trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2001-06-11:
Siden representanten Nakkim proklamerte salmesang i forbindelse med behandlingen av momsen på fredag, bekjentgjøres herved at Fremskrittspartiet vil delta i koret og ikke berøre momsen nå. Regjeringen foreslår å gjøre fradragsbegrensningen for tap på aksjer ervervet før 1. januar 1992, ubegrenset i tid. Uten endringer vil fradragsbegrensningen opphøre 1. januar 2002. Jeg konstaterer at Regjeringen legger større vekt på å unngå at det ti år etter skattereformen oppstår enkelte uheldige utslag av overgangsreglene, enn på hensynet til forutsigbarhet og tillit til skattesystemet. Jeg er av den oppfatning at det nesten uavhengig av begrunnelsen er uakseptabelt at man i forbindelse med en reform setter en tiårs frist for fradragsbegrensningen, for så etter ni og et halvt år å gjøre fradragsbegrensningen tidsubegrenset. Jeg ser Regjeringens forslag som et ledd i en rekke forslag og vedtak som svekker forutsigbarheten og tilliten til skattesystemet, og går derfor imot forslaget. Regjeringen legger til grunn av SND Invest AS skal fritas for skatteplikt fordi SND er fritatt for skatteplikt. Fremskrittspartiet kan ikke se at det er forsøkt gitt noen tilstrekkelig begrunnelse for hvorfor SND Invest AS skal behandles skattemessig annerledes enn andre selskaper som driver lignende virksomhet. SND Invest AS er mer enn noe annet et rent investeringsselskap som kjøper og selger aksjer og andeler i små og store bedrifter. Selskapet har imidlertid ikke til formål å eie hvilke som helst bedrifter, men går inn i bedrifter som i realiteten ikke har noe velfungerende marked for omsetning av aksjer eller andeler. Dette er imidlertid i seg selv ikke noen særlig god begrunnelse for fritak for skatteplikt. Jeg vil fremholde at innføring av skattefritak for SND Invest AS vil være å forskjellsbehandle selskapet i forhold til et hvilket som helst annet investeringsselskap som i prinsippet og i praksis kan ha samme formål som SND Invest AS. I alminnelighet må det anses som et konkurransefortrinn ikke å betale skatt. Fremskrittspartiet mener at spørsmålet om skattefritaket for SND Invest AS ikke er tilstrekkelig utredet for Stortinget. Spørsmålet om skattefrihet for SND Invest AS er ikke ytterligere grunngitt etter at Innst. O. nr. 29 for 1998-99 ble avgitt. En ytterligere utvidelse av skattefriheten, slik at heleide datterselskaper av SND Invest AS gis skattefrihet, er i og for seg logisk, men fritaket for SND Invest AS mangler fortsatt en god begrunnelse, og forslaget må følgelig avvises.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-11:
La meg kort omtale to forhold der SV har avvikende forslag i innstillingen. Det ene gjelder moms på kollektivtrafikk, som faktisk ikke står omtalt i teksten i odelstingsproposisjonen. Det SV ønsker, er at kollektivtrafikk ikke bare skal fritas fra moms, men også gis fradragsrett. Vi har nå forstått det slik at skatte- og avgiftslettelser er in i tiden, og dette er et meget målrettet avgiftslettelsesforslag som vil sørge for at investeringer i kollektivtrafikk blir billigere for ruteselskapene. På den måten kan vi få opp investeringstakten både for NSB, Oslo Sporveier og hva det ellers måtte være. Jeg vil fremme dette forslaget. Debatten om dette vil i all hovedsak gå i et åpent storting. Det andre forholdet er at vi ønsker at momsreformen for tjenester skal utsettes. Vi har prinsipielt gitt vår tilslutning til moms på tjenester, men dess nærmere datoen for innføring kommer, dess mer ser vi hvor lite forberedt denne momsreformen har vært. Dessverre fremstår reformen som mer og mer latterlig, og dessverre ser vi også at den måten Finansdepartementet og arbeiderpartiregjeringen har håndtert dette spørsmålet på, gjør at dette nå framstår slik at det eneste ansvarlige faktisk vil være at reformen blir utsatt et halvt år, og at departementet går nye runder med alle de impliserte som nå, med rette, føler seg urettferdig behandlet. Det er klart at grensedragninger i en slik reform er svært vanskelig, men det er ikke nødvendig å gjøre dette så vanskelig som Finansdepartementet har gjort det. De mange tilfeldige unntak som Finansdepartementet har gitt, gjør at dette selvfølgelig oppleves urettferdig av dem som ikke har vært omfattet av Arbeiderpartiets tilfeldige unntak. Dette betyr at det eneste riktige hadde vært at hele tjenestemomsreformen ble utsatt et halvt år, at den ble sendt tilbake til finansministeren, slik at han kunne fått tatt den med seg på sommerferie, tenkt seg litt mer nøye om, og gått den nødvendige runden som faktisk er nødvendig. Det er synd at reformer av denne karakter får et slikt komikkens skjær over seg, som denne dessverre har fått gjennom behandlingen i Finansdepartementet. Dette er ikke Stortingets ansvar. Dette er utelukkende Finansdepartementets ansvar. Med dette har jeg også tatt opp det andre forslaget SV har i innstillingen.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2001-06-11:
Jeg skal bare redegjøre kort. Dette er en sak som i all hovedsak er enstemmig fra finanskomiteens side. Finanskomiteen har funnet grunn til å påpeke i innstillingen at dette er en proposisjon man har ventet svært lenge på. Dette gav i tillegg komiteen svært dårlig tid til å behandle den før sommeren, men vi valgte å gjøre det fordi det var et sterkt behov for å få modernisert denne lovgivningen. Jeg vil også bare kort påpeke at komiteen ved en rekke andre anledninger har vært opptatt av å legge forholdene til rette for at norske forvaltningsmiljøer skal få en mulighet til å videreutvikle seg og forsterke den internasjonale konkurranseevnen. Vi har i innstillingen påpekt at departementet nå gjennom denne behandlingen får tilstrekkelig forskriftshjemmel til å foreta de nødvendige endringene, og ber om at dette blir gjort så raskt som mulig. Det ber jeg finansministeren merke seg, slik at Hope-utvalgets tilrådinger om samling av kapitalforvaltningsmiljø i finanskonsern, og ikke minst de anbefalinger finanskomiteen har kommet med tidligere, blir fulgt opp. Av hensyn til forståelsen av departementets forslag til § 4-5 i