trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-10-22:
Jeg har et spørsmål til vår ærede helseminister: «Etter at staten overtok sykehusdriften, er ventelistene ved Sykehuset Østfold blitt betydelig redusert. Regjeringen foreslår i statsbudsjettet en reduksjon i den innsatsstyrte finansieringen fra 60 til 40 pst. Dette vil virke aktivitetsdempende. Mange i fylket frykter at den positive trenden med merkbare kutt i helsekøene vil stoppe opp. Hva vil statsråden bidra med slik at den positive utviklingen med reduserte helsekøer i fylket kan videreføres?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-10-22:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er gledelig at man satser på å videreutvikle og videreføre den innsatsstyrte finansieringen. Likevel, spesialister og personer i Østfold som har kjennskap til dette, frykter nå at de helsekøene som er i ferd med å nedarbeides, ikke lenger vil bli det, eller kanskje vil øke. Fremskrittspartiet deler den frykten. Vi er det partiet på Stortinget som først introduserte stykkprisfinansiering. Det er det aktørene i Østfold i hvert fall sier er detsom har hatt størst betydning for nedarbeiding av helsekøer, selv om det også er andre virkemidler. Ikke noe system er 100 pst. perfekt. Men nedarbeidingen av helsekøene ønsker vi skal videreføres. Mitt tilleggsspørsmål til statsråden blir: Før man nå så drastisk reduserer den innsatsstyrte finansieringen fra 60 pst. til 40 pst., har man vurdert konsekvensene og virkningene som kan være negative av dette, ved at helsekøene igjen kan øke?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-10-22:
Jeg takker statsråden for tilleggssvaret. At man ønsker å videreutvikle systemet og inkludere nye grupper, bl.a. forsøke seg på psykiatrien og eventuelt innlemme dialysebehandling, cellegiftbehandling for kreft, osv., har vært møtt positivt i mitt eget fylke. Nå er det alltid avhengig av hvem man snakker med, hvilket svar man får, men de jeg har snakket med, er stort sett positive til dette. Så blir mitt andre tilleggsspørsmål: Når man nå beviselig har et system med en innsatsstyrt finansiering på et nivå som nedarbeider helsekøene, hva er da det logiske i når man ønsker å utvide dette – i hvert fall forsøke på det – til nye områder, å redusere virkningen av det systemet, altså innsatsstyrt finansiering, som i dag fungerer?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2003-10-22:
Eg har følgjande spørsmål til finansministeren: «Ifølge Teknisk Ukeblad 12. september har oppfinnere nylig fått skjerpet beskatningen ved at lisensinntekter for fremtiden skal beskattes som lønnsinntekter og ikke lenger som kapitalinntekt. En økning av marginalskatten fra 28 pst. til 55,3 pst. for lisensinntekter vil trolig virke demotiverende for mange aktører innen forskning og innovasjon. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at dette ikke reduserer forskningsinnsatsen og fremtidig verdiskaping?»
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2003-10-22:
Eg vil takke for svaret. Denne dommen vil openbert få ei viss betydning også for framtidige skattesaker som fell innanfor det same området. No er det slik at det ofte er ein forskjell mellom lisensinntekter og lønsinntekter, ved at lisensinntektene kjem som ujamne pengestraumar. Forskarar går kanskje mange år på ei veldig låg inntekt, og så får dei nokre toppar på grunn av at desse lisensinntektene kjem inn på eit tidspunkt som ligg ei god stund etter at forskingsinnsatsen er gjord. Då ønskjer eg å stille eit tilleggsspørsmål til statsråden: Fryktar ikkje statsråden at den ujamne pengestraumen som lisensinntektene gir, medfører at ei lønsskattlegging av denne typen inntekt vil slå ekstra uheldig ut?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2003-10-22:
Eg trur ikkje vi skal gå altfor mykje inn i detaljane her og kva som er definisjonen. Det som er mitt poeng, er at denne dommen kan ha verknader for andre saker. Dette kan skremme unge forskarar vekk frå å satse på ein forskingskarriere, og ein kan dermed få redusert forskingsinnsatsen og framtidig verdiskaping. Det ligg også i mitt hovudspørsmål, som eg synest at eg ikkje fekk eit heilt godt svar på, nemleg kva statsråden vil gjere for å sikre at ei slik utvikling som eg fryktar at denne dommen vil gi, ikkje medfører at forskingsinnsatsen vil bli svekt, og at dette òg vil redusere den framtidige verdiskapinga?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2003-10-22:
Den aktuelle artikkelen i Teknisk Ukeblad som spørreren henviser til, tar utgangspunkt i en høyesterettsdom av 29. april i år, den såkalte Lundgaard-saken. Saken gjelder en seniorforsker ved SINTEF som får utbetalt lisensinntekter fra sin arbeidsgiver på grunnlag av en oppfinnelse som han har gjort, og som arbeidsgiveren har eiendomsretten til. Høyesterett kom til at det i dette konkrete tilfellet er en slik tilknytning mellom arbeidsforholdet og oppfinnelsen at det er mest naturlig å anse lisensinntekten som lønnsinntekt. Det ble lagt vekt på at skattyter hadde forsknings- eller oppfinnervirksomheten som sin vesentligste arbeidsoppgave. Videre hadde oppfinnelsen sitt utspring i arbeidsforholdet, og den videre utviklingen av oppfinnelsen skjedde i regi av arbeidsgiver. Temaet i saken har altså vært om ytelsen fra arbeidsgiver har en slik karakter at den etter en helhetsvurdering går inn under skattelovens bestemmelser om fordel vunnet ved arbeid. Resultatet i høyesterettssaken kan neppe anses overraskende, slik faktum lå an. I gjeldende skattesystem har det stor satsmessig betydning om en ytelse anses som arbeidsinntekt eller som kapitalinntekt. Jeg viser til at departementet for tiden arbeider med en oppfølging av Skatteutvalgets innstilling fra februar i år med sikte på å fremme en melding for Stortinget om endringer i skattesystemet. I den kommende meldingen vil satsstrukturen i skattesystemet bli nærmere vurdert, herunder forskjellene i beskatning av arbeidsinntekt og kapitalinntekt.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2003-10-22:
Ved enhver høy inntekt slår det ekstra sterkt ut med høy marginalskatt. Det er vel ingen ny politisk opplysning, tror jeg, verken for spørrer eller svarer, at det er en erkjennelse. Og det var i grunnen det temaet jeg henviste til i avslutningen av mitt første svar. Men for øvrig er jo hovedspørsmålet her om dette etter skatteloven er en fordel vunnet under arbeid, eller om det er en kapitalinntekt. Det kan ikke være en definisjon av kapitalinntekt at det er en lønnsinntekt som kommer ujevnt. Det vil føre til svært mye skjønn i forhold til skattelovens bestemmelser, som jeg tror ingen skatteyter vil være tjent med.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2003-10-22:
Spørreren stiller altså et spørsmål hvor svaret er at virkemiddelet er å gjøre noe med skattelovens bestemmelser og satsstruktur, og jeg har registrert at spørreren ikke har noe alternativt forslag til det. Det er et problem at spennet mellom kapitalinntektsskattesats og marginalskattesats på lønn er veldig stort. Det er et generelt problem med hele skattesystemet. Det har vi et eksempel på her. Jeg tror derimot ikke at det med utgangspunkt i denne konkrete saken vil være noe demotiverende i systemet i forhold til forskere og deres innsats for å fremme nyskaping som et bidrag til verdiskaping.(Presidenten klubber.) Unnskyld, president, men avslutningsvis vil jeg si at jeg tror ikke det vesentlige incitament overfor forskere er å komme ned på en lavere skattesats, det ligger på det faglige planet. (Presidenten klubber.)
