Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2010-11-23:
Når vi blir invitert til debatt, mener jeg fokuset blir feil når det eneste man gjør er å kritisere Fremskrittspartiet, og har en ideologisk debatt om man skal bruke private, og ikke en god dialog om de utfordringene man har i barnevernet. Selv om Fremskrittspartiet sier tre ganger fra talerstolen at vi ikke kutter i budsjettet, gjentas det fra dem som ønsker debatt og dialog, at det gjør vi. For fjerde gang: Fremskrittspartiet kutter ikke i budsjettet til barnevernet, vi bruker pengene på en annen måte. Vi ønsker at pengene skal brukes nærmere dem som har behov. Omsorg og oppdragelse av barn er i første rekke foreldrenes ansvar. Foreldrene kan likevel ha behov for hjelp i kortere eller lengre perioder, f.eks. på grunn av vanskelige livssituasjoner. Her kan barnevernet komme inn for å bistå barn og familiene, slik at barn kan sikres gode levekår og gode utviklingsmuligheter. Hensynet til barnets beste må være et overordnet prinsipp i barnevernets arbeid. Vi ser stadig vekk og ukentlig i media store oppslag, dramatiske oppslag om barn som ikke har det bra. Det er køer, og det er store utfordringer. Det er det vi skal diskutere her i dag. Hvis f.eks. barn og foreldre har interesser som står mot hverandre, er det hensynet til barnet som må bli avgjørende. I utgangspunktet skal barn vokse opp hos sine biologiske foreldre. Denne forutsetningen, det biologiske prinsipp, er grunnlaget for norsk og internasjonal lovregulering av forhold mellom barn og foreldre. Da er det viktig at samarbeidet mellom barnevern, helsestasjoner, barnehage, fritidssektoren og skoler rommer flere relasjoner og møter mellom mange, ulike personligheter, ulike verdier, ulike bekymringer og forskjellige roller. Det krever en holdningsendring hos de ansatte som jobber med barnet og en videreutvikling av deres samarbeidskompetanse med fokus på kommunikasjon, rådgivning og omsorgssvikt generelt. Uansett fordrer det samarbeid, dialog og respekt for hverandre. Et viktig moment er også at lærerne sitter med kompetanse om barn. I en undersøkelse foretatt blant foreldre som har utsatt sine barn for omsorgssvikt, kommer det frem seks hovedpunkter. Fire av disse punktene viser seg å være mangel på kunnskap også av pedagogisk art. Foreldrene innrømmer at de bl.a. mangler kunnskap om at barn trenger oppmuntring, veiledning og ros, at barn trenger å få vise seg frem, vise nye ferdigheter, og at de trenger en følelse av mestring. Der kommer fritidsaktiviteter inn. Det kan være godt forebyggende arbeid, aktiviteter som idrettslagene og musikken gjør lokalt. Det er også forebyggende for å holde barna utenfor rusmiljø. Da er fritidsaktiviteter veldig viktige. Foreldrene i undersøkelsen hadde også bl.a. urealistiske forventninger om hva barn kunne gjøre på ulike trinn i sin utvikling. Lærerne bør ha kunnskap og kompetanse på dette området. Det bør ligge et ansvar hos lærerne for å gi tilbakemelding til foreldre som har behov for det, om deres barns utvikling og hvordan barnet oppfører seg, om det er normalt i forhold til dets alder. På denne måten kan godt foreldresamarbeid forhåpentligvis forebygge omsorgssvikt og bidra til et sunt og trygt miljø for barna. Mange barnevernssaker starter med at foreldrene selv tar kontakt og ønsker råd og veiledning eller annen hjelp, med de konsekvenser det kan ha noen ganger. Mange ungdommer oppsøker også barnevernstjenesten med bekymring for venner, eller fordi de selv befinner seg i en vanskelig situasjon. Barnevernstjenesten får mange henvendelser fra offentlige tjenestemenn, skoler, barnehager, naboer, familie og andre som er bekymret for barn. Men da må vi vite hva vi gjør. Vi må tørre, vi må ville, vi må hjelpe de barna som har det vanskelig. Og da må vi ikke drive med noen ideologisk debatt her i Stortinget om hvor vi fører pengene, hvilke poster vi fører dem på, og om vi ønsker å bruke private institusjoner. Den debatten må vi legge bort. Vi må gjøre det beste for barna.