Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2010-11-18:
Jeg vil begynne med å gratulere Stortinget med det nyåpnede kontoret i Brussel. Her har Stortinget hatt en ambisjon, lagt forholdene til rette, og fra årsskiftet er man altså til stede. Flere av representantene har tatt opp arbeidet inn mot Europaparlamentet. Det synes jeg er et betimelig punkt for diskusjon i denne sal, og viktigheten av å arbeide mot Europaparlamentet har også vært tema i de siste redegjørelsene jeg har hatt. Representanten Svein Roald Hansen reflekterer over at Stortinget har gode forutsetninger for å jobbe mot Europaparlamentet. Representanten Skei Grande mener at partiene på Det norske storting har veldig stor påvirkning på Europaparlamentet og er bedre enn byråkratene i Utenriksdepartementet til å jobbe mot EU-institusjonene. Alt dette tar jeg som en god ambisjon. Jeg vil få bruke anledningen til å nevne én sak hvor jeg tror det er viktig at man setter de kontaktene i engasjement. Det gjelder partigrupperingene i parlamentets arbeid med arktiske spørsmål, for der har jeg merket meg at rapportene som er utarbeidet, strategiforslagene, langt på vei har ivaretatt hovedsynspunkter som Norge har hatt, og som vi har brukt tid på å spille inn. Men når partigruppene kommer med sine kommentarer, er det likt og ulikt – om jeg kan si det slik – med forslag som vi mener ikke nødvendigvis tjener norske interesser. Dette tror jeg er et område hvor de ulike partigruppene kan gjøre seg gjeldende, for her opplever jeg at vi har sammenfallende syn på Stortinget og i norske partier. Når det gjelder spørsmålet om statsrådenes deltakelse på de uformelle ministermøtene, har jeg i min redegjørelse sagt at det kan bli bedre. Hvordan kan det bli bedre? Jo, det vil fortsatt bli lagt stor vekt på fra statsministerens side, Statsministerens kontor, og også fra min side, å bruke den kanalen. Nå er det slik at det vil svinge litt. Jeg skal ta et eksempel. Administrasjonsministeren sto nå overfor et valg, om hun skulle delta på Kirkemøtet i Norge – hun er ansvarlig for de spørsmålene – eller være til stede på et uformelt møte. Jeg mener at hun gjorde klokt i å velge det første. Derfor er det ikke mulig å lage en mal hvor man sier at disse uformelle møtene til enhver tid har forrang foran alt annet, for kvaliteten på møtene, dagsordenen for det som skjer der, kan variere. Men det er viktig at vi deltar, og jeg vil bare legge til: La oss understreke viktigheten av å bruke den kanalen, men i debatten blir det nesten seende ut som om det er den eneste kanalen vi har for uformell påvirkning. Det er det ikke. Det er møter med politikere, kommisjonsmedlemmer, byråkrati osv., og vi er aktive langs mange av de kontaktflatene. Når det gjelder EØS-avtalen, skal vi følge opp hvordan den fortsatt kan være vårt viktige virkemiddel nå som EU er i endring. Jeg har pekt på at EU står overfor tre store – hvis jeg kan kalle det det – fordøyelsesprosesser: fortsatt arbeid med utvidelsen, arbeidet med euroen, vi har snakket i dag om hvor krevende det er, og fordøyelsen av den nye traktaten. Jeg ser at lederen for EØS-utredningen, professor Fredrik Sejersted, følger debatten fra galleriet. Det er godt, for vi venter i spenning på den forskningsbaserte gjennomgangen. For oss er det viktig at vi sikrer de samme gode kanalene inn mot EU-systemet som vi har hatt under tidligere ordninger. Jeg skal ha konsultasjoner med det belgiske EU-formannskapet på søndag. Men det er klart at formannskapet nå er av mindre sentral betydning enn det var under et tidligere regime – ikke uviktig, men ikke like dominerende som det var før. Vi må også arbeide inn mot de nye institusjonene. Jeg merker meg representanten Svein Roald Hansens vektlegging av dette med likebehandling når det gjelder parlamentenes tilgang til lovgivning. Det skal jeg sørge for å ta opp i møtet i EØS-organene i Brussel på mandag. Så vil jeg berømme representanten Myhre først, og så representanten Solhjell, som går inn i debatten om finanskrisen. Jeg har prøvd å legge vekt på det i mine redegjørelser, for jeg mener det er noe som faktisk vedgår oss – å ta debatten om hva konsekvensene av dette er. Våre politiske ståsteder vil gi oss ulike innganger både til årsak, virkning og oppfølging, men det farligste måtte være om vi i denne sal og i norsk samfunnsdebatt ikke diskuterte den statsfinanskrisen som nå ruller gjennom Europa. Den kommer til å ha dyptgående konsekvenser både for måten landene vil løse de akutte problemene på – for det er riktig, som flere representanter sier, at det er det landene som må gjøre – men også hvilke konsekvenser det får for samfunnsutvikling, samfunnsinnretning, i Europa. For egen del synes jeg vi nå ser konsekvensene, at gevinsten er privatisert og konsekvensene sosialisert. Kuttene