Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2003-06-05:
Forslaget fra Senterpartiet reiser tunge helsepolitiske spørsmål, så tunge at de neppe er egnet til behandling gjennom den form som slike private forslag lett får. Vårt lands helsepolitikk bygger på et sett av lover og forordninger der ulike forhold danner basis for det totale helsepolitiske bilde. Jeg kan nevne eierforhold til spesialisthelsetjenestetilbudene, ansvarsfordeling mellom forvaltningsnivå, finansieringssystemer for pasientbehandling, pasientrettighetslovgivning, personalpolitiske forhold, beslutninger om strukturer, graden av spesialisering, bestemmelser om kvalitet m.m. I Norge har vi en avansert helselovgivning som både skal sikre kvalitet på helsetilbud, geografisk nærhet til helsetjenester, pasientrettigheter og fordeling av oppgaver og ansvar. Den siste store helsereformen var statens overtakelse av eierskapet for spesialisthelsetjenesten, en prosess som ennå ikke er avsluttet. Reformen ble initiert og satt ut i livet for å gjøre helsetjenestene bedre sett fra pasientens ståsted. For å få dette til kreves det klarere ansvar for å gi et helsetilbud til alle til rett tid. Det betyr også behov for vesentlige forbedringer i mange ledd, ikke minst i den interne organiseringen i det enkelte sykehus for å utnytte ressurser og fagpersonell bedre. Vi hadde til dels dramatisk lange ventelister og uforsvarlig lang ventetid for mange pasienter, ja, så lang ventetid at det i realiteten ikke var noe tilbud for enkelte av pasientgruppene – når det er snakk om fire års ventetid, er det ikke noe tilbud. Ingen unngikk å legge merke til at kostnadene ved driften ikke var tilpasset de midlene som den forrige eieren, fylkeskommunen, stilte til disposisjon. Svære underskudd lå på bordet da staten overtok. Knappe 1 ½ år etter at reformen ble satt ut i livet, melder samtlige regionale helseforetak om betydelig kortere ventetider og ventelister, og dessuten er det økonomisk balanse i driften for mange av helseforetakene. Dette har sosialkomiteen fått dokumentasjon på gjennom sine møter med de regionale helseforetak. Representantene fra Møre og Romsdal fikk nylig svært gode tilbakemeldinger i et møte med det regionale helseforetaket for Midt-Norge. Dette er meget gledelige resultater. Men vi må alle være oppmerksomme på at utredninger og planer som helseforetakene måtte ha, kan føre til usikkerhet og utrygghet i befolkningen. De krystallklare reaksjonene fra befolkningen i områder der det foreligger planer om omlegging ikke minst i akuttberedskap og fødetilbud, er forståelige og må tas på alvor. Stortinget har ikke gitt helseforetakene noen blankofullmakt til f.eks. bare å legge antall fødsler til grunn i spørsmålet om å opprettholde eller nedlegge fødeavdelinger. Også reisetid, geografiske forhold og framkommelighet skal vektlegges tungt. Det samme må også gjelde akuttfunksjoner. Jeg registrerer at det er planer om mer desentraliserte spesialisthelsetjenester og eventuelt danning av såkalte distriktsmedisinske sentre, eller nærsykehus. La meg som et eksempel nevne at jeg har merket meg at sykehuset i Florø er under et slikt press. Jeg ber helseministeren være observant i slike saker, med sikte på å finne løsninger som ikke velter utgifter og ansvar over på kommunene for spesialisthelsetjenester, selv om disse måtte bli utført på lavere nivå. Det betyr at tempoet i eventuelle omlegginger må tilpasses slik at de økonomiske sider ved driften er sikret før en gjennomfører eventuelle endringer. Det vil også måtte være de regionale helseforetakenes ansvar. Dessuten må driften av slike nærsykehus være et offentlig ansvar, drevet i offentlig regi. Beslutninger om helsetilbudene er det de regionale helseforetakene som har ansvar for, men helseministeren skal aktivt passe på at Stortingets overordnede retningslinjer følges. Stortinget vil følge med i at så skjer. Så vil jeg bare helt til slutt si at jeg vil klart tilrå at helseforetakene nå nøye vurderer og helst, etter mitt syn, gjennomfører å åpne sine styremøter. Det er ingen grunn til å skape mistenksomhet om hva som foregår i styremøtene. Det bare svekker tilliten mellom foretakene og befolkningen, organisasjonene og myndighetene.