Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 1998-12-15:
Det har i dag vært snakket om en familiepolitikk i revers. Barn og unge betaler for kontantstøtten ved at det blir mindre til andre offentlige tilbud. Det har vært tatt fram mørketall om vold i hjemmet. I hjemmet i dag finner vi faktisk gårsdagens unge, og mange av disse tilbrakte sin tidlige oppvekst hovedsakelig i barnehage. Arbeiderpartiet har funnet det betimelig å fremme en slags tiltaksplan mot vold, både generelt og mer spesielt – mot vold i hjemmet og mot vold i barne- og ungdomsmiljøene. Umiddelbart synes planen å ha noe for seg, men ved en nærmere gjennomgang dreier det seg mest om forskning, utredning og forebyggende tiltak i det offentliges regi. Man synes å ha glemt at familien som oftest er bra for barn, at familien skaper identitet og tilhørighet i et fellesskap bestående av både voksne og barn. Etter Fremskrittspartiets oppfatning må familiene som ansvarlige oppdragere av barn og unge få en renessanse. Søkelyset må rettes mot det faktum at svært mange barn og unge driver rundt i et meget stort offentlig rom, populært kalt fellesskap, ofte uten gode forbilder fordi mor og far, besteforeldre, tanter, onkler osv. er i lønnet arbeid utenfor hjemmet. Det normale oppvekstmiljøet består av institusjoner for barn i alle aldre, hvor de anbringes tidlig om morgenen og hentes om ettermiddagen for å være med i butikken og handle, og deretter hjem til middag og TV før de legger seg. De barna som har blitt ti år, slipper dette maset, de får lov til å være hjemme alene med TV, video osv. Er denne daglige rutinen tegn på et godt oppvekst- og levemiljø? Er det godt for barn fra 1 til 16 år å bli overlatt til seg selv i en institusjonalisert oppvekst? Hvor mye omsorg og kjærlighet får et barn kjøpt for et par tusenlapper pr. måned? Spørsmålet er ikke kritikk av verken barnehage-, SFO- eller skoleansatte, men det er ment som et varsku om den verden vi forventer at barn skal utvikle seg positivt i. Jeg kjenner skoler hvor det selges narkotiske stoffer i friminuttene, av elever til elever, og hvor lærerne føler seg maktesløse. Er dette trygt? Barn blir mobbet, psykisk og fysisk trakassert, både av medelever og lærere. Det finnes en lang rekke miljøer og skoler hvor vold og kriminalitet er regelen og ikke unntaket. Det finnes eksempler på knivstikking og andre voldelige episoder som har resultert i både sykehusopphold, tidlig gravplass og fengsling. Hvorfor har vi ikke stanset denne utviklingen? Hva kommer det av at volden synes å tilta, selv om den forebygges både i barnehage, SFO og skole? Barndommen synes trygg for de fleste, gjennomregulert som den er av lover og regler, men istedenfor trygghet har alle disse lovene skapt et vakuum hvor handlingslammelse både fra foreldres og offentlige instansers side dominerer. Og er det noe rart? Vi har lov om umyndige, vi har barnelov, barnevernslov, opplæringslov og straffelov. I tillegg til lover og regler har vi en makt som hevder at barn har best av å være i barnehage, SFO og skole. En kan faktisk tro at det å ha foreldre i seg selv er til skade for barnet. Den offentlige omsorg hevdes å være god og riktig. Som eksempel kan nevnes debatten som har utviklet seg mot kontantstøtten. Skapes volden og kriminaliteten av det faktum at barn og unge er rotløse, utrygge og alene i en stor og skremmende verden hvor empati synes å være et fremmedord og familie er luksus? Fremskrittspartiet er opptatt av å flytte handlingsrommet mellom voksne og barn fra kommune, fylke og stat tilbake til mor og far. Hjemmet og familien er det rette stedet å forebygge mobbing, vold og kriminalitet. Mor og far må igjen bli sentrale i egne barns liv. Karriere både ute og hjemme er nesten umulig å forene. Og når tid er den viktigste ressurs i et barns liv, ja da bør valget være enkelt. Barnas behov må prioriteres først.