Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-03-04:
La meg innledningsvis si at jeg, i likhet med spørsmålsstilleren, finner grunn til å ta på alvor at pasienter ikke føler seg ivaretatt i pasientskadeerstatningsordningen, og at jeg fullt ut deler intensjonen om at ordningen må fungere tilfredsstillende i forhold til mennesker i en sårbar livssituasjon. Vi har fra nyttår fått en ny lov til erstatning for en midlertidig ordning om pasientskadeerstatning. Jeg skal redegjøre kort for bakgrunnen for den ordningen som gjelder i dag. I januar 1987 ble det vedtatt at Justisdepartementet skulle utrede spørsmålet om å lovfeste et objektivt erstatningsansvar for pasientskader. I påvente av en slik lov ble det etablert en midlertidig erstatningsordning. Ordningen ble etablert på bakgrunn av en avtale mellom staten og landets fylkeskommuner. Regler for midlertidig ordning med pasientskadeerstatning for somatiske sykehus og poliklinikker trådte på grunnlag av avtalen i kraft 1. januar 1988. Fra 1. juli 1992 ble det gitt tilsvarende regler for kommunelegetjenesten og kommunal legevakt og for psykiatriske sykehus og deres poliklinikker. Saksmengden har økt siden opprettelsen. I 1992 mottok Norsk Pasientskadeerstatning 1109 saker, mens sammenlignbart tall for 2001 var 2239. Erstatningsutbetalingene fra NPE utgjorde i 2001 218 mill. kr. Fra 1988 til og med 2001 er det utbetalt erstatninger på 1,4 milliarder kr fra ordningen. Ved kgl. res. av 11. september 1987 ble det oppnevnt et utvalg for å utrede og foreslå lovbestemmelser om pasientskadeerstatning. Utvalget avgav sin innstilling i desember 1991. Styret i Norsk Pasientskadeerstatning oppnevnte i september 1993 et utvalg, Evalueringsutvalget, som fikk i oppdrag å evaluere den midlertidige ordningen med pasientskadeerstatning. I februar 1994 avgav Evalueringsutvalget sin utredning til styret i Norsk Pasientskadeerstatning. Resultatene fra utredningen ble det tatt hensyn til ved utarbeidelsen av loven. Justisdepartementet fremmet så i Ot.prp. nr. 31 for 1998–99 et forslag til lov om erstatning ved pasientskader, pasientskadeloven. I Ot.prp. nr. 55 for 1999–2000, Om lov om erstatning ved pasientskader mv., foreslo departementet enkelte tekniske tilpasninger i utkastet til ny pasientskadelov. Forslaget til ny pasientskadelov ble behandlet av sosialkomiteen i Innst. O. nr. 68 for 2000–2001, og loven trådte i kraft for den offentlige helsetjenesten 1. januar i år. Pasientskadeloven utvider som kjent den midlertidige ordningen med pasientskadeerstatning. Den midlertidige ordningen inneholdt erstatningsregler som dekket offentlige somatiske og psykiatriske sykehus med deres poliklinikker, samt den kommunale legetjenesten. Den nye loven utvider virkeområdet til å gjelde hele helsetjenesten, herunder de kommunale sykehjemmene og den private helsetjenesten. Ordningen er basert på et såkalt objektivisert erstatningsansvar. I det ligger et utvidet ansvar i forhold til hva som ellers følger av norsk erstatningsrett. Etter alminnelig erstatningsrett kreves det at det kan påvises uaktsomhet, skyld, fra skadevolder for at det skal være grunnlag for erstatning. Etter pasientskadeloven er det ikke nødvendig å påvise uaktsomhet for å få erstatning. Ansvarsgrunnlaget framkommer i pasientskadeloven § 2 ved at det skal gis erstatning for flere forhold enn det som følger av alminnelige erstatningsregler. Det skal gis erstatning for pasientskader som skyldes svikt ved ytelsen av helsehjelp selv om ingen kan lastes, teknisk svikt ved apparat, redskap eller annet utstyr som er brukt ved ytelse av helsehjelpen, smitte eller infeksjon som ikke skyldes pasientens tilstand eller sykdom, eller ved vaksinasjon. Det skal tas hensyn til om de krav skadelidte kan stille til virksomheten eller tjenesten på skadetidspunktet, er tilsidesatt. Utilstrekkelige ressurser medfører ikke ansvar hvis ressursfordelingen har vært forsvarlig og virksomheten i alminnelighet holder en forsvarlig standard. I tillegg kan det unntaksvis gis erstatning når det har skjedd en pasientskade som er særlig stor eller uventet, og som ikke kan ses som et utslag av en risiko som pasienten må akseptere. Informasjon gitt på forhånd, skal ivektlegges. Det er videre et rent objektivt ansvar som kommer til uttrykk for uoppklarte ansvarsforhold. Dersom årsaken til en skade ikke lar seg bringe på det rene og skaden sannsynligvis skyldes ytre påvirkning på en pasient under behandling, skal det normalt antas at skaden skyldes feil eller svikt ved ytelse av helsehjelpen. Ved at ansvarsgrunnlaget gir erstatning for flere skadegrunnlag enn det den alminnelige erstatningsretten