Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-06-13:
Skipsarbeidsloven, sjøfolkas arbeidsmiljølov, er en svært viktig lov for kystpartiet Senterpartiet. I dette korte innlegget vil jeg fokusere utelukkende på stillingsvernet. Kystnasjonen Norge har gode rammebetingelser for skipsfarten. Skipsfartens rammebetingelser er knyttet til verft og GIEK-ordninga, sjøfolkas lønnstilskudd og null i selskapsskatt for rederiene. Det gjelder milliarder. Ordninga har vært vellykket, den har skapt optimisme – det er en samfunnskontrakt med rettigheter og plikter. Det vi nå snakker om, er forholdene for sjøfolka – forhold som går på jambyrdighet mellom mennesker, mellom folk. Hva som skjer i arbeidslivet, er avgjørende viktig for jambyrdigheten generelt. Det er viktig for oss å slåss for Samholds-Norge, derfor er denne loven viktig. Hva skjer? Jo, funksjoner splittes opp mellom rederi og formelle arbeidsgivere, og faren for å pulverisere arbeidsgiveransvaret er til stede. Dersom arbeidsgiveransvaret er uklart, kan flere aktører vri seg unna vanlige plikter, enten det gjelder forhold til lovverk, avtaler eller daglige oppgaver. I utenriksfarten er en splitting av arbeidsgiveroppgavene i praksis fast regel. Det er tre selskaper: skipseiende selskap, kommersielt rederi og bemanningsselskap eller crewing-selskap. I innenriks sjøfart har man fram til nå vært ansatt i det kommersielle rederiet. Men utviklinga går i retning av splitting. Et nytt eksempel er hurtigruta, med Trygve Hegnar som stor eier, som for øvrig har sikret store statsbevilgninger til selskapet, hvor en går inn for ansettelse i egne selskap utenfor det tradisjonelle driftsrederiet. Problemet er at bemanningsselskapet oftest ikke rår over kommersielle verdier, økonomi eller avgjørelsesmakt når det gjelder de driftsoperative vurderingene, noe som er avgjørende for skipet som arbeidsplass. En formell arbeidsgiver kan i liten grad håndtere vanlig arbeidsgiveransvar, stillingsvern og andre forhold som er viktige for arbeidssituasjonen om bord. Regjeringa foreslår solidaransvar for rederiene. Det er bra. Men det er et avgrenset solidaransvar, som ikke sikrer sjøfolka godt nok. Etter forslaget skal rederiets solidaransvar stoppe ved lønn, feriepenger og noen andre avgrensede økonomiske krav. Det innebærer at andre krav mot arbeidsgiver som følge av tilsettingskontrakt eller annet rettsgrunnlag ikke kan gjøres gjeldende. Erstatningskrav i samband med eksempelvis oppsigelse, diskriminering og varsling kan dermed ikke kreves av rederiet – dette på tross av særtrekk i skipsfarten, som at arbeidsgiver ikke har instruksjonsrett på arbeidsplassen. Bemanningsselskapene står bare for det formelle arbeidsgiveransvaret. Årsaken til oppsigelse vil dessuten ofte skyldes forhold i det driftsansvarlige rederiet, ikke forhold hos bemanningsselskapet. Det er gledelig at en samlet komité mener at bruk av bemanningsselskap, formidlingsselskap og crew-selskap av ulik karakter bidrar til å utvanne arbeidsgiveransvaret. Derfor er det et minstekrav at arbeidstaker må vite hvem som til enhver tid er rederiet. Særlig er det viktig for å gjøre gjeldende solidaransvaret, og dermed pliktene for rederiet etter § 2-4. Derfor sier ny lov § 2-2 tredje ledd annet punktum at arbeidsgiver har alminnelig plikt til å opplyse overfor arbeidstaker hvem som til enhver tid er rederiet. Det er en samlet komité som gjør loven bedre på dette punkt, og det er bra. Sjømannsorganisasjonene tar til orde for å utvide solidaransvaret utover det som ligger i regjeringas forslag til ny skipsarbeidslov. Sjømannsorganisasjonenes standpunkt er ny § 2-4 tredje ledd: «Rederiet er solidarisk ansvarlig med arbeidsgiveren for de økonomiske krav arbeidstaker som har sitt arbeid på skipet har etter loven eller etter forskrift gitt med hjemmel i loven eller etter ansettelsesavtalen.» Senterpartiet er enig i dette, men det har ikke vært mulig å få flertall for denne forbedringa av loven. Vi fikk bare forbedringa i § 2-2 tredje ledd, som en samlet komité var enig om. Det er imidlertid viktig å påpeke at alle partiene, unntatt Høyre og Fremskrittspartiet, sier at en ber departementet i samband med vurdering av regler for innleie også vurdere solidaransvarets omfang, herunder stillingsvernet. Det er vesentlig at det skjer. Vi trenger solide rederier som tenker langsiktig. Det er det rederiskatten er bygd på: den samfunnskontrakten overfor ansatte og det norske flagg, med rettigheter og plikter. Derfor er det vesentlig at rederiene viser at de følger opp dette. Det er avgjørende for de gunstige rammebetingelsene som rederiene har med base i Norge.