trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-30:
Sjølv om nasjonen nok består neste år òg, er det ein uvanleg kaotisk situasjon no, og han skapar ei uvisse som kommunane i sitt arbeid med f.eks. pleie og omsorg, ikkje er vande til. Viss det vert vedteke eit budsjett den 5. desember, er det uvanleg seint, men no er det også mogleg at det ikkje vert fleirtal for eit statsbudsjett den 5. desember. Eg forstår at regjeringas plan A sjølvsagt er å jobbe på spreng for å få det til, men eg antek at dei no òg må vere førebudde på å bruke den siste veka på at det er mogleg det ikkje skjer. Då er mitt spørsmål: Korleis vil regjeringa førebu heilt sentrale institusjonar, som skal planleggje og få ting inn neste år, på den moglegheita at dei ikkje greier å få vedteke eit statsbudsjett med fleirtal i Stortinget den 5. desember?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-30:
Mitt spørsmål går til medieminister Linda C. Hofstad Helleland. Noreg har over lang tid vorte eit land med høg tillit og sterke fellesskap. Ein viktig grunn til det er at vi har hatt sterke medium som har representert eit mangfald, men òg skapt felles referansar og ei felles offentlegheit. Allmennkringkastarar som NRK, seinare TV 2 og P4, store kvalitetsaviser som VG, Aftenposten, Dagbladet og fleire, sterke lokalaviser med liknande funksjon, har skapt ein kombinasjon av folkeopplysning og meiningsbryting. Ein skal vere forsiktig med å overdrive, men dette er no utfordra, kanskje trua, meir enn nokosinne i nyare tid. Inntektsstraumar er flytta, lesar- og sjåarvanar vert endra, mediehus kuttar om ikkje minutt for minutt, så i ganske raskt tempo. Det er ikkje krise for journalistikken eller mengda informasjon. Gode formidlarar er det mange av, nye kanalar for kommunikasjon veks fram, men det liknar ei krise for sterke institusjonar med store ressursar og tung kompetanse, styrte etter redaktørplakaten, som kan avkle lettvintheiter og kvalitetssikre informasjon. Det er ei alvorleg utfordring for dei store felles debattarenaene som gjer ei opplyst offentlegheit mogleg. Eg fryktar ei gradvis utvikling mot at vi først og fremst får informasjonen vår frå dei som allereie er einige med oss, og at våre fakta og vårt meiningstilfang vert meir og meir ulike. Det kan over tid svekkje demokratiet. Det er definitivt ikkje regjeringa som har skylda for det, men politikken si oppgåve er jo ofte å løyse problem som er skapte av samfunnsutviklinga. Så om statsråden i grove trekk er einig i verkelegheitsskildringa mi, kva strategi følgjer regjeringa for å handtere denne store samfunnsutfordringa vi står midt oppi?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-30:
Eg er glad statsråden deler verkelegheitsskildringa mi, og det er veldig bra at det kjem saker om NRK og TV 2 før jul. Noko anna ville vore veldig uklokt, all den tid Stortinget har vedteke at det skal kome saker før jul. Men det eg spurde om, var ein strategi. For å bruke ein sjakkreferanse så er ein strategi ein plan for kor ein vil vere mange trekk fram i tid. Det eg nok sakna litt i svaret, var ei skildring av kva statsråden vil gjere utover det Stortinget har pålagt statsråden å gjere med NRK og TV 2. Kva grep kan ein ta for å auke digitaliseringa av dei mange lokalavisene våre? Det er ei kjempeutfordring for dei. Andre land har innført ei innovasjonsstøtte. Kva modellar kunne ein tenkje seg for å sikre auka bidrag frå dei store internasjonale aktørane som tener store pengar på denne medieutviklinga? Korleis kan vi på andre måtar tenkje oss ein annan og betre bruk av alle dei økonomiske ressursane vi bruker? La meg spørje sånn: Kva grep utover NRK og TV 2 planlegg statsråden for det neste året for å følgje opp den utfordringa som ho er heilt einig i er stor?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-11-30:
Den 29. september i år var Jonas Gahr Støre og jeg på Kolsåshjemmet bo- og behandlingssenter i Bærum, der vi møtte ledere og politikere som var dypt fortvilt over at man har endret investeringstilskuddet. I Politisk kvarter dagen etter, den 30. september, hørte jeg helseministeren berolige kommunene og si at selvfølgelig skal man få penger til å renovere også etter 2021 hvis man bygger nytt. I spørretimen den 16. november sa helseministeren det diametralt motsatte, at man kun kan få støtte til de nye plassene man skal bygge. Dette gjør det verre både for oss i Stortinget og for kommunene. Hvem skal kommunene høre på – helseministeren i Politisk kvarter, eller helseministeren i spørretimen?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-11-30:
«Ulike privatiseringstiltak som f.eks. Fritt behandlingsvalg bidrar til å samle ressurser i helsesektoren i de mest sentrale strøk og gi kommersielle aktører frihet til selv å bestemme hvor man vil etablere seg og hvilke pasientgrupper man vil gi et tilbud til, med rett til å få dette betalt av det offentlige. Ser statsråden at dette kan gi vridningseffekter i helsetjenestene som ikke er i tråd med ønskede prioriteringer?»
