trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-10-23:
Jeg har påpekt hvilke ordninger og muligheter som familien Bekkum har, og gjentar ikke dem. Regjeringen har foretatt en klar prioritering, og det er at det er de fattigste først. Så vidt jeg kan se, er det faktisk en bred oppslutning om det. Vi ønsker selvfølgelig fortsatt å ha brede ordninger, men vi ønsker også å gå mer inn på en målretting og på individuelle løsninger og skreddersøm. Istedenfor å ha de brede ordninger når det gjelder egenandeler – som representanten påpekte – har vi prioritert tiltak for storforbrukerne av helsetjenester, kronikere og funksjonshemmede, som vi vet har store utgifter til sykdom og slik sett gjennom det også får dekning for de utgiftene som ikke dekkes under det gjeldende egenandelstaket.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-10-23:
Jeg gjentar at Regjeringen har prioritert. Vi har prioritert de fattigste først. Vi har ønsket å målrette tjenestene og ikke nødvendigvis ha alle de brede ordningene. Jeg vil bare nevne at de 800 000 som i dag får utstedt frikort, umulig kan være fattige alle sammen. Valget er enkelt: Skal vi gi litt til alle, eller skal vi gi mer til dem som trenger det mest? Regjeringen har valgt det siste. Familien Bekkum gjør et viktig arbeid. Jeg har pekt på ordninger som gjør det mulig for dem å fortsette sitt arbeid, og Regjeringen vil være opptatt av å følge utviklingen innenfor dette området.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-10-23:
Å heve innslagspunktet for toppskatt for vanlige inntekter kan umulig være å gi mest til de rike. Regjeringen har foretatt en klar prioritering. Det er de fattigste først, og det kan umulig være slik at alle som i dag får utstedt frikort – jeg gjentar det – er fattige. Valget for oss har vært enkelt når vi også skal være villig til å prioritere, til å målrette og til å tenke på de enkelte som har det aller vanskeligst, hvor viktigheten er å skjerme dem som har de største utgiftene. Det vet vi gjelder en del kronikere og funksjonshemmede, og vi vil nettopp sørge for at det er de som får et nytt tak 2.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-10-23:
De fattigste først – det er den klare prioriteringen. Budsjettet er stramt, og det er stramt for å legge til rette for å skape og bevare arbeidsplasser. Arbeid er også det viktigste tiltaket for å skape en sosial profil. Det er det viktigste tiltaket for å hjelpe fattige ut av fattigdom. Vi ser at de brede velferdsordningene er viktige for å forebygge fattigdom, men de er nødvendigvis ikke de viktigste for å hjelpe folk ut av fattigdom.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-10-23:
Arbeid er den viktigste veien ut av fattigdom, og Regjeringen satser først og fremst på tiltak for å hjelpe flere til å komme i arbeid. De største forskjellene i Norge går mellom dem som er i arbeid, og dem som ikke har arbeid. Å hjelpe flere til å klare seg selv nettopp gjennom det å ha eget arbeid er den sikreste måten å redusere forskjellene på. Det er viktig med de brede velferdsordningene. Det er viktig med en fortsatt utjevning, men til tross for at vi har hatt utjevning gjennom mange tiår, er det fortsatt slik at vi har fattige i dette landet. Da må vi klare å gjøre begge deler, både å målrette og å prioritere, men samtidig også ha utjevning for øye.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-10-23:
Jeg tror at det viktige er å fokusere på å prioritere dem som trenger det aller mest, i tillegg til at vi fortsatt skal fokusere på utjevning. De brede, gode løsningene er viktige, men vi ser allikevel at noen faller utenfor. Det krever prioritering. Det krever individuelle løsninger. Det krever skreddersøm. Fokusering på en skatteprofil i forhold til de rikeste har vi hatt, og det skal vi fortsatt ha, men det har altså ikke hjulpet slik at vi i dag ikke har fattige.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-10-23:
Regjeringen prioriterer de fattigste først. Jeg gjentar det. Når representanten Meltveit Kleppa sier at vi rammer de arbeidsledige, har jeg lyst til å si at det de arbeidsledige først og fremst trenger, er arbeid. Hun peker på at vi har et tiltak som gjør at vi på en måte kan fremstå som at vi tar med den ene hånden og gir med den andre. Det viktige er at vi har aktive tiltak, ikke passive tiltak, at vi har målrettede tiltak og ikke bare de brede tiltak, at vi har tiltak som fanger opp den enkelte, og at vi ikke har passive stønader lengst mulig. Vi styrker oppfølgingen av arbeidsledige med 220 nye årsverk i Aetat. Samtidig stiller vi krav til de arbeidsledige. Vi evaluerer arbeidsmarkedstiltakene, og der viser det seg at tiden er den mest kritiske faktor for dem som er arbeidsledige. Blir man gående arbeidsledig for lenge, er det større sjanse for at man blir værende i den fella. Jo lenger man går ledig, jo vanskeligere er det å komme i jobb. Dette handler om målretting og prioritering, og om å hjelpe folk ut av fattigdom.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-10-23:
Av innlegget til representanten Kristoffersen kan jeg forstå det slik at han ønsker at man skal smøre tynt ut til alle framfor å målrette til dem som virkelig trenger det aller mest. Vi har foretatt en klar prioritering: de fattigste først – jeg gjentar det – og jeg ser også at det er til dels oppslutning om tiltakene. Vi ønsker at flere skal komme i arbeid, det er målrettet, og at de kommer raskere i arbeid, og vi har på dette området fremmet flere tiltak, bl.a. øremerkede plasser for arbeidsmarkedstiltak for langtidsmottakere av sosialhjelp og unge under 25 år. Når det gjelder dagpenger, har jeg vært inne på det i et tidligere spørsmål. Det viktigste er å sørge for at langtidsledige kommer i jobb. Representanten Kristoffersen nevner ordningen når det gjelder skatt i forhold til uføre. Jeg vil si at ordningen vi har i dag, er dårlig. Mange uføre stenges ute fra arbeidslivet eller stenges inne i en liten jobb av systemet, og uføre som vil arbeide utover 20 pst. stilling, opplever faktisk å tape på det. Jeg trodde også at det var en bred oppslutning om at arbeid skal lønne seg. Og nettopp det er for uføre en stønadsfelle som Regjeringen ønsker å fjerne.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-10-23:
Det var flere spørsmål. Jeg velger å starte med det siste. Det er viktig – og jeg trodde også det var stor enighet om det – at arbeidslinjen skal gjelde, at også uføre skal kunne arbeide så mye de vil, og at det faktisk skal lønne seg å jobbe. Uføretrygden kompenserer for en tapt arbeidsevne og skal sikre inntekt gjennom trygd først og arbeidsinntekt på toppen. Da vil det ikke lønne seg å arbeide. Vi er nødt til å snu den negative utviklingen hvor stadig flere faller ut av arbeidslivet og blir varig stønadsmottakere, men de som ikke har utsikt til arbeidsevne, skal selvfølgelig ha trygghet for uførestønad. Regjeringen har i tråd med Sandman-utvalgets innstilling foreslått nye regler nettopp for en kombinasjon av arbeid og trygd som sikrer at det vil lønne seg også for uføretrygdede å arbeide mer. Det er nødvendig. Vi mener at dagens regler er for dårlige.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-10-23:
Det kan vi forsvare fordi det viktigste arbeidsledige trenger, er arbeid. Det arbeidsledige trenger, er aktive tiltak – ikke passive. Regjeringen styrker nettopp Aetat fordi man skal jobbe på en annen måte. Vi styrker dem med 220 nye stillinger, og vi har samtidig stilt krav til de arbeidsledige om at man faktisk må være arbeidssøker. Tiden er viktig. Det å gå passivt på dagpenger i tre år – vi har erfart at man kan gjøre det uten å være i kontakt med Aetat – er en mye sikrere felle for faktisk å forbli arbeidsledig. Da er det viktig å snu det ved å si: Kortere tid, mer aktivitet, flere tiltak og et mye større engasjement både fra den arbeidssøkende og fra de myndighetene som skal hjelpe, for nettopp å gi den arbeidsledige det han trenger aller mest, nemlig arbeid.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-10-23:
Først av alt har jeg lyst til å si at Regjeringen er opptatt av alle virkemidler som kan redde liv. Vi er opptatt av å ha en kjede av tiltak som henger sammen, og som gjør at vi kan gi dem som har behov for det, hjelp. Virker det, så tar vi det i bruk. Her og nå kan jeg ikke opplyse om hvilket lovgrunnlag regelen har. Det jeg kan si, er at Regjeringen for en stund siden har tatt fatt i dagens regler, som ble vedtatt av Stoltenberg-regjeringen, nettopp fordi vi ønsket å gjennomgå dem, evaluere dem, for eventuelt å utvide kriteriene slik at flere kan få tilbud. Representanten Alvheim peker på 25-årsgrensen som ligger i dagens regler. Jeg har lyst til å si at det faktisk også er gitt mulighet for en rekke unntak. Jeg ser at det er over 20 i det såkalte MARIO-systemet her i Oslo-området som er under 25 år. Men som sagt: Dette har vi tatt tak i, og vi er opptatt av å ta i bruk de virkemidlene som kan redde liv og gi verdighet tilbake til den enkelte, som da kan bli i stand til å håndtere livet sitt på en bedre måte enn det man gjør ved å være heroinmisbruker.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-10-23:
Det er helt riktig som representanten sier, det er Helsedepartementet som har ansvaret for legemiddelassistert rehabilitering, men det er jeg som har det koordinerende og overordnede ansvaret. Vi kommer til å gjennomgå reglene og også se på en utvidelse av kriteriene når Sosial- og helsedirektoratet nå i høst kommer tilbake med en gjennomgang. Det som er viktig i den gjennomgangen, er at vi ser på en kjede av tiltak og at de virkemidlene vi har, henger sammen. Herunder kommer også det forhold som representanten Alvheim tar opp.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-10-23:
Nei, jeg opplever ikke at dagens situasjon er tilfredsstillende – overhodet ikke. Derfor har Regjeringen foreslått å rydde opp i ansvarsforholdene og samle ansvaret for de spesialiserte helsetjenestene, som bl.a. akutt avrusing av rusmiddelmisbrukere er, til helseforetakene. Rusmiddelmisbrukere skal sikres den samme tilgang til helsetjenester som alle andre, og helsetjeneste for misbrukere skal likebehandles med andre helsetjenester når det gjelder både organisering og rettigheter. Målet er å få et bedre behandlingstilbud. Gleppene i dagens behandlingssystem er livsfarlige – folk dør. Det viktige med omorganiseringen og å tydeliggjøre ansvaret er å få denne kjeden til å henge i hop, at noen tar hånden deres når de går fra det ene stedet til det andre.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-10-23:
Den vurderingen som Sosial- og helsedirektoratet foretar nå, forventer Helsedepartementet å få i løpet av høsten i år. Jeg har lyst til å understreke at det er ingen annen regjering som har satset så mye på nettopp legemiddelassistert rehabilitering som vi har gjort, ikke bare ved de tiltakene vi har satt i verk i inneværende år, men også ved de forslagene som vi har for 2003.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-10-23:
Det viktigste er å sikre at folk kommer i arbeid, at de kan stå i arbeid, og at man har spesiell tilrettelegging. Intensjonsavtalen, som er en avtale mellom partene og staten, legger nettopp til rette for at man skal ha tilgjengelige virkemidler slik at man skal kunne stå i arbeid selv om man ikke klarer å yte 100 pst.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-10-23:
Vi har valgt å prioritere dem som trenger det aller mest. Vi ønsker også en omlegging i forhold til at de som skal tilbake i arbeid, skal ha en mye mer aktiv oppfølging fra Aetat. Her ligger det også en vurdering i forhold til behovet for kurs og skolering.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-10-23:
Jeg er ikke riktig sikker på hva spørsmålet var. Poenget for Regjeringen med vår handlingsplan er nettopp å hjelpe de fattige. De som lever i fattigdom i et velferdssamfunn hvor flertallet har høy levestandard, opplever det ofte som særlig belastende. I tiltaksplanen mot fattigdom har vi både arbeidsmarkedstiltak for dem som er langtids sosialhjelpsmottakere, vi har arbeidsmarkedsrettet kvalifisering særlig knyttet til og rettet mot innvandrere, og vi har også en utvidet stønadsrett for enslige forsørgere. Jeg kan nevne en rekke slike ordninger. Det er ikke slik i dag at man ikke har mulighet for kurs og kvalifisering. Spørsmålet er om det skal gå en grense for kostnadene hvor aktive tiltak skal komme i tillegg for å sikre at de kommer i arbeid.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-10-23:
Nei, på ingen måte vil jeg si at noen har misforstått. Noen mener at det er de brede generelle ordningene som hjelper de vanskeligst stilte, men Regjeringen har valgt å prioritere en målretting og de fattigste først. Ja, budsjettet er stramt nettopp for å legge til rette for å skape og bevare arbeidsplasser. Arbeid er det viktigste nettopp for å oppnå en sosial profil. Vi har valgt aktive tiltak i stedet for passive tiltak, og vi har valgt målrettede tiltak i stedet for de brede ordningene. Jeg vil bare nevne at 800 000 har i dag fått utstedt frikort når det gjelder legemidler. For oss har valget vært enkelt. Det er mulig representanten Hanssen mener man skal spre tynt utover i stedet for å målrette mot nettopp dem jeg nevner, som er funksjonshemmede, som er kronikere, og som vi har prioritert gjennom en tak 2-ordning når det gjelder å dekke de særlige utgiftene som de har til sykdom.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-10-23:
