trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-16:
Regjeringen har ikke endelig konkludert i denne saken, men jeg har også lest i mediene at mange har engasjert seg, og det skjønner jeg jo, for dette er en veldig viktig debatt. Det er en viktig debatt også i forhold til stat og kommune. Kommunene står i dag fritt til å innskrenke skjenketiden, men av de store byene er det Trondheim og arbeiderpartiordføreren der som faktisk har gjort det, og de har gode erfaringer med det. Så har det vært store innvendinger også i forbindelse med dette. Det er mange dilemmaer. Men det er heller ikke tvil om at SIRUS-rapporten viste at det var mindre vold i de norske byene som var med i undersøkelsen, dersom man stengte skjenkingen kl. 02. Regjeringen har ikke konkludert. Vi kommer til å komme tilbake med denne saken. Men jeg vil igjen si, som jeg også understreket veldig klart sist, at kommunene har et stort ansvar. De har et ansvar for å håndheve skjenkekontrollen, og til dels har de gjort det veldig dårlig – noen steder gjør de det veldig bra. Det er klart at det å hindre overskjenking er viktig, og det er viktig at kommunene engasjerer seg ved både skjenkekontroller og annet vakthold for at det ikke skjer.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-16:
Vi mottok den første del av SIRUS-rapporten i september – det er helt riktig. Vi har ikke behandlet den i regjeringen. Før jeg kommer til Stortinget, vil jeg ha den behandlet i regjeringen. Men vi skal ha fullt trykk på saken. Det er stor interesse for dette.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-16:
Det igjen å få trygge byer er faktisk noe som lokalpolitikerne kan gjøre vedtak om når som helst. Det er faktisk lokalpolitikerne som setter – bestemmer – skjenketidene i sine kommuner, bestemmer hvem som skal skjenke, hvem som skal få adgang til det. Det er kun et vedtak lokalt, så har man på en måte innrettet seg slik som man ønsker å innrette seg. Det regjeringen eventuelt skal gjøre noe med, er å sette, eller endre, maksimaltiden for skjenking. Men egentlig burde lokalpolitikere, slik som de har gjort noen steder, f.eks. i Trondheim, begrense skjenketiden hvis de mener at det er riktig, og det er mange gode grunner til å gjøre det. Det er altså slik at lokalpolitikerne håndhever skjenkebestemmelsene – skjenkereglene – de fører kontroll, og de har full anledning til å begrense skjenketiden.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-16:
Det er politiet som håndterer veldig mye av den volden som foregår etter og under skjenking om natten, særlig i byene, og det er vel også politiet som har en veldig god bakgrunn for å si noe om hvordan tilstanden er etter at folk er ganske skjenket, i forhold til når man er edru. Man kan jo bare lese avisene, så ser vi hva som foregår ved nattetid, f.eks. i Oslo. Det dreier seg ikke om feilinformasjon fra min side, jeg ba om SIRUS-rapporten nettopp fordi vi ville at det skulle bli gjort en undersøkelse i norske byer. Den rapporten skal regjeringen behandle, og så kommer vi tilbake til Stortinget etter det.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-16:
Pasienter med kreft skal ikke vente unødvendig lenge på utredning og behandling. Etter råd fra fremtredende fagfolk om hva som ville være rimelige tidsfrister, fastsatte jeg 23. juni i år 20 virkedager som normerende tid fra henvisning var mottatt av sykehuset, til oppstart av behandling skulle skje, for 80 pst. av kreftpasientene. For en del pasienter vil det være behov for utredning utover de 20 virkedagene, mens for andre vil det være riktig med raskere behandling. Denne beslutningen ble umiddelbart gjort kjent for de regionale helseforetakene. Helsedirektoratet har fått i oppdrag å følge utviklingen i sykehusene nøye og rapportere tilbake til Helse- og omsorgsdepartementet. Tiden fra mottatt henvisning til start på behandling vil bli målt for pasienter med brystkreft, lungekreft og tykktarmskreft. Etter hvert skal vi måle tidsbruken også for andre kreftformer. Resultatene av målingene vil være offentlig, slik at både pasienter og behandlingsmiljø kan følge med på hvordan kreftbehandlingen utvikler seg når det gjelder tidsbruk. Kravet om raskere utredning og behandling av kreftpasienter er en stor utfordring for sykehusene, men kreftbehandling er et prioritert område. Det gjelder å finne frem til gode måter å organisere arbeidet på, slik at pasientene får den hjelpen de har krav på til riktig tid. Jeg hadde i går møte med representanter for helseforetakene i Telemark, Møre og Romsdal og Nordland for å bli orientert om hva de gjør for å legge til rette for de nye forløpstidene. Felles for disse er at de legger vekt på logistikk, nye modeller for samhandling på tvers av avdelingsgrensene og god pasientinformasjon. I neste uke skal jeg møte pasientorganisasjoner og fagfolk på kreftområdet til et arbeidsmøte om logistikk og organisering på kreftområdet. Tidsbruk for utredning og behandling varierer mellom sykehusene, og dette blir en anledning til å lære av dem som gjør det best.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-16:
Vi har god kreftbehandling i Norge, men vi kan gjøre den enda bedre. Nettopp alle disse oppslagene om noen pasienter som venter særdeles lenge, er en grunn god nok til å gjøre noe med hvordan sykehusene innretter behandlingsforløpene sine. Dette er et styringskrav til sykehusene om at de skal innrette behandlingen slik at det ikke skal gå mer enn 20 virkedager fra sykehuset mottar henvisning til behandling er iverksatt eller startet opp, for 80 pst. av pasientene. Så dette blir jo også en målsetting om å nå de 80 prosentene. Per i dag kan vi bare måle median, det har vi vært veldig tydelige på. Men det som er viktig for sykehusene, er nettopp å identifisere de flaskehalsene de har. Hvis kirurgisk kapasitet er en flaskehals i Bergen, må de gjøre noe med det, og andre må innrette seg i forhold til f.eks. røntgen.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-16:
Det er sykehus som har etablert diagnosesenter for ulike typer kreftformer, og det er særdeles viktig hvordan man innretter behandlingen og forløpet, og hvordan man samarbeider på tvers av faggrenser for å kunne stille diagnose. Så er det også slik at det ikke er like enkelt for alle å bli diagnostisert fort. Her har vi også sett eksempler i media den senere tid på fastleger som ikke har fått henvist pasientene til prioritert undersøkelse tidsnok. Det er viktig at alle deler av helsetjenesten, fra fastlegene til sykehusene og andre deler som måtte være i kontakt med pasientene, får sendt pasienter til utredning så fort som mulig, hvis det er berettiget mistanke om kreft.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2011-11-16:
Det er rørende å høre helseministeren snakke om at rekonstruksjon skal være en del av behandlingen, at du ikke er ferdig behandlet før du har fått en rekonstruksjon. Ofte ser vi et stort engasjement hos regjeringspartienes stortingsrepresentanter, men ikke i denne saken. Jeg har lyst til å oppfordre alle i denne sal som kanskje har en samboer, eller en kone som – eller selv – er rammet av en slik sykdom, til å sette seg inn i situasjonen der en dame i alderen 35–41 år får brystkreft, og får operert bort sine bryster, og som må gå i ti år og vente på å få en rekonstruksjon. Makten sitter i denne sal. Det er politisk vilje til å kunne gå inn og si at dette skal være en del av behandlingen – du skal få behandling, og du skal få rekonstruering med én gang, slik at du får et fullverdig liv. Når helseministeren sier at det skal være en del av behandlingen, hvor mange år synes helseministeren det er akseptabelt at en kvinne skal vente på en slik rekonstruering?
