trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2009-05-13:
Eg har eit spørsmål til barne- og likestillingsministeren. Den ferske rapporten frå Regjeringas fordelingsutval slår fast at barnehagar har innverknad på sosiale forskjellar seinare i livet. Ifølgje utvalet bør foreldre sende barna sine i barnehage så tidleg som mogleg fordi barna då, blir det sagt, vil tene meir når dei blir vaksne. Det er ingenting i rapporten som tyder på at det å vente med heildagsbarnehage til du er tre år får negative konsekvensar for seinare yrkesliv, sjølv om Arbeidarpartiet og SV meiner at alle barn har best av å vere i heildagsbarnehage frå dei fyller eitt år. Tvert imot viser rapporten at det å fjerne kontantstøtta er usosialt på kort sikt, og at fordelingsverknadene av å fjerne ordninga på lang sikt er svært usikre. Å fjerne kontantstøtta vil bidra til ei meir ujamn inntektsfordeling, fordi ho blir mest nytta av familiar med låge inntekter. Kristeleg Folkeparti meiner at rapporten kan verke som eit bestillingsverk, og at Regjeringa her har finansiert eit forskingsopplegg som rettferdiggjer deira eigen ideologiske kamp mot familiane sin valfridom. Saka blir ikkje betre av at fleire leiande skikkelsar i utvalet er ope venstreorienterte eller SV-sympatisørar. TNS Gallup har gjennomført ei spørjeundersøking som tyder på at dersom kontantstøtta blir fjerna heilt, vil berre om lag 20 pst. av dei som mottek kontantstøtte i dag, velje barnehage. For dei resterande 80 pst. vil ei slik avgjerd altså berre føre til svekt økonomi. Kontantstøtta betyr mest for dei som har minst, og gjer at fleire foreldre kan velje å vere heime med dei minste barna. Vil statsråden verkeleg straffe alle dei foreldra som uansett ønskjer å vere heime, ved å ta frå dei over 3 000 kr i månaden?
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2009-05-13:
Eg ser at vi også har minoritetskvinner på galleriet i dag. Eg synest det er hyggeleg å sjå at også dei er med og følgjer debatten her. Kontantstøtta blir ofte omtala som eit problem integreringsmessig. Eg synest ein skal snakke med mange minoritetskvinner, og ikkje til. Det er veldig viktig at vi legg til rette for god integrering, men dermed å seie at dei som har ein minoritetsbakgrunn, ikkje skal få lov til å nytte seg av kontantstøtte fordi det fører til at dei kanskje ikkje går ut i yrkeslivet når dei får kontantstøtte, er å ville fjerne ei heil ordning utan å sjå på kva det er småbarnsforeldre ønskjer. Vi veit at 40 000 ønskjer å nytte seg av kontantstøtte, og det å få ein billeg og god barnehageplass har Kristeleg Folkeparti gått i bresjen for. Skal valfridomen bli reell, må ein kunne velje mellom ein god barnehageplass til ein rimeleg pris og kontantstøtte. Så det å leggje til rette for det, men samtidig fjerne kontantstøtta, er å angripe problemstillinga i feil ende. Ein veit at dersom ein fjernar kontantstøtta, vil det bety at mange av dei som har dårleg råd, får det enda dårlegare. Det betyr ikkje at(presidenten avbryt) (presidenten avbryt)
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2009-05-13:
I dag fikk vi høre at valgfrihet er å kunne velge barnehage. Men hvis du skal velge, må du jo ha et annet alternativ. Ellers er det ikke noe valgfrihet, og det er jo hele poenget med å kunne kjempe både for barnehage og for kontantstøtte. Jeg vil minne Stortinget om at grunnen til at Erna Solberg og Laila Dåvøy ikke først og fremst jobbet for billigere barnehager, var at vi mente trykket måtte ligge på å få flere plasser, sånn at man virkelig hadde et reelt valg. Jeg møter mange opprørte foreldre som opplever denne regjeringens vi-vet-best-holdning som ganske provoserende. De ønsker å få lov til å innrette sine liv med valget mellom gode barnehager og kontantstøtte på en god måte, og nå ønsker man å fjerne kontantstøtten. Det man bør gjøre, er å følge Kristelig Folkepartis program om å øke kontantstøtten, slik at det blir et godt valg mellom gode barnehager og en kontantstøtte. Hvorfor vil man ta det valget vekk fra de 80 pst. som ønsker dette som et tilbud?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-05-13:
Først for historieskrivingens skyld og av hensyn til den: Venstre stemte for hjemfall. Så til dagens debatt: Vi har nå hatt en forskningsminister som gjerne vil levere forskning med forpliktelser, men får ikke lov. Vi har hatt en miljøminister som gjerne vil levere på klima, men får ikke lov. Vi har hatt en olje- og energiminister, Åslaug Haga, som gjerne ville, og er blitt sitert på at hun ikke fikk lov. Men la oss nå teste noe som det kan være mulig å gjøre – og være konstruktive. Vi vet at det er bedre avskrivingssatser i petroleumssektoren enn på fornybar energi. Er statsråden villig til å vurdere et så konkret virkemiddel for bedrifter som vil satse på fornybar energi, ved at de kan få en egen avskrivingssats, f.eks. på 7,5 pst., som Venstre har foreslått? Da får vi en automatikk i det praktiske liv, og vi kan få resultater. En slik ordning vil dessuten være i slekt med den ordningen med grønne sertifikater, som statsråden sier at han arbeider med. Er dette et forslag statsråden vil se på, for rett og slett å få trykk på arbeidet med fornybar energi?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-05-13:
Først til historien. Det var 2 400 i soningskø på slutten av Bondevik IIs regjeringstid. Køen ville nok blitt borte. Men det var statsrådens jobb å gjennomføre det, og han gjorde en bra jobb med å kvitte seg med køen. Ros for det! Så til debattemaet i dag, nemlig sivile stillinger. Jeg synes det er veldig bra at Regjeringen tok det krafttaket de tok i forbindelse med krisepakken, men jeg er opptatt av, som de andre spørrerne, at vi får effekt av det. Jeg skal gå rett inn i noe som jeg kan veldig godt. Jeg har vært ute med politiet i Oslo på jobb i 15 år. Jeg tror jeg vet mye om hva ordenstjenesten i Oslo kan bety, og jeg vil utfordre statsråden til å bekrefte at han nå vil ta et initiativ til å gi politifolk på golvet en karrierevei og en kompetansebygging, slik at de kan få stolthet og status av å være der. Jeg tror det er ganske nødvendig for å få flere politifolk langs Akerselva. Så vil jeg spørre rett ut om statsråden nå kan garantere, med det høye antallet sivile stillinger som Oslo politidistrikt får, at vi faktisk kan oppleve at politiet har full kontroll med narkotikaomsetningen både på Oslo S og langs Akerselva.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2009-05-13:
Mitt spørsmål går til justisministeren. I den aller første spørretimen i 2009 ble justisministeren konfrontert med den krisepregede situasjonen i politiet. Statsråden svarte med å gi opposisjonen en verbal smekk fordi vi tok opp saken og skapte utrygghet i befolkningen – som han da uttrykte det. Så kom finanskrisen, så kom innrømmelsen og gladmeldingen om 460 nye stillinger til politiet, som, som det er sagt, skal frigjøre 280 politiårsverk til prioritert politiarbeid. Stillingene kom på et tidspunkt da det fra hele landet ble rapportert om store problemer med å få vaktlistene til å gå rundt, og politiet til tider var så tynt bemannet at man nesten ikke kunne rykke ut når det skjedde kriminalitet. Om statsråden ikke vil lytte til opposisjonen, burde han i det minste nå kanskje lytte til sine egne politiledere, som ikke legger skjul på at driftsbudsjettene er svært knappe – og de roper varsko. I Oslo har vi fått vite at det viktige gjengprosjektet ikke fungerer. I Bergen har politiet åpent lagt fram problemene sine for bystyret med klar beskjed om at forventningene hos publikum og politikerne må skrus ned. Det blir mer narkotika, flere ran og grovere vold – og færre polititjenestemenn til å gjøre jobben. Og politiet er kjent med organisert kriminalitet som det ikke er kapasitet til å følge opp. Jeg går ut fra at justisministeren ikke kan si seg tilfreds med en sånn situasjon. Det kan ikke lokalpolitikere gjøre, og folk flest kan heller ikke gjøre det. Snart fire måneder etter at de 460 sivile stillingene kom, er det ennå vanskelig å se effekten av dem. Ifølge politimestre jeg har snakket med, er det lagt så mange føringer rundt prosessen at man nå forsinkes med utlysing og tilsetting. Stillingene skulle også være et supplement til grunnbemanningen i politiet, og komme i tillegg som en styrking. Så spørsmålet mitt til statsråden er om statsråden er fornøyd med tempoet i innfasingen av de sivile stillingene, tatt i betraktning det store behovet som er i politiet, og om han tror han skal få den forventede effekten ut av de 460 stillingene.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2009-05-13:
Det statsråden jo vet, er at i det budsjettet der Regjeringen selv foreslo 20 sivile stillinger, foreslo Høyre 160 sivile stillinger. Vi har støttet de 460 som kom i januar, men jeg mener fortsatt at en regjering som har flertall i Stortinget, burde kunne legge opp til en annen prosess, hvor man lyste ut stillinger under forutsetning av Stortingets godkjenning. Det er ikke en uvanlig måte å gjøre det på. Det vi nå ser, er at vi styrer mot en sommer med stengte lensmannskontorer, med festivaler over en lav sko rundt omkring hvor politiet er tynnere bemannet enn noensinne. Man har simpelthen ikke tatt de grepene som kunne vært tatt for å få disse sivile stillingene raskere på plass. Jeg stiller også spørsmål til statsråden om han ikke ser at driftsbudsjettene til politiet, altså det grunnbudsjettet man hadde før man fikk de sivile stillingene, mange steder er så skjørt at man faktisk sier opp politifolk og må la mange stillinger bli stående ubesatt. Da får man ikke den effekten ut av de 460 som både statsråden og hele Stortinget ønsker.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2009-05-13:
Jeg har følgende spørsmål til justisministeren: «Konfliktrådet i Sør-Trøndelag avsluttet i mars et nasjonalt prosjekt for å bekjempe ungdomskriminalitet – i samarbeid med politi, statsadvokat og kommune. Prosjektet synes gjennomført med stor suksess. Av hundre ungdommer registrert i tiltaket er det svært få tilbakefall, og bare fire ungdommer er tilbakeført til det tradisjonelle rettsapparatet. Vil statsråden ta initiativ til at prosjektet i Sør-Trøndelag kan videreføres, og til at landets øvrige konfliktråd kan iverksette lignende tiltak mot ungdomskriminalitet?»
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2009-05-13:
Nå er vi i den heldige situasjonen at vi faktisk har prosjekter som er evaluert, og som vi vet virker. For mye av problemene innenfor justissektoren har vært at det settes i gang masse tiltak uten at vi helt vet hvilken effekt de har. Jeg har vært så heldig å få lov å besøke konfliktrådet i Sør-Trøndelag ved flere anledninger, og har sett hvilken solid, faglig basis som ligger til grunn for det arbeidet som gjøres der oppe. Det er også slik at dette prosjektet i Trondheim er det tre nabokommuner som har kjøpt seg inn i, fordi de har sett at det gir så gode resultater. Spørsmålet mitt til statsråden er: Det er alltid et problem å sette i gang slike prosjekter. Det er fint i prosjektperioden. Men ser han noen mulighet for at vi kan komme over fra mer en prosjektdel til daglig praksis, og med en finansiering som gjør at man sikrer framtiden for så gode tiltak som dette?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2009-05-13:
Jeg vil igjen takke statsråden for svaret. Det som nå er viktig, er å greie å ta vare på de entusiastiske medarbeiderne som er med i dette prosjektet. Jeg er også klar over at man har fått forlenget prosjektperioden ut 2009. Men min utfordring til statsråden er at man på et så tidlig tidspunkt som mulig gir noen signaler for å unngå at de folkene som jobber i prosjektet i dag, sjekker ut – altså sier opp, fordi de er så usikre på om de har en jobb å gå til etter nyttår. Så jeg ønsker at man så tidlig som mulig gir noen signaler i retning av at dette er liv laga også etter nyttår – bli der dere er, for vi trenger kompetansen deres videre i prosjektet!
