trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-02-17:
Debatten så langt viser at vi er rimelig omforente i spørsmålet om å redusere antibiotikabruk. Vi har alle forstått alvoret. Samtidig er Norge en stor forbruker i henhold til befolkningen. Vi er også en av verdens rikeste nasjoner. Så vi har et betydelig ansvar for å bidra til å sørge for at alle på hele kloden kan få nytte av antibiotika i framtida. Tverrsektorielt og internasjonalt samarbeid – ja takk, selvfølgelig vil vi ha det. Strategi – ja takk, det vil vi også ha. Og så er det handlingsplaner. Statsråden sier jo også at det skal komme, men det er vel her vi skiller litt vei med tanke på tidshorisont – hvor konkrete vi kan være på dette tidspunktet. 85 pst. av all antibiotika i Norge forskrives utenfor sykehus, en ganske stor andel av det til barn og i forbindelse med luftveisinfeksjoner. Antibiotikasenteret for primærmedisin ble etablert i 2006. Det var en prisverdig etablering, men det er et tankekors at ingen har husket på dem deretter. De har ikke fått økt sine tilskudd, og de sliter med å implementere nye tiltak. Det er klart at i omfang er det her noe av innsatsen skal settes inn. Nederland er et av de landene det pekes på som har lyktes med å bruke mindre antibiotika – anslagsvis 30 pst. mindre enn vi gjør i Norge. Sverige har også fått ned sin andel gjennom systematisk jobbing. Komiteen var på besøk i Australia, og vi fikk høre hvordan de jobber med allmennlegene sine, bl.a. gjennom informasjonstiltak. Og det er her noe av nøkkelen ligger når det gjelder å få ned bruken utenfor sykehus – det er nettopp gjennom å bevisstgjøre dem som forskriver antibiotika. Diagnosekoder har vært nevnt her, og kompetansemål. e-Bug er jo også et av de tiltakene som kan bidra – med undervisnings- og utdanningstiltak. Så skal vi også skjele til sykehjemssektoren, som viser seg å ha veldig forskjellig forskrivningspraksis. Noen sykehjem er veldig flinke til å bruke lite antibiotika. Dem må vi lære av. Dette borger for at Antibiotikasenteret for primærmedisin er en av dem vi kan bruke for å hjelpe oss med å få ned bruken av antibiotika, og uten at det vil koste all verden. Det er nok av tiltak å sette i gang med. Så til de 15 pst. i sykehusene, som er de mest alvorlige, den bredspektrede antibiotikaen som forskrives der. Den vil jo også ramme de sykeste pasientene dersom det utvikles resistens. Også her er det en god del tiltak å sette i verk. Det er mange av sykehusene som er nødt til å skaffe seg en antibiotikastrategi, skaffe seg forbedringsmål og oversikt over egen antibiotikabruk, ikke minst, og også det å implentere retningslinjer. Så her ligger det godt til rette for å komme i gang med handlingsplaner. Vi har bare tida og veien til en felles dugnad på hele kloden, der Norge må ta sin andel.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-02-17:
Jeg vil starte med å si at Venstre stemte for at vi skulle avvente nedleggingen på Rjukan inntil vi har vedtatt en nasjonal helse- og sykehusplan her i Stortinget. Litt av bakgrunnen for det var det som kommer opp med forslaget fra Senterpartiet her om friklinikk og spesialistsenter. Det er ikke flere sykehusbegreper og flere betegnelser på helsetjenester vi trenger akkurat nå, nå gjelder det å rydde opp i det huset vi har, med de sykehusene vi har. For øvrig kan vi slutte oss til mye av det representanten fra Kristelig Folkeparti sa. Selv om vi stemte ulikt i den saken, er vi kanskje mer enige nå. Det er også noe av begrunnelsen for at vi ikke vil være med på dette forslaget fra Senterpartiet. Det gir Stortinget rollen som designer av ulike typer spesialisthelsetjenester og friklinikker og hva det nå enn er, men det gjør også noe med hele økonomi- og finansieringssystemet av den typen tjenester. For oss i Venstre er det aller viktigste nå at vi får en nasjonal helse- og sykehusplan til Stortinget, og at vi for første gang får vedtatt en slik plan. Det vil hjelpe oss mye i å rydde opp. Dette har vært krevende for flere partier. Den rød-grønne regjeringa hadde jo en tilsvarende runde knyttet til Nordfjordeid. En kommer i hvert fall ikke til Stortinget med samme oppfatning i dag som en tydeligvis hadde da en satt i regjering. Det er nå det ene. Det andre er at en kanskje ikke har lært så mye av den indre uenigheten en hadde da, og at en ikke greier å legge det på bordet nå, hvordan en skal håndtere dette videre. Når det gjelder Hallingdal Sjukestugu, Valdres lokalmedisinske senter, spesialistsentre og friklinikker, er framtidas versjoner av det desentraliserte tilbudet én ting, men jeg synes også at vi skal se litt tilbake på den sykehuspolitikken som vi har fått lagt på bordet her i Stortinget – eller kanskje mangelen på den, for det har vært en tendens til ganske store, ambisiøse planer i mange helseregioner, investeringer i universitetssykehus og en storstilt sentralisering. Kongsberg sykehus i nabolaget til Rjukan og Notodden ville den rød-grønne regjeringa tydeligvis til livs, ved å plassere et nytt Drammen sykehus i Eiker. Det var en sykehuspolitikk der en indirekte la til rette for en storstilt sentralisering og ikke helt hadde svaret på det desentraliserte tilbudet, apropos det som vi så skjedde med Nordfjordeid. Det sier noe om at det er viktig å diskutere de ambisjonene vi har og hvilket tilbud vi skal ha i distriktene, og at vi ikke nå plutselig skulle vedta i Stortinget f.eks. en friklinikk som et av de tilbudene, men at vi også diskuterer grundig hvor mye det ligger i investeringspotten til ulike bygg og ulike typer tjenester. Det berører også noe av den debatten vi har hatt tidligere i dag, om hva som skal være kommunenes ansvar. De står foran både store investeringer og omlegging av sitt tilbud knyttet til den aldrende befolkningen ute i mange distriktskommuner. Så dette er en debatt som henger veldig mye sammen, og som er en viktig grunn til at vi ikke kan støtte Senterpartiets forslag her i dag.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-02-17:
Først vil jeg berømme forslagsstillerne, for dette er en viktig sak og en viktig debatt. Så vil jeg si at i sin iver etter å framstille politisk konflikt kan man ikke diskutere dette på et grunnlag som om vi befinner oss i Nord-Korea. Vi forholder oss her til mange lovverk, og først av alt mangler vi vel kunnskap om hva som står over oss av hvilke lover i den situasjonen vi er i akkurat nå. Venstre mener derfor det er veldig god grunn til å avvente flere land og flere aktørers arbeid med både utredninger og muligheter for å innføre innholdsmerking av alkohol og ikke gjøre noe forsøk på å innføre særnorske krav nå. Det vi kan gjøre i dag, er å imøtekomme norske forbrukeres ønske om å få mer informasjon om alkoholholdig drikke og faktisk skape fortrinn for norske produsenter. Den dugnaden kan vi starte på, og det er derfor Venstre fremmer et eget, pragmatisk og progressivt forslag om et spleiselag mellom mange aktører – både bryggeriaktører, produsenter, mikrobryggerier, for den del, og også laboratoriesektoren. Laboratoriene er et av hindrene for å starte dette i dag, med manglende kapasitet. Det er en betydelig analysekapasitet som skal til for å gjennomføre dette. Derfor mener jeg at det per i dag er et ganske urealistisk forslag å ta over bordet i Stortinget. Men debatten her i dag og saken mener jeg viser at det er et flertall i Stortinget for prinsippet om innholdsmerking, og det synes jeg er en seier som Senterpartiet og Kristelig Folkeparti også bør ta med seg. De har mulighet til å få flertall for dette prinsippet gjennom det forslaget som Arbeiderpartiet og Venstre i fellesskap fremmer om en utredning. Når Venstre ikke får flertall for forslaget om et pilotprosjekt, stemmer vi selvfølgelig for forslaget om en utredning for å få mer kunnskap om hvordan vi kan gå fram her for å få til dette, og også for å skape kapasitet i norske laboratorier og andre aktører for å få til dette. Den teknologiske utviklingen gjør dette fullt mulig. Så det er en henstilling til Senterpartiet og Kristelig Folkeparti, og SV også, for den del, om å følge Arbeiderpartiet og Venstres forslag om en utredning for å få til en faktisk endring av politikken på dette området. Jeg vil da fremme forslaget fra Venstre.
Ingjerd Schou (Høyre), 2015-02-17:
Til siste taler er det det å si at forslaget er knyttet til kamptolker – ikke tolker, ikke «house staff» eller det som måtte være av andre viktige hjelpere. Kamptolker definert: uniform, deltatt i skarpe oppdrag, vært med på våpentrening. Selv om man har visst hva man gjort, kan man komme i en situasjon hvor man har behov for beskyttelse. Jeg har lyst å gi ros til Kristelig Folkeparti, Venstre og Senterpartiet, som tydeliggjør sin deltakelse på feilaktig grunnlag, hvis jeg kan si det slik, med en misforståelse i en uttalelse fra utenriks- og forsvarskomiteen. Det står respekt av at man rydder opp og sier det som det er, nemlig at det er SV som står bak den merknaden. Det er slik sett bare SV som står bak mindretallsforslaget, til tross for at vi i komiteen arbeidet for at dette ikke skulle være en sak med partipolitiske overtoner, men at vi skulle legge oss i selen for å vise at Norge står samlet om de forholdene som kamptolkene har vært under ved at de har hjulpet våre styrker. Jeg hørte representanten fra SV si at dette kunne vært gjort før. Ja, det kunne det. Det kunne SV gjort da de satt i regjering sist. Jeg har lyst å berømme SV for likevel å ta opp dette som et representantforslag. Når man ser at ting kan bli annerledes og bedre, er det bra. Vi har et omforent og enstemmig storting som nå går inn for å se på retningslinjene. Justisministeren har vært tydelig på at det arbeidet allerede er i gang. Det blir en egen ordning, nye retningslinjer, senket terskel, individuell vurdering og en sikkerhetsvurdering av den enkelte kamptolk, men også den informasjonen de måtte kunne ha om norsk forsvarspolitikk og tilstedeværelsen i Afghanistan. Så må jeg nok si at jeg er noe overrasket over det forslaget som kommer fra SV, for slik jeg leser det, skal Norge inn og lete etter dem som måtte mene at de kunne komme inn under denne ordningen i Afghanistan, og at man skal hjelpes hit for eventuelt å få en vurdering, og så kanskje måtte returnere. Det kaller jeg å gjøre vondt verre. Vi har med raushet sagt at det skal være nye retningslinjer, med alt det jeg tidligere har sagt om kriteriene, at de må søke individuelt, at de som tidligere har fått avslag, får fornyet behandling, og at postkassen måtte være hvor som helst. Da tenker jeg at vi har inkludert det meste. Og jeg er veldig glad for og stolt over at vi klarer å samle oss og tross alt, med det ene unntaket at SV har et eget forslag, er samstemte om alt det andre.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2015-02-17:
Det er veldig viktig for Kristelig Folkeparti å være med på å rette opp i ting som kan bli bedre – også når det gjelder disse forholdene som vi er borti her, der det norske forsvar har deltatt i internasjonalt forpliktende tjeneste. Da har behovet for lokal kunnskap vært veldig stort. Jeg synes selve begrepet «kamptolk» forteller alvoret i den situasjonen vi nå har, og jeg personlig var overrasket over at ikke dette allerede var fanget opp i forskrifter og ordninger innen Forsvaret. Jeg har derfor lyst til å si at veteranforeningene som har kommet med disse opplysningene, skal ha stor takk for det de har bidratt til. De har satt søkelyset på en alvorlig situasjon, der vi har moralsk forpliktelse til å rydde opp etter oss. Disse kamptolkene har i dag et betydelig beskyttelsesbehov. Jeg vet ikke hvor de oppholder seg, det kan være ulike plasser. Derfor er jeg glad for den løsningen som ligger her, der man ber regjeringen vedta en ordning som gjør at kamptolkene kan søke der de er. Dette er altså ikke en normal asylsak, men det er en opprydning etter at militært personale har gått i norsk uniform, og deltatt på lik linje med våre soldater i tjeneste. Det er veldig viktig at disse forskriftene – den ordningen som kommer nå – tar høyde for at det kan skje lignende ting i framtiden. Det må være klart hvilken del av personalet som kan komme inn under dette. Vi vet at det også er andre personer lokalt knyttet til disse aksjonene, og dermed kan vi få en lignende diskusjon. Jeg forutsetter at regjeringen kommer fram til forskrifter som tar høyde for det. Ellers slutter jeg meg til det som saksordføreren har sagt, og er veldig glad for at komiteen er så enstemmig i denne saken. Men jeg må få legge til noe når det gjelder merknaden fra utenriks- og forsvarskomiteen, for forslaget fra SV handler om at kamptolkene må hentes hit. I etterkant kan man se at Kristelig Folkeparti og andre partier ikke har vært med på den løsningen. Da kan jeg si at vi fra vår side ikke har gjennomgått en snuoperasjon, det har hele tiden vært en klar avtale at vi skulle behandle søknaden slik det nå er foreslått. Men det skyldes en misforståelse i vårt parti, der vi kan ha bidratt til å forvirre. Vi har ikke endret standpunkt, vi står på at søknaden skal behandles der de oppholder seg nå, og at det må gjøres fortest mulig. Derfor er vi glad for at en samlet komité egentlig har kommet fram til et resultat som vil bedre situasjonen for disse som har risikert liv og helse for norske tropper.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2015-02-17:
En samlet komité har vært opptatt av å få en rask saksbehandling nettopp for å få de enkelte sakene raskt avgjort. Vi er vel alle enige om at disse er utsatt for en veldig stor risiko i saksbehandlingstiden. Noen av dem er på flukt i Afghanistan, og noen av dem er på flukt i naboland. Hvordan vil justisministeren følge opp utenriks- og forsvarskomiteens merknad om å ivareta disse personenes sikkerhet i søknadsfasen?
