Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-01-22:
Det korte svaret er ja på alle tre spørsmålene: ja til kliniske behandlingstilbud for denne spesielle pasientgruppen, ja til å øke kapasiteten og ja til å få mer kunnskap. La meg utdype det litt: Jeg er enig med representanten Bekkemellem Orheim i at behandlingstilbudet til pasienter med alvorlige spiseforstyrrelser ikke er godt nok. Det smerter meg. Det gjelder spesielt utfordringer knyttet til pasienter som har utviklet alvorlige somatiske komplikasjoner. Det er viktig at behandlingstilbudet til disse kommer opp på et tilstrekkelig nivå, og et adekvat nivå. Dette er ikke minst en stor faglig utfordring. Som representanten kjenner til, inneholder Regjeringens strategiplan mot spiseforstyrrelser et bredt spekter av tiltak rettet mot forebygging, behandling og styrking av kunnskap. Jeg legger vekt på å følge opp denne strategiplanen. Når det gjelder de alvorligst syke, skal hver helseregion bygge ut kliniske avdelinger med et behandlingstilbud til denne gruppen. Samtlige regionale foretak har vedtatt strategier for behandling av mennesker med spiseforstyrrelser, og i Helse Vest og i Helse Midt-Norge er man i ferd med å bygge opp tilbud til de alvorligst syke. Jeg har tatt initiativ til en tett oppfølging av opptrappingsplanen for psykisk helse gjennom en egen tertialrapportering fra helseforetakene. Her vil oppbyggingen av tilbud til mennesker med spiseforstyrrelser bli spesielt fulgt opp. Pasienter med spiseforstyrrelser har de to siste årene fått behandling i Sverige og England gjennom prosjektet «Kjøp av helsetjenester i utlandet». Pr. 15. januar i år er 112 pasienter med alvorlige spiseforstyrrelser gitt mulighet til behandling i samarbeid med behandlingsinstitusjoner i utlandet. Prosjektet videreføres i begrenset omfang i 2003 med pasienter med spiseforstyrrelser som en prioritert gruppe. Økt kompetanse er viktig for å sikre bedre behandlingstilbud til dem med alvorlige spiseforstyrrelser i Norge. Gjennom statsbudsjettet for 2003 settes det av midler til drift av et nettverk av regionale koordinatorer, som skal bidra til en regional oppfølging av strategiplanens tiltak. I første omgang skal nettverket rette innsatsen mot en målrettet og koordinert satsing på regional kompetanse for å sikre etablering av spesialiserte tilbud til de alvorligst syke. I sin administrasjon av prosjektet «Kjøp av helsetjenester i utlandet» har Rikstrygdeverket lagt stor vekt på kompetanseoverføring både for norsk helsepersonell i utlandet og ved innhenting av utenlandske spesialister til Norge. Det er et mål å utnytte disse erfaringene og utnytte den samlede nasjonale behandlingskapasiteten bedre i det nye nettverket mellom behandlingsmiljøene. Jeg vil også nevne at jeg i februar skal undertegne en samarbeidsavtale om helsesamarbeid mellom Frankrike og Norge, for øvrig initiert av min forgjenger, Tore Tønne. Samarbeidsavtalen inkluderer spiseforstyrrelser. Jeg håper på denne måten å bidra til at vi i Norge kan lære av Frankrike, som har lengre erfaring enn oss på dette feltet. Kompetansehevingsprosjektet «Kropp og selvfølelse», som er en del av strategiplanen, videreføres også. Dette bidrar til å heve kompetansen også i primærhelsetjenesten. Jeg vil videre understreke at utarbeidelse av individuelle planer er et viktig verktøy for pasienter som har behov for samordnede tiltak fra ulike deler av tjenesten.