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-11-30:
Helseministeren kom nå med noen opplysninger som var veldig interessante, for tidligere har han sagt at det eneste man trenger, er faglig godkjenning for å komme inn i ordningen med fritt behandlingsvalg. Det ble også sagt, da vi behandlet den, at man ikke skulle ta noen samfunnsmessige eller helsepolitiske hensyn. Men dette er aktører som etablerer seg ut fra hva slags pasienter som er de lønnsomme, i alle fall de kommersielle. I Danmark innførte den borgerlige regjeringa i 2007 en ordning som ligner på fritt behandlingsvalg, og så la man den bort etter tre år fordi den førte til en betydelig kostnadsøkning i tjenestene. Man så også en vridning av ressursbruken, at det gikk i en retning som ikke matchet helsepolitiske prioriteringer. Men vi har et godt embetsverk som har dempet markedsinnflytelsen i ordningen, og under 1 000 pasienter er behandlet så langt. Men dersom vi skulle se en utvikling som den i Danmark, og at Stortingets vedtak om prioriteringer – fattet i Stortinget – utfordres, vil helseministeren sette et tak på antallet behandlinger eller legge den vekk?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-11-30:
Takk for svaret. Arbeiderpartiet har økt pasientenes valgfrihet, og det skal vi fortsette med. Det er ingen rettighet som pasientene har, som skal tas vekk, men kommersielle behandleres rettigheter skal vi muligens gjøre noe med. Jeg mener at helseministeren må slutte å snakke om at de 1 000 som har fått behandling, har sluppet å stå i kø, for det er ikke friske penger som ligger inne i denne ordningen. De er jo tatt fra de offentlige sykehusene, i tillegg til at offentlige penger er brukt til administrasjon. Helseministeren vet også at ventetidene ved norske sykehus har gått jevnt og trutt ned for alle behandlinger siden 2010. Han snakker om 80 000 færre som står i kø. Ja, vi fikk nettopp høre at 160 000 pasientbehandlinger blir skjøvet på i såkalte interne køer ved sykehusene. Dette nevner ikke helseministeren. Mitt spørsmål er: Vi ser at private etablerer seg sentralt – uansett om statsråden nevner disse plassene. Følger statsråden med på hvor pasientene kommer fra – reint geografisk – i fritt behandlingsvalg?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-11-30:
La meg først starte med å si at jeg er fundamentalt uenig i den beskrivelsen som representanten gir av nærpolitireformen. For det første synes jeg det er ganske fremoverlent å konkludere med at nærpolitireformen, som nå er under gjennomføring, har ført til et fjernpoliti. Det er ingen ting som skulle tyde på det, og det er – for å si det meget mildt – en forskuttering av et resultat som vi jobber veldig hardt for at ikke skal være tilfellet. Vi skal ha mer politi ut, vi skal ha mer politi som gir et bedre resultat for folk flest. Siden regjeringsskiftet er det nå 746 flere politifolk enn det var da Slagsvold Vedums parti satt i regjering. Jeg opplever også at uroen om reformen – som det blir hevdet er der – er veldig liten. Det er selvfølgelig slik at alle reformer skaper engasjement, og det er viktig at folk får bidra og gi uttrykk for hva de mener bør være utfallet av en prosess. Det er veldig positivt, det er en helt fundamental del av vårt demokrati. Det tror jeg ikke vi skal frykte, det skal vi dyrke, det er bra. Men det er altså sånn at kommunene nå opplever – basert på de tilbakemeldingene jeg har fått, bl.a. fra KS – at prosessene er gode, at en er involvert, at en sikrer at en faktisk er bidragsyter inn i den prosessen som nå foregår. Når det gjelder statsbudsjettet, la regjeringen frem sitt forslag til statsbudsjett i henhold til planen, den 6. oktober. Så er det forhandlinger i Stortinget. I så henseende kan jeg vise til det statsråd Høie sa i sted, at det nå er Stortinget som forhandler om et budsjett. Som en ansvarlig regjering forbereder vi oss på alle mulige scenarioer. Men det er også Stortingets ansvar å bidra til at vi klarer å lande et budsjett. Det føler jeg meg ganske trygg på at vi gjør. Dersom det mot enhver formodning ikke skulle skje, må selvfølgelig både storting og regjering i fellesskap løse den utfordringen, slik at vi ikke kommer i en situasjon hvor det skaper usikkerhet både i beredskapssammenheng og også i all annen offentlig drift.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-11-30:
Heller ikke her er jeg enig i representantens utgangspunkt for spørsmålet. Det er noen ganger slik at demokratiske prosesser er krevende, at det tar tid. Det er ikke noe nytt i norsk konstitusjonell historie og heller ikke i norsk politisk historie. Det at en har krevende forhandlinger om budsjett med mindretallsregjeringer, er veldig vanlig. Jeg har stor tro på demokratiet og stor tro på demokratiske prosesser, og jeg er helt sikker på at det også vil lede frem til et godt resultat denne gangen. Jeg vil ikke forskuttere at en ikke kommer til enighet, snarere tvert imot har jeg det motsatte utgangspunktet: Jeg er overbevist om at vi klarer å finne en løsning på dette, slik at vi ikke kommer i en situasjon hvor en må gjennomføre ekstraordinære tiltak for å ha et budsjett. Men dersom vi skulle komme i den situasjonen, er jeg også trygg på at Stortinget og regjeringen i fellesskap vil løse den utfordringen, slik at vi ikke kommer i en situasjon som utfordrer den statlige driften i januar, både når det gjelder beredskap og statens drift for øvrig.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-11-30:
Det er ikke justis- og beredskapsministerens ansvar å fortelle Stortinget hva som skjer hvis Stortinget ikke blir enige om et budsjett innenfor de fristene som er fastsatt. Det har vært tilfellet, hvis jeg ikke husker feil, to ganger tidligere, riktignok før den budsjettmodellen vi nå har, og da er det ulike måter å løse det på. Det har stortingspresidenten kommentert i mediene i dag, bl.a., det som gjelder muligheten for å ha en driftsfullmakt som sikrer opprettholdelse av statens drift. Jeg kan bare understreke det jeg svarte også på forrige spørsmål, at vi forbereder oss på å håndtere enhver form for situasjon, og sikrer oss så godt som rå er for at vi ikke skal komme i en situasjon som går ut over både beredskap og annen offentlig drift. Jeg vil også understreke at jeg er demokrat både i hjerte og sjel og tror at dette vil finne sin gode løsning innenfor de demokratiske rammene som Stortinget er en del av.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-11-30:
La meg først understreke at det ikke er regjeringen som vedtar budsjettet. Det er Stortinget som vedtar budsjettet, og det er i Stortinget disse prosessene nå pågår. Regjeringen bidrar selvfølgelig med alt vi kan for at disse prosessene skal lande så godt som mulig. Forhandlingene skjer faktisk i Stortinget, og det tror jeg også representanten Tajik må ha respekt for. Det er her løsningen på de utfordringene faktisk skal finnes. Vi må forutsette at en finner den løsningen som gjør at vi kan fortsette driften uavhengig av hvorvidt en har fått vedtatt et budsjett eller ikke, dersom en skulle komme i en sånn situasjon. Men jeg er ganske overbevist om at både regjeringspartiene og samarbeidspartiene gjør det de kan for å sikre at vi har et budsjett innen årsskiftet. Har en det ikke, har vi noe konstitusjonell historie på hvordan det kan løses, og det er jeg helt trygg på at Stortinget klarer å håndtere uten at justisministeren skal instruere dem eller fortelle dem hvordan det skal løses. Det er mye god kompetanse på det her. For vår daglige drift er vi forberedt på begge deler, og vi må tilpasse oss den situasjonen som er et resultat av de prosessene som går i Stortinget.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-11-30:
Jeg er redd representanten Tajik tar feil i premissene for spørsmålet. Hvis en ser litt på hva som faktisk har skjedd siden regjeringsskiftet, er det 742 flere politiansatte per 1. oktober i år, det er 119 flere jurister enn da Tajiks parti satt i regjering, og det er samlet sett 1 524 flere ansatte i politiet. Og for å forebygge oppfølgingsspørsmålet om byråkrati vil jeg si at det er drøye 270 som samlet sett jobber i Politidirektoratet. Så det har vært en formidabel vekst i politiets kraft og kapasitet. Men samtidig har også oppgavene til politiet vokst. Blant annet når det gjelder tilrettelagt avhør, særlig om vold og overgrep mot barn, har politiet måttet bruke mye kapasitet for å håndtere den veksten som jeg tror både Tajik og vi mener er en gledelig vekst i antall anmeldelser og antall saker på dette området. Jeg synes det er litt forunderlig, kanskje, men det er mulig at jeg har lest Arbeiderpartiets alternative statsbudsjett feil, at de, tror jeg, har om lag 10 mrd. kr mer å rutte med i sitt alternative budsjett, mens de bruker i overkant av 100 mill. kr på å styrke politiet. Det må jo indikere at representanten Tajiks parti ikke er veldig misfornøyd med det utgangspunktet som regjeringen har foreslått for vekst i politibudsjettet, og det skjønner jeg, for det er et godt politibudsjett.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-11-30:
Jeg skal ikke diskutere alternative budsjettall med representanten, men jeg tror representanten må se på nettotall hvis hun skal se på en reell vekst i politiet. Da er det, i hvert fall så vidt jeg har lest, ikke 150 mill. kr, men et betydelig lavere beløp. Men det kan vi jo diskutere utenfor denne salen. Det er heller ikke riktig at å sette i gang noen undersøkelser om hvordan ressursbruken og fordelingen faktisk skjer, skulle være noen form for ansvarsfraskrivelse. Snarere tvert imot mener jeg det er mitt ansvar å gjennomføre den typen evalueringer og gjennomganger for at vi skal være trygge på at vi klarer å håndtere fremtidige utfordringer på en best mulig måte. De øremerkingene skyldes nok at vi har hatt store utfordringer i norsk politi, og det har vært viktig for regjeringen å være tydelig på hva som er nødvendige satsingsområder. En del av øremerkingene er kommet etter forslag fra regjeringen, men en del av øremerkingene er kommet etter forlik, også i Stortinget. Det er viktig at vi har nok ressurser og kapasitet i politiet til å løse de utfordringene vi har, og jeg er glad for at Arbeiderpartiet i all hovedsak ser ut til å støtte de rammene som vi har lagt opp til.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-11-30:
Det spørsmålet er allerede besvart ved mine to svar til foregående representant.. Som jeg sa, mener jeg det er et viktig lederansvar fra tid til annen å sette seg ned og se på hvorvidt man bruker ressursene på best mulig måte, eller se på om det er andre måter man kan bruke ressursene bedre på. Det er fordi vi er opptatt av de gode, praktiske resultatene, men det er ingen tvil om at man har sett at politiet over tid har vært sultefôret av tidligere regjering. Det er et enormt etterslep på mange, mange områder, bl.a. innenfor IKT og fornyelse på IKT-siden, som skaper store utfordringer, og som man ikke klarer å løse bare ved noen få budsjetter, men som er en del av en langsiktig satsing. Så jeg er uenig også denne gang i premissen for spørsmålet, for å bruke det begrepet, rett og slett fordi jeg mener det viktigste her er å finne de gode, praktiske resultatene – mye viktigere enn noen form for prestisje. Jeg er litt forundret over at Arbeiderpartiet kritiserer at vi gjør dette. Jeg hadde faktisk trodd at dette skulle bli applaudert av opposisjonen, for dette er noe som også vil være et viktig grunnlag for hvordan vi skal finansiere nærpolitireformen fremover – og den står vi jo sammen om.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2016-11-30:
Det var sikkert et forsøk på å være litt morsom – og det kan man jo fra tid til annen prøve seg på. Men jeg synes premissene også for dette spørsmålet bør grundig gjennomgås, for det legges til grunn at politiet nå blir mer topptungt, at det er mindre politikraft ute, og at ressursene er en utfordring. Jeg er enig i at vi alltid vil ha behov for mer ressurser i norsk politi. Jeg tror aldri vi kommer i en situasjon hvor politiet vil være strålende fornøyd med bevilgningsnivået. Jeg har lyst til, for at ikke jeg skal stå her og diskutere premissene for eget budsjett, å vise til Politiets Fellesforbunds reaksjon da regjeringen la frem sitt budsjett – de sa at regjeringen treffer blink. Det er i hvert fall en indikasjon på at vi tar signalene fra det lokale politiet ute på alvor, og at vi gjennomfører tiltak for å sikre at vi følger opp de utfordringene vi faktisk ser der ute. De som har skoen på, er også de som vet hvor skoen trykker. Derfor har regjeringen i budsjettforslaget lagt vekt på å høre på de signalene. Det burde også Pollestads parti gjøre.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2016-11-30:
Ei viktig side av god beredskap handlar om trygg og stabil leiing. Så handlar beredskap om å planleggja for at ting ikkje går heilt som ein hadde tenkt, og kva ein skal gjera då. Me opplever no at den ansvarlege statsråden for landets beredskap står her og seier at han trur det ordnar seg, det fiksar seg, det går i orden med budsjettet. Eg vil minna om at landet no er eit pågåande møte unna at me har ein situasjon der det ikkje er noko fleirtal for regjeringas budsjettforslag. Så mitt spørsmål er: Kan statsråden seia noko om konsekvensane dersom landet ikkje får eit budsjett for beredskapen? Og: Kan statsråden garantera at det uansett utfallet av budsjettprosessen, ikkje vil gå ut over tryggleiken og beredskapen for det norske folket?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2016-11-30:
Me er i ferd med å få eit meir topptungt politi, og utfordringane står i kø. Me har høyrt om usikkerheit knytt til passkontrollen på Gardermoen, vekst i Politidirektoratet, bekymring ute i politiet om ressurssituasjonen. Me har høyrt historier om at politiet ser på alvorleg kriminalitet, men har fått ordre om ikkje å gripa inn. I dag høyrer me at alle spørsmåla frå opposisjonen har feil premiss. Me veit at statsråden tidlegare ikkje har vore nøgd med dekninga til den frie pressa av statsrådgjerninga hans. Mitt spørsmål er: Vurderer statsråden no å spela inn ein ny informasjonsfilm om situasjonen i politiet, og vil han då ta med seg lokale politifolk, som kan få lov til å fortelja om sin kvardag etter tre år med Framstegspartiet i statsrådstolen?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2016-11-30:
Justisministeren er ein del av ei regjering som er med på å skriva stortingshistorie, kanskje ikkje på den måten som regjeringa sjølv håpte på, men me ser altså eit budsjettkaos som ikkje har nokon annan ekvivalent i heile Stortingets historie, og som utfordrar både framdrifta og forretningsordenen og føreseielegheita for korleis ein skal handtera den typen spørsmål. Spørsmålet mitt følgjer opp spørsmålet frå Senterpartiet, fordi det me høyrer, er at statsråden er ein demokrat – greitt at han har presisert det overfor denne forsamlinga – og at han har gode forhåpningar om at dette vil ordna seg, og at Stortinget vil koma til ei løysing, men det eg ønskjer å vita, er kva som er statsrådens plan for politiet, for beredskapen, om budsjettet ikkje vert vedteke i tide til at ein frå 1. januar 2017 har klart for seg korleis pengane skal verta disponerte? Kva er planen? Det må jo liggja føre ein plan.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2016-11-30:
Det vert gjort mykje bra politiarbeid rundt om i Noreg, men 2016 har òg gjeve oss mange eksempel på at bemanninga i distrikta er altfor låg. Gardermoen trua i sommar med å stengja passkontrollen. I Bergen har ein over år latt vera å beslagleggja store parti med narkotika. I sommar lét òg politiet ein full trailersjåfør frå Polen køyra 17 mil utan å stansa han, fordi dei ikkje hadde nokon patrulje å senda. I Oslo måtte det på årets budsjett verta tildelt særskilte midlar på grunn av aukande ungdomskriminalitet, som ei følgje av låg bemanning. Ein viktig grunn til dette er òg tronge budsjettrammer. Me registrerer at statsråden sjølv er einig i at det er noko gale ein stad. Han gjekk sjølv ut i førre veke og erklærte at han kjem til å få eksterne rådgjevarar til å sjå på kor pengane vert av. Statsråden framstiller dette som eit aldri så lite mysterium. Men kva pengane skal verta brukte til, står jo i budsjettet. For politi og påtalemyndigheit ser ein f.eks. at 1,45 mrd. kr går til pensjon, at 398 mill. kr går til løns- og prisvekst, og at ein då står igjen med 412 mill. kr, som kan gå til frie driftsmidlar til politiet. Blant anna har magasinet Politiforum fleire gonger dokumentert at desse pengane fort vert bundne opp i Politidirektoratet i staden for å gå til lokal politikraft. Spørsmålet mitt er: Korleis har statsråden eigentleg klart å styra i tre år utan å sikra at pengane som han gjev til politietaten, faktisk endar opp med å gå til lokal politikraft?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2016-11-30:
Det er utruleg kjekt at statsråden markedsfører Arbeidarpartiets alternative budsjett, og det er heilt riktig at det er 150 mill. kr meir til politiet frå Arbeidarpartiet enn frå denne regjeringa. Eg kan òg registrera at stort sett er det som går føre seg, anten den førre regjeringa si skuld eller ein underliggjande etat. Statsråden kan stort sett ikkje gjera noko anna enn å hyra inn folk som kan sjå på korleis ein kan fordela skuld og ansvar. Noko anna eg har merka meg, er at i perioden 2014–2015 har statsråden øyremerkt 77 pst. av politibudsjettet. Det har ikkje endra seg nemneverdig dei følgjande åra. Til samanlikning øyremerkte Grete Faremo, Knut Storberget og Odd Einar Dørum høvesvis 46 pst., 50 pst. og 44 pst. – altså ein vesentleg forskjell frå dagens statsråd, med sine 77 pst øyremerkingar. Så spørsmålet mitt er: Kvifor øyremerkjer han så mykje til politiet? Stoler han ikkje på prioriteringane deira?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2016-11-30:
Spørsmålet mitt er: «Meiner statsministeren det er rettferdig at ein typisk låginntektsfamilie vil ende opp med skattekutt på ca. 15 200 kroner, som følgje av regjeringa sine prioriteringar, medan ein typisk høginntektsfamilie vil ende opp med meir enn dobbelt så mykje; 34 600 kroner, og meiner ho det er rettferdig at dei verkeleg rike familiane, med ein samla inntekt over 9 mill. kroner, får nesten 10 gonger så mykje som dette att på skatten?»
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2016-11-30:
Finansministeren har heilt rett i at låginntektsfamiliar òg opplever andre ting enn dei skattekutta som eg her har referert til. Dei risikerer f.eks. å oppleva kutt i feriepengar for arbeidsledige, kutt i pendlarfrådrag og skatt på sluttvederlag. Det er ei heil rekkje med endringar frå denne regjeringa som òg får konsekvensar for akkurat desse familiane. Så har eg tillate meg å sjå på nokre veljarundersøkingar – det vert laga nokre veljarundersøkingar i dette landet som er ganske detaljerte – som viser at omtrent 40 pst. av finansministeren sine eigne veljarar høyrer til i låginntektsfamiliar, mens 40 pst. av Høgres veljarar høyrer til i høginntektsfamiliar. Når ein då samtidig ser at regjeringa fører ein politikk som kjem høginntektsfamiliane så til dei grader til gode, er eg nysgjerrig på kva finansministeren har lyst å seia til sine eigne veljarar, som er dei som kjem dårlegast ut med regjeringa sin politikk.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2016-11-30:
Her ser me ein grunnleggjande politisk ueinigheit: Arbeidarpartiet meiner at ein òg må bruka skattesystemet tydeleg fordelande, og den skattekuttpolitikken som denne regjeringa har ført, er tydeleg sosialt urettferdig når vanlege folk får 5 kr om dagen i skattekutt, mens dei som har mykje frå før av, får 2 100 kr i skattekutt kvar einaste dag. Samtidig registrerer eg at finansministeren legg vekt på sysselsetjingseffekten av skattekutt, altså at det bidreg til å leggja eit betre grunnlag for verdiskaping. Eg kan vera einig med finansministeren i at om ein står innanfor eller utanfor arbeidslivet, har det veldig mykje å seia for kva slags føresetnader ein har for sjølvstende, fridom, moglegheiter og inntektsgrunnlag. Men då lurer eg på: Kor mange personar har skattekutta til finansministeren fått inn i arbeidslivet?