Erna Solberg (Høyre), 2011-11-16:
Jeg tok denne problemstillingen opp med statsråden for ett og et halvt år siden. Da var ventetiden anslått å være fire år. Etter ett og et halvt år er altså ventetiden anslått å være syv år for akkurat det samme. Det betyr at utviklingen går feil vei – ikke riktig vei – i praksis, ute i sykehusene. Nå er det slik at vi ikke trenger flere utredninger for å slå fast at unge kvinner som har hatt kreft, eller som har stor risiko for å få kreft, og dermed må fjerne ett bryst eller begge brystene, må få hjelp til brystrekonstruksjon innen et halvt år, når det er medisinsk mulig og forsvarlig. Det er en stor belastning. Det handler ikke bare om å overleve, men også om å kunne leve, når spørsmålet om brystrekonstruksjon kommer opp. Det må være slutt på at man bare skal være takknemlig for å ha blitt frisk, man skal også ha en mulighet til å leve et verdig liv etterpå. Da er mitt enkle spørsmål til helseministeren: Vil helseministeren sette en anbefalt tid og gi dem som har rett til en brystrekonstruksjon, mulighet til å gå til private som kan gjøre dette – og hvor mange betaler store penger selv – istedenfor å vente på at det offentlige gjør det?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2011-11-16:
Eg er veldig glad for det helseministeren seier, at rekonstruksjon skal vere ein del av behandlinga. Når me òg veit at det er gjort studiar, bl.a. av Anne Elisabeth Isern, som er spesialist i gynekologi og plastisk kirurgi, som viser at kvinner som ventar lenge på rekonstruksjon, har dobbelt så stor risiko for tilbakefall som ho som fekk nytt bryst, viser jo det at me nettopp treng dette som ein del av behandlinga. Men eg synest ikkje me kan gå frå denne spørjetimen utan å få vete: Jobbar ein no med ei øvre aldersgrense, som representanten Jensen tok opp? Jobbar ein i verkelegheita med det? Kan me få avkrefta det – at ein ikkje jobbar med det?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2011-11-16:
Andreas Stensvold i kreftleganes foreining seier: «Den» – kreftgarantien – «har ikke forandret vår hverdag. Den har kanskje heller skapt mer frustrasjon for pasienter som tror de har en garanti, og så er det i realiteten ingen garanti.» I dag tidleg på NRK kunne me òg høre overlege Kjell-Olav Svendsen stille spørsmål ved korleis ein kunne gi denne garantien. No veit me at utfordringane er store rundt om i heile landet, men dei er spesielt krevjande ved sjukehusa i Oslo, som òg har ein omstillingsprosess på gang. Mine spørsmål er: Var statsministeren kjend med dei store utfordringane som er ved Oslo universitetssykehus? Me kjenner til ein omstillingsprosess der pasientar ikkje blir kalla inn til kontroll, der ein har eit IKT-system som ikkje er godt nok, og der ein har frustrerte legar og sjukepleiarar. Var han kjend med den alvorlege situasjonen da han gav denne garantien?
Bent Høie (Høyre), 2011-11-16:
Mitt spørsmål går til helseministeren. Den 24. juni la statsministeren fram en kreftgaranti på vegne av regjeringen der han lovet at det skulle gå maksimalt 20 virkedager fra et sykehus mottar en henvisning om nødvendig utredning, til en har fullført utredningen og første behandling starter. I ettertid har regjeringen selv skapt usikkerhet om hvorvidt dette var en målsetting, en retningslinje, en veileder eller en garanti. Helseministeren har selv brukt ordet «garanti». Høyre er faktisk ikke så veldig opptatt av hva regjeringen kaller dette, men vi er veldig opptatt av at det faktisk virker for kreftpasienter i Norge. TV 2 har gjentatte ganger dokumentert at det ikke er tilfellet, at veldig mange kreftpasienter må vente betydelig lenger enn det disse målsettingene sier. Konkrete mål for helsetjenesten vår er veldig bra. Men skal de fungere, må de ha et faktisk innhold. Resultatene må være målbare, og vi må ha en plan for når målene skal være nådd. Regjeringens garanti, målsetting, plan eller veileder – alt etter hva en velger å kalle det – er i dag en tom beskrivelse av et ideal, men uten en konkret plan for hvordan en skal nå dette målet, eller når en skal komme dit. Altså: Regjeringen vet hvor de vil, men de vet ikke hvordan de skal komme dit, og de vet ikke når de skal være der. Spørsmålet mitt til statsråden er derfor ganske enkelt: Har regjeringen satt en dato for når helsevesenet vårt skal være i stand til å nå regjeringens mål, en konkret dato for når dette er en realitet for norske kreftpasienter?