gjør, medfører ordningen at flere pasienter får mulighet til erstatning. Det er presisert i forarbeidene til pasientskadeloven at terskelen for å konstatere ansvar heller må settes for lavt enn for høyt. Det at ansvarsgrunnlaget i pasientskadeloven skal gjelde ved alle pasientskader, og ikke kun ved skader som har oppstått i offentlig helsetjeneste, medfører også at flere pasienter får mulighet for erstatning i forhold til denne loven enn tidligere. Det forutsetter imidlertid at loven trer i kraft i sin helhet. Jeg tar sikte på at det kan la seg gjøre fra 1. januar neste år. Men allerede i dag er det flere som faller inn under pasientskadelovens ordning enn tidligere, ved at ansvarsområdet som staten dekker er større etter den nye loven enn etter den midlertidige ordningen. Saksbehandlingstiden er i mange saker uakseptabelt lang. Innsatsen for å korte ned saksbehandlingstiden for sakene i Norsk Pasientskadeerstatning må derfor intensiveres. Som i de fleste erstatningssaker, vil det ta noe tid før erstatning blir utbetalt. Det kan gå med noe tid til å fastsette sammenhengen mellom skaden og den skadevoldende handling, og det tar tid å fastsette skadens omfang. De fleste saker avgjøres innenfor pasientskadeordningen i løpet av to år. Ved utgangen av 2001 viser statistikken fra NPE av 94 pst. av sakene meldt i 1998, var avsluttet, mens av saker meldt i 1999, var 85 pst. avsluttet. Enkelte saker kan imidlertid ta svært lang tid. Faktorer som spiller inn av betydning for saksbehandlingstiden, er bl.a. sakens kompleksitet og tilgangen til nødvendige dokumenter. Størstedelen av saksbehandlingstiden går med til å kommunisere med pasientene og deres advokater og til å innhente vurderinger fra medisinsk sakkyndige. I saker hvor det blir gitt medhold i erstatning, kan det være nødvendig å avvente resultatet av pågående behandling, eller en avklaring av hvordan vedkommende vil klare seg i arbeidslivet, før saksbehandlingen kan avsluttes. Fødselsskadene, som interpellanten var inne på, står generelt i en vanskelig stilling, og kan ta lang tid fordi det kan være nødvendig å se barnets utvikling for å vurdere skadens omfang og dermed framtidig behov. Der det er grunnlag for det, erkjenner Norsk Pasientskadeerstatning ansvar og foretar en midlertidig utbetaling. For å øke fokuseringen på saksbehandlingstiden har departementet i et lovendringsforslag som nå er på høring, foreslått at dersom en sak ikke er ferdigbehandlet innen to år, så kan pasienten be Pasientskadenemnda om å overta behandlingen av saken. Dette er et tiltak jeg mener vil legge et betydelig press på saksbehandlingstidene i NPE, og som jeg har tro på kan fungere i så måte. Norsk Pasientskadeerstatning har utarbeidet en hjemmeside med informasjon om ordningen og saksbehandlingen. Her får pasientene vite hvordan de skal gå videre med sin sak. Det følger videre av pasientskadeloven at forvaltningsloven gjelder for saksbehandlingen i NPE. Som en følge av dette skal sakens parter, skadelidte eller pårørende samt behandlingsstedet, holdes informert om sakens gang gjennom bl.a. å få tilsendt kopi av korrespondansen i saken. Den type eksempler på manglende kommunikasjon som representanten Bjarne Håkon Hanssen refererte til, vil være et klart brudd med disse lovbestemmelsene. Stortinget har i St.prp. nr. 1 for 2002-2003 bedt om at det foretas en evaluering av Norsk Pasientskadeerstatning og pasientskadeerstatningsordningen. Det er jeg helt enig i at det er behov for, ikke minst i lys av den kritikk som ordningen er blitt gjenstand for gjennom den senere tid. Helsedepartementet vil derfor sørge for en uavhengig evaluering, og har bedt Statskonsult om å gjennomføre den evalueringen. I mandatet for evalueringen inngår det at det bl.a. skal fokuseres på den service pasientene får hos NPE, som var et viktig tema i innlegget til interpellanten her i dag. Man skal også fokusere på saksbehandlingstiden, og man skal fokusere på bruken av sakkyndige til å opplyse sakene. Det vil også bli sett nærmere på den forståelsen av regelverket som NPE legger til grunn under sin saksbehandling, og det vil ikke minst bli sett på om de intensjoner og føringer som ligger i forarbeidene, blir ivaretatt på en betryggende måte. Jeg mener på denne bakgrunn at vi har et godt grunnlag for å ta oss av pasientskader i Norge. På grunnlag av resultatene fra evalueringen som nå settes i gang, vil jeg se på om det er behov for ytterligere tiltak som må iverksettes for å sikre pasientene et godt system og en god behandling, og jeg vil komme tilbake til Stortinget med en nærmere redegjørelse for konklusjonene i den evalueringsprosessen som nå er igangsatt.