trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Gerd Janne Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2006-11-28:
Forslaget til neste års budsjett og innstillingen fra finanskomiteen viser at det flertallet som nå styrer kongeriket, vil ha verdiskaping i hele landet. Det er svært gledelig for den som kommer fra et distriktsfylke der tradisjonelle næringer som landbruk og industri står for en stor del av verdiskaping og sysselsetting. Dette er viktige satsingsområder for dagens flertallsregjering. Landbruket i fylket hvor jeg kommer fra, er optimistisk og utviklingsorientert. De sitter aldeles ikke og henger med hodet, men er svært aktive som matprodusenter og opplevelsesprodusenter. For landbruket representerer ikke bare matproduksjon. Det er også en viktig aktør for at vi skal kunne utvikle nye næringer innenfor f.eks. reiseliv. Det åpne kulturlandskapet, gårdene som produserer og selger gårdsmat, og gårdene som tar i bruk sine mange bygninger og er vertskap for dem som kommer på besøk, representerer et mangfold og en kreativitet vi kan savne mange andre steder. Mange gårder åpner også opp for aktiviteter som Grønn omsorg eller «Inn på tunet», som tiltaket nå heter, der barn fra skoler i kommunen kan komme og få undervisning i ulike fag. Jeg kunne ha nevnt flere eksempler, men det får holde. Når jeg leser Fremskrittspartiets forslag til statsbudsjett, blir jeg mer enn forundret. Hvordan tenker det partiet seg at det skal se ut på norske bygder – eller skal vi si i ulike landsdeler – med sitt forslag til kutt i jordbruksavtalen? Med et kutt i jordbruksavtalen fra et år til et annet på 6,7 milliarder kr ville dramatikken blitt stor for det norske landbruket. Det ville nok ikke bare blitt slutt på matproduksjonen på gårdene og i næringsmiddelindustrien, men bosettingen i store deler av landet vårt ville endret seg radikalt. Det åpne kulturlandskapet vi så stolt viser fram, ville nok bare eksistert på bilder fra gamle dager. Et slikt forslag har ingen rot i virkeligheten, og en kan undres over at det fremmes i ei tid da Fremskrittspartiet tar mål av seg til å være en regjeringspartner på borgerlig side i 2009. Et annet satsningsområde for den rød-grønne koalisjonen er, som representanten Borten Moe også var innom, skogbruk. I mitt fylke representerer skogen den aller største eksportnæringen vi har. Størst er papirindustrien, men også trelastindustrien står for viktig verdiskaping. Under Bondevik II hadde skognæringen trange kår, og skogeierne så seg ikke tjent med å avvirke skogen. Nå er det ny optimisme i skogbruksnæringen, og de ønsker atter å bidra med tømmer til Norske Skog og til trelastnæringen. Når vi plusser på satsing på øking i overføringene til kommunene, utbygging av bredbånd, småsamfunnssatsing, gjennomføring av Kulturløftet osv., er dette et budsjett som sprer optimisme i hele landet. Ungdommen forstår at det går an å bo og arbeide også utenfor de største byene våre, at det faktisk går an å arbeide og leve det gode liv hvor som helst om en ønsker det, og det legges til rette for det. Det tror jeg gagner oss alle sammen.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2006-11-28:
Nok er nok! En lang dag og kveld med skryt og eventyrfortellinger fra regjeringspartiene har faktisk blitt i overkant. Presidenten satte dagens møte, men sannelig var det finanskomiteens leder som fra første stund satte tonen. Framover «vil vi se de klare linjene», sa Karl Eirik Schjøtt-Pedersen og svartmalte alt annet enn Regjeringens egen politikk. Både statsråder og representanter har fulgt opp. «Profilen er veldig klar», sier næringsministeren. Jeg ønsker meg verken Regjeringens klare linjer eller profil, snarere tvert imot. Både Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet forherliger de faktiske forhold. Riktignok får kommunene økte ressurser, og det setter Høyre pris på. Men partiene unnlater å nevne at de frie inntektene i stor grad er bundet opp av alle løftene som skal innfris, og av alle tiltak som Soria Moria-erklæringen skal innføre. Det blir ikke mye frie inntekter av slikt. Dessuten er det merkverdig stille om at svært mye av de økte kommuneinntektene kommer av økt skatteinngang, som bl.a. skyldes at Høyre i regjering førte en ansvarlig økonomisk politikk, med skattelettelser og stimuleringer for næringslivet som bærebjelke. Dette har ført til økte skatteinntekter i stort monn. Lavere skatt stimulerer til økt aktivitet. Det blir mer skatt til kommunene og mer penger til velferd. Det er god Høyre-politikk. Regjeringspartienes allergi mot alt som smaker av konkurranse er direkte hemmende for landet vårt. Alle erfa-ringer tilsier at konkurranse er sunt og virker stimulerende. Det er både passiviserende og dårlig ressursutnyttelse når alt av prinsipp skal utføres i offentlig regi. Det virker meningsløst når Regjeringen stopper et vellykket prosjekt der fangetransporten i fem fylker delvis ble satt ut til et eget selskap. Det samme gjelder OPS-prosjektene, som ville ført til framskynding av viktig og etterlengtet veibygging. Det er uforståelig at Regjeringen kan sette foten ned for dette. Regjeringens manglende investering innen utdanning og forskning har fått mang en kritisk røst til å heve seg. Forskningen har både et langsiktig og et kortsiktig perspektiv. Det er svært viktig å ta vare på begge perspektivene. Gir vi bevilgninger i dag, gir vi bevilgninger for framtiden. Det er tragisk og et svært dårlig signal når Regjeringen i stedet for satsing innfører et hvileskjær. Da Høyre var i regjering, satset vi på forskning og nyskaping. Det gjør vi fortsatt. Derved vil vi sikre at investeringene fortsetter og at eksporten fortsatt er høy. Dette er viktig, fordi skaperevnen i landet vårt er en forutsetning for hele vår velferd. Og det er svært viktig at vi både videreutvikler og bevarer den.
