Olemic Thommessen (Høyre), 2004-05-11:
NRK er i kraft av sin historie, sin daglige plass i de tusen hjem og i kraft av sin sentrale kulturpolitiske rolle et folkeeie som Stortinget med jevne mellomrom vil ha behov for å diskutere. Norske politikere føler i likhet med det alminnelige publikum et eierskap i forhold til NRK, hva enten det gir seg uttrykk i glede eller i ergrelser. Dette er et eierskap og engasjement det er viktig å ta vare på i årene som kommer. Staten må ha en offensiv holdning til sitt eierskap og se hvilke store muligheter NRK representerer. Det fordrer aktive politikere både i regjering og i storting. Dette må selvsagt ikke utøves på en måte som undergraver den frie stilling NRK fikk som selvstendig aksjeselskap, og de styringsmekanismene som følger av dette. Når kulturstatsråden ved denne anledningen inviterer Stortinget til meningsutveksling om enkelte sentrale spørsmål, er dette en god og hensiktsmessig arbeidsform, som gir muligheter for synspunkter og innspill. Gjennomgangen av spørsmålene rundt NRKs formålbestemmelser og presisering av allmennkringkasteroppgavene er nyttig, ikke bare for å imøtekomme krav fra EU-systemet, men også i forhold til vår hjemlige diskusjon om NRKs rolle og plass i mediebildet. Høyre har ofte påpekt viktigheten av at NRK må ha armslag til utvikling og gode muligheter til faktisk å gjennomføre de omstillingene som kreves av en moderne mediebedrift. Vi er derfor enig i statsrådens understrekning av at de føringer som nå skal legges gjennom vedtektsendringer, ikke må utformes slik at de blir en tvangstrøye til hinder for nyskaping og utvikling. Mediefeltet er i en rivende utvikling, så vel teknologisk som innholdsmessig. Dette krever et offensivt NRK, med stor evne til omstilling. NRK trenger da frihet – og å ha sine eiere i ryggen. Statsråden drøfter avgrensningen av allmennkringkastingsoppdraget gjennom en tredeling: et såkalt kjerneområde, et redaksjonelt område der også nye medier trekkes inn, og et kommersielt område, hovedsakelig bestående av NRK Aktivum. Dette er et avklarende og velegnet grep. Her synliggjøres funksjoner og oppgaver på en god måte ut fra de sondringer som vi må gjøre, det være seg overfor EU eller i forhold til de problemstillinger vi skal håndtere på hjemmebane – bl.a. inviterer statsråden Stortinget særlig til å komme med synspunkter omkring bruken av sponsorplakater. Ønsket om mangfold er et av de viktigste argumenter for at vi har et offentlig kringkastingsselskap i vårt land. Det er altså et mål at NRK skal fremstå som noe annet enn de kommersielle kanalene. Det at NRK representerer en reklamefri medieflate, er i denne sammenheng et selvstendig poeng, som iallfall noen av oss vet å sette stor pris på. Det mest sentrale spørsmålet er imidlertid de konkurransemessige sidene av denne problemstillingen, noe som jo også er bakgrunnen for de presiseringer som nå kreves i forhold til de krav vi møter fra EU. Dette er en gjennomdrøftet problemstilling, der det ikke er kommet vesentlige nye argumenter til. Det regelverket som i dag ligger til grunn for NRKs bruk av sponsorplakater, fungerer derfor etter Høyres syn tilfredsstillende. Høyre vil altså ikke etterspørre noen endringer i forhold til gjeldende praksis. Når spørsmålet likevel er oppe, vil jeg bemerke at en institusjon som NRK vil være tjent med å bygge gode relasjoner til andre sentrale samfunnsaktører i vårt land. Dette gjelder også i forhold til næringslivet. Selv om NRK helt klart ikke skal inn i det vanlige reklamemarkedet, kan spleiselag for å få til nasjonale løft gi gode prosesser også i forhold til kulturpolitiske mål, som det å bygge sterkere relasjoner mellom kultur og næringsliv, noe talentkonkurransen «Kjempesjansen» er et godt eksempel på. Statsråden trakk i sin redegjørelse også opp hvilke redaksjonelle prinsipper som skal ligge til grunn for NRKs programvirksomhet. Dessuten pekte hun på noen av de innholdsmessige ansvarsområder hun mener må tilligge NRK. Høyre slutter