trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Åge Starheim (Fremskrittspartiet), 2006-04-25:
Som i førre sak skal eg vere forholdsvis kort. Eg vil berre vise til det som står i vårt prinsipprogram om kommunesamanslåing. På lik linje med dei andre politiske partia har vi slege fast at det skal vere frivillig. Eg vil uttale meg om det som eg kanskje kjenner best til, forholda i Sogn og Fjordane. KS hadde ei høyring blant kommunane i Sogn og Fjordane, og det var ikkje nokon tvil om korleis kommunane såg på dette med kommunesamanslåing. Eg trur at inntil vidare vil det vere det resultatet som vil komme som svar frå desse kommunane. Så veit vi at heile tida vil det politiske landskapet forandre seg. Det kan skje at ting endrar seg såpass mykje at også kommunane i Sogn og Fjordane vel å meine noko anna. Men inntil vidare trur eg det er vanskeleg å få til kommunesamanslåing dersom det skal skje frivillig. Sjølv om det av og til vert sagt noko anna om oss, er Framstegspartiet framleis eit demokratisk parti – som set demokratiet i høgsetet – og vi vel å ta på alvor det våre lokalpolitikarar meiner. Eg trur at også i framtida vil det vere veldig avgjerande for korleis lokalpolitikarane og kommunepolitikarane oppfattar sin arbeidssituasjon – kva dei har makt og mynde over, og kva dei forvaltar. Det kan hende det skjer ting i tida, ikkje minst ut frå det som vil kunne verte resultatet av regioninndelinga og arbeidsoppgåvene – etter at ein har fått avklara det forholdet. Det kan endre forholdet til kommunepolitikarane rundt omkring i landet, men det veit vi ikkje før vi veit kva som vert resultatet. Så kan det også hende – og det får vi håpe – at det gir lokalpolitikarane ekstra interesse for å kunne fortsetje på det nivået dei er på. I mitt fylke har vi kommunar med under 1 000 innbyggjarar, og vi har kommunar som er litt større. Ut frå den debatten som KS fekk fram, var det ikkje tvil om kva som var meininga deira. Då kan ein lure på kor mange kommunar som må slå seg saman i mitt fylke dersom ein skal kome opp på eit nivå som er av ein viss storleik når det gjeld innbyggjarar. Det eg trur vil vere avgjerande for kva ein vil meine, er om ein har arbeidsoppgåver som gjer at lokalpolitikarane synest det er interessant å sitje i eit lite kommunestyre i ein liten kommune. Eg vil berre vise til det som er vårt program, og inntil det ikkje er endra, er det det vi står for. Det er likevel inga hemmelegheit, som det også vart vist til her, at det er medlemmer innan Framstegspartiet som har sterke syn på kva som bør gjerast i samband med dette. Det kan hende at ein over tid finn at ein vil endre sitt standpunkt – men inntil vidare står vi på det vi har lagt opp til.
Bent Høie (Høyre), 2006-04-25:
Etter dette innlegget er jeg ikke, i motsetning til etter statsministerens innlegg på KS’ ordførerkonferanse, overrasket og glad – jeg er ikke overrasket, men skuffet. De signalene som kom fra Regjeringens leder på KS’ ordførerkonferanse, var veldig tydelige i beskrivelsen av utfordringene ved dagens kommunestruktur, mens kommunal- og regionalministeren, som har ansvaret for området, tilnærmer seg problemet ved på den ene siden å si at det er fordeler og ulemper med små kommuner, og på den andre siden si at det er fordeler og ulemper med store kommuner. Det er helt åpenbart, men det gir allikevel ikke svar på det som er utfordringen, nemlig at den kommunestrukturen vi har i dag, på sikt vil innebære en utarming av Kommune-Norge ved at en flytter makt og myndighet til andre overordnede organer på regionalt eller statlig nivå. Det er bare å se på historien fra siste stortingsperiode, der stortingsflertallet gang på gang valgte å legge oppgaver til staten, fordi de mente at kommunene var for små. Og den utviklingen vil dessverre fortsette hvis en ikke møter dette problemet mer offensivt. Det er ikke sånn at Høyre går for frivillighet under tvang. Vårt utgangspunkt er det samme som de andre partienes, nemlig at frivilligheten skal ligge til grunn, og at vi tar frivilligheten på alvor. Etter statsministerens klare beskrivelse av utfordringene ved dagens kommunestruktur og den åpenbare trusselen i hans innlegg om at frivilligheten står sterkere dersom lokalpolitikerne i det minste viser vilje til å utrede sammenslåing, står en igjen med at Regjeringens politikk er å videreføre noe som er helt åpenbart, nemlig at en ikke straffer økonomisk kommuner som slår seg sammen – det skal ikke være ulønnsomt å diskutere kommunesammenslåing, noe annet ville jo vært veldig spesielt, men så fjerner en totalt de positive virkemidlene en har for å få i gang en diskusjon og for å kunne se løsninger lokalt. Det betyr at i motsetning til den forrige regjeringens politikk er denne regjeringens politikk den skjulte trusselen om tvang fra statsministeren; hvis kommunene ikke klarer å få noe ut av dette frivillig, så vil en komme tilbake med tvang på et senere tidspunkt. Det får vi andre registrere, men det er svært skuffende, fordi dette på sikt vil gå ut over kvaliteten på tilbudet som kommunene gir til innbyggerne sine. Det kommer helt klart fram av de utredningene som er laget.
