Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2016-06-13:
Som saksordfører vil jeg takke komiteen for et godt samarbeid om denne saken. Det er viktige spørsmål som stilles rundt denne problematikken, og det er helt klart et politisk tema som er viktig og mer aktuelt enn noensinne. Forslagsstillerne viser til at lave lønninger, overtidspress, dårlig sikkerhet og mangler på flere områder preger store deler av vareproduksjonen for verdensmarkedet. Norske forbrukere har liten informasjon og få rettigheter når det gjelder innsyn i og kunnskap om hvordan varen er produsert. Forslagsstillerne mener det bør opprettes en lov om åpenhet og informasjon om hvordan selskapene arbeider med samfunnsansvar og leverandørkjedene, dvs. en lov som pålegger bedriften å svare forbrukerne og organisasjoner om tema knyttet til deres arbeid for å forbedre forhold ved produksjonen. Formålet må være å sikre forbrukerne informasjon om etiske forhold knyttet til produktene. Lovens gyldighetsområde bør være varer som bl.a. tekstil, klær, sko, elektronikk, IKT, møbler, kaffe, te, kakao og leker. Loven bør etter forslagsstillernes syn gjelde alle som har selskaper registrert i Norge, dvs. alle selskaper som importerer varer til Norge og samtidig er en juridisk enhet i Norge. Loven bør etter forslagsstillernes syn håndheves av en klagenemnd. En samlet komité mener at åpenhet er et viktig prinsipp, og kun ved åpenhet vil man kunne avdekke hvordan selskapene produserer sine varer. For å sikre at nasjonale og internasjonale selskaper ikke bryter menneskerettigheter, kan man på den måten etterprøve hva som skjer i flere ledd av produksjonen, uten at dette betyr at bedriften må oppgi sine bedriftshemmeligheter. Vi som politikere er opptatt av å bidra til økt åpenhet og økt tilgang av informasjon rundt de etiske sidene ved produksjonen av varer og tjenester. Om kravet om etisk informasjon skal ha en reell effekt på produkter og forbrukerne, må åpenhetskravene gjelde for hele produksjonskjeden og ikke bare ett ledd tilbake. Informasjonen må innebære at et minimumskrav er oppfylt. I innstillingen viser en samlet komité til FNs veiledende prinsipper for næringslivet. Der understrekes det at næringslivet har et selvstendig ansvar for å beskytte menneskerettighetene, herunder grunnleggende faglige rettigheter i land de opererer i. Det innebærer at selskapene skal ha etablert egne rutiner for menneskerettigheter der det er risiko for brudd på slike rettigheter. Det er viktig å påpeke at flere merkeordninger stiller krav til bedriftenes etiske retningslinjer, slik som rene etikkmerker som Fairtrade. De offisielle miljømerkene som det nordiske Svanemerket og det europeiske EU-Ecolabel stiller også krav til etikk i tillegg til strenge miljøkrav. Dessverre virker det som om produsentene synes det kan være problematisk å offentliggjøre egen leverandørkjede ut ifra konkurransemessige forhold. Miljø- og etikkmerkene behandler denne type konkurransesensitiv informasjon konfidensielt, og de kan derfor være gode virkemidler for produsentene som ønsker å synliggjøre sitt sosiale og miljømessige engasjement uten full åpenhet om hele sin leverandørkjede. Målrettet bruk av miljø- og etikkmerker på varer som klassifiseres som høyrisikoprodukter av Difi, som tekstiler, klær, sko etc., i kombinasjon med kampanjeinformasjon til forbrukerne, vil dekke dette behovet som lovforslaget legger opp til, og da ivareta produsentenes behov for beskyttelse av konkurransesensitiv informasjon. Forbrukerne får informasjon i selve kjøpsøyeblikket og vil velge bort produkter og varer uten merking. Som politiker mener jeg det er viktig å få markedskreftene til å fungere til etikkens og miljøets beste.