Jeg er ikke sikker på hva som var spørsmålet, og jeg er ikke riktig sikker på om kommentaren var til meg heller. Men uansett så er utjamningsmeldingen en veldig god dokumentasjon nettopp på forskjeller i levekårene i Norge, og den har altså Regjeringen fulgt opp nettopp med tiltak for å løfte de svakeste.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-10-23:
Riksrevisjonen har påpekt svakheter i departementets plankrav til fylkeskommunene. Om departementet i større grad burde detaljstyrt planarbeidet i fylkeskommunene, er imidlertid et spørsmål med flere sider. Over mange år har det kommet signaler fra Stortinget om at staten ikke bør overstyre kommunesektoren. Departementet valgte å avholde møter med fylkeskommunene for å komme frem til enighet om hvilke utbyggingsprosjekter som burde realiseres. Fylkeskommunene har også fått skriftlig tilbakemelding på planene som har vært detaljstyrte. Dette har vært tidkrevende fordi planene var forskjellige. Tiltak for å styrke tjenesten har vært satt i gang parallelt med planprosessen. Statistikk viser at aktiviteten innen psykisk helsevern for både voksne, barn og unge har økt i takt med økt ressursinnsats. Antall nyhenvisninger til psykisk helsevern har økt betydelig den senere tida, men samtidig har behandlingsaktiviteten holdt tritt med tilstrømmingen av nye pasienter. Det sentrale er ikke antall på venteliste, men faktisk ventetid for behandling. Produktiviteten i psykisk helsevern for barn og ungdom har økt fra 1,2 til 1,4 tiltak pr. årsverk pr. dag fra 1998 til 2001, en økning på om lag 17 pst. I tjenesten for voksne har antall institusjonsopphold pr. årsverk økt med ca. 10 pst. Det må også sies at det utføres mye arbeid på poliklinikkene, som ikke uten videre blir registrert som konsultasjoner. Produktiviteten synes likevel å være lav både i poliklinikker for barn/ungdom og for voksne. Dette er også dokumentert i flere rapporter tidligere. Som en del av arbeidet med opptrappingsplanen har vi lagt til grunn nye virkemidler for å bedre dette. Det er bl.a. utarbeidet en håndbok i organisering og arbeidsformer i poliklinikker, og departementet har satt i gang et arbeid med gjennomgang av refusjonssystemet for poliklinikkene med sikte på å legge til rette for bedre ressursbruk og økt produktivitet. Dette viser at det arbeides målbevisst med å styrke tjenestetilbudet innen det psykiske helsevernet, og at noe av den fremstillingen av det psykiske helsevernet som har vært fremme i offentligheten, ikke gir et helhetlig bilde av utviklingen de siste årene. Når det er sagt, er utfordringene fremdeles store. Det er et dilemma at produktiviteten fremdeles er altfor lav ved poliklinikkene. Sykehusreformen legger til grunn en klarere styringsform av spesialisthelsetjenesten. Det er stilt klare krav om forbedringer på dette punkt allerede i styringsdokumentene for 2002 til de regionale helseforetakene. Dette skal følges opp ytterligere i 2003 med klare resultatkrav om en markert produktivitetsøkning i poliklinikkene, slik det også er varslet i St. prp. nr. 1.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-10-23:
Jeg har først og fremst lyst til å understreke at Riksrevisjonen ikke har uttalt sterk kritikk, men at det derimot er Aftenpostens ord. Representanten Alvheim og undertegnede er helt enige om at produktiviteten må bedres. Når det gjelder dette, har vi sterke virkemidler nettopp fordi vi eier sykehusene, de regionale foretakene. Tidligere måtte vi i forhold til fylkeskommunen håndtere det på en annen måte. Nå har vi muligheter til å stille krav gjennom styringsdokumentene. Det er gjort allerede for 2002, og det vil følges opp, fordi det er et sterkt behov. Jeg er helt enig med representanten i at vi må bedre produktiviteten, og det ligger klart inne i oppfølgingsplanen at den skal økes. Det er snakk om en klarere styring, og det er også stilt resultatkrav. Det er en bedring i produktiviteten, men det er ikke nok, og det skal følges opp ytterligere.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-10-23:
De tallene, fra 0,8 til 1,4, er tall som er hentet fra et brev, antar jeg, til SVs gruppe og gjelder én institusjon, Nic Waal. De faktiske tallene er fra 1 til 3. Utgangspunktet er at styringsdokumentene inneholder klare krav til en forbedret produktivitet. Jeg har merket meg representantens synspunkter og spørsmål, og vil ta det med tilbake til helseministeren.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-10-23:
Som et av tiltakene i intensjonsavtalen er det fra våren 2002 innført en ordning med tilretteleggingstilskudd. Tilretteleggingstilskuddet skal kompensere for virksomhetens merutgifter/merinnsats i forbindelse med konkrete bedriftsinterne tilretteleggingstiltak. Tilskuddet ytes med en dagsats på 250 kr og opp til 500 kr dersom arbeidsgiver kan dokumentere høyere utgifter. Tilskuddet kan ytes i kombinasjon med aktiv sykmelding, graderte sykepenger eller rehabiliteringspenger under arbeidstrening. Tilretteleggingstilskuddet kan også ytes for en arbeidstaker som står i fare for å bli sykmeldt. Det er riktig at det innen utgangen av september 2002, dvs. etter at ordningen har fungert i seks måneder, var utbetalt 4,9 mill. kr i tilretteleggingstilskudd, hvorav 2 mill. kr var utbetalt bare i september. Dette viser at bruken øker, og jeg forventer fortsatt vekst utover høsten etter hvert som tiltaket blir bedre kjent. Utbetalingen skjer etterskuddsvis, og dette innebærer også en viss treghet når det gjelder utbetaling. Ved utgangen av august var tilretteleggingstilskudd innvilget i til sammen 352 saker. Tilbakemeldingene Rikstrygdeverket har fått fra fylkene, er imidlertid positive. Tilskuddet oppfattes som et hensiktsmessig virkemiddel og blir brukt i en rekke forskjellige situasjoner. Disse omfatter bl.a. omorganisering av arbeidsoppgaver, opplæring i nytt arbeid og interne og eksterne kurs. Tilretteleggingstilskuddet er et nytt tiltak, og det vil ta noe tid før det blir kjent og brukt i større målestokk. Arbeidslivssentrene, som er etablert i alle fylkene, informerer i ulike sammenhenger om virkemidlene i intensjonsavtalen. I forbindelse med at virksomhetene