Per-Kristian Foss (Høyre), 2003-10-22:
Jeg har stor forståelse for at det føles problematisk når man får vansker med å betale regningene i tide. I Norge har vi flere ordninger som tar sikte på å fange opp og hjelpe dem som sliter på denne måten økonomisk. Det er bra. De store summene som hvert år ytes i sosialhjelp, er ett eksempel på at samfunnet gjør en del for mennesker med midlertidige økonomiske problemer. Når det gjelder betalingsutsettelse, kan jeg nevne at det på Finansdepartementets område finnes regler i skattebetalingsloven § 41 som åpner for at det kan inngås betalingsavtaler med personer som blir rammet av sykdom, dødsfall eller andre forhold som gjør det særlig vanskelig å betale visse skatter. Det er en kjensgjerning at vilkårene for å komme inn under bestemmelsen i skattebetalingsloven er strenge. Slik må det også være. Det er nemlig flere forhold som skiller det offentlige fra private kreditorer, og som gjør det nødvendig med andre – og mer restriktive – regler ved innkreving av offentlige krav. Det offentlige skiller seg fra andre kreditorer bl.a. ved at man ofte ikke har noe valg med hensyn til hvem man kommer i kreditorposisjon til. Private kreditorer kan gjennomføre en kredittvurdering før de gir kreditt. Ofte sikrer de også sine krav ved f.eks. salgspant, pant i bolig eller kausjon. Følgen blir gjerne at det er de offentligrettslige kravene som havner nederst i bunken når regninger skal prioriteres. Når det er sagt, vil jeg likevel nevne at de generelle reglene som tar sikte på å verne skyldneren under innkreving, også gjelder ved inndrivelse av offentlige krav. Offentlige krav kan også omfattes av en gjeldsordning, noe som kan være aktuelt for personer med mer varige økonomiske problemer. Jeg skjønner at det kan oppleves som stivbent og firkantet at det skal mye til for å få betalingsavtaler med det offentlige. Det kan finnes gode grunner for å be om slik utsettelse. Uforutsette utgifter kan jo ramme mange av oss. I teorien hadde det selvsagt vært mulig å etablere ordninger der betalingsutsettelse kunne avtales individuelt med hver enkelt debitor. Jeg synes det ville vært en lite fornuftig måte å bruke skattebetalernes penger på. Vi må ta i betraktning at det offentlige til enhver tid forholder seg til et meget stort antall skyldnere. Når det gjelder årsavgiften på bil, f.eks., kan jeg nevne at det hvert år sendes ut mer enn to millioner krav. Man måtte ansette ganske mange flere i skatte- og avgiftsadministrasjonen dersom hver enkelt avgiftspliktig skulle gis anledning til å kontakte myndighetene for å få til betalingsavtaler som passer for seg.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2003-10-22:
Jeg kan vanskelig ta standpunkt til konkrete eksempler, enten de er brakt frem muntlig her eller på annen måte. Jeg registrerer med interesse at spørreren er enig med meg når det gjelder at vi ikke kan åpne for at det generelt skal kunne avtales betalingsvilkår for hvert enkelt offentlig krav som passer den enkelte. Med det antallet millioner det dreier seg om, ville det føre til uhåndterlighet fra det offentliges side og koste mer enn det gir. Jeg gjentar at de generelle reglene som tar sikte på å verne skyldneren under innkreving, også gjelder inndrivelse av offentlige krav. Så det er mulig å gjøre slike avtaler som en del av en gjeldsordning også i forhold til offentlige krav.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2003-10-22:
Her tror jeg det dreier seg om en misforståelse i spørsmålet. For gjeldsordning er nettopp en måte å ordne det at man kan gjøre opp for seg, men på en annen måte. Og gjeldsordning kan også inkludere offentlige krav. Men hvis spørrerens spørsmål er å oppfatte som at vi skal lage ordninger for grupper som kan komme eller er i problemer, så er det en umulighet i forhold til det lovverk som representanten selv har stemt for.
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2003-10-22:
«Når nokon døyr, kontaktar dei fleste eit gravferdsbyrå som tek seg av det praktiske. Dei gir òg etterlatne eit hefte ifrå Sosial- og helsedepartementet: «Når ein av våre nærmaste døyr». Der står følgjande: «Dersom den døde er blitt kremert, skal urna med oske setjast i jorda seinast seks månader etter dødsfallet.» Dei fleste som opplever dødsfall, ønskjer å få sett urna ned så fort som råd, og få ein plass å gå til. Kvifor får ein ikkje opplyst noko om kor lang tid det tek før urna er klar?»
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2003-10-22:
Eg takkar statsråden for svaret. I same brosjyren står det: «Kremeringa skjer som regel nokre dagar etter bisetjinga,» slik som statsråden var inne på. Nettopp av den grunnen er det ei unødvendig ventetid for dei etterlatne, som får opplyst at det kanskje kan ta lang tid, og at det vanlege er éin til tre månader. Ein får sjeldan beskjed om at urna er ferdig før ein etterlyser ho. Prøver ein då, som nærmaste pårørande, å få tak i urna, er svaret: Nei, du kan ikkje hente ho dersom du ikkje har nedsetjinga klar i dag. Urna skal sendast i posten, og det er kommunen som skal ta vare på ho. Synest statsråden denne praksisen er å vise medkjensle med dei sørgjande?
