trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-14:
Når det gjelder Fremskrittspartiets forhold til USA, påpekte jeg en nyanse – og jeg vil håpe det er forståelse i denne sal for nyansene i den politiske debatt – ikke minst gjaldt den forholdet mellom en rettsstat kontra et despoti. Jeg understreket også i mitt innlegg at det er positivt at man kritiserer menneskerettighetsbrudd i Tyrkia. Men det som er poenget med vår merknad, og som var poenget i mitt innlegg, er at det må være en proporsjon i dette – at man også nå tør å kritisere Russland, at man ikke bare fokuserer oppmerksomheten rundt det negative som foregår i Tyrkia; det foregår også positive ting der. Men det er en annen diskusjon. Man må også vise klart at man tar avstand fra det som skjer i Russland. Selv om Russland er et naboland som er særlig viktig i Europa, er det desto viktigere at vi også påpeker bl.a. det folkemordet som skjer i Tsjetsjenia, at vi sterkt tar avstand fra det i de aktuelle fora hvor man kan gjøre dette.
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-14:
Jeg nevnte i mitt innlegg tidligere i dag at jeg synes det er positivt at en enstemmig komite sier at man vil sikre dette med frihet til trossamfunn og sikre retten til å utøve egen religion etter egen overbevisning. Det jeg savner fra Kristelig Folkepartis side, og som jeg gjerne vil at representanten Bondevik skal svare på, er: Hvorfor gjelder ikke dette den negative organisasjonsfriheten? Hvorfor går man ikke der aktivt inn for å iverksette tiltak som sikrer at man ikke skal bli tvunget til å være medlem av organisasjoner som har en annen oppfatning enn det man selv har? Hvorfor vil man ikke gjøre noe konkret med dette politisk?
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-14:
Jeg vil vise til komiteinnstillingen, hvor det klart fastslås at det er enighet når det gjelder synet på dødsstraff – også Fremskrittspartiet mener at det er viktig for Norge å arbeide mot dødsstraff generelt. Representanten Jakobsen kom inn på representanten Gundersens syn. Jeg har allerede svart på det, men jeg vil tillate meg å stille representanten Jakobsen et spørsmål: Ser representanten Jakobsen at det tross alt er en forskjell på en dødsstraff som er iverksatt etter en forutgående behandling i en rettsstat, kontra en dødsstraff som idømmes helt vilkårlig? Er representanten Jakobsen enig i at det er en nyanseforskjell her? Så til Fremskrittspartiets holdning til næringslivets etiske standarder når det gjelder å fremme menneskerettigheter i utviklingsland. Vi har vært med på flere merknader som understreker nødvendigheten og viktigheten av dette. Vi sier bl.a. at «norske bedrifter bør inkludere menneskerettigheter i sin utenlandsstrategi, sikre høyere standarder for arbeids- og produksjonsforhold, og ta samfunnsansvar i de land de arbeider i». Videre ber vi «Regjeringen utvikle frivillige systemer for rapportering, verifisering og overvåkning av bedrifters respekt for menneskerettighetene, og vil støtte etablering av et pilotprosjekt for å bidra til dette». Vi er altså med på en rekke tiltak, og vi understreker dette veldig klart. Jeg håper Jakobsen vil lese våre merknader i innstillingen og komme til en litt annen konklusjon enn den han gav uttrykk for i sitt innlegg. Jeg håper at jeg personlig ikke vil komme i skade for å fremstille Senterpartiets program eller standpunkter på den måten som representanten Jakobsen gjorde når det gjaldt Fremskrittspartiets standpunkt i denne saken.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2000-11-14:
Eg skal berre få ta opp eit av punkta som representanten Danielsen nemnde, den store utfordringa det er å arbeide for betre kår for menneskerettane i Kina, der uendeleg mykje står att, men der også svært mykje er gjort gjennom dei siste åra. Danielsen vil ha ein klarare, meir aggressiv politikk i høve til Kina. Då blir spørsmålet: Kva er Framstegspartiets linje i forhold til Kina? Ønskjer ein berre å fordømme gjennom resolusjonar? Ønskjer ein isolasjon, om ein trur det går an å isolere ein kvart av jordas befolkning? Eller kva er alternativet? Eg går ut frå at når representanten Danielsen fordømmer Kina så sterkt som han gjer, så er det særleg bruken av dødsstraff han tenkjer på. Også vi i Arbeidarpartiet og alle her fordømmer bruken av dødsstraff –i alle land. Og eg går ut frå at representanten Danielsen på vegner av Framstegspartiet no kan gå fram og fordømme bruken av dødsstraff i alle land – inkludert Kina, men òg inkludert alle andre land som brukar dødsstraff.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2000-11-14:
Dag Danielsen hadde en positiv omtale av det arbeid som Norge gjør når det gjelder menneskerettigheter – en «stor grad av tverrpolitisk enighet», var hans beskrivelse av innstillingen. På ett område har Fremskrittspartiet imidlertid markert en noe avvikende holdning i forhold til andre partier i Stortinget, nemlig når det gjelder synet på dødsstraff. I en debatt vi hadde om menneskerettigheter i 1998, sa Fremskrittspartiets hovedtalsmann, Fridtjof Frank Gundersen, bl.a. følgende om dette spørsmålet: «Jeg må si jeg respekterer også dem som mener at i gitte situasjoner kan dødsstraff være på sin plass. Jeg respekterer deres meninger og vil ikke anse deres oppfatning for å være i strid med menneskerettighetene, og slett ikke på en slik måte at det skulle betinge en reaksjon fra den norske regjering overfor en annen demokratisk stat.» Danielsen berømmet nettopp USA for å innta en djerv holdning overfor Kina når det gjelder menneskerettigheter. Det spørsmålet som da melder seg, blir: Hvor djerv er Dag Danielsen i forhold til USA når det gjelder et så viktig menneskerettighetsspørsmål som kampen mot dødsstraff? Er det slik at Fremskrittspartiet fortsatt står på den linje som partiets hovedtalsmann markerte i debatten i februar 1998, eller er det slik at også Fremskrittspartiet nå etter hvert begynner å innta en mer – skal vi si – human holdning til dette viktige menneskerettighetsspørsmålet?