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-05-13:
Jeg er veldig glad for at representanten Aspaker spør om den store satsingen som vi nå gjør på politiet. Og det er helt riktig som representanten sier, at vi lytter ikke til opposisjonen, i hvert fall ikke til de forslag som er kommet fra Høyre. Like før jul ble det foreslått fra Høyre at man skulle ha 160 sivile stillinger inn i politiet. Regjeringen valgte å gå betydelig høyere: opp til 460 stillinger. Man kan ikke fra Høyres side forvente at når man i Stortinget i februar vedtar at norsk politi får lov til å ansette folk i 460 nye stillinger, så skal de liksom være på plass uka etter. Jeg er veldig fornøyd med hvordan norsk politi nå håndterer den utfordringen det faktisk er å bemanne opp norsk politi så kraftig – vi får en kvart milliard, 460 nye stillinger. I Oslo får man 100 nye sivile stillinger, og vi har nesten daglig kontroll på hvordan det gjøres. Nå skal man tømme – bokstavelig talt – Tinghuset for politifolk og få inn arrestforvarere av sivil karakter. Disse trenger noe opplæring, selvfølgelig, det er et vanskelig fag å håndtere fanger. De prosjekter man setter i gang, bl.a. langs Akerselva, for å få tatt noe av den synlige narkotikakriminaliteten flere av oss er opptatt av, det vi ønsker å gjøre i forhold til gjengkriminalitet, og som man gjør godt i Oslo, og det man gjør i forhold til prostituerte gjennom Stopp-prosjektet, får frigjort politikapasitet, slik at vi kan få flere politifolk til å drive med det de faktisk skal drive med. I dag tidlig var jeg til stede på Politihøgskolen og fikk nye resultater fra DNA-reformen, som vi nå også har iverksatt, den er et halvt år gammel. Vi har doblet antall prøver som kommer inn til politiet. 50 pst. av dem gir treff. Så det er ikke bare på bemanning man satser, man satser også på teknologi, slik at politiet blir i stand til å få opp oppklaringsprosenten og få mer igjen for de kronene som bevilges til etterforskning. Og det er tross alt 2 milliarder flere kroner politiet har til disposisjon nå, enn da Høyre forlot regjeringa.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-05-13:
Med respekt å melde, dette syns jeg er en rimelig negativ vinkling på en stor satsing for politiet. Jeg minner om at da Høyre forlot regjeringskontorene i 2005, stod det 3 000 mennesker i soningskø, som svirret rundt ute i samfunnet og påla politiet enda mer arbeid. Den køen er borte. Det er også sånn at man nå, som jeg har vært inne på, skal ansette 460 nye. Det er ingen signaler ute i Politi-Norge som tyder på at den prosessen ligger på vent, snarere tvert imot, her blir det ansatt personer på løpende bånd. Jeg må også si at når det gjelder spørsmålet om sommerstenging av lensmannskontorer, er det helt vanlig rundt omkring i det ganske land at man har endrede vaktlister om sommeren og i så måte også stenger ned noe av åpningstida. Men det vi skal forsikre om, er at beredskapen er den samme, og at man selvfølgelig rykker ut når det skjer straffbare handlinger. Dette ble gjort også da Høyre satt i regjering. Det er plutselig blitt så galt når det nå gjøres, men det er helt vanlig ute og også helt nødvendig for å få avviklet ferien.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-05-13:
Aller først må jeg si at det er en helt riktig beskrivelse representanten Ellingsen gir av budsjettinnstillinga før jul. Men da skrev partiet Høyre at det var behov for 160 nye sivile stillinger i Politi-Norge. Så kommer altså Regjeringa i februar og sier 460. Det er da jeg har problemer, særlig med partiet Høyre, for å si det rett ut, når det plutselig er for lite. Så til spørsmålet om hvor mange politifolk vi klarer å frigjøre ved hjelp av de 460. Det er angitt i proposisjonen. Man regner med at ca. 280 politiårsverk blir frigjort av at man får 460 inn. Vi jobber nå overfor politiet, særlig i Oslo, for å se på mulighetene for rett og slett å øke den andelen, slik at det blir en større andel frigjorte politifolk enn 280. Men det er det som er estimatet. Det går ikke én til én, av forståelige grunner. Jeg er godt fornøyd med hvordan politidistriktene har tatt imot disse stillingene. Jeg ser at det nå ansettes, f.eks. her i Oslo, hvor man virkelig tar tak, bl.a. i tinghuset, for å få frigjort politikraft.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-05-13:
Jeg tror at enhver justisminister skal være varsom med å si at man har full kontroll over kriminalitet og kriminalitetsutvikling. Men man skal etter mitt skjønn gjøre så godt man kan for å få opp bemanningen, slik at vi sikrer oss at det ikke er bemanningsmessige problemer i forhold til de alvorlige kriminalitetsutfordringene vi har. Der er det tre grep som Regjeringa mener det har vært viktig å gjennomføre: Det ene er å bygge ned soningskøen. Jeg tror vi skal diskutere tallene litt mer, men de ligger vel kanskje mellom de anslagene vi har kommet med. Det andre er opptaket til Politihøgskolen, hvor vi altså nå i år står for et rekordstort opptak på 552 studenter. Det har aldri vært så høyt før. Dørum er kjent med at det var nede i 240 og 360 i forrige regjeringsperiode. Det tredje er disse sivile stillingene som nå kommer inn. Det er klart at vi ligger på når det gjelder å få mest mulig politikraft ut av disse. Også det å styrke tjenestemennene som driver ordinær ordenstjeneste, er viktig, og det er med glede jeg ser at fjorårets lønnsoppgjør bidrog til at man fikk et løft for nettopp disse.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-05-13:
Jeg helt sikker på at særlig Utenriksdepartementet har en løpende vurdering av de to problemstillinger som representanten Høglund trekker fram når det gjelder Iran, men det gjelder også overfor andre land hvor man ønsker å påpeke atferd som krenker bl.a. de internasjonale menneskerettighetene. Det første er spørsmålet: Hvilken type kontakt? Det gjelder jo ikke bare det verbale, det gjelder jo handel og i det hele tatt. Særlig overfor Iran er det viktig at man løpende har en kritisk tilnærming til hva slags kontakt man har. Så er det også spørsmål om hva man sier. Men jeg mener at det er viktig nå, siden denne henrettelsen bl.a. ble dekket i flere iranske aviser og Iran står oppe i en valgkamp, hvor den reformistiske presidentkandidaten Karroubi og flere andre reformister nylig har oppfordret til stans av alle henrettelser av mindreårige, nettopp å være til stede og uttrykke seg gjennom protest, fordi det også vil gi legitime motkandidater til regimet, legitimitet i en viktig kamp.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-05-13:
Jeg må bare si meg enig i de vurderingene som representanten gjør. Det handler egentlig om en bevisstgjøring og en kritisk sans med hensyn til hva slags type kontakt, og hva man faktisk sier. Så har jeg lyst til å føye til at jeg syns det er veldig prisverdig at man trekker inn slike debatter i Stortinget. Vi har egentlig altfor lite av dem. Det påligger også andre statsråder og andre deler av regjeringsapparatet et ansvar for nettopp å følge opp denne type spørsmål. Som justisminister har jeg hatt den glede å samarbeide tett med i hvert fall mine kollegaer i Europa om denne type spørsmål. Vi sliter jo ikke med det i samme grad i de europeiske land. Men det å reise det som internasjonal størrelse blir viktigere og viktigere. Det er også en av de store utfordringene vi står overfor når det gjelder internasjonale avtaler og spørsmål om implementering av menneskerettigheter, at vi er tydelige også i Norge på hvordan vi sjøl implementerer menneskerettigheter, for å få troverdighet ute. Kartet er ikke ferdig i forhold til disse spørsmålene og det internasjonale samarbeidet, både multilateralt og bilateralt.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-05-13:
Det er en viktig problemstilling som påpekes. Vi lever jo i et «prosjekttyranni», og det gjelder ikke bare på justissektoren. Når prosjekttiden er over, står man der, og det er veldig uforutsigbart. Jeg er helt enig med spørreren: Når vi har så god evaluering, noe vi sjelden har når det gjelder reaksjoner i strafferettspleien, som vi må ha mer av, og det samtidig også er politisk oppslutning rundt det, er det ingen grunn til at man ikke skulle implementere det som en mer fast modell. Det gleder meg at både Høyre og resten av opposisjonen støtter Regjeringas forslag i budsjettet om å utvikle allerede nå i år stormøtemodellen i alle konfliktrådene. Det er et veldig godt første trinn på veien. Så får framtidige budsjetter avgjøre hvor mange slike oppfølgingsteam vi skal ha. Men når det gjelder dette, ønsker vi å fortsette.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-05-13:
Det er signaler jeg skal ta med meg. Det er naturlig at dette også drøftes i forbindelse med budsjettet nå til høsten. Det er jo ikke de store kostnadene vi snakker om, men dette er viktig for oss. Samtidig har jeg også lyst til å si at mye av den kriminaliteten som behandles i stormøtene og i disse oppfølgingsteamene, er ganske alvorlig, bl.a. vold mellom ungdommer. Jeg så et tilfelle som var lagt ut på YouTube, som dreide seg om grov vold, men hvor fornærmede og overgriperen – det var en ung jente – faktisk slår seg veldig til ro med at dette er løsningen og sporet når man skal reagere, hvor man demper konflikter og bidrar til at man ikke får tilbakefall. I sum er dette en modell som kanskje også voksne kunne ha mye å lære av i alle deler av livet.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-13:
Med all mulig respekt, det er mulig jeg tar feil, men denne debatten tror jeg jeg har hørt før, muligens på samme sted og med samme aktører. Men greit nok, la nå det ligge. Det som er en utfordring, tror jeg, for statsråden også, hvis statsråden vil være 100 pst. etterrettelig, er vel at det er en vesentlig forskjell på det Regjeringen la fram, og som vi behandlet her gjennom budsjettinnstillingen i desember, og den tilleggspakken man kom med i januar. Jeg skal gi Regjeringen honnør for det, men det er også viktig at man er etterrettelig når det gjelder premissene for debatten her. Jeg tror at hovedutfordringen for statsråden blir å se hva slags effekt vi får ut av dette. Derfor blir mitt spørsmål ganske enkelt: Kan statsråden garantere at de 460 sivile stillingene vil utgjøre en styrking på 460 stillinger, eller er det en fare for at enkelte av dem vil bli saldert bort på grunn av at man mangler reelle og frie driftsmidler i de respektive politidistriktene?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2009-05-13:
Spørsmålet lyder: «Gjennomsnittsalder for norske personbiler har de siste årene ligget på i overkant av ti år. Bilparken blir nå eldre, det kjøpes færre nye biler, og det skrapes færre gamle biler. I sammenheng med trafikksikkerhet og energiforbruk/miljøutslipp har bilparkens alder stor betydning. Fornyelse av bilparken kan gi langt sikrere transport og færre ulykker. Fornyelse av bilparken kan gi mindre energiforbruk og lavere utslipp. Hva vil statsråden gjøre på kort sikt for å få til en kraftig fornyelse av personbilparken?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2009-05-13:
Takk for svaret. Oversikt over nybilsalget i 2009, altså i år, viser nedgang pr. april på over 35 pst. Jeg går ut fra at selv om statsråden ikke mener det er et mål å stimulere bilsalget og stimulere til at folk kjøper nye biler, har hun som målsetting at vi skal ha en rimelig moderne og ny bilpark. Når nybilsalget går kraftig ned, er det samtidig et kraftig signal om at alderen på den norske personbilparken er på vei opp, altså i feil retning. Regjeringen sier, og statsråden sier i svaret, at man ser på endringer i skatte- og avgiftssystemet. Mens Regjeringen «ser», og arbeider «med sikte på», svikter nybilsalget i år, og alderen på personbiler øker i år. Hvorfor setter ikke Regjeringen vrakpanten kraftig opp, for straks å sikre et kraftig oppsving i nybilsalget?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2009-05-13:
Men vi er altså i den situasjonen i år at nybilsalget stuper, og at alderen på personbilparken går kraftig opp, og da går utviklingen i feil retning. Ny bil er en sikrere bil enn en gammel bil. I Regjeringens forslag til NTP, som vi nå behandler, og skal behandle senere her i denne salen, er hele tolv ulike mål, strategier og tiltaksområder for trafikksikkerhet på vei omtalt. Det er hele 15 sider – jeg tok meg bryet med å telle dem i går – som beskjeftiger seg med trafikksikkerhet på vei. Bilen, sikker bil, er ikke nevnt med ett ord. Har ikke bilens alder og dermed bilens sikkerhet en sentral plass i Regjeringens tiltak for å bedre trafikksikkerheten på vei? Innebærer dette fraværet av omtale av bilen når det gjelder satsing på trafikksikkerhet på vei, at Regjeringen faktisk mener at det er uten betydning i arbeidet for bedret trafikksikkerhet hvilken alder vi har på bilparken?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-05-13:
Eg syner til svaret mitt i spørjetimen den 18. mars 2009 på det same spørsmålet. Eg sa då at Regjeringa vil fortsetje å bruke avgiftspolitikken for å stimulere hushald og næringsliv til å velje mest mogleg energieffektive og utsleppseffektive køyretøy. Det er viktig å vere merksam på at det er svært energikrevjande å produsere ein bil. Frå eit energi- og miljøperspektiv er det difor ikkje sjølvsagt at det er effektivt å stimulere til ei raskare utskifting av bilparken. Derimot er det klart positivt at dei nye bilane som uansett vert kjøpte, er mest mogleg sikre og utslepps- og energieffektive. CO2-komponenten i eingongsavgifta stimulerer til låge utslepp og lite energibruk. Det er òg ei rekkje stimulansar til å velje elbil, både i avgiftssystemet, tilgang til kollektivfelt og utbygging av ladestasjonar for elbilar. Her er det sett av 50 mill. kr i tiltakspakka frå januar. Eg meiner at det ikkje er eit mål i seg sjølv å få eit størst mogleg sal av nye bilar i Noreg. Men det er eit klart mål at me legg til rette for at folk vel dei tryggaste og mest miljøvenlege bilane. Dette vil Regjeringa arbeide vidare med m.a. i lys av dei vedtaka som regjeringspartia har gjort på landsmøta sine, og mange gode faglege innspel elles.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-05-13:
Det er ikkje slik at det å stimulere til nye bilar nødvendigvis fører til eit positivt miljørekneskap, som eg gjorde greie for i hovudsvaret mitt. Når det gjeld tryggleik, er det slik at nye bilar i hovudsak har betre tryggingsutstyr enn eldre bilar. Det kan sjølvsagt òg variere, alt etter kva type bil ein snakkar om. Nedgangen i nybilsalet heng sjølvsagt saman med den finansielle situasjonen og finanskrisa, som òg slår inn over Noreg, sjølv om me framleis er mindre råka enn mange andre land. Mens land rundt oss har stor bilproduksjon, svære oppseiingar, arbeidsløyse opp mot 10 pst. etter kvart – og spesielt i den bransjen – og dermed lagar pakker for dette, er me ikkje i den situasjonen i Noreg. Så diskusjonen vår går langs litt andre linjer enn i land det er naturleg å samanlikne oss med i andre samanhengar.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-05-13:
Til det er svaret nei. Men Nasjonal transportplan er ein infrastrukturplan. Den handlar om utbygginga av den norske infrastrukturen – alle greiner – fram til 2019. Difor er heller ikkje bilen noko stort tema i Nasjonal transportplan. Men det er han sjølvsagt i andre samanhengar, anten det gjeld korleis me bemannar trafikkstasjonane våre, eller korleis me organiserer kontrollverksemda inn mot bilar for å sikre at dei held den standarden dei skal. Som eg sa i hovudsvaret mitt, vil det verte vurdert nye tiltak på dette området sett i lys av dei ulike partia sine landsmøtevedtak. For mitt eige parti sin del ligg det i programmet vårt at me ynskjer å auke vrakpanten til 40 000 kr. Men det er ei sak som ikkje Regjeringa har teke stilling til, og som me skal jobbe med i tida framover.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-05-13:
Rv. 20 mellom Kongsvinger og Elverum utgjer i kombinasjon med rv. 2 og rv. 3 ei betydeleg transportåre mellom Møre/Trøndelag og sør- og søraustlege delar av Sverige. Rv. 20 har variasjon i standard og trafikkbelastning. Den aktuelle strekninga i Våler kommune som representanten Bredvold viser til, har etter tilhøva god standard. Ein stor del av strekninga har fartsgrense på 90 km/t. Trafikken varierer mellom 2 300 og 3 900 køyretøy i døgnet og utgjer slik ei moderat trafikkbelastning på ein tofelts veg. Ifølgje Statens vegvesen sin ulukkesstatistikk omkom fire personar, og 18 personar vart hardt skadde på rv. 20 i perioden 1997–2001. Elleve personar omkom, og 24 personar vart hardt skadde på rv. 20 i perioden 2002–2007. Fem av dei elleve omkomne i 2002–2007 vart drepne i ei tragisk russebilulukke i Våler i 2002. Denne ulukka slår sterkt ut på ulukkesstatistikken for denne perioden. I 2008 er det registrert seks omkomne på rv. 20, der tre vart drepne i ei enkeltulukke 28. mai 2008 i Våler. Ulukkestala gjeld for heile rv. 20, som har ei lengd på om lag 96 km. Dette er urovekkjande tal. Eg er, som representanten Bredvold, oppteken av trafikktryggleik og vil arbeide vidare med trafikktryggleiken på norske vegar på kort og lang sikt. Dei alvorlegaste ulukkene tilseier at tiltaka må verte retta inn for å redusere konsekvensane av førarfeil. Eksempel på slike tiltak og utbetringar på rv. 20 er fartsgrensereduksjonar, ombygging av kryss, utbetring av sideterreng og andre trafikktryggleikstiltak. Det er i Nasjonal transportplan 2010–2019 ikkje føresett gjennomført større investeringar på rv. 20 i tiårsperioden. Som ramme til dei ulike programområda er det sett av 970 mill. kr, der 320 mill. kr er sett av i perioden 2010–2013, for rute 2b. Prioriteringane innanfor programområda vil verte nærare konkretiserte gjennom Statens vegvesen sitt arbeid.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-05-13:
Me har eit system for prioritering av samferdsleinvesteringar i dette landet. Fylkestinget i Hedmark har ei oppgåve i å prioritere rv. 20. Framstegspartiet i Hedmark har ikkje prioritert rv. 20. Då vert det påfallande at representanten Bredvold lyfter saka opp til statsråden, men ikkje går til sine eigne i Hedmark fylke for å få saka si lyft opp, for det er der den prioriteringa skal skje. Der, i fylket, er det Arbeidarpartiet og Senterpartiet som har bidrege til å setje rv. 20 på kartet og lyfte han fram. Eg synest at representanten Bredvold skal ta ein samtale med sine partikollegaer, for å følgje den planleggingsprosessen som me har i fylket. Eg lyttar til Hedmark fylkeskommune. Dei vedtak som kjem derifrå, og som har kome derifrå, har danna grunnlaget for mine prioriteringar inn i samferdslepolitikken, både i Nasjonal transportplan og elles. Fylket er ein viktig arena for prioritering.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2009-05-13:
Eg er vel informert om vegen gjennom leiaren i Hedmark fylke sin samferdslekomité, Ida Kristine Teien. Me har særdeles god kontakt. Eg veit kva som er problemstillinga, men eg veit òg at Hedmark har andre riksvegar, som no vil verte fylkesvegar, og at fylkestinget der må diskutere prioriteringar. Prioritering er eit framandord i Framstegspartiet. Framstegspartiet prioriterer alt til kvar tid. I dag er det rv. 20, i morgon er det ein annan veg, for då passar det slik. Så får ein kanskje med seg lokalavisa, og så vert det fine oppslag av det. Og det kan godt hende at folk då gløymer at ein for ei veke sidan hadde ei heilt anna prioritering. Men eg, som ansvarleg statsråd, må ha ei linje i politikken, og den linja går faktisk gjennom fylkestinget sine prioriteringar og over i staten sine prioriteringar, og det er det eg prøver å følgje opp.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2009-05-13:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Riksvei 20, som bl.a. går gjennom Våler kommune i Hedmark, var i perioden 2002–2007 den sjette farligste veistrekningen i landet. På denne 19 km lange strekningen var det i denne perioden sju mennesker som ble drept, samt at 32 ble alvorlig skadet. Ser statsråden behovet for å utbedre denne strekningen, og hva vil hun i så fall gjøre?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2009-05-13:
Jeg takker statsråden for et utfyllende svar, selv om det ikke gav noen lovnader om verken det ene eller det andre, verken på kort eller lang sikt, sånn jeg oppfatter det. Det er mange ulykker på denne veien, og det er stor trafikk. Mange av de kjøretøyene som kjører her, er tunge kjøretøy, tungtrafikk, som kommer fra rv. 3 og skal videre enten mot Sverige eller mot den siden av Norge, for å si det sånn. Det er mye farlig trafikk, det er mange utenlandske kjøretøy som kjører her, altså tungtrafikk, med sjåfører som ikke kjenner veien. Veien har ganske forskjellig standard når man kjører fra Kongsvinger mot Elverum. Noen steder er det 90 km/t, og da er det selvfølgelig bra standard, men så er det andre steder hvor veien er både smal og svingete, den er slitt, og det er mye hjulspor i asfalten, slik at det særlig under regn er kjempefarlig å kjøre der. Jeg hadde ønsket at statsråden kunne være noe mer konkret, og kunne love i hvert fall noe til denne veistrekningen.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2009-05-13:
Nå er jeg en politiker som ser framover, og det håper jeg også statsråder vil gjøre. En skal ikke se bakover på hva som er gjort, og hva som ikke er gjort. Jeg ønsker å se framover. Det er derfor jeg bringer denne saken opp til Stortingets talerstol, slik at statsråden skal bli mer kjent med denne farlige veistrekningen, med hvor dårlig den er, hvor farlig den er, som sagt, og hvor mange ulykker det er der. Ulykker har en kostnad i menneskelige lidelser, men de har også økonomiske kostnader. Jeg hadde håpet, jeg gjentar det, at statsråden kunne være noe mer konkret og se framover, og komme med et eller annet. Hva fylkestinget gjør, hva Arbeiderpartiet har gjort, og hva Senterpartiet har gjort, det er nå greit, men vi må se framover. Og når det gjelder denne veien, som ikke er så veldig lang, men som forårsaker så mange menneskelige lidelser, og som betyr så mye, mellom rv. 2 og rv. 3: Kunne statsråden være litt mer konkret og litt mer positiv til at det gjøres et eller annet der?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2009-05-13:
«Iran fortsetter å henrette mindreårige eller personer som var mindreårige da forbrytelsen skulle ha skjedd. Norge protesterer på korrekt måte. Det virker imidlertid ikke som presset fra Norge og andre har særlig effekt. Situasjonen i Iran for forsvarsadvokater og andre menneskerettighetsforsvarere er også svært vanskelig. Hva mener utenriksministeren – eller i dette tilfellet justisministeren – Norge og verden kan og bør gjøre i forhold til de overgrep som skjer mot mindreårige i Iran?»
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2009-05-13:
Jeg vil først få lov å takke statsråden for et godt svar. Jeg er helt enig i at det er oppmerksomhet om disse spørsmålene som er avgjørende for at vi kan få gjort noe med situasjonen. Jeg tror vi er veldig enige. Det var ikke min mening med spørsmålet å si at vi skal slutte å protestere. Det var heller ikke slik jeg oppfattet statsråden. Men spørsmålet er mer: Kan vi gjøre mer? Og i tilfelle: Hva kan vi gjøre? For å samordne en internasjonal innsats er viktig. Mitt poeng er at vi på alle nivåer og i all kontakt vi har med Iran, må vurdere for det første om disse spørsmålene skal reises, og dernest om vi skal ha denne type kontakt. Det er klart at det er en balanse. Vi støtter diplomatisk kontakt, men politisk kontakt? Min utfordring til Regjeringen blir da: Vil man gå gjennom sitt engasjement overfor Iran for å se på hvilket nivå dette bør ligge?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2009-05-13:
Jeg vil igjen takke for svaret, og jeg vil også i likhet med statsråden understreke at det er jo ikke bare Iran som er problemet, men Iran er en av verstingene, for ikke å si verstingen, når det gjelder henrettelser av mindreårige. Jeg skal ikke be statsråden svare direkte på dette, nødvendigvis, for det er ikke innenfor det han normalt steller med, men Iran har en relativt høy profil på den internasjonale arena, og utenriksministeren tok til motmæle på en god måte, som det ble nevnt. I en annen sammenheng, i UNDP, fikk Iran presidenten rundt juletider. Norge avstod fra å stemme. Etter min mening handler dette om: Hvordan møter vi et land som Iran på alle arenaer? Her tror jeg vi kan bli enda tydeligere enn det vi hittil har vært, selv om mye er gjort. Det må være en sammenheng i politikken.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-05-13:
Jeg har lyst til å stille følgende spørsmål til arbeids- og inkluderingsministeren: «I Trønder-Avisa 2. mai d.å. kommer det fram at Bunadsaum, som er en liten bedrift i Nord-Trøndelag, har ventet i over åtte måneder på å få refundert sykepenger fra Nav. Nav Nord-Trøndelag uttaler i samme artikkel: «Utbetaling til arbeidsgivere har vi dermed valgt å nedprioritere, noe som dessverre gjør at det tar lengre tid enn ønskelig før bedriftene får sine refusjoner.» Er statsråden tilfreds med at Nav bevisst nedprioriterer småbedriftene når det gjelder refusjon av sykepenger?»