Bent Høie (Høyre), 2006-04-25:
Det er helt riktig at jeg er fornøyd med statsministerens uttalelser. Problemet er at statsministerens uttalelser ikke følges opp med politikk fra den ansvarlige statsråden. Det er det vi har vært vitne til i dag, fordi den problembeskrivelsen som statsministeren gav, som jeg er helt enig i, ville det vært naturlig ble fulgt opp med en aktiv politikk fra Regjeringens side, mens den eneste politikken som den ansvarlige statsråden har presentert i dag, innebærer at de kommunene som gjør dette helt frivillig, ikke skal tape på det økonomisk, men de skal heller ikke tjene noe på det eller få en gevinst gjennom f.eks. stimuleringstiltak. Det innebærer at det helt åpenbart er en forskjell mellom Senterpartiets oppfatning av om kommunestrukturen er et problem eller ikke, og Arbeiderpartiets oppfatning om at kommunestrukturen faktisk er en utfordring. Det som var spesielt, var at Åslaug Haga stilte meg et konkret spørsmål, nemlig om jeg mente at hun burde sette i gang et tilsvarende prosjekt som det Erna Solberg satte i gang. Nei, det ville være helt meningsløst. Det jeg ber kommunalministeren om å gjøre, er å fullføre det prosjektet som ble igangsatt. For da det prosjektet ble igangsatt, varslet regjeringen at de i kommuneproposisjonen for 2007, som altså skal legges fram i mai, ville komme med en tilbakemelding til Stortinget om erfaringene med det prosjektet og med forslag til tiltak for å følge opp den prosessen som ble satt i gang. De konkrete eksemplene som representanten Hagebakken viste til, er alle resultater av denne prosessen. Det arbeidet førte til noen konkrete anbefalinger, som jeg refererte til i mitt innlegg. Jeg forventer derfor at kommunalministeren i kommuneproposisjonen for 2007 gir en tilbakemelding på de konkrete anbefalingene som prosjektet har ført til, og om Regjeringen vil følge det opp med en aktiv politikk som følge av statsministerens uttalelser til ordførerne, eller om den aktive politikken fra Regjeringens side kun er trusselen om tvang, som var dårlig skjult i statsministerens innlegg. Så var Hagebakken opptatt av en positiv og god dialog, og det er jeg helt enig i. Derfor er det ganske forunderlig at arbeiderpartiordføreren Reidar Pedersen i Tysvær som én av kommunene etterlyser dialog med Regjeringen. Kommunalpolitikerne som var samlet i Salten, som også Hagebakken viste til, etterlyser dialog med Regjeringen. Kommunene på Sunnmøre etterlyser dialog med Regjeringen. Og representanten Vedum kaller den diskusjonen som har vært, for en smertefull diskusjon, mens Hagebakken kaller det en god dialog. Problemet er at regjeringspartiene i denne debatten ikke i det hele tatt har gitt et svar på de utfordringene som statsministeren gav til landets ordførere.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2006-04-25:
Hva er det denne interpellasjonsdebatten egentlig handler om? Er det antall regioner vi skal ha, er det hvordan folk og kommuner skal bli tatt med i diskusjonen om grensejusteringer, er det at vi skal bruke frivillighet, eller er det tvang? Når en leser interpellasjonen, er det ingen tvil om at det er det siste representanten Tørresdal legger opp til: en diskusjon ikke om reformen som helhet, men om grenser og om hvordan vi eventuelt skal justere grensene. Jeg synes det er en rar fokusering fra Kristelig Folkeparti når vi vet hvilke debatter vi har hatt før om forvaltningsnivåene, og når vi vet hvilket rot og hvilket engasjement det har skapt når man har begynt å diskutere grensene først. Når da representanten Tørresdal begynner å nevne også navn på de kommende regionene, blir jeg ganske forundret. Jeg har tro på at Kristelig Folkeparti ønsker en vellykket reform, og ikke ønsker et politisk rot, som hun er i ferd med å bidra til i dagens debatt. Etter min og Senterpartiets mening handler en vellykket reform ikke om grensejusteringer. Reformen handler om at vi skal gi folk som er valgt, reell mulighet til å gjøre en jobb for den regionen de er valgt fra, og løse oppgaver i den regionen som er unike for den regionen. Det er en reform for å sikre det lokale og regionale demokratiet. Det er også en reform for å rydde opp i et stort og til dels uoversiktlig statlig byråkrati takket være en mangelfull styring de siste årene. Det er en oppryddingsreform der politiske beslutninger skal bli tatt av politikere regionalt, der rene byråkratiske ting som f.eks. rettssikkerhet skal sikres av et statlig byråkrati. Så når Tørresdal, og også Høie tydeligvis, i dag ønsker å diskutere grenser, mener jeg det er med på å ødelegge fokuseringen for oss. Regjeringen har lagt opp til en totrinnsrakett. Oppgavene skal på plass først og deretter grensene. Jeg er helt sikker på at skal vi greie å ha en ryddig og oversiktlig debatt, som også Høie ønsker, er vi helt avhengige av at vi klarer å dele denne debatten i to, slik at vi først får en reell og god oppgavedebatt for å se hvordan vi skal organisere dette samfunnet. Forvaltningsreformen er så omfattende at det er klokt å dele debatten. Det vil være en avsporing av denne debatten hvis vi skulle måtte følge det Tørresdal i dag tar til orde for. Jeg blir forundret over at Kristelig Folkeparti roper etter det. Jeg blir også forundret over at Kristelig Folkeparti roper etter tvang og bruk av tvang, og at Regjeringen i utgangspunktet skal måtte skissere en løsning og så skal folket diskutere ut fra det, i stedet for at vi går den andre veien, at diskusjonen skal gå lokalt etter at oppgavene har kommet på plass, slik at vi får et godt beslutningsgrunnlag. Til slutt vil jeg bare si at jeg er glad for at Kristelig Folkeparti og regjeringspartiene har det samme målet om en vellykket forvaltningsreform. Så får vi heller være litt uenige om framgangsmåten, men jeg håper at også Kristelig Folkeparti kommer til å delta aktivt i oppgavedebatten og bli litt mindre fokusert på grensedebatten framover.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2006-04-25:
Det er hyggelig å komme etter Kristelig Folkeparti i denne debatten. Jeg er veldig enig i representanten Tørresdals beskrivelse av hvilken underfinansiering kommunene er blitt utsatt for de siste årene. Vi slutter oss til analysen av den forrige regjeringens politikk med hensyn til manglende finansiering i kommunene. Når vi skal diskutere kommunestruktur, synes jeg det er litt interessant å se litt bakover på hva som har skjedd, og på hvilket råkjør Bondevik-regjeringen valgte mot kommunene – både med hensyn til en generell mistillit når det gjelder kommunestruktur og ikke minst med hensyn til de mangelfulle bevilgningene, som førte til smertefulle kutt rundt omkring i hele landet. Daværende kommunalminister Erna Solberg brukte bildet både pisk og gulrot for å nå målet om færre kommuner. Men vi har sett – og fått det beskrevet i løpet av debatten – at det råkjøret ikke har ført til noen vesentlige resultater, annet enn frustrasjon og et enormt gruppearbeid rundt omkring i hele Norge, med masse smertefulle diskusjoner. Jeg er i hvert fall glad for at denne regjeringen er veldig tydelig på at når det skal gjøres justeringer i kommunestrukturen, er det den lokale prosessen som skal legges til grunn. Det må være godt forankret lokalt – det må komme lokalt. Senterpartiet er fornøyd med denne regjeringen. Vi er fornøyd med både Stoltenbergs og Hagas uttalelser i denne saken på KS’ konferanse. Det som videre er viktig å få sagt når det gjelder kommunestruktur og kommunesammenslåing, er at for Senterpartiet er kommunen grunnsteinen i demokratiet vårt. Det er i kommunene folk bor. Det er kommunene som skal løse de lokale behovene, som skal yte den lokale velferden som gjelder skole og eldreomsorg. Det er kommunene som skal skape gode og trygge rammer for innbyggernes daglige behov. Skal vi få til en endring i nærdemokratiet, er det viktig at vi har respekt for demokratiet når endringen skal skje, at det er det lokale en tar utgangspunkt i, og at det er de lokale forholdene som legges til grunn. I mitt eget hjemfylke, Hedmark, har vi f.eks. kommunen Engerdal, som har ca. 1 700 innbyggere, men som er mye større enn Vestfold fylke i areal. Jeg kunne nevnt kommune etter kommune som er mye større enn andre fylker i areal, men som allikevel bare har et innbyggertall på 1 500–1 600–1 700. Det er ikke sikkert at det er klokt å slå sammen alle små kommuner – på grunn av alle disse geografiske forskjellene. Det må være lokale folkevalgte – de som har ansvaret lokalt – som eventuelt må dra i gang prosessene for å få til en endring, når de ser at det kan skape et bedre lokaldemokrati og sikre et godt lokalt tjenestetilbud. Senterpartiet har respekt for folk der de bor. Senterpartiet har respekt for lokaldemokratiet. Derfor er vi glad for at denne regjeringen er såpass tydelig på at det er i respekt for lokaldemokratiet eventuelle kommunestrukturendringer skal skje.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2006-04-25:
Jeg velger å ta denne interpellasjonen fra representanten Bjørg Tørresdal opp i beste mening, som et ekte engasjement for økt folkestyre. Om Bjørg Tørresdal og Kristelig Folkeparti er litt vel ivrige i geografitimen, håper jeg likevel at dette skal ende opp som et skoleeksempel på godt samarbeid om en viktig sak mellom den rød-grønne regjeringen og Kristelig Folkeparti og gjerne òg Venstre. Dette er en av de aller største sakene vi står overfor i norsk forvaltningshistorie, og Kristelig Folkeparti er en av de aller største tilhengerne. Vi skjønner jo da at det må ha vært frustrerende å sitte i fire år sammen med den største motstanderen av et regionalt folkestyrt nivå. Denne opphopningen av energi som har gjort seg gjeldende, ønsker vi å nyttiggjøre oss – sammen – for å få en riktig god diskusjon og en god løsning, ikke minst. Da vil jeg forsikre om at oppgavediskusjonen i seg selv er så formidabel at ingen skal gå arbeidsledig og vente på geografidiskusjonen. Jeg tror rett og slett at det er logisk slik vi gjør det. Elementer av logikk er heller ikke å forakte i politikken. Det er ikke alltid geografidiskusjoner får fram det beste i oss, og hvis noen en dag føler en undertone av lokalisering i diskusjonen, så er det heller ikke sikkert vi blir særlig bedre av det. Jeg får litt assosiasjon til historien om høna og egget. Jeg synes det er viktig nå at vi først prøver å legge det riktig store egget i form av en robust oppgaveportefølje, og at vi med utgangspunkt i det ser hva som er en vettug størrelse på høna. Jeg tror altså at vi på denne måten får den beste prosessen. Så har jeg lyst til å si til Høyre at jeg har litt vanskelig for å forstå deres logikk. Jeg skal ikke gå inn i sakens realiteter, men jeg synes Høyre legger litt opp til dette. Hvis en ikke skulle ha et slikt tredje nivå, tror jeg det ville utløse en tvangssammenslutning av kommuner, som jeg tror ikke ville øke Høyres popularitet. Dernest ville det også kunne øke statens muligheter til å sentraldirigere hva som skjer ute. For om en reduserte antallet kommuner til 10. pst. av dagens antall – det er jo veldig teoretisk – vil det likevel være dobbelt så mange kommuner som det er fylkeskommuner som er for små til å ta en del av de oppgavene vi ønsker og har ambisjoner om å legge ut. Så jeg lurer på: Hva er egentlig Høyres alternativ? Så vil jeg si at dette er en reform som handler om to d er. Det handler om mer også, men først og fremst om to d er: mer demokrati og mer desentralisering. Når vi sier desentralisering, mener vi virkelig at det også skal handle om desentralisering av funksjoner ute i de nye regionene. Og det har vi til hensikt å bevise. Det er ingen grunn til å sette spørsmålstegn ved akkurat den ambisjonen. Dette er en reform som er utrolig viktig for folkestyret vårt, for lokaldemokratiet vårt. Derfor skal vi ha god prosess, ta ting i tur og orden, og vi ønsker alle som måtte ønske å påvirke norsk politikk, velkommen til konstruktiv dialog.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-04-25:
Jeg skal bare legge til et par ting. Ja, selvsagt skal vi støtte UNIFEM. Vi røper jo ikke budsjettdetaljene på det nåværende tidspunkt, da får vi Kristin Halvorsen og mange andre store størrelser på nakken, så det tør jeg ikke. Men helt klart: Ja, vi skal bidra til å styrke UNIFEM, som er en veldig, veldig viktig organisasjon. Det er nettopp et av de områdene hvor vi igjen må gjøre begge deler samtidig, både styrke UNIFEM som en organisasjon som er i front på mange spesifikke kvinnetiltak, samtidig som vi, som jeg har skrevet i brevene til de andre store hjelpeorganisasjonene eller andre store FN-organisasjonene, forventer at de også viser resultater i kvinnespørsmål. Det gjelder UNICEF, UNDP, de største FN-organisasjonene. Dette gjelder både de spesifikke kvinnetiltakene gjennom UNIFEM og forventning om at de store FN-organisasjonene bidrar mer på det området. Så kan vi både i regi av de store FN-organisasjonene, i regi av Verdensbanken og i annen regi