i Norge, en sterk offentlig sektor og et godt trepartssamarbeid i arbeidslivet. Vi ser at Høyre gjentatte ganger går til angrep på alle disse tre stolpene. De vil ha store skattekutt, til tross for at representanten Solberg nå i sitt innlegg selv pekte på utfordringene med å finansiere framtidens velferd. Bare det å fjerne formuesskatt og arveavgift tilsvarer drift av 18 000 sykehjemsplasser. Så mitt spørsmål er: Hvordan kan Erna Solberg hevde at den norske modellen vil bestå uansett, når hennes eget parti systematisk angriper hele modellen?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
Det er grunn til å minne om noen grunnleggende forskjeller mellom den utviklingen vi har hatt i Norge under rød-grønn regjering, og i Sverige under Moderaternas styre. I Sverige er ungdomsledigheten på 25 pst. Den generelle arbeidsledigheten er på 8 pst. I Norge er den på 3 pst. De skattelettene på 100 mrd. kr som den borgerlige regjeringen i Sverige har gjennomført, har bl.a. resultert i at 25 000 ansatte innenfor helse, skole og omsorg har måttet ta sin hatt og gå. Bare innenfor skolevesenet har det forsvunnet 3 000 lærere på under ett år. Så mitt neste spørsmål til Erna Solberg er: Kan Høyre vise meg det landet som har gjennomført store skattekutt, som har mindre forskjeller mellom folk, mer velferd og høyere produktivitet enn det vi har i Norge?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
Det å bygge velferdssamfunnet handler om å kreve sin rett og gjøre sin plikt. Når folk er i arbeid, gjør man sin plikt både ved å være med og løse samfunnsoppgavene og være med og skaffe inntekter til fellesskapet. Jeg er glad for at vi under den rød-grønne regjeringen har lyktes godt med det. Så regner jeg med at mine slektninger på Vestlandet, i likhet med mine samfylkinger i nord, er veldig godt fornøyd med den nordområdepolitikken regjeringen har ført, med de nye initiativene som har ført til ny aktivitet i Barentshavet ved at delelinjen har kommet på plass, med de framtidsperspektivene og mulighetene det gir. Vi skal også i fortsettelsen ha en offensiv politikk for å skape arbeidsplasser i nord. Når det gjelder det som handler om havområdene utenfor Lofoten og Vesterålen, så har vi ikke konkludert. Der skal vi veldig nøye avveie hensynet til norsk leverandørindustris arbeidsplasser opp mot fiskeindustrien og fiskerinæringens interesser, som har båret bosettingen i Nord-Norge i flere hundre år.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
Jeg mener at den rød-grønne regjeringen har funnet en veldig god balanse mellom hensynet til ny aktivitet og næringsvirksomhet og hensynet til miljøet. Det ble veldig godt illustrert da vi la fram forvaltningsplanen for Barentshavet for noen år tilbake. Da sa oljeindustrien seg fornøyd, miljøorganisasjonene sa seg langt på vei fornøyd, og fiskerinæringen jublet. Jeg er sikker på at vi skal klare å finne den gode balansen og de kloke løsningene – også i de sakene vi skal løse til høsten. Det norske velferdssamfunnet bygger på at vi skal skape inntekter og så dele verdiene. Det står i skarp kontrast til Fremskrittspartiets politikk, som handler om at man skal dele ut skattelette til dem som trenger det aller minst, og som har aller mest fra før. På den måten klarer vi ikke å skaffe sykehjemsplasser, ta unna helsekøer og bygge den gode skolen for framtiden. Jeg er veldig glad for at norsk næringsliv har kommet seg velberget gjennom finanskrisen. Det står i sterk kontrast til mange land rundt oss.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
I mitt innlegg og i et replikkordskifte tidligere i dag har jeg utfordret Høyre og Fremskrittspartiet på å snakke om sin politikk. Det har de fortsatt mulighet til å gjøre, f.eks. si hvor skal man ta de flere titalls milliardene i skattelette som Høyre og Fremskrittspartiet sammen ønsker. Er det innenfor helse, er det innenfor skole eller er det på andre viktige områder? Man kan ikke kutte 15 mrd. kr, slik som Høyre vil, i formuesskatt og arveavgift ved å legge ned fylkeskommunen – heller ikke de 50–70 mrd. kr som Fremskrittspartiet ønsker å kutte. Det ble også tidligere her i debatten vist til at årsaken til at det går så bra i Norge, er at vi har oljepenger. Det Norge og Sverige har til felles, er at vi er rike land som har store ressurser til rådighet, og da er det store spørsmålet: Skal vi bruke dem til å sikre arbeidsplasser og bygge ut felles velferd, eller skal vi gi dem bort i skattelette til dem som har mest fra før?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