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-05-13:
Jeg takker for svaret. La meg gå litt tilbake i denne saken. Hvis det er slik at dette er den eneste saken, burde det kunne være ganske enkelt å få den ut av verden. Allerede i august 2008 skulle man ha fått refundert sykepengene. 13. januar 2009 fattet Nav Forvaltning Nord-Trøndelag vedtak om at søknaden var innvilget, og at man skulle få tilbake dette. Først i mai – nesten fire måneder etter at vedtaket var fattet – kom de første pengene på konto. Det betyr at man har fått refundert penger fra august til og med desember, men man har ennå ikke fått refundert penger fra januar. Er statsråden tilfreds med den lange utbetalingstiden fra vedtaket er fattet, til pengene står på konto, som har vært om lag fire måneder?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-05-13:
Jeg takker for svaret. Jeg forstår statsråden dit hen – i hvert fall vil jeg forstå ham dit hen – at han mener det er viktig å prioritere også de små bedriftene, og at også de får refundert sine sykepenger innenfor de tidsfrister som er satt, som jeg synes er viktig, spesielt med tanke på at disse har et ansvar for å følge opp bl.a. IA-avtalen ved å få folk som har redusert arbeidsevne, tilbake og inkludert i arbeidslivet. Derfor vil det også være litt problematisk hvis dette ikke blir prioritert høyt nok, med tanke på at det er mange som kanskje kvier seg for å ta inn denne type arbeidskraft, noe som også gjør at man ikke får inkludert mange nok i arbeidslivet. Jeg håper i hvert fall at jeg har forstått statsråden riktig i dette, at han ønsker å følge opp på en slik måte at vi unngår sånne typer tilfeller i framtiden, og at man tar de nødvendige organisatoriske grepene for å lykkes med Nav-reformen. Dette er jo ikke bare snakk om penger.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-05-13:
Jeg er selvsagt ikke tilfreds når tidsfrister ikke overholdes i Arbeids- og velferdsetaten, enten det gjelder svar på søknader om personrelaterte ytelser eller refusjon av sykepenger. Restanseutviklingen i etaten var generelt bekymringsfull ved slutten av fjoråret og ved begynnelsen av dette året. Denne utviklingen er nå snudd bl.a. som resultat av at bevilgningen til Arbeids- og velferdsetaten er styrket. Det vises her til St.prp. nr. 51 for 2008–2009, Redegjørelse om situasjonen i arbeids- og velferdsforvaltningen og forslag om tilførsel av ressurser til Arbeids- og velferdsetaten, som nå ligger til behandling i Stortinget. På grunn av sterk økning i arbeidsledigheten fra desember 2008 til januar 2009 er jeg orientert om at Nav Nord-Trøndelag har prioritert behandlingen av søknader om dagpenger ved arbeidsledighet. Nav Nord-Trøndelag har prioritert søknader om ytelser for enkeltpersoner som ellers ville stått uten inntektssikring, framfor arbeidsgiverrefusjon. Det ble gjort som en midlertidig løsning for at de som ble ledige, eller som stod uten inntektssikring av andre grunner, skulle sikres inntekt. Normalt får arbeidsgivere refundert sykepenger innen åtte uker. Nav Nord-Trøndelag har ikke fått tilbakemeldinger fra bedrifter om at den midlertidige endringen i prioriteringen har skapt store problemer. Eksemplet med Bunadsaum AS er, etter det jeg har fått opplyst, det eneste Nav Nord-Trøndelag har fått informasjon om. Som en del av Nav-reformen har behandlingen av sykepengekrav blitt samlet til fylkesvise enheter. Jeg er orientert om at Arbeids- og velferdsetaten bl.a. har hatt utfordringer knyttet til å etablere effektive arbeidsprosesser i disse enhetene. For å møte utfordringene vil Arbeids- og velferdsetaten ha et særlig fokus på å bistå ledere av forvaltningsenhetene med å utvikle produksjonsstyring, robuste arbeidsprosesser og gode forvaltningsmiljøer.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-05-13:
Nei, det er jeg ikke fornøyd med, og derfor gjør vi noe med det. Mange av virkemidlene som skal til for å gjøre noe med dette, ligger nå til behandling i Stortinget, delvis i form av tiltak som Nav gjennomfører for å effektivisere sin produksjon, og i tillegg tilføres Nav 710 mill. kr ekstra. For det er jo et spørsmål om ekstra ressurser både med utgangspunkt i at vi har og kommer til å ha økning i ledigheten og det behovet det da er for å gi et tilbud til dem som blir arbeidsledige, og også for å bygge ned andre restanser i Nav, slik jeg grundig har gjort rede for i den saken som nå ligger til behandling i Stortinget.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-05-13:
Ja, representanten har skjønt meg helt riktig når han har oppfattet at jeg gjør noe med det. Det er mange utfordringer i Nav. Det gjelder andre ytelser, som det er altfor lang ventetid på. Bare en liten presisering: Det er nok ikke slik at Nav Nord-Trøndelag har sagt at de skal nedprioritere små bedrifter, jeg vil bare ta forbehold om det. De har altså prioritert først det å utbetale dagpenger i en veldig hektisk periode. Men la nå det ligge. Representanten og jeg er enige om at det må være et mål at Nav skal få ned ventetidene på alle sine saksområder. Og jeg tror ikke jeg – og heller ikke representanten, kanskje – kan garantere at det ikke vil dukke opp enkeltsaker i et system med 14 000 statlige og 3 000–4 000 kommunalt ansatte som kan ha ligget for lenge av forskjellige årsaker, kanskje noen ganger sakens kompleksitet. Det som er min klare ambisjon med den proposisjonen jeg har lagt fram for Stortinget, er at vi skal utvikle oss i retning av vår felles ambisjon om at ventelistene skal ned og saksbehandlingen bli bedre med de tilleggsressurser som er bevilget, og den gjennomgangen som for øvrig blir gjort.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2009-05-13:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Manuellterapeuter har i mer enn tre år vært primærkontakter i helsetjenestene med anledning til å diagnostisere, henvise til spesialisthelsetjenesten, sykmelde mv. Manuellterapeuter har imidlertid ikke egen autorisasjon. Dette skaper frustrerende og kostnadskrevende uklarheter, i noen tilfeller en akutt fare for pasientenes helse, bl.a. ved sykehus som avviser akuttpasienter fordi de er henvist fra «fysioterapeut». Vil statsråden nå ta grep og følge opp Stortingets føringer om autorisasjon for manuellterapeuter?»