André N. Skjelstad (Venstre), 2015-02-17:
Det er gledelig at det er en enstemmig komité som går inn for representantforslaget, som også vi i Venstre og undertegnede har vært med på. Som også flere var innom til å begynne med – ikke minst saksordføreren – så er ikke dette en sak om asylpolitikk først og fremst; det er en sak om personell som har gjort militær tjeneste for oss i utlandet, og ikke minst i en svært krevende situasjon. Dette er altså personell som har stått i en skarp situasjon, og da er det også viktig at vi får på plass nye retningslinjer som bl.a. tilsier en individuell behandling, og det må være en lav terskel for dette. For det ville vært klart urimelig at vi som nasjon etterlater personell som har stått i en skarp situasjon. Det ville etter min mening være både et etisk og moralsk dilemma, som jeg ikke synes noe om, og uvissheten for det personellet som da blir igjen i sitt opprinnelsesland, vil være svært krevende. Dette gjelder først og fremst saken om afghanske kamptolker, men at vi kan komme opp i lignende situasjoner senere, kan være sannsynlig. Derfor er det viktig at vi nå får på plass retningslinjer som fanger opp dette også for framtiden. For min del handler dette først og fremst om forsvars- og sikkerhetspolitikk, og da er det viktig at vi også tar de nødvendige moralske forpliktelsene. Men det er også klart, som representanten Keshvari var innom, at når disse har deltatt, har de også deltatt ved å ha fått informasjon, noe som vil være krevende hvis dette blir misbrukt i andre situasjoner. Som representanten Toskedal var innom i sitt innlegg, så har det nok antagelig skjedd en liten misforståelse i forbindelse med at det også skulle være en runde i utenriks, så vi kommer ikke til å støtte SVs mindretallsforslag, men vi kommer til å stå på vårt opprinnelige forslag, som er i komiteen. Jeg vil også takke komiteen for en god og relativt rask behandling av dette og ikke minst også det positive som justisministeren har bidratt med i denne behandlingen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-17:
Det er bra at Stortinget er enig, men jeg finner ingen grunn til å feire før jeg er sikker på at disse tolkene er trygge i Norge. Det er derfor jeg er opptatt av hvor raskt denne ordningen kan komme på plass, og hvordan man skal tolke begrepet «lav terskel» for opphold innenfor dagens regler. Justisministeren sa i sitt innlegg nå at dette er innenfor utlendingslovens regler. Men Stortinget har sagt eksplisitt at her skal det være «lav terskel», og at det er unntaket at man ikke får bli. Kan justisministeren forklare litt denne sammenhengen og hvordan han ser på dette? Kan han være litt mer eksakt om hvordan framdriften skal være, og forsikre at det oppdraget som Stortinget nå enstemmig gir til regjeringen, blir forstått slik at dette ikke skal være en ordning der terskelen blir for høy, og der det blir unntaket at man får bli?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-17:
Vi må følge med på dette. Jeg håper også at justisministeren deler det synet at vi overhodet ikke er i mål før vi vet at dette er personer som er i sikkerhet. Men det andre statsråden sa i sitt innlegg, som jeg stusset over, var: Det hørtes ut som om Forsvarsdepartementet allerede har et gjeldende regelverk for denne type personell som skal gjelde framover, og at man har fastsatt regler for dette. Betyr det at man har fastsatt nye regler som er i tråd med det Stortinget vedtar nå – at man har gjort dette på forhånd – eller er det slik at regjeringen oppfatter at oppdraget allerede er utført? Da tror jeg nok det er i strid med hva Stortinget oppfatter det er behov for.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-17:
Det er mulig jeg har problemer med å oppfatte hva det er justisministeren sier nå, men nå er jeg opptatt av det siste punktet i komiteens enstemmige forslag og det som blir vedtak. Jeg er klar over at det er forsvarsministerens ansvar, men jeg trenger en oppklaring på hva det er justisministeren nå sier, for sånn det kan oppfattes, kan det oppfattes som om Forsvarsdepartementet allerede mener de har et godt nok regelverk, mens Stortinget mener at man må ha et regelverk på hvordan man skal håndtere dette i framtidige operasjoner på en annen måte enn det man har i dag. Da handler det ikke bare om det interne regelverket man har i dag, men også om hvordan man i framtida skal rekruttere og sikre beskyttelse av spesifikt personell, som er i spesielle situasjoner der det kreves at man beskytter i etterkant.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-17:
Grunnen til at vi fant det nødvendig å gjøre det slik, var de nye opplysningene vi fikk om hvor farlig det var for disse personene å være på internflukt og måtte gjemme seg enda lenger, og at det at de faktisk måtte fram for å levere en slik søknad, ville kunne eksponere dem enda mer for fare. Jeg ber også om en smule raushet tilbake fra dem som mener at enigheten oss imellom, som vi jobbet ganske hardt for å få til, må jeg si – den enigheten kom ikke av seg selv – ikke handler om hva som foregår mellom oss inne på Stortinget, mellom partiene her, men om hvordan situasjonen er på bakken der ute, for dem dette forslaget gjelder. Det er hele grunnen. Jeg er veldig glad for at vi har kommet fram til en løsning, men da påhviler det også flertallet og regjeringen et veldig stort ansvar for at denne ordningen kommer på plass raskt, og at disse personene ikke blir drept før de får opphold her. Det er det denne saken handler om. Jeg registrerer hva representanten Tybring-Gjedde sier, at de måtte være klar over hva det var de var med på. Ja, selvfølgelig var de det. Det er da også norsk militært personell, men vi har regler for hvordan de skal beskyttes før, under og etter. Dette er personer som tydelig har valgt side i en konflikt der de som er på den andre siden, er veldig sterke og kommer med helt konkrete trusler – ikke bare mot vedkommende, men mot vedkommendes familie. De har beviselig gått i uniform, de har beviselig fått våpentrening, stikk i strid med det man skulle, men slik er situasjonen. Og det er vel ikke sånn at noen er i stand