Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2003-06-16:
Det er en sak av svært stor betydning vi behandler i dag, ikke bare for fiskerinæringen eller for befolkningen langs kysten, men faktisk for hele landet. Norge har alle forutsetninger for å bli en stormakt i marin sektor. Sjømatprodukter høstet på en ressursmessig og miljømessig forsvarlig måte vil ha konkurransefortrinn i markedet i framtiden. Kvalitet vil komme til å bli et av de viktigste konkurransefortrinnene, enten vi snakker om tradisjonell fiskerinæring eller om oppdrett. Klima, rent hav, nærhet til ressursene, bosettingsmønster og en variert flåtestruktur er våre viktigste konkurransefortrinn i dag. Disse konkurransefortrinnene må vi ta vare på. De største utfordringene næringen står overfor, er tilgjengelighet for markedet gjennom hele året. Det er kvalitet på produkter. Det er fleksibilitet i forhold til forandringer i det som markedet etterspør. Det er lønnsomhet, og det er rekruttering til næringen. Senterpartiet tror disse utfordringene best kan imøtekommes gjennom andre tiltak enn det Regjeringen foreslår. først og fremst gjennom en målrettet satsing på forskning/utvikling med tanke på en bedre ressursutnyttelse og høyere verdiskaping på produktet, ikke minst å utnytte hele fisken på en skikkelig måte. Vi må få på land et ferskest mulig råstoff, hvilket tilsier at vi må ha en kystnær flåte, og vi må ha en desentralisert industri og mottaksstruktur i framtiden. Vi tror også på at et lokalt eierskap både i industri, i flåten og i oppdrett vil være gunstig i forhold til utviklingen i fiskerisektoren i tiden framover. Regjeringens forslag og flertallets innstilling går i motsatt retning på mange av disse punktene. Vi får færre og større fartøy. Vi vil over tid få færre og større mottaks- og industrianlegg. Forslaget legger opp til å privatisere allmenningen. Man gjør en rett noen har fått til vederlagsfritt å høste av en naturressurs, til en omsettelig vare, der de som selger, vil sitte igjen som vinnere, mens de som føler seg tvunget til å kjøpe rettigheter, lett kan komme til å bli taperne. Man kommer til å bli mer sårbar for prisfall. Man vil komme til å oppleve en økt gjeldsbelastning i næringen. Det skulle være nok å se på det som har skjedd innenfor oppdrettsnæringen de siste årene, eller i deler av flåten som har gjennomgått strukturendringer. Senterpartiet støtter, på bakgrunn av det jeg nå har vært gjennom, ikke Regjeringens forslag. Vi ønsker ikke privatisering av allmenningen. Vi ønsker ikke å privatisere fellesskapets ressurser. Senterpartiet er imidlertid for virkemidler som skal sikre flåtefornyelse, som kan sikre økt lønnsomhet, og som kan bidra til at vi kan få til levendehåndtering av fisk for å komme et skritt videre i utnyttelsen av og kvalitetshevingen på fisk. Vi ønsker også å opprettholde en regional balanse i kvotetildeling og i kvantum innenfor de tilgjengelige ressurser. Vi er heller ikke motstandere av at antall fartøy skal reduseres. Det har vi opplevd over lang tid. Vi har heller ikke sagt nei til den typen ordninger tidligere, men vi sier nei til at reduksjon av antall fartøy skal skje gjennom innføring av omsettelige kvoter. Vi har støttet, både i forrige runde og i denne runden, forslaget om å innføre en strukturavgift. En slik ordning kan gjøre det mulig å kondemnere fartøy og ta ut kapasitet hvor vi ønsker å få utredet regionale kvotebanker som igjen kan disponere de frigitte kvotene. De kvotene kan da forvaltes innenfor hver enkelt region. Dette står i motsetning til en modell hvor man gjør kvotene omsettelige fiskere imellom. Enkelte har sterkt argumentert for å redusere antall fartøy, slik at man skal få mer fisk på hver båt, og mener at det er det som skal til for å øke lønnsomheten i næringen. Jeg har ingen problemer med å forstå de fiskerne, de som er innenfor næringen, som ønsker å fange større kvantum på sin båt. Det er helt naturlig. Enhver bedriftseier ønsker å få en større andel av kaken, en større andel av markedet eller en større andel av de tilgjengelige ressursene. Det skulle bare mangle, for det er vel ingen tvil om at det å høste et større kvantum på en båt som man allerede har, vil komme til å øke lønnsomheten. Men vi har altså i lang, lang tid redusert antall fartøy. Det er det eneste vi har gjort. Antall fartøy har gått ned i hele fiskerinæringens historie. Samtidig har fartøyene blitt større og større, og kapasiteten har økt. I St. meld. nr. 20 er det framlagt statistikk for de siste ti årene som viser at antall fartøy bare på en tiårsperiode er redusert med 24 pst., mens kapasiteten har økt med 30 pst. Denne utviklingen vil komme til å fortsette med Regjeringens forslag. Vi vil få flere båter opp mot 28-metersgrensen og færre båter ned mot 21-metersgrensen, altså økt kapasitet og dermed økt gjeldsbelastning og lavere lønnsomhet som resultat, og ikke bedre lønnsomhet, slik som flertallet håper på.