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2009-05-13:
Jeg takker statsråden for et grundig og helhetlig svar, ut fra det ståstedet og det arbeidet som er gjort i departementet og med utredningen fra Helsedirektoratet. Jeg er likevel noe skuffet over svaret. Jeg hadde håpet at helseministeren ville følge Stortingets sterke føringer. Det har ikke vært noen uenighet om dette i Stortinget. Det har vært et flertallsvedtak. Et samlet storting har ønsket en slik autorisasjon. Noe av det som er bakgrunnen for mitt spørsmål, er også den uklarhet og usikkerhet som finnes både i helsevesenet og blant pasienter om hva manuellterapeuter egentlig kan gjøre. Det er en stor misoppfatning knyttet til at man ser på dem som vanlige fysioterapeuter med litt videreutdanning. De gjør et helt vesensforskjellig arbeid i forhold til fysioterapeuter, bl.a. faglig. Jeg kjenner en god del til det, ut fra å ha hatt en del bruk i min egen familie. Jeg synes det er en vesensforskjell på det arbeidet de gjør selvstendig.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2009-05-13:
Den gruppen med dobbeltautorisasjon i dag som det er nærmest å sammenligne med, er kanskje jordmødrene, som er sykepleiere i bunnen. Men det er helt klart at en vanlig sykepleier kan jo ikke jobbe i en fødeavdeling og få fullmakter eller muligheter til å være med og forløse en kvinne som skal føde barn. På samme måte vil ikke en vanlig fysioterapeut kunne f.eks. manipulere, drive med oppknekking av nakker mv. Og man vil heller ikke ha den viktige muligheten til både å diagnostisere og å henvise direkte til spesialisthelsetjenesten uten å måtte gå via en lege. Det er en vesensforskjell fra dem med offentlig autorisasjon som spesialist – bortsett fra leger, for de er jo leger i bunnen. Jeg vil be statsråden om – hvis jeg kan få lov – å gå kanskje enda nærmere inn i det arbeidet som manuellterapeutene gjør, og forsikre seg om at man ikke fortsetter å gjøre noe som blir misforstått.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-05-13:
Til det første – påstanden om at det skal bli så mye klarere hvis man har en dobbeltautorisasjon: Jeg ser for meg to alternativer. Med en dobbeltautorisasjon kan man gå til en autorisert manuellterapeut. I mitt alternativ kan man gå til en fysioterapeut med godkjent spesialistutdanning i manuellterapi. At det ene alternativet representerer en så stor forenkling i forhold til det andre, må jeg innrømme at jeg ikke klarer å se. Det er klart at man kan si at en anestesisykepleier og en sykepleier med spesialistutdanning innenfor psykisk helsevern gjør også vesensforskjellige oppgaver. Men det er grunnutdanningen, sykepleier, som gir autorisasjon, og så må vi ha på plass et offentlig godkjenningssystem som beskriver hva slags spesialistutdanning man har tatt på toppen av det hele. Jeg tror at en utvikling med dobbeltautorisasjoner ville vært langt mer forvirrende enn det systemet jeg nå skisserer.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-05-13:
Jeg er klar over at jordmødre har dobbeltautorisasjon, bl.a. knyttet opp til et EØS-regelverk. Men det at man historisk har gjort den feilen at man har dobbeltautorisert, er et dårlig argument for å fortsette å gjøre den. Det synspunktet jeg har når det gjelder den riktige innfallsvinkelen til dette, er et synspunkt som deles av Norsk Fysioterapeutforbund. Og en skulle tro de i hvert fall vet noe om det, de organiserer bl.a. en god del manuellterapeuter. Så det resonnementet jeg nå har, er ikke faglig tatt helt ut av luften. Jeg har et ønske om å bidra til at vi skal få en større forståelse for hva som ligger bak de enkelte fagutøvelsene i helsevesenet. Men jeg ønsker at det ikke bare skal gjelde for manuellterapeuter. Det skal være et godt, helhetlig system. Og jeg tror det vil finnes yrkeskollegaer av representanten Dåvøy som vil være svært enig med meg i en slik utvikling.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-05-13:
Jeg er i hvert fall veldig opptatt av at vi ikke skal ha hundre prosent kapasitet i det offentlige. Det finnes mange gode tilbydere, gode tjenester, private aktører, gjerne private ideelle aktører, som det offentlige må kjøpe tjenester fra. Og når det offentlige skal kjøpe tjenester, har jeg veldig vanskelig for å se for meg, i hvert fall med det lovverket vi har i dag, at det skal være mulig uten en transparent kjøpsprosess. Når vi skal bruke 60 mill. kr for å øke kapasiteten innenfor tverrfaglig spesialisert behandling, vi vil ha tilbud. De skal være kvalitativt gode, og de skal også ha en pris vi kan leve med. Og når man vurderer de tilbudene ut fra kvalitet og pris – med mest vekt på kvalitet – og man får flere tilbud enn man har kapasitet til, må det være en utvelgelsesprosess som de som eventuelt er misfornøyd, kan klage på. Det er det systemet vi kjøper etter. Jeg tror ikke det er vesentlig forskjellig fra det systemet som den forrige regjeringen kjøpte den typen tjenester etter.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-05-13:
Jeg forstår Syversen dit hen at problemet er ikke at vi får 60 nye plasser, men at det er feil plasser. Det er hovedutfordringen for Kristelig Folkeparti. Vel, det viktigste for meg er at vi får 60 nye, gode plasser. Dessuten: Som jeg sa i mitt hovedinnlegg, og som jeg gjentok etterpå, var dette ikke en anbudskonkurranse. Dette var en utlysning, der det også var forhandlinger med de ulike aktørene. Gjennom de forhandlingene kom det f.eks. fram at for Håpets Dør var det null eller 20 plasser. Det er den typen forhandlinger og diskusjoner som føres, og som ikke er anbud og lavest pris. Kristelig Folkeparti har for så vidt erfaring fra Oslo når det gjelder å støtte opp om en slik politikk, men dette var ikke det. Det viktigste for meg er at flere rusmiddelavhengige nå får behandling ved at vi får på plass 60 nye plasser. Det er gode plasser. Flere må til, for fortsatt er utfordringene mange.