Dag Ole Teigen (Arbeiderpartiet), 2006-11-28:
Som representant for Arbeiderpartiet har det vært spennende å se om Fremskrittspartiet i sitt alternative budsjett klarte å finne inndekning for det de selv tidligere har foreslått. I vår foreslo Fremskrittspartiet å rette opp alle skjevhetene i helseregionenes økonomi. Kostnaden ble anslått til rundt 3 milliarder kr. I sitt eget alternative budsjett legger Fremskrittspartiet inn bare 50 mill. kr til dette. Fremskrittspartiet har foreslått å slette gjelden til bompengeselskap. Kostnaden er mellom 10 og 13 milliarder kr. I budsjettet legger Fremskrittspartiet ikke inn penger. Fremskrittspartiet har også foreslått å bruke rundt 10 milliarder kr på vedlikehold av fylkesveger. I budsjettet foreslår de 200 mill. kr til en grusvegpakke. Representantforslagene fra Fremskrittspartiet og de samme representantenes forslag til alternativt statsbudsjett er to forskjellige verdener. Hvordan skal velgerne kunne stole på at Fremskrittspartiet i framtiden vil følge opp sine egne forslag? Svaret er: Velgerne kan ikke stole på det. Regjeringens budsjettforslag viser en annen retning. Vi holder løftene om å satse på velferd framfor skattelette. I statsbudsjettet for 2007 styrker Regjeringen innsatsen for skole og eldreomsorg gjennom et historisk løft for kommuneøkonomien. Både sykehusene og bistanden styrkes med 2,2 milliarder kr hver, og vi styrker transport med 2,1 milliarder kr. I tillegg øker Regjeringen satsingene på kultur og justis og innfører gratis læremidler i den videregående skolen. Fremskrittspartiet sier retorisk at de vil satse både på velferd og på skattelettelser. Det gjør de med en økonomisk politikk som ville gitt tusenvis av boliglåntakere betalingsproblemer og ført ansatte i konkurranseutsatt industri ut i arbeidsledighet. Men på tross av den hemningsløse pengebruken ser vi hvordan Fremskrittspartiet prioriterer. Når de foreslår å bruke 25 milliarder kr til skattelette og f.eks. bare 1,3 milliarder kr til sykehus, ser vi at det ene er mye viktigere enn det andre. Hvordan kan velgerne vite at Fremskrittspartiet vil prioritere helse i eventuelle forhandlinger med andre partier? Svaret er: Velgerne kan ikke vite det. I Regjeringens budsjettforslag trappes bistanden videre opp og økes med over 2 milliarder kr. Dette er en satsing som bidrar til fattigdomsbekjempelse, til utvikling og vekst, en satsing som redder liv. I Fremskrittspartiets budsjettforslag kuttes over 10 milliarder kr i bistand til verdens fattigste, fordi de mener bistanden ikke virker. Fattigdommen er brutal, og mange trenger mer hjelp. Det er ikke et argument for at bistanden ikke virker, men for at vi må gi mer. Nettopp derfor øker vi bistanden for å nå fram til flere, ikke minst i Afrika. Det er pussig hvis Fremskrittspartiet mener at mindre bistand gir mer hjelp. Hvordan skal velgerne kunne stole på at Fremskrittspartiet er opptatt av utviklingsarbeid når de ikke engang vil ha en styrt nedtrapping av bistanden, men kutter halvparten tvert over fra ett år til neste? Vi vet svaret: Velgerne kan ikke stole på det. Fremskrittspartikoden er å snakke om de svakeste, men prioritere dem som har mest.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2006-11-28:
Fremskrittspartiets medlem i finanskomiteen, Christian Tybring-Gjedde, har i dag delt sin analyse av den norske velferdsstaten med oss. Den er, som mye annet fra Fremskrittspartiet, ikke treffende, akkurat som Fremskrittspartiets forslag til løsning av problemet med bilkø inn og ut av Oslo er at vi må fjerne støtten til NSB, slik at lokaltogene måtte ha blitt lagt ned. Derfor er det selvfølgelig helt feil når Tybring-Gjedde også påstår at den norske og dermed den nordiske velferdsmodellen ikke er ettertraktet. Alt er selvfølgelig ikke helt perfekt, men det har vist seg i nyere forskning og gjennom internasjonale rapporter at det er de nordiske systemene som har klart seg best i den globaliserte økonomien. World Economic Forum, som vel ikke akkurat kan sies å være en lokalavdeling i Det norske Arbeiderparti, har lagt fram en rapport som viser at Sverige, Finland, Danmark, Island og Norge alle er på topp ti blant land i verden som har størst konkurransekraft. Ved presentasjonen av rapporten i september 2005 sa forumets sjefsøkonom Augusto Lopez-Claros at de nordiske landene deler en rekke karakteristikker som gjør dem ekstremt konkurransedyktige. Gjennom vår velferdsmodell og vår velferdsstat har vi skapt et fundament som skaper trygge, innovative og selvsikre individer. Det er trist at Tybring-Gjedde ikke har fått med seg at den nordiske modellen er noe av det hotteste som diskuteres i Europa og i resten av verden. Kanskje burde han følge stortingspresidentens råd om å reise mer for å lære, og ikke bare koke sammen egne teorier uten rot i virkeligheten. Velferdsstaten er ikke perfekt. Derfor har vi, som Schjøtt-Pedersen har sagt her i dag, lagt fram et budsjett for å gjøre den enda bedre. Vi gjør som Schjøtt-Pedersen sier, forandrer Norge skritt for skritt. Vi gjør Norge bedre!