Bent Høie (Høyre), 2011-11-16:
Jeg konstaterer at regjeringen har absolutt ingen idé om når norsk helsevesen skal være i stand til å innfri målsettingen om at 80 pst. av kreftpasientene våre skal ha behandling innen 20 dager. En har absolutt ingen framdriftsplan for når dette skal være en realitet. Helseministeren sier at dette bygger på faglige retningslinjer. Det betyr jo at dette er medisinskfaglig begrunnet fra Helsedirektoratets side. Den forrige borgerlige regjeringen innførte individuelle medisinsk fastsatte tidsfrister for hver enkelt pasient, som gir en juridisk rettighet til å velge behandling et annet sted i Norge eller i utlandet, hvis tidsfristen brytes. Vil helseministeren sørge for at den faglig anbefalte tidsfristen nå får konsekvenser for den individuelt medisinsk fastsatte tidsfristen som norske kreftpasienter får, slik at dette gir en juridisk rettighet for pasienten når fristen brytes, til å velge behandling i Norge eller i utlandet, offentlig eller privat, på det offentliges regning, slik at dette faktisk ikke blir en tom målsetting, men en reell garanti for norske pasienter?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2011-11-16:
Høyre har sammen med Kreftforeningen og Statens helsetilsyn flere ganger tatt opp at forventet ventetid for kreftbehandling må offentliggjøres på nettsiden Fritt sykehusvalg, slik at pasienten kan velge det sykehuset som har kortest ventetid, som man kan gjøre for andre sykdommer. Helseministeren har avvist dette hver gang ved å vise til at det ikke skal være ventetid for kreftbehandling, men norske kreftpasienter vet dessverre utmerket godt at dette ikke er tilfellet. I dag kan man på nettsiden Fritt sykehusvalg få vite hva som var ventetiden for ett år siden for noen kreftformer. Men for den som har prostatakreft nå, hjelper det lite å vite hvor lang ventetid det var for ett år siden. Så disse tallene kan være direkte misvisende. Så mitt spørsmål er: Når skal kreftpasientene få vite ventetid for kreftbehandling i de ulike sykehusene og ikke bare historiske tall, som i dag?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2011-11-16:
«I juni 2011 sa statsministeren følgende: «Vi setter nå krav til at det skal gå maksimalt 20 virkedager fra sykehuset mottar henvisningen til nødvendig utredning er fullført og første behandling starter.» «Når vi har satt en garanti på et forløp på 20 dager, så ønsker vi at det skal skje,» sa helseministeren 5. september. «Jeg var tydelig på at det ikke var en garanti, men en målsetting,» sa statsministeren 8. november. Garanti eller mål, TV 2 har nylig vist at dette ikke er realitet. Statsministeren viste til statsbudsjettet overfor TV 2. Når vil løftet innfris?»
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2011-11-16:
Først var det garanti, så ble det målsetting, og nå er det noen faglige anbefalinger som blir gitt. Men jeg registrerer at statsråden ikke er i stand til å si noe konkret om ventetider og har heller ikke noen idé om hva vi kan forvente av frister når det gjelder utredning og behandling. Helseministeren sa tidligere i dag at det var store utfordringer i Oslo-området, men det gjelder ikke bare i Oslo-området. Vi så på TV 2-nyhetene i går fra Haukeland, hvor det var opptil 12–14 ukers ventetid. En pasient hadde ventet i sju måneder på utredning – en måned på å få resultatet, og så tre måneder i ventetid for operasjon. Leger sier at disse løftene som regjeringen har gitt, er umulig å innfri. I virkeligheten er det ikke noe reelt løfte. Det virker på meg som om helseministeren ikke har den nødvendige oversikt og kontroll over situasjonen for kreftbehandling.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2011-11-16:
Halvparten av dem som har kreft, har ikke symptomer som peker direkte mot en spesiell type kreft – de har uklare symptomer. Nylige tall fra Danmark viser bl.a. at av dem som blir henvist fra diagnosesenteret på Silkeborg med uklare symptomer, har 15 pst. kreft. Til sammenlikning er det 20 pst. av dem som blir henvist direkte med mistanke om lungekreft ved Århus sykehus, som har kreft. Det betyr at det er nesten samme hyppighet for kreft blant dem med uklare symptomer, som blant dem hvor det er konkret mistanke. Overlegen på sykehuset i Silkeborg sier til Dagens Medicin om konsekvensen av bare å innføre en kreftgaranti uten å ha diagnosesenter: «Men den gennemsnitlige dødelighed for alle kræftpatienter falder ikke, fordi den anden halvdel af kræftpatienterne, som ikke indgår i en pakke, bliver skubbet bag i køen og ikke modtager en god nok behandling.» Da er mitt spørsmål: Vil regjeringen på bakgrunn av disse erfaringene etablere egne diagnosesentre for dem med uklare symptomer, slik som Høyre har foreslått, slik at det ikke blir en flaskehals når det gjelder utredning og diagnose?
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-11-16:
Når statsråden ikke vil svare på representanten Jensens spørsmål om 35 års aldersgrense, er jeg dessverre nødt til å tolke det dit hen at hun da er enig i at det skal innføres en slik aldersgrense. Når det gjelder selve kreftgarantien, er det slik at Helsedirektoratet legger fram faglige råd hele tiden – det vet vi som er helsepolitikere – men det er veldig sjelden man bruker statsministerens pressekonferanse til å presentere faglige råd. Statsråden har selv brukt ordet «kreftgaranti» i denne saken. Denne regjeringen har jo garantert både flere hender i eldreomsorgen og flere sykehjemsplasser – 10 000 sågar – og den har hatt en verdighetsgaranti, og statsråden har også garantert at hun har full kontroll på omstillingen i Oslo universitetssykehus. Mitt spørsmål blir da: Kan statsråden forklare meg hva hun legger i ordet «garanti»?
Borghild Tenden (Venstre), 2011-11-16:
Jeg har fulgt denne garantidebatten en stund. På mange måter blir det litt uverdig for dem som er rammet og er i en desperat situasjon. Én ting er at det skaper politikerforakt når man går ut og lover slikt i en valgkamp, men ser ikke helseministeren at det er meningsløst å utstede slike garantier i en valgkamp, og dermed gi kreftpasientene falske forhåpninger?
