Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-09:
Om lag 20 000 barn opplever årlig at foreldrene skiller lag, og for de fleste barn går dette greit, selv om bruddet mellom foreldrene kan være en stor påkjenning for enkelte barn. Vi vet fra forskning at når foreldrene får til å samarbeide, klarer barna seg godt etter et samlivsbrudd. Noe av det verste barna opplever, er imidlertid å bli utsatt for opprivende konflikter mellom de to menneskene som barnet er nærmest knyttet til. Derfor ønsker jeg å legge best mulig til rette for et godt foreldresamarbeid, og det er en hovedutfordring for oss. Mange av de forslagene som er til behandling i dag, har Stortinget gitt sin tilslutning til gjennom behandlingen av St.meld. nr. 8 for 2008–2009, Om menn, mannsroller og likestilling, og jeg er glad for at flertallet i komiteen støtter forslagene, og at vi får en så bred enighet om det jeg mener er viktige tiltak for barns beste og barns rettigheter. Lovgivningen skal altså legge til rette slik at barn kan ha best mulig kontakt med begge foreldre etter et samlivsbrudd. Det skal imidlertid ikke være tvil om at dersom det er en motsetning mellom hensynet til barnet og hensynet til mest mulig samlet foreldrekontakt, så skal barnets behov komme først. Jeg er fornøyd med at flertallet i komiteen slutter seg til det prinsippet. Stortinget har tidligere vært opptatt av spørsmålet om ulike former for vold mot barn, og har anmodet Regjeringen om et lovforslag. Derfor foreslår Regjeringen en presisering i barneloven om at barn ikke skal utsettes for noen form for vold, heller ikke lette klaps i oppdragelsesøyemed. I tillegg presiseres det at barn heller ikke skal utsettes for skremmende eller plagsom opptreden eller annen hensynsløs atferd. Med en sånn tydeliggjøring av rettstilstanden sender vi ut et veldig tydelig signal til alle foreldre om hva som er akseptable oppdragelsesmetoder i Norge og hva som ikke er det. Jeg mener at dette kan ha en viktig forebyggende effekt, i tillegg til at det er et viktig prinsipielt signal å sende fra denne sal. Derfor er jeg glad for den brede støtten og skuffet over at støtten ikke er enstemmig. En lovendring er selvfølgelig ikke tilstrekkelig for å hindre vold mot barn. Regjeringen vil fortsette å arbeide også med andre tiltak. En alarmtelefon er f.eks. åpnet for barn som vil fortelle om vold, overgrep og omsorgssvikt, og vi utvikler utdanningen til førskolelærere og lærere for å øke kompetansen hos dem som ser barna aller mest. Vi har fra Barne-, likestillings og inkluderingsdepartementets side laget en veileder om samarbeid mellom barnehagen og barnevernstjenesten for å hjelpe barnehageansatte til å følge opp sin bekymring for et barn. Barn skal ha tidlig hjelp, og de barnehageansatte er i en helt unik situasjon når det gjelder muligheten til å se hvordan et barn har det og til å melde fra hvis de er bekymret. Foreldreveiledning er også et viktig tiltak der bl.a. omsorgsverdier kan tas opp. Jeg er tilfreds med at komiteen støtter en varslingsplikt før flytting som skal gjelde for begge foreldrene – både bostedsforelderen og samværsforelderen. Det vil gi foreldrene tid og anledning til å diskutere og vurdere hva som vil være den beste omsorgsløsningen for barnet framover, før flytting gjennomføres. Jeg registrerer at flertallet i komiteen gir sin tilslutning til at domstolene skal få en snever adgang til å idømme delt bosted mot den ene forelders eller begge foreldrenes vilje. Mindretallet i komiteen – Kristelig Folkeparti – mener at forutsetningene for nødvendig samarbeid til barnets beste ikke vil være til stede når saken er kommet til domstolene, dette fordi konfliktnivået i disse sakene må antas å være høyt. Det er jeg i utgangspunktet enig i, men i likhet med flertallet i komiteen mener jeg det kan være tilfeller der det er til barnets beste med delt bosted. Men jeg presiserer altså at det skal være – og vil være – en snever unntaksregel, og det må foreligge særlige grunner for at domstolen skal kunne idømme delt bosted. Det er et godt eksempel på at vi til tross for vanskelige avveininger, ikke minst i forhold til det som jeg er veldig opptatt av, nemlig et mer likestilt foreldreskap og anerkjennelse av menn som førsteklasses omsorgspersoner, likevel er nødt til å ha et veldig tydelig utgangspunkt i hva som er barnets beste i disse spørsmålene. Og da er det et særlig mål å unngå å sette barn i situasjoner med veldig høyt konfliktnivå. Det vil heller ikke være aktuelt å idømme delt bosted for barn under sju år, siden barn i den aldersgruppen antas å være mer sårbare og ha større behov for stabilitet. Jeg er fornøyd med at flertallet i komiteen er enig i dette. Jeg registrerer også at flertallet i komiteen slutter seg til at definisjonen av vanlig samværsrett i barneloven beholdes, men utvides. Definisjonen er jo ikke å forstå som en norm. Utgangspunktet er fremdeles at foreldrene selv avtaler omfanget av samværet på bakgrunn av hva de mener er best for sitt eller sine barn. Men vi sender likevel et tydelig signal som både er en modernisering i forhold til å vise at det er et sterkt ønske om samvær med begge foreldre, og dessuten en tilpasning til den praksis som veldig mange foreldre allerede har for samvær. Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet viser i en merknad til at i enkelte saker der far eller mor er dømt for overgrep mot sine egne barn, beholdes samværsretten og foreldreansvaret. Jeg merker meg at medlemmene fra Fremskrittspartiet mener at loven må endres, slik at far eller mor blir fratatt samværsretten, foreldreansvaret og bostedsretten når far/mor blir dømt for overgrep mot sine egne barn. Jeg har lyst til å benytte anledningen til å vise til det brevet jeg har sendt til komiteen, for der skriver jeg at jeg sier meg enig i at det kan være viktig å endre loven, slik at den gir bedre beskyttelse for barna. Jeg ser veldig tydelig den problemstillingen som her tas opp, og er, i likhet med de aktuelle medlemmene, bekymret for de signalene som har kommet gjennom de sakene som nylig har vært i media. Jeg mener vi skal gå grundig inn i det. Jeg vil derfor sette i verk en utredning med sikte på å utarbeide forslag til et høringsnotat om saken med sikte på lovendring. Til slutt vil jeg si at jeg er glad for at komiteen ser behovet for de lovendringene som her er foreslått, og støtter forslaget. Det vil bl.a. bety – en annen ting som ikke har vært diskutert i dag – at en forelder som har begått overgrep mot barnet sitt, ikke skal kunne hindre at barnet undersøkes eller gis psykologhjelp. I sum mener jeg at Stortinget i dag tar noen viktige skritt videre når det gjelder det som må være vår absolutte rettesnor i disse sakene, nemlig at vi skal styrke barns rettigheter, og at barns beste skal ligge til grunn i barneloven og også i alle de vanskelige spørsmålene, for vårt samfunn og for den enkelte familie, som oppstår ved samlivsbrudd, og at vi ikke minst sender et veldig tydelig signal om hva som er barns rettigheter og hva som er barns beste når det gjelder oppdragelsesmetoder, og at alle former for vold rettet mot barn er totalt uakseptabelt i dette landet.