verdipapirfondloven er det nødvendig å knytte noen kommentarer til forberedelsen av bestemmelsen, som finanskomiteen for øvrig har gitt sin tilslutning til: På side 75, høyre spalte, og på side 68, venstre spalte, i proposisjonen er det angitt at tredje og fjerde ledd i nåværende § 4-4 skal videreføres som tredje og fjerde ledd i § 4-5. Dette er ikke helt presist, ettersom tredje og fjerde ledd i § 4-4 ble opphevet ved den nye børsloven som trådte i kraft tidligere i år. Disse to leddene finnes altså ikke i dag. Opphevelsen skjedde etter det som ser ut til å være en inkurie ved forberedelsen av børsloven, og jeg viser her til punkt 5.1 i Ot.prp. nr. 73 for 1999-2000. De to aktuelle leddene er likevel inntatt i forslaget til ordlyd i § 4-5 i verdipapirfondloven, slik at de igjen blir gjeldende rett. Når det gjelder forslag til § 4-6 annet ledd i verdipapirfondloven, vil jeg nevne at dette innebærer at det som var annet ledd i § 4-4 før børsloven trådte i kraft, igjen blir gjeldende rett. Jeg går ut fra at departementet ved første anledning går gjennom disse punktene for å sikre at forholdet mellom børsloven og verdipapirfondloven blir konsistent. For øvrig tar jeg opp komiteens innstilling.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2001-06-11:
Jeg vil bare kort gi en stemmeforklaring. Fremskrittspartiet vil stemme imot innstillingen, begrunnet i at vi mener at avhendelse av aksjer i Statoil prinsipielt ikke stiller seg annerledes enn avhendelse av eierandeler i et hvilket som helst annet selskap. Vi mener derfor at disse midlene ikke bør gå inn i Petroleumsfondet.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-12-12:
Nei, jeg har så visst ingen kuldefrysninger over Fremskrittspartiets helhetlige politikk. Og viktigere enn hvilke følelser jeg måtte ha, er at det norske folk ser helheten i Fremskrittspartiets politikk fullt ut. Jeg tør påstå at det alternative statsbudsjettet som vi la frem i finansinnstillingen, har en bedre sosial profil enn Arbeiderpartiets forslag. Og da er det nettopp helheten jeg ser på. Jeg vet ikke hvor representanten Bjarne Håkon Hanssen har det fra at vi skulle være mot en gratis skole. Det har vi aldri sagt og aldri ment. Ser man på vårt forslag til statsbudsjett i finansinnstillingen, vil kommuneøkonomien bli langt bedre med Fremskrittspartiets forslag enn med de øvrige forslagene som ligger i innstillingen. Dette har Statistisk sentralbyrå regnet på for oss og funnet ut at slik er virkeligheten. Men det gjøres en rekke grep som Arbeiderpartiet foreløpig ikke har villet støtte, nemlig dette med konkurranseutsetting og friere disponering av midler i kommunene. Vi må også ta denne siden av politikken med i helheten når man skal vurdere beløpene som Fremskrittspartiet vil overføre til kommunene og fylkeskommunene. Det er vår dynamiske politikk som vil gi kommunene mer å rutte med enn hva de øvrige forslag vil gjøre.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-12-12:
Til representanten Bent Høie vil jeg si at jeg vel er i eldste laget til å gå på frieri nå. Når det gjelder Høyres politikk i det foreliggende statsbudsjettet, kan man forundre seg over mye. Det er helt tydelig at å være i posisjon og å være i opposisjon i forhold til egen politikk er to vidt forskjellig ting. La meg starte med den innsatsbaserte finansieringen. Høyre har i flere år – også i statsbudsjettsammenheng – foreslått at den skulle økes til 60 pst. Fremskrittspartiet har holdt på 80 pst. Når vi reiser dette kravet i forhold til den nye regjeringen, strekker man seg til å legge på 5 pst., altså til 55 pst. Det trodde jeg ikke var god høyrepolitikk ut fra den praksis vi har hatt med Høyre tidligere. Når det gjelder fritt sykehusvalg, står det i proposisjonen – og det er ikke noe spesielt for denne regjeringen – at de private klinikkene, sykehusene og institusjonene som har hatt avtale med fylkeskommunal helsetjeneste, fortsatt skal ha avtale med foretakene. Jeg kan ikke se at det er noe nytt her. Jeg kommer tilbake til dette i en annen sammenheng i løpet av debatten, men jeg kan ikke finne det i budsjettinnstillingen. Så til bedre pasientrettigheter. Ja vel, men hvorfor har man ikke gått løs på det så fort som mulig slik at man kan sikre alle norske pasienter en juridisk rett til behandling, og kommet med forslag til endring av pasientrettighetsloven? Det foreligger ikke noe forslag fra regjeringspartiene. Men det foreligger et forslag fra Fremskrittspartiet, ved meg, om å endre loven, slik at man får en juridisk rett til behandling. Konklusjonen er at Høyre har lite å rose seg av i dette forslaget til statsbudsjett.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-12-12:
For å ta det siste først: Ved det siste trygdeoppgjøret stemte SV mot Fremskrittspartiets forslag om å ta igjen etterslepet for underregulering av grunnbeløpet. Når det gjelder den kommunale legevakttjenesten og fastlegeordningen, er grunnen til at vi ikke stemmer for dette forslaget, at vi mener oppriktig talt at man må gå inn og gjøre noe med hele fastlegereformen. Man har gått inn på et system hvor man legger ansvaret for akutthjelp på dagtid på fastlegene. Både Lægeforeningen og departementet, og for så vidt også Stortingets flertall, måtte skjønne at det ikke er praktisk mulig å få til. Man kan ikke forvente at en fastlege skal forlate et fullsatt kontor og rykke ut til en listepasient ved en akutt oppstått sykdom. Det er altså i utgangspunktet ikke brukbart å fortsette med det systemet som ligger i fastlegeordningen i dag. Vi vil ha bort hele fastlegeordningen. Jeg håper at så skjer om ikke altfor lang tid, for de problemene som etter hvert avdekkes, ikke bare i Oslo, men over hele landet, er såpass alvorlige og graverende at noe må Regjeringen nå gjøre så raskt som mulig for å sikre at pasientene får akutthjelp når akutt sykdom oppstår. Legene må også få sitt pass påskrevet, i og med at de nå nærmest har sluttet å rykke ut til syke pasienter i hjemmene, men sitter på kontoret og venter på at pasientene skal komme dit. Jeg hadde faktisk en personlig opplevelse for ikke lang tid tilbake. Jeg holdt på å miste livet fordi en lege ikke rykket ut da jeg ble akutt syk. Dette må vi få slutt på. Jeg håper Sosialistisk Venstreparti og Olav Gunnar Ballo vil være med og støtte dette.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-12-12:
I den foreliggende budsjettinnstilling har Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet medvirket til et betydelig antall strukturforslag og fellesmerknader som både på kort og lang sikt åpenbart vil gjøre livet lettere for brukere av helsetjenester og omsorgstjenester. Under behandlingen av den foreliggende budsjettinnstilling fra sosialkomiteen synes det som om Arbeiderpartiet har endret sin politikk på flere felt og har nærmet seg Fremskrittspartiets politikk. Eksempelvis viser jeg her til reguleringenav grunnbeløpet, jeg viser til opptak av flere medisiner på blå resept og Arbeiderpartiets forslag om å redusere taket på egenandelene, som var et prisverdig forslag. Mitt spørsmål til representanten Bjarne Håkon Hanssen blir da: Kan en forvente at den tilsynelatende snuoperasjonen fra Arbeiderpartiets side når det gjelder helse- og sosialpolitikken, som nå er gitt til kjenne i den foreliggende innstilling, vil fortsette også i årene fremover? Eller er dette bare et kortsiktig forsøk på å få velgere tilbake til Arbeiderpartiet?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-12-12:
Det har vært tradisjon i dette huset for at Fremskrittspartiet og Høyre har ligget i front og i forkant når det gjelder nytenkning og forbedring i den offentlige helsetjeneste. Vi har fått til fritt sykehusvalg, vi har forbedret pasientrettighetsloven – selv om den ikke er helt god nok – og vi har fått gjennomført innsatsbasert finansiering, og vi hadde også for en tid tilbake dette med tremånedersgarantien for behandling i sykehus. I den foreliggende innstilling, når Høyre nå er i regjeringsposisjon, synes jeg at Høyres nytenkning og oppfølging av tidligere standpunkter er bortimot fraværende. Og jeg tar et eksempel, som vi for så vidt har vært inne på tidligere, nemlig dette med innsatsbasert finansiering, hvor Høyre i regjering med et solid flertall i regjeringskollegiet ikke kunne strekke seg til å øke denne prosentsatsen til 60 pst. Det var Fremskrittspartiet som etter press fikk flyttet denne prosenten opp til 55. En annen ting som jeg ikke finner igjen fra regjeringspartiene i denne innstillingen, er dette med å likebehandle private og offentlige helsetjenester fullt ut. Det har vært en sak for Høyre i mange år like fullt som for Fremskrittspartiet, men når man hadde mulighet til å gjøre noe med det i den regjering som Høyre nå sitter i, har man altså ikke gjort det. Og da er mitt spørsmål til representanten Bent Høie: Føler representanten Bent Høie seg bekvem med den budsjettinnstilling som foreligger, hvor Høyre-politikken nærmest er fraværende?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-12-12:
I motsetning til Fremskrittspartiet, som vil ha et statlig ansvar for eldreomsorgen og også institusjonsomsorgen, har Senterpartiet alltid vært opptatt av det lokale demokrati som alltid gjør saken bedre enn statlig eierskap og statlig styring. Eldrereformen går nå mot slutten. Vi har brukt 26 milliarder kr, og vi har en situasjon i dag med en dårligere sykehjemsdekning enn vi hadde da reformen startet, og vi har faktisk i overkant av 10 000 eldre sterkt pleietrengende mennesker som står i sykehjemskø. Og dette har vi fordi kommunene har utnyttet denne reformen på en etter min mening helt uakseptabel måte, fordi de har lagt økonomiske vurderinger til grunn og stort sett bygd bare omsorgsboliger, som ikke koster kommunen noe som helst. I Oslo kommune setter man nå dette ut, oppstartingstilskuddet låner man til private entreprenører som restaurerer og bygger omsorgsboliger, mens kompensasjonstillegget som er fire ganger så høyt, går rett i kommunekassa. Da er mitt spørsmål til representanten Gløtvold: Er dette god styring, og har dette vært en god styring med tanke på de pleietrengende fra kommunenes side?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-12-12:
Jeg er glad for Venstres engasjement når det gjelder rusproblematikken. Disse problemene blir bare større og større fra år til år og er nå fullstendig ute av kontroll i vårt land. Da har jeg tenkt den tanken: Er det noe galt med vår narkotikapolitikk, og bør den gjennomgås på nytt for å se hva vi kan gjøre for å stoppe denne utviklingen i byer, bygder og i grender? Mitt første spørsmål til representanten er: Hvordan ser Venstre på å få opprettet en nasjonal, bred narkotikakommisjon for å gå gjennom alle sider ved norsk narkotikapolitikk, også når det gjelder behandling av de narkomane? Det andre spørsmålet er: Vil Venstre i regjering sørge for at ordningen med sprøyterom, som ble etablert i Oslo av den forrige regjeringen, kan utvides og igangsettes i flere større byer hvor det er et behov for dette?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-12-12:
Fremskrittspartiet står alene om et forslag i innstillingen om at de regionale helseforetakene også skal kunne kjøpe helsetjenester hos private klinikker og sykehus som tidligere ikke hadde avtale med fylkeskommunene. Begrunnelsen for forslaget er at Fremskrittspartiet mener at med den nye sykehusreformen er det særdeles viktig av hensyn til ventetiden for pasientene at de totale helsetilbudene både i private og offentlige sykehus og klinikker blir utnyttet fullt ut. I Sem-erklæringen anføres følgende: «… yte innsatsstyrt finansiering for behandling hos alle godkjente private tjenesteytere som driver etter avtale med regionale helseforetak eller helseforetak.» Mitt spørsmål til helseministeren blir da som følger: Er den siterte uttalelsen fra Sem-erklæringen å tolke så strikt at det må inngås en formalisert avtale mellom foretakene og de private helsetilbyderne før disse kan legge inn anbud på å utføre helsetjenester for foretakene? Eller kan Sem-erklæringen tolkes dit hen at de statlige foretakene kan kjøpe tjenester betalt med innsatsbasert finansiering fra private tilbydere, basert på pris og kvalitet?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-12-12:
Jeg har en kort kommentar til dette med assistert befruktning. Jeg skjønner ikke at Arbeiderpartiet i det hele tatt tør ta opp denne saken fra denne talerstol, for det er Arbeiderpartiet som har foreslått dette. Jeg tror ikke at dette forslaget hadde kommet fra den sittende regjerings finansminister. Debatten så langt har gjennomgående vært opptatt av bekjempelse av fattigdom i Norge, og det er bra. Man kan konstatere at de fattige har vi alltid hatt iblant oss, og så stille et betimelig spørsmål om hvorfor man ikke har gjort noe tidligere fra ulike regjeringer. Jeg ble veldig begeistret og opptatt av sosialministerens fremstilling om hvordan denne regjeringen nå mer skal målrette kampen mot fattigdom – ikke mot grupper, men mot enkeltmennesket. Der ligger hele nøkkelen til sosialpolitikken, at vi etter hvert blir bedre i stand til å se enkeltmennesket bak problemene, og ikke grupper av mennesker hvor forskjellene kan være store både i forhold til økonomi og andre ting. Dette er lovende. Men jeg tror at hvis vi i praksis skal få dette til, må vi gå inn på det flertallsforslaget som ligger i innstillingen. Vi må få en sammenslåing – fysisk – av de etatene som har med dette å gjøre, nemlig Aetat, trygdekontor og sosialkontor, slik at de hjelpetrengende har ett sted å henvende seg. Så slipper man å brette ut sitt privatliv for tre ulike instanser, og være like klok når man er ferdig med den tredje instansen, om hvorvidt man får hjelp der eller et annet sted. Så vil jeg helt til slutt bare presisere det romertallsforslaget som ligger i innstillingen og som går på Kreftregisteret. Det var nødvendig å lage enda et forslag for å få på plass det som var Stortingets intensjon da vi trakk ut Kreftregisteret. Kreftregisteret skal være en selvstendig, frittstående institusjon med et eget styre, og i det legger jeg at det skal oppnevnes et eksternt styre for Kreftregisteret uavhengig av Radiumhospitalet. Jeg håper at det er den forståelse som flertallet i komiteen også har lagt til grunn for dette forslaget.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-12-12:
Jeg har ved flere anledninger gitt uttrykk for at jeg mener representanten Alvheim har et sterkt og ekte sosialpolitisk engasjement. Det kom jo også til uttrykk i det innlegget han nå holdt. Men jeg vil gjerne utfordre Alvheim på dette med helheten i politikken. Han var selv inne på det i sitt innlegg. Det er ikke tvil om at forbedringer i folketrygden og mindre egenandeler i helsevesenet er eksempler på viktige tiltak bl.a. for å bekjempe fattigdom i Norge. Men mye mer er viktig i så måte: satsing på trygdeetaten og deres arbeid for et inkluderende arbeidsliv, en god sykelønnsordning, flere og billigere barnehager, gratis grunnskole og videregående skole, skolefritidsordninger, billige og gode fritidsklubber, en sterk husbank og god kommuneøkonomi. Alt dette er eksempler på andre viktige tiltak for å videreutvikle velferdssamfunnet. Alt dette legger grunnlaget for et samfunn som ikke hele tiden skaper nye fattige. Mitt spørsmål blir derfor: Når representanten Alvheim ser på helheten i Fremskrittspartiets politikk, får han ikke da noen kuldefrysninger i sitt ellers så varme sosialpolitiske hjerte?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-12-12:
Når det gjelder hovedtemaet til Alvheim, altså spørsmålet om hvorvidt Arbeiderpartiet nå er i ferd med å gjennomtenke sin sosial- og helsepolitikk, tror jeg svaret er: Ja, partiet har nedsatt et bredt sammensatt utvalg som skal jobbe fram mot landsmøtet i november neste år, der hele det sosialpolitiske området skal gjennomgås for å meisle ut en ny politikk for framtidens utfordringer. At Arbeiderpartiet føler behov for det, og at Arbeiderpartiet har tatt innover seg at partiet har mistet tillit på dette området, ligger til grunn for dette utvalgets arbeid. Men de eksemplene som representanten Alvheim brukte i sin replikk, synes jeg ikke er spesielt dekkende for å beskrive den utfordringen partiet står overfor. Når det gjelder f.eks. reguleringen av G, har jeg selv hatt gleden av å være medlem av regjeringen Stoltenberg og har slik sett deltatt i to trygdeoppgjør hvor G har blitt regulert i samsvar med kostnadsutviklingen. Å videreføre det i 2002 vil derfor være i tråd med de trygdeoppgjørene regjeringen Stoltenberg gjennomførte. Når det gjelder egenandeler i forhold til medisiner, var det jo regjeringen Stoltenberg som foreslo å fjerne egenandelen på blå resept for trygdede og pensjonister. Det var altså ikke Arbeiderpartiet i opposisjon etter valget, men det var regjeringen Stoltenberg som foreslo det, i tillegg til at man også foreslo lavere egenandeler, f.eks. for pasienter på opptreningsinstitusjoner. Arbeiderpartiet tenker altså nytt i sosialpolitikken, vi ser behovet for det. Men de eksemplene Alvheim bruker her fra innstillingen, synes jeg også viser at det er en sammenheng mellom det å tenke nytt og det å holde fast ved det vi har stått for.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-12-12:
Det er viktig for meg å understreke at jeg tror at Arbeiderpartiet og SV vil være veldig enige om behovet for å iverksette tiltak, det å ha en aktiv rekrutteringspolitikk i forhold til å skaffe det personellet vi vil trenge i fremtiden. Men så er spørsmålet: Hvordan skal man gå fram for å utforme denne aktive rekrutteringspolitikken? Hvordan skal man f.eks. jobbe med lønnsvilkår? Hva skal være Stortingets oppgave i forhold til kommende lønnsoppgjør, og hva skal være Regjeringens oppgave? Jeg tror uenigheten mellom Arbeiderpartiet og SV i denne type spørsmål handler mye mer om at det for oss vil være veldig viktig å holde fast på at Stortingets rolle i forhold til f.eks. lønnsfastsettelse stort sett er å holde fingrene av fatet. Det må være Regjeringens oppgave å legge strategien for lønnsoppgjøret, og det må være Regjeringens oppgave eventuelt å samarbeide med Kommunenes Sentralforbund om hvordan man skal legge til rette for rekrutteringstiltak. I flertallsinnstillingen er f.eks. dette med tredelt turnus et viktig punkt – jeg husker ikke om det var det representanten refererte til. Men for oss i Arbeiderpartiet er det viktig å understreke at den type spørsmål hører tariffoppgjøret til, og at det etter vår mening ville være feil av Stortinget å gå inn i spørsmålet i forkant av partenes ordinære forhandlinger.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-12-12:
Det som har skjedd i etterkant av alt det representanten Åse Gunhild Woie Duesund nå refererte til, er at man i vår fikk veiledende retningslinjer for sosialhjelpssatsene. Det systemet er bygd opp slik at når de som har behov for sosialhjelp, kommer på sosialkontoret, er det en selvfølge at man starter med å se på summen av inntekter, for så å se på kostnader, og så har man veiledende satser for hva man må sitte igjen med til nødvendig livsopphold. Det er etter min mening et fornuftig system. Hvor høy inntekt har den som har økonomiske problemer, hvor store kostnader har vedkommende, og hvor mye sosialhjelp må vedkommende få for å kunne dekke løpende kostnader? Så kan man diskutere om de veiledende sosialhjelpssatsene er høye nok, og det er en viktig debatt som vi bør komme tilbake til. Men det man nå foreslår, er jo et system som går på at når det kommer en sosialhjelpsklient med en toåring, så vil sosialkuratoren måtte si: Hvis du beholder barnet ditt i barnehage, så får du 3 000 kr mindre i sosialhjelp enn hvis du tar det ut. Den eneste måten du kan påvirke sosialhjelpsutmålingene på, er å ta barnet ut av barnehagen, da skal du få 3 000 kr mer, for det er inntekter man ser bort fra i det øvrige systemet! Dette blir etter min mening et feil system, ikke minst fordi det viktigste i forhold til sosialhjelpsmottakeren er jo å hjelpe vedkommende inn i en situasjon hvor man kan komme ut av behovet for sosialhjelp, altså i arbeid eller i utdanning. Og da trenger man jo ikke minst forsvarlig tilsyn med barnet – altså må man beholde barnehageplassen. Så det å lage et system for å stimulere til at sosialhjelpsmottakere tar barna ut av barnehagen, er i alle fall ikke hjelp til selvhjelp.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-12-12:
Som statsråden var inne på i sitt innlegg, vil flertallet på Stortinget i dag gå mot Regjeringens forslag om å endre de veiledende retningslinjene for utmåling av økonomisk sosialhjelp. Flertallet mener det vil være feil å se bort fra kontantstøtten når inntektsgrunnlaget til den som søker sosialhjelp, skal beregnes, og vil i stedet gå inn for en løsning som innebærer at man hever de veiledende satsene for barnetillegget. Statsråden sa at hun hadde merket seg dette forslaget fra flertallet. Mitt spørsmål til sosialministeren er likevel: Vil sosialministeren nå umiddelbart iverksette Stortingets vedtak og orientere kommunene på en egnet måte om at de veiledende satsene for barnetillegget er endret, og ikke eventuelt avvente en bredere gjennomgang av barnetillegget, som også statsråden varslet i sitt innlegg? Så er det en interessant debatt vi åpenbart vil gå imøte i sosialpolitikken, om målretting, skreddersøm, versus mer generelle, sterke offentlige ordninger. Jeg tror alle ser at vi trenger målrettede ordninger. Spørsmålet er bare hvor grensen for det å begynne med skreddersøm kontra «Dressmann-prinsippet» – hadde jeg nær sagt – skal gå. Interessant i den sammenheng er det at vi ser at Regjeringen nå går imot en ordning med gratis lærebøker til alle elever i den videregående skole, og heller antyder et stipend til dem som virkelig trenger det. Mener statsråden at det er et uttrykk for den nye, mer målrettede, mer individuelt rettede sosialpolitikken som denne regjeringen vil stå for?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-12-12:
Jeg må innrømme at jeg ikke var helt fornøyd med statsrådens svar på mitt første spørsmål og føler derfor behov for å gjenta det. Statsråden sa i sitt innlegg at «det er behov for en ny sosialpolitikk», og eksemplifiserte det ved å si at det er behov for en mer målrettet sosialpolitikk. Det er en prinsipiell uttalelse, og det jeg lurer på, er om det finnes eksempler på en slik ny sosialpolitikk i Regjeringens budsjettforslag. Da spør jeg helt konkret: Er det at Regjeringen nå går bort fra en politikk som går på gratis lærebøker til alle elever i videregående skole, og heller over til målrettede stipend til dem som virkelig trenger det – altså de verdige trengende – et eksempel på denne nyorienteringen når det gjelder sosialpolitikken, hvor man går bort fra generelle ordninger og over til mer målretting, behovsprøving av dem som virkelig trenger det? Er det et eksempel på mer skreddersøm, som er et uttrykk statsråden selv har brukt? Eller har denne endringen ingenting med en ny sosialpolitikk å gjøre?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2001-12-12:
Jeg vil benytte anledningen til å stille statsråden et spørsmål – helt uten baktanke og mer av ren nysgjerrighet! Vi ser nå at de nye styrene i helseforetakene er etablert og har kommet i arbeid. Og helt i tråd med regelverket – det er et regelverk vi tar fullt ut ansvar for – vedtar de aller fleste, alle med unntak av ett, at møtene skal føres bak lukkede dører, at debatten skal være hemmelig, at avstemninger skal være hemmelige, og at bare vedtaket skal offentliggjøres. Jeg har ingen problemer med å se at det finnes argumenter for det vedtaket, men samtidig føler jeg meg ganske trygg på at det vil utvikle en helt ny gren innenfor pressens verden, som handler om å finne ut hva som skjer i de lukkede rom og som er en viktig del av pressens oppgave. Jeg føler meg også helt overbevist om at både regionalaviser og lokalaviser vil utvikle den nye grenen på en veldig god måte. De vil finne ut hvem som sa hva når, og de vil finne ut hvem som stemte hva når. Men da vil vi komme inn i en situasjon der de som satt i dette møtet, ikke kan forklare sin stemmegivning, ikke kan delta i debatten, fordi dette har skjedd i et møte som pr. definisjon var lukket. Jeg tror vi går inn i et demokratisk sett litt vanskelig lende med det systemet vi har lagt opp. Uten at jeg dermed sier at Arbeiderpartiet har tatt stilling i den ene eller andre retning i denne saken, tillater jeg meg rett og slett å spørre: Hva er statsrådens holdning til dette spørsmålet?
