Siri Frost Sterri (Høyre), 2001-05-22:
Det finnes dem som mener at fordi det nå fattes flere beslutninger i internasjonale fora, svekkes vår selvråderett. Men det at vi i dag ser at flere beslutninger fattes andre steder enn her i Stortinget, betyr ikke nødvendigvis at demokratiet svekkes. Det er ikke sikkert det oppleves som så veldig demokratisk at politikere ikke bruker internasjonale organer for å påvirke andre lands politikk, f.eks. når det gjelder å begrense faren for atomforurensing for egne innbyggere. Nasjonalstatens rolle er uten tvil endret. I Norge er den lovgivende makt «svekket», ikke bare gjennom EØS-avtalen, men også gjennom bl.a. internasjonale miljøavtaler og menneskerettighetskonvensjoner. Men Høyre mener det er et problem for Norge at vi ikke deltar i de fora i Europa hvor beslutninger som angår norske borgere, fattes. Det er grunn til skille – slik utenrikskommissær Chris Patten gjorde til et poeng da han var i Norge i januar – mellom teoretisk de jure suverenitet og praktisk de facto suverenitet. Det er vår manglende de facto suverenitet Maktutredningsutvalgets rapport, «Mot et globalisert Norge?», peker på når det sies: «I den grad man vurderer EØS-avtalen som nødvendig, etterlater den derfor kanskje et mindre rom for maktutøvelse enn et medlemskap i EU gjør.» Det er bare to partier som ikke anser EØS-avtalen som nødvendig, slik vi har fått bekreftet i debatten i dag. Det er et gjennomgående trekk ved Regjeringens Europa-melding at den er beskrivende i sin form og i mindre grad analyserende eller drøftende. Høyre mener det er en svakhet ved meldingen at den ikke drøfter hvilke konsekvenser vår tilknytningsform til EU har for demokratiet vårt. EØS-samarbeidet innebærer at vi importerer EU-lovgivning uten å ha innflytelse på beslutningene i EU, og vi har svært liten innflytelse i prosessen som leder fram til et forslag i EU. Vår mulighet til å delta i det forberedende arbeidet med nye lovforslag var ment å være en form for kompensasjon for at vi ikke får delta i beslutningsprosessen. Norge deltar med norske tjenestemenn i over 200 komiteer under kommisjonen. Men slik ekspertdeltakelse gir i virkeligheten særdeles liten mulighet for å påvirke utformingen av lovforslag. Disse ekspertgruppene er mer brukt til «brainstorming» enn til drøfting av konkrete forslag til regelverk. De norske ekspertene deltar ikke på lik linje med kolleger fra EU-landene, og de møter alltid som observatører som sitter for seg selv. Deltagelse i ekspertgruppene gir oss ikke likeverdig innflytelse. Et annet forhold som ikke står beskrevet i meldingen, er knyttet til EFTA-sidens ønske om tilpasninger. Dersom EFTA-landene ønsker unntak eller overgangsordninger for visse rettsakter, behandles EFTA-landenes krav i rådet uten at EFTA-landene blir hørt eller får legge fram sin problemstilling. Enkelte medlemsland er vesentlig mer bevisste i sin bruk av nasjonale eksperter i kommisjonen, en ordning som også vi har på saksfelter som berører norske interesser i særlig stor grad. Her kan en del gjøres for å utnytte mulighetene for påvirkning bedre. Som følge av utvidelsesprosessen møter vi nå større og økende problemer med å få gjennomslag for våre prioriteringer. Nylig ble EFTA-landene utelukket fra et utvalg som har med sjøsikkerhet å gjøre. Det er grunn til å minne om at Norge har nesten 50 pst. av Europas kystlinje. Norges EU-ambassadør, Einar Bull, uttalte i den anledning at tendensen er helt klar. Vi er på vei ut, sa han. Våre folk i Brussel sier klart at dette er en trend og ikke et enkeltstående tilfelle. Én ting er vår mulighet til å ha innflytelse i kommisjonen. Vel så avgjørende er vår mulighet til å påvirke rådet, dvs. medlemslandene. Også Europaparlamentet blir viktigere, all den tid det har fått styrket sin rolle i beslutningsprosesser i EU gjennom den såkalte medbestemmelsesprosedyren. Regjeringen ber om «betydelige nasjonale løft» for å kunne ivareta våre interesser i det europeiske samvirket. Meldingen burde derfor drøftet hvilke tiltak som kan utgjøre dette nasjonale løftet. Høyre vil for sin del, når vi kommer til votering senere i dag, støtte de forslag som er fremmet av Senterpartiet og SV når det gjelder økonomiske støtteordninger. Vi ønsker også å få utredet muligheten for «et norsk parlamentarikerkontor» i Brussel, som det er kalt i forslaget, eller en lyttepost, for å se om dette kan være tiltak for å bøte på det demokratiske underskuddet.