Tall kan brukes til så mye, og de tallene som representanten Solberg nå brukte for bl.a. Sverige, forteller jo ikke hele sannheten om et Sverige der forskjellene øker, der opp mot 25 pst. av ungdommene går arbeidsledige, der den generelle arbeidsledigheten er 8 pst., der velferden bygges ned, og der det blir færre lærere i skolen når antallet elever går opp. Derfor mener jeg det er grunnleggende uansvarlig å ta til orde for skatteletter i den situasjonen samtidig som vi i Norge har svære velferdsoppgaver som skal løses i årene som kommer. Og når svenske ungdommer kommer til Oslo og til Norge for å jobbe på kafeer og restauranter, kan det godt hende det er fordi de synes Norge er et fantastisk spennende og eksotisk land, men jeg tror den egentlige forklaringen er at de rett og slett ikke får seg arbeid i Sverige. Og det er langt på vei et resultat av politiske valg.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
Frivillig sektor og de ideelle organisasjonene utfører svært viktige oppgaver i det norske velferdssamfunnet, og behovet for deres innsats kommer ikke til å bli mindre i årene som kommer. Det er helt sikkert. Vi deler jo grunnleggende sett Kristelig Folkepartis syn på denne viktige delen av velferdsproduksjonen. Derfor har vi også innenfor barnevernet tatt ut de frivillige og ideelle organisasjonene i egne anbudsrunder, slik at de skal slippe å konkurrere med de kommersielle. Når jeg har hatt samtaler med bl.a. Frelsesarmeen og Kirkens Bymisjon i Oslo, sier de: Vi tåler godt å bli målt på kvalitet. Vi kan godt konkurrere. Det vi ikke tåler, er å bli utkonkurrert av kommersielle aktører. Slike aktører skviser dem gjerne ut på f.eks. arbeidstakerforhold. Så svaret er: Ja, vi deler Kristelig Folkepartis grunnleggende syn på dette området. Vi får sikkert i løpet av høsten konkretisert Kristelig Folkepartis ideer på området, og så får vi ta diskusjonen da.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
Arbeiderpartiet har faktisk programfestet at det er behov for endringer i kommunestrukturen. Både partiet og jeg selv mener fortsatt at det best baseres på frivillighet. Det jeg har tatt til orde for i forbindelse med våre programdiskusjoner fram mot 2013 og 2029, er at vi må diskutere om frivilligheten bør stimuleres i større grad enn i dag. Og så har jeg sagt at dersom dette ikke fører fram, må vi ved neste korsvei vurdere om vi skal ha en styrt sammenslåing der en kommisjon får i oppdrag å tegne det nye norgeskartet. Men jeg vil veldig sterkt understreke at Soria Moria-erklæringen ligger fast for denne perioden, der regjeringen for øvrig tilbyr seg å betale sammenslåingskostnadene for dem som ønsker det.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
Gjennom trontalen har regjeringen presentert sine visjoner for det norske samfunnet i årene som kommer. Mange av de sakene skal vi komme nærmere tilbake til og konkretisere her i stortingssalen i løpet av denne sesjonen. Det som er klart etter dagens debatt, er at de to høyrepartiene ikke er fornøyde med regjeringen. Det er ikke så veldig overraskende. Det er opposisjonens rolle. Mer overraskende er den gjennomgående svartmalingen av det norske samfunnet som sådant, som Høyre og Fremskrittspartiet har tatt til orde for her i salen i dag, og også mangelen på framtidstro til tross for det fantastiske utgangspunktet vi har i Norge. I trontaledebatten i fjor ble Høyres og Fremskrittspartiets parlamentariske ledere nærmest litt småfornærmet da de ble utfordret på byggeprosjektet på borgerlig side. De ville heller diskutere politikk, sa de. Jeg skjønner at Erna Solberg og Siv Jensen vegrer seg for å snakke om hva som er summen av Høyres og Fremskrittspartiets økonomiske politikk, summen av deres klimapolitikk og summen av deres innvandringspolitikk. Men når Høyre og Fremskrittspartiet over lengre tid har kunnet glede seg over gode meningsmålinger, skulle man tro at de hadde selvtillit nok til å snakke om hva som er deres alternativ til regjeringens politikk. Men det har de ikke vist vilje til i salen her i dag. De evner heller ikke å svare på grunnleggende spørsmål om sin egen politikk. Verken Høyre eller Fremskrittspartiet vil begrunne hvorfor de er imot tiltak for å bekjempe sosial dumping, selv om de er blitt utfordret på det gjentatte ganger. Høyre snakker mye om skolen, men de kan ikke svare på et helt grunnleggende spørsmål om de vil gjeninnføre privatskoleloven dersom de skulle komme i regjering igjen, ei heller på spørsmålet om de vil ha karakterer i femte klasse. Fremskrittspartiet vil fortsatt ikke svare på om de mener at klimaendringene er menneskeskapte eller ikke. Jeg skal ikke forlenge debatten ytterligere, men jeg skal komme med en stemmeforklaring. Når det gjelder Venstres forslag om asylsøkere, forstår jeg det slik at Venstre ikke ønsker å oversende det forslaget. Da kommer vi til å stemme imot det. Når det gjelder Fremskrittspartiets forslag, kommer vi til å stemme imot alle sammen. Når det gjelder forslaget om Nav-ombud, vil vi også stemme mot det, ikke fordi vi er imot, men fordi vi oversendte det i fjor. Posten har kommet fram. Regjeringen har det til vurdering. Så vi mener at vi ikke trenger å oversende det en gang til. Når det gjelder Kristelig Folkepartis forslag om ideelle aktører, støtter vi intensjonen i det Kristelig Folkeparti har framført i salen her gjennom hele dagen i dag …(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
