Trine Skei Grande (Venstre), 2011-06-16:
Nå står vi foran et lokalvalg, og i Venstre har vi klart å mobilisere mellom 6 000 og 7 000 mennesker som er villige til å stille til valg på våre lister. De er, som Trond Helleland sa, veldig motivert, og har veldig lyst til å gjøre en jobb for sine lokalsamfunn og gjøre kommunen sin bedre. Fra Venstres ståsted er det to store utfordringer når det gjelder den jobben de blir satt til å gjøre, for det første den utrolige strukturkonservative holdningen vi har i forhold til kommunestruktur, og for det andre iveren etter å regulere og styre kommunene fra denne sal. Når borgere møter velferdsstaten, eller når borgere møter i fellesskapet sine institusjoner, møter de nesten alltid kommunen. Og de beste løsningene blir laget lokalt. Det er best både økonomisk og måten man forvalter penger på, å finne gode lokale løsninger, og det er best for den enkelte borger at man lager løsninger som er tilpasset borgeren, og ikke tilpasset det som ser godt ut fra en merknad i stortingssalen eller fra en VG-forside. Vi starter nå en stor samhandlingsreform som Venstre støtter intensjonene i, men som krever stor grad av faglighet. Utfordringen for velferdsstaten nå framover er å oppnå stor grad av faglighet. Derfor mener Venstre at vi burde hatt en plan for å få større kommuner som kunne tilstrebe seg denne fagligheten og vinne fram i kampen om fagfolk, som er det som kommer til å bli framtidas distriktskamp. Venstre ønsker ikke større kommuner for innsparing, men vi ønsker større kommuner fordi vi vil delegere mer makt ned. Vi vil gjøre det lettere å kunne foreta lokale prioriteringer, og da må man ha enheter som er i stand til å ta på seg det ansvaret. Den andre store utfordringen når det gjelder kommunenes makt, er den statlige styringen. Vi har hørt at det kommer en melding, men vi har likevel fremmet et forslag her i salen, som jeg vil ta opp, da vi ønsker at man skal ha en ordentlig gjennomgang av alt av regler og forskrifter. For regjeringa har rett i at det er mindre øremerking nå enn det var før. Senterpartiet har sikkert passet på ved alle budsjettanledninger å kjempe mot øremerking. Men det hjelper ikke at man klarer å vinne kampen om øremerking hvis man stadig lager flere forskrifter, regler og lover for hvordan det skal jobbes i hver enkelt kommune. En tredjedel av kommunene mener bl.a. at de rapporter altfor mye, og norske kommuner bruker rundt 700 årsverk bare på innrapportering på statlige tall. Lokaldemokratiet styres av mellom 4 000 og 7 000 paragrafer og forskrifter. Det at man ikke klarer å være mer presis enn at det handler om mellom 4 000 og 7 000, sier vel nok i seg sjøl om hvordan vi styrer lokaldemokratiet vårt. Ting blir ikke mer rettferdig av å lage flere regler. Vi tror det blir mer rettferdig av å delegere mer makt. Venstre er kjempeglad for at 16-åringer i mange kommuner får prøve ut sin stemmerett. Men når du spør 16-åringene om hva som skal til for at de skal stemme, svarer de at da må stemmen deres bety noe. Hvis en 16-årings stemme faktisk skal bety noe i kommunene, må vi gi mer makt til den enkelte kommune, og ikke bare produsere politikere som er desillusjonerte og oppgitt over lokaldemokratiet vårt hver gang vi mobiliserer folk til valg. Venstre kommer til å stemme for forslagene nr. 1, 2, 3 og 11, pluss vårt eget, som vi håper vi får støtte til. Nå har jeg 50 sekunder igjen, og hvis jeg hadde hatt tid, skulle jeg tatt på meg historielærerjobben min og snakket litt om dugnadens historie i Norge. Dugnadshistorien er dramatisk mye eldre enn sosialismen. Dugnadshistorien i Norge går tusenvis av år tilbake i tid. Dugnad i Norge har vært basert på frie, sjølstendige borgere – ikke trusler om helvete. Det er kanskje her vi kommer til forskjellen på Venstres og SVs syn på fellesskap. Vi tror at fellesskap bygges mellom frie, sjølstendige borgere, mens noen tror at det beste fellesskapet blir til når noen kan true med et eget sted i helvete.