Jan Tore Sanner (Høyre), 2006-11-28:
Jeg var nesten i tvil om jeg skulle ta ordet, for jeg følte meg litt hensatt til et vekkelsesmøte. Nå har nesten hele Arbeiderpartiets stortingsgruppe i tur og orden vært oppe på talerstolen og forklart oss hvilket forjettet land vi har kommet til ett år etter at de rød-grønne partiene har inntatt regjeringskontorene. Fra den groveste svartmaling har vi nå opplevd en rosenrød maling. Jeg tror nok at regjeringspartiene ville stått seg på en noe mer nøktern fremstilling både av hvilke resultater man har oppnådd, og ikke minst av hvilke utfordringer Norge og norsk økonomi står overfor. Forrige taler viste til en rapport fra World Economic Forum. Når man først siterer fra rapporter, bør man ha lest hele. Da bør man også se hva de skriver om behovet for å satse på høyere utdanning og forskning. Vi har en regjering som nedprioriterer høyere utdanning og forskning. Det er også lagt frem en annen rapport i dag, som jeg er litt overrasket over at finansministeren ikke benyttet anledningen til å henvise til, nemlig OECDs vurdering av norsk økonomi. Hva er det OECD skriver om norsk økonomi? Jo, til neste år nedjusterer de vekstanslagene – fra 3,7 pst. i år til 3 pst. neste år. De påpeker at Norge nå er i ferd med å få en overopphetet økonomi med flaskehalser, med høy risiko for lønnsvekst, at det er behov for et strammere finanspolitisk opplegg, og at det er behov for reformer for å øke arbeidstilbudet. Når jeg trekker dette inn på slutten av debatten, er det fordi dette er problemstillinger som Regjeringen kommer til å bale med utover i 2007. Det betyr at den finanspolitiske debatten vi har hatt i dag, hvor alt bare er rosenrødt, kommer til å se litt annerledes ut når vi kommer inn i 2007. Vi vil oppleve økende rente, stadig mangel på arbeidskraft og press på lønningene – med de konsekvenser det kan få. La meg også helt til slutt si at mange talere har brukt mye tid på å beskrive forskjellene mellom Høyre og Fremskrittspartiet. Jeg har ikke noe behov for verken å forklare eller å bortforklare forskjellene i økonomisk politikk mellom Høyre og Fremskrittspartiet, for de er der. La meg bare minne om at i 2002 var både Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti mot pengepolitikken. Senterpartiet var også mot handlingsregelen. Både Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti slo inn på en tryggere vei frem mot valget i 2005. Og i den grad jeg skal komme med et vennligsinnet råd til Fremskrittspartiet på slutten av denne debatten, vil det kanskje være at man fulgte det eksemplet.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2006-11-28:
Jeg må først si at jeg er glad for at Lars Peder Brekk maner til forsiktighet og nøkternhet i debatten. La meg da bare henvise til finansinnstillingen for 2002–2003, side 205, hvor Senterpartiets medlem faktisk slår fast at man vil endre handlingsregelen for bruk av oljepenger. Med andre ord er det riktig det jeg sa, at Senterpartiet var imot handlingsregelen slik den var utformet i begynnelsen av forrige periode. Jeg registrerer at Senterpartiet justerte seg i løpet av den perioden, og jeg håper at også andre gjør det i løpet av denne. La meg til slutt slutte meg til Lars Sponheim, som pekte på likheten mellom de tre borgerlige partienes budsjettopplegg, som har svært mange fellespunkter. Jeg vil også understreke at vi ikke ville hatt store problemer med å kunne enes om det.
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2006-11-28:
Det har vært en interessant opplevelse å ha hatt gleden av å følge debatten stort sett i hele dag. Vi har hørt gjentatte innlegg fra regjeringspartienes representanter som – veldig mange av dem – har valgt å berøre Fremskrittspartiets alternative statsbudsjett. Det er veldig gledelig at man faktisk velger å fokusere på en konkurrents politiske og økonomiske politikk framfor å legge fram det man faktisk selv her i dag etterpå kommer til å vedta. Det kan vitne om flere ting. Det kan enten vitne om at man mener at det fins elementer av Fremskrittspartiets politikk som er positive, men det har vi ikke hørt mye om i dag fra disse representantene. Det er jo slik at man velger ut fra eget hode å omtale det man selv synes er fornuftig, ut fra en politisk retorikk. Tidlig i debatten fikk Fremskrittspartiet sterk kritikk for at vi angivelig bruker så mye mer penger enn alle andre. Fremskrittspartiet bruker mer penger – som altså tilsvarer 3 pst. av statsbudsjettet. Det er det vi faktisk snakker om. Mens flertallet kommer til å vedta en overføring til oljefondet på rundt 390 milliarder kr for neste år, er Fremskrittspartiets forslag ca. 366 milliarder kr i overføring til det samme fondet. Det er de forskjellene vi snakker om. Men grunnen til at det er en viktig forskjell, er selvfølgelig at Femskrittspartiet ser at det er områder i samfunnet hvor vi faktisk har gjort for lite. Veldig mange representanter for de rød-grønne skryter av hvor fantastisk Norge er. Fremskrittspartiet sier også at det er mange områder hvor det er bra, og hvor veldig mange mennesker opplever at man har det bra. Men det var jo faktisk de rød-grønne partiene som i valgkampen valgte å gjøre det til en hovedsak å snakke om bekjempelse av fattigdommen, og det har Fremskrittspartiet valgt å følge opp med konkrete forslag, f.eks. vårt forslag om at minstepensjonistene skal få en økning i sin pensjon fra neste år med 13 000 kr, et helt konkret forslag som kunne løfte veldig mange mennesker – faktisk 246 000 – ut av fattigdomskøen. Det hadde vært et konkret forslag for å ta Regjeringen på alvor. Men jeg konstaterer at Regjeringen ikke er interessert i å følge dette opp her i dag. Vi har altså fått mye kritikk for at vi bruker for mye penger. Men mot slutten av debatten får vi kritikk for at vi angivelig kutter så mye. Vi hørte representanten Klungland, som skyter både i den ene og den andre retningen og snakker om alt vi angivelig har kuttet opp gjennom årene. Nå må han nesten bestemme seg. Er det slik at Fremskrittspartiet bruker for mye penger på å prioritere disse områdene, eller er det slik at Fremskrittspartiet er det partiet som kutter på disse områdene? Det hadde vært greit å ha én retning på kritikken, ellers blir den ganske håpløs. Jeg konstaterer også at vi får skylden for en rekke forslag vi ikke har framlagt. Jeg minner om hva Per Sandberg sa tidligere i debatten, at dette året er faktisk ikke omme. Det kommer også en nysaldering, og Fremskrittspartiet kommer til å følge opp flere forslag i tråd med hvordan flertallet tidligere også har valgt å dekke inn forslag i denne salen.
