trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2005-04-13:
Botiltak for foreldre og barn, mødrehjem, skiller seg fra barnevernsinstitusjonene ved at det er foreldrene og ikke institusjonspersonalet som ivaretar omsorgen for barnet. På barnevernsinstitusjoner plasseres barnet uten foreldre, mens botiltakene tar imot barnet og foreldrene sammen. Botiltakene, de såkalte mødrehjemmene, skal gi botrening, veiledning og opplæring i å være foreldre til foreldre både over og under myndighetsalder. På barnevernsinstitusjonene er foreldrene fraværende, og institusjonen utøver omsorgen for barnet fullt ut. Opphold i botiltak, de såkalte mødrehjemmene bl.a., er alltid basert på frivillighet, mens opphold i barnevernsinstitusjon også kan gjennomføres på grunnlag av tvangsvedtak. Barnevernsinstitusjonene og botiltakene har ulike målgrupper og oppgaver, og det må derfor også stilles ulike krav til tiltakene. Dette er noe av bakgrunnen for at botiltak for foreldre og barn ikke er regulert på samme måte som de ordinære barnevernsinstitusjonene og heller ikke er omfattet av de godkjenningsreglene som gjelder for institusjonene. Noen regioner i BUF-etat hadde beklageligvis misforstått dette, og for noen av botiltakene ble det derfor gjennomført en godkjenningsprosedyre, noe som senere førte til at godkjenningene måtte trekkes tilbake. Selv om godkjenningsreglene for institusjoner ikke gjelder, stilles det krav til kvaliteten og forsvarligheten av tilbudet. Botiltak for foreldre og barn er et viktig og nødvendig tilbud. Departementet har derfor presisert overfor Barne-, ungdoms- og familieetaten at slike tiltak skal utgjøre en del av regionenes tiltaksapparat. Det er videre presisert at det er viktig at regionene undersøker og følger med på at tilbudene er faglig forsvarlige. Dette er også presisert i Ot.prp. nr. 64 for 2004–2005, som nylig er fremmet for Stortinget. Botiltak for foreldre og barn er også omfattet av de betalings- og refusjonsordningene som gjelder mellom stat og kommune. Til slutt gjør jeg for ordens skyld oppmerksom på at det i Ot.prp. nr. 64 er foreslått at barnevernslovens begrep «mødrehjem» endres til «botiltak for foreldre og barn».
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2005-04-13:
Det er mulig vi snakker litt forbi hverandre. At mødre som bor på mødrehjem med sine barn, selv er under 18 år, er i utgangspunktet ikke problematisk og heller ikke uvanlig. I slike tilfeller vil det være morens foreldre som har foreldreansvaret for moren, mens moren selv har foreldreansvar for sitt eget barn, selv om hun selv ikke er myndig. Dersom mor selv er under omsorg av barnevernstjenesten, slik som representanten her antyder, kan det imidlertid oppstå et problem i forbindelse med mødrehjemsplasseringen, fordi loven nå krever at bare godkjente institusjoner kan benyttes for barn som omfattes av loven. Mor vil i disse tilfellene være et barn som omfattes av barnevernsloven. Dersom barnevernstjenesten mener at mor er i stand til å utøve omsorgen for sitt barn, noe som mødrehjemsplassering faktisk forutsetter, er det imidlertid lite naturlig at mor selv skal være under omsorg av barnevernstjenesten, og omsorgsvedtaket bør derfor i slike tilfeller kunne oppheves. Vi i departementet har ikke mottatt noen henvendelser eller signaler fra regionene eller kommunene om at dette skaper problemer, men dersom det mot formodning skulle gjøre det, vil vi selvsagt fra departementets side, i samarbeid med etaten, se nærmere på disse spørsmålene og rydde opp i det. Men vi er som sagt ikke kjent med at dette har skapt problemer pr. i dag.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2005-04-13:
Vi må skille mellom de definerte barnevernsinstitusjonene, der man selvsagt kan være frivillig, men også være under omsorg. Disse tiltakene som de såkalte mødrehjemmene representerer, er alltid basert på frivillighet, og det er det som er den store forskjellen. Som jeg sa i mitt svar tidligere, skal det stilles krav til disse institusjonene – krav om kvalitet og forsvarlighet. Dette skal følges opp av Barne-, ungdoms- og familieetaten. Men igjen, hvis det skulle vise seg at det er elementer i forbindelse med denne omleggingen som skaper problemer, vil departementet selvsagt se nærmere på dette. Da vil det også være viktig å få vite hvor man eventuelt har denne typen problemstillinger, slik at vi kan se nærmere på det.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2005-04-13:
Eg skal få stilla følgjande spørsmål: «Gjennom media er eg blitt kjend med at Brann stadion må ommøblera stolane. Dei fleste stolane på stadion er raude med nokre kvite. Dei kvite stolane formulerer firmanamnet Hansa. Grunnen til ommøbleringa skal vera at bergensarane vert så øltørste når dei ser namnet Hansa. Hansa har vore Brann sin hovudsponsor i alle år. Kva meiner statsråden om dette pålegget, og kva er grunngjevinga?»
