Jan Olav Olsen (Høyre), 2003-01-09:
Stortinget har vedtatt en opptrappingsplan for norsk forskning. I løpet av 2005 skal den samlede forskningsinnsats minst være på OECDs gjennomsnittsnivå. Stortinget har videre også gjennom Innst. S. nr. 337 for 2000–2001 om kvalitetsreformen lagt til grunn prinsipper for høyere utdanning som stiller universiteter og høyskoler overfor mange og store utfordringer, ikke minst gjelder dette rekruttering til undervisnings- og forskningsstillinger. St.meld. nr. 35 for 2001-2002, som vi behandler i dag, viser både vilje og evne til å heve kvaliteten og til å styrke vilkårene for forskningen. Meldingen inneholder flere kursendringer for forsknings- og personalpolitikken i sektoren. Jeg vil spesielt peke på de krav som stilles til institusjonenes ledelse om i større grad å fokusere på strategisk utvikling i sine egne forskningsmiljøer. Nødvendigheten av å tilgodese forskningsvilkår i disponeringen av egne budsjetter krever at det legges til rette for sterkere faglig ledelse. Det er en ambisiøs opptrappingsplan for doktorstipendiatstillinger det legges opp til. Dette er nødvendig for å sikre nødvendig rekruttering av vitenskapelig personale. Planen legger opp til en økning på 1 600 doktorstipendiatstillinger over fem år. Når vi vet at Norge har hatt en betydelig lavere vekst i antall doktorgrader enn våre naboland, så er dette nødvendig. Hos oss har antall doktorgrader økt med 6,5 pst. årlig på 1990-tallet, mens tilsvarende tall i Sverige er 10 pst. Målsettingen fra Regjeringen om at det de nærmeste årene skal utdannes 1 100 doktorander årlig – en økning på 60 pst. – vil sikre tilgangen på doktorander for stillinger ved universiteter og høyskoler, samt sikre økt rekruttering til andre virksomheter, bl.a. i næringslivet. Fra Høyres side vil vi uttrykke tilfredshet med den brede tilslutningen til stortingsmeldingen. Regjeringen får tilslutning til alle hovedpunktene i meldingen. Det gjelder både at styrking av forskningsvilkårene og kvalitetsheving skal prioriteres framfor personalutvidelser og opptrappingsplanen for doktorstipendiatstillinger. Også øvrige hovedpunkter, som bedre gjennomstrømning og fullføringsgrad i forskerutdanningen, videreføring av kombinerte forsknings- og undervisningsstillinger og styrking av det faglige lederansvaret, får bred støtte. Meldingen gir videre nødvendig rom for større dristighet i virkemiddelbruk for å rekruttere og beholde de dyktigste medarbeiderne, selv om dette kan føre til en utradisjonell forskjellsbehandling. Alt dette, samt meldingens øvrige hovedpunkter, er viktige tiltak for å heve kvaliteten og styrke vilkårene for forskning. Den smule uenighet som har vært i komiteen, har gått på behovet for og ønskeligheten av detaljstyring og diktering av universitetene og høyskolene. For Høyre er det viktig å påpeke institusjonenes frihet og selvstendighet. Denne frihet og selvstendighet innebærer også ansvar for å sikre gode utdanningsmuligheter, karriereveier og å skape muligheter for rekruttering av lærere og forskere. Vi har altså ikke sett verken nødvendigheten eller ønskeligheten av å være så detaljert i våre merknader som komiteens mindretall. Det betyr ikke nødvendigvis at vi er uenige i det rent innholdsmessige, men spørsmålet er altså hvor detaljert komiteen og Stortinget skal være overfor institusjonene. Det må vel også kunne sies at mindretallsmerknadene inneholder noen råd som er så selvsagte at behovet for å si noe om dem kanskje ikke burde være til stede. Institusjonene må få frihet innenfor de rammer som meldingen legger opp til. Komiteens flertall, der Høyre er med, er enig med Regjeringen i at kvalitetsreformen bør kunne gjennomføres uten betydelig økning av fast faglig personale. Det er imidlertid vanskelig å ha sikre oppfatninger om dette på dette tidspunktet. Flertallet tør i hvert fall ikke ha sikre oppfatninger om det. Men vi forutsetter at både institusjonene og Regjeringen følger utviklingen på dette området nøye og eventuelt kommer tilbake til dette i de årlige budsjettbehandlinger. La meg til slutt få peke på at nye krav til oppfølging av studentene, lengre semestre osv. ikke må føre til at vitenskapelig ansatt personale får en ytterligere reduksjon i disponibel forskningstid. Institusjonene har et faglig lederansvar både for å sikre at forskningsplikten oppfylles og at det legges til rette for at tid blir stilt til rådighet. Aller sist vil jeg gjerne få takke saksordføreren for en ryddig og konstruktiv behandling i komiteen.