Lars Sponheim (Venstre), 2006-11-28:
Jeg kan starte med å si at det var godt å høre i forrige innlegg en sindig trønder som mante til nøkternhet og til kanskje et litt mer nyansert syn enn det jeg synes har kommet fram i denne debatten – ikke minst fra regjeringssiden. Jeg synes på mange vis det har vært en slagordpreget debatt. Det har vært en debatt som nettopp har manglet mange av de nyansene som både opposisjonen og posisjonen kanskje burde ha hatt når det gjelder de vanskelige oppgavene vi står overfor, i et år da vi kanskje er helt på toppen av en høykonjunktur og de fleste burde ha vært opptatt av hvordan vi skal lande en slik høykonjunktur på en måte som ikke gir oss for store sjokkopplevelser i økonomien. Som jeg har gitt uttrykk for i mitt innlegg – og som andre fra Venstre har gitt uttrykk for i innlegg tidligere i dag – tror jeg vi bør se mer nyansert på hverandres politikk, så å si. Jeg har i dag gitt ros til Regjeringen for viktige områder som bl.a. bistand, men jeg har selvsagt også gitt ris der vi mener det er nødvendig. Jeg synes litt av dette har manglet fra regjeringshold – man har vært ganske besvergende og ikke alltid helt ærlig når det gjelder hva den foregående regjeringen har gjort, og hva den sittende regjeringen har gjort. Det jeg må si jeg er urolig over, er hvor skråsikkert mange fra regjeringssiden har turt å uttale seg med hensyn til hvor riktig dette budsjettet er dosert, og hvor bra det på alle måter vil gå. Vi kommer til å sitte sammen i denne salen de neste tre årene, vi kommer til å huske disse debattene, vi kommer til å lese referatene, og vi kommer til å konfrontere hverandre med det som har skjedd. Da burde en kanskje ha vært noe mer nøktern og nyansert, slik representanten Brekk helt på slutten av debatten mante til. Det er en renteusikkerhet. Renten kommer til å stige – jeg hadde nær sagt at det ville den ha gjort uansett hvilken regjering vi har, på grunn av internasjonale forhold. Det benekter jeg ikke. Jeg er urolig for at den sittende regjering nå lager et særnorsk jag når det gjelder denne renten. Dette vil vi helt sikkert få anledning til å diskutere mange ganger i løpet av det neste året – og de neste årene. Det burde flere ha tatt høyde for, tror jeg. Vi vil nok allerede på fredag få en særdebatt om Senterpartiets innspill i dagens debatt når det gjelder det å skape usikkerhet om hvorvidt det skal være rentefradrag eller ikke. Så er det spørsmålet om kampen om arbeidskraft, som er så åpenbart i den norske økonomien nå om dagen. Ingenting er en hardere driver i retning av sentralisering og utflytting av bedrifter – og kanskje også en særnorsk renteøkning, endring av kronekurs og andre forandringer i det norske samfunn som mange ikke ønsker. Flere burde vært mer ydmyke overfor den utfordringen. Det har jeg heller ikke hørt i debatten. Til slutt vil jeg si at alle som har lest innstillingen, ser at de tidligere regjeringspartiene med letthet kunne ha kommet fram til ett alternativt budsjett. Det som det er grunn til å avvente, er hvor Fremskrittspartiet har tenkt å plassere seg i den økonomiske politikken i årene som kommer. Det kan bli et ganske avgjørende spørsmål.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2006-11-30:
På vegne av representantene Inge Lønning, Berit Brørby, Lodve Solholm, Ågot Valle og meg selv vil jeg fremme forslag om endringer i Stortingets forretningsorden som gjelder behandling av saker om konstitusjonelt ansvar.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2006-11-30:
På vegne av Ola T. Lånke, May-Helen Molvær Grimstad og meg selv ønsker jeg å fremme et representantforslag om tydeliggjøring av forsyningssikkerheten og om å gi staten rett og plikt til ny kraftproduksjon.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2006-11-30:
I lang tid er det varslet knapphet på strøm i vinter. Lav magasinfylling, problemer med overføringslinjene til utlandet og stans i elproduksjonen ved svenske atomkraftverk sendte strømprisene til nye høyder tidligere i høst. Advarslene kom allerede sist vinter, og jeg spurte i vår statsråd Enoksen hva han ville gjøre for å dempe strømutgiftene i private hjem. I en situasjon med knapphet på strøm er det fornuftig å få folk til å spare. Derfor var det ikke for tidlig at Regjeringen i september kom med tiltak for å spare strøm i hus og hjem. Regjeringen foreslår tiltak som er lik de tiltakene tidligere statsråd Steensnæs foreslo vinteren 2003 – tiltak han delvis ble kritisert for av dagens regjeringspartier. Ja, strømdebatten og situasjonen i høst ligner på situasjonen vi hadde vinteren 2003. Da ble det brukt urimelig harde ord om daværende statsråd Steensnæs’ politikk. Men med ansvar i dag oppfører den gangs kritikere seg ganske likt Steensnæs og møter kanskje seg selv litt i døra, og det kaller vel på ettertanke. I Kristelig Folkeparti støtter vi de tiltak Regjeringen nå foreslår, men vi er overrasket over innretningen på forslagene. Hvis poenget er å bruke strøm mer effektivt og bidra til å legge om energibruken, så mener Kristelig Folkeparti tiltakene også burde inkludere støtte til rentbrennende vedovner og luft-til-luft-varmepumper. Kristelig Folkeparti er derfor forslagsstiller på dette punktet. Kristelig Folkeparti mener også at tilskuddsordningen bør ha et lengre tidsperspektiv enn den fyringssesongen vi nå er inne i. Ordningen bør gjelde fram til 2010, med evaluering underveis. En slik utvidelse i tid og innhold er nødvendig hvis vi skal få til en større energiomlegging i private hus. En utvidelse av ordningen vil også gi flere en økonomisk mulighet til å bruke denne. Representanten Heidi Sørensen var inne på det i sitt innlegg. Når det gjelder neste års budsjett, har vi mulighet for å se på dette i revidert. Kristelig Folkeparti er glad for at det legges opp til en informasjonskampanje om strømsparing. Hittil har høsten vært mild, og med høye priser har strømforbruket i november gått ned. Derfor har de verste skrekkscenarioene som vi så for oss, blitt lagt bort. Tilskuddsordningen ser ut til å hjelpe. Det er nødvendig å bruke mer penger enn Regjeringen først la opp til, og tilskuddene bidrar til en energiomlegging og større fleksibilitet hos sluttbrukerne. Dette er bra. Min oppfordring til slutt er å la tilskuddsordningen vare en stund, gjerne utvide den, for å få et bedre resultat. Kristelig Folkeparti kan heller ikke støtte Fremskrittspartiets forslag om halv moms.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2006-11-30:
Det er godt å høre statsråden si at dette ikke er slutten, men begynnelsen på en finansiering av en omlegging, og at dette skal inn i Enovas arbeid, pengepott. Men det er, slik Kristelig Folkeparti ser det, viktig at Regjeringen og energiministeren har fokus nettopp på denne delen av Enova, slik at vi får en god omlegging. Mitt spørsmål blir: Ser statsråden behov for at denne delen av Enovas arbeid trenger en evaluering på et gitt tidspunkt for at også vi i denne salen skal se om de ordningene vi legger til rette for, er treffsikre for å få den energiomlegging som er nødvendig, og som vi er enige om?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2006-11-30:
Saksordføreren prøver på en prisverdig måte å sette saken i fokus igjen. Men saksordføreren trekker noen slutninger og kaller det «puslete». Jeg synes at det ordet kan vi kanskje bruke i andre fora enn i stortingssalen, men det får stå for andres regning. Fra Kristelig Folkepartis side ser vi det ikke slik at dette forslaget som vi er med på i dag, vil være en utvanning av ordningen, for slik vi nå diskuterer det, gjelder dette 2006-penger. Meg bekjent er ikke 2006-pengene endelig debattert og vedtatt i denne salen. Dette vil også Kristelig Folkeparti komme tilbake til den dagen vi skal debattere det.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2006-11-30:
For Kristelig Folkeparti er bevaring av natur viktig, både av hensyn til det biologiske mangfoldet og for naturopplevelsene til kommende generasjoner. Dette er en viktig del av forvalteransvaret. Dagens sak dreier seg om konsekvensutredning av og folkeavstemning om vern av Vefsna. Da Stortinget behandlet supplering av verneplanen for vassdrag, ble ikke Vefsna-vassdraget foreslått vernet. Men det ble varslet av Bondevik II-regjeringen at den ville komme tilbake med en egen sak om dette når det var vurdert om verneverdiene kunne kombineres med mindre utbyggingsalternativer. Å legge denne saken ut for folkeavstemning nå, slik dagens forslag tar til orde for, synes ikke Kristelig Folkeparti er noen god idé. En flott oktoberdag i 2005 ble mange miljøseire proklamert for omverdenen. Soria Moria-gjengen delte med oss andre deres nyslåtte felles politikk. Et av punktene som ble trukket fram denne oktoberdagen, har tilknytning til det vi i dag diskuterer, nemlig vern av Vefsna. La meg sitere fra Soria Moria-erklæringen, til og med fra første punkt, under kapitlet som heter «Vassdrag» – få ting er vel tilfeldige i en regjeringserklæring, og sikkert ikke at dette er første punkt: «Regjeringen vil verne Vefsnavassdraget fra kraftutbygging ved å inkludere det i Verneplanen for vassdrag. Det opprettes næringsfond i den berørte regionen.» Av dette punktet ser vi at det har vært kjøpslåing. Det er greit, for slik er det ofte i politikken. Men på den bakgrunn var tirsdagens oppslag på Kveldsnytt i NRK nokså overraskende. Der så og hørte vi en energiminister som ikke kunne eller ville forskuttere saken eller dens innretning. Dette er oppsiktsvekkende all den tid regjeringserklæringen er så klar. Men i går kom tilbaketoget. Ja, jeg må få lov til å spørre om ikke dette nyhetsoppslaget avslører de indre motsetninger mellom regjeringspartiene også her. Jeg skjønner at alle som får møte landets statsminister og i tillegg flere statsråder, blir begeistret. Men møter skaper ofte forventninger. Det ser vi skjedde også hos ordføreren fra Hemnes, som sier til Nationen: «(…) regjeringen åpner for dialog med oss, slik at vi skal diskutere de forskjellige vernealternativene og hvilke konsekvenser det får for oss.» (…) Jeg tror alle liker å vite hva en skal forholde seg til. Jeg ber om at også Stortinget får denne avklaringen fra energiministeren om hva Regjeringens politikk er i forhold til vern av Vefsna. For Kristelig Folkeparti er en full utbygging av Vefsna uaktuell, både på grunn av naturinngrepene og også fordi vi trenger å bruke vår politiske energi på å få fram nye fornybare energikilder.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2006-11-30:
Kraft fra mikro- og minikraftverk gir verdifull, miljøvennlig energi og er en god biinntekt for mange grunneiere. Når miljøhensyn tas, så er dette god miljøpolitikk. Mikro- og minikraftverk er vel egentlig et godt Kinderegg. Dagens sak dreier seg om å delegere konsesjonsmyndighet for mikro- og minikraftverkene til den enkelte kommune. Kristelig Folkeparti mener prinsipielt at avgjørelser skal tas så nær dem saken angår, som mulig. Derfor henger god kompetanse og nærhet sammen. Samtidig er det viktig at vi alltid ser helheten. Mange vassdrag ligger i ulike kommuner. Å se vassdraget under ett vil, slik jeg ser det, være viktig, slik at vi også ser ulike utbygginger under ett. For utbyggerne er saksbehandlingstid viktig. Det er det også for oss. Derfor støtter Kristelig Folkeparti forslaget om at det bør innføres tidsfrister for behandling av disse