Oddvard Nilsen (Høyre), 2000-06-07:
Kontroll- og konstitusjonskomiteens Innst. S. nr. 205 om Riksrevisjonens antegnelser til statsregnskapet for 1998 – Fatima-prosjektet er interessant, men slett ikke noen særlig lystig lesning, i hvert fall ikke for en samferdselspolitiker. Flere før meg har vært inne på de kritikkverdige forhold knyttet til selve kvaliteten i grunnlagsmaterialet som lå til grunn for Stortingets behandling av St.prp. nr. 47 for 1992-93. Jeg skal ikke bruke særlig tid på det, men jeg vil gjerne knytte noen kommentarer til konsekvensene av at enkelte samferdselsprosjekter sprenger alle tenkelige kostnadsrammer, for dessverre har det vært noen slike. Det overrasker vel ingen at det rundt omkring i Norges land er lange lister over veiprosjekter som folk ønsker å få realisert. Listene er utrolig lange. Og ønskene overstiger langt mulighetene våre for å få frembringe de ressurser som skal til for å realisere disse prosjektene. Nettopp derfor blir det en beinhard prioritering, både lokalt og ikke minst også sentralt, mellom mange gode prosjekter. Det sier seg selv at det ikke er særlig lett å nå fram i den køen – noen vil si at det er nesten umulig, til tross for at de har gode prosjekter. Når ressursene er mindre enn det som ønskelig kunne være, og slik vil det vel alltid være, blir det viktig å prioritere riktig, slik at samfunnet får mest mulig tilbake igjen for de ressursene vi velger å sette inn i samferdselssektoren. Dersom disse prioriteringene skal være i nærheten av å være riktige, er selvsagt kvaliteten i selve kostnadsberegningen, altså grunnlaget for prioriteringen, utrolig viktig for hvert enkelt prosjekt. Det er faktisk slik at selv ikke samferdselssektoren rår over en sareptakrukke på investeringssiden, og det betyr at overskridelser på ett prosjekt gir mindre ressurser til andre prosjekter. Og resultatet kan faktisk være at bedre prosjekter må utstå på grunn av overskridelser på igangværende prosjekter. La oss holde oss til Finnmark og Fatima. Det er knapt tvilsomt at overskridelsene på Fatima har medført at f.eks. utbyggingen av E6 i Finnmark, Rv 94 til Hammerfest og Rv 888 Nordkynveien, for å nevne noen, faktisk har måttet lide på grunn av at Fatima-prosjektet ble så utrolig mye mer kostbart. Et lite bevis på det er at dette huset den 15. juni vil behandle en sak knyttet til forskuttering av nettopp Rv 94 til Hammerfest, hvor Hammerfest kommune må forskuttere utbyggingen av Stallogargoflågan fordi samfunnet ikke har penger. Det ville ikke vært situasjonen dersom man hadde sluppet overskridelsene på Fatima-prosjektet. Og dette er meget gode prosjekter som disse samfunnene er avhengige av. Nå er det flere i salen som har sagt at det godt kan tenkes at man ikke hadde bygd Fatima-prosjektet dersom man hadde visst om kostnadene. Det vil ikke jeg spekulere over, for jeg var ikke i salen da og vet ikke hva som var begrunnelsen i så måte, men jeg har merket meg at man sier det. Det er i hvert fall ikke tvil om at kostnadsoverskridelsen representerer et problem innen samferdselssektoren som vi er nødt til å gjøre noe med. Og jeg tror også det er bred politisk enighet om at vi er nødt til å gjøre noe med det. I tillegg til det jeg sa i stad når det gjaldt Finnmark, har dessverre overskridelsene også medført at vi har opplevd – iallfall har lederen av samferdselskomiteen gjort det – at vi har spikret igjen tunneler på riksveier i dette landet. Vi har stoppet store, betydelige samferdselsprosjekter midt ute i skauen. Det sier seg selv at folk da lurer på hva det er samferdselspolitikerne driver med, hva det er de bruker pengene til. Det reduserer respekten for politikere generelt – dessverre tror jeg kanskje for samferdselspolitikere spesielt – og dermed angår det meg sterkt at vi får ryddet opp i dette. Jeg håper og tror at vi gjennom det arbeidet som Riksrevisjonen nå har gjort, det kontroll- og konstitusjonskomiteen har gjort, det vi har fått gjennom Mydske-rapporten knyttet til Gardermoprosjektet, og i tillegg det som nå står i Gul Bok for inneværende budsjettår, kan ta tak i dette problemet og få løst det. Jeg har ikke noen sesam sesam-løsning, men det er åpenbart at planleggingen må bli bedre. Det kan tenkes at det betyr at vi må bruke noe mer ressurser på selve planleggingsfasen, og at vi også må kunne få prosjekter tilbake til Stortinget dersom det viser seg at disse prosjektene blir for dyre. Da kommer eventuelt den store testen. Når et prosjekt som er vedtatt i dette hus, kommer tilbake igjen med beskjed om at det vil bli mye dyrere enn planlagt, vil da Stortinget si nei? Den testen ser jeg fram til. Jeg tror vi får den, og da blir vi alle sammen satt på en prøve om vi er i stand til å følge opp dette som nettopp er knyttet til kostnadsutviklingen.