Per-Kristian Foss (Høyre), 2008-02-26:
Denne innstillingen fra kontroll- og konstitusjonskomiteen dreier seg om forhold knyttet til Norsk Hydro, som hadde sin aktualitet - i alle fall ble medieomskrevet - i fjor sommer. Som presidenten refererte innledningsvis, har kontrollkomiteen konsentrert seg om spørsmål knyttet til strid om opsjonsavviklingen i Norsk Hydro ASA og strid om styreleders posisjon, som førte til styreleders avgang i Norsk Hydro. Det er dissens i komiteen, som går etter relativt tradisjonelle - i alle fall i dette storting - skillelinjer: regjeringspartiene mot en samlet opposisjon. Komiteen sier samstemmig, og det er vel omtrent det eneste jeg skal referere til av den type merknader: «Komiteen er av den oppfatning at en profesjonell utøvelse av statlig eierskap er strengt nødvendig for ikke å svekke selskaper staten er eier i. Dette gjelder særlig børsnoterte selskaper. Manglende profesjonell eierstyring fra statens side er skadelig for selskapene og finansmarkedene.» Dette sier altså en enstemmig komite, men der stanser også enigheten. Flertallet, representantene for Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, vil begrunne sine synspunkter. Jeg vil konsentrere meg om mindretallets synspunkter, som går i to deler. For det første gjelder det omtale av striden om opsjonsprogrammet, som mindretallet karakteriserer som «uheldig». Kritikken dreier seg om to forhold. Den dreier seg om det faktum at Norsk Hydro i flere møter med departementet hadde gjort oppmerksom på hvilke planer de hadde for avvikling av opsjonsprogrammet, hvilke personer i ledelsen dette ville omfatte, og hvilket omfang dette ville få, da omfanget var knyttet til den enhver tid gjeldende børskurs. Det er konklusjonen fra mindretallet at statens håndtering av opsjonssaken var preget av tilfeldigheter og uforutsigbarhet, og at den i stor grad var mediestyrt. Det fremgår av innstillingen, der vi bl.a. siterer statssekretæren i Næringsdepartementet, Rikke Lind, som den 27. juli i fjor uttalte: «Hydros styre har på eget initiativ vurdert og besluttet avvikling av opsjonsordningen og måten opsjonene håndteres på. Vi tar styrets håndtering og beslutning til etterretning.» Denne uttalelsen kunne jo gi inntrykk av at departementet ikke aktet å gjøre noe mer og ikke hadde noen kritikk å fremføre verken i interne møter eller i andre sammenhenger. Så var imidlertid ikke tilfellet. Departementet hadde tidligere blitt gjort oppmerksom på avviklingen uten å gi uttrykk for synspunkter overfor Hydros styreleder, ei heller hadde departementet under generalforsamlingen tidligere på våren, i mai, vært særlig tydelig i sin protokolltilførsel med hensyn til hvilke forventninger man hadde til avviklingen av opsjonsprogrammet og størrelsen på de enkelte opsjoner. Og enda underligere fortoner det seg når departementet, samtidig som den siterte uttalelsen ble avgitt til pressen, satte i gang undersøkelser internt, med bestilling av advokatrapporter o.l., for å gjøre seg opp en oppfatning av en opsjonsavtale som man da offentlig hadde uttalt at man rett og slett bare tok til etterretning. Det var mye frem og tilbake i pressen om dette, og det er mindretallets oppfatning at Regjeringens - og særlig næringsministerens - håndtering av denne saken var uheldig. Den var uheldig fordi den gav inntrykk av mangel på forutsigbarhet, fordi den var styrt av mediers dekning til enhver tid, og fordi den til syvende og sist var uheldig for selskapet. Det kom også reaksjoner internasjonalt, og fra investorer som uttrykte en viss undring, for å si det forsiktig, over Næringsdepartementets håndtering av opsjonssaken. Nå kan man selvfølgelig si: Hvor mye skal et næringsdepartement blande seg inn i enkeltbeslutninger fattet av styret? Til det vil jeg svare generelt: Veldig lite. Akkurat opsjonsspørsmålet var på det tidspunktet, ja tidlig i denne regjerings virkeperiode, satt opp på den politiske dagsordenen. Altså: Man hadde fattet en beslutning om begrensninger i opsjonsprogrammer, som hadde bred politisk tilslutning i Stortinget, så på en måte var det temaet tatt ut av de mer løpende forretningsmessige avgjørelser som et styre skal håndtere, og satt på den politiske dagsordenen. Derfor var også styrets leder og