Borghild Tenden (Venstre), 2011-11-16:
Jeg har følgende spørsmål til næringsministeren: «Hvilke initiativ har statsråden tenkt å ta for å gi morgendagens vekstbedrifter bedre rammebetingelser, spesielt knyttet til finansiering av innovative prosjekter med et stort verdiskapende potensial?»
Borghild Tenden (Venstre), 2011-11-16:
Jeg takker statsråden for svaret. Bakgrunnen for spørsmålet er at det i den senere tid har blitt kjent at det har vært flere indikasjoner på at dynamisk vekst i norsk økonomi peker i feil retning. Antallet vekstbedrifter med over 20 ansatte er ifølge Ernst & Young halvert i år, sammenliknet med nivået i 2008. Antall hurtigvoksende småbedrifter, de såkalte gasellebedriftene, som Dagens Næringsliv registrerer, har i samme tidsrom blitt redusert med 59 pst. Parallelt har vi også sett en nedgang i antall personer som deltar i oppstart av nye virksomheter, ifølge den internasjonale GEM-målingen. Er ikke dette et tegn på at det er på tide å tenke nytt i næringspolitikken og stille noen nye spørsmål i forhold til virkemidler og rammebetingelser for innovative gründere og vekstbedriftene?
Borghild Tenden (Venstre), 2011-11-16:
Jeg takker næringsministeren igjen for svaret. Vi er enige om at det går godt i Norge. Men til tross for det næringsministeren sier om Investinor og Innovasjon Norge, må man vel innrømme at det er problemer knyttet til manglende tilgang på risikovillig investeringskapital og tilhørende kompetanse for gründere og hurtigvoksende bedrifter med ambisjoner om å vokse med base i Norge. Mye tyder på at på dette området har vi mislyktes litt i Norge, i alle fall slik Venstre ser det. Venstre mener regjeringen bør legge vesentlig mer vekt på å adressere denne problemstillingen i tiden framover, og minner samtidig om at den utfordringen vi står overfor, er desto større i en periode med finansiell uro og usikkerhet i internasjonal økonomi. Kan vi regne med at ministeren vil ta konkrete initiativ? Jeg hører han sier det kommer en melding, men jeg etterlyser mer konkrete initiativ.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-11-16:
Det går nok til helseministeren dette spørsmålet også, selv om jeg skjønner det sitter langt inne å få ordet «garanti» brukt etter valget. Jeg vet ikke om statsråden husker at hun var her for ca. ett år siden og svarte på spørsmål fra undertegnede, da mange representanter i denne sal, daværende justisminister, Jan Bøhler og andre, hadde annonsert at nå var det klart for skjenkestopp kl. 02 om natta. Helseministeren avlyste det forslaget i spontanspørretimen for ett år siden. Nå er det mange gode krefter som er ute og sier at nå kommer forslaget fra regjeringen – f.eks. fra Senterpartiets parlamentariske leder, og jeg vil ikke bli veldig overrasket hvis nåværende stortingsrepresentant Storberget er en av dem som kunne tenke seg at dette forslaget kom. Fra Kristelig Folkepartis side foreslo vi dette allerede i forrige stortingsperiode og har for så vidt gjentatt det i denne perioden. VG kunne meddele i går at de har grunn til å tro – og de har jo ofte grunn til å tro mye som kan vise seg å stemme – at Jens vil stenge skjenkekranen kl. 02. Mitt spørsmål går da naturligvis til den ansvarlige statsråd, hvis departement var helt taust i går og ikke ville kommentere fremdriften – eller «fremgangen», som det sto i VG: Er det nå slik at regjeringen vil fremme et forslag om skjenkestopp kl. 02, som vil ha mange positive virkninger for mange byer, og når vil Stortinget få seg det forelagt?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-11-16:
Da lyktes jeg altså ikke med å få noen garanti for at regjeringen vil fremme dette forslaget. Jeg går da tilbake til argumentasjonen som statsråden brukte for ett år siden. Hun tok da fram den SIRUS-rapporten som hun nå også refererte til, som det hun ville «avvente» før regjeringen ville konkludere på spørsmålet om skjenketid. Nå er den kommet, så det argumentet regjeringen hadde for ett år siden, er nå ikke til stede. Spørsmålet er: Kan Stortinget forvente å få et klart svar fra regjeringen før jul?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-11-16:
Jeg tror at når historikere og samfunnsvitere ser tilbake på denne perioden, vil de se at politikerne visste om at det fantes store skadevirkninger ved den skjenkepolitikken som blir ført, de visste hva som måtte til for å redusere dem, men de gjorde ikke noe med det. Det tror jeg dessverre kommer til å stå i den politiske historien som et tegn på svakt politisk lederskap. Dette haster, dette har vi visst, og vi forstår ikke hvorfor ikke regjeringen nå kan få denne saken opp på bordet og bestemme seg. Tør regjeringen nå å stå opp mot bransjen og stå tydelig på det som vi faktisk vet virker, nemlig å redusere skjenketiden, og komme med dette så fort som mulig til Stortinget, sånn at vi igjen kan få trygge byer i dette landet?
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2011-11-16:
Helsedepartementet hevder i sitt høringsnotat at internasjonal forskning viser at redusert skjenketid fører til mindre vold. Forsker Ingeborg Rossow ved nettopp SIRUS sier at det ikke finnes forskningsbelegg for å si noe om en slik effekt. Doktor Ben Goldacre, som nettopp har vært i Norge, forfatteren av boken Bad Science, fremholder at forskjellen på vitenskap og kvakksalveri er at kvakksalveri viser til «enkeltstudier for å fremme sin fastlåste agenda». Hvordan ser helseministeren på å havne i bås med kvakksalvere, og hvordan ser hun på at hun og regjeringen faktisk feilinformerer det norske folk og Stortinget når de påstår at det er vitenskapelig belegg for å hevde at redusert skjenketid gir mindre vold?