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2005-04-13:
Takk for svaret. Det var ikkje uventa at det var eit slikt svar eg ville få om lova om reklame. Det er klårt at den lova er viktig. Men så seier statsråden at ein må assosiera det med alkoholhaldig drikk. Nei, for meg er det ikkje slik. At Hansa produserer øl, kan vi slå fast. Hansa-byen er Bergen. Det er det ingen tvil om. Produkta til Hansa er brus og Olden vatn. Så det vert feil, synest eg, når ein berre er oppteken av å fokusera på det alkoholhaldige i det som Hansa produserer. Det går godt an å ha ei heilt anna tilnærming til vedtaket om reklameforbod enn det statsråden har. For det første ser ein ikkje Hansa-namnet, for det er jo fullt på tribunane når Brann spelar fotballkampar. Men poenget er at dette namnet har stått der i alle år. Hansa har vore hovudsponsoren til Brann sidan 1928. Kan ein ikkje vera litt lempeleg og tenkja Perlebrus i staden for øl når ein ser på det?
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2005-04-13:
Det er mogleg at eg ikkje har følgt med, men eg trur at eg er rimeleg oppegåande likevel. Eg har akseptert det som ein gjorde med draktene, og stilte ikkje noko spørsmål ved det. Men det går òg an å ha rom for å utøva fleksibilitet og skjøn i tilknyting til dette. Eg synest at «Hansa» på stolane på stadion vert noko heilt anna. Eg håper inderleg at direktoratet gjer nokre andre vurderingar etter denne runden enn det statsråden gjer.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-04-13:
La meg først bemerke at foranledningen til den saken vi nå skal berøre, neppe handler om at Hansa-navnet er plassert der som et kulturminne fra Hansa-tiden. Den berører forbudet mot reklame for alkoholholdig drikk, ett av mange alkoholpolitiske virkemidler som Norge har hatt siden 1975, og som har vært gjenstand for bred politisk enighet. Det norske reklameforbudet har en helhetlig karakter. Med dette menes at unntakene fra forbudet er få og snevre. Blant annet tillates ikke såkalt indirekte reklame, dvs. reklame som oppfattes som reklame for alkoholholdig drikk. Det at forbudet er så helhetlig, gjør at det er effektivt med hensyn til å hindre eksponering og alminneliggjøring av alkoholholdig drikk som vare. Dersom vi tillater indirekte reklame, vil vi uthule effekten av reklameforbudet. Reklame er kommunikasjon og avgjørende for virkningen er hvordan budskapet mottas. I en dom av 21. januar 2000 gav Høyesterett staten medhold i at draktreklame med bryggerilogo rammes av reklameforbudet, slik som det er utformet i loven i dag. Høyesterett definerte problemstillingen slik at det avgjørende er hvordan reklamen blir oppfattet. Høyesterett uttalte at hvis «en ikke uvesentlig del av dem reklamen henvender seg til må antas å ville oppfatte den som alkoholreklame», er reklamen ulovlig. Dommen må forstås slik at det avgjørende er om reklamen vil assosieres med alkoholholdig drikk, ikke om det f.eks. er brukt bilde av bryggeriets produkter, gjengivelse av bryggeriets logo eller kun bryggeriets navn. Senest i Ot.prp. nr. 86 for 2003-2004 ble reklameforbudet underlagt en grundig drøfting hvor behovet for fortsatt å ha et helhetlig reklameforbud ble tungt vektlagt fra Regjeringens side. Det var et bredt flertall i Stortinget som sluttet seg til Regjeringens forslag om at vi fortsatt skal ha et slikt helhetlig reklameforbud i Norge. Reklameforbudet håndheves av Sosial- og helsedirektoratet, som bl.a. kan fatte vedtak om at brudd på reklameforbudet skal rettes. Dersom bruddene ikke rettes, kan overtrederne bli ilagt tvangsmulkt. I saken om Brann stadion er det foreløpig ikke fattet noe vedtak. Jeg har fått opplyst fra Sosial- og helsedirektoratet at det er sendt ut et forhåndsvarsel om vedtak i saken. Jeg har tiltro til at Sosial- og helsedirektoratet håndhever regelverket på beste måte og etter de retningslinjene som Stortinget, og Høyesterett i den nevnte dommen, har trukket opp.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-04-13:
Representanten Frøilands betraktninger høres ganske tilforlatelige ut, men de avslører at hun neppe kan ha fulgt særlig godt med i debatten omkring indirekte reklame for alkohol i Norge, som Stortingets sosialkomite har vært sterkt opptatt av. Komiteens flertall uttalte i den innstillingen som jeg refererte til i sted, og det flertallet inkluderer altså representanten Frøilands parti, at en «mener at et forbud mot indirekte reklame for alkoholholdig drikk er helt nødvendig for å effektivisere forbudet mot direkte reklame for alkoholholdig drikk». Så viser de til – og det er det interessante i forhold til representanten Frøilands innfallsvinkel – problemene rundt bruk av øllogo i forbindelse med reklame for alkoholfrie drikker. Man viser bl.a. til at dette har vært tilfellet i den såkalte Ringnes-saken, et bryggeri som etter det jeg kjenner til, også produserer en rekke andre, alkoholfrie produkter enn øl.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-04-13:
Det er etter det som Stortinget har sagt, vedtatt av lover og gitt av føringer, verken statsråden eller representanten Frøiland som skal avgjøre dette, men det er direktoratet, som det blir sagt her. Direktoratet må gjøre det innenfor de retningslinjer som er trukket opp, med det rom for skjønn som ligger i det. Jeg vil ikke gå inn og forskuttere den konklusjonen, men si at jeg føler meg forpliktet av hva et flertall bestående av Arbeiderpartiet, Høyre, Sosialistisk Venstreparti, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet sa i sosialkomiteen så sent som i en innstilling som ble avgitt før jul.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-04-13:
Eg skal få stilla følgjande spørsmål: «Mattilsynet nektar ein sauebonde frå Hedmark å hente to texel-verar frå Rogaland. Grunngivinga er frykt for skrapesjuke, sjølv om det ikkje er påvist skrapesjuke i Rogaland på mange år. Den nasjonale kompetansen på produksjonsdyr er ikkje rådspurt. Mattilsynet meiner at bonden i staden bør importere verar frå Danmark. Er statsråden samd i at det er betre med livdyrimport frå Danmark enn med transport av sau frå Rogaland til Hedmark?»
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-04-13:
Senterpartiet har eit sterkt engasjement for å sikra ei god dyrehelse i Noreg. Det er vi glade for at òg statsråden har, men desto større grunn til reaksjon i denne saka. Rogaland har ei svært god oversikt over sjukdomsførekomstar hjå sau. Svært mange sauer blir undersøkte, m.a. fordi Veterinærhøgskulens seksjon for småfeforsking ligg i fylket. Noreg har gjennom Veterinærinstituttet ei effektiv overvaking av scrapi, betre enn i dei fleste EU-landa. Den besetninga det her er snakk om, er klarert for scrapi. Det har altså ikkje vore klassisk scrapi på mange år i Rogaland. I Danmark blir færre dyr undersøkte. Overvakinga har ikkje vore så god, og som EU-land er Danmark underlagt fri flyt mellom landa. Danske sauer er òg meir utsette for sjukdomar som vi ikkje har i Noreg, og som heller ikkje lèt seg diagnostisera ved prøvetaking og import. Er det verkeleg slik at statsråden ikkje kjem til å føreta seg noko i denne aktuelle saka?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-04-13:
Eg er overraska over at statsråden tilrår inseminasjon, noko som òg medfører komplikasjonar. Det trur eg han er klar over. Så er eg òg overraska over den saksgangen som blir lagd til grunn i denne typen saker. Lat meg minna om at den nasjonale kompetansen på produksjonsdyr ikkje er rådspurd i det heile. Kompetansen ligg i Rogaland. Dei kan finna genotypen til verane. Det betyr at dei kan gå god for kven det kan vera aktuelt å flytta over fylkesgrenser utan spreiing. Eg vil oppfordra statsråden så sterkt eg kan, til å gå inn i denne saka. Eg veit han er oppteken av kvalitetssau sjølv. Han kjenner til sauefylket Rogaland, matfylket Rogaland. Her må ein òg få til andre ordningar. Eg vil be om at han engasjerer seg aktivt i det regelverket som no er, og i den saksgangen som er.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-04-13:
Det har i mange år vært strenge restriksjoner på føring av småfe over fylkesgrensene. Bakgrunnen er hensynet til faren for spredning av sykdom med småfe. Dette var helt nødvendig i bekjempelsen av først mædi på 1970 og -80-tallet og senere skrapesyke. Dette er sykdommer med lang inkubasjonstid og vanskelig diagnostikk. Det å benytte fylket som en administrativ enhet når det gjelder livdyrhandel, har vist seg å være vellykket for å ha kontroll med sykdommer som er vanskelige å oppdage. Denne praksisen har også hatt støtte fra næringen. Skal vi ha som mål å utrydde tapsbringende sykdommer som nevnt, vil det fortsatt være behov for regulering på dette området. Mattilsynet har imidlertid regler som gir mulighet for å vurdere hva