kommer nå på en måte hvor folk som står langt unna ansvaret for dette, må bære dette i full tyngde. Det er en alvorlig konsekvens av denne krisen, og den debatten må vi ta. Alle euroland har brutt de sentrale retningslinjene som er satt opp i traktatverkene når det gjelder budsjettunderskudd, og når det gjelder gjeld. Derfor er spørsmålet om å komme tilbake på en bærekraftig kurs viktig, men hvordan det skjer, og hvilke prinsipper som blir vektlagt, vel, det har vi ulike politiske syn på. Det har kommet godt fram i denne debatten, synes jeg. Så merker jeg meg flere representanter som sier at vi bør få flere saker inn til debatt i Stortinget. Jeg synes det er et godt forslag. Jeg vil begrense meg selvfølgelig til å si at det er Stortingets sak hvordan Stortinget organiserer sitt arbeid på det området. Jeg tror at i denne saken – og denne type saker – kan det ikke være nok å vente på at regjeringen kommer med sitt forslag, slik det ofte er i andre debatter. Hvis det her er snakk om å være tidlig ute og få belyst norske holdninger som vi skal bruke i påvirkningsarbeid, bør man kanskje ha en måte å kunne diskutere kommende saker på – prinsipper og synspunkter rundt dette – tidlig i prosessen. Det vil jo være slik at når regjeringen fremmer sitt syn, er det etter at regjeringen har gjort seg opp en oppfatning, og da er vi i prosess i retning av vedtak. Når det gjelder datalagringsdirektivet, kommer spørsmålet om mulighetene ved denne evalueringskonferansen. Der vil Norge være til stede. Jeg har ikke listen over de synspunktene vi der kommer til å spille inn, men det kommer til å gå langs denne aksen som alle land har debatt om: personvern på den ene siden og kriminalitetsbekjempelse på den andre, spørsmålet om lagringstid, domstolskontroll,tekniske spørsmål, sikring, osv. Men det er altså slik at regjeringens holdning er at denne saken skal fremmes for Stortinget. Vi har etter EØS-avtalen en forpliktelse til det – direktivet trådte i kraft i EU i 2007. Det kommer vi da til å gjøre, men så vil vi selvfølgelig delta i alle de debattene og de stedene hvor vi kan komme til med norske syn. Når det gjelder kommisjonens arbeidsprogram, som utenrikskomiteens leder tok opp, studerer vi nå den i Utenriksdepartementet. Vårt inntrykk er at dette er kjente saker, kjent stoff. Vi er i inngrep med det, men vi vil sørge for at vi også bringer våre vurderinger av det til Stortinget. For øvrig er jo programmet tilgjengelig, og alle kan studere det og engasjere seg i det. Så vil jeg si til representanten Høybråten at hans påpekning om oppfølging av EØS-finansieringsordningene er god og betimelig, og jeg kan si at det er slik vi også forsøker å arbeide. Med det nye opplegget for områder for samarbeid under finansieringsordningene og egne avtaler med hvert av mottakerlandene har vi nå mulighet til å gå mye mer landspesifikt og – hva skal jeg si – sensitivt inn i forhold til hva som er det landets utfordringer, og hvor vi kan bidra. Et eksempel er jo Hellas, hvor vi i ganske lang tid har vært enige om at vi skal se på spørsmål knyttet til asylbehandling, og om våre midler kan brukes til det. Det er vi enige om, selv om det er krevende å arbeide med. Vi har nå samtaler med flere av de andre landene som jeg snakket om i min redegjørelse. Det å ha et fokus på romfolket synes jeg er en god idé. Vi har også merket oss den, og vi følger det opp. Det pågår akkurat for tiden for øvrig samtaler med Portugal. Til sist: Representanten Skei Grande var inne på noe om direktiver. Jeg synes det er bra at vi får debatter om dem. Når det gjelder fornybardirektivet, vil jeg bare legge til at Norge skal være en del av det. Vi skal finne et passende punkt for å gå inn i det. Men det spennende og interessante på dette området i Europa i dag merker jeg meg, både som følge av energidialogen vi hadde med Tyskland for en tre–fire ukers tid siden, og diskusjonene med Sveriges utenriksminister i Oslo for to dager siden, er hvordan de europeiske landenes fornybarsatsing i stor grad kobles opp til Norges mulighet til å levere både fornybar kraft og gasskraft, gass til Europa, fordi satsingen i f.eks. Tyskland, som nå er på 80 pst. fornybar kraft innen 2050, krever Norge inn i denne ligningen. Norge er det landet som trekkes fram i den strategien, fordi en så kraftig satsing på fornybar kraft – vind og sol – krever at det er en motkraft som er permanent. Det er dager uten vind og dager uten sol, og da må det tilgang på stabile kraftressurser til, som f.eks. den norske vannkraften, som den norske gassen. Så vi må også se våre egne engasjement i det lyset. Ellers er jeg glad for at vi så langt i debatten har hatt brede og gode innlegg rundt den dagsorden som er den norske når det gjelder europapolitikken, og takker for de innleggene som har vært.