bidra med penger til tiltak som vi tror har en positiv virkning for kvinner. Budsjettstøtte, som interpellanten var inne på, er et veldig godt eksempel på dette. I utgangspunktet er det, slik jeg ser det, et riktig og fint tiltak. Det er å gi makten over et lands utvikling til landets demokratisk valgte ledere. Det er bare mulig å tenke seg dette i et land hvor det er en grad av demokratisk legitimitet. Man lar lederne bestemme hvilken retning landet skal gå, man gjør det mulig for dem å planlegge, og man gjør det mulig for dem å slippe å forholde seg til titusener av givere som kommer med hvert sitt lille prosjekt. Det er veldig mange gode grunner til dette. Men det kan tenkes at i land som er sterkt mannsdominert, fører det f.eks. til at kvinneperspektivet faller ut av beslutningsprosessen. Da må vi se på hvordan vi fra norsk side kan bidra til at kvinnespørsmål blir holdt oppe i debatten med landets myndigheter. Det er aldri slik at man bare gir budsjettstøtte og sier: Bruk dette akkurat som dere vil. Det er alltid en bred prosess mellom ambassadene i et land og landets myndigheter om hvordan budsjettstøtten skal utformes. Vi kan ikke fastholde alle ting, men det vil være en viktig norsk rolle i denne prosessen å holde fram et kvinneperspektiv, slik at det er en del av beslutningsprosessen når landets finansdepartement legger de store linjene. I tillegg til det kan vi så vurdere spesifikke norske kvinneprosjekter og kvinnetiltak, f.eks. støtte til frivillige organisasjoner som også kan bidra. Jeg vil bare til slutt si at et av de områdene hvor jeg har merket meg det sterkeste engasjementet fra Stortinget innen utviklingspolitikken, og det er jeg fryktelig glad for – er når det gjelder det som veldig fint kalles kvinners reproduktive helse, eller litt mer norsk: seksuelle helse og mødrehelse. Der opplever jeg at det er et stort engasjement, spesielt fra kvinnene i Stortinget, men også fra andre. Ingenting er bedre enn det. Hvis dere kan hjelpe til med å holde denne fanen høyt i Norge og internasjonalt, er det kjempeflott!
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-04-25:
Det er sagt veldig mye fornuftig, riktig og positivt i denne debatten. La meg starte med Anette Trettebergstuen, som kom hjem fra Malawi oppmuntret over hva norsk utviklingsbistand til Malawi kan utrette. Det synes jeg er kjempehyggelig å høre, og jeg tror også det er riktig at den bidrar på en veldig positiv måte. Det det også sier om grov overtro og fordommer som fortsatt finnes, er at det er noe vi selvsagt skal bidra til å bekjempe, selv om det er noe uklart hvor utbredt det er – om det er noe som det store flertall av befolkningen har, eller om det er veldig spesielle grupper. Line Henriette Holten Hjemdal tok opp aids, som i stor grad er en kvinnesykdom. Det som gjør dette særlig horribelt, er at vi nå har midlene til å holde et menneske som er smittet med hiv, i live resten av livet, til vedkommende dør av hjerteinfarkt, kreft eller noe annet, eller rett og slett av alderdom. Det koster 1 dollar, 6 kr, om dagen resten av livet å holde en aidsrammet person i live. Det har de rike landene råd til, det har mellominntektslandene i verden råd til, men det har altså ikke et land som Malawi, som er nevnt her, råd til. Som representanten sier, er aids i ferd med å bli en kvinnesykdom. Finn Martin Vallersnes tok opp et tema som faktisk er veldig, veldig viktig i kvinnesammenheng, og det er eiendomsrett og arverett. Det arbeidet som nå pågår internasjonalt, som Hilde Frafjord Johnson tok et betydelig initiativ til, den såkalte formaliseringsdagsordenen, handler bl.a. om å fastslå rettigheter, og særlig rettigheter for de fattigste – de som er mest på sidelinjen, og som derfor ofte er kvinner. Øyvind Vaksdal mente mikrokreditt er bra, og jeg er helt enig. Det var til og med slik at jeg i sin tid foreslo Muhammad Yunus, lederen for Grameen Bank, til Nobels fredspris. Jeg ser gjerne at Fremskrittspartiet gjentar det forslaget. Jeg synes det var et ganske godt forslag. Han har bidratt kolossalt til å bringe ideen om mikrokreditt ut i verden. Men Bangladesh er jo ellers et land som viser at islam har mange ansikter, for det ansiktet representanten tegnet av islam, er sant. Islam er mange steder en reaksjonær kvinneundertrykkende ideologi. Men Bangladesh er også det eneste landet i hele verden hvor to kvinnelige ledere hver dag slåss om makten. Det er ingen mannlig leder som aspirerer til å bli statsminister i Bangladesh. Det er også et land hvor kvinnene går framover på alle indikatorer, mange flere jenter kommer i skole enn før, og kvinnenes deltakelse i samfunnet er på rask frammarsj. Islam er altså begge deler. Til slutt: Marit Nybakk trakk fram mange generelle og viktige bistandspolitiske spørsmål som vi kommer tilbake til. Det er selvsagt et paradoks at Sudan, som nå er det landet i verden hvor Norge har det bredeste og største engasjementet, ikke er regnet som verken hovedsamarbeidsland eller samarbeidsland. Men land som har en annen status, får mye, mye mer. At vi må se på disse begrepene en gang til, er jeg helt enig i, og det vil vi få rik anledning til å komme tilbake til i framtidige debatter. Helt til slutt: Hjertelig takk til Ågot Valle for å ha tatt opp et kjempeviktig spørsmål.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2006-04-25:
Jeg vil først av alt gi honnør til representanten Valle for å ha tatt initiativ til en debatt om kvinner i fattige land og betydningen av å fokusere på kvinners levekår og posisjoner for å skape utvikling i de fattige landene. Likeverd mellom kjønnene er viktig. Det som kjennetegner mange av de fattige landene, er ikke bare at de er fattige, men at det er store forskjeller på menns og kvinners stilling i samfunnet. Det kan være religiøse, politiske eller kulturelle årsaker til dette. Uansett årsak må man ha et fokus på disse tingene, for ofte kan man si at veien til utvikling i de fattige landene nettopp går gjennom kvinnene. Forholdene for kvinner er spesielt ille i en del islamske land. Den canadiske forfatteren Irshad Manji har skrevet at veien til en modernisering av islamske land, som henger etter i utviklingen, nettopp går gjennom kvinnefrigjøring. Dette gjelder selvsagt ikke bare islamske land, men utfordringen er kanskje størst i disse. Derfor er det av stor viktighet at man opprettholder fokuset på at gutter og jenter skal ha like rettigheter til f.eks. utdanning, og at lovverket likestiller kjønnene i