seg i all vesentlighet til de vurderinger som her ble gjort, og jeg bruker derfor ikke tid på å kommentere det nærmere. Spørsmålet om bruk av norskprodusert musikk i norske radio- og TV-kanaler er et tilbakevendende tema. Norge har mye å vise til innenfor musikken. Engasjementet er stort, mange utdannes til musikere i vårt land, og kvalitetsnivået er høyt. Imidlertid er det åpenbart at distribusjonen av norskprodusert musikk lett marginaliseres i konkurranse med den importerte. Dette er et stort problemområde som ikke bare gjelder formidling i etermedia. Situasjonen for omsetning av norskprodusert musikk i forretningene er også alvorlig, og noe vi må se nærmere på. Det vil føre for langt å gå inn i denne problematikken her. La meg bare konstatere at det er gode grunner til at norske etermedier tar et betydelig ansvar for å bidra til produksjon og kringkasting av musikk spilt inn i vårt land. Imidlertid er det ikke noen nisseluepolitikk vi ber om. En av de viktigste kvalitetene ved musikk som kunstart er jo nettopp at den kommuniserer på tvers av landegrenser og kulturer. Bruken av norskprodusert musikk må selvsagt falle naturlig inn i en helhet som tar hensyn til dette. For NRK betyr dette at den prosentvise mengde naturligvis vil variere noe fra kanal til kanal. Dette er variasjoner som etter Høyres oppfatning ligger godt innenfor hva NRK selv må bestemme. Samlet sett er det imidlertid ingen grunn til å ha mindre forventninger til NRKs bruk av norskprodusert musikk i forhold til de kravene vi stiller til de kommersielle aktørene. Alle de programområdene vi legger inn i allmennkringkasteroppdraget, ikke minst musikkområdet, som jeg nettopp har vært inne på, stiller i hard konkurranse med et stort kommersielt og internasjonalt mediemarked. Dette utfordrer vår kulturelle hjemmebane og stiller vår egen samlede medieproduksjon overfor store krav til volum – dersom vi i fremtiden skal makte å sette et norsk stempel på mediehverdagen vår. I forlengelsen av diskusjonene om allmennkringkastingsoppdraget bør vi altså også tenke igjennom hvilke muligheter vi har, og hvilke strategier vi vil legge til grunn for å nå våre kultur- og mediepolitiske mål. Diskusjonen om NRK må dermed også settes inn i en internasjonal målestokk i forhold til konkurranse, kvalitet og mangfold. Statsråden var inne på dette i sin omtale av barneprogrammer. NRKs barneprogrammer konkurrerer med døgnåpne barnekanaler fylt opp av metervare tilpasset et internasjonalt publikum. Fra norsk side har vi gjennom langvarig innsats av NRKs barne- og ungdomsavdeling et godt kvalitativt overtak, men et betydelig volumproblem vil utfordre vår evne til å holde på seerne. Mestrer vi ikke dette, hjelper det lite å ha høye ideelle krav til kvalitet på og innpakning av programtilbudet for barna. Dette er problemstillinger vi har felles med andre små nasjoner, bl.a. de nordiske landene. Dette aktualiserer igjen tanken om å arbeide for å få felles nordiske kanaler på enkelte områder, f.eks. en kanal for barn og unge. Spørsmålet om en nordisk kanal har vært oppe før, men med annen begrunnelse. Ved tidligere korsveier tenkte man i tradisjonelle nordistiske baner, der argumentene var landenes behov for å øke kunnskapen om de nordiske språk og å styrke båndene på tvers av landegrensene. I dag er mediesituasjonen en helt annen, og reelle markedsmessige behov for smale eller spesialiserte tilbud vil vokse frem. Dette er behov små land neppe vil makte å tilfredsstille hver for seg. Her må vi ettersøke samlende grep. I dette arbeidet representerer det skandinaviske språkfellesskapet unike muligheter som det ikke er tillatelig å overse. Nordisk basert filmproduksjon har mye å lære oss om mulighetene her. Det er mange årsaker til at vi ikke tidligere har lyktes med noen slik kanal. Tekniske forutsetninger, behov, kostnader og juridiske problemer er hovedingrediensene. De store endringene vi nå ser innenfor medieområdet, tilsier at det er verdt å se på disse problemene på