styret meget aktive når det gjaldt å varsle departementet om sine planer om dette. Jeg antar at det skyldtes at de også oppfattet at dette på en måte var blitt en slags «politisk sak», eller riktigere sagt: satt på den politiske dagsordenen av Næringsdepartementet som regulator og som eierdepartement. I brevvekslingen som står referert i innstillingen, sier jo også departementet at man har hatt løpende kontakt med Norsk Hydro i denne saken, slik at det har vært mange anledninger til å reagere, men reaksjonen kom først da reaksjonen i pressen ble omfattende og sterk. Del to som omtales i innstillingen både fra flertall og mindretall - jeg konsentrerer meg her om mindretallet - er en ganske tydelig og klar kritikk av Næringsdepartementets håndtering av avsettelsen av styreleder. I pressen ble det sagt mer rett ut, i et språk som vel passerer den parlamentariske grensen, at styreleder ble sparket. Det fremgår av innstillingen at man hadde brukt et litt annet uttrykk i departementet: at styreleder burde «tre til side». Det er sitert fra innstillingen på side 10. Det har den samme virkning, og det ble iallfall oppfattet helt likt. Det skal vel godt gjøres av en styreleder ikke å skjønne at når man blir bedt om å tre til side, er det avskjed på grått papir, sagt med et annet uttrykk. I den åpne høring som ble avholdt av kontroll- og konstitusjonskomiteen, hvis stenografiske referat er vedlagt innstillingen, fremkommer denne ekstraordinære fremgangsmåte, altså at departementet ikke går gjennom valgkomite og generalforsamling for å ha synspunkter på styrets sammensetning, men at de i et møte en lørdag kveld - skal vi si: litt utenom kontortid - ber styreformannen pakke sammen. Denne fremgangsmåte var nødvendig, som det heter, for at man ikke unødig skulle få inntrykk av at man hadde tillit. Da har jeg lyst til bare å legge til at det var ikke mange dagene før dette lørdagsmøtet fant sted, at representanter fra Regjeringen, altså næringsministeren, hadde uttalt at man hadde tillit til styrets leder. I løpet av høringen fremkom det også en interessant opplysning, som det står referert til i innstillingen, nemlig at næringsministeren under høringen sa at holdningen til styreleder også baserte seg på «en uenighet om selskapets industrielle strategi». Denne uenighet om selskapets industrielle strategi var for styreleder ukjent, etter det jeg forstår. Den hadde altså ikke vært kommunisert til selskapet tidligere. Det har med andre ord vært en godt bevart hemmelighet, fordi - som det fremgår av innstillingen - departementet har hatt dialog med selskapet også mellom generalforsamlingene. Hemmeligheter var noe man altså ikke burde sitte på unødvendig lenge, i hvert fall ikke noen av en slik betydning. Dessuten, og det er kanskje av større betydning for denne sal, har denne uenigheten om selskapets industrielle strategi aldri vært kommunisert av denne regjering overfor Stortinget, altså også en - av næringsministeren - vel bevart hemmelighet overfor Stortinget. Enkelte stortingsrepresentanter fra regjeringspartiene har ved ulike anledninger kommunisert uenighet om enkeltavgjørelser, som kanskje kan kalles en «industriell strategi» overfor Hydro, men aldri Regjeringen overfor Stortinget. Det er det grunn til å påpeke som en kritikkverdig holdning overfor Stortinget. Under en annen parlamentarisme enn under en flertallsparlamentarisme hadde sannsynligvis dette ført til andre forslag enn dem som ligger i innstillingen. Vi refererer også til et brev fra tre styremedlemmer i Norsk Hydro ASA, som sier om avsettelsen av styreleder Reinås at han på en utilbørlig måte ble presset av en minoritetsaksjonær til å gå av, og at departementets håndtering står i klar motstrid til det som her heter «god praksis for ejerstyring». Dette blir sitert i innstillingen. Denne holdning gir mindretallet i komiteen uttrykk for at man i stor grad deler, og peker i tillegg på at Næringsdepartementets håndtering av saken synes passiv og mediestyrt. Det er en sterk kritikk fra mindretallet som fremkommer i innstillingen. Jeg legger ikke skjul på at jeg faktisk tror at håndteringen også har vært skadelig for selskapet. Jeg avventer med spenning statsrådens redegjørelse for uenigheten om den industrielle strategien.