slags tiltak som er nødvendige i hvert enkelt tilfelle, herunder om flytting over fylkesgrensen kan tillates. Når det gjelder innførsel fra utlandet, følger det av våre forskrifter, som bygger på felles EØS-bestemmelser, at innførsel kan skje dersom gitte vilkår er oppfylt. Disse bestemmelsene inneholder også krav som gjelder skrapesyke. Blant annet skal det tas prøver i opprinnelsesbesetningen dersom dyret ikke har bestemte gener. Når dyr som er lovlig innført, kommer hit til landet, gjelder imidlertid de samme strenge bestemmelsene for disse som for norske besetninger. Kontakt med andre besetninger og flytting av dyr reguleres ut fra den helsestatus besetningen har. Dette har vist seg å gi en god kontroll. Legger en vår nasjonale kontroll med skrapesyke til grunn, kan det ut fra historiske sykdomsdata vise seg å være mindre risiko for smittespredning knyttet til sau fra Danmark sammenlignet med sau fra Rogaland. Mattilsynet vurderer imidlertid dette i hvert enkelt tilfelle. Mattilsynet har for tiden en gjennomgang av store deler av sitt regelverk som gjelder småfe. For ca. et halvt år siden oppnevnte Mattilsynet bl.a. en arbeidsgruppe som fikk i oppdrag å komme med sin vurdering av den praktiske kontrollen av viktige småfesykdommer. Resultatet av dette arbeidet forventes ferdig i august. Mattilsynet vil på dette grunnlaget, i samråd med fagmiljøene og næringen, foreslå eventuelle justeringer av regelverket.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-04-13:
Jeg viser til svaret mitt. En arbeidsgruppe som vurderer dette, vil komme med en innstilling i august måned. Vi får avvente den før vi vurderer endringer i regelverket. Men jeg synes det er viktig å si at jeg synes problemstillingen til representanten blir helt feil, for det å flytte på dyr – og værer i særdeleshet – representerer alltid en risiko for spredning av sykdom. Det må vi prøve å avgrense. I de få tilfeller hvor Mattilsynet gir adgang til det, og det har de adgang til, må fordelene være åpenbart større enn den risiko det representerer for smittespredning. I dag er det heldigvis slik at teknologien gjør det mulig å få de avlsgevinstene, bl.a. fra texel-sauen, som en ønsker å få inn for å få kraftigere lår i norsk sau. De kan man få ved bruk av kunstig inseminasjon. Bonden på Hedmark kan reise til vakre Staur gård på Hedmark hvor de flotteste værene i landet står, ikke for å hente seg en vær, men for å hente seg sæd og legge inn på sine søyer og få de beste texel-værer en kan få. På den måten klarer vi å få avlsspredning uten smittespredning. Det er det Mattilsynet tilrår, ikke å velge Danmark framfor Rogaland, men å velge den nye teknologien som fjerner risiko for å spre sykdom.
Lars Sponheim (Venstre), 2005-04-13:
Jeg kan bekrefte at jeg er opptatt av kvalitetssau. Når det gjelder værer, er jeg mest opptatt av kvaliteten på sæden, og den kan man få uten å få spredd sykdom. Senterpartiets representant trekker her fram at det er komplikasjoner ved inseminasjon. Det er kanskje kjedeligere, men det er usedvanlig bra i avlen, og det sikrer at en slipper å spre sykdom. Så jeg vil gjerne at ikke det skal bli hengende igjen etter dette. En kan få det beste avlsmaterialet også fra denne flotte texel-rasen uten å risikere smittespredning for seg og sine naboer, og det er det Mattilsynet ønsker at vi skal få til og gjøre mer av. Så er det slik at historisk har veldig mye av husdyrsykdommene på småfe kommet fra Rogaland. Det er en historisk kjensgjerning, som jeg sa i svaret mitt. I dette tilfellet er det også slik at skrapesyken, som en nå er redd for, aldri er påvist i Danmark. Så faglig sett har nok Mattilsynet sitt på det tørre. Men de anbefaler ingen av delene, for de anbefaler å bruke de moderne metodene som gjør at vi ikke risikerer smittespredning.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2005-04-13:
Eg har følgjande spørsmål til finansministeren: «Skattedirektoratet har bl.a. på sine hjemmesider uttalt at dersom det er gitt manglende opplysninger fra giver, eller gjort andre feil ved innrapporteringen til skattemyndighetene, kan fradrag for pengegaver til veldedige organisasjoner nektes. Dette innebærer at en giver kan miste fradrag selv om vedkommende kan dokumentere at pengegaven er gitt. Vil statsråden ta initiativ til å rette opp dette, slik at givere som kan dokumentere pengegaver, får fradragene de har krav på?»
