Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2008-11-13:
Jeg er glad for at representanten Solberg er opptatt av kvaliteten i offentlig sektor. Det er – som hun sier – nødvendig med både mer penger og bedre penger for å sikre en sterk offentlig sektor. Det er en viktig bærebjelke i den norske modellen. Det er derfor også viktig det som representanten sier i sin interpellasjon, at vår regjering har satt ny rekord «når det gjelder ressursinnsats, målt i penger og antall ansatte» i offentlig sektor. Det skyldes ikke minst et bevisst valg fra den sittende regjeringen: Vi har valgt bort store kutt i skattene og isteden prioritert den offentlige velferden. En sterk og god omsorgssektor, et godt helsevesen, gode og billige barnehageplasser, offentlige skoler av høy kvalitet og et utdanningssystem med tilbud til alle er de viktigste felles velferdsløsningene den norske modellen bygger på. Vi har bygget opp et fellesskap gjennom en sterk og god offentlig sektor. Vi deler godene og sikrer stabile og forutsigbare rammevilkår for næringslivet. En god økonomisk politikk har gitt oss lav arbeidsløshet og høy sysselsetting. En sterk offentlig sektor gjør det mulig for fellesskapet å virkeliggjøre visjoner, ideer og solidaritet langt utover det den enkelte bedriften eller markedet kan klare alene. I de siste ukene har vi sett hvor viktig en sterk offentlig sektor er som stabilisator i urolige tider. Det er dette vår regjering vil bygge ut, fornye og forsterke når vi sier at vi vil kjempe for den norske modellen. Vi som er offentlig sektors sterkeste forsvarere, må også være dens fremste kritikere og dens fremste fornyere. Derfor er mitt svar på representanten Solbergs spørsmål at jeg mener det samme nå om fornying av offentlig sektor som jeg mente i mars 2000. Står vi fast på gamle løsninger som ikke virker, da svekker vi tilliten til fellesskapsløsningene, da svekker vi velferden og øker ulikhetene. Vi må hele tiden være opptatt av at offentlig sektor løser oppgavene riktig, og at den løser de riktige oppgavene. Nettopp derfor gjennomførte vår forrige regjering en rekke reformer i offentlig sektor. Vi gjennomførte omfattende fornyelse av både politiet, Forsvaret og høyere utdanning. Dette fornyelsesarbeidet følger vi nå videre opp. Den største og viktigste reformen i denne stortingsperioden er pensjonsreformen. Den andre svært omfattende velferdsreformen vi har satt i verk, og som er en oppfølging av hva også den forrige regjeringen arbeidet med, er Nav-reformen. Begge disse reformene er avgjørende for at vi skal kunne møte de store velferdsutfordringene vi står overfor i årene framover. Det nye pensjonssystemet skal være bærekraftig økonomisk og sosialt, motivere til arbeid, ha en god fordelings- og likestillingsprofil og være enkelt og forståelig. Pensjonsreformen styrker arbeidslinjen og bekjemper fattigdom ved at minstepensjonsfellen forsvinner. Den styrker arbeidslivet, fordi den fremmer tilgang på arbeidskraft. Pensjonsreformen er moderne og i takt med tiden, fordi den øker mulighetene for å kombinere arbeid og pensjon. Nav-reformen er også en svært viktig reform. Som fellesskap kan vi ikke leve med at 700 000 mennesker i arbeidsfør alder er utenfor arbeidslivet. Å få flere ut i aktivitet er avgjørende for den enkeltes velferd og viktig for samfunnet. Nav-etaten forvalter en tredjedel av statsbudsjettet gjennom ordninger som arbeidsledighetstrygd, økonomisk sosialhjelp, attføring, pensjon, barnetrygd og kontantstøtte. Når vi legger om gjennom denne reformen, snakker vi om en av de største forvaltningsreformer i nyere tid. Det handler om grunnleggende og kompliserte reformer, som lar seg gjennomføre nettopp fordi vi jobber innenfor rammen av den norske modellen, i god dialog med de ansatte. Forandrings- og fornyelsesarbeidet dreier seg både om strukturer og om innhold. Gjennom de siste tiårene har det i hovedsak handlet om struktur. Det gjelder f.eks. de store omleggingene av statlige selskaper som NSB, Posten, Jernbaneverket og Vegvesenet. Det gjelder helsevesenet, med fastlegereformen, og hele sykehusreformen, og det gjelder skolen – 13-årig skolegang og skolestart for 6-åringer. Dette har vært store og viktige strukturreformer. I årene som kommer, tror jeg hovedretningen for fornyelsesarbeidet mer vil handle om innholdet i strukturene. La meg snakke om to nye reformer der fornyelsen av innholdet blir viktig. Vi har lagt fram en egen stortingsmelding om kvalitet i skolen. Vi øker innsatsen i skolen – vi øker innsatsen i den tidlige skolegangen, og vi øker timetallet i norsk, matematikk og engelsk på barnetrinnet. Vi forsterker opplæringen i lesing og regning, og vi innfører