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2003-10-22:
Eg takkar statsråden for svaret. For eit par år sidan lempa Stortinget på lovverket, slik at oska etter den døde kunne spreiast «for vinden», som det står. Korleis er da reglane for utlevering av urna, for da er det jo berre familien som er til stades? Er det pakkepost da òg? Sorgreaksjonane er individuelle. Vi er såre når dei kjem. Vi lever på tidsfristar heile livet, og mitt siste spørsmål til statsråden blir: Kunne statsråden medverke til at gravferdsbyrået, krematoria og òg kyrkjekontora i kommunane får klarare reglar – for det er kanskje tolkinga det står på – for frist for når urna skal vere ferdig? Mitt forslag er 14 dagar for dei som ønskjer at det skal gå fort, og som har gjort vurderingane på førehand.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-10-22:
Etter § 10 tredje ledd i gravferdslova av 7. juni 1996 skal kremasjon skje seinast åtte dagar etter dødsfallet. Normalt vil det liggja til rette for at oskeurna kan setjast i jorda få dagar etter kremasjonen. Kor lang tid ein må venta, kan m.a. vera avhengig av om urna skal gravleggjast i nærleiken av krematoriet, eller om ho skal setjast ned på ein kyrkjegard ein annan stad i landet. Fristen på seks månader, som vi finn i gravferdslova § 12 andre ledd, er sett av omsyn til dei etterlatne. Meininga er at dei skal få god tid til å områ seg dersom dei skulle vera i tvil om t.d. val av kyrkjegard. Det er ikkje meininga med lova å oppmoda dei etterlatne til å venta lengst mogleg. Eg vil ta kontakt med Sosialdepartementet og be dei vurdera om det i samband med ein eventuell revisjon av det aktuelle heftet kan vera grunn til også å opplysa om at ein ikkje bør venta lenger enn naudsynt med gravlegginga.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-10-22:
Beskrivinga som representanten gir, er heilt ukjend for meg. Men eg vil ta med meg dei signala som representanten gir, i samtale med Sosialdepartementet om heftet. Dette seksmånaderstidspunktet i heftet er for at dei etterlatne skal få tid til å områ seg dersom dei er i tvil. Men som eg no oppfatta spørsmålet – det var litt vanskeleg å veta korleis eg skulla oppfatta det – går det på at dei attlevande ikkje får gjort det fort nok. Eg skal ta med dei signala og gi dei vidare til dei rette instansane.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-10-22:
Eg håpar representanten forstår at det er litt vanskeleg for meg å ha detaljkunnskap om kva som skjer i kvart enkelt tilfelle. Eg trur òg representanten veit at det her er andre instansar enn departementet som styrer. Men igjen: Eg vil ta med meg signala. Eg veit at når det gjeld å spreia oska for vinden, er det snakk om søknader som tar noko tid. Men korleis urna blir overlevert, veit ikkje eg som fagstatsråd i Kultur- og kyrkjedepartementet. Men som sagt, eg skal ta med meg signala frå representanten og ta dette opp med dei rette instansane og høyra korleis praksisen er, og kva vi eventuelt kan gjera. Og eg er heilt einig med representanten i at det er dei attlevande det skal takast omsyn til. Det må òg bli gjort i det etterarbeidet som må følgje.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2003-10-22:
«Dagbladet melder at «Skopusser-Lars» har fått beslaglagt sitt skopusserutstyr i Oslo. Hans skopusservirksomhet ble for plagsom for Oslo, og politiet grep inn. Mener statsråden at dette er riktig prioritering fra politiets side?»
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2003-10-22:
Jeg takker for svaret. Foranledningen til at jeg trekker denne saken inn i Stortinget, er nettopp det justisministeren nå avslutter med, hva slags ressursbruk vi står overfor fra norsk politis side i denne saken i forhold til i andre saker der folk sitter hjemme og venter etter innbrudd, voldsovertredelser osv., hvor man i dag over det ganske land opplever at man faktisk ikke får besøk av politiet, og nærmest får beskjed om å skrive en anmeldelse som man kan sende ned til politidistriktet. Jeg er også gjort kjent med at i denne helt konkrete saken har politiet i Oslo gitt beskjed om at man mener dette nærmest er en ukorrekt atferd, i den grad det er riktig at en tjenestemann har gått til verks på denne måten. Mitt spørsmål er: Vil justisministeren foreta seg noe for å forhindre at slike ting skjer, slik at man får en helt annen type prioritering i forhold til politiets ressursbruk?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2003-10-22:
Det er vel slik i denne konkrete saken at politiet verken har konstatert at man har foretatt beslag eller ikke foretatt beslag. Man har faktisk ikke kunnet finne den verifisering som er nødvendig, i forhold til denne saken. Fra mitt ståsted har jeg ingen grunn til å tvile på at det denne skopusseren har rapportert om, skulle være feil. Hvorfor i all verden skulle han rapportere om feilaktige beslag? Her står vi overfor en situasjon hvor det faktisk er uklarhet, og det skulle kanskje også være et argument i forhold til at man i slike saker nettopp burde ha en kvitteringsordning, som Stortinget senere skal debattere. Men hovedsaken og hovedspørsmålet er spørsmålet om dette med prioritering. Jeg syns justisministeren etter de rapporter vi får rundt omkring fra det ganske land, nå burde foreta seg noe overfor politiet, slik at man får en debatt rundt hva slags prioriterte oppgaver politiet skal ha, og hvordan man faktisk skal oppnå det, slik at man nå ikke opplever at stadig flere politistasjoner er stengt kl. 16, og man får beskjed om å sende en skriftlig anmodning. Det er min utfordring til justisministeren.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-10-22:
Saken har vært forelagt Politidirektoratet, som opplyser at «Oslo politidistrikt ikke har lykkes å verifisere den konkrete hendelsen omtalt i Dagbladet 16. oktober då. Det er foretatt undersøkelser både i tilgjengelige registre og gjennom spørsmål til aktuelle tjenestemenn ved Sentrum og Grønland politistasjon.» Så langt er det ukjent at politiet skal ha beslaglagt dette skopusserutstyret. Ut fra de foreliggende opplysninger er det derfor lite trolig at politiet har foretatt beslag i denne saken. Generelt kan det opplyses at den som yter en tjeneste eller leverer et produkt på kommunal grunn, må ha tillatelse fra grunneier. I Oslo gis slike tillatelser fra Torg- og gateseksjonen i Eiendoms- og byfornyelsesetaten. Tillatelse gis kun til salg fra byens torg. Manglende tillatelse innebærer en overtredelse av regelverket. Selv om overtredelse er straffbart, er dette åpenbart en sakstype som generelt sett ikke er prioritert av politiet og påtalemyndigheten.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-10-22:
Jeg er verken politimester i Oslo eller politidirektør, og jeg har allerede i det første svaret sagt at selv om overtredelsen er straffbar i forhold til kommunens regler, er dette åpenbart en sakstype som generelt sett ikke er prioritert av politiet og påtalemyndigheten. Jeg vil også understreke at høyesterettsadvokat Røer, som har skrevet til Oslo politidistrikt om denne saken, i svarbrev har fått bekreftet at politiet ikke har foretatt beslag. Oslo politidistrikt har også gjennom Politidirektoratet meldt til meg at de ikke står inne for en framgangsmåte som beskrevet i artikkelen i Dagbladet, og understreker at de gjør sitt ytterste for at polititjenestemenn og -kvinner i Oslo skal opptre på en ansvarlig og smidig måte til beste for publikum, herunder også den omtalte skopusseren.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-10-22:
Representanten har repetisjonens edle nådegave, men det blir jo ikke bedre om påstander gjentas gang på gang. Jeg har tidligere gitt uttrykk for, bl.a. i muntlig spørretime, at når det f.eks. gjelder spørsmål om vold, har det førsteprioritet. Når det gjelder prioriteringer fra politiets side, er sikkert representanten både gjennom yrkesutdannelse og som stortingsrepresentant vel kjent med at Riksadvokaten gir prioriteringer i straffeforfølging, og det er klart at politiet da vurderer dette ut fra alvorlighet. Men det er klart at sikkerhet for legeme og helbred er helt grunnleggende, uansett hvor du bor og hva du heter. Det har alle gitt uttrykk for, og det understreker jeg selvfølgelig. Jeg har tillit til at norsk politi utøver et godt lokalt skjønn. Jeg har truffet så mange fra politiet at jeg vet at de gjør det. Jeg har vært så pass mye ute med Oslo-politiet at jeg vet hvordan de står i veldig mange vanskelige sosiale situasjoner, og hvordan de på en ålreit måte prøver å løse dem. La meg understreke: Veldig ofte er politiet den eneste operative sosialtjeneste som er tilgjengelig for folk som er i klem. Jeg har selv vært vitne til at politiet løser vanskelige situasjoner på en måte som justisministeren, med tidligere sosialarbeiderbakgrunn, gir full honnør, ut fra det faglige ståstedet. Dette er mitt utgangspunkt for å vurdere norsk politi, og det er også på en ordentlig måte beskrevet f.eks. i «Politiblikket» av Liv Finstad. Når det gjelder det strafferettslige: Vold skal vi gå etter, og prioriteringene drøftes i dialog med Riksadvokaten.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-10-22:
Ventetiden for behandling ved norske sykehus har vært altfor lang. Derfor har det de seneste årene vært gjennomført ulike tiltak med sikte på å få ned ventetidene. Bevilgningene til sykehusformål har hvert år økt, og flere pasienter har fått behandling. Innføringen av innsatsstyrt finansiering og rett til fritt sykehusvalg har stimulert sykehusene til økt effektivitet og til økt aktivitet. Et viktig mål med sykehusreformen har vært å redusere ventetidene for sykehusbehandling ytterligere. Aktivitetsnivået i sykehusene er nå på et historisk høyt nivå, og flere pasienter behandles enn nye som kommer til. Det betyr at ventetidene fortsatt reduseres. Regjeringens budsjettforslag legger opp til at det høye aktivitetsnivået fra 2003 skal opprettholdes på om lag samme nivå i 2004. Jeg er svært glad for å kunne konstatere at tiltakene virker, og at ventetidene nå reduseres betydelig. Årsaksbildet er, som det framgår av det jeg allerede har sagt, sammensatt. Det er ikke ett tiltak alene som forklarer denne gledelige reduksjonen i ventetidene. Behovet for fortsatt sterk stimulans til videre vekst i pasienttilbudet er likevel som følge av dette endret. På noen områder kan det nå heller ikke utelukkes at det er en viss overkapasitet. Det kan medføre et ønske om å utløse stykkprisrefusjon ved å behandle pasienter med mindre alvorlige lidelser, med liten medisinsk nytte. Dette er ressurser som alternativt kunne hatt mye større nytte dersom de hadde kommet andre pasienter til gode. Jeg vil her særlig trekke fram behov innen habilitering, rehabilitering og psykisk helsevern. For å få til en balansert og styrt utvikling av behandlingstilbudet i tråd med politiske prioriteringer må vi derfor finne den riktige balansen mellom aktivitetsfinansiering og grunnfinansiering. Regjeringen mener at en styrking av basisbevilgningen og en tilsvarende reduksjon av ISF-satsen til 40 pst. vil gjøre ISF-ordningen til et bedre redskap for å oppnå en balansert utvikling av spesialisthelsetjenesten og unngå mulige vridningseffekter som kan komme av en ubalansert løsning. Jeg vil også vise til at det ikke kan påvises noen sterk sammenheng mellom størrelse på ISF-satsen og behandlingsaktivitet, så lenge ISF-satsen er lavere enn det det koster å behandle flere pasienter. Det har hele tiden vært en forutsetning at ISF-satsen ikke skal dekke marginalkostnadene fullt ut. I så fall ville vi hatt en inntektsmodell for sykehusene uten noen form for bremser, og sektoren ville vært unntatt fra ordinær budsjettmessig prioritering. Man hadde rett og slett drevet sykehus etter regning. Målet om å fjerne unødig ventetid er fortsatt høyt prioritert, og ISF-ordningen skal fortsatt være et viktig virkemiddel. Derfor ønsker Regjeringen å videreføre og videreutvikle ordningen, slik at en større del av pasientbehandlingen kan aktivitetsfinansieres, både desentraliserte behandlingstilbud og etter hvert psykiatrien. Dette er et langsiktig utviklingsarbeid som vil bli gitt høy prioritet, og som vi foreslår å bevilge penger til i neste års budsjett.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-10-22:
Representanten Hedstrøm og jeg deler intensjonene på to veldig viktige punkter. For det første: Det er viktig fortsatt å ha en kamp mot unødig lange ventetider, og det er viktig fortsatt å ha et godt stykkprisfinansieringssystem i sykehusene. Jeg mener at i en situasjon hvor vi er i ferd med å få mangel på pasienter på en del områder, overkapasitet enkelte steder, vil det være en risiko ved å gå videre med en veldig høy stykkprisandel av finansieringen, for det kan føre til en vridning av sykehusenes oppmerksomhet over mot såkalt lønnsomme pasienter, og bort fra det som er hovedretningslinjen for prioriteringene i helsetjenesten, nemlig alvorlighet. Vi kan få en vridning vekk fra psykiatri, som ikke er stykkprisfinansiert, og vi kan også få utslag i forhold til en overdreven fokusering på koding, som vi har sett enkelte utvekster av. Derfor mener jeg at det beste forsvar for stykkprisfinansieringsordningen er å gjøre den mer balansert.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-10-22:
Jeg konstaterer at representanten Hedstrøm og helseministeren begge har såpass erfaring fra helsetjenestene at vi vet at hva slags svar man får, er avhengig av hvem man snakker med. Det tror jeg det er klokt i disse dager å legge seg på minne. Vi ønsker å utvide ordningen med stykkprisfinansiering til nye områder, fordi vi ser at hvis vi går videre og bare har det innenfor somatikken, er faren for at psykiatrien igjen systematisk taper i balansen mellom disse to delene av spesialisthelsetjenesten, til stede. Dessuten er det et uttrykk for at vi faktisk tror at stykkprisfinansieringssystemet bidrar ikke bare til større effektivitet og bedre utnyttelse av ressursene, men også til økt aktivitet. Spørsmålet er hva som er en god dosering. I en situasjon hvor vi har oppnådd veldig mye, er faren for at vi får uønskede utslag av en for høy stykkpris, til stede. Det ønsker jeg å unngå, for jeg ønsker ikke at systemet skal komme i miskreditt.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-10-22:
Regjeringen arbeider målbevisst for å få til en sikker og miljøvennlig energiforsyning. Samtidig legges det til rette for energisparing og energiomlegging der direkte varme erstatter elektrisitet til oppvarmingsformål. I 2003 har det i første halvår vært en merkbar reduksjon i forbruket, mens nye vannkraftkonsesjoner er på et rekordhøyt nivå i forhold til hva det har vært de siste ti årene. Likevel er ikke dette nok. Departementet arbeider nå med en stortingsmelding om forsyningssikkerhet. Jeg tar sikte på å legge denne fram for Stortinget i desember. Regjeringen arbeider derfor målrettet videre for at vi skal ha en energiforsyning som sikrer at det er nok energi til akseptable priser, både for husholdninger, for industrien og for den offentlige forvaltningen. Med den rike tilgangen vi har på ulike energikilder, skulle det være mange muligheter for å få dette til. Representanten Nordtun ber meg sette meg ned med de berørte selskap for å få realisert de to gitte gasskraftkonsesjonene. Det er tre gasskraftverk som har fått konsesjon av regjeringen Stoltenberg. Det er altså Arbeiderpartiet som har lagt vilkårene for å bygge de tre konvensjonelle gasskraftverkene. Jeg ser det imidlertid ikke som min oppgave å tvinge igjennom beslutninger som må tas på kommersiell basis av de berørte selskapene. Det er heller ikke aktuelt å frata selskapene deres rettigheter, slik det også er blitt antydet. Jeg ser det derimot som en viktig statlig oppgave å bidra til å fremme mer miljøvennlig energiproduksjon. Energiproduksjon uten utslipp av forurensende gasser er et alternativ til konvensjonell, fossilbasert kraftproduksjon, som på lang sikt vil kunne redusere klimagassutslippene fra energiproduksjonen. I forslaget til statsbudsjett for 2004 øker derfor Regjeringen forskningsinnsatsen til 50 mill. kr for utvikling av renseteknologi for gasskraftverk. I budsjettet foreslår Regjeringen også å styrke satsingen på omlegging av energibruk og energiproduksjon. Innbetalingene til Energifondet ventes å bli totalt 600 mill. kr i 2004, en økning på om lag 130 mill. kr i forhold til 2003. Dette vil gi en økt produksjon av vindkraft og vannbåren varme. Det er vedtatt bygd ut om lag 1,2 TWh ny vannkraft under regjeringen Bondevik II. Mikro-, mini- og småkraftverk har et potensial på minst 4,5 TWh. Regjeringen ønsker å stimulere bygging av slike, fordi slik utbygging kan gjøres svært skånsomt. Vi har allerede foreslått at alle verk på 5 MW eller mindre skal slippe naturressursskatten og grunnrenteskatten. Ett viktig element i politikken for en sikker energiforsyning er også satsingen på et effektivt kraftmarked og kraftutveksling med de øvrige nordiske land. Siden de nordiske landene har ulik sammensetning av produksjonen, er vi mindre sårbare for tørrår når vi utveksler kraft med våre naboland. De nordiske ministrene er enige om å fortsette arbeidet med å utdype og styrke det nordiske elsamarbeidet.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-10-22:
Denne regjeringen har gjort mer enn noen annen regjering på hele 1990-tallet når det gjelder å øke produksjonen av energi i markedet, spesielt gjelder dette vannkraft. Vi har også økt forskningen når det gjelder gasskraft, for å få fram miljøvennlige gasskraftverk. Når representanten Nordtun nå spør meg om ikke statsråden skal gjøre noe med de tre konsesjonene, kan jeg bekrefte overfor Nordtun at jeg har meget god kontakt med de to angjeldende selskapene som har de tre konsesjonene. De kan bekrefte at det er prisen i markedet når det gjelder gass, som er høy i forhold til den framtidige prisen på vannkraft, altså elektrisitet, som er lavere. Det er altså lønnsomheten det går på. I mellomtiden jobber denne regjeringen for å få fram de miljøvennlige, framtidsrettede gasskraftverkene, fordi vi ser det som en meget interessant mulighet for å bedre balansen i energimarkedet. Vi trenger mer kraft, og gasskraftverkene, de miljøvennlige sådanne, vil være et meget viktig element for å få dette til.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-10-22:
Jeg vil understreke at denne regjeringen til punkt og prikke, til siste komma og punktum, følger de rammebetingelsene som Stortingets flertall har lagt, og som regjeringen Stoltenberg var ansvarlig for å legge. Det er de samme rammebetingelsene som gjelder for andre EØS-land. Jeg har understreket at det ikke er aktuelt for Regjeringen å gå inn og pålegge utbygger å bygge ut noe de anser for kommersielt uforsvarlig. Styrelederen i Industrikraft Midt-Norge har overfor meg bekreftet at det er det som er årsaken til at disse kraftverkene ikke bygges. Vi ser på hvordan vi kan stimulere den miljøvennlige energiproduksjonen, slik at vi når dette blir lønnsomt på noe lengre sikt, kan få de miljøvennlige framtidsrettede gasskraftverkene fram. Det er ikke bare gasskraftverkene som er svaret på dette, det er miljøvennlig energiproduksjon i form av både vannbåren varme, bioenergi, vindmøller og ytterligere utbygging av vannkraftverkene. Jeg refererer nok en gang til at vi i 2003 har hatt en rekordhøy satsing på vannkraftverk, slik at vi til sammen får en bedre balanse i markedet og mer akseptable priser, både for industri og for private husholdninger.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2003-10-22:
Jeg har tillatt meg å stille følgende spørsmål til barne- og familieministeren: «Etter det rasistisk motiverte drapet på Holmlia i Oslo var det bred politisk enighet om at det skulle satses blant unge i bydel Søndre Nordstrand. På Mortensrud 8. mai i år sa statsråden at satsing på barn og ungdom var et svært viktig område for Regjeringen. Statsråden har helt rett når hun sier at ungdom trenger møteplasser. Hva vil statsråden gjøre for at det forebyggende ungdomsarbeidet på Søndre Nordstrand ikke skal ta skade av Oslo kommunes dårlige økonomi?»
