Inge Lønning (Høyre), 1999-12-20:
En samlet komite sier i innstillingen: «Komiteen ser denne meldingen som et skritt i retning mot en mer langsiktig og strategisk tilnærming til vurdering av studiekapasiteten ved de enkelte institusjonene, og vil understreke at dette er en utvikling som må fortsette.» Dette må man se på bakgrunn av det faktum at det ikke har vært det langsiktige og strategiske som har særpreget planleggingen av norsk høyere utdanning gjennom de siste 10–15 år. Når vi har et tredje juridisk fakultet, skyldes det dominoeffekten av en flertallsbeslutning i denne sal om å legge siviløkonomutdanningen til Bodø, og det førte til at man måtte kompensere ved å opprette et nytt studium i Tromsø. Det finnes mange lignende eksempler. Dermed ingenting sagt om riktigheten av de enkelte beslutningene, men det finnes mange lignende eksempler på at det ikke har vært en helhetlig planlegging som har styrt de enkeltvedtak som er gjort. Da jeg kom inn som medlem av Det Norske Universitetsråd på midten av 1980-tallet, var den alminnelige bekymring at man ville få altfor få studenter i det norske universitets- og høyskolesystemet i årene fremover. Fra 1988 og utover opplevde vi en ny folkevandring av ganske dramatisk art, som i løpet av kort tid gjorde at studenttallet ved de norske universitetene ble doblet. Det viser både at det er meget vanskelig å stille opp sikre prognoser for studieatferd, og det viser – det må det vel være riktig å innrømme i etterkant – at vi har hatt en tendens til også å bruke universitetsstudiene, særlig de såkalte allmennfakultetene, som et trekkspill, som vi har utvidet og trukket sammen alt etter som arbeidsmarkedet gjorde det nødvendig. Det kan godt tenkes at det heller ikke er noen dårlig samfunnsøkonomi. Men det er i hvert fall ikke en aktiv og offensiv form for planlagt bruk av kapasiteten ved de høyere utdanningsinstitusjonene. Derfor er det grunn til å ønske seg en mer langsiktig og strategisk tilnærming til hele feltet. Vi er inne i en fase hvor det er enighet om at det er behov for fleksibilitet. Det er behov for evne til omstilling, raskere omstilling enn vi har vært vant til. I den sammenheng har flertallet gitt en uttalelse om økt bruk av midlertidig ansettelse. Høyre og SV har en egen merknad, hvor vi understreker at dette ikke bør gjelde heltids lærerstillinger ved institusjonene. Derimot er det riktig å satse på økt bruk av II-stillinger som helt klart øker fleksibiliteten, og det kan være riktig i større grad å bruke time- og hjelpelærere som kjøpes inn for timebetaling. Når vi advarer mot å bruke tidsbegrenset ansettelse i fulltidsstillinger, er det fordi rekrutteringssituasjonen allerede er i ferd med å bli meget vanskelig ved mange fag, og det vil ikke gjøre det lettere å rekruttere folk hvis man skaper usikkerhet om stillingsstatus. Til sist noen ord om forholdet mellom utenlandsk utdannelse og norsk utdannelse. I merknadene fra flertallet, Arbeiderpartiet og de tre regjeringspartiene, henvises det når det gjelder oppfølgingen av løftet om to fullstipendierte hjemreiser for utenlandsstudenter, til behandlingen av statsbudsjettet for år 2000. Det tror jeg ikke noen av leserne får noen særlig glede av om de går tilbake og studerer de samme partienes innstilling til budsjettet, for der får de heller ikke noe forpliktende svar. Der er ikke noen vilje fra flertallets side til å følge opp det løftet som ble gitt da man for flere år siden behandlet meldingen om utenlandsstudentene. Høyre og Fremskrittspartiet har markert i en særmerknad på side 5 i innstillingen sin skepsis mot departementets antydning om at man vil fortsette å bruke oppkjøp av studieplasser ute for å løse kapasitetsproblemene hjemme. Komiteen har flere ganger tidligere sagt at det å kjøpe opp studieplasser er en lite hensiktsmessig måte å løse problemer på. Helt til sist: Høyre og Fremskrittspartiet har et eget forslag når det gjelder kapasiteten innen medisin, og det er under henvisning til at det har skjedd store endringer når det gjelder norske studenters atferd utenlands på dette området, og vi ønsker at vi skal ha en totaloversikt før man tar standpunkt til hvor stor utbygging som skal skje ved fakultetene her hjemme.