forhold til eksempelvis eiendomsrettigheter. Fremskrittspartiet er skeptisk til dagens passive bistandspolitikk overfor fattige land. Vi ser at hovedandelen av den bistanden som er gitt, ikke har vært særlig positive bidrag til å løfte de fattige ut av fattigdommen. For at bistanden skal ha noen effekt, må den være fokusert og rettet inn mot konkrete mål. En type bistand som norske myndigheter har altfor liten fokus på, er den bistanden som kanskje fungerer best av alle typer bistand, nemlig mikrokreditt. Grameen Bank er kanskje den mest kjente mikrokredittbanken, og den har løftet et stort antall kvinner ut av fattigdommen og bidratt til kvinnefrigjøring i de fattige landene. Hovedsakelig er det nemlig kvinnene som er i fokus for Grameen Banks små utlån. Fattige kvinner får lån til å kjøpe f.eks. en symaskin og litt tekstiler, slik at de kan starte for seg selv. Det at man gir små lån med krav om tilbakebetaling istedenfor å ikke stille noen krav, fører til at kvinnene opprettholder sin verdighet og føler at de allerede fra lånet blir utbetalt, blir oppfattet som forretningskvinner som kan ta ansvar og stå på egne ben. Dette er svært viktig og har vist seg å være avgjørende for at mikrokreditt har vært så vellykket. Tilbakebetalingsraten på lånene i Grameen Bank ligger opp mot hele 98 pst. Det er derfor viktig at vi i utviklingssammenheng fokuserer sterkt på kvinnenes stilling i de fattige landene. Når bistand gis, må det stilles krav til bistandsmottakere om at gutter og jenter, menn og kvinner skal behandles som likeverdige. Dette må gjenspeiles i lovverket i forhold til retten til utdanning og til helsetjenester. Likeverdige forhold for kjønnene dreier seg om anstendighet, og når man i en del land av ulike årsaker holder over halvparten av befolkningen utenfor systemet, sier det seg selv at veien til utvikling dessverre er meget lang.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2006-11-07:
Det har sin pris å gå fra å være den nye vin til å bli årgangsvin – og jeg snakker av erfaring. Men det var en liten digresjon. Vi hørte statsråden si at det er et budsjett, men i meldingen er det åpenbart tenkt en formidabel satsing, og det er faktisk tenkt en holdningsendring der ute. Det må gå på bekostning av noe. Da vil jeg spørre statsråden: Hvor skal disse pengene tas fra, og på bekostning av hvem?
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2006-11-07:
Jovisst tar Fremskrittspartiet ting inn over seg. Det var nettopp derfor vi fremmet et forslag om å bruke 1 pst. av spilloverskuddet til forskning og behandling av spilleavhengige. Men vi tror ikke på monopol. Det er forskjellen. For dem som husker historien, kom bransjen selv i 2003 faktisk med ti punkter med ting de selv kunne gjøre, som hadde vært like effektfulle som det som statsråden og den sittende regjering gjør i dag. Jo da, vi tar det inn over oss, men vi tror ikke på monopol.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2006-11-07:
Når det gjelder det første spørsmålet, om vi synes det er greit at man kan sko seg på andres elendighet, er det ikke tilfellet. Vi synes også det er ugreit å sette grupper opp mot hverandre på den måten som representanten fra SV gjør. Det er nettopp derfor vi ønsker en økt satsing og behandling, i tillegg til andre virkemidler som finnes – man kan f.eks. fjerne lyden, stenge spillene om natten, osv. Det er muligheter. Men det er et utrolig stort korps av frivillige der ute som faktisk er avhengige av disse pengene. Derfor må vi ha flere tanker i hodet på en gang, vi må være løsningsorientert og ikke problemorientert hele tiden.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2006-11-07:
Når det gjelder det første spørsmålet – om kommunene – ønsker ikke vi et forbud i kommunene. Derfor har vi vårt eget forslag som helt klart sier hva vi mener om kommunene: Det får være opp til den enkelte kommune. Vi synes at ved å gå inn i en sånn merknad som ligger her, har vi – med unntak av Høyre og Fremskrittspartiet – allerede lagt noen føringer overfor kommunene som sier at det var veldig bra at dere fikk et forbud. Det er ikke slik vi ønsker det. Vi ønsker at dette skal det være opp til den enkelte kommune å gjøre noe med.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2006-11-07:
Jeg synes vel kanskje det er noe spesielt at man spør Fremskrittspartiet om vi ønsker å støtte opp om den frivillige sektor, når vi i alle år har kjempet deres kamp, særlig fra denne talerstolen. Vi får sette det på kvoten for mangel på historie fra Stortinget. Når det gjelder spilleavhengiges andre arenaer og forskning, er det helt åpenbart at de som dras mot spill, å spille og spenningen, klart vil gå til andre arenaer. Grunnen til at vi trekker dette fram nå igjen, er at det fullstendig mangler forskning på det. Vi ønsker å bevilge penger, gjennom spilloverskuddet, til forskning nettopp på feltet. Det holder ikke at det er én mann i Norge som skriver én bok om det, og at det er vår lærebok i dette. Det er ikke nok.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2006-11-07:
Til det siste først: Nei, men vi har troen på at de enkelte kommunene og lokalpolitikerne kan greie å finne svar på dette selv, og si ja eller nei til om de ønsker det. Når det gjelder «det såkalte problemet», synes jeg faktisk det er ganske spesielt at representanten Bergo henviser til det, når vi som eneste parti i denne saken i 2003 foreslo at vi skulle gi 1 pst. av spilloverskuddet til forskning og behandling av spilleavhengige. Vi fikk ikke støtte for vårt forslag den gangen. Da synes jeg kanskje at vi har erkjent – vi erkjente det i 2003, og vi erkjenner det i dag – at vi har spilleavhengige, men vi trenger ikke et monopol eller et totalforbud mot automater av den grunn.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2006-11-07:
Nå har vi hørt representanten fra SV tre ganger prise Norsk Tipping. Nå er det slik at det står 10 000 automater på lager. Det blir litt mismatch når man på den ene siden sier hvor viktig det er nærmest å forby automater, samtidig som man priser de 10 000 automatene som står på lager for Norsk Tipping. Jeg må da få lov til å spørre representanten Hansen: Tror SV at Norsk Tipping ikke vil ha noe overskudd på automatdriften sin, siden man snakker så kritisk om at entreprenører og bransjen selv beholder 60 pst.? Tror man faktisk at alt Norsk Tipping kommer til å ta inn på automatspill, kommer til å gå til de frivillige lag og organisasjoner?