til å bygge noe land hvis man er drept. Vi har et ansvar for å beskytte dem som har vært med og gjort det mulig for våre norske soldater å gjøre en jobb. Det er ikke mulig å gjøre en jobb på bakken i Afghanistan uten at man skjønner hva som blir sagt. Enten i møte med lokalbefolkningen eller når man skal høre hva som blir sagt av andre stridende parter, må man det. Jeg håper at man i framtida får på plass en ordning som gjør at dette er helt avklart på forhånd, og at man dersom man må rekruttere lokalt personell, også har avklart dette på forhånd. Som saksordføreren sa: Denne saken gjelder kamptolkene. Vi har ikke tatt opp situasjonen for annet personell, men det bør selvsagt Forsvaret gå igjennom når de skal gå igjennom dette, og finne ut hvordan de retningslinjene skal være. Det er helt på det rene at alle uansett vil ha rett til å søke politisk asyl hvis de mener seg forfulgt og har beskyttelsesgrunner.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-02-17:
Jeg tror at alle står bak intensjonen i dette forslaget. Det vedtaket som blir fattet, er selvfølgelig avgjørende for det arbeidet som regjeringen vil gjøre videre med dette, og det betyr at terskelen skal være lav. Hjemmelsgrunnlaget som en har for opphold i dag, er likevel utlendingsloven, men det vil være et særskilt regelverk som vil være gjeldende for det som betraktes som kamptolker i dette forslaget. Når det gjelder fremdrift, våger jeg rett og slett ikke å gi en sluttdato, annet enn at arbeidet er allerede i gang i departementet og har svært høy prioritet. Vi skal gjøre det vi kan for at dette leveres så raskt som mulig.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-02-17:
Det er viktig å skille her. Det som er Forsvarets reglement for bruk av stedlige personer i oppdrag, er et reglement som Forsvarsdepartementet vil fastsette. Når det gjelder oppholdsgrunnlaget for bl.a. det som betraktes som kamptolker, er det Justis- og beredskapsdepartementet som nå skal jobbe med retningslinjene. Det er da to forskjellige deler av dette. Men Forsvarsdepartementet og Justis- og beredskapsdepartementet samarbeider naturligvis godt om dette, ikke minst fordi det er opplysninger fra Forsvarsdepartementet som i stor grad vil ligge til grunn for den vurderingen som kan gjøres av utlendingsforvaltningen når det nye regelverket for bl.a. kamptolker er klart.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-02-17:
Ja, til det er det bare å si at det vil Forsvarsdepartementet naturligvis følge opp i samsvar med det som er Stortingets vedtak.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-02-17:
Det som er utgangspunktet for utlendingsforvaltningen, er at vi først må få en søknad som da kan behandles på en skikkelig måte. Aller først må vi få på plass dette nye regelverket – det skal vi gjøre det vi kan for å få på plass så raskt som mulig. Så vil det nok kunne være sånn at noen av dem som søker, fortsatt vil være i en slags risikosituasjon i søkeperioden. Derfor er det viktig at vi også har en effektiv saksbehandling som gjør at en raskest mulig kan få en avklaring på hvorvidt det skal gis opphold eller ikke.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-02-17:
Også jeg ser frem til debatten i salen rundt denne viktige problemstillingen. Jeg tror det er viktig å reflektere over – som jeg også forsøkte å gjøre i mitt hovedinnlegg – både fordeler og ulemper ved bruk av forbud knyttet til heldekkende plagg av denne typen. Det er alltid en avveining mot de verdiene vi skal ha som et liberalt samfunn, og de praktiske utfordringene det fort kan skape hvis en bidrar til at noen på mange måter kan isolere seg bort fra det vi andre oppfatter som viktige premisser for å kunne leve i et liberalt samfunn. Så var også jeg inne på det som Wiborg var inne på i sitt siste innlegg, at dette gjelder veldig få. Men spørsmålet er jo om man bør la det være et avgjørende argument, eller om man bør ha en prinsipiell tilnærming til den typen utfordringer, uavhengig av hvor stort eller lite omfanget av slike heldekkende plagg er. Men jeg ser frem til debatten.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-02-17:
Bare noen korte sluttkommentarer fra min side. Jeg synes dette har vært en god interpellasjonsdebatt, som har vært reflektert på veldig mange områder. Samtidig synes jeg det er et veldig godt tegn når denne typen debatter trekkes inn i stortingssalen og ut fra bare mediespaltene. Det blir mer forpliktende det som sies i stortingssalen, enn det som sies i media. Derfor synes jeg det er veldig bra at denne interpellasjonsdebatten har funnet sted, med det engasjementet som den faktisk har hatt med seg også. Så er det en ting jeg hadde lyst til å kommentere. Det er flere som var inne på at det er en forskjell på Iran, som jeg tror var brukt som eksempel, opp mot Norge og frivillighet i forhold til bruk av heldekkende plagg. Jeg tror nok at det er viktig at vi i hvert fall har med oss at den såkalte frivilligheten i høyeste grad vil være relativ også i norske miljøer. Selv om det er straffbart å tvinge noen til å gå i denne typen plagg, er det veldig praktisk krevende å forfølge den typen saker i Norge, basert på både at det vil være vanskelig å anmelde, og at det vil være vanskelig å forfølge det på annet vis. Jeg registrerer etter denne debatten at flertallet i stortingssalen er det samme som det har vært tidligere. Det er greit å ha med seg.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2015-02-17:
«Prisen på storhet er ansvar», er eitt av fleire vise ord frå Winston Churchill. Me er samla i dag for å syte for at Stortinget tek ansvar for noko me har ansvar for. Gjennom sin innsats for det norske forsvaret har tolkane tent både Noreg og eige fedreland. Dei gjorde ein naudsynt, viktig og verdfull jobb i Afghanistan. Forsvaret var avhengig av å kunne kommunisere med lokalbefolkninga, og utan tolkane ville dette vore svært vanskeleg. Det er ingen tvil om at tolkane har vore ein viktig del av Forsvaret. Tolkane deltok m.a. i stridshandlingar i norske uniformer og fekk opplæring i våpenbruk av norske soldatar. Det er stor fare for at tolkane vil verte attkjende og utsette for åtak for deira tid med forsvaret vårt. Å gi tolkane løyve til arbeid og opphald i Noreg handlar ikkje om å endre vår asylpolitikk. I dag drøftar me om me skal ta vare på dei som har gjort ein heiderleg innsats for landet vårt. VG gav gjennom eit intervju innsyn i korleis nokre av Taliban-krigarane tenkte om tolkane: Dei internasjonale styrkane kan ikkje jobbe i Afghanistan utan tolkane si hjelp. Så vi ser på utanlandske soldatar og afghanske tolkar som eitt, sa ein Taliban-talsmann til VG. Me er svært ivrige etter å få tak i tolkar for å straffe dei. Får vi tak i ein tolk, vil me halshogge eller hengje han. Korleis trur me at kvardagen vil verte for tolkane når Noreg no dreg? Korleis skal dei kunne ta vare på familien sin? Vil tolkane nokon gong kunne vite at menneske de har kjær, skal vere trygge? Å svikte tolkane vil kunne få konsekvensar for Forsvaret òg ved seinare høve. Kven ynskjer å hamne i ein tilsvarande situasjon? Kva skal me seie neste gong me treng tolkar, dersom me no skulle nekte våre tidlegare tilsette vernet dei treng? Det er ingen tvil om at desse personane ikkje er trygge i Afghanistan. Det er heller ikkje tvil om at dette er grunnen til at dei har tenestegjort for Noreg. Difor er det heller ikkje tvil om at Noreg har eit ansvar for å bringe tolkane i tryggleik. Det einaste rette no er difor å gjere det Stortinget gjer i dag, nemleg å sikre at kamptolkane får rask handsaming av sine søknader om arbeids- og opphaldsløyve i Noreg. Når det gjeld merknaden frå utanriks- og forsvarskomiteen, der Senterpartiet òg var inne, er det ein inkurie. Senterpartiet har heile tida stått bak avtalen som er inngått, og handsaminga som er gjort, er heilt i tråd med intensjonane i representantforslaget. Eg vil gje ros til kommunalkomiteen for ei god handsaming og at ein har greidd å finne fram til ei brei semje. Veteranforeiningane har vore avgjerande for at saka kom opp. Eg er glad for den breie semja Stortinget viser i dag. Det tener nasjonalforsamlinga til ære.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2015-02-17:
La meg aller først si at Fremskrittspartiet og jeg selvsagt står bak innstillingen og forslagene til vedtak. La meg likevel gjøre noen politisk ukorrekte betraktninger – som tydeligvis har blitt mitt lodd i livet. Jeg har fått henvendelser fra norsk militært personell som har tjenestegjort i Afghanistan, som ikke nødvendigvis har vært helt enig i de konklusjonene som et enstemmig storting og det politiske Norge nå er i ferd med å fatte. De har fremhevet at mange av kamptolkene har vært fullstendig klar over de risikoer de har vært utsatt for, de har vært godt betalt og fått gode betingelser – i visshet om at dette faktisk kunne skje. Så har jeg lyst til å si at kamptolkene var i Afghanistan for å hjelpe det afghanske folket. Det er ikke sånn at vi var i Afghanistan for å plage noen. Vi var i Afghanistan for å bekjempe Taliban. Det er utgangspunktet for det vi snakker om her. Ja, kamptolkene har gjort en tjeneste for oss for at vi kan gjøre en tjeneste for dem. Det er det ganske viktig å merke seg. Så har jeg bare lyst til avslutningsvis å si: Ja, de har vært med i kamphandlinger, de har vært ved fronten, og det kan være at de kan bli utsatt for forfølgelse osv., og da skal få behandlet asylsøknaden sin. Men de er ikke det eneste personellet som Norge fikk hjelp av i Afghanistan. Vi fikk hjelp av kokker, sjåfører, folk som tilrettela for vår tjeneste der nede. De kan også ved en senere anledning hevde at de er utsatt for forfølgelse og bør få opphold i Norge. Da er det interessant hvor denne grensen faktisk skal gå. De som var med og hjalp oss, er også ofte de mest ressurssterke, som burde forsøke å være med og bygge Afghanistan opp igjen. Det er klart at hvis vi tar de mest ressurssterke menneskene ut av Afghanistan for å la dem komme til Norge, er det enda vanskeligere å bygge opp Afghanistan. Men igjen, for ikke å skape stor debatt og mye ramaskrik her i stortingssalen fordi det er én representant som stiller et par kritiske spørsmål: Jeg står bak innstillingen og forslaget til vedtak.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2015-02-17:
Først vil jeg takke justisministeren for svaret. Jeg synes det var gode refleksjoner rundt temaet. For ja, det vil alltid være utfordrende hvis man skal forby noe. Det skal mye til for at man bør gå til det grepet å ha den type inngripen. Men i et samfunn har man alltid noen grenser man setter, man har noen verdier, som jeg var inne på – noen sett felles leveregler som skal gjelde alle. Det er jo derfor Fremskrittspartiet er for et forbud i denne saken. Jeg er også glad for at justisministeren vektla den verdimessige utfordringen ved dette, og slo tydelig fast at bruken av disse plaggene kan være ekstremt kvinneundertrykkende. Noe av det jeg har savnet litt i debatten, er kvinnebevegelsen, som burde være de første til å stå på barrikadene for å kjempe for disse kvinnene, og ikke lukke øynene. Jeg er også glad for at justisministeren slo fast det juridiske og viste til den dommen som slår ettertrykkelig fast at bruk av forbud er lov. Det er dermed helt opp til denne sal å avgjøre om vi ønsker å innføre dette forbudet, eller ikke. Det er jo derfor jeg ser frem til debatten videre i dag. Jeg registrerer dessverre at Jonas Gahr Støre, som gikk ut i VG, har valgt å holde seg unna debatten i diverse medier, og – ikke minst, ser det ut til – også nå i dag. Det synes jeg er synd. Grunnen til det er at han først gikk ut og ga inntrykk av at Arbeiderpartiet kunne støtte det, men nå når man må være konkret, registrerer jeg at Gahr Støre velger ikke å delta. Jeg vil bare nevne ett argument, som jeg er sikker på at noen kommer til å bruke i debatten, og da er det greit å få kontret det med én gang. Noen snakker om at dette gjelder veldig få. Ja, det gjør det, og det skal vi være glad for – at det fortsatt er veldig få mennesker i Norge i dag som bruker heldekkende plagg. Men vi vet også at problemet er sterkt voksende. Det blir stadig flere og flere som benytter heldekkende plagg, og da er det viktig også å få slått fast hvilke regler vi skal ha i samfunnet, også før det blir altfor mange. Men jeg ser frem til en god debatt om et viktig tema, og jeg håper også at de partiene som tidligere har brukt menneskerettighetene som argumentasjon for å stemme ned forslaget, nå kan være tydelig på om de vil støtte forslaget, eller ikke.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2015-02-17:
Først vil jeg takke for debatten. Dessverre ser vi at resultatet av debatten er at de andre partiene ikke har endret sitt standpunkt. Det viser at når hovedargumentet mot Fremskrittspartiets forslag alltid har vært menneskerettighetene, og når nå dommen er tydelig på at bruk av forbud ikke er i strid med menneskerettighetene, vil man komme med ande argumenter. Så spurte representanten Eirik Sivertsen meg fra talerstolen om jeg var skuffet over at det var han som møtte, og ikke Gahr Støre. Det må jeg bare være tydelig på at jeg ikke var. Tvert imot syntes jeg faktisk det var bra at det var representanten Eirik Sivertsen og ikke Arbeiderpartiets partileder Jonas Gahr Støre som møtte, for nå fikk vi i hvert fall et klart og tydelig svar. Og det svaret vi fikk, var at Arbeiderpartiet ikke støtter Fremskrittspartiet. Men jeg må jo si det er litt underlig, all den tid det har vært nevnt i debatten av Arbeiderpartiets integreringsutvalg. De fattet også følgende vedtak på landsmøtet til Arbeiderpartiet: «Heldekkende plagg fungerer i praksis som diskriminering av kvinner». Jeg vil anta det er uparlamentarisk, og derfor skal jeg ikke hevde at Arbeiderpartiet er for diskriminering, men allikevel synes jeg det er underlig at man i det ene øyeblikket kan vedta at noe er diskriminering av kvinner og sterkt kvinneundertrykkende, men i neste omgang ønsker man ikke å gjøre noe med det. Men jeg vil anta at om noen år vil Arbeiderpartiet støtte oss. Så vil jeg kort innom representanten Jenny Klinges innlegg, der hun begrunnet det prinsipielt ved å avvise et eventuelt forslag. Men hvis problemet øker, hvis det er flere som bruker burka, niqab og andre heldekkende plagg, da vil Senterpartiet revurdere sitt syn. Det er veldig spesielt at man skal være veldig prinsipiell hvis det gjelder mange, men hvis det gjelder få, skal man ikke bry seg om det. Så var det representanten Kirsti Bergstø, som jeg synes hadde en meget spesiell innledning på sitt innlegg der hun tilbakeviste at våre verdier er under press. Er det noe som er tydelig, er det jo at flere av de grunnleggende verdiene samfunnet vårt er bygget på, i høyeste grad er under press. Representanten Bergstø stilte også spørsmål om Fremskrittspartiets engasjement for innvandrerkvinner, og lurte på hvorfor det kun er innvandrerkvinner vi har engasjement for. Det er for det første feil, men da kan jeg jo stille spørsmålet tilbake. Jeg synes det er rart at Sosialistisk Venstrepartis engasjement for likestilling og kvinnerettigheter kun skal begrense seg til etnisk norske kvinner. Jeg tror at vi hadde hatt en helt annen debatt hvis dette ikke hadde vært snakk om innvandrere, hvis dette ikke hadde vært snakk om burka eller niqab. Hadde det vært snakk om finlandshette i det offentlige rom, er jeg rimelig trygg på at Fremskrittspartiet hadde hatt bred støtte i denne salen.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2015-02-17:
Spørsmålet om ein skal forby identitetsskjulande klesplagg eller ikkje, er eit spørsmål som set liberale verdistandpunkt på prøve. I eit ope, liberalt og tolerant samfunn har ikkje forbod mot klesplagg nokon plass. På den andre sida kan ein seie at i eit ope, liberalt og tolerant samfunn har klesplagg som hindrar sosial interaksjon – og som attpåtil er kvinnefiendtlege og undertrykkjande – ikkje nokon plass heller. Kva skal ein gjere? Vi må sjå på situasjonen her til lands slik han er i dag, og vurdere kva utviklinga kan bli. Dei heildekkjande plagga som interpellasjonen handlar om, er burka og niqab. Det er anslått at mellom 50 og 100 kvinnfolk ber slike religiøse plagg i Noreg i dag, og det er ingen grunn til å tru at talet kjem til å auke dramatisk. Viss dette derimot skulle skje, er det mogleg å vurdere lovverket på nytt. Frankrike vedtok eit generelt lovforbod i 2010, ei lov som forbyr antrekk som har til hensikt å skjule ansiktet i det offentlege rom. Året etter innførte også Belgia eit forbod mot plagg som dekkjer til ansiktet heilt eller delvis. Likestillings- og diskrimineringsombudet er svært skeptisk til å innføre eit slikt forbod i landet vårt og viser til ulike negative effektar det kan få for integrering og likestilling. Det er det verdt å lytte til. Samtidig er det legitimt å stille seg eit spørsmål: Har det ikkje negative effektar for integrering og likestilling at dei aktuelle kvinnfolka på grunn av heildekkjande plagg ikkje kan delta på lik linje med oss andre i sosiale samanhengar eller i arbeid? Svaret er sjølvsagt ja, det er negativt. Viss vi ønskjer å unngå å vedta eit lovforbod mot desse klesplagga, må vi samtidig spørje oss om det finst andre måtar å forhindre at mange brukar dei på, ikkje minst korleis vi kan forhindre at kvinnfolk blir tvinga til å bruke desse klesplagga. For uansett kor liberalt vi måtte stå fram som samfunn når vi styrer unna lovforbod mot heildekkjande plagg, blir det ikkje opplevd som eit fritt samfunn for dei kvinnfolka som blir tvinga til å bruke plagga. Interpellanten, representanten Wiborg, tykkjer det er synd at Arbeidarpartiets Jonas Gahr Støre ikkje deltek i debatten i dag. Men han burde strengt tatt meine det er meir synd at regjeringspartnaren til Framstegspartiet, Høgre, ikkje deltek. Det burde heller vere viktigare for Wiborg å få støtte frå nettopp Høgre enn frå opposisjonen. Nå står det sjølvsagt att å sjå om Høgre kjem på, det har dei ikkje gjort ennå. Representanten Keshvari er like indignert over Arbeidarpartiet. Desto meir påfallande er det at han ikkje etterlyser synspunkta til Høgre. Vi får sjå om det kjem. Senterpartiet er ikkje innstilt på å støtte eit slikt forbod som dei har i Frankrike og Belgia ut frå ei heilskapleg vurdering av dei prinsipielle og praktiske sidene ved saka, og av situasjonen slik han står fram i Noreg i dag.