Trond Helleland (Høyre), 2011-11-16:
Mitt tilleggsspørsmål går til kommunal- og regionalministeren. På Kommunedagene i mai lettet statsråd Navarsete litt på sløret for stortingsmeldingen om forholdet mellom stat og kommune, en melding som skulle kommet før sommeren. Statsråden uttalte at utviklingstrekkene viser «dei siste ti åra at staten har stramma grepet og kommunane har mista handlingsrom». Nå hører vi også helseministeren si at dette er et kommunalt ansvar – det er opp til kommunene å vurdere hva som er klokt i egen kommune når det gjelder skjenketider. Skjenketider/bevillinger har gjennom en årrekke vært gjenstand for politisk debatt lokalt, det har vært avholdt utallige folkeavstemninger om salg av øl og om andre alkoholpolitiske tema. I Oslo var dette et viktig tema i valgkampen. Alle velgere i Oslo visste hva de ulike partiene mente om skjenketidene i byen. Velgerne ga sin dom, og når denne dommen er avgitt, ser regjeringen at dette passer ikke helt inn i bildet, og vurderer å overprøve lokaldemokratiet. Tiden går, stortingsmeldingen om forholdet mellom stat og kommune lar vente på seg. Vil statsråden anbefale at spørsmålet om skjenketider inngår som et av mange spørsmål som blir drøftet i den kommende stortingsmeldingen?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-11-16:
Den komande stortingsmeldinga er ikkje ei melding der me kjem til å gå inn på alle enkeltsaker og drøfte dei. Det er ei prinsippmelding om forholdet mellom stat og kommune, og i det norske demokratiet er det slik at staten har ein legitim rett til å setje rammer omkring kommunane si styring. Den retten har Stortinget alltid hatt, den vil Stortinget alltid ha, og det vil òg gjelde dersom det er overordna politiske mål som ein ynskjer å gjennomføre gjennom statleg politikk. Slik har det vore i Høgre si styringstid, og slik har det vore i andre regjeringar si styringstid. Det som vert viktig i meldinga, vert å slå fast kva prinsipp som skal gjelde for den styringa, og korleis den kommunale handlefridomen skal vere innafor det. Dersom dei faglege tilrådingane, politiet sine erfaringar og anna tilseier at regjeringa må gjere det som kanskje ikkje vert oppfatta som det mest populære tiltaket, men som likevel vil bidra til både meir ro og betre stabilitet, er det ei sak på nasjonalt plan som Stortinget òg bør kunne drøfte.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-11-16:
Jeg har et spørsmål til finansministeren. Nylig møtte finanskomiteen representanter fra Verdensbanken. I dagens vanskelige situasjon var den beste anbefalingen Verdensbanken kunne gi til nasjonene, at en skal investere i infrastruktur. Investering i infrastruktur mente Verdensbanken var å investere i framtiden, det var et gode som kom alle til gode, og det var en investering i framtidig verdiskaping. Norge har et dokumentert vedlikeholdsetterslep på vår infrastruktur. Det er et stort etterslep, og det er til dels stigende. Nylig var Senterpartiets leder, som også sitter i regjering, ute og var frustrert. Hun har vært samferdselsminister og vet hvor skoen trykker, vet hvor behovet er, og hvilke muligheter som finnes, men får ikke oppfylt sine våte drømmer på grunn av en handlingsregel som setter begrensninger. Vi har et overskudd på statsbudsjettet på 345 mrd. kr, men handlingsregelen tvinger oss til å investere de pengene i utlandet, i frykt for at investering i Norge skaper press i økonomien. Samtidig opplever vi at for bare en uke siden oppjusterte oljeindustrien sine anslag for investeringer på norsk sokkel med 5 mrd. kr, uten at det medførte at regjeringen gikk ut og sa at da må regjeringen kutte på budsjettet for innenlands investeringer. Oljeindustrien skal neste år investere for 174,7 mrd. kr. I tillegg kommer driftskostnader på 58 mrd. kr. Dette er øyensynlig ikke til særlig bekymring for finansministeren. Men da finansministeren var en vanlig mann og hadde jobb som fylkesmann, skrev han en kronikk i Aftenposten om at vi må endre på måten vi investerer i infrastruktur, for vi klarer ikke å ivareta behovet som er der, og vi må endre på regelverket rundt det. Vil finansministeren ta av seg sin designerhatt, som han bruker når budsjettet framlegges, opptre som en vanlig mann og sørge for at vi kan investere litt mer i nasjonen Norge og bygge for framtiden?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-11-16:
Til tross for en slik tordentale registrerer jeg at medlemmer av regjeringen ikke er fornøyd, for de ser at behovet er langt større enn det regjeringen gir handlingsrom til. Det er ikke rart at regjeringen kan skryte av at de bruker mer penger på vei, for denne regjeringen henter inn 300 mrd. kr mer i skatte- og avgiftsinntekter i år enn det f.eks. Bondevik-regjeringen gjorde i 2005. Vi må huske at denne regjeringen bruker også budsjetttriks, som å bevilge penger til rentekompensasjon, som gjør at man faktisk kan utløse 4 mrd. kr mer i investeringer, men det kommer ikke fram gjennom bevilgninger på budsjettet. Dermed kan regjeringen skryte av at de bruker mindre enn 4 pst.-regelen, mens de i realiteten kan ende opp med å bruke mer. Poenget er likevel at vi har et budsjett der vi ikke klarer å skille mellom investeringer og forbruk. Oljeindustrien kan altså investere så mye de vil uten at det er satt en grense og anses som uansvarlig, men med en gang noen foreslår å bruke 1 mrd. kr mer på f.eks. vei enn det regjeringen har sagt, defineres det som uansvarlig. Ser finansministeren det som han gjorde da han var fylkesmann, at dette er urimelig, og at man ikke klarer å bygge landet?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-11-16:
Det er litt rart å høre at finansministeren, midt i sitt svar, stiller spørsmål tilbake om vi ønsker det. Jeg skulle gjerne ønske å høre hva finansministerens svar er på det. Ønsker han det, eller ønsker han det ikke? Før jeg ble politiker, jobbet jeg i rederivirksomhet. Jeg vet hva det handler om – å gå fra år til år og ikke vite hva rammebetingelsene blir neste år. I industrien og i rederinæringen, der man investerer milliardbeløp når man investerer, må man ha avklarte rammebetingelser som vedvarer over tid. Finansministeren har selv, i lys av den finansuroen som nå er, understreket at denne regjeringen følger situasjonen nøye nettopp for å sikre at industrien har trygge og gode vilkår. Men når man kommer til en test som denne, feiler regjeringen. For når en samlet rederinæring og en samlet industri går på regjeringen og Stortinget på denne måten, er det fordi de opplever at regjeringen ikke innfrir sitt løfte om å sikre vilkårene. Er det bransjene som har misforstått hva regjeringen vil? Kan statsråden svare på om han vil noe?