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2000-11-14:
Utgangspunktet for det spørsmål som Dag Danielsen reiste, var min referanse til debatten i februar 1998, hvor det etter min oppfatning – og det kan en også lese i Stortingstidende – fremkom ganske store ulikheter i synet på dette viktige menneskerettighetsspørsmålet, større enn det en kan få inntrykk av i dag. Når Dag Danielsen i dag sier at det er enighet i komiteen når det gjelder synet på dødsstraff, vil jeg inderlig håpe at det er en realitet. Og når dette fra Fremskrittspartiets side blir så sterkt understreket av partiets talsmann i denne debatten, velger jeg å ta det som et uttrykk for at det har skjedd en utvikling i Fremskrittspartiets syn på dødsstraff siden denne saken ble diskutert i februar 1998. Så stiller Danielsen et spørsmål som jeg kanskje synes er litt unødvendig, nemlig om jeg er i stand til se noen forskjell på dødsstraff som avsies på bakgrunn av en rettsprosess, i forhold til det å drepe folk vilkårlig, uten rettsprosess. Det er klart at det ikke bare er en nyanseforskjell, det er en stor forskjell mellom avstraffelser som har bakgrunn i rettsprosesser, og avstraffelser som skjer vilkårlig. Når det så gjelder menneskerettigheter i forbindelse med utviklingslandene, er det en klar norsk holdning at en i norsk bistandspolitikk også skal legge vekt på landets etterlevelse av menneskerettigheter. Det er et viktig anliggende, og jeg vil spesielt minne om at den forrige utviklings- og menneskerettighetsministeren fra sentrumsregjeringen understreket det meget sterkt i mange sammenhenger når temaet var oppe.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2000-11-14:
Jeg er litt overrasket over den vinkling som representanten Bjørn Hernæs nå hadde, for han stilte et spørsmål innledningsvis om hvorfor vi ikke kunne markere vår holdning til næringslivet mer positivt, hvoretter han velvillig siterte fra det avsnittet i innstillingen som nettopp uttrykker den samme positive holdning til at NHO og norske bedrifter nå i lang tid har arbeidet med dette konkrete prosjektet. Men jeg kan jo snu på spørsmålet siden Bjørn Hernæs er så polemisk når det gjelder dette med å kritisere næringslivet, for det er jo ganske overraskende at Fremskrittspartiet og Høyre ikke kan være med på en merknad i innstillingen hvor komiteen forsiktig og nesten selvfølgelig sier at «det forventes at norske bedrifter som engasjerer seg i utlandet følger de internasjonale FN- og ILO-konvensjoner for menneskerettigheter og faglige rettigheter som Norge er tilsluttet». Jeg kan jo like gjerne spørre: Hvorfor i all verden vil Høyre reservere seg ved å si at dette er en merknad, et synspunkt som de ikke ønsker å være med på? Det blir i realiteten svaret på spørsmålet som Bjørn Hernæs stiller. Jeg kan ikke se at komiteens flertall har lagt seg på en utidig og aggressiv linje overfor næringslivet i dette spørsmålet.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2000-11-14:
Jeg registrerer at Marit Nybakk og jeg har helt sammenfallende synspunkter i det prinsipielt viktige spørsmålet som angår dødsstraff. Jeg ønsker ikke på noen måte å gradere dette, fordi dette i siste omgang dreier seg om retten til liv. Jeg har gitt sterkt uttrykk for at dødsstraff etter min oppfatning er en krenkelse av menneskeverdet. Men jeg vil likevel nyansere det når det gjelder forholdet til rettergang og rettspraksis i gjeldende land. Jeg mener at det tross alt er forskjell på dommer som avsies på bakgrunn av en rettergang som bygger på landets lover, i forhold til den vilkårlighet som vi ser i enkelte land. Hvis vi går tilbake i vår egen historie – for å illustrere det mer konkret – har også Norge praktisert dødsstraff, senest etter siste krig. Vi kan klandre hverandre og vi kan klandre de som stod for dette for mange år siden, men tross alt var det forskjell på denne praksisen og det en så i mange andre land, hvor det skjedde regelrette lynsjinger uten forutgående rettergang. Det var tross alt et mer kritikkverdig og alvorligere brudd på menneskerettighetene enn det å praktisere dødsstraff med bakgrunn i landets lover.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2000-11-14:
Det er en interessant innstilling, og den er i stor grad dominert av enighet, men i den grad man kan si at det er dissenser, er det nok Fremskrittspartiet som mest står for dem. Nå må det sies at noen av oss som sitter i salen her, også kan ta imot noe av den rosen som ble rettet mot den nåværende regjering for dette arbeidet, og jeg setter selvfølgelig pris på at arbeidet verdsettes. Men jeg har et ønske om å poengtere to–tre av de dissensene som Fremskrittspartiet står bak i innstillingen. Det er bl.a. en underlig en som sier at en vil advare mot den sterke konsentrasjonen om menneskerettighetssituasjonen i Tyrkia, og at det fører til et svakt engasjement i menneskerettighetsspørsmål i stater som Norge anstrenger seg svært for å ha en vennskapelig kontakt med, nemlig Russland. Jeg vil gjerne vite litt om hva som er bakgrunnen for den merknaden fra representanten Danielsen. Menneskerettighetskritikk er jo ikke noen kake, sånn at når man gir kritikk i én retning, blir det mindre kritikk mot andre stater. Det er heller ikke slik at det er den vennskapelige kontakten som styrer den. Det er og skal være menneskerettighetsbruddenes karakter og omfang som skal styre norsk politikk, og som skal styre hvordan man skal kritisere og ta opp menneskerettighetsbrudd med enkeltstater. Det er godt kjent at Tyrkia er et av de få landene som opererer med et helt særegent syn på kultur i forhold til minoriteter. De opererer ikke med en definisjon som omfatter kurderne som minoritet overhodet, og har derfor ikke underskrevet sentrale konvensjoner på dette området. Det er ingen tvil om at det gir grunnlag for en relativt sterk kritikk, og også måten dette spørsmålet har vært håndtert på av tyrkiske myndigheter. Så sier representanten Danielsen at man skal være beredt til å kritisere «de store gutta» også – med referanse til Kina. Jeg registrerer at når det gjelder amerikanerne, vil ikke Fremskrittspartiet fullt ut være med på kritikken av den store gutten i innstillingen.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-11-14:
Kristelig Folkeparti og også sentrumspartiene for øvrig ønsker helt klart å sikre den såkalte negative organisasjonsfriheten. Det fremgår av hva vi har sagt og gjort i Stortinget tidligere, og det fremgår også av dagens innstilling på side 5. Vi har tidligere forutsatt at denne var sikret bl.a. gjennom Den europeiske menneskerettskonvensjon, som nå er gjort til norsk lov. Vi er klar over at en dom reiser tvil om dette, og derfor er vi innstilt på å få en avklaring av det. Det tror vi bør skje ved at Regjeringen legger fram en redegjørelse om dette for Stortinget. Vi tror det er noe for enkelt å gå rett på og vedta et lovforslag om det, fordi dette dreier seg om forholdet mellom en konvensjon som allerede er inkorporert i norsk lov, og norsk lovgivning for øvrig. Det vil vi ha en skikkelig behandling av. Men det er ingen tvil om at vi også ønsker å sikre den negative organisasjonsfriheten. Samtidig vet vi at i internasjonal sammenheng er det å sikre faglige rettigheter og organisasjonsfriheten et stort spørsmål i mange land, og vi må konstatere at Fremskrittspartiet ikke har vært med på merknader som understreker dette, slik som bl.a. sentrumspartiene har gjort. Det gir kanskje grunn til en større undring.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-11-14:
Nei, vi leter selvsagt ikke med lys og lykte etter en uenighet. Vi er glad for, som jeg også sa i mitt innlegg, den tverrpolitiske oppslutningen om hovedlinjene bak handlingsplanen. Det er en styrke. Når vi har funnet grunn til å rette søkelyset mot vilkårene i forbindelse med varetektsfengsling, er det jo, som også representanten Hernæs selv opplyste, fordi dette er et av de få områdene hvor Norge har fått kritikk fra internasjonale organer for vår praktisering, og hvor dette blir sett i et menneskerettighetsperspektiv. Da syns jeg det blir formalisme fra Høyre og andre partier her i dag å si at dette ligger til behandling i justiskomiteen, så det vil vi ikke mene noe om nå. Med respekt å melde, dette er jo en debatt om menneskerettigheter, en omfattende debatt om både nasjonale og internasjonale menneskerettighetsforhold, og en må i utenrikskomiteen og i Stortinget i dag kunne ha en holdning til disse spørsmålene, fordi dette som sagt er et av de ytterst få områdene der Norge har fått kritikk. Da må vi kunne gi en respons på det. Det var tatt opp i sentrumsregjeringens stortingsmelding om menneskerettigheter, og det sentrumspartiene i dag har gjort i sin merknad som står gjengitt på side 7 i innstillingen, er å gi en ytterligere detaljering av en retning som ble anført i sentrumsregjeringens handlingsplan. Det ville være utmerket om andre partier følger opp. Om det skulle skje i en innstilling fra justiskomiteen, er ikke det noe avgjørende problem. Vi satte i gang et arbeid fra sentrumsregjeringens side på dette punktet. Vi syns det har vært grunn til nå ytterligere å detaljere dette i denne inn-stilling. Hvis andre partier vil følge etter gjennom justiskomiteens innstilling, er det utmerket, men det forbauser meg litt at en har den formalistiske tilnærmingen til det at dette vil vi ikke mene noe om i dag, fordi dette ligger i en annen komite. Dette er en innstilling om menneskerettighetene også nasjonalt, og en må kunne ha en holdning til det også i dag.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-11-14:
Det er gledelig at det er bred enighet om hovedlinjene for vårt menneskerettighetsarbeid både nasjonalt og internasjonalt. Men det krever en veldig aktiv oppfølging å realisere alle disse ca. 300 tiltak, og når det gjelder oppfølgingen, er det klart at den enkelte regjering selv har suveren rett til å organisere dette slik den ønsker, så det skal jeg fra Stortingets side ikke legge meg opp i. Jeg tar til etterretning at Regjeringen med hensyn til statsrådsansvaret har valgt å organisere dette på en annen måte enn den forrige regjeringen. Å følge opp 300 tiltak, hvorav svært mange også nasjonalt, er et tungt løp. Det kommer ikke av seg selv, det trengs et koordinerings- og et pådriveransvar, og dette vil jo også etter hvert få budsjettmessige konsekvenser. Jeg forstår det utenriksministeren nå sa, slik at han i tillegg til – selvsagt, siden det er tillagt ham som statsråd – å ha ansvaret på det utenrikspolitiske området for menneskerettighetsarbeid fra norsk side, også vil ha et koordineringsansvar når det gjelder statsrådenes rapportering om den nasjonale oppfølgingen av planen. Det vil være en krevende oppgave, og jeg vil bare understreke viktigheten av at det skjer aktivt. Når det gjelder de internasjonale konferansene om rasisme – det var Europa-konferansen som ble avholdt i oktober i år, og neste år skal det være en verdenskonferanse – kunne det være interessant, om ikke i dag så ved en annen anledning, å høre nærmere fra Regjeringen både om erfaringene med Europa-konferansen og om forberedelsene til den store verdenskonferanse neste år. Til slutt vil jeg gjerne høre om utenriksministeren kan svare på hva som er gjort – eller kanskje rettere sagt foreløpig ikke gjort – etter regjeringsskiftet når det gjelder det pilotprosjekt som sentrumsregjeringen ønsket å sette i gang for menneskerettigheter og næringsliv, med fokus på utvikling av frivillige ordninger for overvåking og rapportering av hvordan bedriftene ivaretar respekten for menneskerettigheter, noe vi ønsket å legge til Institutt for menneskerettigheter. Kan det meldes noe om dette?
Bjørn Hernæs (Høyre), 2000-11-14:
I behandlingen av en innstilling som har samlet meget bred enighet, ser det nesten ut til at de tidligere regjeringspartiene leter med lys og lykte etter noe å være uenige om, og det er særlig varetektsfengsling som er blitt tatt opp av taler etter taler. For eksempel snakket Steensnæs om at vi står for en formalistisk linje og etterlyser mer konkrete forslag, slik som de selv gjør i innstillingen, f.eks. muligheter til søvn, til å vaske seg, til mat og rene klær før fremstilling til fengslingsmøte. De ber Regjeringen komme tilbake med forslag på disse områdene å snart som mulig. Nå er jo tålmodighet en god ting, og justiskomiteen skal avgi innstilling om disse spørsmålene 14. desember. Jeg skjønner godt at man kan være utålmodig, men tatt i betraktning at det har tatt utenrikskomiteen og saksordfører omtrent et år å få lagt frem denne innstillingen, burde det kanskje være mulig å be om tålmodighet helt frem til 14. desember. Det er en annen ting som jeg kanskje synes er like påtagelig. Dette er en spesiell situasjon, for det er jo regjeringen Bondeviks melding vi behandler i dag, og disse påtalene som Norge har fått bl.a. fra Amnesty og torturkommisjonen, er jo ikke av ny dato. Så det er jo forunderlig at det i denne meldingen ikke står noe om disse konkrete forslagene som de tidligere regjeringspartiene varsler nå. Jeg har lyst til å stille representanten Bondevik spørsmålet: Hvorfor i all verdens rike brukte ikke regjeringen den enestående sjansen den hadde da den la frem meldingen, til virkelig å konkretisere disse tingene – ting som for øvrig i betydelig grad også fant sted, som vi har fått påtale for – under ledelse av justisministre fra hans eget parti og senere fra Venstre?