inngår samarbeidsavtale med trygdeetatens arbeidslivssenter, får de grundig informasjon om folketrygdens ulike virkemidler, bl.a. tilretteleggingstilskudd. Pr. 5. oktober har om lag 1 150 offentlige og private virksomheter, som omfatter om lag 18 pst. av alle arbeidstakere, inngått avtale. Ytterligere 1 200 bedrifter vil inngå avtale om kort tid. Virksomheter som inngår samarbeidsavtale, får en egen kontaktperson i arbeidslivssentrene som gir råd og veiledning i sykefraværsarbeid generelt og i bistand i vanskelige enkeltsaker. Rikstrygdeverket har lagt opp til en liberal bruk av tilretteleggingstilskuddet innenfor rammen av forskriften. Det er lagt stor vekt på at tilskuddsordningen skal brukes målrettet for å nå målene i intensjonsavtalen. For å få ordningen bedre kjent må i tillegg til trygdeetaten også partene i arbeidslivet i enda større grad enn hittil fokusere nettopp på informasjon om virkemidlene som ligger i intensjonsavtalen. Det er et godt samarbeid mellom partene i arbeidslivet og trygdeetaten både sentralt og på fylkesnivå, og jeg regner med at dette vil føre til at virkemidlene raskere blir kjent i virksomhetene.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-10-23:
La det ikke være noen tvil: En avtale er en avtale. Det som er viktig nå, er å få intensjonsavtalen til å virke, med de virkemidlene som ligger der. Svaret blir kort og godt: Nei, det er ingen skjult agenda for ikke å bruke virkemidlene, for så på en måte å forskuttere en evaluering. Det ligger en evaluering i avtalen. Den skal vi ta når den tid kommer. Nå er det viktig å få avtalen til å virke, og det er viktig å få virkemidlene til å fungere der de skal. Det har gått kort tid. Vi har satt ekstra trykk på, og jeg ser også at bruken av nettopp tilretteleggingstilskuddet har økt i den senere tid. Men det er for tidlig å si noe nå. Vi følger det uansett. Vi ser gjerne at midlene blir brukt mer, for her ligger det midler og muligheter for nettopp å legge til rette for dem som trenger det særskilt på den enkelte arbeidsplass. Men da har også alle partene i intensjonsavtalen et ansvar for nettopp å gjøre dette kjent og for å få det til å virke der ute hvor det skal skje.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-10-23:
En avtale er en avtale. I avtalen som er inngått mellom partene, ligger det også en forpliktelse til å evaluere den, med de erfaringene vi da har, gitt de virkemidlene som er stilt til rådighet, og den oppslutningen den har fått. Alle arbeidslivssentrene er på plass i samtlige 19 fylker. Vi har fått tilbakemelding om at dette fungerer veldig godt. Det som er noe av utfordringen, er at vi ser at det er store forskjeller mellom fylkene i forhold til å inkludere både offentlige og private bedrifter. Dette er også noe vi følger opp, for det viktigste nå er å få avtalen til å virke og få flere til å slutte opp om den.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-23:
Det er interessant å høre sosialministeren si at det er de som har det vanskelig, som skal betale for de aller fattigste, for det er jo det som er realiteten. Mange som i dag er i stand til enten å passe eller pleie sine egne, eller som selv har alvorlig sykdom, har et særfradrag på skatten for store sykdomsutgifter som de nå skal fratas. Så kan det sies, som sosialministeren sa, at dette kan man søke spesielt om. Man skal altså lage nye byråkratiske ordninger til erstatning for gode sosiale ordninger. Dette er bare ett av mange svært usosiale forslag i Regjeringens budsjett. Det er ganske forstemmende å høre at det sies direkte at disse som faktisk er i stand til å pleie og passe sine egne, familien Bekkum inkludert, nå altså skal få en ekstrabelastning, en belastning som samfunnet må ta igjen på annet hold. Det betyr at disse pleie- og hjelptrengende menneskene sannsynligvis vil havne på institusjon istedenfor å være hjemme hos sin egen familie og få pleie av den. Mener virkelig sosialministeren at dette er god sosialpolitikk? Ser ikke sosialministeren det dypt usosiale i det forslaget Regjeringen nå legger fram?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-23:
Mitt spørsmål går også til sosialministeren. Det har vært mange spørsmål om usosiale forslag i statsbudsjettet, og det omhandler også det jeg skal ta opp. Ett av de mange forslagene som er dypt usosiale, er at man nå skal sette tak på hvor mye man kan få for skole og kurs når man går på attføring. Dette betyr at mange som i dag har mulighet til å ta kurs som koster mer enn 50 000 kr, ikke vil få denne muligheten i framtiden. Det dette betyr, er at man sparer noen titalls millioner kroner på å gjøre en innstramming i en ordning som faktisk er meget vellykket. Det dette betyr, er at mange av dem som er yrkesvalghemmet, og som sliter for å komme inn på arbeidsmarkedet, ikke kan få de kursene som er tilpasset deres behov. Dette er den sikreste måten å gjøre folk uføretrygdet på – de blir satt permanent utenfor arbeidsmarkedet. Jeg har forstått Regjeringen dit hen at den er opptatt av å hindre at folk blir uføretrygdet, av å få folk tilbake i arbeid. I hvert fall sier Regjeringen at det har vært en prioritert oppgave. Hvorfor gjør da Regjeringen dette, som er den sikreste måten å sette mange av de yrkesvalgshemmede permanent utenfor arbeidsmarkedet på?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-23:
Med all respekt: Dette hadde ingenting med mitt spørsmål å gjøre. Poenget er at man har en ordning i dag der de som er yrkesvalghemmet og går på attføring, kan få kurs og skolegang for å kunne rehabiliteres tilbake til arbeidsmarkedet, enten i den jobben man har hatt før, eller i en annen jobb. Dette er et målrettet, solid tiltak som gjør at man faktisk unngår at mennesker settes utenfor arbeidsmarkedet, at folk kan få muligheten til å komme inn igjen på arbeidsmarkedet, hvilket jeg antok også denne Regjeringen var opptatt av. I hvert fall sies det i mange ulike dokumenter at dette er en prioritert oppgave for Regjeringen. Så går man altså helt målrettet inn og kutter i disse ordningene som faktisk fungerer, som gir folk en mulighet til å komme tilbake. Nå setter man et tak på hvor mye denne skolegangen kan koste. Mange kurs er mer kostbare enn dette. Det er helt logisk, for mange av disse kursene er kostbare. Det koster penger å rehabilitere mennesker tilbake til arbeidsmarkedet. Og hvorfor kutter man på dette for å spare noen få titalls millioner når gevinsten for samfunnet og den enkelte er uendelig ved å ha muligheten til å gi mer kostbare kurs enn det Regjeringen nå foreslår?