Terje Breivik (Venstre), 2016-11-30:
Spørsmålet mitt går til helseministeren. «Her kommer vinteren, her kommer den kalde fine tida.» Lina er henta ifrå rockelåta «Her kommer vinteren» av eminente Jokke & Valentinerne. Dessverre er det mange som opplever den kalde, fine tida som ei mare, direkte helsefarleg og alt anna enn fin. Luftforureiningsproblema, særleg i dei større byane, er like årvisse som årstidene. Denne veka gjekk varselet om høg forureining ei rekkje stader. Over ein million menneske er her og no utsette for luft som går på helsa laus. For astmatikarar og personar med andre luftvegssjukdomar og folk med alvorlege hjartesjukdomar betyr varselet om høg luftforureining at dei bør redusera utandørsaktivitetar og ikkje opphalda seg i dei mest forureina områda. Eit av problema kommunane som er hardast råka, møter, er mangel på verktøy for å setja inn effektive tiltak for å redusera problemet. Eit svært treffsikkert tiltak er såkalla lågutsleppssoner. Stortinget gjorde sitt fyrste vedtak om dette i mars 2015 – for snart to år sidan. Framleis har dessverre ikkje regjeringa omsett dette i praktisk handling. Handling, eller i dette tilfellet mangel på handling, seier i regelen meir enn fine ord og festtalar. Spørsmålet mitt til ministeren er difor: Kva svar har ministeren til alle dei som igjen er utsette for stor helsefare og har dårlegare livskvalitet på grunn av høg luftforureining?
Terje Breivik (Venstre), 2016-11-30:
Eg har sjølvsagt forståing for at ting nødvendigvis må ta litt tid for å sikra forsvarleg sakshandsaming. Det er heller ikkje tvil om at helseministeren tek problema på alvor, noko han no har stadfesta gjennom at han er samd i at det enklaste og billigaste tiltaket for å få bukt med luftforureining er å førebyggja gjennom å gjera det meir attraktivt å bruka andre transportmetodar enn dei som er tufta på fossil energi. I så måte er det uforståeleg at ministeren og regjeringa i forslaget sitt til statsbudsjett for 2017 føreslår å svi av nesten 1 mrd. kr til fordel for fossile køyretøy. Ja, ikkje berre det, dette er så viktig for regjeringa at dei stiller det som eit urokkeleg krav til sine samarbeidsparti – som eit ultimatum. At ein samferdselsminister frå Framstegspartiet kan finna logikk i noko slikt, er éin ting, men kvifor ein helseminister frå Høgre støttar ein slik pengebruk og ei slik prioritering, vonar eg ministeren bidreg til å oppklara.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2016-11-30:
Lokal luftforurensning gjør syke folk sykere, og man står i fare for å gjøre friske folk syke. Dette er ikke en liten utfordring, det er faktisk så alvorlig at Norge er dømt av EFTA-domstolen for brudd på EUs luftkvalitetsdirektiv. Lokalpolitikere i de største byene – i Oslo, Bergen og Tromsø – engasjerer seg for å få regjeringen med på laget for å løse disse utfordringene. I Tromsø blir de lite imponert over at statsråden viser til vedlikeholdsbudsjettet på jernbane, de ønsker tiltak som avhjelper denne situasjonen. Mitt spørsmål til statsråden er om han anerkjenner lokal luftforurensning som et helseproblem. Hva har regjeringen gjort, og hva vil man gjøre sammen med lokalpolitikerne, som ønsker verktøy og handling for å bedre luftkvaliteten i byene våre?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2016-11-30:
«Sosial ulikhet har betydning for sjansen til å overleve kreft. Lungekreftpasienter med høy inntekt hadde 66 pst. større sannsynlighet for å bli operert enn de med lav inntekt, jf. Kreftregisteret 2016, data 2002–2011. Yngvar Nilssen i Kreftregisteret peker på at «Generelt så vet vi at de som blir operert, har en mye bedre prognose enn de som ikke blir operert.» Hvordan er ulikheten i kreftbehandling nå, og kan statsråden leve med dette?»
