Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2002-10-17:
I motsetning til representanten Haga og utenriksminister Petersen er jeg umusikalsk, og mener for så vidt at utenriksministeren er mer enn nok europeisk – etter min smak. Lederen av utenrikskomiteen, Thorbjørn Jagland, sa tidligere i dag i sitt innlegg at vi kunne komme til å stå overfor «religioner og regioner som bare forstår seg selv». Det er antakelig en presis beskrivelse av hva vi kan vente oss, og det burde danne grunnlag for en del av den utenrikspolitiske debatten fremover. Tidligere ville dette ha vært eksotiske kapitler i en lærebok, men slik verden ser ut i dag, finnes det altså ingen fjerne regioner, ikke regioner og religioner som ikke berører oss. Da gjelder det også ikke å være for snever når vi snakker om religioner og regioner, men å kaste et blikk innover i det vi kaller den vestlige verden, og se hvilke evner vi selv har til å se og forstå andre. Vi kan også etter hvert utvikle et meget snevert syn og bli raskere og raskere til å fordømme andres handlinger. Å forstå må være en av pilarene i utenrikspolitikken, ikke å akseptere eller å slutte seg til, men å forstå, for derigjennom å kunne bidra til løsninger. Situasjonen var i og for seg greiere før, med to supermakter som underholdt hverandre og resten av verden med sin maktbalanse. At det ikke endte med katastrofe, skyldtes nok ikke minst at disse to supermaktene la stor vekt på å forstå hverandre, forstå beveggrunnene for hverandres argumenter og handlinger, og konflikter ble avverget. Konflikter har også forandret seg i den forstand at den klassiske situasjonen hvor to eller flere stater har territoriale krav som grunnlag for en konflikt, er mer sjelden. Det er andre typer konflikter vi nå ser, oftest innenfor samme stat og med ulike grupperinger som står mot hverandre. Det er etniske konflikter, det er konflikter basert på religion, eller det er drømmer om nasjonale storriker, som vi så snev av på Balkan. Oppe i alt dette kommer så terrorismen. Og hvordan skal vi møte terrorismen? Mer kontroll? Flere låser? Mer piggtråd? Ny vår for den gammeldagse etterretningen? En felles og gjennomgripende holdning til at målet helliger midlene, og kanskje bli noe løsere i kanten når det gjelder rettssikkerheten? Terrorismen følger altså ingen spilleregler, og terrorismen setter dagsordenen. Terrorismen er dessuten så grotesk og så primitiv at det nærmest blir helligbrøde å hevde at man skal forsøke å forstå hva som ligger til grunn for slike handlinger. Allikevel er det det vi må gjøre – ikke i stedet for det man allerede gjør, men i tillegg til. Hvilke betingelser danner grunnlag for at unge mennesker går inn i slike handlinger, og hva kan verdenssamfunnet gjøre for å fjerne eller svekke disse betingelsene? «Bekjempe terrorisme» brukes av mange som et begrep. Jeg vet ikke hva som ligger i det begrepet fullt og helt. Jeg tror man må ha en gjennomgripende diskusjon og få en definisjon av hva det betyr å bekjempe terrorisme. Så til det som har vært mye debattert her i dag. Man kan få en følelse av at deler av det politiske miljø både i Norge og ellers har den oppfatningen at USA er i stand til og villig til å gå utenom folkeretten i forhold til det som nå skal skje i Irak. Man kan mene mye om USA, hvordan man tar seg til rette på det ene og det andre området, men å mene, forvente og tro dette har man antakelig veldig svakt belegg for. Alt tyder på at dette vil skje i henhold til folkeretten. Det andre jeg har inntrykk av ligger i debatten, er at Norge ikke uten videre distanserer seg fra dette. Det er klart at Norge ikke under noen omstendigheter vil og kan være med på inngrep i dette som er i strid med folkeretten. Det trodde jeg egentlig ikke var nødvendig å ha noen særlig debatt om i Norge.