Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2014-02-27:
I dag skal vi behandle et representantforslag fra SV og som støttes av Arbeiderpartiet og Venstre, som sier følgende: «Stortinget ber regjeringen opprettholde klargjøringen om at det ikke foreligger en rett til å nekte henvisning til abort, prevensjon, assistert befruktning eller andre normale prosedyrer.» Dette er egentlig et litt underlig forslag i og med at ingen partier har kommunisert planer om noen slik endring. For meg blir det litt som om noen skulle foreslå at Stortinget ber regjeringen opprettholde klargjøringen om at det ikke er lov til å røyke eller injisere heroin i det offentlige rom, bare fordi man diskuterer sprøyterom eller heroinassistert behandling. Og det var nettopp dette som ble problemet. Regjeringen sender ut på høring et forslag om at man skal innføre en mulighet for fastleger til å søke sin kommune om å reservere seg i spørsmål om liv og død – ikke en rett, ikke en mulighet til å nekte å skrive ut prevensjon, ikke en mulighet til å reservere seg i forhold til assistert befruktning og heller ingen andre muligheter til å reservere seg for «andre normale prosedyrer», som man så diffust kaller det. Derfor har debatten, høringen og alle henvendelser handlet om noe helt annet enn det spørsmålet faktisk handler om. Arbeiderpartiet og SV har dratt debatten så langt at de til og med har påstått at abortloven står i fare, til tross for at ingen har tatt til orde for en omkamp om abortloven. Jeg beklager at vi ikke har hatt mulighet til å debattere det dette egentlig handler om, men at det tvert imot har handlet om alt mulig annet. Derfor blir det også ganske spesielt når SV i sitt forslag skriver at det «i et åpent og liberalt samfunn er viktig at den enkelte får ha personlige meninger og handle i tråd med dem, selv når de er i strid med majoritetens syn. Det er viktig å ha toleranse for at verdisyn varierer.» Det er rett og slett ingenting i debatten som har herjet, som gjenspeiler nettopp dette. Snarere tvert imot synes jeg det er brukt karakteristikker og påstander om reservasjonslegene som er direkte uverdige. Det er rett og slett svært ensomt, og det er ingen stor toleranse for det å ikke gå i takt med flertallet. Det er tøft gjort av de få legene som har valgt å stoppe opp, stille spørsmål og reise debatten. Debatten koker ned til to forhold. På den ene siden kvinners rett til et helsetilbud, som hun har rett til i forhold til norsk lov, og på den andre siden en leges mulighet til å handle i tråd med sin samvittighet i spørsmål om liv og død. I dag er det ikke mulig for pasienter å vite om fastleger praktiserer noen form for reservasjon. Det betyr at kvinner først og fremst, i en vanskelig og sårbar situasjon risikerer å møte en moralsk fordømmelse fra fastlegen, eller en belastende avvisning, etter å ha tatt et vanskelig valg. Derfor burde vi vært opptatt av åpenhet, informasjon og valgfrihet for pasienten. Rådet for legeetikk sa følgende på høringen: Det er til kvinnens beste å møte en lege som ikke har en dyp samvittighetskonflikt i forhold til abort. Legens valg av ord og hvordan samtalen ledes, kroppsholdning, stemmeleie osv., kan være avgjørende for om kvinnen føler seg krenket eller går ut med en følelse av å være godt ivaretatt og trygg på valget hun har tatt. Hos en lege med et konfliktfylt forhold til abort vil konsultasjonen lett kunne oppleves vond, uansett hvor nøytral legen bestreber seg på å være. Dette har vært en viktig tilnærming for min del. Jeg har tiltro til at leger greier å opptre profesjonelt, samtidig som jeg erkjenner at jeg i mange sammenhenger opp gjennom livet har møtt mennesker som liksom skal være nøytrale, men som med sin væremåte og sitt uttrykk likevel tydelig har sagt noe annet. Vi er ikke maskiner, vi er mennesker. Antall klager på gjeldende praksis gjennom mer enn 30 år, kan telles på én hånd. Tall som har vært kommunisert, er tre klager på 600 000 abortprosesser. Så da er spørsmålet: Er dette overhodet en problemstilling, eller er det som noen har påstått, at kvinnene ikke har ønsket å framsette en klage? Dersom det siste er riktig, blir det enda viktigere å innføre noe annet enn den praksis som har vært i flere tiår nå. Derfor forstår jeg ikke hva forslagsstillerne ønsker seg. På den ene siden sier de at det er uakseptabelt at kvinner må forholde seg til en reservasjonslege, og at kvinnene ikke klager, og på den andre siden vil forslagsstillerne videreføre den praksis som man synes er uakseptabel. Dette må jo være veldig selvmotsigende. Hvis man virkelig var opptatt av kvinnene i denne sammenheng, så burde man jo ønske at kvinnene kunne ta egne valg – å gi kvinnene kunnskap om sin leges holdning og gi henne retten til å velge seg en annen. Jeg har store problemer med å se hvordan åpenhet, ærlighet og valgfrihet kan oppleves som noe negativt. Jeg imøteser debatten når saken kommer tilbake til Stortinget.