Bjørn Hernæs (Høyre), 2000-11-14:
Jeg vil få lov til å gratulere representanten Johan J. Jakobsen. Han har også klart å finne en bitte liten sak hvor han kan være uenig med Høyre. Tidligere i dag var Kjell Magne Bondevik litt misfornøyd med uttrykket å lete med lys og lykte. Jeg tror allikevel at det var et forholdsvis dekkende uttrykk. Det dreier seg om næringslivets holdning til menneskerettighetene. Som representanten Danielsen fikk tid til å sitere ganske bredt, er det jo i all hovedsak enighet i komiteen i det spørsmålet. Men så er det denne ulykkelige situasjonen for enkelte politikere at de er nødt til å tømmekjøre næringslivet ved absolutt enhver anledning og til siste punktum. Kunne man ikke tenke seg den mulighet at man ser det som positivt, at det er verdt en rosende omtale at næringslivets organisasjoner selv har satt i gang en prosess som imøtekommer det ønsket Stortinget har på disse områdene? En samlet komite sier jo: «Komiteen ser positivt på det arbeidet bedriftene og NHO har igangsatt på dette området.» Det er med andre ord satt i gang en prosess, så hvorfor i all verdens rike må klåfingretheten bli så utpreget at det ikke er mulig å la noen prosesser få gå uten at vi må blande oss bort i hver minste lille ting?
Tom Thoresen (Arbeiderpartiet), 2000-11-14:
Siden Per-Kristian Foss på forhånd har advart både mot sterk ordbruk og formalisme, bør man antakelig være litt forsiktig, men det må være tillatt å undre seg. Høyre har vanligvis stått for ryddighet i budsjettbehandlingen. Derfor var Høyre også med på det reformarbeid vi har gjort når det gjelder budsjettbehandlingen i Stortinget, og som har skapt mer ryddighet. Men en forutsetning for en slik ryddighet er at vi bevilger innenfor de terminene vi skal bevilge for for å avpasse inntekter og utgifter. Og her dreier det seg altså om et bevilgningsforslag på nærmere 1 milliard kr til kjøp av pasienttjenester i utlandet for resten av 2000. Jeg tror alle skjønner at det er helt urealistisk budsjettering – for 2000. Det at man henger på betegnelsen «kan overføres», fører jo ikke til noen endring med hensyn til at man skal bevilge i forhold til terminene. Det er ikke slik at man på slutten av året kan øke utgifter eller inntekter på statsbudsjettet som en slags fondsoppbygging i forhold til framtidige behov. Blant mye annet vil det gjøre Stortingets kontroll med Regjeringen og Riksrevisjonens kontroll med Regjeringen ulike mye vanskeligere enn det er i dag. Det fins en rekke måter man kan løse de behov som måtte ligge i 2001 på nå, som Stortinget er midt oppe i budsjettprosessen. Dette er jo en form for politisk signalisering som kanskje til og med forutsetter at bevilgningsreglementet må settes ut av kraft.
Tom Thoresen (Arbeiderpartiet), 2000-11-14:
Det er ikke så rent sjelden at Per-Kristian Foss og jeg er enige om forskjellen mellom det formelle og det formalistiske, men altså ikke i dag. Jeg merker meg også at han på sin elskverdige, polemiske måte henviser til de budsjettdrøftinger og det øvrige budsjettarbeid som foregår i Stortinget i disse dager. Det er altså et arbeid som går på hvordan budsjettet i 2001 skal se ut, og hvordan man da i en helhet innenfor den terminen kan avstemme Stortingets inntekter og utgifter på en forsvarlig måte. Den debatten kommer vi tilbake til i forbindelse med finansdebatten for 2001. Det er også slik at når en bevilgning kan overføres innenfor det systemet vi har i dag, er det fordi det undertiden eksisterer en reell usikkerhet i forhold til hvor raskt og på hvilke måter enkelte prosjekter kan realiseres. Men her setter man altså etiketten på en bevilgning som man vet at man ikke kan realisere innenfor budsjetterminen 2000. Da blir det, som jeg sa i et tidligere innlegg, en form for fondsoppbygging, og det fratar Stortinget kontrollen med avstemming mellom statens inntekter og utgifter, og det fratar Stortinget en rimelig kontroll med at Regjeringen gjør det Stortinget pålegger Regjeringen å gjøre innenfor år 2000. Og det gjelder jo uansett hvor godt formålet måtte være.
