Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2011-05-20:
Det har i lang tid vært en stor debatt i Norge i forbindelse med innføringen av det tredje postdirektivet. Når man hører på argumentene fra dem som mener at man bør si nei til å implementere direktivet, kan det nesten virke som at man ved å implementere direktivet vil rasere posttjenestene i Norge. Da synes jeg faktisk det er viktig å ha med seg hva dette egentlig dreier seg om. Det handler altså om brev under 50 gram. Alle andre posttjenester er i dag konkurranseutsatt, og det fungerer veldig bra. Så vidt jeg har registrert i hvert fall i de seks årene jeg har sittet på Stortinget, er alle partiene enige om at selv om man implementerer det tredje postdirektivet, vil man fortsatt – i hvert fall så langt – opprettholde seks dagers ombringing, og man vil sikre at hele landet skal få posten omdelt. Man ønsker også å sikre lik pris for posttjenestene. Det er viktig å ha med seg. En annen ting som jeg synes det er viktig å ha med seg, er at man på de områdene hvor Posten er blitt konkurranseutsatt, faktisk har fått langt bedre tjenester enn det man hadde før Postens tjenester ble konkurranseutsatt. Nå er det stort sett slik at man alltid kan stole på at posten kommer når den skal komme. Jeg tror mange ikke opplevde det helt på samme måten den gangen Posten var en monopolbedrift – på samme måte som folk husker fra den tiden det het Televerket, og man måtte vente i flere måneder for å få innlagt telefon. I dag tar det altså ikke mange «smellane» før man har fått installert telefon, hvis man ber om det, enten det er mobil, som man får på noen minutter, eller man skal installere en ny telefon hjemme, som også går veldig fort. Også den gangen var det stor bekymring for konsekvensen for brukerne, da man omgjorde Televerket til en bedrift som konkurrerer på lik linje med alle andre, og som er en bedrift som ikke har monopoltjeneste lenger. Slik er det også med Posten. De er faktisk noen av de beste i klassen til å levere post over 50 gram eller brev eller pakker. De konkurrerer veldig godt med alle andre. Det er det dette handler om. Det er viktig også å ha med seg kundeperspektivet, det at kundene skal få et best mulig tilbud. Jeg tror ingen vil tilbake til den tiden da man hadde postkontor som var åpne bare fra kl. 9 til kl. 16, eller kanskje kl. 16.30 enkelte steder, og som stengte tidlig på lørdag. Nå kan mange hente posten sin eller pakker til kanskje både kl. 22 og 23 på kvelden, noe som for få år siden bare var en tanke som jeg tror mange aldri hadde trodd skulle skje – det er en revolusjon som har skjedd. Jeg synes også det er viktig å ha med seg at ledelsen i Posten, altså de som styrer bedriften og mener at de har en bedrift som både er moden og klar for å møte konkurransen, nesten umiddelbart etter at EU vedtok at man skal implementere det tredje postdirektivet, sa at de var klar til å møte konkurransen. De ønsket at staten skulle implementere direktivet så fort som mulig, slik at de var klar når alle landene i EU skulle implementere i 2011. Så er jeg også kjent med at en del land – jeg tror det er elleve land – har fått utsettelse til 2013 med å implementere postdirektivet. Noe av grunnen til det kan være at det er en del nye land som er kommet med, men det er også land som har hatt en del utfordringer med noe av det som ligger der. Jeg synes det er viktig å se på at Posten Norge også har ønsket å konkurrere ute, men etter 2011 kan enkelte land hvis de vil det, nekte Posten Norge å være med og konkurrere i disse landene hvis Norge bruker reservasjonsretten eller velger å utsette implementeringen. Jeg synes det er dumt, fordi jeg mener Posten har mange veldig dyktige ansatte og en dyktig ledelse som faktisk er opptatt av å få lov til å være med og konkurrere, og som mener at de faktisk er kjempegodt i stand til å konkurrere med alle andre som eventuelt ville tenke seg å konkurrere i Norge. Vi vet at i lang tid har regjeringspartiene SV og Senterpartiet vært svært kritiske til implementering av direktivet, men på Arbeiderpartiets landsmøte for kort tid siden vedtok et flertall, mot ledelsens ønske, å si nei til å implementere direktivet – det selvfølgelig til tross for sterke motforestillinger fra ledelsen, som jeg opplever er livredde for hva et nei til et direktiv kan bety for EØS-avtalen. Da synes jeg det er interessant at i Stortinget i går snakket utenriksministeren mye om prosess og prosess, men han var veldig lite tydelig på hva konsekvensene kunne være for Norge ved å si nei til implementering av postdirektivet. Men i dagens Politiske kvarter synes jeg det kom fram noen nye og oppsiktsvekkende opplysninger fra utenriksministeren, for der sa han at nå skal man i prosess. Prosess er jo ikke noe nytt – det sa han som sagt mange ganger i går også – og nå skal man diskutere direktivet med EU, som kan medføre at man kan komme til at Norge etter en prosess allikevel vil implementere direktivet. Det kan jo være spennende å få vite hva statsråden mener om utenriksministerens uttalelse i Politisk kvarter i dag. Hele poenget med interpellasjonen er å få vite hva statsråden har gjort for å finne ut hva konsekvensene av å si nei til postdirektivet kan være for Norge. Jeg registrerer at enkelte mener at det kan få konsekvenser for Telekommunikasjons-Norge, og jeg forutsetter at statsråden og SV og Senterpartiet har vurdert hvilke konsekvenser det kan få for Norge. For meg handler dette om at det er viktig å få vite. Siden statsråden har vært imot hele tiden, forutsetter jeg også at man har sett på hvilke konsekvenser det kan få. Jeg og Fremskrittspartiet har vært tydelige på når det gjelder datalagringsdirektivet, som er så viktig for oss, at fordi det kanskje kan få konsekvenser å si nei til datalagringsdirektivet, har man vært villig til å vurdere det – på samme måte som jeg forutsetter at regjeringen har gjort det i denne saken. Jeg vet at det er mange i denne sal som egentlig ønsket å stemme imot datalagringsdirektivet, fordi de er veldig kritiske til det. Men av frykt for hva EU kan finne på, valgte man i denne sal å stemme ja til implementering av datalagringsdirektivet. Jeg tror mange av dem nok føler seg litt lurt nå, fordi de ender opp med implementering av et direktiv som betyr noe for en bedrift, kontra personvernet til alle innbyggerne i Norge. Og den saken regjeringen valgte å ta dissens på, gjaldt en bedrift og posttjenestene, mens personvernet til alle innbyggerne i Norge valgte man ikke å ta hensyn til.