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2005-04-13:
Eg vil takke finansministeren for svaret han gav, som eg føler er ei delvis imøtekomming, og for at han ønskjer å sjå på dette og gjere det litt enklare og smidigare. No er det slik at likningslovens kapittel 6 slår fast ei oppgåveplikt for ei rekkje tredjemenn, utan at etterleving av denne plikta har fått avgjerande betydning for den skattemessige behandlinga. Det gjeld bl.a. gjeldsrente. Eg vil stille dette spørsmålet til finansministeren: Kva er det som gjer at det er strengare krav for å få frådrag for gåver til frivillige organisasjonar enn f.eks. frådrag for renteutgifter til lån som er tekne opp i utlandet? Praksisen er slik at dersom dette ikkje er innrapportert, kan skattytar føre dette på og få frådraget frå det lokale likningskontoret.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2005-04-13:
Eg har full forståing for at innrapporteringa skal gjerast av organisasjonane, og at det må leggjast opp til eit system slik at dette skjer utan problem i dei aller fleste tilfella. Men her er det altså slik at dersom f.eks. givaren unnlèt å føre opp fødselsnummeret på bankgiroen ved innbetalinga, kan det få den konsekvensen at den veldedige organisasjonen ikkje kan innrapportere gåva til skattemyndigheitene. Det kan også skje andre feil frå den veldedige organisasjonen si side som gjer at korrekt innrapportering ikkje finn stad. Då synest eg at det er underleg at ikkje skattytaren skal ha anledning til å rette opp dette på sjølvmeldinga, dersom skattytaren kan dokumentere 100 pst. at ei gåve er gitt til ein veldedig organisasjon, som altså fører til at givaren har krav på frådrag for gåva.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2005-04-13:
Bestemmelsen om fradrag for gaver til frivillige organisasjoner er gitt i skatteloven. I forskrift til skatteloven stilles det krav om at det er den frivillige organisasjonens sentrale ledd som skal gi de nødvendige opplysninger til Skattedirektoratet for at giveren skal få fradrag i sin inntekt. Vi har ønsket en mest mulig ubyråkratisk og enkel ordning. Det har vært utgangspunktet for vår utforming av dette regelverket. Det er nødvendig å stille krav om at det er organisasjonen og ikke den enkelte skattyter som skal innrapportere opplysninger. Ved å stille et slikt krav vil ligningsmyndigheten få et begrenset antall organisasjoner å forholde seg til og ikke mange tusen skattytere. Videre er det ved å kreve innberetning fra organisasjonene mulig å kunne stille krav om maskinell innberetning, noe som er av avgjørende betydning for å få til en ordning som ikke innebærer en betydelig merbelastning for ligningsmyndighetene. Fristen for innberetning er 20. januar året etter inntektsåret. Organisasjonene kan innen 24. april samme år rette opp feil som er gjort i forbindelse med innrapporteringen. Skattyter som i sin forhåndsutfylte selvangivelse ikke har fått fradrag som vedkommende mener å ha krav på, må selv føre opp beløpet i sin rettelse. Skattemyndighetene vil deretter sjekke om dette stemmer med de opplysninger som er gitt av organisasjonen. Dersom organisasjonen innen 24. april ikke har oppfylt sin plikt til innrapportering, mister skattyter eventuelt retten til fradrag. Jeg ser at bestemmelsen kan få uheldige konsekvenser ved at givere som i utgangspunktet har krav på fradrag, blir nektet dette av årsaker som skyldes mottakerorganisasjonen. Jeg vil imidlertid på bakgrunn av de hensyn som begrunner kravet, ikke fravike kravet om at opplysning om gaven må være gitt i maskinlesbar form for at fradrag skal gis. En annen løsning vil kunne ha svært uheldige administrative effekter. Den muligheten en organisasjon har til å rette opp feil, er etter min mening tilstrekkelig til å ivareta hensynet også til skattyter. Det er imidlertid grunn til å se nærmere på om fristen for oppretting av feil eventuelt er for streng. Jeg vil ta dette opp med Skattedirektoratet.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2005-04-13:
Det ligger i det gode, gamle fremskrittspartistandpunktet at man bør gjøre skattesystemet enklest mulig og etablere minst mulig byråkrati ved etablering av nye fradragsordninger. Denne fradragsordningen, altså for gaver, har blitt svært populær, og jeg regner også med at antallet kan vokse. Derfor er det nødvendig at det er plikten for mottakerorganisasjonen til å rapportere dette i maskinlesbar form, som det heter, som er det avgjørende. Jeg vil jo legge til at hvis man gir gaver til organisasjoner som ikke vedkjenner seg å ha mottatt dem, bør man slutte med det – til den organisasjonen i hvert fall.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2005-04-13:
Skattyter har jo plikt til å gi riktig informasjon også til de organisasjoner som er pliktige til å innrapportere videre til ligningsmyndighetene. Det er et ansvar skattyter har, også på dette området. Så synes jeg det er viktig at for at en gave skal være fradragsberettiget i ligningen i forhold til skatt, må gaven erkjennes mottatt. Mottakerorganisasjonene har altså en frist på seg fra begynnelsen av januar til 24. april til å rette opp eventuelle feil. Det synes jeg er en god frist. Vi har sagt at vi også skal vurdere om denne rettefristen for organisasjonene skal forlenges. Men det vil være et system som dessverre lett kan misbrukes, hvis det etter den fristen også skal være mulighet for organisasjonene til å rette opp feil, altså å erkjenne å ha mottatt en gave som man ikke oppdaget før langt ut i året etterpå. Det åpner for misbruksordninger, og det vil jeg gjerne unngå, for dette er en god ordning, som også baserer seg på en betydelig tillit til de organisasjonene som mottar gaver. Derfor har vi sagt at det må være et sentralt ledd som mottar gaven, for å kunne få den tilstrekkelige dokumentasjon direkte til skattemyndighetene.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2005-04-13:
«Politiets og Stavanger tingretts håndtering av NOKAS-saken har imponert de fleste av oss. Slik gruoppvekkende kriminalitet skal avdekkes, og det skal reageres. Det er viktig at slik etterforskning og iretteføring ikke rammer øvrig kriminalitetsbekjempelse. Det meldes nå om at det finnes for lite fengselskapasitet for å håndtere saken. Også for domstolen i Stavanger er det viktig å bli tilført ressurser. Vil statsråden sikre at kapasiteten ved fengslene og hos domstolen nå styrkes, slik at øvrig arbeid ikke svekkes?»
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2005-04-13:
Jeg takker for svaret. Jeg opplever at vi i hvert fall har felles intensjon og felles mål i forhold til denne type kriminalitet. Det er vel på det rene at mange saker av denne typen som får et slikt omfang, blir problematiske å iretteføre – i hvert fall blir det en svær utfordring – når vi vet at det er såpass stor ubalanse i strafferettskjeden som det vi opplever i dag, hvor det bl.a. er køer foran fengslene, og hvor domstolene fra før føler et forholdsvis stort press. Ser justisministeren at det nå vil være viktig å få nettopp denne balansen i strafferettskjeden, få bort soningskøene, få bort køene foran domstolene, nettopp for å kunne møte denne type utfordringer, som vi dessverre ikke ser ut til å få færre av, men kanskje flere?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2005-04-13:
Jeg takker for svaret, som jeg i stor grad er tilfreds med. Jeg har bare lyst til å bruke denne anledningen til å be justisministeren om – noe jeg er sikker på at han vil ha oppmerksomheten rettet mot – særlig i denne prosessen å være årvåken når det gjelder situasjonen i Stavanger Tingrett. Vi snakker ofte om politi og fengselsplasser. Domstolens medarbeidere er ofte de roligste. Vi hører ikke så mye fra dem i presse og desslike. Jeg har sjøl besøkt Stavanger Tingrett, og opplever at det er en veldrevet tingrett, men som har mange komplekse, store saker, delvis på grunn av offshore, men også på grunn av en del andre forhold, og som nå har fått denne belastningen. Jeg er helt enig med justisministeren i hans beskrivelse av at aktørene her har drevet denne saken på en forbilledlig måte. Uten å gå inn i det saken dreier seg om, men for å kommentere prosessen – det gjelder også Stavanger Tingrett: Min oppfordring er at man i den tiden vi nå går inn i, hvor saken får sin hovedtyngde i det rettslige system, er særlig årvåken overfor tingretten, som har en kjempeutfordring i forhold til avvikling av denne saken, og at domstolsadministrasjonen og departementet sørger for at dette ikke blir en så stor belastning at domstolen får en evig trøkk.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-04-13:
Jeg er enig med representanten Storberget i at håndteringen av NOKAS-saken er imponerende. Iretteføringen av denne saken stiller både politiet, domstolen og kriminalomsorgen overfor store utfordringer. Kriminalomsorgen har kapasitet til å håndtere dette og vil bidra til at saken kan gjennomføres på en effektiv måte. Det vil skje uten at det blir løslatelser utover den praksis som følger av gjeldende regler. At Regjeringen ser svært alvorlig på denne type kriminalitet, framgår bl.a. av at det i forbindelse med både revidert nasjonalbudsjett 2004 og bevilgningsendringene i høstsesjonen 2004 ble fremmet forslag om tilleggsbevilgninger i forbindelse med NOKAS-saken i størrelsesorden ca. 50 mill. kr. I St.prp. nr. 14 for 2004–2005 ble det også orientert om at etterforskning og oppfølging vil kreve ressurser i 2005, og at Justisdepartementet om nødvendig ville komme tilbake til saken for å understreke denne sakens svært spesielle karakter og alvor. Jeg kan bekrefte at det vil påløpe ekstra utgifter også for domstolen og kriminalomsorgen i forbindelse med NOKAS-saken. Det vurderes således tiltak for ikke å svekke kapasiteten bl.a. i kriminalomsorgen. Regjeringen vil komme tilbake til saken i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett 2005.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-04-13:
Når det gjelder denne helt konkrete saken og dens svært alvorlige karakter, har jeg understreket det, og jeg har gjort rede for hvordan den håndteres. Jeg oppfatter at representanten og jeg har samme syn på det. Det jeg først og fremst er glad for, er at vi har lyktes i å komme så langt både hos domstol og politi i forhold til denne saken og saker i dens kjølvann. Jeg er også enig med representanten i at det stiller krav til alle, både til politiet, som har fått viktige verktøy for å bekjempe denne type kriminalitet, til domstoler og til kriminalomsorgen. Nå er det jo slik at alle disse leddene er blitt styrket, men som det framgikk i interpellasjonsdebatten i går, har vi gjort mye på kriminalomsorgssiden, men vi må gjøre mer. Det er vel noe av kjernen i svaret. Men så er dette dessverre sammensatt, for mange av dem som står i kø, er jo folk som kan være under enklere forhold enn dem som tilhører den mest organiserte kriminaliteten, slik at det generelle svaret på det generelle spørsmålet blir: Ja, jeg ser behovet for en slik balanse, og vi må ha den. Men når det gjelder NOKAS-saken, er det viktig at vi gjennomfører den med den styrke som har vært til nå. Det er helt avgjørende, tror jeg, for en total tillit i det norske samfunnet til at denne kriminaliteten ikke aksepteres.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-04-13:
Jeg deler representantens oppfatning av Stavanger Tingrett basert på de erfaringer jeg har gjort, og med all respekt for at vi nå har en uavhengig domstolsadministrasjon. Jeg sa i mitt svar følgende, og skal gjerne gjenta det: «Iretteføringen av denne saken stiller både politiet, domstolen og kriminalomsorgen overfor store utfordringer.» Det er hele straffesakskjeden jeg tenker på når jeg snakker om utfordringene i saken, både i forhold til sakens alvor og dens spesielle karakter. Jeg har uttrykt meg på den måten fordi jeg ser at det er en slik total sammenheng, og dermed har jeg vel også svart på representantens spørsmål til meg.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-04-13:
Innledningsvis vil jeg bemerke at politiet gjennom forebyggende og håndhevende virksomhet skal sikre at det er trygt å ferdes alle steder i landet. Kriminaliteten er imidlertid også i større grad grenseoverskridende og organisert. Når det gjelder den grenseoverskridende aktiviteten, utfordrer den evnen til samordnet kriminalitetsbekjempelse også på tvers av landegrensene. I forbindelse med spørsmålet som representanten har stilt, er det blitt tatt kontakt med Politidirektoratet, som bl.a. har opplyst at Østfold og Follo politidistrikt har registrert ca. 10 tilfeller i 2003 og ca. 6 tilfeller i 2004 av den type kriminalitet som er beskrevet i spørsmålet. Kriminaliteten har primært vært knyttet til E6 i Rygge og i Ås kommune. I 2003 og 2004 iverksatte politiet flere tiltak for å forebygge og forhindre denne type kriminalitet. I samarbeid med Statens vegvesen ble det på utsatte steder satt opp skilt som på tysk og engelsk forklarer at man befinner seg i et område der det er fare for slik kriminalitet. I tillegg ble politiets tilstedeværelse langs E6 i det aktuelle området intensivert. I 2005 planlegger politiet å intensivere tilstedeværelsen ytterligere. Det er etablert et eget prosjekt i området som bl.a. retter seg mot denne type kriminalitet. I tillegg er ytterligere forebyggende tiltak som skilting under vurdering. Østfold politidistrikt samarbeider med politiet i Sverige om så vel forebygging som etterforskning i de konkrete sakene.