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2002-10-23:
Det synes som om statsråden synes det er rimelig å sende en regning på 75 mill. kr til syke mennesker. Men samtidig med at Regjeringen skjerper skatten for de sykeste, gir de skattelette på 100 mill. kr til dem som får private helseforsikringer av sin arbeidsgiver. Som statsråden vet, får man bare helseforsikring dersom man er ganske frisk. Hvordan kan statsråden forsvare å bruke skattesystemet på en slik måte at man på den ene siden tar 75 mill. kr fra de sykeste og samtidig gir 100 mill. kr til dem som er friske? Er dette et uttrykk for Regjeringens sosiale profil, og er dette et uttrykk for å gi til de fattigste?
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2002-10-23:
«Fylkestrygdekontorene melder at om lag 95 pst. av tilretteleggingstilskuddene til bedrifter for å gi kompensasjon for utgifter arbeidsgiver har for å legge til rette for å tilbakeføre sykemeldte og funksjonshemmede til arbeidslivet, står ubrukt etter at ordningen har fungert i 9 måneder. Hva vil statsråden gjøre for å få tatt i bruk de tiltak Stortinget har vedtatt, i et forsvarlig tempo?»
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2002-10-23:
Statsråden gir en beskrivelse av en rekke gode tiltak som ligger i intensjonsavtalen, men det som er utgangspunktet, og det hun i liten utstrekning sier noe om, er hvorfor fremdriften med hensyn til å ta i bruk disse virkemidlene er så svak. Det virker som om det her ikke er tilstrekkelig trykk fra Regjeringens side. Men til tross for at man har kommet veldig kort i forhold til å bruke virkemidlene, understrekes likevel nødvendigheten av at vi får en evaluering ett år etter at avtalen er blitt iverksatt. Enkelte statsråder har også truet med reduksjon i sykelønnsordningen dersom en ikke oppnår resultater om 20 pst. reduksjon i sykefraværet. Da må jeg stille spørsmål om det er slik at det er ønsket om å endre sykelønnsordningen som gjør at Regjeringen ikke i større grad holder fremdriften når det gjelder bruken av de virkemidlene som er til disposisjon.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2002-10-23:
Jeg takker for svaret. Jeg er glad for det statsråden sier, at man ikke her har en skjult agenda. Men likevel er det slik at man har kommet veldig kort i forhold til å prøve ut de virkemidlene som ligger i intensjonsavtalen – én ting er tilretteleggingstilskuddet, en annen er lønnstilskuddet til bedrifter som rekrutterer funksjonshemmede. Å styrke Rikstrygdeverket med 600 nye stillinger er noe som også henger etter. Det er få store, tunge, statlige bedrifter som er inkludert som IA-bedrift. Det samme er tilfellet innenfor privat sektor, hvor en har veldig få som er tegnet som IA-bedrifter. På denne bakgrunn og for at man skal få tid til prøve virkemidlene før man evaluerer, vil jeg spørre om statsråden vil bidra til at man får utvidet fristen for evaluering. Nå er det gått ni måneder siden avtalen ble inngått. Det er tre måneder igjen, og man vet at man henger etter i forhold til å stille opp med de virkemidlene som var forutsatt.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2002-10-23:
Statsråden sier at hun vil målrette tiltakene slik at de fattigste skal komme først. Problemet er bare at en del av de tiltakene som Regjeringen har lagt opp til når det gjelder egenandeler, rammer nettopp også dem som er fattige. Ved å heve egenandelstaket fra 1 350 kr til 1 850 kr treffer man akkurat den gruppen som virkelig har minst fra før, midt i ansiktet. Når Regjeringen snakker om at de vil målrette tiltakene, tror jeg man heller kan være så ærlig å si at her vil vi spare penger. Å «målrette tiltakene» er en annen måte å si det på, at færre skal få tilgang til ordningene, vi skal spare penger, og det er betydelige beløp Regjeringen har lagt opp til her. I denne sammenhengen vil jeg spørre statsråden: Kan vi også forvente at denne regjeringen nå kommer til å målrette tiltak som kontantstøtte? Kommer den til å målrette tiltak som barnetrygd? Er det virkelig det vi skal få se fra denne regjeringen, hvis det skal henge på greip det som statsråden snakker om?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2002-10-23:
Sosialministeren sier i sitt svar til John I. Alvheim at man vil evaluere og vurdere de kriteriene som ligger til grunn for hvorvidt man skal kunne få den legemiddelassisterte rehabiliteringen, som bl.a. Subutex eller buprenorfin, som er virkestoffet, omhandler. Hvor lang tid har man tenkt å bruke på den evalueringen? Når kan vi forvente at dette bli endret slik at flere personer kan få hjelp og komme inn under ordningen? Hvis dette går over tid, risikerer vi faktisk at folk dør mens de venter på å komme inn under en ordning som er veldig viktig for at man skal kunne ha en rimelig normal livsstil. Så spørsmålet mitt til sosialministeren er: Når kan vi forvente å se resultatet av denne evalueringen, og eventuelt endringene som skal komme?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2002-10-23:
Jeg vil få lov til å stille et spørsmål til arbeids- og administrasjonsministeren: «Oljearbeidernes Fellessammenslutning(OFS) (OFS) Hva har statsråden foretatt seg i denne saken etter at dette er blitt gjort kjent?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2002-10-23:
Det som er fakta i denne saken, er at et stadig tilbakevendende tema i denne salen nettopp er det som går på granskingskommisjonen og dens arbeid. Jeg har også lest den foreløpige rapporten som er kommet fra kommisjonen, og det er sikkert brukbart hvis man er interessert i å vite hva slags type dykking som har vært foretatt i Nordsjøen, men det er i hvert fall ikke i tråd med det Stortinget har bedt om når det gjelder granskingskommisjonen. Så jeg får virkelig håpe at det kommer noe ut av det når man da skal komme med sin endelige rapport innen utgangen av året. Det som er problemet, er at nå har ekspertisen, de personene som har vært med på dette oljeeventyret – eller jeg holdt på å si oljeuhyret – trukket seg. Hvem er det som nå skal hjelpe kommisjonen med ekspertuttalelsene og med å vurdere det innsamlede materialet? Ser ikke statsråden at det her kommer til å bli et kjempeproblem fordi man ikke har den kompetansen internt i kommisjonen?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2002-10-23:
Jeg skjønner godt statsrådens problem, og det er jo også en av grunnene til at jeg har stilt spørsmål underveis: Hvorfor har det tatt så lang tid før man fikk en prosess i forhold til det Stortinget bad om? Hvorfor måtte man underveis i prosessen gå inn og endre det som gikk på mandatet til granskingskommisjonen, nettopp at man skulle granske alle forhold og over et videre tidsrom? Hvorfor måtte Stortinget gå inn og si at man skulle utvide kommisjonen ytterligere med dykkerfaglig kompetanse? – Det er nettopp derfor man har stilt en del spørsmål. Jeg tror også det er i departementets interesse at det resultatet som kommer ut av arbeidet, er i tråd med de faktiske forhold. Da trenger man faktisk en ekspertise til å vurdere den innhentede informasjonen, og det er jo det man har mistet ved dette. Avslutningsvis håper jeg – i og med at det er Stortinget som har tatt initiativ til denne kommisjonen – at statsråden kan bekrefte at Stortinget vil få seg forelagt en bred gjennomgang av denne saken og tilgang til alle dokumenter som vil være formålstjenlige for å vurdere det som er kommet fram.
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-23:
Jeg har et spørsmål til sosialministeren. Dagbladet i går hadde ikke bare oppslag om Anders Bekkum, som har vært omtalt, men også et annet oppslag: «De rike håver inn», «Velter seg i skattefritt utbytte». Disse to oppslagene viser med all mulig tydelighet et bilde av et Forskjells-Norge. Sosialministeren har siden Regjeringa tiltrådte, hatt en høy profil når det gjelder å bekjempe fattigdom, og har nettopp lagt fram St.meld. nr. 6 for 2002-2003, Tiltaksplan mot fattigdom. Etter å ha lest denne stortingsmeldinga er det ikke mulig å finne spor av at Regjeringa er opptatt av utjevning av økonomiske og sosiale forskjeller i landet vårt. Jeg vil derfor spørre statsråden: Ønsker Regjeringa å utjevne de økonomiske og sosiale forskjellene i Norge?
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-23:
Jeg takker for svaret, men jeg oppfattet ikke at stasråden svarte på det jeg spurte om. Når bildet viser at mange av de rikeste blir enda rikere, og mange av dem som er fattige, nå får innstramninger som gjelder både sykdom og arbeid, er denne utviklinga på feil spor. Det er ikke riktig som statsråden sier, at vi har hatt utjevning gjennom mange år. Utviklinga har gått den andre veien. Tror statsråden at en slik langsiktig, systematisk og målrettet innsats som Regjeringa legger opp til, vil lykkes bare ved å omfordele mellom dem som har det trangt, uten å bremse dem som raser fra på toppen?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-10-23:
Ut frå dei to spørsmåla som har vore stilte no, er det nærast umogleg å sjå at Regjeringa både er oppteken av å nedkjempa fattigdom og av å utjamna forskjellar. Når det gjeld dei fattigaste og den planen som er lagd fram, viser andre delar av budsjettet heilt tydeleg at det er dei som fell utanfor arbeidslivet, dei som må gå på arbeidsløysetrygd, dei som må gå på uføretrygd, og dei som har store kostnader i samband med medisinbruk og òg andre sjukdomsutgifter, som må betala dette sjølve. Det at statsråden nett viste til den familien som var nemnd, til ordningar som er tome, fortel jo at ho i staden er oppteken av faktisk å bidra til fleire fattige.(Presidenten klubbar.) Når skatteletten til overmål er større enn handlingsplanen for fattige ... (Presidenten klubbar.)
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-10-23:
Så seint som i februar i år uttalte kontroll- og konstitusjonskomiteen seg ikkje nøgd med oppfølginga frå førre regjeringar i høve til uførepensjon og yrkesretta attføring. Der vart det streka under at den enkelte ikkje måtte demotiverast som følgje av manglande skreddarsaum, og det vart streka under at brukarane sine synspunkt og ynske må tilleggjast stor vekt når individuelle handlingsplanar skal utarbeidast. Dessverre er det slik at med dei taka som no er sette, kan nettopp motivasjonen gå ned, og ein får ikkje moglegheit til det mangfaldet som var før. Dersom sosialministeren hadde fått hjelp frå Valgerd Svarstad Haugland dersom ho hadde friska opp sitt minne frå førre regjering, ville ho kunna ha sagt at i utjamningsmeldinga var ein av fem strategiar eit meir rettferdig skattesystem, med skatt på aksjeutbyte som eit spesielt tiltak(presidenten klubbar) (presidenten klubbar)
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-23:
Jeg vil gjerne stille et oppfølgingsspørsmål til kulturminister Svarstad Haugland, som også er leder i Kristelig Folkeparti. Det er jo feil det som sosialministeren sier, at slagordet for denne regjeringen er «de fattigste først». Det første Regjeringen gjorde i budsjettet i fjor, var jo å fjerne denne skatten på utbytte som nå virkelig har gitt dem som har mest, mye i lommene. Så slagordet til Regjeringen er jo «de rikeste først». Det som må være det korrekte slagordet for dette budsjettet, er at det skal lages flere fattige før man går løs på fordelingen. For det er det som skjer når det gjelder dem på attføring, når det gjelder egenandeler, og når det gjelder den omfordelingsprofilen som Regjeringen har lagt opp til, hvor man tar fra dem som har lite fra før, slik at de skal bli virkelig fattige før de endelig blir verdig nok trengende for denne regjeringen til å heises opp. Er dette Kristelig Folkepartis fordelingspolitikk?
