Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2003-06-19:
Man skal ikke leite lenge i avisen for å finne overskrifter om elendig kommuneøkonomi, om kommunepolitikere og ordførere som går i protest – de trekker seg ikke fra sine verv, men nekter å stille til gjenvalg – eller om kutt i velferdstilbud. Et raskt søk på nettet viser faktisk at man kan finne 2 221 oppslag hvor Erna Solberg er omtalt. Rosen dominerer ikke i disse innleggene. Statsråden har nå funnet et genialt mottrekk i forhold til den kritikk som hun har blitt utsatt for. Økt handlefrihet til kommunene er slagordet for dette årets debatt. Det har kommunalministeren og regjeringspartiene til gagns klart å fokusere på, mens det det virkelig dreier seg om, økonomien, har man i større grad unngått å diskutere. Arbeidet med å øke handlefriheten til kommunene ønsker jeg statsråden lykke til med. Det er nødvendig å gjøre dette. Statsråden bad også om en tilbakemelding i forhold til hva hun kunne gjøre for å lykkes bedre til neste år, og det skal hun få. Men jeg har lyst til å si at det å møte kommuner som motsetter seg sammenslutning eller samarbeid, med trusler om å snurpe igjen pengesekken eller å tvinge fram konkurranseutsetting som alternativ til egen drift, eller å innføre utfordringsrett, slik som hun har forpliktet seg til gjennom forlik med Fremskrittspartiet, er ikke å øke den lokale handlefriheten. Tvert imot, det er å begrense den lokale handlefriheten. Å si nei til større frihet til å fastsette en lokal skattøre for å gjennomføre enkeltprosjekter, f.eks. etter en folkeavstemning i kommunen, er heller ikke å øke den lokale handlefriheten. Å presse ned gebyrer og innføre pristak på avgifter, som jeg så i et oppslag i media, er selvsagt heller ikke å øke den lokale handlefriheten. Det er å gjennomføre Høyres politikk. Det respekterer jeg, men det er ikke å øke den lokale handlefriheten. Det er å legge band på kommunenes muligheter til å velge sine egne løsninger. Derfor, i tråd med kommunalministerens ønske om gode råd, vil jeg anbefale kommunalministeren å holde den type tanker for seg selv og la også de forhold være opp til kommunene selv å ta beslutninger om. Derimot tror jeg det kan være et godt råd å gå løs på de mange rapporteringskrav og de mange prosjektrettede, øremerkede midlene som ligger der. Riksrevisjonen har påpekt at dette er noen av de mest ineffektive av alle former for øremerkede midler, hvor det kreves prosjektbeskrivelse, søknad, behandling av søknad, gjennomføring, evaluering og prosjektrapport. Det er altså ikke bestandig størrelsen på de øremerkede tilskuddene som avgjør om de bør innlemmes, det er også hva slags type øremerkede tilskudd det er. Jeg ser også i kommuneproposisjonen at statsråden har sagt at dette vil være et prioritert område. Det er fornuftig, og det er nødvendig. Så har lyst til å si til slutt, ordfører – unnskyld, president – at til tross for at det faktisk er ti år siden sist jeg stod på talerstolen i et kommunestyre, ser en ikke effekten av å diskutere kommuneøkonomi. Øremerkede midler kan forsvares der det dreier seg om å gjennomføre nasjonale prioriteringer eller målsettinger, som eldreplanen og PU-reformen, eller der enkeltkommuner påtar seg oppgaver på vegne av mange, sånn som f.eks. landslinjene. Det er ikke uten videre gitt at det er fornuftig å omgjøre den typen øremerkede midler til frie midler.