Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-11:
Saken vi nå behandler, er betegnende for den tiden vi er inne i. Forslaget som foreligger, er enda et nytt ledd i en for noen «naturlig» kjede i en utvikling. I dette perspektivet blir utviklingen i samfunnet sett på som naturbestemt – det går i én retning, og vi som politikere har ikke noe reelt valg. Vi kan i beste fall bare utsette en prosess som uansett vil skje, og som for noen aktører er sterkt ønskelig. Dette er et syn vi i SV ikke deler. Vi mener at flertallet i komiteen i denne saken gjør politiske veivalg for framtida, der de velger å overlate enda mer makt over samfunnsutviklingen til markedskreftene. Betegnende nok blir den enkelte av oss i denne sammenhengen bare sett på og definert som forbruker, ut fra det behov vi har som forbrukere. Representanten Sjøli snakket om at SV skulle overlate til folk flest å bestemme, og at det var viktig at folk flest fikk bestemme når de ville handle. For meg er det kanskje viktigere at folk flest fikk mer påvirkning på når det passet å jobbe. Det blir i innstillingen lagt liten vekt på oss som hele mennesker, der «forbrukeren» i oss bare er én del. Vi er ikke bare forbrukere, vi er fedre, vi er mødre, vi er barn, vi er arbeidere, vi er elever, vi er venner, vi er sosiale vesener – vi er mennesker. Det blir da også sagt klart fra om dette: Våre behov som forbrukere skal styres ut fra tilbud og etterspørsel. Ja, det sies at «tilbud og etterspørsel egner seg bedre enn lovverket til å regulere åpningstidene». Dette er selvfølgelig ingen sannhet, men en påstand og et politisk synspunkt. Dette er en del av og et resultat av en massiv nyliberal offensiv – slik sett verken ny eller overraskende. At Høyre og Fremskrittspartiet har en slik forståelse, er ikke egnet til å overraske noen. At Kristelig Folkeparti også i denne sammenhengen legger seg flat og er med på ferden, overrasker vel mer. Men dette begynner vi også å bli vant til. Det kan virke som om prinsippene til Kristelig Folkeparti har havnet i tilbudshylla på Rema 1000. Mer overraskende er det at Arbeiderpartiet ikke finner tiden inne til å sette foten ned. For et parti som sier at det står på arbeidstakernes side, må det etter min mening være komplett umulig å gi tilslutning til endringer som så fundamentalt undergraver arbeidernes interesser. Høringene i forbindelse med forslaget er jo også entydige fra fagbevegelsens side. At Arbeiderpartiet ikke låner øre den veien, må en bare undres over. Som de selv sier: «Regjeringen foreslår å fjerne åpningstidsloven. Dette kan Arbeiderpartiet slutte seg til.» Innimellom hører vi snakk om neste stortingsvalg, det blir luftet ideer om nye allianser – om en ny kurs. Denne saken kunne vært godt egnet til å vise velgerne og arbeidsfolk at det finnes ideer om en annen kurs. Synd at denne muligheten ikke blir brukt. Det forunderlige med forslaget som foreligger, er jo at det ikke kommer som resultat av sterke ønsker verken fra forbrukere eller aktører, men som et resultat av et politisk ønske om enda mer marked, mindre styring og mindre politisk innblanding. Hovedgrunnen til vår motstand mot de foreslåtte endringene er de store negative konsekvensene dette vil få for samfunns- og familieliv. I Norge brukes det årlig 30 milliarder kr pluss/minus fra kommersielle aktører i reklame og markedsføring for å få oss til å forbruke mest mulig, til å påvirke våre valg. Det kommersielle presset på oss nettopp som forbrukere er enormt – ikke minst på barn og ungdom. Det er selvfølgelig ikke tilfeldig at en fireåring i snitt behersker ca. 1 000 ord, og at 300 av disse ordene er navn på merkevarer. Det er viktig at det finnes bevissthet om det kommersielle presset vi utsettes for, og at det finnes motstrategier og motstandskraft mot ideen om forbruk som det viktigste element for å ha et meningsfylt og lykkelig liv. I samfunnet har vi noen andre grunnleggende mål, som f.eks. likestilling, helse, miljø, demokrati og deltakelse. Det er få av oss som tror at slike mål ikke er avhengig av lovmessig regulering – markedet, eller tilbud og etterspørsel, er rett og slett ikke egnet til å ivareta slike interesser og behov. Hva er så konsekvensene av de foreslåtte endringer i loven? Jo, det vil bli nattarbeid for flere enn i dag. Mer nattarbeid betyr større belastninger og flere helseproblemer. Nattarbeid betyr også dårligere muligheter til å ivareta omsorgsoppgaver og deltakelse i annen sosial aktivitet. Med flere arbeidstakere i arbeid på kvelds- og nattetid vil det bli enda færre som har mulighet for å engasjere seg på fellesarenaene som er en forutsetning for et levende demokrati. Så får vi høre at dette sannsynligvis ikke vil få så store konsekvenser, at det ikke vil være så mange som vil benytte seg av disse mulighetene. Men hvis det ikke får konsekvenser, hvis det ikke er noen som vil benytte seg av disse mulighetene, hvorfor er det da så viktig å få gjennomført disse endringene? Varehandelen er det forretningsområdet de foreslåtte endringene har størst konsekvenser for. Om lag ¾ av arbeidstakerne i varehandelen er kvinner. Vi vet at 22 pst. av barna er barn med enslige foreldre, de fleste kvinner. Veldig mange av disse kvinnene jobber nettopp i varehandelen, og de vil lett få problemer med å kunne beholde jobben. Og hva med renholdere, med en fra før ubekvem arbeidstid? Nå vil det bli enda verre. Hva med de som er avhengig av barnehage og skolefritidsordning? Slike tilbud er det dårlig med på kvelds- og nattetid. Det betyr at vi vil få nettopp det samme som vi har på bensinstasjoner, i Brustad-buer, på 7 Eleven og andre steder: Der er det studenter og andre enslige som har jobbene. De som trenger slike jobber, og som har jobbene i varehandelen i dag, vil lett kunne presses ut av arbeidsmarkedet. Utviklingen kan rett og slett føre til at varehandelen blir ødelagt som arbeidsplass for voksne kvinner med omsorgsansvar. Utvidet åpningstid vil også kunne bety flere ansatte. Det vil igjen bety økte utgifter, og igjen for forbrukerne dyrere varer. Det pågår et offentlig utredningsarbeid med sikte på å lage en ny arbeidslivslov. Målet med en slik lov må være å videreføre og styrke arbeidsmiljølovens vern av arbeidstakerne. Vi mener derfor at større endringer i arbeidstakernes rettigheter i en eller flere bransjer ikke bør foretas før en vurderer ny arbeidslivslov. På denne bakgrunn går vi i SV mot å oppheve den såkalte åpningstidsloven. Vi ønsker videre å opprettholde det vern i arbeidsmiljøloven som arbeidstakerne har i dag mot å arbeide utover normalarbeidstiden.