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-10-23:
No er det eingong slik at ein skal vera forsiktig med å blanda seg inn i andre statsrådars fagområde. Det burde òg representanten Halvorsen ha respekt for. Når så er sagt, er det ein ting vi òg har bruk for her i dette landet. Det er at vi har investorar som kan investera i norsk næringsliv, som kan skapa trygge arbeidsplassar. Då er det viktig både å leggja til rette for eit aktivt næringsliv og at vi faktisk har folk her i landet som kan investera i norsk næringsliv. I dag går investeringane faktisk ned. For det andre: Det dei fattige treng mest, er arbeidsgivarar som kan skapa trygge arbeidsplassar. Det å teikna eit bilete av heilskapen i dette budsjettet som at det er ein kamp mot dei fattige, er rett og slett å snu heile saka på hovudet. Vi prioriterer dei fattigaste fyrst. Ein av dei måtane vi kan prioritera dei fyrst på, er òg å leggja til rette for eit næringsliv som er trygt, og som òg kan skapa arbeidsplassar. Desse tinga må ein sjå i samanheng. Eg vil òg minna om den utjamningsmeldinga som Bondevik I-regjeringa la fram. Den inneheldt ikkje noko forslag om å ta frå dei rikaste. Men det er viktig å lyfta opp dei som har det verst. Det er faktisk det vi gjer.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-10-23:
Det er heilt rett som representanten seier, at når det gjeld kulturskulane, er ikkje det mitt ansvarsområde, som heller ikkje det førre spørsmålet var det. Det er viktig at vi har eit rikt kulturliv. Og sjølvsagt er det òg rett at kulturskulane er ein viktig faktor i det. Men å påstå at kulturskulen berre blir eit eksklusivt tilbod, er, for å seia det mildt, ganske sprøtt. Vi veit at i mange kommunar er det mange som står på venteliste, og at dei gjerne kunne ha hatt betre tilbod. Eg er glad for at kulturskulane er lovfesta, og eg håpar òg at kommunane skal prioritera dei. No veit vi òg at i det budsjettet som vi har lagt fram, vart dessverre dei frie midlane til kommunane noko innskrenka på grunn av vedtak som er fatta her i denne salen, slik at dei ikkje har så mykje frie midlar som vi kunne ha ynskt oss, og dermed vil det kanskje gå ut over kulturskulane. Eg håpar at dei skal klara å skjerma dei, og løyvingane til kulturskulane er altså ikkje ramma av nedskjeringar. Det eg òg gjerne vil nemna når det gjeld kulturbudsjettet elles, er at ei av dei prioriterte oppgåvene frå mi side m.a. har vore å støtta dei ulike musea vi har rundt omkring i heile Noreg. Det er òg ein del av det samla kulturtilbodet som kommunane skal gi både til barn og unge. Det har frå mi side vore prioritert, slik at kulturlivet framleis skal blomstra og veksa rundt omkring i kommunane våre.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-10-23:
Vi er vel òg etter måten vande med at når rådmenn i fyrste omgang kjem ut med sine forslag til budsjett, er det ein del forslag som heldigvis blir nedstemde i kulturstyra, heradsstyra og bystyra rundt omkring, og eg håpar at våre lokalpolitikarar skal vera vakne for kulturskulen sin verdi. Men det eg er nøydd til å leggja til, er at dessverre blir dei frie rammene for kommunane innskrenka i forhold til det som var Regjeringa sin intensjon i kommuneøkonomiproposisjonen. Eg skal ikkje gjenta kvifor det har skjedd, men vi veit at det er eit stramt budsjett. Når ein då frå Stortinget si side legg fleire oppgåver på kommunane, blir dermed òg rammene for våre lokalpolitikarar til å prioritera innanfor mindre. Det er eg lei meg for, men det er faktisk noko som Skjælaaen har like stort ansvar for – og kanskje vel så stort – som Regjeringa.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-10-23:
Eg trur representanten er klar over at rammene for budsjettet er stramme m.a. fordi Stortinget hadde vedteke budsjettaukingar på over 10 milliardar kr før vi kunne begynna å prioritera. Og Arbeidarpartiet har faktisk vore med og stemt for om lag ni av dei milliardane. Dei har vore med og lagt ei føring i forhold til budsjettarbeidet som gjer at vi ikkje kan prioritera kulturen så høgt som vi hadde ynskt. Eg trur at ein av forskjellane på dette budsjettet og dei tidlegare er at eg faktisk har vore ærleg. Før har òg kulturbudsjetta hatt kutt, men det har ikkje stått i budsjett-teksten. Ein finn faktisk slike kulturbudsjett dersom ein går tilbake i tid. Det som det har vore viktig for meg å prioritera, er m.a. distriktsmusea, òg å vera med og leggja til rette for framleis å ha eit levande kulturliv og ikkje kutta på institusjonane, slik at dei skal kunna halda fram med den aktiviteten dei har i dag. Så håpar eg at vi får betre tider i åra som kjem, og at kulturen òg får glede av det.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-10-23:
Bergseminarbygningen på Kongsberg er eit kulturminne av stor symbolsk, kulturhistorisk og antikvarisk verdi, som òg spørjaren understreka. Når Forsvaret no ikkje lenger har bruk for eigedomen, ser eg det som veldig viktig at han forblir i statleg eige, og om mogleg blir brukt til kulturformål. Kultur- og kyrkjedepartementet fekk 16. september i år brev frå Avhendingsprosjektet i Forsvarsbygg om avhending av Bergseminaret på Kongsberg. Forsvarsbygg legg opp til å avhenda Bergseminaret til takst, og det er seinare gjort framlegg om ein takst på rundt 7 mill. kr. Kultur- og kyrkjedepartementet svarte Forsvarsbygg innan fristen gjekk ut 7. oktober i år. I svarbrevet viste departementet til at Bergseminaret er ein kulturpolitisk viktig bygning som bør bli verande i statens eige. Dette kan blir gjennomført ved at Forsvarsdepartementet overfører Bergseminaret til Kultur- og kyrkjedepartementet, som stiller seminarbygningen til disposisjon for Norsk Bergverksmuseum. Museet forvaltar i dag det statseigde kulturminnet Kongsberg Sølvverk. Kultur- og kyrkjedepartementet har tidlegare fått melding om at avhending av Bergseminaret ville skje vederlagsfritt. Det er difor korkje i budsjettet for 2002 eller i budsjettet for 2003 lagt inn midlar for kjøp av bygningen. Kultur- og kyrkjedepartementet har alt vore i kontakt med Forsvarsbygg for vidare oppfølging av saka. Riksantikvaren, Norsk Bergverksmuseum og Kongsberg kommune vil òg bli kopla inn. Sjølv vil eg ta kontakt med forsvarsministeren for å drøfta spørsmålet om avhending med henne.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-10-23:
Som eg sa i mitt svar til representanten, har vi faktisk sendt eit svarbrev som viser til at departementet òg meiner at dette er ein viktig bygning. I og med at det der var noko andre premissar i forhold til vår oppfatning av avhendingskrav, må vi ha ein ny runde. Men eg håpar at vi skal klara å koma ut av dette på ein måte som gjer at vi får bevart bygningen til det føremålet som òg representanten ynskjer at ein skal bevara han til.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2002-10-23:
Som eg prøvde å svara i mitt førre innlegg, var nokre av føresetnadene for å avhenda bygningen endra, og dei midlane som då vart kravde frå oss, er ikkje på budsjettet for 2002 og heller ikkje for 2003. Difor må vi gå nokre nye rundar. Eg har den same målsetjinga i forhold til denne bygningen, og eg håpar vi skal lukkast med den prosessen som vi no er inne i. Det er i alle fall mi målsetjing.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2002-10-23:
Det lokale kulturlivet har mye å si for barn og unges oppvekstmiljø. Teater, musikk og dans beriker livet i lokalsamfunnet, det enkelte barn og de unge. I denne sammenheng har kulturskolene betydd mye og frambrakt mange talenter innen ulike genre som i dag faktisk er ledende utøvere innenfor sine felt. Samtidig vet vi at mange står på venteliste for å komme med, og det rapporteres at kommunene føler seg tvunget til å redusere tilbudene. Tilbud som skulle nå mange, blir på en måte bare et eksklusivt tilbud. Ofte er det et tett samarbeid mellom kulturskolene og det øvrige kulturlivet i kommunen, som korps og kor. Nå vet jeg at kulturskolene ikke er under kulturministerens ansvarsområde direkte. Det vet jeg. Men det påvirker i høyeste grad det politikkområdet som statsråden har ansvaret for.(Presidenten klubber.) Spørsmålet mitt blir: Bekymrer det statsråden at det lokale kulturlivet på denne måten(presidenten klubber igjen) tappes for ressurser og kompetanse, og er det i tråd med Regjeringens politikk å gjøre kulturskolene til noe eksklusivt noe? (Presidenten klubber.) (presidenten klubber igjen)
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2002-10-23:
Jeg takker for svaret. Jeg har lyst til å stanse litt ved dette med det eksklusive, at det blir bare for noen. Det handler faktisk om at kommunene rundt omkring ikke har anledning til å delta med større midler, fordi kommunekassene rundt omkring er bunnskrapte. I Austevoll kommune i Hordaland ligger det faktisk forslag om å kutte hele kulturskolen for å komme i balanse med budsjettet. Ordføreren sa til meg at vi har så store utfordringer i skolen og eldreomsorgen at det faktisk er kulturskolen dette kommer til å gå ut over. Hvordan tenker kulturministeren å møte den negative utviklingen som veldig mange aktører sier rammer kulturskolene?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-10-23:
Det budsjettet som kulturminister Svarstad Haugland har lagt fram, innebærer egentlig et vendepunkt i kulturpolitikken. For første gang står det på første side i kulturbudsjettet at dette budsjettet innebærer «i praksis et lavere aktivitetsnivå ved de fleste kulturinstitusjonene». Så fra å ha en situasjon hvor kulturminister etter kulturminister har prøvd å bygge ut kulturlivet i Norge, har vi for første gang et budsjett som fører til «et lavere aktivitetsnivå ved de fleste kulturinstitusjonene». Men ikke nok med det, det er jo kommunebudsjettene rundt omkring i landet som i hovedsak kommer til å ramme kulturlivet. De frie rammene innskrenkes, ikke på grunn av barnehagereformen, men på grunn av at den totale kommuneøkonomien er så stram som det Regjeringen legger opp til – sannsynligvis i samarbeid med Fremskrittspartiet. Vi fikk til en endring av tippenøkkelen, som gir et løft, men samtidig kutter Regjeringen i frifondsbevilgninger, i kulturbygg og i utvikling av kulturskoler. Mitt spørsmål er: Ser ikke kulturministeren at de stramme kommunerammene rammer kulturlivet, rammer det frivillige Norge?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2002-10-23:
Spørsmålet går til sosialministeren. Regjeringens tiltaksplan mot fattigdom hjelper ikke dem som har minst. Det har kommet tydelig fram i denne spørretimen. Og går en inn i Regjeringens budsjett, presenteres en politikk der de som er fattige, de som har minst, skal betale de skattelettelser som de som har mer, får. Dette øker forskjellene i samfunnet. Eksemplene kan være det å fjerne ordningen med blåreseptmedisin – altså det å øke egenandelen – for eldre og uføre. Alle fattige, så vel som rike, får en historisk påplussing på egenandelen på medisiner generelt, og i tillegg innføres en skatt på tidsbegrenset uføretrygd. Dessuten ser en en rekke kuttforslag som gjør at situasjonen blir forverret for mange. Da må jeg spørre: Robin Hood tok fra de rike og gav til de fattige. Hvorfor gjør Regjeringen det motsatte, dvs. rammer de fattige?