Ellen Gjerpe Hansen (Høyre), 2000-11-14:
Det er en samlet komite som konstaterer at Regjeringen nå har flyttet forvaltningen av statens eierskap i Telenor fra Samferdselsdepartementet til Næringsdepartementet, og som i den anledning samtykker i overføring av de nødvendige fullmakter. Høyre har gjentatte ganger pekt på det uheldige i at både eierrollen og regulatørrollen i Telenor har vært ivaretatt i samme departement. Med denne overføringen er forvaltningen av det statlige eierskapet i Telenor brakt i samsvar med EØS-direktivet som slår fast at statlig eierskap i et teleselskap skal forvaltes av et annet departement enn det som har ansvaret for teleforvaltningen. Med dette anbefaler jeg komiteens innstilling.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2000-11-14:
Debattopplegget har vært diskutert i finanskomiteen. Det er riktig at Fremskrittspartiet hadde dissens, men på vegne av alle de andre partiene i komiteen kan jeg si at vi står fast ved det debattopplegget som er foreslått fra Presidentskapet, og oppfordrer de andre gruppene, inkludert Steinar Bastesen, til å stemme for det.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2000-11-14:
Det er slik at Stortinget har vedtatt, mot noen stemmer, de avgiftene som skal gjelde for diesel i år. Når det gjelder realitetene knyttet til dieselavgiften i Norge, er det slik at i 1998 og i 1999 var Fremskrittspartiet med og vedtok det budsjettet som skulle gjelde for landet. De stemte for det budsjettet. I 1998 gikk avgiftene opp, og i 1999 gikk avgiftene opp. Men i år gikk de veldig lite opp, i hvert fall for den dieselen som faktisk blir brukt, altså den som har mindre svovelinnhold enn den gamle, tradisjonelle dieselen. Hvis vi sammenlikner dieselavgiften for et år siden på den dieselen som da ble levert med høyere svovelinnhold, med dieselavgiften i dag på den dieselen som i dag blir levert med lavere svovelinnhold, er det, hvis jeg nå ikke husker feil, 1 øre i forskjell i dieselavgift fra i fjor til i år. For første gang i historien foreslo vi i vår å redusere dieselavgiften. Når jeg sier første gang, er det fordi det er første gang det har blitt lagt fram et forslag med inndekning som har gjort det mulig for Stortinget å etablere et flertall for å redusere dieselavgiften. Det er realiteten om avgiften. Det er noe vi synes vi kan være ganske godt fornøyd med.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2000-11-14:
Når det gjelder min avslutningskommentar til det fremlagte Dokument nr. 8-forslaget, går det faktisk fram av innstillingen at det vedlegges protokollen, noe Kristelig Folkeparti også er enig i. Men karakteristikken kunne for så vidt også vært brukt om den delen av flertallsinnstillingen som går på å bevilge penger i år 2000. Det var det kommentaren gjaldt. For vi vet alle, på bakgrunn av de svar vi har fått fra Regjeringen, at det ikke vil være mulig å få igangsatt denne typen tiltak på en forsvarlig måte før nyttår. Så når det gjelder det helsepolitiske innholdet, kommenterte jeg det kort og pekte på at vi faktisk mener at om en kan etablere forsvarlige løsninger for å bruke tjenester i utlandet, er vi for det. Men min kommentar gikk på å bevilge penger for år 2000 som en vet ikke kan brukes i år 2000.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2000-11-14:
Jeg skjønner godt at Høyre har et forklaringsproblem, for det er jo nettopp denne typen budsjettering som et tidligere ansvarlig parti som Høyre har vært veldig opptatt av at en ikke skal rote seg inn i. Det er brei enighet om at når vi på et faglig godt og riktig grunnlag kan benytte oss av helsetjenester i utlandet, skal vi gjøre det. Det står i innstillingen. Det er ikke det spørsmålet dreier seg om. På det tidspunktet da komiteen jobbet med denne saken, var det slik at helseminister Tønne allerede var i ferd med å vurdere den type forslag. Det er ikke det saken handler om, det er det enighet om. Den type tiltak må selvfølgelig finansieres når en er klar til å ta dem i bruk. Det er heller ikke slik at jeg har antydet at en blir syk av å være ved utenlandske sykehus. Jeg prøvde tvert imot å være ganske forsiktig med formuleringen på det for at det ikke skulle kunne misbrukes av noen som ønsker å misforstå innlegg fra talerstolen. Det er grunn til å la medisinsk-faglig personale analysere nettopp den delen av å bruke slike tilbud. Det vil vi gjerne ha på plass først. Det jeg har kommentert, er det jeg oppfatter som et forsøk på å lure velgerne, nemlig at det blir gitt inntrykk av at en kan bevilge 1 milliard kr til bruk i år 2000 som kan komme pasientene til gode. Jeg har gitt den kommentaren på bakgrunn av at alle partier her i salen tidligere har sagt at budsjetteringen skal være realistisk. Helsetilbudet skal styrkes gjennom å bruke utenlandske tilbud. Det er Regjeringen allerede i gang med.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-14:
Som representanten Andersen og de fleste andre i denne salen sikkert har registrert, sliter lastebilnæringen. Den sliter så hardt at det er bortimot et konkursras i næringen. Flere og flere firmaer går over ende. Bakgrunnen for dette er selvfølgelig på den ene siden de skyhøye oljeprisene og på den andre siden de særnorske dieselavgiftene som vi har. Da er det forunderlig at Arbeiderpartiet ikke vil gjøre noe med dette på dette tidspunktet. Når man ser at konkurser opptrer i næringen, foreslår Arbeiderpartiet at man skal senke avgiften først fra 1. januar og så fra 1. juli. Da er det tydelig at Arbeiderpartiet er ute etter en seigpining av næringen, når de ser at næringen sliter, men ønsker å dra dette ut. Jeg har da følgende spørsmål: Hva er det som gjør at Arbeiderpartiet ikke vil være med på å redde næringen, og det snarest mulig, ved å stemme for et forslag fra Fremskrittspartiet om å senke dieselavgiften fra 15. november? Er det et mål å seigpine næringen til alle sammen går konkurs og vi er fri for en nasjonal transportnæring?
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-11-14:
Eg hadde eigentleg ikkje tenkt å ta replikk på Dag Terje Andersen, men eg vart inspirert då eg høyrde avslutninga på innlegget hans. Det som vart sagt om at dei som stemmer for dette eine forslaget i salen i dag, gjer det fordi ein skal kjøpa stemmer og ikkje pasientbehandling, var ganske usakleg. Det var ein ganske provoserande merknad i avslutninga på eit elles så roleg innlegg frå komiteleiaren. Spørsmålet mitt til Dag Terje Andersen er som følgjer: Kva med helseminister Tore Tønnes haldning då han sa at han var positiv til å kjøpa meir pasientbehandling i utlandet? Hans utspel akkurat på den tida då vi vurderte om vi skulle gå for eller ikkje gå for dette forslaget, var faktisk med på å legga grunnlaget for vår haldning til å seia ja til forslaget – eller iallfall intensjonen i det – som Carl I. Hagen hadde fremma. Er Tore Tønnes ja til meir kjøp av pasientbehandling i utlandet meir edelt motivert enn vårt ja, vi som faktisk ynskjer å kjøpa pasientbehandling fordi folk står i kø og treng behandling? Kva er forskjellen på hans ja til kjøp av tenester i forhold til et ja fra alle oss andre her i salen – som altså har uedle motiv og berre seier ja fordi vi skal kjøpa stemmer?