nytt. Store tekniske fremskritt, med forestående digitalisering, åpner for flere kanaler med fleksible og billigere løsninger. Publikums forventninger om større mangfold og valgmuligheter driver frem behov og nye markeder som små nasjoner, som sagt, ikke vil kunne imøtekomme. Et skandinavisk marked på anslagsvis 20 millioner mennesker vil selvsagt gi helt andre muligheter i forhold til smale tilbud, eksempelvis dekning av små idretter. Et av de vanskeligste hindrene for en skandinavisk eller nordisk kanal er imidlertid av juridisk karakter. Avtaleverkene rundt rettighetsklarering er i dag innrettet som nasjonale ordninger det er et omfattende kapittel å endre på, selv om det er en fordel at de nordiske landene i det alt vesentlige har parallelle lovverk på dette området. Jeg vil med dette utfordre departementet og NRK i forhold til å gå i bresjen for et felles skandinavisk eller nordisk kanaltilbud. Hva om allmennkringkasterne i Skandinavia tok initiativ til en felles klareringssentral for rettigheter, slik at man ved felles innsats bygde opp mulighetene for å få til en nordisk produsert radio- og TV-kanal som lettere kunne tilgjengeliggjøre programmene for et nordisk publikum? De hensyn som her ønskes ivaretatt, er så vidt viktige at man også fra lovgiversiden bør vurdere ordninger på linje med avtalelisenser dersom det er nødvendig for praktisk sett å legge forholdene til rette. Statsråden har i sin redegjørelse pekt på sentrale og viktige etiske standarder for god journalistikk, og hun har understreket at NRK skal medvirke til å fremme informasjonsfrihet og de grunnleggende hensyn til demokrati og menneskerettigheter som vårt samfunn bekjenner seg til. Ytringsfriheten og medienes frie stilling er sentrale forutsetninger for det demokratiet vi alle ønsker å bygge videre på. NRKs frie stilling må ses i sammenheng med dette. I vårt land har den skrivende presse og senere etermediene hatt en sterk tradisjon for selvjustis og kontinuerlig kritisk debatt om hva som til enhver tid er god presseskikk. I en tid da nye medier dukker opp og kommersielle hensyn veier tungt, er det avgjørende at disse tradisjonene fornyes og bringes videre. Her har den redaksjonelle ledelse i NRK et særlig ansvar. Jeg er glad for at NRKs ledelse aktivt tar del i medienes forskjellige fora hvor disse spørsmålene drøftes. NRK må gjennom sin programpolitikk sette gode eksempler. Her gjelder det ikke alltid å være størst, her gjelder det faktisk som oftest å være best. Svakheten ved mange av de debattene som foregår i pressens fora, er at de har en tradisjon for at de kun retter seg inn mot demokratiske hensyn og spørsmål om ytringsfrihet. Vår tid etterspør sannelig også en debatt som retter seg inn mot kvalitet. Kvalitetsbegrepet er ikke noe statisk begrep. Vi kan derfor ikke vedta hva kvalitet skal være. Kvaliteten vil ha et innhold som hver tid vil gi i form av de debatter og de behov samtiden ettersøker. Våre innspill, som kommer her, vil måtte stå i den større og bredere anlagte samfunnsdebatten som skal fortelle oss noe om hva kvalitet er. Men noen punkter går det allikevel an å trekke frem. Kvalitet i NRK-sammenheng må være forskjellig fra det kommersielle. Det må handle om å ta andre hensyn enn bare det å skulle ha flest seere. Det må handle om å tilfredsstille behovet for mangfold, også når det gjelder smale tilbud. Jeg ser Arbeiderpartiets poeng i forhold til behovet for at man også må ha en bred oppslutning. Jeg er enig i det. Men jeg håper at når vi nå får tekniske muligheter som gjør at vi får en bredde i kanaltilbudet, når vi får også andre plattformer å kommunisere på, at vi da har et NRK med sterk nok økonomisk rygg til å gripe de mulighetene som her gis, til også å bygge ut det smale tilbudet. Det var nettopp dette jeg var inne på i forhold til spørsmålet om en nordisk kanal. Vi ønsker vel alle et samfunn med kvalitet i alle ledd. Det fordrer en gjennomgripende kvalitetsdebatt, som jeg håper og forventer at NRK også vil delta i.