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2016-11-30:
Pakkeforløp er vi akkurat like for som statsråden. Kreftstrategien som pakkeforløpene bygger på, lå klar da statsråden tiltrådte. Da het det riktignok helhetlige pasientforløp. Jeg er enig med statsråden i at pakkeforløp er et «catchy» og godt ord. Poenget er at det skal virke. Jeg ønsker noen tanker fra statsråden om pakkeforløpene. De sikrer behandling ved mistanke om kreft og gir samme utsjekk og forløp for alle. Det er en god kvalitetsheving – vi er helt enige om det. Men hvordan kan man forebygge det utgangspunktet hver enkelt stiller med til første avtale hos sin fastlege når man har mistanke om kreft? Hvordan vil statsråden si at denne regjeringen forebygger de sosiale ulikhetene som gjør at man stiller ulikt når man møter hos sin fastlege med mistanke om kreft?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2016-11-30:
Vi vil ikke kalle psykisk syke mennesker for pakker. Vi kommer nok tilbake til den debatten. Også for psykisk syke ønsker Arbeiderpartiet helhetlige pasientforløp med forutsigbare rettigheter. Vi blir nok ikke enige om historieskrivingen, men jeg har lyst til å utfordre statsråden litt på prioriteringsmeldingen som han selv viste til. Vi vet at ukritisk screening med tanke på å oppdage kreft kan føre til funn som må avklares ytterligere, og tar mye ressurser fra behandlingsapparatet. Det er en av grunnene til at man er nøye når man reviderer screeningprogram. Det er også slik at mange private tilbyr slike tjenester som screening er. I hvilken grad mener helseministeren at eventuell overbehandling som følge av at screening også tilbys privat, kan påvirke den ulikheten i helsetjenesten som vi ser i dag?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-30:
Med all respekt, statsråden kan ikke stå her og si at arbeidet med lavutslippssoner er prioritert av denne regjeringen. Da vi først vedtok noe i mars 2016, som samferdselsministeren nektet å følge opp, ble vi nødt til å vedta et eget lovforslag. Da samferdselsministeren sendte ut dette på høring, innebar forslaget til lavutslippssoner at det ikke var mulig å ta det i bruk i Bergen eller i Oslo, gjennom de begrensningene som lå der. Feilinformering overfor Stortinget eller tildekking av virkeligheten, er ikke greit. I fjor vinter sto Erna Solberg skolerett her fordi vi gikk nok en vinter i møte der vi ikke hadde lovgivning for lavutslippssoner eller for miljødifferensierte avgifter, og der det ikke var gjort noe med svevestøvet. Vi står her fortsatt, og vi har ingen av disse virkemidlene på plass. Derfor er spørsmålet mitt: Kan statsråd Høie forsikre oss om at han vil være pådriver for å sørge for å få på plass lavutslippssoner og for Oslo kommunes mulighet til å femdoble takstene i akuttsituasjoner denne vinteren?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-11-30:
Jeg deler den virkelighetsbeskrivelsen representanten Solhjell her kommer med, og er enig i det aller meste, tror jeg faktisk, som representanten sa. Her har vi en situasjon for mediehusene i Norge, for mediemangfoldet, som utvikler seg ganske dramatisk, og det skjer raskt. Det som er vanskelig for oss politisk, som er opptatt av å ta vare på et mediemangfold, er å vite svaret på hva som er riktig å gjøre. For endringer skjer så dramatisk fort, og det er heller ingen andre som kommer opp med et tydelig svar på hva som er riktig å gjøre. Derfor ser jeg frem til å få legge frem en stortingsmelding før jul som omhandler finansiering av NRK. Jeg og regjeringen er opptatt av at vi skal ha en sterk allmennkringkaster i dette landet, men vi er også opptatt av at vi skal ha en kommersiell allmennkringkaster som også er med og gjør allmennkringkastingen vår bedre. Derfor kommer jeg også med en stortingsmelding som omhandler en kommersiell allmennkringkaster. Men i tillegg har vi også alle avisene, og jeg er bekymret når jeg ser hvordan opplagstallene deres nå går. Noen er godt i gang med omstilling, nyskaping, innovasjon, og det er gledelig å besøke noen av mediehusene som nå ser at antallet abonnementer på nett går veldig raskt opp, men det er også veldig, veldig mange aviser som sliter. Der er jeg opptatt av at vi kan se på moderne mediestøtte som gjør at de har gode vilkår i tiden fremover.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-11-30:
Jeg vil minne om at representanten Solhjell og jeg for noen måneder siden ble enige om at det var et initiativ regjeringen skulle komme med i spørsmålene knyttet til kommersiell allmennkringkaster. Nå kommer det en stortingsmelding, det er jeg glad for, og jeg ser også veldig frem til hvordan Stortinget kommer til å stille seg til den. Når jeg er ute og besøker mediehusene, og når de er på besøk hos meg, f.eks. som Amedia var for noen uker siden, sier de at det beste som har skjedd dem, er nettopp det regjeringen har gjort gjennom å øke likebehandling av mediene ved å innføre momsfritak for elektroniske nyhetsmedier og plattformnøytralt produksjonstilskudd. En årseffekt av det vi gjorde med nullmoms, er 350 mill. kr i støtte. Det er nettopp det tiltaket som regjeringen fikk på plass etter at den rød-grønne regjeringen sa det ikke var mulig, nemlig å innføre nullmoms, som nå virkelig har skapt en helt annen dynamikk i mange mediehus. Så er det sånn at vi satte ned et mediemangfoldsutvalg nettopp for å gi oss noen svar på hva vi kan gjøre for å tenke langsiktig, og hvilken strategi det er riktig å velge for å ivareta mediemangfoldet. De kommer med sin innstilling 1. mars, og da skal vi jobbe videre med det for å svare på det representanten etterspør.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-11-30:
Jeg er veldig glad for dette spørsmålet, for det er viktig at vi tenker på at et mediemangfold handler om at vi også har medieklynger eller sterke mediemiljø rundt om i landet. Det er Stortinget opptatt av, og det er regjeringen også veldig opptatt av, ikke minst når vi snakker om å etablere en kommersiell allmennkringkaster utenfor Oslo. Der vil jeg spent følge med på hva resultatet blir av forhandlingene etter at stortingsmeldingen om kommersiell allmennkringkaster legges frem for Stortinget. Men lokalaviser rundt om i Norge står sterkt i dag, heldigvis. For regjeringen er dette viktig å opprettholde, og det lokalavisene også forteller, er at det viktigste for dem er nettopp muligheter til omstilling, innovasjon og nyskaping som gjør at de også fanger opp de yngre leserne og får dem over på nett. Heldigvis ser vi nå en veldig positiv utvikling til at det er nettopp det som skjer med lokalavisene.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-11-30:
Mens nærmest det siste den rød-grønne regjeringen gjorde før de forlot kontorene, var å si at det var helt umulig å innføre nullmoms, som var et samlet krav fra mediebransjen, så har faktisk denne regjeringen klart å få på plass det. Det er det viktigste som bransjen sier vi kunne ha fått til, og derfor er de også veldig glade for at det er på plass, fordi det bidrar til innovasjon. Så har jeg tatt et initiativ overfor mine nordiske medieministerkollegaer og de store mediehusene om å sette oss ned i et medietoppmøte for å se hva vi kan gjøre – altså på tvers i Norden – fordi vi har mye av de samme utfordringene. Det er ikke noen enkle løsninger. Det var derfor regjeringen satte ned Mediemangfoldsutvalget, for at de skulle komme med innspill om hva som er riktig å gjøre. Jeg møter ingen, bortsett fra én representant, én person, som har enkle løsninger på det. Det er representanten Grande, som åpenbart sier at dette er bare å løse over natta. Dessverre er det mer komplisert enn som så.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-11-30:
Posten distribuerer aviser i abonnement på lørdager. Fra nå av må avisene leveres ved bruk av avisenes egne avisbud, og områder uten avisbuddekning har inngått denne avtalen med Kvikkas. Norge er det eneste landet i Norden som har en ordning med statlig støtte til avisdistribusjon. Jeg fikk en telefon nylig fra en person i Hallingdal som hadde abonnert på Klassekampen og Aftenpostens lørdagsutgave i mange, mange år, og som nå var helt fortvilet, for mens Klassekampen har fellesdistribusjon med Hallingdølen og man får den lørdag morgen, er ikke så tilfellet med Aftenposten. Derfor er det også litt opp til mediehusene hvordan de håndterer dette. Grunnen til at dette er gjort, er at postvolumet synker kraftig. Nå ser vi at Kvikkas har levert mye bedre resultater bare på kort tid, og jeg tror at dette er en ordning som vil komme godt på plass etter hvert.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-11-30:
Først vil jeg si at jeg igjen ønsker å gi all honnør til Venstre for at de ikke ga seg i sin kamp for nullmomsen. Det er veldig bra, og det er det veldig mange norske mediehus og aviser som er veldig glade for, for det er nettopp det som hjelper dem. Så til det interessante spørsmålet som jeg er helt enig i er en viktig del av mediemangfoldsutfordringene våre – hvordan vi skal sikre at vi blir møtt med andre stemmer enn bare dem som er enige med oss selv. Det håper jeg vil være mulig, også etter at vi får innspill fra mediemangfoldsutvalget, som jeg igjen vil vise til, om hvordan vi kan sikre norskprodusert journalistisk innhold. Det er viktig for om vi skal bidra med statsstøtte, men også for en mangfoldig debatt som gjør at vi ikke bare sitter og sensurerer oss selv, men at også andre stemmer kommer til uttrykk.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-11-30:
Ja, jeg mener at det er en viktig oppgave for oss politikere hele tiden å stoppe opp og se om det er ordninger vi kan gjøre bedre. Det mener jeg vi har gjort i dette tilfellet. Regjeringen prioriterer arbeid, aktivitet og omstilling i våre budsjetter. Arbeidet med å nå ut til et stort og mangfoldig publikum med kulturtilbud er viktig for regjeringen, og jeg forutsetter at alle aktører og institusjoner arbeider målrettet og systematisk med det som en naturlig del av sin ordinære drift. Kulturutredningen tok utgangspunkt i at demokrati, rettferdighet og mangfold er de verdiene som på overordnet nivå begrunner offentlig støtte til kulturlivet. Kunst- og kultursektoren skal bidra til en levende og kritisk offentlighet gjennom produksjon av kunst og kultur av faglig høy kvalitet og ved å nå ut til varierte publikumsgrupper. Det er et mål å sikre alle adgang til kulturelle fellesgoder som teater, konsert, opera og museer, og støtte former for ulike kulturvirksomheter i ulike grupper i befolkningen. Siden 2013 har vi fjernet en del ordninger som etter hvert viste seg ikke å fungere like bra som opprinnelig tenkt. Til gjengjeld satser regjeringen på mer treffsikre tiltak mot sosial ulikhet i kulturbruken, som f.eks. Krafttak for sang, som Talent Norge, som Kulturtanken – DKS. Krafttak for sang er et eksempel på en ordning som vi mener når ut i mye større grad. Det er bygget opp rundt fem delprogrammer, og gjennom pilotprosjekter har flere tusen beboere på institusjoner, skoleelever, asylsøkere og flyktninger og innbyggere i utvalgte kommuner bidratt til å teste ut modeller som skal føre til mer og bedre sang og kultur ut i hele Norge. Det er et prosjekt som er veldig vellykket, og er ett av de prosjektene som erstattet en av de opprinnelige ordningene som viste seg ikke å fungere så bra. For eksempel kunne Rikskonsertene etter at ordinære offentlige konserter ble flyttet til Norsk kulturråd og Konsert på jobben ble avviklet, satse fullt og helt på omstilling og opprusting av Den kulturelle skolesekken og heller bli til Kulturtanken – DKS, for nettopp å nå det målet som representanten er opptatt av, et mål som vi deler, hvordan kultur skal nå ut til alle, ikke bare enkelte deler av befolkningen som er oppvokst med det, som har blitt lært opp til det, som har midler til det, og som prioriterer det.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-11-30:
Det gleder meg å høre at det ute i fylkene også foregår mye bra arbeid for å tilrettelegge i større grad for at flere unge skal ha muligheten til å oppleve god kunst og kultur. Kulturkortet for ungdom ble rett og slett fjernet fordi det var veldig ulik praktisering fra fylke til fylke. Og så viste det seg at det var stadig færre fylker som var interessert i å søke staten om midler fra ordningen, og det gjorde at man la den ned. Et annet eksempel er Den kulturelle nistepakka. Den ble avviklet fordi vi ble enig med Rikskonsertene om at det var bedre heller å prioritere barn og unge enn Konsert på jobben for voksne folk. Jeg deler representantens ønske om at vi skal nå ut til særlig utsatte grupper, og at det må være en viktig prioritering for oss kulturpolitikere.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-11-30:
Det å nå frem til ungdommen og at de skal ha god tilgang til kunst- og kulturopplevelser over hele landet, uansett familiebakgrunn, uansett økonomi, er viktig for regjeringen. Derfor er jeg glad for at representanten også nevner korps, for vi har nå gjort 2018 til Musikkorpsenes år. Det har jeg veldig stor tro på knyttet til hvordan vi kan nå ut til og rekruttere flere barn og unge som kan få gleden av å delta i korps. Så vil jeg minne om at Norge er et av de landene i verden med høyest andel statlig finansiering av kulturlivet. Det er jeg veldig glad for. Regjeringen er opptatt av at vi skal ha en høy andel statlig finansiering av vår kunst og kultur nettopp for at alle deler av folket skal ha muligheten til å benytte seg av de tilbudene.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-11-30:
Gaveforsterkningsordningen ble opprettet av regjeringen i 2014 for å stimulere til økt privat finansiering av kulturlivet. I 2016 er ordningen utvidet fra å gjelde museer til å gjelde alle kunst- og kulturområder. Ordningen innebærer at 1 mill. kr i gave utløser 250 000 kr i statstilskudd, og regjeringen foreslår å styrke ordningen med ytterligere 6,15 mill. kr til totalt 51,1 mill. kr i statsbudsjettet for 2017. Hensikten med det, og med denne ordningen, er å motivere og belønne kulturvirksomheter til å jobbe mer systematisk mot private givere for å skaffe seg flere finansieringskilder og kommunisere sin aktivitet bedre med omgivelsene og publikum. Tilskudd fra ordningen kommer ikke private givere til gode. Det er kulturvirksomhetenes egen innsats og egne prosjekter som bestemmer hvem som skal få gleden av offentlige kulturkroner. I tillegg er tilskuddet fra gaveforsterkningsordningen avhengig av at man først har fått i stand en avtale og utbetalinger fra en privat giver. Hittil har 98 ulike kunst- og kulturinstitusjoner fått tilskudd fra gaveforsterkningsordningen. Midlene har uten unntak blitt kanalisert til kulturpolitiske gode tiltak som det er uproblematisk å tilgodese med offentlige midler. Ordningen krever dessuten lite byråkrati å forvalte og fungerer også som et maktspredende tiltak ved at det er den enkelte institusjon som bestemmer hva tilskuddet skal anvendes til. Staten stiller ikke andre krav enn at midlene forutsettes brukt innenfor rammen av vedkommende institusjons formål, som det er formulert i vedtektene. Det er sikkert mulig å konstruere tenkte eksempler på «rike sponsorer» som legger føringer for bruken av kulturmidler. Det har imidlertid lite med virkeligheten å gjøre. I realiteten er det styret og ledelsen ved de respektive kulturinstitusjonene som avgjør hvilke tiltak som skal prioriteres innenfor tilgjengelige ressursrammer. Dersom Stortinget slutter seg til forslaget om å bevilge 50 mill. kr til gaveforsterkning i 2017, vil det innebære at kvalifiserte ledere og styrere ved et stort antall kulturinstitusjoner vil kunne bestemme bruk av ikke bare den summen, men i tillegg over 200 mill. kr som kommer som gave fra private givere – til sammen er det 250 mill. kr vi snakker om. Dette handler om å gi kultursektoren gode økonomiske ankerfester også utenfor statsbudsjettet. Gaveforsterkningsordningen har vist seg å være et instrument som fungerer. Kultursektoren tilføres ekstra ressurser, og de mottakende institusjonene får også armslag for å gjennomføre prioriterte tiltak.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-11-30:
Nå står jeg her med oversikten over dem som har fått, og det er heldigvis mange gode kulturtiltak og aktører både i Nordland, Troms og Finnmark som har fått midler gjennom gaveforsterkningsordningen, og som da har utløst statlige-private midler i tillegg, som gjør at de kan prioritere tiltak de ellers ikke kunne gjort. Det er en god spredning rundt i hele landet. Jeg viser også til en bedriftsundersøkelse om sponsing fra 2013, som viser at antall bedrifter som sponser, er høyest i utkantstrøk. Det er Finnmark, fylket som representanten kommer fra, og det er Sogn og Fjordane, Møre og Romsdal og Nordland som kommer høyest – og best ut – i denne undersøkelsen. Men jeg tror at vi kan bli enda bedre på å utløse gaver og midler fra andre for å forsterke kultursektoren enda mer og gjøre den enda mer robust, ikke bare ensidig avhengig av statsbudsjettet.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-11-30:
Nå er det jo opp til giverne selv å avgjøre hvem de vil gi til, og det er særlig etter et utstrakt arbeid fra institusjonene selv. Så har ikke representanten Pedersen og jeg et helt likt utgangspunkt når det gjelder politisk detaljstyring og innflytelse. Jeg synes at det er fantastisk at kulturlivet selv er med og får inn midler, og jeg mener at det er ikke et gode at politikerne er de som skal sitte og avgjøre hvem det er som er best skikket til å motta statlig støtte i ethvert tilfelle. Når vi ser på veldig mange andre land, og særlig land som vi kan sammenligne oss med, er det veldig høy andel av privat finansiering av kulturlivet. Det er nesten ingen andre land i verden som har en så høy statlig finansiering av kulturlivet. Så det kommer til å bli et større mangfold i kultursektoren. Det tenker jeg er bra, og så håper jeg at også samiske prosjekter vil få veldig god nytte av gaveforsterkningsordningen og få styrket budsjettene sine i årene framover.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2016-11-30:
Jeg takker for spørsmålet. Regjeringen har gjennomført endringer av tippenøkkelen sånn at fra 2015 har hele 64 pst. av det årlige overskuddet fra Norsk Tipping gått til idrettsformål. Til sammenligning var det i 2012 bare 45,5 pst. av overskuddet som ble avsatt til det formålet, sånn at overføringen til idrettsformål har økt betraktelig i denne regjeringsperioden. Denne endringen blir i særlig grad begrunnet med behovet for å styrke tilskuddet til bygging og rehabilitering av idrettsanlegg i kommunene, fordi vi vet at noe av det viktigste for økt idrettsaktivitet i befolkningen er nettopp å ha tilgang på anlegg. Det har nå regjeringen fulgt opp med detaljfordeling til de ulike idrettsformålene. Det ble i 2016 avsatt hele 1,2 mrd. kr til idrettsanlegg i kommunene. Det er 0,5 mrd. kr mer enn i 2012, eller en økning på 72 pst. Dette har resultert i at forholdet mellom tilgjengelige midler og det totale behovet har minket, dvs. at hundrevis av anleggseiere vil oppleve å få penger innvilget raskere enn tidligere. Det letter anleggseiernes behov for mellomfinansiering og bidrar til at de kan prioritere å bruke ressurser på aktivitet i anleggene de har bygd opp. Regjeringen vil fortsette å prioritere idrettsanlegg ved fordelingen av Norsk Tippings overskudd. Regjeringen mener at den store økningen av spillmidler til idrettsanlegg synliggjør en betydelig satsing. Midler til formål har økt betydelig både gjennom tilskudd og gjennom kompensasjon av merverdiavgiften, som viser også en klar prioritering av idrettsanlegg, selv i utfordrende økonomiske tider, der andre samfunnsformål opplever reduserte overføringer.