Gry-Anette Rekanes Amundsen (Fremskrittspartiet), 2015-02-17:
Det finnes flere grunner til å forby heldekkende plagg, og jeg er helt enig med Jonas Gahr Støre når han sier til VG: «Ansiktsdekkende plagg hemmer kommunikasjon og gjør aktiv samfunnsdeltakelse umulig.» Og: «Heldekkende plagg fungerer i praksis som diskriminering av kvinner.» Vi kan da ikke bare sitte og se på at kvinner blir diskriminert i Norge i 2015 uten å foreta oss noe? Men jeg registrerer at å gjøre noe med diskriminerende maskering, ja det er altså udemokratisk! Vi har en situasjon i Europa der vi ser stadig flere terroranslag – sist i Frankrike og Danmark. Her i Norge har vi økt terrortrusselnivået, og vi har bevæpnet politi – også utenfor dette huset. Aftenposten skrev i oktober i 2013 om økningen i antallet kvinnelige terrorister. Det vi kunne lese, var at stadig flere kvinner er involvert i terror. Taliban skal ha hatt to treningsleirer for kvinnelige terrorister. Vi så det i angrepet mot teateret i Moskva i 2002. Der var det kvinnene som bar terrorbeltene – ikke mennene. Den mest ettersøkte etter terrorhandlingen mot Charlie Hebdo er en kvinne. Så heldekkende plagg er ikke bare diskriminerende. Utfordringen det skaper med identifikasjon – med det trusselnivået vi har i dag – er noe vi absolutt må ta på alvor og gjøre noe med. Dette handler også om maskering. Jeg registrerer at alle i denne debatten stort sett er enig i at heldekkende plagg er kvinneundertrykkende, men det er ikke mange nok som blir undertrykt i Norge ennå! Hvor mange må egentlig bli undertrykt før vi gjør noe som helst, og hvor lenge skal vi sitte stille og se på?
Peter Frølich (Høyre), 2015-02-17:
Jeg kan glede representanten Jenny Klinge med at også Høyre har et syn i denne saken – og hele tiden har hatt en plan om å ytre det synet. For å ta litt historikk først: Høyre har stemt imot et generelt forbud tidligere. Nå når denne debatten igjen er aktualisert etter dommen i Strasbourg, har vi ikke tatt stilling, og vi ønsker den debatten velkommen. For å begynne med det veldig enkle utgangspunktet: Det at det lages regler for f.eks. skoler, ulike yrker eller arbeidsplasser, synes vi er helt akseptabelt. Det er fornuftig, og det gjøres allerede i dag. Et generelt forbud mot en klesdrakt er derimot noe litt annet. Det er sånn at vårt samfunn, faktisk vår velferd, er bygd på et veldig grunnleggende prinsipp, nemlig at et godt samfunn bygges med tillit, og tillit bygges når folk kan se hverandre. Det europeiske opplysningsprosjektet trues hver eneste dag av religiøs fundamentalisme. Vi har en lang tradisjon for å kjempe for grupper som diskrimineres, og som undertrykkes. Det er en kamp som jeg tror alle i denne salen ønsker å slutte opp om. Om den kampen skal føres gjennom garderoben, er vi litt mer usikre på. Høyre avviser ikke at regler mot denne type tradisjoner eller klesdrakter kan være fornuftig, men det er en god og forankret liberalkonservativ regel om at et inngrep i den enkeltes frihet skal være begrunnet godt i praktiske forhold, og desto mer inngripen det blir, desto større blir kravet. Så er det også viktig i denne debatten at vi ikke leser denne dommen fra Strasbourg helt ukritisk. Det er sånn at vi må relativisere til den enkelte nasjons kultur og tradisjon. Vi skal ikke utelukke at dette spørsmålet kunne stilt seg annerledes hvis spørsmålet hadde kommet opp for Norges del. Jeg tror at dette kan bli en av de mest interessante verdidebattene som kommer til denne salen. Jeg håper vi får muligheten til å ta stilling til den, og vi ønsker debatten velkommen.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-02-17:
Det er synd at regjeringa ikke vil ta initiativ til en ny offentlig utredning om kvinnehelse. Evalueringa som Helsedirektoratet gjør, bør danne grunnlaget for nettopp en slik ny utredning og en ny strategi, med vekt på det vi vet vi har for lite kunnskap om. Jeg har lyst å nevne to temaer, til tross for at de har vært med i den forrige strategien: Det ene er innvandrerkvinners helse og forholdet til helsetjenestene. Det andre er den sørgelige sammenhengen mellom vold i nære relasjoner og uhelse hos kvinner. Hvordan vil statsråden jobbe konkret med å få økt kunnskap og bedre tiltak overfor disse gruppene, i tillegg til å omtale kvinnehelse i et kapittel i den kommende stortingsmeldinga om likestilling?