Det er greit. Vi ber om at forslaget oversendes.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-04:
Aller først: En mulig FrP-fest for åpning av olje i Lofoten vil jeg avlyse, og jeg ville nok heller ikke begynt å planlegge vorspielet, var jeg Siv Jensen. Mye kan bli bedre i Norge. Det er likevel langt fra å mene at mye kan forbedres til å mene at Norge bør gjøre det meste annerledes, som Fremskrittspartiet mener i sine programmer. Verden er inne i en finanskrise, men i Norge går det bra. FN mener Norge er verdens beste land å bo i, vi er nest best på likestilling, og vi har mye lavere arbeidsløshet enn andre sammenliknbare land. Den norske modellen med sterke fellesskapsløsninger, omfordeling, likestilling og høy organisasjonsgrad høster anerkjennelse fra stadig flere. Men mens verden vil til oss for å lære, vil FrP-erne helst ut av landet og tilbake i tid. De vil til Baltikum, til republikanerne i USA og til Thatchers England. Hvorfor dette suget etter å bli som de landene som scorer dårligst på levekår, og hvor klasseskillene er desidert størst?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-04:
Sandbergs leder svarte ikke på et spørsmål som ble stilt her tidligere i dag, nemlig om klimaendringene er menneskeskapte, så jeg skal gi Sandberg sjansen til å gjøre et forsøk til på vegne av partiet. Siv Jensen sa at vi tror ikke alle er det, vi tror ikke alle klimaendringene er menneskeskapte. Vel, det er det heller ingen som har påstått. Spørsmålet er om det er en sammenheng mellom de farlige klimaendringene og menneskelig aktivitet og utslipp av klimagasser. Jeg oppfatter at Fremskrittspartiet har en helt merkelig tilnærming til dette spørsmålet. Det er sånn at man klamrer seg til håpet om at klimaendringene egentlig ikke er menneskeskapte, men at dette er naturlige variasjoner, og at man som politiker ikke kan gjøre noen ting for å beskytte befolkninga. Det er jo en helt motsatt tilnærming av det man vanligvis har. Hvis all forskning sier til deg at du kan gjøre noe med et problem, så vil du som politiker gjerne si: Greit, da skal jeg gjøre alt jeg kan. Fremskrittspartiet gjør i stedet det motsatte. Man sier: Nei, dessverre, vi tror ikke noe på det, vi ønsker ikke å gjøre noe for å beskytte kommende generasjoner mot å bli fratatt livsgrunnlaget sitt. Hvordan henger det på greip?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-04:
En annen innfallsvinkel består altså i systematisk å forsøke å underminere den forskninga som vi i dag har, som viser at det er overveiende sannsynlig at vi står overfor menneskeskapte klimaendringer som vil forandre kloden vår på helt grunnleggende måter, og som kommende generasjoner særlig vil bli rammet av, men som verdens fattige allerede i dag rammes veldig hardt av. Det er grovt usolidarisk. Hvis vi går inn og ser på hva Fremskrittspartiet faktisk gjør, er det også sånn at de stemmer mot alle tiltak som vi forsøker å få til for å få ned klimagassutslippene her hjemme, i tillegg til at man mener at Norge ikke bør være pådriver for å få til ting internasjonalt. Så har man også satt seg fore å forandre Norge helt grunnleggende. Man holder fram de baltiske land, Thatcher, Reagan – det gjør Per Sandbergs leder. Så jeg vil også spørre: Er det sånn at det er dit man ser, og at det er dit folk bør se for å få et inntrykk av hvor Fremskrittspartiet ønsker å bringe Norge framover når det gjelder miljø, men særlig når det gjelder fordelingspolitikken?
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2010-10-04:
I gamle dager var det trygdede, alenemødre og nordlendinger som i tillegg til bønder og folk i den tredje verden som skulle ta regningen for Fremskrittspartiets massive skattelettelser. I takt med at Fremskrittspartiet har blitt større, har regningstakerne blitt færre, og nå er det bare bønder og innbyggere i den tredje verden igjen. Det siste er åpenbart usolidarisk, det første er uforståelig og uansvarlig. Det er i dag svært mange som investerer millioner og hele sin framtid i matproduksjon og landbruk i Norge. Fremskrittspartiets politikk vil bety ruin for tusenvis av familier og enkeltindivider over hele landet. Hva har de gjort for å fortjene det?