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2006-11-07:
Representanten Hansen sier at hun synes det er forunderlig at vi aksepterer at eierne tar 60 pst. Det kunne da være veldig interessant å høre hva representanten tenker at Norsk Tipping kommer til å ta. Så sier representanten at hun synes at en mye større andel av overskuddet skulle gå til det frivillige Norge. Det blir litt rart for meg, for er det ikke slik at representanten egentlig ønsker at en større del av overskuddet faktisk skulle gå tilbake til dem som spiller, slik at de ikke spiller seg fra gård og grunn? Nå blir det slik at de skal få lov til å spille på 10 000 automater, vi skal ha like mye omsetning, men en større andel skal gå til frivillige lag og organisasjoner. Jeg forstår ikke helt tankerekken til SV her.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2006-11-07:
I sitt innlegg sa statsråden at man vil fjerne dagens automater 1. juli 2007. Hvis nå dommen i EFTA-domstolen går imot Norges innføring av monopol – Finland tapte jo i EU-domstolen, og Sveriges sak i EU-domstolen ser ikke mye lysere ut, for å si det slik – lurer jeg på: Er det riktig at man da vil totalforby alle automater i Norge, eller gjelder det bare dagens automater? Åpner statsråden eventuelt for Norsk Tippings automater?
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-11-07:
Når jeg ikke sluttet meg til gratulantenes rekker, var det selvfølgelig en inkurie. De som tror at statsråden har tenkt å sitte i livskvelden og se på solnedgangen, tror jeg gleder seg litt for tidlig. La meg heller si: Så stor du er blitt, og vi håper at du får alderens linne og vise drag over deg med årene! – For dette er en statsråd med handlingskløe. Vi har i forhold til film sett at statsråden ikke har gått av veien for å tenke i retning av kvotering av kvinner f.eks. Og når han nå sier at han skal sørge for at landets store institusjoner tar dette mangfoldsperspektivet inn over seg, at politikken er viktig, at dette er et redskap vi skal styre med, så gir det grunn til ettertanke og vil kanskje være et utgangspunkt for noen av de debattene vi kommer til å få nettopp i Mangfoldsåret. Tenker statsråden seg at man i løpet av planleggingen skal utrede spørsmål som kvotering, tydelige målformuleringer og bruk av virkemidler inn mot institusjonene?
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-11-07:
Hele denne debatten er fokusert på de sosiale problemene, og det er det sikkert god grunn til. Men det mangler et helhetlig grep, eller en helhetlig anvisning på hvordan de frivillige organisasjonene i fremtiden skal få inntekter. Nå er det også bebudet en markedsføringslov, som gjennom en del tiltak også kommer til å begrense de frivillige organisasjonenes muligheter. Når det gjelder spill, har vi fått høre at man ser for seg et forbud, eller iallfall at konsesjonene går ut, etter 1. juli neste år. Hvordan tenker egentlig Arbeiderpartiet seg at de frivillige organisasjonene skal tjene penger, hvilke områder tenker en seg skal være de frivillige organisasjonenes arena? Vil dette f.eks. kunne bety at man skal se litt nærmere på Norsk Tippings posisjon og kanskje overføre en del av de områdene som Norsk Tipping i dag dominerer, til de frivillige organisasjonene?
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-11-07:
Det sentrale poenget den gangen var jo antall spilleautomater og utformingen av selve spilleautomatene. Senere har vi sett at en del kommuner har ønsket å ha ytterligere innskjerpinger, f.eks. når det gjelder plassering. Det tror vi faktisk at kommunene fritt bør kunne ta stilling til. Så stor tillit har vi til kommunestyrerepresentanter rundt i landet vårt at den fleksibiliteten har vi ingen bekymring med. Tvert imot er det én av mange ting, for skal vi ha et levende lokaldemokrati, må vi faktisk ha tillit til de lokale politikerne. Det er på mange områder vi må gi tillitsvotum med hensyn til beslutninger disse kan ta. Dette er ett av dem. Jeg tror det kan bli mange gode debatter om spill i kommunestyrene i kjølvannet av et slikt spørsmål.
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-11-07:
Det er et spørsmål som Høyre som parti ikke har tatt endelig stilling til – i hvilket omfang eller på hvilket grunnlag man skal innføre slike restriksjoner. Mye taler for at det kan ha noe for seg, men det vil jo være viktig at man da har restriksjoner som er reelle, som altså gjør at man når frem. Det er en viktig del av hele den balansegangen som spilldiskusjonen dreier seg om, slik jeg ser det. Det er viktig at vi har norske aktører som det går an å kommunisere med ut fra norsk virkelighet, og som er til stede i markedene. Hvis man fjerner dem ensidig, samtidig som man ikke greier å stoppe bruken, vil man egentlig bare skyve de spilleavhengige og skyve inntektene ut til internasjonale aktører, som vi ikke kommuniserer med. Det vil være en dårlig løsning. Dette vil være en del av den vurderingen som jeg synes vi må gjøre i en slik sammenheng.
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-11-07:
Den merknaden som representanten Molvær Grimstad viser til, må jo ses i sammenheng med den merknaden som står ovenfor – eller kanskje nedenfor, det husker jeg ikke riktig – der vi åpner for at kommunene selv må kunne ta stilling til utplassering. Det er klart det i og for seg er positivt at man bekjemper spilleavhengighet, men vi syntes det lå en føring i den merknaden, og ville heller ha den åpne tilnærmingen som den andre merknaden gir, nemlig at kommunene – uavhengig av hva som er positivt eller negativt, eller hva som er målet eller ikke målet med hva de vil gjøre – kan plassere disse fritt. Når det gjelder fremtidig forbud mot spilleautomater, er vi skeptiske til det. Vi håper at løsningen til Norsk Tipping lar seg gjennomføre. Hvis ikke vil nok vi stå fritt i det spørsmålet.