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-11-14:
Eg kjenner godt til den avtalen som Erik Dalheim refererer til. Eg må seia at det er ikkje fyrste gongen den avtalen ikkje er overhalden. Då Regjeringa la fram revidert budsjett i vår, la den fram store endringar, bl.a. kutt på område vi var blitt samde om. Eg kan f.eks. nemna 400 mill. kr i norsk bistand. Det vart foreslått kutt i revidert budsjett, og det var ingen som tok kontakt med sentrumspartia då for å diskutera med oss om det var endringar som vi kunne vera med på å godta. Det vart lagt fram til behandling i Stortinget slik som andre saker. Og når Regjeringa valde å behandla revidert budsjett på ein slik måte utan å drøfta dei store kuttforslaga, bl.a. det eg nemnde, med oss, følte vi oss faktisk løyst frå den avtalen, fordi Regjeringa ikkje tok avtalen på alvor då den tok over regjeringsmakta etter Bondevik-regjeringa.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-11-14:
Fyrst til bensinprisane: No er det ikkje slik at avgiftene på bensin plar variera etter som olja går opp eller ned i pris. Det er rett, som Carl I. Hagen sa, at det var ein føresetnad om ein viss pris på bensin då vi la fram budsjettet. Så har oljeprisen variert ganske mykje etterpå. Eg ser av forslaget frå Carl I. Hagen at han vil senka bensinprisane langt meir enn det som trongst dersom vi skulle ha justert dei i forhold til oljeprisen. Nok om det. Det er hans prioritering av dei offentlege midlane. Vi har valt ikkje å gå inn og justera dei i løpet av året, men vi kan tenkja oss å vera med på ei avgiftslette – slik som òg Regjeringa har foreslått i forhold til neste år. Men å gjera det midt i året har vi ikkje gått inn for. Når det gjeld gjelda til Gardermobanen, skal eg ikkje seia så mykje om kva for parti som gjekk for og kva for parti som gjekk imot å bygga Gardermoen eller Gardermobanen. Banen ligg der. Skilnaden på å sletta den gjelda i forhold til å sletta sjukehusgjelda er sjølvsagt at den gjelda som sjukehusa har, må betalast av fylkeskommunen. Og dersom vi slettar den gjelda som fylka har når det gjeld sjukehusa, kan fylka bruka desse pengane på andre område. Sjølvsagt hadde det vore ynskjeleg at vi kunne ha sletta gjelda med eit pennestrøk – på slutten av året. Dersom Regjeringa kjem tilbake ved salderinga i desember og foreslår det, vil eg tru at det er eit forslag som kan få støtte her i salen. Men poenget er at dersom vi berre pøsar inn meir pengar, må vi òg ta med korleis desse pengane vil påverka norsk økonomi generelt. Det må vi ha som ein føresetnad når vi tar standpunkt, når vi seier ja eller nei til ei slik gjeldssletting. Denne gjelda er annleis enn den gjelda som ein sletta når det galdt Gardermobanen.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2000-11-14:
Øystein Djupedal si tolking eller attgjeving av innlegget mitt var litt feil. Eg skal gjenta det eg sa: «Å kjøpa tenester i utlandet gir ikkje det same presset på norsk økonomi.» Det betyr at det ikkje gir så stort press berre å auka løyvingane til norske sjukehus som å kjøpa pasientbehandling. Eg er heilt klår over at ei slik pasientbru også påverkar norsk økonomi slik at det òg blir brukt pengar i Noreg, indirekte eller direkte. Men det gir ikkje det same presset, og det var det som var poenget mitt. Eg trur nok at Øystein Djupedal har litt rett i at ein òg kunne ha kjøpt meir sjukehusutstyr i utlandet og brukt det i norske sjukehus for å bøta på ein del av dei problema dei har. I denne omgangen har vi i Kristeleg Folkeparti valt å støtta forslaget om den eine milliarden, og så får vi sjå i framtida kva vi kan gjera for å få til både ein effektiv bruk av kjøp av utstyr og å hjelpa sjukehusa. No veit vi òg at landsmøtet i Arbeidarpartiet har vedtatt at staten skal ta over eigarskapen av sjukehusa. Korleis finansieringsmodellen blir for dei norske sjukehusa i framtida, veit vi ikkje heilt klårt enno. Men når den saka skal debatterast – uavhengig av kva for parti som er for og kva for parti som er mot statleg eigarskap, noko det sannsynlegvis er fleirtal for – kan det vera interessant òg å ta opp dei problemstillingane som Øystein Djupedal nemner. Alt, både kjøp av utstyr og kjøp av pasientbehandling, har noko påverknad på presset i norsk økonomi. Vi har valt å vera med på det eine forslaget. Vi har prioritert det fordi vi ynskjer å hjelpa pasientane til å få behandling. Så får alle andre gode ynske som det sjølvsagt kunne ha vore godt for sikkert alle i denne salen – inkludert Arbeidarpartiet – å vera med på, behandlast i samband med neste års statsbudsjett.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-11-14:
Jeg ble ikke inspirert av å høre Dag Terje Andersens innlegg. Jeg ble faktisk provosert, for han sa at dette forslaget fra forslagsstillernes side kan se ut som det er til for pasientenes skyld. Det er en insinuasjon. Selvfølgelig – når vi bevilger 1 milliard kr til å behandle pasienter, er det faktisk ment for pasientenes skyld, og så får man mene hva man ellers vil om forslaget. Men jeg synes vi har argumentert ganske godt i innstillingen for at Høyres syn – og andre partier delte det den gang – på pasientrettigheter ikke er oppfylt. Vi pekte også på at det er kapasitetsproblemer i norsk helsevesen og i norsk økonomi som gjør at det å kjøpe tjenester på helsesektoren i utlandet for tiden er en god løsning. Da synes jeg man skal forholde seg til det og forholde seg til den helsepolitiske situasjonen som finnes i landet, som er høyst utilfredsstillende, istedenfor å insinuere at opposisjonen nå vil sende pasienter til sykehus med en bakterieflora som gjør vondt verre. Såpass tillit har jeg faktisk til landets helsemyndigheter at slik forvalter de ikke et stortingsvedtak. Jeg synes også at komitelederens diskusjon om prosedyrereglene er litt på siden i denne sammenheng. Men jeg registrerer, og jeg tar til etterretning, at i en diskusjon om hvorvidt vi skal bruke 1 milliard kr til å operere folk i utlandet når det ikke finnes kapasitet i Norge, er Arbeiderpartiets svar på det å si: Nei, vi kan ikke diskutere det nå. Det er i strid med Stortingets bevilgningsreglement. Det er måte på å være sur. Det er måte på å være sur fordi om man taper en debatt. Jeg skal være enig i at dette slett ikke er måten vi normalt behandler saker på. Men en annen måte å få Regjeringen til å ta på alvor at vi trenger å skjøte på sykehuskapasiteten i Norge ved å kjøpe tjenester i utlandet, har jeg hittil ikke funnet, og jeg benytter derfor denne anledningen med god samvittighet.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-11-14:
Nei, dette er ikke en politisk signalisering av ønsket om å endre bevilgningsreglementet på noen generell basis, og jeg kan vel si, siden replikanten også berørte budsjettreformen, at det er heller ikke noe spesielt ønske om å endre den. Hvis jeg kunne få tilsvarende erklæring avgitt fra Arbeiderpartiet i salen, ville det være meget interessant. Vi står faktisk fast på dette, mer enn jeg har inntrykk av at Arbeiderpartiet gjør for tiden. Så det skal ikke stå på det. Når det gjelder Riksrevisjonens kontroll, synes jeg kanskje man også her skulle dempe ordbruken noe. Hvis man leser dagens aviser og rapporten fra Riksrevisjonen om en del investeringer på norsk kontinentalsokkel, tror jeg det fins eksempler på at Riksrevisjonen har større problemer enn å kontrollere akkurat det vi nå snakker om. Og så må jeg si: Hadde Arbeiderpartiet i komitearbeidet og i forberedelsen til denne saken møtt dette med annet enn polemikk, møtt dette med annet enn formalisme, ville jeg sagt at ja, vi er enig i at det er behov for et løft her utover hva Regjeringen har foreslått. Og det mangler jo ikke på vilje i dag til å gjøre annet enn det Regjeringen har foreslått! Jeg har inntrykk av at det har gått ca. 10 milliarder i uken, de siste par-tre ukene iallfall, i forhold til å forandre Regjeringens budsjett. Men hadde man på dette punkt vist vilje til å gjøre noe som hadde løftet dette og sagt at ja, vi kan bryte med en milliard, eller halvannen sågar, utover balansen fordi vi kjøper i utlandet, hadde flere kanskje kunnet være enige – flere enn det flertall som nå faktisk er enig på tross av at vi ikke så ofte er det – om å gjøre noe som var innenfor normal bevilgningsatferd. Det er jeg enig i. Men Arbeiderpartiet er ikke engang villig til å bevilge stillinger på inneværende årsbudsjett – de har jo satt seg fullstendig på bakbeina. Da kunne vi fått til et samarbeid som hadde innebåret en del av bevilgningene nå, og en del neste år. Det har altså Arbeiderpartiet ikke under noen del av denne saken vist vilje til, og derfor har man nå også satt seg i furtehjørnet. Vi diskuterer ikke helsepolitikk, men vi diskuterer furting over at flertallet vil gjøre noe Arbeiderpartiet ikke har foreslått. Jeg forstår altså at helseministeren tenker på å operere i utlandet, mens vi vil gjøre noe med det. Og det er forskjellen. Det bør helseministeren iallfall være glad for.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-11-14:
Jeg kan berolige hr. Hagen. Han misforstod, eller jeg uttalte meg kanskje uklart – eller et eller annet sted midt imellom. Jeg mener at det normale skal være at vi klarer å ha nok sykehuskapasitet i landet til å dekke våre egne behov. Hvorvidt det blir en engangsoperasjon over noen år eller ei, skal jeg ikke ta standpunkt til nå, men la meg si at hjertebroen varte iallfall mer enn et budsjettår. Og jeg mener vi må kunne klare dette i eget land ved å omorganisere vårt eget helsevesen. Jeg tror ikke på metoden å presse lønninger opp for enhver pris, men jeg tror faktisk vi her må se på tallene – det gjelder både stillinger og økonomi i helsevesenet – i forhold til andre land. Andre land får altså mer ut av det. Så til studien av Frankrike: Jeg forstår Regjeringen meget prisverdig har innledet et samarbeid med Frankrike for å se hva de gjør som ikke vi får til. Det er meget interessant, og jeg tror det er mye å hente der. Til slutt om budsjettreglementet eller måten å beregne statsbudsjettets virkninger på: Det har jo Stortinget behandlet tidligere. Jeg tror ikke at de modeller vi har for å beregne pressvirkninger eller måten vi lager statsbudsjettet på, er til hinder for å gjøre noe fornuftig. Nå gjør vi noe fornuftig. Det er altså et spørsmål om politisk vilje eller ei. Jeg tror ikke det er noe i beregningssystemet eller i kalkulasjonssystemet for bruk av offentlige midler i Norge som hindrer at vi kan gjøre det vi nå gjør – for det gjør vi jo faktisk.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-11-14:
Dette er jo faktisk en diskusjon om hvor godt formålet er, for jeg registrerer at de to begrunnelsene for å kjøpe kapasitet ute, både at det ikke øker presset i norsk økonomi, altså at vi har mangel på kapasitet hjemme, og at det er helsepolitisk riktig, ikke er argumenter Arbeiderpartier bruker i sitt budsjett for 2001. Vi kan diskutere det formelle – og jeg legger vekt på det formelle – men når det formelle blir en ren parodi for å skjule en reell uenighet, og jeg synes faktisk at Arbeiderpartiet gjør det i denne diskusjonen, da bruker jeg uttrykket formalistisk. Det er mulig at det er en nyanse som vi ikke er enige om, men det er der min lille nyanse ligger. Hadde man, som sagt, vært villig til å gå inn i en debatt om å få dette til, så kunne vi ha fått det til, men Arbeiderpartiet har under behandlingen bare satt foten ned, og – for å si det mer rett ut enn vanlig – Arbeiderpartiet hadde ikke ventet at dette flertallet ville oppstå. De sonderte aldri terrenget. De kjørte videre på autopilot. Og hvis man er i nytt terreng, hender det at man rett og slett ikke treffer helt, for å si det sånn. Jeg tror det var der det egentlig lå. Men nå er flertallet sikret. Det er jeg veldig glad for. Jeg regner med at helseministerens planer nå kan realiseres raskere og i et større omfang enn opprinnelig forutsatt.