Bent Høie (Høyre), 2001-12-12:
Når representanten Alvheim, både i dag og i pressen etter budsjettforliket, beskriver forliket, minner det meg litt om tenåringsgutten som endelig hadde fått ja fra den jenta han hadde sett på, men som, da han etterpå møtte kameratene, sa at han egentlig ikke syntes hun var så veldig pen, og egentlig så var hun ikke så veldig hyggelig heller. Jeg er enig med Alvheim i at de endringene som er gjort, er av mindre betydning – det er mindre beløp – selv om dette er områder som for oss i fellesskap er viktige. Det som kanskje betyr enda mer, er at en i det budsjettet som vi tok utgangspunkt i, hadde økt den innsatsstyrte finansieringen, økt bevilgningen til sykehusene og satt i gang en rekke viktige tiltak mot rus, som både Fremskrittspartiet og Alvheim har vært engasjert i tidligere. Men det aller viktigste er kanskje føringene fra Regjeringen om framtidige endringer på dette området, som å styrke pasientrettighetene, som å la det frie sykehusvalget også omfatte sykehus med avtaler, som en forpliktende retning i forhold til en Tak 2-ordning. Alvheim pekte på at det var en del strukturforslag som de hadde fått flertall for. Da bør han gå igjennom de 17 strukturforslagene og se at alle forslagene, med unntak av 5, står regjeringspartiene bak. Dette er strukturforslag der Regjeringen stort sett allerede har satt i gang viktige arbeider for nettopp å nå de målsettingene en her har. I Arbeiderpartiets alternative budsjett ser en at de vil kutte bevilgningen til sykehusene med over 200 mill. kr i forhold til det som flertallet nå vil. Ser ikke representanten Alvheim at han i fremtidige budsjettforlik har en større mulighet for å få gjennomslag for sin politikk i et samarbeid med regjeringspartiene?
Bent Høie (Høyre), 2001-12-12:
Høyres motstand mot fastlegeordningen og argumentene for det er godt kjent – bl.a. mente vi at en prioritering av bruk av offentlige midler på et område som i all hovedsak fungerte godt, ikke er fornuftig. En ser at en rekke leger i dag får godt betalt for pasienter som de knapt nok ser. En har også sett en del andre negative resultater av fastlegeordningen, bl.a. dette med akutthjelp og dette med henvisning, som også Stortinget har vært opptatt av, og som ikke minst helseministeren nå har grepet fatt i. Men det er på dette området som på mange andre områder, at når slaget er tapt, må en både i posisjon og i opposisjon ta et ansvar for at viktige helsereformer blir gjennomført på en best mulig måte for brukerne. Det ansvaret vil selvfølgelig Høyre også ta her. Og det er ikke slik at når Høyre var motstander av fastlegeordningen, så var det på bakgrunn av at en ikke så noen positive sider med ordningen. De positive sidene har vi også sett et resultat av. Mitt svar til Arbeiderpartiet på dette området er: Ja, vi vil sørge for å forsøke å få gjennomført fastlegeordningen på en slik måte at den blir minst mulig skadelig for dem som omfattes av ordningen, og at en får rettet opp de skjevheter som den eventuelt fører til.
Bent Høie (Høyre), 2001-12-12:
Først må jeg på vegne av tidligere kolleger som er til stede, få lov til å takke John Alvheim for det skrytet som han gav i forhold til at Høyre og Fremskrittspartiet har stått sammen om å være i forkant i helsepolitikken. Når det gjelder spørsmålet om jeg kan være bekjent av det budsjettet jeg har stått inne for, vil jeg si: absolutt. Som jeg var inne på, har vi fått økt ISF-finansieringen fra 50 til 55 pst. Det synes jeg er bra, med tanke på at man har fått gjort dette i løpet av noen ukers tid, og at målsettingen altså var 60 pst. Vi har tross alt ambisjoner om at denne regjeringen skal få lov å virke noen år og dermed ha noe bedre tid enn bare noen uker på å få gjennomført sin politikk. Når det gjelder likebehandling av private og offentlige sykehus, har en tatt en del viktige steg. Blant annet står det i tilleggsproposisjon nr. 4 at Regjeringen tar sikte på å komme tilbake igjen med ordninger som gjør at det frie sykehusvalget også omfatter private sykehus som har avtale med de regionale helseforetakene. I dag gjelder dette kun offentlige sykehus og distriktspsykiatriske sentre som er i og utenfor pasientens bostedsfylke. På en rekke områder som jeg har vært inne på – innsatsstyrt finansiering, pasientrettigheter, tiltak mot rus osv. – ligger det klare føringer for å få gjennomført mye av den politikken som Høyre og Fremskrittspartiet har stått sammen om tidligere, og som det nå er et bredt politisk flertall for i Stortinget. Som jeg var inne på i min replikk til Alvheim, tror jeg derfor også at Fremskrittspartiet i et samarbeid med Regjeringen har størst mulighet for å få gjennomført mye av den helsepolitikken som man har stått for i årene som har gått.
Bent Høie (Høyre), 2001-12-12:
Innledningsvis vil jeg si at det må være helt klart at Høyre stiller seg bak den intensjonsavtalen som er inngått. Det er av stor betydning at de målsettingene og tiltakene som står i intensjonsavtalen, blir fulgt opp av alle partene i avtalen, fordi vi har et helt åpenbart felles behov for å få en større kontroll av sykefraværet. Det kan ikke være riktig at et land som Norge har et sykefravær på det nivået og med den utviklingen. Det er ikke bra for den enkelte arbeidstaker, for det tyder på at det er noe feil. Det er ikke bra for arbeidsgiveren, og det er i hvert fall ikke bra for samfunnet. Så det må være svaret på det første spørsmålet. Når det gjelder det andre spørsmålet, så forundrer det meg litt, for i SVs alternative budsjett i budsjettinnstillingen har jeg oppfattet det som om SV nettopp har fulgt NHOs råd. I motsetning til regjeringspartiene kutter Sosialistisk Venstreparti sykepengeutbetalingene med 325 mill. kr, som de omfordeler til andre grupper. Hvis regjeringspartiene og Fremskrittspartiet hadde gjort tilsvarende, hadde faktisk hele intensjonsavtalen stått i fare, for SV følger NHOs råd og innkasserer disse midlene i forkant, og setter dermed intensjonsavtalen i fare. Så spørsmålet må egentlig returneres til SV: Hva er det som gjør at SV tar en slik stor sjanse for å finansiere sine valgløfter?