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-11-07:
Jeg tror at den største svakheten med denne sal er at den ikke er i inngrep med de prosessene som nettopp legger disse føringene. Fordi vi står utenfor EU, står vi mye svakere når det gjelder å influere på de store internasjonale prosessene, fortrinnsvis i Europa, som, faktisk uavhengig av akkurat denne saken, vil spille inn på hvilken stilling vi vil ta til de forskjellige spørsmål, og f.eks. til dette spørsmålet. Hadde vi vært innenfor EU, hadde vi hatt et helt annet utgangspunkt for å fremme våre synspunkter og arbeide for en mer restriktiv spillpolitikk, og vi ville hatt gode alliansepartnere i flere av de andre nordiske landene. Dette gjelder ikke bare dette monopolet, det gjelder i et bredt spekter av saker.
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-11-07:
Jeg merket meg statsrådens bekymring for formålene. Det er en betimelig bekymring. Nå er det jo også slik at hele situasjonen er litt åpen, fordi vi venter på domsavgjørelser. Men jeg tror nok at i forhold til den bekymring som er i en del av disse organisasjonene, at det er viktig å komme med noen signaler fremover i forhold til – hva skal jeg si – i hvilken grad spill vil være en del av det fundamentet som skal utgjøre økonomien til disse organisasjonene. Det er jo slik at de postene på statsbudsjettet som statsråden nevnte, er positive nok, men de kommer ikke på noen måte til erstatning for de inntektene vi her snakker om. Vi ønsker oss en gjennomgang av hele spillområdet, eventuelt med nye spill. Er en klargjøring av hva organisasjonene kan forvente seg noe som statsråden vil ta tak i, og arbeide med parallelt med saken for øvrig?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-11-07:
To spørsmål til representanten Karin S. Woldseth: Fremskrittspartiet er, som alle andre her i salen, opptatt av Frivillighets-Norge, og vilkårene der. Men mener Fremskrittspartiet virkelig at det er akseptabelt at man drifter helse, idrett osv. på andres elendighet? Det er det ene spørsmålet. Det andre spørsmålet: Man ber i sine merknader om at Regjeringen tar initiativ til en mer omfattende forskningsstudie på feltet, slik at man kan få slått fast hvorvidt spilleavhengighet er et symptom på andre psykiske problemer. Det er helt klart at spilleavhengighet gir ulik psykisk problematikk på mange felt. Men hvis man finner ut at dette er et symptom på psykiske problemer, hva vil Fremskrittspartiet da gjøre med det? Vil ikke disse gevinstautomatene være like tragiske?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-11-07:
Jeg er helt enig i den problemstillingen som Fremskrittspartiet her trekker opp. Jeg sa jo i innlegget mitt at Frivillighets-Norge har fått formidable økte inntekter på veldig, veldig kort tid ved at man har hatt spilleautomater som har vært meget aggressive. Vi har sagt at vi skal ha en frivillighetsmelding, vi skal gå igjennom Frivillighets-Norge, vi skal ha et frivillighetsregister, og vi skal ha en momskompensasjon. Så må også de frivillige organisasjonene se på sitt eget inntektsgrunnlag ved siden av at vi skal styrke Frivillighets-Norge på ulike områder. Det er ikke slik at man er avhengig av automatspill på denne måten. Det er mange av de store organisasjonene som driver humanitært arbeid, helsearbeid og barne- og ungdomsarbeid som faktisk går ut og sier at de ikke ønsker å drive på andres elendighet.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-11-07:
Det er helt klart at vi har vært kritiske til bingoautomatene, og det er vi fortsatt. Vi har hele tida sagt at vi må ha en gjennomgang av dette markedet. Vi skal være pådrivere hele veien for å få regulert dette markedet. Det er det man nå gjør ved at Norsk Tipping går inn og regulerer dette markedet. Det er altså slik at det vil bli kjempeviktig både med de tiltakene vi setter i verk når det gjelder de som er spilleavhengige, med de forebyggende tiltakene og den behandlingen som settes inn, og at man følger dette nøye. Der vil vi være pådrivere. Det er helt klart, som Kristelig Folkeparti her sier, at det var vårt forslag i forrige periode som gjorde at den tidligere kulturministeren tok fatt i dette, og at Stortinget fattet de vedtakene som nå er fattet. Det er det vi nå forholder oss til, og så må saken følges videre.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-11-07:
Nei, jeg tror ikke at det ikke blir et overskudd på dette også som går til Norsk Tipping. Men det som er, er at det reguleres. Det er faktisk slik at jeg, hvis jeg har astma, ikke går inn et sted hvor det røykes. Det skal ikke være slik at det skal stå automater og klirre utenfor Rema 1000, slik at man blir tirret opp til å spille på den automaten når man også er under 18 år. Det Stortinget har vedtatt, forholder SV seg til. Det er jo det man nå diskuterer her i dag. Det kan hende vi får en helt annen situasjon hvis vi ikke får medhold. Da må man vurdere et monopol, som jeg har sagt. Men det er helt klart at det å regulere markedet og at mer av overskuddet går tilbake til Frivillighets-Norge, er det som er viktig. Jeg skjønner faktisk ikke at det går an at man fra Fremskrittspartiets side aksepterer at såpass store mengder av overskuddet går tilbake til dem som eier automatene, istedenfor til Frivillighets-Norge.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-11-07:
Jeg vil bare påpeke at jeg heter Hansen, ikke Molvær. Det er heller ikke mitt forslag som ligger på bordet her, det er Kristelig Folkepartis forslag. Men det er klart at jeg har svart på det representanten spør meg om, for med en regulering og ved at et større overskudd går tilbake til Frivillighets-Norge, bør man ikke tape 500 000 kr. Det er også slik at organisasjonene faktisk må finne seg andre inntektsmuligheter, ved siden av at vi skal gå gjennom Frivillighets-Norge og se hvor vi kan sette inn støtet. For meg er det helt uakseptabelt – og jeg forstår faktisk ikke at Fremskrittspartiet kan stå her og forsvare det – at den enes brød er den andres død.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-11-07:
Det er faktisk slik at det ikke er ulovlig å spille i dette landet. Bakgrunnen for det forslaget vi fremmet i forrige periode, var at vi ønsker å regulere markedet og gjøre det mindre tilgjengelig, rett og slett, og skjerme flere. Jeg mener at det vi gjorde ved det stortingsvedtaket som ble fattet i forrige periode, som alle, unntatt Fremskrittspartiet, sluttet seg til, var rett og slett å flytte disse automatene et annet sted under regulerte forhold. Jeg sier det igjen: Hvis det ikke er mulig å få gjennomslag for dette og for den saken som nå ligger her, må vi vurdere et totalforbud, fordi disse automatene er så aggressive. Det er jo utviklingen på dette spillmarkedet som har gjort at vi må sette i verk disse tiltakene, og det verste for meg er faktisk at dette i stor grad rammer barn og unge, både med selvmord og diverse andre ting.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-11-07:
Det er vel litt forvrenging av sannheten når man sier at tidligere statsråd Svarstad Haugland var spydspissen i jobbingen mot spilleautomater. Det er faktisk slik at det var et forslag fra Magnar Lund Bergo og meg selv som gjorde at den tidligere kulturministeren tok fatt i denne problematikken. Jeg vil også si at den forrige statsråden kunne gjort utrolig mye mer enn det hun gjorde. Vi var altfor lojale med å vente på de tiltakene som skulle komme. Denne regjeringa har faktisk gjort en del ting i påvente av at saken blir avgjort. Man har innført et seddelforbud, som faktisk virker, man vurderer nattestenging, og man vurderer en særskilt avgift som skal gå til flere forebyggende tiltak og behandling av spilleavhengighet. Så dette er litt uredelig, syns jeg.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2006-11-07:
Senterpartiet og Regjeringa skal ha ros for at dei vil fjerne automatane frå 1. juli, og at den handlingsplanen som Bondevik II-regjeringa la fram, er følgd opp når det gjeld fleire av dei tiltaka som saksordføraren orienterte om i sitt innlegg, bl.a. dette med setelforbod. Eg har eit spørsmål til representanten Erling Sande, og det gjeld bingoautomatane. Lotteri- og stiftelsestilsynet bad i eit brev i februar 2006 om eit forbod mot bingoautomatar og omtala dei som spesielt aggressive, fordi gevinstane der er høgare enn på andre speleautomatar. Når ein da innfører eit setelforbod, kvifor i all verda skal bingoautomatane bli fritekne frå det? Skal ein vente og sjå på utviklinga? Skal ein ha ei motsett bevisbyrde for at ein vil la setelforbodet også gjelde dette? Kvifor i det heile har Regjeringa og Senterpartiet vore med på å ha fritak for denne typen automatar?
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2006-11-07:
Eg er glad for Erling Sande og Senterpartiet sitt engasjement når det gjeld dei speleavhengige og det å kjempe mot dei problema som dei speleavhengige har. Då Kristeleg Folkeparti fremja sitt Dokument nr. 8-forslag i mai i år, var dei første reaksjonane frå Regjeringa negative til å få gjennomført dette, fordi Noreg si sak om kva som kom til å skje med monopolordninga, låg i EFTA-domstolen. Vi såg at det var ein eksplosjon i utviklinga på spelemarknaden, og at noko måtte gjerast raskt. Eg er glad for at det presset som har vore både frå speleavhengige og frå opinionen, har medført at Regjeringa har teke raskare grep enn det dei kanskje elles ville ha gjort. Vi følgjer opp det forslaget vi har fremja, det er lenge sidan det kom. Når det gjeld dei frivillige laga og organisasjonane, har vi sagt at Regjeringa må jobbe parallelt. Det er ikkje slik at vi på ein måte har vilja avskjere deira situasjon, men i våre forslag som blir behandla i dag, har vi teke i vare begge sider.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2006-11-07:
Eg har eit spørsmål til representanten Espen Johnsen, om han på vegner av Arbeidarpartiet kan gi eit betre svar på kva som er grunngjevinga for å frita bingoautomatane frå setelforbodet som no er innført. Kva tenkjer Arbeidarpartiet når ein har sagt at ein vil fjerne automatane frå 1. juli neste år – noko som eg synest er veldig positivt – vil også bingoautomatane bli fjerna, eller ser ein for seg at ein også der kan gjere unntak?
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2006-11-07:
Eg er ikkje overraska over Framstegspartiet sine enkeltmerknader her, men nokre av dei overraskar meg veldig i høve til det som representanten Karin S. Woldseth har snakka om. Her er ein merknad som Framstegspartiet ikkje er med på, der ein «har merka seg at mange kommunar har teke lokale grep for å få fjerna gevinstautomatane og hjelpe dei speleavhengige og deira pårørande. Dette er positivt». Dette er ein heil komite, unnateke Framstegspartiet og Høgre, med på. Synest ikkje representanten Woldseth at det er positivt at enkelte kommunar faktisk har teke grep for hjelpe dei speleavhengige? Når Framstegspartiet seier at dei trur at menneske med speleavhengigheit vil oppsøkje andre arenaer for å få utløp for avhengigheita si, spør eg: Har Framstegspartiet lytta til folk som er speleavhengige, om korleis dei opplever det, og korleis deira situasjon og avhengigheit har oppstått? Vi har høyrt mange sterke historier, men ein trur at om ein fjernar automatane, så løyser ikkje det problemet for svært mange.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2006-11-07:
Sidan Stortinget vedtok monopolordninga for Norsk Tipping, har vi sett at omsetninga har gått dramatisk opp når det gjeld automatspel. Høgre har ein ordførar i Drammen, som har vore veldig på offensiven for dei speleavhengige og deira problem. Det er svært positivt. Derfor lurte eg på om det var ei arbeidsulukke når Høgre ikkje var med på den merknaden, som eg også spurde Framstegspartiet om, der eit fleirtal, «alle unnateke medlemene frå Framstegspartiet og Høgre, har merka seg at mange kommunar har teke lokale grep for å få fjerna gevinstautomatane og hjelpe dei speleavhengige og deira pårørande. Dette er positivt». Eg vil tru, slik eg kjenner Høgre når det gjeld dette engasjementet, at dei ville meine at dette er positivt å vere med og slutte opp om. Så eg har eit spørsmål: Sidan Regjeringa har sagt at dei automatane som er, ikkje vil få forlenga konsesjon utover 1. juli 2007, vil Høgre då gi si støtte til det på eit seinare tidspunkt, sjølv om dei ikkje har varsla det i innstillinga?