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2003-10-22:
Jeg vil takke for svaret, og har spesielt lagt merke til den delen av svaret som omhandler egeninnsats fra kommunens side som forutsetning for å få storbytiltak eller prosjektmidler for unge. Jeg vil så sterkt jeg kan oppfordre statsråden til også å ta et initiativ. Dette er vel kanskje den mest flerkulturelle bydelen i Oslo. Og jeg må si, etter å ha sett Dokument 2 for to dager siden om gettoskoler, manglende integrering og diskriminering av jenter som følge av bystyreflertallets innføring av fritt skolevalg i Oslo – dette er bare et eksempel – at vi virkelig trenger det som statsråden kaller for møtesteder for ungdom. Jeg vil også gjerne understreke at det har man virkelig hatt på Holmlia. Der har det utviklet seg et miljø som er flerkulturelt, og som fungerer veldig bra. Jeg vil spørre statsråden om hun vil ta et initiativ overfor kommunen og bydelen for å få til en forståelse for at egenandel er en forutsetning. Jeg vil da selvfølgelig også bringe videre at man bør kunne søke på straksmidler. Jeg vil også understreke at gratis barnehage for 4–5-åringer kanskje hadde vært en sak i dette tilfellet.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2003-10-22:
Dette dreier seg også om bystyreflertallets bevilgninger til bydelen, og her er det jo som kjent uenighet. Jeg vil igjen understreke at når fritidsklubben stenger, har faktisk ikke Holmlia noen skikkelig møteplass, for å bruke det samme uttrykket som statsråden brukte. Ungdommen selv har etterlyst flere alternativer. I stedet mister de alt sammen. Det finnes heller ikke noen videregående skole her. Dette er en bydel som ikke har noen videregående skole, og fritidsklubben har på mange måter vært kjernen i dagliglivet, en utvidet familie, et opplæringssenter, en trygg base i det som jeg mener er Oslos mest flerkulturelle bydel. Jeg vet ikke hvor mange religioner og hvor mange språk man har i Søndre Nordstrand, men det burde anspore Regjeringen til å bistå og bidra med en ekstra innsats – og gjerne ta fatt i sine egne partifeller i Oslo, slik at man innser at her må det egeninnsats til for å få storbymidler.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-10-22:
Barne- og familiedepartementet forvalter tilskuddsordningen «Ungdomstiltak i større bysamfunn». Ordningen omfatter i dag ti byer og syv prioriterte bydeler i Oslo, deriblant bydel Søndre Nordstrand. Formålet med ordningen er å bidra til å bedre oppvekst- og levekår for ungdom i alderen 12–25 i områder med levekårsulemper. Bevilgningen skal gå til prosjekter som retter seg mot ungdom med spesielle behov og utsatte ungdomsgrupper og ungdomsmiljøer. Bydel Søndre Nordstrand har vært omfattet av storbyordningen siden 1992. Departementet har støttet ulike forebyggende tiltak, bl.a. ved en av bydelens fritidsklubber som, etter det vi hører, nå står i fare for å bli nedlagt. Vi gir også støtte til tiltak i bydelen i forbindelse med «Tiltaksplan mot fattigdom», og bydelen har også mulighet til å søke om straksmidler for å løse oppgaver og problemer av akutt karakter i ungdomsmiljøene. Bydelen har totalt fått 1,1 mill. kr i 2003. Søndre Nordstrand vil også i 2004 omfattes av vår storbyordning og den spesielle fattigdomssatsingen. Vi følger derfor med på hva som skjer i bydelen og i andre områder der departementet har gått inn med midler. Gjennom en evaluering av storbyordningen og en nylig utgitt eksempelsamling med tiltak som har fått støtte gjennom denne tilskuddsordningen, har vi fått bekreftet betydningen av forebyggende ungdomsarbeid. Gode og trygge møteplasser for ungdom er nødvendig, særlig i områder preget av trangboddhet, dårlig økonomi og stor andel barn og ungdom. Vi ser at ungdomstiltak som i dag betegnes som relativt kostnadskrevende, er gode forebyggingstiltak i forhold til rus, kriminalitet og institusjonsplassering, og på sikt sparer de samfunnet for store utgifter. Regjeringen slår fast i St.meld. nr. 39 for 2001-2002, Oppvekst- og levekår for barn og ungdom i Norge, betydningen av slike møteplasser, og viktigheten av forebyggende arbeid kommer tydelig fram både på vår årlige storbykonferanse og i vårt årlige kontaktmøte med bykommuner, hvor også bydel Søndre Nordstrand deltar. Fra og med tilskuddsåret 2002 ble storbyordningen lagt om slik at størstedelen av bevilgningen fordeles som en ramme til byene og bydelene som omfattes av ordningen, altså direkte til bydelene også. Byene og bydelene foretar selv en vurdering og politisk prioritering av hvilke tiltak og prosjekter som skal få støtte innenfor kriteriene for tilskuddsordningen. Forebyggende ungdomsarbeid og møteplasser for ungdom er kommunens og bydelens ansvar, og som barne- og familieminister har jeg ikke anledning til å blande meg inn i den lokale budsjettprosessen, bortsett fra når det gjelder de midlene fra storbyordningen som skal gå til ungdomstiltak. Forutsetningen for tildelingen er også at kommunen ikke skal trappe ned sin egen innsats for barn og unge. Jeg håper at viktige tilbud til barn og ungdom ikke blir rammet av dårlig kommuneøkonomi, og taper i kampen om budsjettkronene i Oslo.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-10-22:
Jeg har lyst til å understreke nok en gang at «Ungdomstiltak i større bysamfunn» fra Barne- og familiedepartementet ikke skal komme som en kompensasjon for en nedprioritering fra kommunens side. Det er forutsetning for tildelingen. Midlene for 2005 er heller ikke gitt pr. dags dato. De vil først komme neste år. Hvis tilbud legges ned, vil jo også grunnlaget for tilskudd fra staten bli rammet. Så her kan man komme inn i en ond sirkel. For øvrig fikk jeg vite i dag at bydelsutvalget er gitt anledning til å omprioritere kuttene i budsjettet fram til 29. oktober i år. De har fått en frist til 29. oktober, bl.a. for å kunne skjerme barn og unge, og det er positivt. Jeg skal vurdere om Barne- og familiedepartementet skal ta et ekstra initiativ, men det er en vanskelig balansegang fordi dette er et kommunalt ansvar, det er et bydelsansvar. Det er vanskelig for en statsråd å blande seg opp i den interne prosessen i bydelen. Men jeg håper inderlig at de gode tiltakene i bydelen ikke rammes.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-10-22:
Jeg tar de signalene. Jeg har bare lyst til å påpeke at bydelen Søndre Nordstrand fikk 1,1 mill. kr i 2003, og det gikk både til ungdomstiltak og til fattigdomstiltak. Men i 2003 søkte de heller ikke strakstiltak. Så her er flere muligheter. Man kan søke støtte til fattigdomstiltak til neste år, og den potten er økt, fra 2,5 mill. kr i år – i statsbudsjettet har vi lagt inn 5,5, mill. kr nettopp til dette tiltaket. Ellers har vi midler til strakstiltak for å møte akutte problemer i ungdomsmiljøene, som Søndre Nordstrand ennå ikke har søkt om. Men vi har altså også en mulighet der.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-10-22:
På bakgrunn av tidligere henvendelser fra stortingsrepresentant May Hansen ble det sist sommer foretatt undersøkelser for å kartlegge den reelle økonomiske situasjonen for Indre Østfold krisesenter. De opplysninger vi har mottatt fra Fylkesmannen i Østfold, viser at Østfold krisesenter på lik linje med de fleste krisesentrene har fått økt sitt lokale og statlige tilskudd for 2003, og det er jo gledelig. I 2002 ble det bevilget ca. 1,2 mill. kr i statlige tilskudd til Indre Østfold krisesenter. Staten har for 2003 bevilget ca. 1,4 mill. kr til krisesenteret. Dette tilsier et totalbudsjett for krisesenteret på ca. 2,8 mill. kr i år mot 2,5 mill. kr i 2002 – altså en økning på mer enn 300 000 kr. Det er positivt, det har jeg lyst til å påpeke først. Så til selve spørsmålet. Indre Østfold krisesenter meddelte Barne- og familiedepartementet at senteret måtte stenge i fire uker i juli måned i år, og at dette ikke var noen ideell situasjon. Vi tok imidlertid kontakt med Moss krisesenter, som forsikret at de ville kunne ta imot i denne perioden for Indre Østfold krisesenter, noe de også faktisk har gjort. Dette var en midlertidig løsning i en vanskelig budsjettsituasjon, og det er positivt at senteret gjør noe aktivt selv for å oppnå budsjettbalanse. Moss krisesenter har gjennomgått journalene fra juli måned og har opplyst departementet om at senteret mottok totalt tre henvendelser fra Indre Østfold krisesenter i den aktuelle perioden. Krisesenteret i Moss sa ja til å ta imot kvinner uansett om det skulle være fullt eller ikke. De som henvendte seg, ble orientert om at senteret hadde dårlig kapasitet, men at det var mulig å bruke senteret hvis det ikke fantes andre boalternativer. I ett av tilfellene ble en kvinne bedt om å komme til senteret umiddelbart grunnet den aktuelle akuttsituasjonen, der det var kvinnen selv som tok kontakt. I sommerperioden har Moss krisesenter vært inne i en byggeperiode, noe som har medført en ekstra belastning. Moss krisesenter har likevel ikke nektet noen brukere hjelp, til tross for at senteret hadde dårlig fysisk kapasitet i den aktuelle perioden. Moss krisesenter har meddelt at senteret fant løsninger, slik at brukerne ikke skulle bli skadelidende. Videre vil jeg påpeke at krisesentrene er frivillige foretak, og at ansvaret for krisesentrene er forankret lokalt i kommunene inntil ny finansieringsordning og forvaltning av krisetiltakene er på plass. Kommunene skal berømmes for at de gav en stor økning samlet sett til krisetiltakene også i 2003. Moss krisesenter skal også berømmes for å ha funnet nødvendige løsninger i den perioden Indre Østfold krisesenter var stengt.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-10-22:
For å ta det siste først: Vi synes også at det var leit at man måtte stenge et senter i en periode. Det var også derfor vi forsikret oss i forkant om at kvinner som trengte krisesenter, likevel ville få en plass i umiddelbar nærhet av der de bodde. Når det så gjelder det andre spørsmålet, generelt om økonomi og krisesentrene og strakstiltak for krisesentrene, har vi tatt dette opp etter dette Dokument nr. 8-forslaget. Vi har via fylkesmennene tatt kontakt med kommunene og oppfordret dem til å gi midler til krisesentrene. Dette har også medført en økning på oppimot 15 pst. totalt i landet fra 2002 til 2003. Det ønsker jeg faktisk å berømme kommunene for – det synes jeg er positivt. Så skal vi heller ikke glemme at i forbindelse med kommuneproposisjonen i vår vedtok Stortinget å videreføre den finansieringsordningen som pr. dags dato er for krisesentrene. Det foregår slik at kommunene godkjenner budsjettene for krisesentrene. Det sendes inn til departementet, og departementet har da anledning til å betale ut det samme som kommuner og andre har gitt i tilskudd. Departementet sitter ikke med noen ekstra pott ledig for å dele ut til krisesentre eller andre. Jeg må forholde meg til den finansieringsordningen vi har, og som Stortinget har bekreftet at vi skal ha også for 2004. Men vi jobber fortsatt med finansieringen.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-10-22:
I forhold til strakstiltak og Stortingets vedtak har vi gjort det vi har kunnet innenfor den finansieringsordningen som har vært. I den grad kommunene har gitt mer midler på bakgrunn av henvendelser, har staten gitt det tilsvarende. Det er altså blitt en ganske stor økning fra i fjor til i år. Det synes vi har vært svært positivt. Vi er ikke ferdig med finansieringsordningen for krisesentrene ennå. Det er riktig at Regjeringen la fram et forslag, som også Stortinget tidligere har besluttet, om å innlemme dette i rammen – det er et flertallsvedtak i Stortinget på det. Samtidig signaliserte vi i kommuneproposisjonen at vi også ønsket å se på lovtiltak, f.eks. å lovfeste et krisetiltakstilbud eller på annen måte få det inn i lov- og regelverk. Men så sent som under behandlingen av kommuneproposisjonen i år, like før ferien, vedtok Stortinget at den nåværende finansieringsordningen skulle opprettholdes også for 2004. Det må jeg som statsråd forholde meg til. Men når det er sagt, har vi også signalisert utad at når Kvinnevoldsutvalget nå kommer med sin innstilling i desember, der de også skal se på krisesentrene, om ikke akkurat direkte på finansieringsordningen, er vi innstilt på å følge videre opp. For selv om Stortinget har sagt at vi nå skal videreføre denne ordningen enn så lenge, er jeg ikke tilfreds med den manglende forutsigbarheten som er for krisesentrene. Så vi kommer tilbake til saken, men vi har på en måte måttet stoppe opp fordi Stortinget gjorde sitt vedtak i juni.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-10-22:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til barne- og familieministeren: «I sommer var noen krisesentre stengt i ferien. Jeg tok problematikken opp i et spørsmål til barne- og familieministeren og pekte på situasjonen ved Indre Østfold krisesenter. Det barne- og familieministeren svarte på mitt spørsmål, var at Moss krisesenter var åpent og kunne ta beboerne fra Indre Østfold. Moss hadde ikke kapasitet til dette, og det som skjedde, var at man tok med seg kvinnene til et privat hjem. Dette er uakseptabelt og statsrådens ansvar. Hvordan kunne statsråden svare meg at Moss hadde kapasitet?»
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-10-22:
Statsråden sier at dette er kommunenes ansvar. Vi har behandlet denne saken i forbindelse med et Dokument nr. 8-forslag som SV fremmet, og det Stortinget sa da, var: «Stortinget ber Regjeringen se på strakstiltak med tanke på den vanskelige økonomiske situasjon mange krisesenter er i i dag. Stortinget ber også om at Regjeringen må finne en løsning for de krisesentrene som har mistet fylkeskommunal støtte …» Statsråden sier her at krisesenteret i Indre Østfold har fått 300 000 kr mer på budsjettet sitt. Nå viser det seg rundt omkring at krisesentra har hatt skyhøye strømpriser. Man har en KLP-regning som, når man skal lønne sine ansatte, kostet veldig mye mer i fjor. Det er også store regninger for tolketjenester. Det Stortinget mente da vi sa at statsråden skulle se på strakstiltak for å holde krisesentrene oppe til vi hadde ny finansiering på plass, var at man skulle gå inn og se på det enkelte senter. Mener statsråden at det er forsvarlig å sommerstenge krisesentre – i den verste perioden?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-10-22:
Statsråden er pålagt av Stortinget å se på strakstiltak. Jeg vil referere hva statsråden sa i debatten om Dokument nr. 8-forslaget: «Det er behov for å endre tilskuddsordningen raskt. På dette punkt er jeg enig med forslagsstillerne.» – Altså SV – «Vi har ikke tid til å vente lenger. Krisesentrene har behov for en avklaring med hensyn til hva som skjer med tilskuddsordningen nå.» Det er altså sånn at Stortinget har sagt at statsråden skal se på strakstiltak. Men det statsråden også har sagt, er: «Derfor synes jeg det er naturlig at spørsmål om lovfesting også blir vurdert.» Når man legger en finansiering inn i ramma når kommunene har så dårlig økonomi som de har nå, og krisesentrene ikke er en lovpålagt tjeneste, vet statsråden veldig godt at det betyr at krisesentre blir nedlagt. Det har allerede skjedd flere steder i landet. Hva vil statsråden gjøre med dette?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-10-22:
Jeg har et spørsmål til utdanningsministeren: «Kvalitetsreformen av høyere utdanning omfatter også overgang til bokstavkarakterer med fem beståtte trinn, A-E, og F for stryk. Dette er også i tråd med European Credit Transfer System(ECTS) som gjør utveksling og sammenligning lettere. Men en overgang fra tallkarakterer med tiendedeler og 31 ulike beståttkarakterer til fem bokstavkarakterer kan resultere i likebehandling av studenter med svært ulikt resultat. (ECTS) Hva gjør statsråden for å sikre at innføring av bokstavkarakterer ikke medfører tilfeldig behandling?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-10-22:
Jeg takker for svaret. For dem som er ute i utdanningssystemet i dag, er det jo klart at situasjonen som bl.a. er omtalt i Bergens Tidende for litt siden, om ren loddtrekning, oppfattes som alt annet enn rettferdig. Det er også slik at i forbindelse med St.meld. nr. 27 for 2000-2001, om nettopp kvalitetsreform av høyere utdanning, ble det sagt noe under komitebehandlingen. I en merknad fra Fremskrittspartiet og Høyre ble det understreket i forbindelse med karakterer: «Disse medlemmer vil understreke at ønsket om «etterprøvbarhet» og likebehandling av studentene også forutsetter et system som ivaretar studentenes mulighet til å klage over evalueringen på en tilfredsstillende måte.» Loddtrekning gir ikke mulighet for etterprøvbarhet og slett ikke likebehandling. Hvordan vil statsråden i tiden frem til man får denne evalueringen – for det vil det jo gå litt tid før man får – følge opp denne presiseringen, som Fremskrittspartiet og Høyre faktisk var enige om?