sakene, på lik linje med det som står i plan- og bygningsloven. Når vi snakker om saksbehandlingstid, er jeg også opptatt av at vi skal ha en riktig saksbehandling. På et av mine mange kommunebesøk denne høsten, har jeg møtt en del mini- og mikrokraftutbyggere som har satt i gang, eller som går med ideer og tanker om å gjøre det. Dette er grunneiere og bønder med stor evne til å stå på. Det trengs når en leser NVEs detaljerte kommentarer til kvalitetssikringene av ulike konsesjonssøknader. Ting skal være riktig, ting skal være nøyaktig. Men det må ikke være slik i 2006 at grunneiere må søke konsulenthjelp for å klare å utarbeide konsesjonssøknader, slik disse grunneierne blir anbefalt. Det må være lov å stille seg spørsmålet også i vanskelige saker, om en bør gjøre dem så vanskelige som en nå har gjort dem sett i forhold til hva som skal dokumenteres. Regjeringen tar til orde for å utrede om det kan være hensiktsmessig å delegere kompetansen til å fatte vedtak om hvorvidt mikro- og minikraftverk skal være konsesjonspliktige. Kristelig Folkeparti ser fram til at denne utredningen blir ferdig. Slik Kristelig Folkeparti ser det, er det viktig at de grepene vi tar på dette området nå, er helhetlige. Vi mener derfor at en eventuell delegering av konsesjonsmyndigheten, som ligger under vannressursloven, må ses i sammenheng med miljø- og ressursforvaltningen, som planlegges i regionene.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2006-11-30:
Jeg skal stille et helt enkelt spørsmål som jeg håper statsråden kan svare ganske enkelt på, så vi ikke drar ut denne debatten mer. Spørsmålet går på om statsråden er enig i at delegering etter vassdragsloven bør være et tema i den varslede stortingsmeldingen om regional forvaltning.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2006-11-30:
Det var SV-representantens innlegg som fikk meg til å reagere litt, og det er det jeg i utgangspunktet vil kommentere. Jeg merket meg at etter SVs syn bør vi ikke ha fjernsynsreklame for politiske syn, fordi det kan villede mottakeren, og fordi noen har mer penger enn andre. Den samme begrunnelsen kunne man også brukt for å forby all reklame, og det er kanskje det som er SVs mål: Vi kan ikke la RIMI få reklamere på tv fordi Kiwi ikke har så mye penger, og vi kan ikke la Coca-Cola få reklamere, fordi en del av reklamen muligens kan villede noen mottakere til å tro at man blir overlykkelig og får et fantastisk liv bare man kjøper en flaske Coca-Cola. En annen ting som jeg reagerte på i SVs innlegg, var at man kategorisk slo fast at et slikt forbud ikke var i strid med Grunnloven. Nå er det nytt for meg at SVs representant May Hansen er grunnlovsjurist og ekspert på det området. Men det står vitterlig i proposisjonen at det er strid blant de lærde grunnlovsjurister om hvorvidt dette forslaget er i strid med Grunnloven. Slik sett er det noen jurister som mener at det er det, og noen som mener at det ikke er det. Men vi er altså i den heldige situasjon at vi har May Hansens kunnskaper på dette område. Det vi diskuterer, er begrensninger i ytringsfriheten. Noen mener at om man har begrensninger i ytringsfriheten, har man ikke ytringsfrihet, men en begrenset rett til ytring – begrenset av hva det politiske flertall vil tillate. Det politiske flertallet består i dette tilfellet av SV, Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti. Jeg merket meg at representanten for Senterpartiet hevdet at vi ville regulere dette ved å pålegge tv-selskapene å fordele tid til de ulike partiene osv. Når jeg tok frem dette som eksempel, var det fordi man har gjort dette i andre land. Jeg sa ingen ting om hva vi faktisk ønsker, og hvordan dette bør organiseres i Norge. Avslutningsvis: I Venstres innlegg ble det påpekt at man har en stadig sammensmelting av teknologiene. Da blir det et paradoks når vi kan se tv-reklame på bredbånd på nettet. Og jeg har aldri egentlig forstått dette at når man driver valgkamp, så kan man kjøpe reklame på nettet, man kan kjøpe helsider i avisen, man kan kjøpe masse tid i lokalradioen, mens det å kjøpe litt reklametid i en lokal tv-stasjon skal være forbudt. Det har jeg vanskelig for å forstå.
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-11-30:
Spørsmålet vi diskuterer nå, dreier seg om ytringsfrihetens grenser. Ytringsfriheten er et sentralt og grunnleggende prinsipp i vårt samfunn, i vårt demokrati. Det bør vektige og meget gode begrunnelser til før man gjør innskrenkninger i det som er ytringsfrihetens utgangspunkt, nemlig at vi skal kunne si det vi ønsker å si. I denne saken er det, så vidt Høyre kan se, ikke anført spesielt gode grunner for at man skal gjøre en innskrenkning i ytringsfriheten. Saksordføreren nevnte på vegne av regjeringspartiene at politisk reklame eller reklame for livssyn er ikke noe vi trenger. Nei, trenger – det kan nok være, det, det er mye vi ikke trenger. Men det er jo heller ikke slik at ytringsfriheten skal begrenses ut fra et slikt resonnement. Begrensningen må jo skje ut fra mye strammere prinsipper enn det som der beskrives. Det var også sagt at det var viktig å ha reelt like vilkår. Ja, det kan være det. På den annen side har vi jo da reklame f.eks. innenfor det politiske og masse andre plattformer, aviser, det lages foldere, det lages politisk agitasjonsmateriale fra partiene i valgkampene. Det er jo stor forskjell på i hvilken grad man har økonomisk rygg til å gjøre det, og TV-mediene er vel tross alt ikke så forskjellige at det skulle være grunn til å ha spesielle regler akkurat for dette. Derfor går vi inn for å støtte forslaget fra Fremskrittspartiet og Høyre, om at reklame for livssyn og politiske budskap bør være tillatt i vårt land.