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2015-02-17:
Forslagsstillerne mener at dagens helsepolitikk ikke er tilpasset forskjellene mellom kjønnene og foreslår å gjennomføre en offentlig utredning om kvinnehelse i Norge. Saksordføreren har på en god måte vist til dette i sitt innlegg, så jeg gjentar ikke mye av det samme. I 1999 fikk vi en NOU om kvinners helse i Norge. Denne avdekket stor kunnskapsmangel og manglende integrering av kjønnsperspektivet i helsepolitikken og i praksis. På bakgrunn av dette ble det laget en tiårig kvinnehelsestrategi, i tillegg til en rekke andre strategier rundt det samme temaet. Helsedirektoratet jobber nå med en rapport om status på det utfordringsbildet som ble skissert i kvinnehelsestrategien. Det har altså ikke manglet undersøkelser, kartlegging, forskning, planer og strategier. Det som er interessant, er hva som kommer ut av alle disse dokumentene, og hva som eventuelt mangler. I den forbindelse kan jeg opplyse om at det var Kristelig Folkepartis kvinnenettverk som i sin tid tok initiativ, og som tok kontakt med meg med ønske om å få til en enighet om å be regjeringen sette kvinnehelse på dagsordenen. Sammen med Høyres og Venstres kvinnetalspersoner ble vi enige om å sende et felles brev til regjeringen, hvor vi ba om at kvinnehelsestrategien for 2003–2013, som ble opprettet på bakgrunn av NOU-en, ble evaluert, og at resultatet av dette skulle tas hensyn til i likestillingsmeldingen som er under arbeid. Regjeringen jobber nå med å skape pasientens helsetjeneste. Skal vi få til dette, må alle områder og nivåer endres. Å erkjenne at det faktisk er forskjell på menn og kvinner, vil derfor også være en naturlig del av dette arbeidet. Forskning på kvinnehelse er prioritert i de regionale helseforetakene gjennom styringskravene, og det er opprettet en nasjonal kompetansetjeneste for kvinnehelse. Målet for kompetansetjenesten er å være en nasjonal aktør som fremmer kunnskap om kvinners helse i et livsløpsperspektiv til myndigheter, helsepersonell og publikum. Regjeringen jobber i tillegg med en ungdomshelsestrategi og en handlingsplan om seksuell helse. Jeg oppfatter at det er bred enighet om at fokuseringen på kvinnehelse må styrkes, bl.a. gjennom å fortsette å integrere kjønnsperspektivet i forskning, utvikle tilpassede helsetjenester og et fortsatt fokus på kvinnehelse i arbeidslivet. Ifølge Helsedirektoratet er NOU-en fortsatt svært aktuell, og jeg mener at det nå er nødvendig å vende blikket mot de temaene som ikke var godt nok dekket den gangen, og forsterke de tiltak som ikke på en god nok måte hittil er fulgt opp. Komiteens medlemmer fra Høyre og Fremskrittspartiet har derfor bedt regjeringen spesielt følge opp følgende: Kjønnsforskning – herunder forskning på arbeidshelse – innvandrerhelse og innvandrerkvinners bruk av helsetjenesten, forskning og kunnskapsutvikling knyttet til legemiddelbruk for kvinner og forskning på kjønnsspesifikk rusbehandling. Jeg støtter kvinnenettverkenes syn på at det nå ikke er tid for å sette prosesser på vent, men heller prioritere nye tiltak så snart som mulig, og har tro på at denne vurderingen gir mer handlekraft enn en ny og langvarig utredning.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2015-02-17:
Kristelig Folkeparti mener at det er en selvsagt ting at helsetjenestene i Norge reflekterer likestilling mellom kjønnene, også når det gjelder ressursfordeling, behandling og oppfølging. Kvinner og menn har ulik biologi på fundamentale områder, noe som får konsekvenser for hvordan vi møter ulike typer sykdommer helt ned til cellenivå, og hvordan de virker på kroppen som helhet. Langt flere kvinner i Norge dør av hjertesykdom enn av kreft, selv om sistnevnte gruppe ofte er den som får mest plass på norske talerstoler. Med større kunnskap om ulikheter på symptomer mellom kjønnene ville mange av tilfellene trolig vært avdekket tidligere og tolket mye mer presist. Forskning viser også at ulikheter når det gjelder hvordan ting virker på kvinner og menn, viser seg i narkose, viser seg i smertestillende og viser seg i andre typer medisiner hvor vi faktisk har ulik virkning av tiltakene ut ifra vårt kjønn. Det er problematisk at kvinner får behandling som ikke er godt nok dokumentert med tanke på om den er god nok for kvinner, fordi menn er overrepresentert i kliniske studier. Derfor vet vi for lite om hvordan ting virker på kvinner. I tillegg blir typiske kvinnesykdommer, hvor det ikke står om liv og helse, nedprioritert i sykehus og har ikke den samme statusen i utdanning av helsepersonell. Vi kan bare nevne kvinner som går rundt med livmorframfall eller store utfordringer med inkontinens. Kjønnsspesifikk kunnskap er en forutsetning for å kunne iverksette effektive tiltak for at kvinner og menn skal kunne motta helsetjenester på like premisser. Når den siste utredningen om kvinnehelse var i 1997 og ble avlevert i 1999, har det rent mye vann i havet etter det. Mye ny kunnskap er kommet, og vi innhenter ikke den hvis vi ikke får en ny NOU. Så hører jeg at representanten fra Fremskrittspartiet viser til kvinnenettverket. Det er flott at kvinnenettverket har et ønske om å sette kvinnehelse på dagsordenen. Men for Kristelig Folkeparti som parti er en NOU sentral fordi utredningen har avdekket at vi har mangel på kunnskap og mangel på integrering med tanke på kjønnsperspektivet. Derfor mener Kristelig Folkeparti at det er et behov for en utredning om kvinners helse i Norge, 15 år etter at den sist ble foretatt. Det er ikke forsvarlig å basere nye planer, nye tiltak og nye handlingsplaner på gamle forskningsresultater og mangelfull forskning. Det er behov for oppdatert kunnskap for å kunne utvikle og tilrettelegge gode strategier og nære og gode handlingsplaner innenfor kvinnehelse. Utredningen må se på kvinneforskjeller når det gjelder sykdomsrisiko, se på sykdomsutvikling, diagnostikk og diagnostikk sammen med behandling. Utredningen må også inkludere perspektiv på lavt prioriterte kvinnesykdommer som nesten ingen snakker om, og ikke minst ta hensyn til nye landsmenns utfordringer – kvinner som kommer til vårt land, og som har sykdommer med seg som vi trenger å lære om og å kunne behandle på en god og effektiv måte.