Torbjørn Hansen (Høyre), 2008-02-07:
Er det noen næring som virkelig monner når det gjelder å skape trygge arbeidsplasser og et framtidsrettet næringsliv i hele Norge, er det den maritime klyngen med sine 100 000 ansatte og sine 100 milliarder kr i omsetning. Skipsfarten kommer i samme divisjon som olje- og gassindustrien, fiskerinæringen og reiselivet. Den maritime næringen er kanskje den av de fem næringene som har det aller største behovet for forutsigbare og konkurransedyktige rammebetingelser. Årsakene burde være innlysende, også for næringsministeren, nemlig at investeringer i skip er meget kapitalkrevende, meget langsiktige og kan gjøres fra hvor som helst i verden. Dette åpenbare behovet for pålitelige rammebetingelser kombinert med Regjeringens løfter om en såkalt aktiv næringspolitikk og at maritim sektor skulle være en såkalt nøkkelnæring, skulle tilsi at denne næringen hadde gode dager med denne regjeringen. Virkeligheten er dessverre stikk motsatt. La meg ta et eksempel fra min egen hjemby. Odfjell-konsernets resultater ble omtalt i Bergens Tidende i går og var som følger: Omsetningen økte pent fra 1,1 til 1,2 milliarder dollar. Resultatet økte pent fra 115 til 143 millioner dollar. Resultatet etter skatt går derimot fullstendig i kjelleren, fra 116 millioner pluss i 2006 til et underskudd på 10 millioner i 2007. Selskapet får altså blåst vekk hele resultatet for 2007 som følge av at vi har en regjering og en næringsminister totalt uten evne til å holde egne løfter, og som utsetter denne såkalte strategiske næringen for beskatning med tilbakevirkende kraft. Det er ikke vanskelig å forstå at folk i denne næringen omtaler Norge som en skattepolitisk bananrepublikk, og at dette tiltrekker seg betydelig negativ internasjonal oppmerksomhet. Regjeringens skattekrav kom som et sjokk på alle i næringen som var naive nok til å stole på vedtak fattet i Stortinget i 1996, om en ny rederiskatteordning. Sjokkvirkningene er innlysende, i og med at samtlige av dem som ble rammet av dette, selvfølgelig hadde lokalisert virksomheten sin til mer forutsigbare land hvis man hadde forstått risikoen. Nå er det jo slik at de som flagget ut på 1990-tallet, tidlig på 2000-tallet og fram til i dag, har spart enorme beløp og kan le hele veien til banken, mens de som stolte på norske myndigheter, de som investerte i norske arbeidsplasser, og de som investerte i norsk teknologi, får en skatteinndragning på minst 14 milliarder kr. Realiteten i denne saken blir forsterket av at mange av disse bedriftene hadde spart store beløp på å stå under helt ordinær selskapsbeskatning i stedet for å stå i den norske rederiskatteordningen. Forslaget er trolig i strid med Grunnlovens forbud mot lovendringer med tilbakevirkende kraft, og mange rederier vurderer nå søksmål. Det har ikke vært en eneste uavhengig jurist, så langt jeg kan se, som har gått god for Regjeringens vurderinger av lovligheten i denne tilbakebeskatningen. I denne situasjonen har vi altså næringsministeren, som 3. oktober kalte inn til pressekonferanse for å presentere Næringsdepartementets maritime strategi. Tittelen «Stø kurs» er så komisk i denne situasjonen at man skulle tro den var laget av folk i underholdningsbransjen. Innholdet i denne meldingen fortjener likevel en kort omtale. Regjeringen legger inn 100 mill. kr mer til maritim forskning. Det er helt utmerket, men likevel bagatellmessig i forhold til skatteskjerpelsen på 1,4 milliarder kr i året. Regjeringen legger så fram et nytt rederiskattesystem som angivelig skal gjelde for framtiden, og som er konkurransedyktig med EUs. Næringsministeren forsøker å markedsføre dette som forutsigbare, stabile rammebetingelser og ber folk glemme historien, glemme det tillitsbruddet som har vært i forhold til den forrige ordningen. Som vanlig har han ikke dekning for sine løfter. Arbeiderpartiets medlem av finanskomiteen Marianne Aasen Agdestein, som var saksordfører for den nye rederiskatteordningen, uttalte til Bergens Tidende 17. januar i år at hvis rederinæringen vinner fram med sitt skattekrav mot Regjeringen, vil Regjeringen sannsynligvis finne en ny inndekning for tapt proveny ved å kutte i den nye rederiskatteordningen som gjelder fra 2008, og som da skal være de framtidige forutsigbare rammebetingelser. I og med at det er mest sannsynlig at Regjeringen vil tape denne rettssaken, står altså det nye rederiskatteopplegget på leirgrunn, og vi kan risikere at det blir innstramninger i det i løpet av to-tre år som følge av tapte rettssaker. I tillegg er det fortsatt helt i det blå om miljødelen i dette opplegget på 7 milliarder kr faktisk kan føres som egenkapital, eller om det blir en skatteregning. Vi må dessverre konstatere at Regjeringen har skuslet bort muligheten for å føre en god skipsfartspolitikk i denne perioden. Signalene fra Arbeiderpartiet viser at også den framtidige ordningen er usikker. Jeg tror at den eneste løsningen for den maritime næringen nå må være at vi får et regjeringsskifte i 2009 - en regjering som kan føre en bedre maritim politikk.