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2010-10-04:
Jeg vil takke Erna Solberg for det jeg på mange vis oppfattet som et anstendig innlegg i god Høyre-tradisjon. Det var en grei virkelighetsbeskrivelse både når det gjaldt at Norge var et godt land å bo i, og ikke minst at inntektene blir mindre enn utgiftene i nær framtid. Løsningene, ifølge Høyre, ligger i nøktern offentlig pengebruk, forsiktig forandring og omstilling i tråd med konservativ ideologi. Målet er å overlate et bedre samfunn til neste generasjon og å slippe gode krefter til. Så langt alt godt. Men så blir da det store spørsmålet: Hvor kommer Fremskrittspartiet inn i dette bildet? Det er et parti som har stilt seg utenfor alle store forlik. Det er et parti som kombinerer norgesrekord i økte utgifter med reduserte skatteinntekter. De representerer et fundamentalt brudd med mye av den felles politikken Solberg snakker om, og dermed også med Høyres egen politikk. Hva blir fasit? Kan Erna Solberg garantere for at de brede forlikene står ved lag hvis meningsmålingene skulle gå inn og Høyre og Fremskrittspartiet skulle styre i lag?
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2010-10-04:
Jeg har det.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2010-10-04:
Det er bare en presisering, fordi jeg opplever at det som blir sagt nå, er ganske viktig. Fremskrittspartiet har en helt annen tilnærming til handlingsregelen. Siv Jensen sa fra talerstolen her for litt siden at Pensjonsreformen handlet om innsparing for statskassen, ikke at vi skulle ha et forutsigbart og bærekraftig pensjonssystem for framtiden. Og klimapolitikken til Fremskrittspartiet kjenner vi alle til. Det Erna Solberg nå i praksis gjør, er å garantere mot gjennomføringen av store deler av Fremskrittspartiets politikk. Det synes jeg er bra, men jeg synes godt man kunne vært enda mer spesifikk, slik at vi vet hva vi har å forholde oss til. Det er nå altså rett og slett slik at Høyres leder nå garanterer mot store deler av Fremskrittspartiet politikk.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2010-10-04:
Nils Lavik stiftet Kristelig Folkeparti og satt 20 år på Stortinget. Kjell Bondevik holdt minnetale i NRK da Lavik gikk bort i 1966. Jeg siterer: «Nils Lavik har på mange måtar sett djupe merke etter seg i norsk samfunnsliv. Han var ein av desse varmhjarta menn, som i serleg grad tenkte på dei mange små i samfunnet, dei som hadde fått minst økonomisk og kulturelt.» Lavik var også levende opptatt av distriktspolitikk, nynorsk og landbruk, og til alt overmål var Lavik en av de første som brukte ordet «folketrygd» i Stortinget i 1936. Dette er ikke bare en fjern arv, det har også vært en rød sentrumstråd i Kristelig Folkepartis virke hele tiden – norske verdier og rettferd for alle, fra Lavik via Korvald, to blad Bondevik og nå også Høybråten, folk vi i mitt parti deler mye med og har stor respekt for. Men nettopp derfor er det vanskelig å se for seg at Kristelig Folkeparti skulle gå inn i et tett samarbeid med Fremskrittspartiet, et parti som representerer veldig mye annet. Likevel er det viktig å spørre Høybråten om det i dag, fordi også vi ser at debatten går.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2010-10-04:
Dagfinn Høybråten sa at Senterpartiet har forlatt Anne Enger Lahnsteins sentrumslinje. Nei, tvert imot, vi har jo nettopp fullbyrdet den sentrumslinjen gjennom at vi som det eneste sentrumspartiet har vist at vi kan samarbeide til begge sidene. Etter å ha fulgt debatten og Kristelig Folkeparti her i dag – og ikke minst ordskiftet mellom Kolberg og Høybråten – kan jeg heller ikke dy meg for å oppsummere det med at det er jo ikke en avgrunn mellom den politikken regjeringen fører, og den politikken Kristelig Folkeparti står for, så den utfordringen representanten ga meg i sitt svarinnlegg om Senterpartiet, føler jeg ikke er noe problem å returnere. Også Kristelig Folkeparti har et valg med hensyn til hvilken retning man ønsker at det norske samfunnet skal ta.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2010-10-04:
Først til virkelighetsbeskrivelsen av mitt innlegg. Hvis Per Sandberg hørte på innlegget, ville han ha fått med seg at det mest av alt var mitt eget partis historie jeg beskrev. Når det gjelder deltakelse i dette regjeringsprosjektet, blir jeg for min egen del tryggere og tryggere på at det er dette alternativet Senterpartiet er nødt til å kjempe for også framover. Jeg tror faktisk at vi skal klare å overbevise en stadig større del av det norske folk om at det er den veien vi er nødt til å gå, rett og slett fordi alternativet representerer tanker og ideer som jeg tror mange av dem som nå truer med å stemme på noe annet, i praksis ikke kommer til å støtte opp om. Så spør du om jeg er fornøyd med utviklingen under denne regjeringen, på alle felt. La meg svare på dette viset: Hvis Senterpartiet hadde hatt over 50 pst. av stemmene og sittet med regjeringsmakten alene, ville deler av norsk politikk i dag åpenbart sett annerledes ut. Sånn er det ikke. Vi representerer litt over 6 pst. av stemmene og er nødt til å sørge for å trekke samfunnet i den retningen våre velgere ønsker, på best mulig vis. Jeg står støtt og stødig på – og det opplever jeg at hele partiet også gjør – at i hovedtrekk er de valgene vi har gjort, riktige.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2010-10-04:
Til det siste først: Jeg har ikke uttalt det Per Sandberg sa. Han var jo selv til stede i den forsamlingen der disse ordene falt, og det var i en sammenheng som handlet om likestilling, demokrati og menneskerettigheter. Jeg sa at vi ikke hadde mye å lære av regimene i Midtøsten. Det står jeg fremdeles på. Jeg synes det også godt kan oppsummere det jeg vil anta er felles verdier i denne salen. Så samferdsel – vel, vi løftet Nasjonal transportplan sammen med Fremskrittspartiet i perioden før forrige periode. Nå har vi løftet de rammene ytterligere og langt utover det jeg tror de fleste hadde tort å drømme om bare for fem–seks år siden. Når det gjelder rovdyr, er vi lovt – og har fått gjennomslag for – nye bestandsmål for de store rovdyrene, et slags nytt rovdyrforlik. Det er vi selvsagt svært fornøyd med, samtidig som vi har vridd rovdyrforvaltningen små skritt i riktig retning for hvert år som har gått. Lokaldemokrati handler ikke minst om lokale rammer for lokale veivalg. Det er ingen tvil om at denne regjeringen er den regjeringen som har tilført kommunene det størst mulige økonomiske handlingsrommet. Er alt sammen perfekt? Nei, det er det ikke. Det er jo derfor jeg står her og fremdeles ønsker å drive politikk. Det er for å drive samfunnet framover.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2010-10-04:
Det korte svaret er selvsagt nei, men la meg også tilføye at aldri tidligere har det vært gitt flere tillatelser til utbygging av norske småkraftverk. Aldri har vi hatt mer aktivitet rundt utnyttingen av norske naturressurser som småkraftverk og grønn energi rundt omkring i dette landet. Aldri har det i sum vært skapt flere muligheter. Så har vi en vei å gå for å gjøre det offentlige byråkratiet og godkjenningsprosessen enda mer effektiv. Et viktig tiltak kom for kort tid siden da fylkeskommunen fikk beslutningsmyndighet i deler av dette sakskomplekset. Jeg vil også tilføye at vi har lagt mye tid, energi og prestisje i målet om å få på plass et grønt sertifikatmarked felles med Sverige, for nettopp å stimulere til ytterligere utbygging av norsk småkraft.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2010-10-04:
Til det overordnede målet: Jeg tror at alle representanter for sentrumspartiene i denne salen presumptivt deler den samme analysen, at sentrum som politisk kraft hadde stått sterkere samlet, at sentrum som politisk idé hadde stått sterkere samlet. Så har jo historien ført til at sånn er det per dato ikke. Men historien har jo også vist at det alltid er dynamikk i norsk politikk. De løsningene man har i dag, trenger ikke nødvendigvis å være de løsningene man har langt fram i tid. Så har jo Venstre og Kristelig Folkeparti gitt oss denne utfordringen de siste fem årene, knyttet til vår regjeringsdeltagelse, og sagt at det er hovedutfordringene knyttet til et samlet sentrum i norsk politikk. Men jeg tenker jo også at den problemstillingen er det viktig å snu, for dette er jo ikke bare et valg for Senterpartiet, det er også med all mulig grunn viktig å fokusere på de valgmulighetene som både Venstre og Kristelig Folkeparti har til å velge retning, ikke bare for egne parti, men også høyst sannsynlig for norsk samfunnsutvikling.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2010-10-04:
Jeg tror alle i denne salen deler målet om at man skal redusere det offentlige skjemaveldet så mye som overhodet mulig. Mye er faktisk også gjort de siste årene, ikke minst gjennom Altinn, elektronisk registrering, forenkling av skjema og system. Hva gjelder forslaget om 25 pst. reduksjon, vil jeg vise til det Trine Skei Grande sa tidligere i denne debatten, der hun nettopp ga uttrykk for at det var deler av regjeringskoalisjonen som hadde for stor tro på skrivebordsbyråkrati og vedtatte mål. Hadde jeg trodd at vi kunne ha fjernet 25 pst. av byråkratiet gjennom et enkelt vedtak i Stortinget – så ja, selvsagt. Men jeg tror at verden er noe mer komplisert enn det. Spør du din gamle næringsminister, Lars Sponheim, om han klarte å redusere skjemaveldet med 25 pst. gjennom et enkelt vedtak, tror jeg det svaret du ville få, er klart nei. Jeg tror snarere svaret på det spørsmålet ligger i målrettet jobbing på mange plan og et klart uttrykt mål, nemlig redusert byråkrati, mindre skjema. Det deler jeg.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2010-10-04:
For Senterpartiet er det selvsagt ikke noe mål – og det tror jeg ikke det er for noe parti i denne salen – å øke byråkratiet og øke tiden og energien man bruker på ting man oppfatter som unyttige og meningsløse. Derfor sa jeg i mitt innlegg at jeg mener det er rom for reform. Jeg sa at jeg mener det er viktig at vi som nå sitter i regjering, tar førersetet i denne reformen. Jeg mener det er viktig at man tenker nytt rundt store deler av offentlig sektor, og så mener jeg selvsagt at de svarene som var riktige for en tid tilbake, ikke nødvendigvis er riktig i framtiden. Så jeg er mer enn åpen for å se på nye løsninger. Jeg nevnte landbruksbyråkratiet spesielt. Der sa jeg at det var rom for forenkling, rom for effektivisering, og så sa jeg at jeg er helt sikker på at den regjeringen jeg er en del av det parlamentariske grunnlaget for, utnytter det rommet. Så tror jeg vi skal ta på alvor det jeg oppfatter som et utspill fra Myraune, nemlig det som oppleves som mangel på lokalt handlingsrom og lokalt selvstyre. Det tror jeg er en stor utfordring for å få store deler av den nasjonale tjenesteproduksjonen til å fungere. Da trengs det spillerom.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2010-10-04:
Noen få ord fra Senterpartiet til slutt om hva vi mener har preget denne debatten, for det første rød-grønn samling og tydeliggjøring av prosjektet. Jeg synes det har vært en hyggelig dag å tilhøre posisjonen på. Vi har representert vilje og evne til styring og framtid. Det har også blitt klargjort en del tydelige skillelinjer i norsk politikk. Det har handlet om lovgivning rundt arbeidstakeres rettigheter og et ordnet arbeidsliv. Det har handlet om behovet for et fortsatt progressivt skattesystem; prinsippet om at man skal bidra etter evne. Det har handlet om distriktspolitikk og landbrukspolitikk. Men jeg har også lyst til å gi opposisjonen skryt for at man tidvis i hvert fall har kommet med relevante innlegg. Likevel har jeg lyst til å bemerke at innleggene og innspillene framstår som alt annet enn samlet. Spesielt har de to høyrepartiene presentert en politikk og en virkelighetsbeskrivelse som tyder på at det er mye som peker i feil retning. Men det er også påfallende å se hvor forskjellig svarene rett og slett er. Selv etter gjentatte utfordringer fra regjeringspartiene har ikke de svarene vi har etterspurt, kommet. Jeg tror på Siv Jensen når hun sier at hun vil noe annet med Norge. Men hvilket veivalg det representerer for det norske samfunnet i praksis, framstår for meg etter denne debatten fremdeles som å være helt i det blå. Som jeg sa i mitt innlegg: Det å styre landet handler ikke bare om å være uenige om hva man ikke vil, men faktisk også om å være enige om det man vil. Jeg synes Kristelig Folkeparti har vært svært konstruktivt i denne debatten. Man har lyktes med å sette frivillighet og rammevilkår for sivil sektor på dagsordenen. Derfor vil vi også selvsagt oppfordre til at det forslaget som ligger på bordet, blir omgjort til et oversendelsesforslag, og forplikte oss til å følge opp de intensjonene som ligger i forslaget. Det er intensjoner som vi fullt ut deler. Jeg har også lyst til å bemerke at sentrumsdimensjonen i det norske parlamentet har styrket seg gjennom denne dagen og denne kvelden, rett og slett fordi jeg oppfatter at de to andre sentrumspartiene har vært svært opptatt av å presentere egne prosjekt og egen framtid, trygt plantet i sentrum av norsk politikk. Det mener jeg peker framover.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2010-10-04:
Eg lytta nøye til representanten Siv Jensen då ho snakka om enkeltmennesket sin fridom og trua på det enkelte menneske. Ein av dei mest grunnleggjande fridomane er jo nettopp retten til å tru og til å uttrykkje si tru. Dagens regjering har gong på gong valt å sjå vekk ifrå alt det positive kristne og religiøse organisasjonar har å bidra med i samfunnet – omsorg for sine medmenneske osv. Ein har sett trusfridomen bli trua gjennom t.d. ønsket om å styre kyrkja sin liturgi i tilknyting til ekteskapslov, ein ser det i frivillige organisasjonar, ein ser det i arbeidsmiljøloven osv. Framstegspartiet har fleire gonger teke til orde for å innsnevre truande sin rett til å uttrykkje si tru, alt ifrå hijab til prangande religiøse kors eller symbol. Mitt spørsmål til Siv Jensen er: Er Siv Jensen og Framstegspartiet med på å sikre religionen sin plass i det offentlege rom og enkeltmennesket sin rett og fridom til å uttrykkje og utøve si tru?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2010-10-04:
I eit innlegg som handla om fellesskap, og som hadde ei veldig ideologisk tilnærming til politikken, overraskar det meg at statsråden ikkje kom innom eit viktig tema, som heller ikkje statsministeren var innom i sitt innlegg tidlegare i dag, nemleg fattigdom. For fyrste gong på 16 år har talet på sosialhjelpsmottakarar i Noreg stige. Det er over 6 000 bustadlause – ein auke på 10 pst. Det er over 4 000 menneske som står i behandlingskø for rus. Det er blitt fleire fattige barn. Det er fleire som står i kø i psykiatrien. Øyremerkinga førte til kutt på over 400 stillingar i psykiatrien. Eg trur vi alle kan vere einige om at regjeringa ikkje har gjort nok, og at fattigdom burde ha vore eitt av dei tema som statsråden lyfta i sitt innlegg. Sånn sett er det mange som har lurt på kva ein samordningsminister gjer i regjeringa. Kunne det ha vore ein idé at samordningsministeren brukte tid på å setje fokus på å koordinere ei meir målretta fattigdomssatsing, og at han kanskje òg tok tak i Kristeleg Folkeparti sitt forslag om ein nasjonal dugnad mot fattigdom?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2010-10-04:
Dagens debatt har på mange måtar blitt ein debatt om den norske eller nordiske modellen. Eg må innrømme at eg synest det er litt trist at dei raud-grøne har brukt heile debatten berre på å drive skremsel med ei eventuelt ny regjering, og at det på ein måte pregar dagens debatt. Eg skulle ønskje at dagens debatt hadde dreidd seg mest mogleg om kva me ønskjer å få gjort det neste året. Eg må seie at det som bekymrar meg mest, og som eg tenkjer å bruke mykje tid på det neste året, er at fattigdomen aukar, og at for fyrste gong på 16 år steig talet på mottakarar av sosialhjelp. Forskjellane i Noreg aukar. Finansministeren kalla det ei god utvikling. Dagens regjering har ikkje gjort det ho lova for dei fattige i Noreg. I staden har me fått ei regjering som berre driv skremsel med det som kan kome, i staden for å fokusere på dei oppgåvene som faktisk står framfor dei. Samtidig må eg òg seie at det som bekymrar meg spesielt, er at det på visse område kjem statistikk og tal som bekymrar meg mykje. Fylket som eg representerer, Aust-Agder, er eit av dei fylka som er hardt ramma. Det er det fylket med flest unge uførepensjonistar. Heile 51 av 1 000 menneske mellom 18 og 49 år er uføretrygda. Me har spesielt mange mottakarar av sosialhjelp. Det er over 2 000 av 100 000 innbyggjarar som lever i fattigdom i Aust-Agder. Det er større problem med røyking og alkohol enn det er i resten av landet. Dette er kombinert med at det er eit fylke og ein region med positiv utvikling, med høg kompetanse på offshore og høg teknologisk kompetanse. Men samtidig er det store sosiale utfordringar som eg meiner me som politikarar må gripe fatt i. På mange måtar kan ein seie at det er utfordringar som er på linje med det vi har i Oslo øst og i Finnmark, men som på mange måtar har vore litt skjulte. Det er mange tiltak som burde vore gjennomførte. Det burde kome ei endå større satsing på familiepolitikk, på å ta tak i problema så tidleg som mogleg. Ein burde styrkje barnevernet, få høgare kompetanse i barnehagane. Ein burde ha ein skule som ser at ungdom er forskjellig, og som grip tak i dei tidleg når dei fell ut, og som ser at ungdom treng utfordringar på sitt nivå. Me må gjere Nav endå betre i stand til å kunne snu utviklinga, sånn at ungdom, eller menneske, som fell ut av arbeidslivet, blir hjelpte tilbake og får arbeidstrening, slik at dei kan kome tilbake. Men eg trur òg at samfunnet, eller politikarane, kan ta ansvar ved å flytte ut arbeidsplassar, leggje meir til rette og skape arbeidsplassar som òg kan hjelpe eit fylke som slit med høg arbeidsløyse. Min hovudbodskap er at dei sosiale utfordringane som er i Agder, og kanskje spesielt i Aust-Agder, er for alvorlege til framleis å bli oversette. Derfor ønskjer eg at det i det neste året blir endå større fokus på dei områda som treng ekstra tiltak, og at det kjem ekstra tiltak og meir målretta midlar mot Agder.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-04:
Representanten Erna Solberg har hatt stor suksess i det siste, vil eg seie, med å leggje retorikken kraftig inn mot sentrum og understreke ein politisk retorikk om at vi er alle samde om dei store prosjekta og korleis vi skal skape for tida etter oljen – velferdspartiet Høgre – og i innlegget her no at vi må bruke pengane så godt som mogleg. Eg er einig i alt det. Så eg trur kanskje at kva for velferdspolitikk vi skal føre, er den debatten vi faktisk kan føre i Noreg. Representantane Røe Isaksen og Astrup skreiv for nokre år sidan i ei bok at det store fleirtalet av dei som mottek velferdstenester i Noreg i dag, har ikkje bruk for det. Vi blir alle oppmoda til å «leve et liv i ansvarsløshet fordi fellesskapet skal ta hånd om alle våre ønsker og behov». Og representanten Astrup held fram i DN i 2009: «For oss er ikke velferdsstatens mål at den skal gjøre mer for stadig flere; da vil resultatet være flere klienter og færre som står på egne ben.» Er representanten Solberg samd i eit slikt syn på korleis velferdsstaten fungerer?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-04:
Det trur eg var ein veldig spesiell lesing av setningane at det store fleirtalet av dei som mottek velferdstenester i Noreg i dag, har ikkje bruk for det, og vi blir alle oppmoda til «et liv i ansvarsløshet». Barnehagar, skular, skulefritidsordninga, helse og eldreomsorg er velferdstenester. Meiner representanten Solberg at vi bør ha færre som brukar barnehagar, videregåande skular og alle dei andre tilboda her? Det trur eg eigentleg ikkje ho gjer. Men det er antakeleg ein djup sprik mellom det ønsket om nedbygging av velferdsstaten som mange på høgresida har, og Høgres nye retorikk. Så eg gjentek spørsmålet mitt: Er det slik at ho er einig i at det store fleirtalet ikkje treng velferdstenestene, og at vi lever eit liv i ansvarsløyse?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-04:
Eg trur mange av oss er komne til at det frivillige innanfor velferd i Noreg kan både utviklast og fornyast, og at det er eit veldig viktig bidrag. Dei tek ofte opp nye felt, nye område, dei mobiliserer frivillige på ein annan måte enn andre, og dei er engasjementsdrivne, ikkje drivne av utbytte. Dei skil seg ut ved at dei er eit viktig tillegg til basisen, nemleg velferdsstaten, men dei skil seg òg markant ut frå ein del kommersielle aktørar. Eg kan ikkje skjøne anna enn at det er grunnlag for at det i tillegg til dei omfattande forbetringane som er gjorde dei siste åra, kunne vere mogleg med eit tettare samarbeid med Kristeleg Folkeparti om å kome endå vidare. Men eg trur at det er ein viktig føresetnad for det, for det dreier seg ikkje berre om langsiktige, stabile rammevilkår overfor det statlege, men òg at ein er villig til å ta oppgjer med omfattande konkurranseutsetjing og anbod, der dei ideelle vert skvisa av dei kommersielle fordi dei ikkje kan konkurrere på like vilkår, og fordi dei ikkje vert anerkjende for sitt eige verdigrunnlag. Er representanten Høybråten einig i den forståinga av ideell sektor og utfordringane der?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-04:
Det overraskar meg veldig at representanten Solvik-Olsen meiner at fakta om kva Høgre og Framstegspartiet kan kome til å gjere når dei vinn makta, nemleg å danne regjering, er eit skremmebilete. Er dei sjølve skremmebiletet på kva som kan skje i norsk politikk? Fakta er at om Høgre og Framstegspartiet får fleirtal, vil dei svært sannsynleg danne regjering. Det trur eg Framstegspartiet er einig i. I Europa i dag er det vanleg at høgreparti samarbeider med sentrumsparti – som i Sverige, Storbritannia, Tyskland og Nederland. Av og til har dei støtte i parlamentet frå eit ytre høgre-parti. I Noreg har det, alle dei gongene Høgre har sete i regjering, vore sånn. Eg har vore imot dei regjeringane, men eg har òg sett korleis Kristeleg Folkeparti og Venstre har bidrege til å moderere Høgre noko og ikkje gje dei fullt gjennomslag. På mange av dei områda vil Framstegspartiet vere turboversjonen av Høgre, fordi partiet ligg lenger ut. Og eg gjekk ikkje eingong inn på dei områda der Framstegspartiet står for ein heilt annan politikk, t.d. miljø- og klimapolitikk. Vi har altså til gode, etter tre forsøk, å høyre om Framstegspartiets leiar her i salen vil bekrefte at ho trur på menneskeskapte klimaendringar. Så når det gjeld Kårstø …(Presidenten klubbar) (Presidenten klubbar)
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2010-10-04:
Eg følte eg fekk litt mykje tid. Eg er einig i det, men eg såg på klokka. Då vil eg svare kort når det gjeld Kårstø. Det som er å seie om det, står i regjeringserklæringa, og det vil vi komme tilbake til. Eg var der på besøk rett før sommaren. Det er eit stort og spennande anlegg, og vi vil sjølvsagt komme tilbake og rapportere om oppfølginga av dei prosjekta – akkurat som vi gjer med Mongstad.