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-11-30:
SV «må bare ha det» – jeg føler meg ikke dypt bekymret i forhold til hvordan vi skulle nærme oss den problemstillingen. Jeg må si det er til ettertanke hvordan man vekter et grunnleggende demokratisk prinsipp som ytringsfriheten. Det problemkomplekset som knytter seg til hva ytringsfrihet skal være, må vektlegges vesentlig mye mer enn hva vi trenger, hva vi liker, hva vi synes vi må ha, eller hvorvidt vi ville orke å tenke tanken på å ha Haga, Meltveit Kleppa eller andre på skjermen med jevne mellomrom – selv om jeg innrømmer at det også fremstår som ganske alvorlig, med tanke på hvordan man skulle leve med det. Når jeg bad om ordet, var det først og fremst for på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre å meddele at vi ønsker å støtte Venstres forslag subsidiært. For så vidt som det prinsipielle grunnlag er felles i våre forslag, ser vi nok at det vil være temaer innenfor Venstres forslag som senere vil kunne være gjenstand for debatt. Men det som det er viktig å få frem her, er det prinsipielle grunnlag og det prinsipielle fellesskap som er mellom våre partiers tilnærming til spørsmålet om ytringsfrihet og hva som må være ytringsfrihetens grenser. Vi slutter oss altså til Venstres forslag subsidiært.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-11-30:
Kringkastingsloven setter i dag forbud mot reklame for livssyn og politiske budskap i fjernsyn. Ved flere anledninger er dette forbudet foreslått opphevet, men forbudet er opprettholdt av Stortinget. Regjeringa foreslår nå gjennom behandlingen av denne meldingen å opprettholde det forbudet. Det er SV glad for. Reklame for livssyn og politiske saker, argumenter eller ideologier dreier seg i stor grad om overbevisninger av personlig karakter, og slik reklame kan virke støtende for mange mennesker. Politisk reklame kan gi mottakerne et skjevt bilde av kompliserte spørsmål som egner seg i helt andre fora og i en åpen debattform, ikke i et innpakket budskap som påvirker i en bestemt retning, og som kan villede mottakeren. Den erfaringen har vi jo alle når vi ser på ordinær reklame som sendes daglig i fjernsynsmediene. Reklameproduksjon og kjøp av framvisninger i beste sendetid er meget kostbart. Det vil oppstå skjevheter i forhold til hvem som har nok ressurser til å kunne kjøpe seg denne type formidling, og hvem som ikke har det. Det er ikke ønskelig fra SVs ståsted ytterligere å forsterke de skjevhetene som allerede finnes når det gjelder ytringsfrihet og informasjonstilbud. En rekke andre europeiske land har også forbud eller begrensning i adgangen til å sende reklame for politiske budskap, som f.eks. Danmark, Storbritannia og Tyskland. De mest brukte argumentene mot forbud mot reklame for livssyn og politiske budskap i fjernsyn er at det begrenser ytringsfriheten. Dette er vi uenig i. Opprettholdelse av forbudet begrenser ikke ytringsfriheten. Alle partier, interesseorganisasjoner og religiøse organisasjoner har mange muligheter til å ytre seg i den offentlige debatten – det kan være hjemmesider, arrangerte møter, diverse materiell som sendes ut, debatter gjennom massemediekommunikasjon som TV, radio, webmøter, stands, demonstrasjoner osv. Forbudet er verken i strid med Grunnloven § 100 om ytringsfrihet eller et hinder for fortsatt å stimulere og styrke gode rammer for politisk debatt og en demokratisk valgprosess. Fjernsynet er et medium med stor kontaktflate og spesielt sterk gjennomslagskraft med stor innvirkning på meningsdannelsen. Reklame på fjernsyn påvirker og treffer flere enn reklame i andre medier. Skulle aktørene bli holdt utenfor på grunn av manglende finansielle ressurser, ville det være et brudd på prinsippet om like muligheter til å fremme sitt budskap. Ytringsfriheten skal gjelde for alle. Det er allerede mange i dag som ikke har noen stemme inn til storsamfunnet, som stoppes av f.eks. fordommer og manglende muligheter for å snakke sin sak. Politisk reklame og livssynsreklame på fjernsyn vil forsterke disse forskjellene.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-11-30:
Undertegnede er ikke jurist, hun er jordmor. Jeg vil vise til at det er en rekke land som har forbud mot eller begrensninger i muligheten til å vise politisk reklame på fjernsyn, at Grunnloven § 100 ikke er til hinder for å videreføre det som er dagens kringkastingslov, og at dagens forbud heller ikke er i strid med Den europeiske menneskerettskonvensjonens artikkel 10. Når det gjelder fjernsyn som medium, vet vi helt klart at det påvirker i en helt annen grad enn det andre medier gjør. Og SV har hver gang dette spørsmålet har vært oppe, vært helt klar på at vi ønsker at den politiske debatten skal være åpen. Det skal være mulighet for alle til å delta. Det er faktisk slik at det er veldig kostbart å kjøpe sendetid i fjernsyn. Dette vil gå ut over de små partiene, og det vil begrense de små partienes mulighet til å ytre seg på lik linje med andre. Det mener vi faktisk er problematisk i forhold til den demokratiske prosessen som et valg i Norge er. Derfor er vi imot det. Jeg mener at mange reklamer er ganske villedende, og jeg ønsker det personlig heller ikke. Vi kan f.eks. ta Tine melk – «må bare ha det». Hva hvis man hadde fått overført det i politisk sammenheng – «må bare ha det»? Jeg mener faktisk at den politiske debatten blir svekket av politisk reklame på fjernsyn.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-11-30:
Det er helt klart at Fremskrittspartiet i forrige periode var med på å fremme gode forslag innenfor kulturfeltet. Vi stod sammen om flere forslag. Men det var ikke det representanten sa i utgangspunktet. Representanten sa i utgangspunktet at det var Fremskrittspartiet som hadde gått i bresjen og fremmet kulturpolitikken og debatten rundt kulturpolitikken de siste fem årene i Stortinget. Det var det jeg ønsket hun skulle si noe mer om. Det har representanten nå gjort. Det jeg syns er det mest alvorlige som står i dette forslaget – og nå skal jeg referere rett fra forslaget, det er for så vidt også et svar til representanten Olemic Thommessen, det står faktisk her at man ønsker en debatt – er: «Gjennom debatten vil det bli belyst hva norsk kultur er og hva det vil si å være norsk. Debatten vil gi folk en bedre forståelse av hva som er norsk kultur og av grensen mellom norsk og fremmed kultur.» Det er faktisk det dette forslaget handler om. Derfor har debatten fra SVs side fått det innholdet den fikk. Vi mener at dette er ganske skremmende, og er derfor totalt motstander av dette forslaget. Jeg belyste det meste i mitt forrige innlegg, men dette står faktisk i forslaget.