kartleggingsprøver i lesing og regning på flere trinn i barneskolen. Gode lærere er kanskje det viktigste kriteriet for en god skole, med kvalitet og disiplin. Derfor etablerer vi et varig system for videreutdanning av lærere. Vi har også varslet en egen skolelederutdanning, et nasjonalt utdanningstilbud for rektorer. Regjeringen har forbedret og videreutviklet de nasjonale prøvene og andre prøver. Resultatene av prøvene blir på en god og konstruktiv måte brukt til kvalitetsutvikling. Det er også fornyelse av offentlig sektor. Regjeringen er for åpenhet om kvaliteten i skolen, men mener samtidig at resultatene må brukes slik at de ikke kommer i konflikt med personvernet. Derfor publiserer vi resultatene som gjennomsnitt og standardavvik. Slik unngår vi at prøvene utløser sterk motstand blant lærere og elever. Slik unngår vi også at prøvene blir manipulert ved at de svakeste elevene blir fritatt, for at de ikke skal ødelegge for skolen. De nasjonale prøvene vil bli opprettholdt. De virker, og de skal brukes til å bedre kvaliteten på undervisningen. Den viktigste innholdsreformen vi nå står overfor, er samhandlingsreformen i helsevesenet. Som jeg alt har nevnt, har vi gjennomført omfattende reformer av strukturen i helsevesenet. Alle har fått sin egen fastlege. Sykehusene er overført til staten og er betydelig bygget ut og forsterket gjennom de siste årene. Nå er tiden kommet til å se nærmere på innholdet i tjenestene og på samspillet mellom dem. Dette må vi gjøre fordi det er i tråd med det jeg sa innledningsvis: Vi må forsikre oss om at offentlige tjenester både holder høy kvalitet og møter de behovene som til enhver tid er i befolkningen. Også behovet for helsetjenester endrer seg – fordi befolkningen endrer seg, fordi teknologien endrer seg, fordi medisin og kunnskap endrer seg, men også fordi kravene til oppfølging, kvalitet og service endrer seg. Myndighetene vil gi enda flere enda bedre behandling. Det må vi gjøre gjennom bl.a. en samhandlingsreform. Men det forutsetter at vi bruker ressursene på en riktig måte og på de riktige områdene. Det krever kontinuerlig fornyelse og omstilling. Derfor har Regjeringen satt i gang en samhandlingsreform i helsevesenet. Vi vil gå igjennom bruken av de milliardene vi bruker årlig på helse- og omsorgstjenester. Vår oppfatning er at vi bruker mange av disse kronene feil. Vi får ikke nok helse igjen for hver krone. Vi har et godt helse- og omsorgstjenestetilbud i Norge. For flertallet av brukerne fungerer det godt. Det gjøres en stor innsats hver eneste dag av tusenvis av ansatte, men vi kan bli enda bedre. Det kan vi først og fremst bli ved at alle institusjonene, alle de ulike delene av denne sektoren og alle nivåene i behandlingskjeden samarbeider bedre enn de gjør i dag. De må samhandle til beste for pasienten, og de må gjøre det fordi vi har et system og en struktur som legger til rette for det. I dag skjer mye av den gode samhandlingen på tross av systemet. Vi må sørge for at det i framtiden skjer på grunn av systemet. Da vil det også bli enda bedre og enda mer samhandling til beste for pasienten. Til neste år vil Stortinget bevilge mer enn 200 milliarder kr til helse og omsorg. Noen vil sikkert komme med forslag om 1, 2 eller 3 ekstra milliarder, men min påstand er at kvaliteten på norske sykehus ikke avhenger av de to siste milliardene; den avhenger først og fremst av de 200 første – hvis vi bruker dem på riktig måte. Derfor vil Regjeringen i april 2009 legge fram samhandlingsreformen som skal gi pasientene og brukerne et bedre og mer helhetlig helse- og omsorgstilbud. Da vil vi legge fram et forslag til et nytt økonomisk og juridisk system som skal sørge for at kommuner og sykehus velger samhandling til beste for pasienten. De skal velge samhandling på grunn av, ikke på tross av systemet. Denne reformen vil handle om både finansiering, lovverk, IKT og IKT-løsninger, og den er helt nødvendig. Den berører hele behandlingskjeden – fra kommunene til fylkene til staten, fra fastlege til sykehus. Som jeg har slått fast, er fornyelse og modernisering av offentlig sektor ett av de aller viktigste spørsmålene for vår regjering. Offentlig sektor må alltid utvikle seg, fordi befolkningen og behovene utvikler seg. Offentlig sektor må alltid vise evne til å endre seg, fordi kravene fra brukerne endrer seg. En sterk offentlig sektor er en av bærebjelkene i den norske modellen. Derfor må offentlig sektor styrkes, ikke svekkes. Det gjør vi ved å sikre at den får de ressursene den trenger. Derfor vil det være uansvarlig å kutte skattene til de aller rikeste. Derfor vil det også være uforsvarlig ikke å fornye og forbedre offentlig sektor.