Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-02-21:
La meg først få understreke at Utlendingsnemnda bare har vært i virksomhet i sju uker, og ennå er ikke alle ansatte på plass. Derfor mener jeg det er for tidlig å dra endelige konklusjoner omkring nemnda allerede nå. Da Utlendingsnemnda ble foreslått og Regjeringas forslag behandlet i Stortinget, var det aldri tale om at nemndmedlemmene skulle ha noen oppgaver i tilknytning til selve etableringa av nemnda. Deres rolle i en styrket rettssikkerhet ligger i å delta i behandlinga av sakene og er utelukkende knyttet til avholdelsen av nemndmøter. Utgangspunktet er at Utlendingsnemnda er, som representanten Kleppa også sa, et domstolliknende organ, og nemndmedlemmenes oppgave og rolle kan sammenliknes med den domsmenn i en ordinær domstol har. Nemndlederen kan betraktes som dommeren i en domstol, og det er domstolen ved dommeren, og ikke meddommerne, som står for organiseringa og arbeidsopplegget i domstolen. Slik er det også i Utlendingsnemnda. De oppgavene nemndmedlemmene har, er uttømmende regulert i utlendingsloven og i utlendingsforskriften. Etableringa av Utlendingsnemnda er gjennomført ved endring i utlendingsloven den 30. april 1999. To ganger etter dette, den 28. juli og 21. desember i fjor, er det foretatt endringer i lovendringa fra 1999 før bestemmelsene om nemnda trådte i kraft 1. januar 2001. Alle lovendringer er grundig behandlet av Stortinget. Kort sagt består de oppgavene nemndmedlemmene har, i å sette seg inn i de sakene som skal behandles, delta under behandlinga av sakene sammen med en nemndleder og et annet nemndmedlem, og selvfølgelig treffe vedtak i sakene. Samtlige nemndmedlemmer fikk tilsendt en egen veiledning fra nemnda i slutten av januar. I veiledninga gis det en orientering om noen av de viktigste forholdene nemndmedlemmene må kjenne til, inkludert nemndmøter og hvilke oppgaver nemndmedlemmene har. I veiledninga gjøres det rede for hvordan nemndmøtene vil bli lagt opp, og oppgavene og ansvaret til nemndmedlemmene. I henhold til bestemmelsene i utlendingsloven er det sekretariatet i Utlendingsnemnda som har ansvaret for forberedelsen av saker som skal behandles i et nemndmøte. Nemndlederen kan etter nærmere regler gi klageren adgang til å møte personlig under nemndmøtet. I asylsaker vil klageren, som representanten er godt kjent med, som hovedregel ha rett til dette, men det er fastsatt noen unntak fra denne hovedregelen i forskrifta. Det gjelder f.eks. saker hvor det ikke er tvil eller uenighet om faktum. Dersom klageren skal møte personlig, har han eller hun rett til å møte sammen med sin advokat eller en annen fullmektig. Ved behov vil det selvfølgelig bli innkalt tolk. Før møtet vil nemndlederen forelegge saksdokumentene for nemndmedlemmene og orientere om regler, praksis osv. i tilknytning til den enkelte sak. Møtene vil foregå for lukkede dører. Nemndmøtet innledes ved at det gis en kort presentasjon av saken, de aktuelle bestemmelsene i utlendingsloven og utlendingsforskrifta og de mest sentrale spørsmålene. I saker med personlig frammøte får klageren gi faktiske opplysninger og vurderinger av betydning for saken. Det gis så anledning til å stille spørsmål til klageren, og fullmektigen gis anledning til å foreta en oppsummering. Deretter forlater klageren og fullmektigen møtet. Nemnda drøfter så saken og avgjør den ved flertallsvedtak. Det følger av oppgaven som nemndmedlem at man skal sette seg inn i det skriftlige materialet som foreligger i saken, følge nøye med i det som kommer fram under sjølve møtet, bidra til at uklarheter og misforståelser oppklares underveis, og ellers gjøre sitt til at forhold av betydning blir tilstrekkelig opplyst under møtet. I tillegg til den skriftlige veiledninga som nemndmedlemmene fikk tilsendt i slutten av januar, vil de senere få tilsendt skriftlige orienteringer om forskjellige sakstyper, landinformasjon osv. Når de kommer til nemnda for å delta i behandlinga av sakene, vil de få ytterligere informasjon også utover dette. Nemndmedlemmene skal ikke gjennomgå noen annen form for opplæring før de starter sin virksomhet. Jeg vil understreke at tilsvarende opplegg gjelder for meddommere ved de ordinære domstolene, som ikke gis noen opplæring i forbindelse med vervet. Som dette viser, ligger arbeidsopplegget for nemnda og andre organisatoriske og administrative forhold i sin helhet utenfor nemndmedlemmenes oppgaver. Jeg vil videre nevne at nemnda skal ha et koordineringsutvalg med en nemndleder som leder og fire medlemmer, ett fra hver nemndmedlemsgruppe. Dette utvalget skal bidra til å sikre rettssikkerhet og likebehandling. Det skal vurdere bl.a. hvorvidt ulike nemnder har lagt til grunn samme tolkning av regelverket og samme skjønnsutøvelse i vedtakene. Det vurderes også hvorvidt nemndledernes praksis er den samme når det gjelder beslutninger om behandlingsform og adgang til personlig frammøte. Utvalget skal så gi direktøren råd om hva som bør være praksis på aktuelle områder. De første nemndmøtene er berammet til slutten av februar. Det har etter de opplysninger jeg har fått, ikke vært praktisk mulig å beramme møter tidligere, bl.a. fordi klager, advokat og tolk som blir innkalt til nemndmøte, skal ha minst fire ukers varsel. Det er etter min mening åpenbart for tidlig å trekke konklusjoner med hensyn til nemndas virksomhet. Jeg minner om at i henhold til utlendingsloven er det nemnda sjøl som bestemmer behandlingsformen i den enkelte sak. Etableringa av Utlendingsnemnda er grundig behandlet av Stortinget så sent som 14. desember 2000, og jeg føler meg trygg på at hensynet til rettssikkerhet og tillit til de avgjørelser som treffes, blir godt ivaretatt. Jeg kan ikke se at det foreløpig er behov for initiativ fra min side for å gripe inn i det ansvaret lederen for nemnda har for å organisere arbeidet hensiktsmessig. Jeg vil også nevne at Utlendingsnemndas virksomhet selvfølgelig skal evalueres, og nemndmedlemmenes erfaringer og vurderinger vil da kunne bli trukket inn. Når det så gjelder de konkrete utfordringer som representanten Meltveit Kleppa hadde til meg utover det som ligger i sjølve interpellasjonen, føler jeg at jeg gjennom dette har svart på en del av det. Når det gjelder spørsmålet om kosovoalbanerne, går den saksprosessen sin gang. De blir selvfølgelig behandlet individuelt, og sakene går selvfølgelig til Utlendingsnemnda hvis de skal dit, men det legges ikke opp til noen andre prosedyrer i forbindelse med de sakene enn det som tidligere har vært signalisert og også varslet til Stortinget.