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 2000-11-14:
I disse dager holder vi på å diskutere budsjettet for år 2001 i Stortinget. Representanten Valgerd Svarstad Haugland sa i sitt innlegg at det er veldig viktig å ha forutsigbare rammebetingelser i en budsjettsammenheng. I et budsjett og drøftingene rundt det er det naturligvis også viktig at man holder – nå skal jeg være forsiktig – en viss orden, at man har oversikt, og at man har tiltro til hverandre i det arbeidet som man gjennomfører. I budsjettavtalen mellom sentrumspartiene og Arbeiderpartiet for år 2000 la vi inn følgende: «Denne avtalen gjelder for budsjettet 2000. Eventuelle behov som noen av avtalepartnerne måtte ha for endringer av økonomiske størrelser som omfattes av denne avtalen, må drøftes med avtalepartnerne.» Synes representanten Valgerd Svarstad Haugland at det man nå er i ferd med å gjøre, er i tråd med det?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-14:
Representanten Svarstad Haugland brukte som et resonnement for hvorfor man kunne støtte forslaget om pasientbehandling i utlandet, at dette var penger som var brukt i utlandet og derfor ikke bidrog til press i økonomien. La oss være enige om at grunnen til at vi gjør dette, er at det er viktig for pasientene, og ikke av hensyn til press i økonomien. Selvfølgelig vil det være slik at før disse pengene er brukt, vil mye av dem bidra til innenlandsk etterspørsel. Det vil være norske befraktere som frakter pasientene ut, og det vil være norske sykepleiere som følger dem – mange norske kroner går med. Allikevel er det riktig. Hvis man skal følge resonnementet om at dette kan man gjøre fordi det ikke bidrar til press i norsk økonomi, burde jo Svarstad Haugland ha vært med på det forslaget som SV har fremmet om ½ milliard kr til sykehusutstyr. Dette vil i all hovedsak være utstyr som ville vært kjøpt i utlandet, og som ikke vil bidra til press i norsk økonomi. I all hovedsak ville det vært tysk, amerikansk eller kanskje japansk utstyr, som vil bidra til effektivitet og større kvalitet i norske sykehus. Vi ser – i likhet med mange andre – at norske sykehus nå har stor gjeld, og at den fordelingsnøkkelen mellom staten og sykehuseierne som gjelder kjøp av sykehusutstyr, som er 40-60, gjør at man har et underforbruk på denne posten, et underforbruk som ikke skyldes behov, men som selvfølgelig skyldes at egenbetalingen for fylkeskommunene er altfor høy. De 760 mill. kr som flertallet fjernet i revidert nasjonalbudsjett, gjør at man sannsynligvis ikke vil være i stand til å nå målene i løpet av tidsfristen som ble gitt, rett og slett fordi etterslepet nå er blitt for stort. Derfor er min utfordring til representanten Svarstad Haugland følgende: Burde ikke representanten ha vært med? Om man ikke ville være med på det rent materielle forslaget om penger, burde man ha vært med på en endring av fordelingsnøkkelen mellom sykehuseierne og staten for å sørge for at denne type ekstraordinært tiltak som vi nå bevilger penger til, nemlig pasientbro til utlandet, i framtida kanskje ikke blir nødvendig, fordi vi får opp effektiviteten og kvaliteten ved hovedsakelig å investere i utenlandsk utstyr i norske sykehus.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-03-08:
Jeg har den glede å fremsette et forslag om at drikke som merkes alkoholfritt, skal være 100 pst. alkoholfritt. Så har jeg et forslag til, som går ut på at vi skal genteste alle ulvefamilier/grupper som ferdes i Norge.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-03-08:
Jeg har et spørsmål til sosialministeren. Alderspensjonen er bunnplanken i vårt pensjonssystem, og folk opparbeider seg rettigheter til tilleggspensjon avhengig av inntekt, og dermed av hvilken skatt de har innbetalt. Til tross for dette er det en viss usikkerhet hos en del om hva som vil bli ytelsen når de blir pensjonister, og hvilken verdi dette har. Det har vært snakk om i større grad å lovfeste de opparbeidede rettighetene. Stortinget laget ny folketrygdlov for ca. tre år siden, og da fikk Regjeringen et pålegg om å utrede og gjøre eksplisitte formuleringer gjeldende for de rettighetene folk skal ha i forhold til dette. Nå har det så langt skjedd veldig lite, så vidt jeg kan se. Det er i hvert fall ikke kommet noen tilbakemeldinger, selv om det er lovet opptil flere ganger i brev fra sosialministeren. Har sosialministeren tenkt å sette i gang?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-03-08:
Jeg føler jeg er veldig vennlig ved å si at dette vil jeg i beste fall kalle for å trø vannet. Denne regjeringen er vãr hva gjelder instruksjon fra Stortinget. Men vi var et enstemmig storting som også innbefatter Senterpartiet – og den gangen satt barne- og familieministeren som sekretær i sosialkomiteen – som bestemte at Regjeringen skulle gjøre den utredningen. Departementet har svart i tre brev. Først har man lovt det i løpet av 1998. Så har man sagt at man vurderer å sende et forslag ut på høring våren 1999. Og nå trør man altså vannet. Jeg vil henlede statsrådens oppmerksomhet på side 29 i innstillingen til den nye loven om folketrygd fra 1997. Der ble Regjeringen pålagt å utrede, og å komme tilbake med formuleringer som i større grad og på en eksplisitt måte sørger for at enkeltindividene får rettsvern for de opparbeidede rettighetene som der står. Kan statsråden love at hun i det minste vil se på innstillingen?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-03-08:
Eg deler representanten Gabrielsen sin påstand om at alderspensjonen er sjølve grunnplanken i vårt tryggings- og velferdssystem. Det var det som gjorde at ein med felles innsats for kort tid tilbake fekk vedtak om ein auke i minstepensjonen på 12 000 kr. Det er òg rett, som representanten Gabrielsen peika på, at det er sådd ei viss uvisse i forhold til folketrygdas framtidige plikter, og om ein klarer å oppfylla dei. Eg ynskjer å understreka at den uvissa er fyrst og fremst sådd frå andre instansar enn frå Regjeringa. Det var t.d. føresett allereie i 1967, då folketrygda vart innført, at det skulle vera eit årleg statstilskot til å dekkja folketrygda sine plikter. Så er det slik at Regjeringa gjennom nasjonalbudsjettet har varsla at vi i samband med langtidsprogrammet vil føreta visse vurderingar både i forhold til staten sine plikter, i forhold til rettar og i forhold til organisering og finansiering av folketrygda. Så det spørsmålet må vi få lov å koma tilbake til i den samanhengen.