Bent Høie (Høyre), 2001-12-12:
Det er noen forhold som har dukket opp i debatten som det er nødvendig å avklare. Først til representanten Ballo, som var opptatt av om Høyre ønsker en omkamp angående fastlegeordningen. Jeg synes jeg har gitt et rimelig klargjørende svar på det. Vi har akseptert det vedtaket som er gjort, men jeg er – i likhet med helseministeren – opptatt av at hvis det er negative konsekvenser av fastlegeordningen, må en underveis gripe fatt i dette slik at folk ikke blir rammet. Man har pekt på to viktige områder allerede, både vaktordningen og henvisningsordningen, som også var tema i en interpellasjonsdebatt reist av representanten Alvheim. Så var det representanten Britt Hildeng som var opptatt av sykelønnsordningen. Hun lurte på om Regjeringen hadde en skjult dagsorden i forhold til denne. Da må vi lytte nøye, for her hører man på en ekspert i forhold til det å ha skjult dagsorden når det gjelder sykelønnsordningen. Det fikk vi klart avdekket i valgkampen. Til det er det å si at vi står fullt og helt bak den intensjonsavtalen som er inngått. Jeg er litt forundret over at Arbeiderpartiet, som har vært så opptatt av denne saken, bruker tid på å prøve å så tvil om regjeringspartiene står bak en intensjonsavtale som vi gang på gang bekrefter at vi står bak. Jeg synes heller at her bør en samle seg og forsøke å jobbe sammen for å få de resultatene som en ønsker. Så hadde Magnhild Meltveit Kleppa et innlegg i forhold til fattigdom. Jeg synes at det innlegget illustrerte på en god måte at debatten har beveget seg i en god retning siden Magnhild Meltveit Kleppa var sosialminister og jobbet med utjamningsmeldingen. Nå er en konkret opptatt av forslag som kan løse fattigdomsproblemene, og mindre fokusert på Forskjells-Norge. For debatten om Forskjells-Norge munnet stort sett ut i en slags misunnelsesdebatt der en diskuterte utbytteskatten og pengeforbruket blant de rikeste, mens de fattige ble taperne. Så gjenstår det også å få et klart svar fra Arbeiderpartiet. Er det i bevilgningene til sykehusene de kutter i overkant av 200 mill. kr for å dekke inn sine påplussingsforslag?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-12:
Det er ikke ukjent at Fremskrittspartiet har vært ihuga motstander av innføringen av fastlegeordningen. En får respektere at det er ulike syn på denne ordningen. Likevel ser vi at en del av de svakhetene som har fremkommet i det siste, og den kritikken som har fremkommet i avisene, i stor grad er knyttet til kommunale legevaktordninger, og da spesielt i Oslo, når det har oppstått akutte situasjoner. Det skal også har vært dødsfall som en konsekvens av at man ikke har fått lege til å rykke ut, eller at tilbudet ved legevakten ikke har kommet raskt nok. Jeg har registrert at dette er en problemstilling som representanten Alvheim har vært opptatt av. Blant annet i hans interpellasjon tidligere om fastlegeordningen synes jeg han på en prisverdig måte trakk fram den kommunale legevaktens viktige rolle i det bildet. Derfor er jeg litt overrasket når SV sammen med Senterpartiet i merknads form nettopp trekker fram behovet for å styrke de kommunale legevaktene og for at staten ser sitt ansvar knyttet til de kommunale legevaktene, over at Fremskrittspartiet ikke ville være med på den merknaden. Jeg vil spørre Alvheim om hva som er bakgrunnen for det. Hvorfor ser ikke Fremskrittspartiet behovet for at staten går inn og engasjerer seg sterkere i forhold til en godt utbygd kommunal legevakt rundt omkring i landet, nettopp for å gjøre noe med den svakheten som er fremkommet, og som Alvheim også har vært en kritiker av? Representanten Alvheim vil finne vår merknad på side 81 i budsjettinnstillingen. Jeg vil spørre ham om årsaken til at Fremskrittspartiet ikke kan være med på den merknaden. Jeg har et spørsmål til representanten Alvheim. Hvis jeg oppfattet ham riktig, så sa han vitterlig at Fremskrittspartiet hadde stått helt alene om kravet om at regulering av grunnbeløpet skulle skje minst på linje med den generelle lønns- og prisutviklingen. Jeg vil be Alvheim om å tenke seg om en gang til. Står Alvheim fast på at Fremskrittspartiet virkelig har vært alene om det kravet?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-12:
Jeg vil først få takke for støtten. Jeg tror at sosialkomiteen har en viktig rolle å spille på tvers av partipolitiske skillelinjer når det dukker opp en del problemstillinger som man på en måte ser at man ikke kan være med på. Jeg syns det er bra at det blir understreket. Når det gjelder AAN, har SV, etter tidligere å ha gitt bevilgninger, tenkt gjennom hva slags type informasjon vi ønsker til gravide som er abortsøkende. Vi ønsker at den informasjonen skal være mest mulig livssynsnøytral og skje i offentlig regi. Etter mitt syn bør fastlegen spille en nøkkelrolle, fordi vedkommende ofte vil kontakte lege som en konsekvens av graviditeten, og fordi det vil være legen som gjerne sender papirene videre til sykehuset der det vil være aktuelt at aborten skal foretas. Det kan også, som et alternativ, være aktuelt at vedkommende snakker med jordmor. Men vår ressursinnsats vil altså gå på det offentlige. Det er helt riktig at det offentlige har gitt for dårlig, for ulik informasjon. Kvaliteten har vært for dårlig, men det tar jeg som et tegn på at man bør øke ressursinnsatsen i regi av det offentlige. Jeg tror at det AAN gjør, kan være prisverdig overfor mange grupper, men samtidig må organisasjonen sikre midler på andre måter enn gjennom bevilgninger over statsbudsjettet. Vi mener at de ressursene skal gå til det offentlige for å kvalitetssikre informasjonen – at den er helhetlig, at den for så vidt ikke er basert på grunnholdninger, verdiholdninger til selve abortloven, men på en livssynsnøytral tilnærming.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-12:
Det beløpet som vi kutter på kap. 719 post 72, altså Stiftelsen AAN, er 12,1 mill. kr. Det beløpet tilbakeføres til post 21 og post 71, der vi fordeler det på tilskudd til opplysningstiltak og på tilskudd til helsefremmende og forebyggende tiltak i helse- og sosialsektoren. Og når vi bruker det også på den andre sektoren, altså post 21, så gjør vi det fordi det jo ikke er et poeng at man bare skal informere når uønsket svangerskap har oppstått, men det er et poeng å hindre at uønsket svangerskap oppstår i det hele tatt. Derfor ønsker vi å styrke bl.a. midlene knyttet til ungdomsservicekontor, til veiledning på helsestasjoner i regi av jordmødre og helsesøstre og bruke ressursene der. Så kan man alltid diskutere hvor man får den største effekten. Det er jo det hele debatten om statsbudsjettet dreier seg om. Det er en ressursinnsats – og det er for så vidt del to av Nesviks spørsmål. Det jeg poengterte i mitt innlegg – kanskje ikke tydelig nok, fordi jeg ikke fikk tid til å snakke om sykehussektoren – var at jeg tror at det er all mulig grunn for alle partier til å være betenkt over den enorme veksten vi nå ser innenfor sykehussektoren. Veldig mye tyder på at den innsatsstyrte finansieringen bidrar til mye av den veksten. Det som SV gjør, er i mye større grad å sette ressursene inn i kommunene. Når Nesvik ser at vi reduserer fra 50 pst. til 45 pst. og bruker drøye 1,25 milliarder kr på andre områder, må han summere utgiftene og se at mesteparten tilbakeføres til sykehussektoren. Men en del settes målrettet inn, bl.a. i satsing på sykestuer, med 100 mill. kr, og på ulike tiltak når det gjelder psykiatrien i kommunene for å hindre det store behovet for sykehusinnleggelse, og tiltak innenfor spesialisthelsetjenesten. Vi gjør altså noe med hele kjeden som skal gjøre det unødvendig å bruke ressurser på så høye nivåer.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-12:
Det er mulig at angrep er det beste forsvar. Men det som er bemerkelsesverdig, er jo ikke at SV ønsker å gi støtte til fylkeskommunene for å dekke deres underskudd, slik at man kan gjennomføre andre tiltak som det er behov for. Det er jo det det dreier seg om. Hvordan ivaretar man videregående skoler på en skikkelig måte, der man ikke har en svær gjeld å ta med seg videre? Hvordan ivaretar man kulturtilbudet på en skikkelig måte, der man ikke har en svær gjeld å ta med seg videre? Hvordan ivaretar man veitilbudet i de ulike fylkene, også i representantens hjemfylke, Møre og Romsdal, på en anstendig måte? Det er jo spørsmålene. Det Fremskrittspartiet på en helt utrolig måte klarer, er å melde seg ut av den debatten – kanskje fordi man er imot fylkeskommunen, jeg vet ikke – ved å si at man ikke skal rydde opp i den gjelden som fylkeskommunene nå sliter med, når staten overtar sykehusene. Det Dokument nr. 8-forslaget som er lagt fram, der SV er medforslagsstiller sammen med Arbeiderpartiet og Senterpartiet, tar jo nettopp utgangspunkt i det. Det ville være en helt destruktiv tilnærming hvis man sier at fordi fylkene har opparbeidet seg gjeld som en konsekvens av at de har drevet sykehusene, får de ha det så godt nå som staten overtar. Det er jo ikke den enkelte fylkespolitiker – selv om man skulle ha mye imot dem, det har ikke jeg personlig, men det er det mulig andre har – som rammes av det. Det er befolkningen i disse fylkene som rammes av det. Derfor er det selvfølgelig veldig viktig for SV at vi nå setter fylkeskommunene i stand til å ivareta sine andre oppgaver på en skikkelig måte. Jeg har registrert at Høyre tidligere har vært opptatt av det samme. Jeg håper at Regjeringen på sikt kommer tilbake med en gjeldsletteplan for fylkene, slik at man får vitale fylker også nå som staten skal drive sykehusene videre. Det er den problemstillingen Dokument nr. 8-forslaget dreier seg om.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-12:
Helt på tampen av forrige stortingssesjon i vår fremmet tre av stortingsrepresentantene fra Kristelig Folkeparti et Dokument nr. 8-forslag som gikk på at man skulle gjennomføre tiltak for å få utdannet helsepersonell tilbake til sine yrker. Også partiets leder, Valgerd Svarstad Haugland, var medforslagsstiller sammen med Åse Gunhild Woie Duesund og Are Næss – de to representantene Kristelig Folkeparti da hadde i sosialkomiteen. Dessverre – også for SVs del – fikk ikke de forslagene som Kristelig Folkeparti tok opp, flertall, men det var ikke mye om å gjøre. Et mindretall, bestående av Kristelig Folkeparti, Fremskrittspartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti, gikk inn for at Stortinget skulle be Regjeringen, med utgangspunkt i handlingsplanen for helsepersonell 1998-2001, raskt å fremme forslag til konkrete tiltak som kunne få utdannet helsepersonell tilbake til sine yrker. Forslaget er litt lenger, men de som vil se hele ordlyden i forslaget, vil finne det i budsjettinnstillingen på side 86, som forslag nr. 3. Den eneste forskjellen er at det i det opprinnelige forslaget har sneket seg inn et komma bak ordet 2001 – ellers er forslaget helt identisk med det forslaget som Kristelig Folkeparti var med på å ta initiativ til i vår. Nå er det altså Fremskrittspartiet, SV og Senterpartiet som er medforslagsstillere til dette forslaget. Men Kristelig Folkeparti vil ikke gå inn for det forslaget de selv tok initiativ til våren 2001. Hadde de gjort det, ville det nå fått flertall, og Kristelig Folkeparti ville ha fått gjennomslag for sitt Dokument nr. 8-forslag. Jeg vil spørre Åse Gunhild Woie Duesund om begrunnelsen for at man ikke går inn for et forslag som er helt identisk med det de selv tok initiativ til for bare få måneder siden. Er det dette kommaet som nå er til hinder for at Kristelig Folkeparti kan gå inn for forslaget?