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-16:
Vi har et godt budsjettsystem i Norge. Det er et budsjettsystem som er langsiktig, og det er et budsjettsystem som er ansvarlig. Nettopp den ansvarligheten som ligger i handlingsregelen, den ansvarligheten som ligger i at vi kan bruke offentlige budsjetter for å jamne ut svingninger i økonomien, er et kjennetegn ved styring av norsk økonomi. Det gjør at det er stor tillit, ikke bare i Norge, men også ute, til hvordan Norge styrer sin økonomi. Hvis vi letter blikket lite grann og ser ut av Norge, og til Europa, er det litt av det motsatte som er situasjonen. Det finnes ingen gratis penger i dette systemet. Så det å komme med forslag om at en skal finansiere ting tilsynelatende utenfor budsjettet, som tilsynelatende også er gratis – fungerer ikke i virkeligheten. Det er mange land der ute som har brent seg på å finansiere ting utenfor statsbudsjettet og utenfor en stor og viktig totalprioritering i budsjettet. Vi har ikke tenkt å drive med det i Norge. I statsbudsjettet for 2012 foreslår regjeringen å bevilge 16,3 mrd. kr til veg, 12,5 mrd. kr til jernbane, herav 9,9 mrd. kr til Jernbaneverket. Dette er en regjering som satser på investeringer i infrastruktur, dette er en regjering som satser framtidsrettet, og vi klarer å gjøre det innenfor rammen av en ansvarlig økonomisk politikk.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-16:
Det er sagt om politikere, og for så vidt kan det da inkludere embetsmenn, at det en har sagt før, blir vedkommendes største fiende senere. Dette er et eksempel der man bruker en artikkel som undertegnede skrev sammen med sin gode venn Matz Sandman. Jeg har svart på det ved tidligere anledninger i Stortinget. Det som var hovedpoenget med den artikkelen, var å peke på at det var for små rammer til samferdselsinvesteringer. Regjeringen kom så med Nasjonal transportplan, der en foreslår å bruke 100 mrd. kr mer enn den forrige regjeringen til investeringer i samferdsel. Det synes jeg er bra. Det er det ene. Det andre er at evnen til å ta til seg lærdom og kunnskap er ganske viktig, og undertegnede har en god egenskap i så måte!
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-16:
Svaret på det er ja. Handlingsregelen har tjent oss godt. Den kommer til å tjene oss godt i framtiden. Heldigvis er det slik at det er bred oppslutning om handlingsregelen i Stortinget fra alle partier, unntatt Fremskrittspartiet. Vi skal gjøre det vi kan ved neste stortingsvalg for å sørge for at det fortsatt blir et flertall i Stortinget som jobber etter handlingsregelen. Det er interessant, selv om en nå har prøvd å trekke Senterpartiet inn i dette, at Senterpartiet er et av de partiene som er lojal og trofast mot handlingsregelen. Slik skal det være. Fremskrittspartiet har en annen historie å fortelle.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-16:
Det initiativet er allerede tatt. Det er to utvalg: Det er ett utvalg som ser på anslag og vurderinger rundt anslag. Jeg har æren av å svare på et spørsmål om det fra representanten Gundersen senere, i den ordinære spørretimen. Det er også en gruppe som ser på dette med lønnsomhetsvurderinger av offentlige investeringer. Så det arbeidet er i gang.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-16:
Først har jeg lyst til å understreke at ja, Eksportfinans og de ordninger som Eksportfinans administrerer, bl.a. på vegne av staten – den såkalte 108-ordningen – er gode ordninger for norsk eksportindustri. Vi skal fortsatt ha gode og solide finansieringsordninger for norsk eksportindustri, slik at vi kan bygge opp under den viktige rollen som fastlandsindustrien har – skipsverft og andre viktige bedrifter rundt omkring i Norge. Så la det ikke være noe tvil om at så er tilfellet. Når det gjelder det konkrete spørsmålet om eventuelt unntak, er det min oppfatning at det er et spor litt på siden av det som på en måte er realiteten i saken. Realiteten i saken er at en nå rundt omkring i Europa ser på hvordan en skal kunne oppkapitalisere banker og styrke kredittinstitusjoner for å sette dem bedre i stand til å møte de utfordringer som en ser i europeisk og internasjonal økonomi. Det betyr at fra EUs side, som har kommet med disse reglene, er det tilsiktet at kredittinstitusjoner må ha mer kapital for å ha engasjementer, mer enn det som er tilfellet under det regelverket vi hadde tidligere. Det er viktig å understreke det, for denne saken dreier seg om spørsmålet om hvorvidt Eksportfinans skal ha en sterkere kapitalbase enn det Eksportfinans har i dag. Så er det slik at Norge og norske myndigheter har adgang til å ta opp relevante spørsmål i EØS-komiteen. Det har vi aldri vært i tvil om. Men spørsmålet blir om det er mulig å få et unntak. Der vurderer vi det slik at det er vanskelig. Hovedspørsmålet er om det er fornuftig å gi Eksportfinans et varig unntak fra et regelverk som skal bidra til å få sterkere finansinstitusjoner ikke bare i Norge, men også i Europa.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-16:
Jeg tror undertegnede og representanten Flåtten fort kan bli enige om at norske eksportvirksomheter skal ha – og det er også faktisk finansministerens fremste interesse i denne saken – en god, forutsigbar og pålitelig finansieringsordning. Det har det aldri vært noen tvil om. Det er to muligheter for å oppnå det. Den ene er at de nåværende eiere i Eksportfinans er med på å oppkapitalisere selskapet, slik at de får en mer solid kapitalbase. Det er punkt én. Hvis det skulle vise seg å være vanskelig, eller umulig, er vi innstilt på å gå inn og utforme en statlig ordning som gir en forutsigbar, langsiktig og trygg finansieringsmodell for norske eksportbedrifter. Vi jobber med den saken, og det er stort trykk på det å komme fram til en god løsning så raskt som mulig.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-16:
Vi kan godt diskutere hvorvidt det skal gis et unntak fra et kapitaldekningsdirektiv som dreier seg om spørsmålet om hvorvidt europeiske, inklusiv norske, finansinstitusjoner skal ha en sterkere og mer solid egenkapital for sine engasjementer med andre banker, og for å bidra til gode finansieringsordninger f.eks. for eksportindustrien. Men hovedspørsmålet er om vi ønsker det. Jeg er veldig tydelig på at vi må ha sterke finansinstitusjoner, og vi må ha Eksportfinans som er en solid institusjon. Da blir spørsmålet om man kunne fått et unntak i EU, om det er fornuftig å ha et varig unntak fra kapitalreglene, som gjør at man har oppkapitalisert Eksportfinans lavere enn det som er fornuftig, og det som vil være riktig ut fra en gitt situasjon.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-16:
Etter at denne saken ble kjent tidlig i oktober, var jeg veldig tydelig i et intervju den 19. oktober. Der sa jeg at det skal komme på plass en like god ordning for eksportindustrien. Det har aldri vært noen tvil hos finansministeren, hos nærings- og handelsministeren eller hos regjeringen om at det er det som er poenget. Det kan vi gjøre på to måter – enten ved at Eksportfinans blir oppkapitalisert av de nåværende eiere, der staten eier 15 pst., eller ved at vi lager en statlig ordning som er forutsigbar og langsiktig, som sikrer finansieringsmulighetene for eksportindustrien. Det er punkt én. Punkt to: Ja, finansministeren er opptatt av sterke finansinstitusjoner, av sterke og solide banker. Det er mitt hovedgebet også i denne saken. Men vi skal i tillegg ha en god ordning for finansiering av norsk eksport.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-16:
For det første er det slik at Finansdepartementet har forlenget det unntaket som Eksportfinans har, med ett år. Det er et viktig signal. Det andre er at både finansministeren, næringsministeren og hele regjeringen har en sammenfallende interesse i denne saken – å sørge for at vi så raskt som mulig får på plass en god ordning som er forutsigbar. Det skal regjeringen klare.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-16:
Jeg viser til den vesle ordvekslingen vi hadde for en liten stund siden om modeller og anslag. Det som er situasjonen, er at det går bra i norsk økonomi. Vi har høy sysselsetting og lav ledighet. Norske bedrifter har i lang tid hatt glede av gode priser på eksportmarkedene. Investeringer både i husholdninger og foretak ligger på et høyt nivå. Denne utviklingen gjenspeiles også i skatteinntektene, som de siste årene har blitt høyere enn vi har ventet. I 2003 og 2004 var det motsatt. Skatteanslag i statsbudsjettet utarbeides som en del av et omfattende tallarbeid knyttet til nasjonalbudsjettene. Anslagene bygger på de vurderinger som gjøres av situasjonen i norsk økonomi og de økonomiske utsiktene. Fra 2004 til 2008 var vi inne i en kraftig oppgangskonjunktur. Da økte skatteinntektene mer enn ventet. Også i årene etter 2008 har skattene blitt noe høyere enn anslått i saldert budsjett, til tross for finanskrisen og den påfølgende nedgangen i norsk og internasjonal økonomi. I budsjettet deler vi anslaget for faktisk innbetalte skatter i to. En del av inntektene anses å være knyttet til konjunkturer og er derfor midlertidige. Disse inntektene blir så «korrigert ut» av budsjettet og kan ikke brukes til å øke utgifter eller redusere andre inntekter. Den andre delen av inntektene er det vi kaller strukturelle skatteinntekter, som vi anser skal representere det vi kaller et forventet normalnivå på skatteinntektene. Dette er litt teknisk, men det som er viktig å understreke, er at de økte skatteinntektene i perioden 2006–2010, både de som er innbetalt, og det vi kaller strukturelle skatteinntekter, har et motstykke i at også kostnadene for stat og kommune har blitt høyere enn opprinnelig anslått. Lønnsvekten har blitt høyere, særlig under oppgangskonjunkturen før finanskrisen. Så det er ulike forhold som øker usikkerheten. Det vil alltid være usikkerhet knyttet til anslag i den økonomiske utviklingen, herunder også utviklingen i skatter og avgifter. Det vi nå ser i internasjonal økonomi, understreker denne usikkerheten. Når vi ser på Norge i forhold til andre land, viser revisjonene i de norske skatteanslagene at de ikke er spesielt store sett i en internasjonal sammenheng. Det er også slik at handlingsregelen bidrar til at kortsiktige svingninger i økonomien får mindre å si for budsjettpolitikken fra år til år. Så konklusjonen er at ja, anslag er usikre, men erfaringer fra de siste ti årene viser at vi har et bra rammeverk rundt styringen av norsk økonomi, og det har i all hovedsak fungert godt.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-16:
Jeg har en litt forsiktig omgang med begrepet «bekymring», men jeg er i hvert fall opptatt av spørsmålet. Det er jo grunnen til at vi har satt ned et utvalg som skal se på de modellene vi bruker for å beregne anslag som peker framover i den økonomiske utviklingen. Det har alltid vært vanskelig å spå om framtiden, men vi har som sagt satt i gang et arbeid for å prøve å finne ut om det er ting vi kan gjøre systematisk bedre for å få et enda bedre beslutningsgrunnlag enn det vi har i dag. Så dette er et spørsmål som opptar meg, og det er også et spørsmål som jeg er på jakt etter å finne enda bedre svar på. Jeg vil også henvise til at det er et lite kapittel i nasjonalbudsjettet for neste år, kapittel 2.6, fra side 39 og utover, der en går litt inn på den problemstillingen som representanten Gundersen reiser. Jeg synes det er en fin debatt, for det er viktig både for posisjon og opposisjon at vi har det aller beste beslutningsgrunnlaget, både for et statsbudsjett og for alternative budsjetter.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-16:
Ja, selvsagt skal Stortinget få anledning til å diskutere dette når utvalget er ferdig. Det ville være helt naturlig at vi inviterer til en bred diskusjon om det. For å understreke litt det som en kanskje kan se på som en slags usikkerhet: I dag blir det offentliggjort nye kvartalsvise handelstall, som viser at vi nå har hatt det nest sterkeste eksportkvartalet for norsk fastlandsindustri. Det skjer midt oppe i den europeiske krisen. Så, ja, dette er et interessant spørsmål, og jeg kan love representanten Gundersen at dette skal vi få anledning til å diskutere i fellesskap når utvalget er ferdig.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2011-11-16:
Det er rett og slett en fornøyelse å høre finansministerens krumspring rundt handlingsregelen. Sannheten er at når verdens børser stiger, blir det på mirakuløst vis mer ansvarlig å sprøyte inn flere penger i norsk økonomi. Går det 1 000 milliarder opp, er det 40 milliarder mer. Økonomisk ansvarlighet defineres av oljefondets størrelse pluss/minus 4 pst. Alle andre variabler er underordnet. I de ti årene handlingsregelen har fungert, har de fleste fått det materielt sett bedre. Men i et lengre perspektiv kan man se at antall ansatte i offentlig sektor har vært raskt økende, at stadig flere mennesker lever på offentlige overføringer, 600 000 nå, at stadig flere går av med pensjon tidligere, samtidig som norsk konkurranseevne gradvis blir svekket på grunn av høyt lønns- og kostnadsnivå, og at stadig flere bedrifter flagger ut av landet og infrastrukturen får et større etterslep. Sannheten er dessverre at Norge bruker sine finansielle muskler til å passivisere stadig flere mennesker. Det er helt utvilsomt.(Presidenten klubber) Mener finansministeren at handlingsregelen fortsatt er en god medisin for Norge? (Presidenten klubber)
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2011-11-16:
Det kan jo være grunn til å minne statsråden om hva han faktisk sa i den artikkelen, og det var, så vidt jeg vet, at norske samferdselsmodeller er utgått på dato. Så det var kanskje mer enn bare prioriteringer, det var vel også litt om modellen. Høyre har jo fremmet OPS mange ganger i denne sal. Det å prioritere er vanskelig for en regjering. Det er så vanskelig at avgåtte statsråder skriver bøker om hvor vanskelig det er. Og det blir ikke lettere av at analysemodellene ikke hjelper veldig mye. Jeg må si jeg blir ganske forundret når vi leser at tunnelen i Bjørvika gir en samfunnsmessig nytte på minus 6 mrd. kr, og at det E6-prosjektet som nå bygges ut langs Mjøsa, som vi fikk til Stortinget nylig, gir en samfunnsnytte på minus 3 mrd. kr. Da er det noe som tilsier at de analysemodellene ikke hjelper veldig mye i forhold til å prioritere. Vil statsråden både ta initiativ til og foreta en gjennomgang av disse analysemodellene, slik at de kan bli til reell hjelp i å bedømme samfunnsmessig nytte?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2011-11-16:
Finansministeren har jo forhåndsannonsert at jeg skal stille spørsmål til ham. Mitt spørsmål lyder: «Skatteinntektene overgår nok en gang skatteanslagene kraftig. Under regjeringen Stoltenberg er skatteanslaget underestimert hvert år, totalt med ca. 70 mrd. kr i perioden 2005–2010. Trenden ser ut til å fortsette i 2012.» – 2012 står det her, det er 2011 – «Dette er isolert sett gledelig, men det er svært betenkelig om skatteanslag og prognoser som legges til grunn i budsjettene, er så lite treffsikre som en nå kan få inntrykk av. Er statsråden bekymret for lite treffsikre modeller når det gjelder skatteinngang?»
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2011-11-16:
Jeg takker finansministeren for gjennomgangen. Vi skal alle være glad for at det går bra i norsk økonomi, og det er en ganske tverrpolitisk enighet rundt en del av styringsmekanismene i norsk økonomi. Men mitt spørsmål gikk på om man var bekymret – for det ser jo ut som om det er et systematisk avvik der, i hvert fall har det vært det siden 2005. Det er riktig: I 2003 og 2004 underestimerte man, og det illustrerer jo litt at Bondevik II-regjeringen også hadde en ganske tøff jobb i forhold til hva man har opplevd etterpå. Vi sitter her i Stortinget nå og sluttbehandler statsbudsjettet og finjusterer på noen millioner kroner her og der, og så får vi nye skatteanslag som øker handlefriheten med mange milliarder kroner. Hvis det blir systematikk i dette, mener jeg det er litt bekymringsfullt, for det kan rett og slett svekke troverdigheten til Stortingets budsjettbehandling. Det er det jeg i mitt spørsmål ønsker å dreie inn på.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2011-11-16:
Ja, jeg har notert meg den gjennomgangen, og jeg noterer meg med tilfredshet at statsråden signaliserer at han er veldig opptatt av dette. Noe annet ville ha overrasket meg, for det er store summer vi snakker om, og selv for en finansminister er noen milliarder kroner viktig å disponere på den riktige måten! Vi har hatt en større debatt også rundt dynamiske effekter, og den kommer helt sikkert til å fortsette en stund, for også der utvikler jo Finansdepartementet nye modeller. Men Høyre legger inn i sitt alternative statsbudsjett – som ble presentert i går – 300 mill. kr i dynamiske effekter. Det klarte statssekretæren å karakterisere som «Hellas-tilstander», noe jeg er veldig uenig i, for det signaliserer egentlig bare at vi vet at det ligger noen dynamiske effekter der, og vi ønsker å tydeliggjøre det. Men jeg er tilfreds med svaret, at dette er noe finansministeren er opptatt av, og jeg regner med at vi kommer tilbake til debatten rundt dette senere.