Erling Sande (Senterpartiet), 2006-11-30:
For nokre av oss er det faktisk forskjell på sjampo og politikk. Kva for ein sjampo representanten Knudsen brukar, påverkar i liten grad kva slags samfunn vi får. Men stemmegjevinga til folk påverkar kva slags samfunn vi får, ikkje berre for dei som leverer stemma, men også for dei andre i dette samfunnet. Så står det igjen eit ope spørsmål etter representanten Knudsen sitt innlegg. Er det slik at Framstegspartiet ikkje i det heile ønskjer nokon reguleringar i forhold til sitt forslag om å tillate tv-reklame? Og dersom ein ønskjer reguleringar, kva skal desse reguleringane gå ut på?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2006-11-30:
Flertallet i komiteen går inn for at forslaget om konsekvensutredning av vern/utbygging av Vefsna samt om folkeavstemning om vern av Vefsna ikke bifalles. Det er flere grunner til at flertallet i komiteen konkluderer slik, og det er mulig at de ulike argumentene vektlegges litt ulikt av de forskjellige partiene. Det vil eventuelt framgå av debatten. Saken om vern av Vefsna er nå på høring hos lokale myndigheter, med en høringsfrist som, slik jeg har forstått det, er satt til mars. Jeg legger til grunn at mange års behandling av og debatt om denne saken, den pågående høringen og stortingsproposisjonen som skal legges fram, på en god måte vil belyse saken. Derfor er det, slik flertallet ser det, ikke behov for ytterligere konsekvensutredning. Så til spørsmålet om folkeavstemning. Venstre ser positivt på bruk av folkeavstemning, men det finnes eksempler på saker der det ikke er velegnet. Det dreier seg bl.a. om saker som allerede er avgjort. Til tross for denne ukens Vefsna-debatt legger jeg til grunn at spørsmålet om vern av Vefsna er avgjort. Den forrige regjeringen sa i forbindelse med behandlingen av «Supplering av Verneplan for vassdrag» klart fra om at den ville komme tilbake med et forslag, en egen sak, om vern av Vefsna. Regjeringspartiene i dag har i Soria Moria-erklæringen og ved en del andre anledninger slått fast at de er bestemt på at Vefsna skal vernes. Det framgår av brev fra Olje- og energidepartementet til energi- og miljøkomiteen at Stortinget vil få seg forelagt en sak om dette neste halvår, som vil danne grunnlag for et vernevedtak med bred tilslutning i denne sal. Det betyr at et bredt flertall står ved det som mange partier har gitt uttrykk for, at tiden for de store vannkraftutbyggingene er over. Det betyr videre at det ville være helt unaturlig å invitere til en folkeavstemning om en sak som er avgjort. Jeg synes også det ville være unaturlig at Stortinget eller Regjeringen fattet vedtak om at det skulle være en folkeavstemning i en eller flere kommuner. Dersom spørsmålet i realiteten hadde vært åpent, hadde en hatt mulighet til å fatte et slikt vedtak lokalt, men det ville vært unaturlig at Stortinget hadde initiert at det skulle være en folkeavstemning. La meg avslutningsvis si at jeg håper statsråden benytter anledningen til å avklare at Regjeringen til våren vil komme med et forslag om fullverdig vern av Vefsna, og ikke et sterkt redusert vern, som jublende ordførere gav uttrykk for etter å ha vært i møte med statsministeren og andre representanter for Regjeringen. Jeg registrerte at statsråden i «Kveldsnytt» forleden sa at alle muligheter var åpne i denne saken. Jeg likte bedre den varianten som ble sendt i går, der statsråden var klokkeklar på at det skulle legges fram en sak om fullverdig vern, der en kun ville akseptere de inngrep som det var åpnet for gjennom stortingsbehandlingen av Verneplan for vassdrag. Jeg legger til grunn at det blir resultatet. Med dette har jeg redegjort for hvorfor komiteen ikke ønsker å støtte det framlagte forslag.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2006-11-30:
Jeg vil takke statsråden for avklaringen. Det blir vern av Vefsna-vassdraget, og det blir ikke andre inngrep enn dem som Stortinget har åpnet for under tidligere behandlinger. Det betyr verk inntil 1 MW. Det er bra, og det var viktig å få den avklaringen. Men statsråden må forstå at den siste tids begivenheter har skapt uklarhet. Den framstilling som ble gitt på Kveldsnytt for et par dager siden – da ingenting var avklart – kunne ikke forstås på annen måte enn at det var et større handlingsrom enn det som en tidligere hadde lagt til grunn. Hvis det er slik at de signalene som ble gitt av Regjeringens representanter på møtet med ordførerne, bare var de signalene som var kjent fra før, hva var da grunnen til at ordførerne reiste hjem og var så jublende fornøyd med å ha fått et nytt handlingsrom og nye muligheter? Er det ordførerne som har misforstått de signalene de fikk i møtet med statsministeren og ulike statsråder?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2006-11-30:
Representanten Ellingsen hadde en undring som fortjener en respons. Han lurte på om en av begrunnelsene for å gå imot folkeavstemning var at denne saken var avgjort. Ja, saken er avgjort. Vefsna blir vernet. Det slo forrige regjering fast, og det slår dagens regjering fast. Da vil det gi dem som skal gå til folkeavstemning, falske forventninger og et feil inntrykk hvis man inviterer dem til å gi uttrykk for sin mening i en sak hvor en kjenner utfallet. Jeg synes tvert imot det er slik at det er viktig for politikerne å vise at de er til å stole på, og det er nemlig nettopp ved å gjøre det en har sagt en skal gjøre. Så den begrunnelsen for å gå imot folkeavstemning synes jeg er god. Under debatten er det noen som har vært inne på at Venstre og Høyre har hatt ulike syn, slik det er kommet til uttrykk her i dag. Det er rett, men i regjering kom vi fram til et felles syn. Det kom til uttrykk i suppleringen av verneplanen, hvor en la opp til vern av 50 nye vassdrag og bebudet en innstilling med en egen vernesak om Vefsna. Så registrerte jeg at Arbeiderpartiets representant Torny Pedersen avsluttet sitt innlegg med det en nærmest må kalle et siste hjertesukk, der hun sa at Vefsna blir nok vernet. Jeg kunne nok ha foretrukket at ordet «nok» var tatt ut, men i lys av de klare forsikringer som er kommet fra statsråden, regner jeg med at vi i denne debatten har fått den nødvendige avklaring.