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-04-13:
Det framgår av svaret mitt at jeg tenker i de samme baner som representanten: for det første å kunne forebygge ved at den enkelte borger kan gardere seg selv i form av praktisk kunnskap – representanten og jeg er helt enige om det – og selvfølgelig at borgeren også skal kunne vente at samfunnet stiller opp. Det har jeg gitt utrykk for at samfunnet gjør, og at man er oppmerksom på denne faren. Så er det slik at selv om dette skjer mer i Sverige, er det desto viktigere at det er et samarbeid, som jeg sa i svaret mitt, mellom Østfold politidistrikt og politiet i Sverige. Det er svært viktig. Selv om vi kan si at vi skal være opptatt av straffbare forhold i vårt eget land, er vi når det gjelder grenseoverskridende kriminalitet, avhengig av et slikt på tvers-samarbeid med vårt naboland. Det har vi lagt opp til. Jeg er også enig med representanten i at vi må se på informasjonstiltak. Jeg har merket meg hans synspunkter, og jeg skal ta dem med i egnede sammenhenger. Det er også slik at norsk politi, akkurat som man gjør i Sverige, advarer mot å sove langs E6. Informasjon er nyttig, f.eks.: ikke velg en rasteplass som overnattingssted, ikke ha verdisaker synlig, osv. Vi deler de to hovedlinjene: at dette er et ansvar for borgerne, og at borgerne støttes av et aktivt politi som skjønner at dette kan utvikle seg.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-04-13:
Jeg velger å ta representanten i beste mening, men jeg er verken operativ uteleder eller politimester. Men med det kjennskap jeg f.eks. har til de berørte politidistrikt, og jeg nevnte spesielt Østfold, har politiet der en egen evne til å kunne lytte til det som er politiets utfordringer. I Østfold har politimesteren f.eks. sagt at hele fylket, som er hans ansvar, har grenseutfordringer. De grenseutfordringene beskrives godt av representanten i hans spørsmål til meg. Jeg tror derfor at det lokale politi skjønner dette og ser dette, og de har jo i mange sammenhenger dokumentert at de både skjønner samspillet med befolkningen og kan snakke ordentlig til dem. For min del glemmer jeg ikke den gang vi fortsatt hadde et Halden politidistrikt, hvordan de som var i distriktet, kunne fortelle at straks det skjedde noe, kunne man være sikker på at befolkningen reagerte umiddelbart. Det er en type nærhet mellom grunnplan og politi i grensefylket. Det tror jeg er ganske viktig for å kunne få til den forebyggingen som representanten og jeg er veldig enige om at vi må få til.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2005-04-13:
Jeg har et spørsmål til justisministeren: «En av sommerplagene langs E6 i Bohuslän og Østfold er veipirater som raner camping- og bobilturister som overnatter i dette området. Foran en ny sommersesong frykter man at denne kriminaliteten blusser opp igjen. Dette ødelegger bl.a. for turismen. Hva vil statsråden foreta seg for å forebygge veiran?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2005-04-13:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er fullstendig klar over at problematikken i Østfold har vært langt mindre aktuell enn f.eks. i Bohuslän, der man har hatt et stort antall slike tilfeller. Så vidt jeg vet, rapporterte man i Sverige for 2003 om 160 veiran, og for 2004 om 105, altså en viss nedgang. Sverige har hatt dette tidligere enn Norge, og man har iverksatt tiltak. Det er betryggende å høre at man nå jobber videre med dette også i Norge. Man har innført visse tiltak, man skal utbygge dette videre og øke innsatsen når det gjelder patruljering. Det som er et hovedpoeng her, er at dette skal virke forebyggende, slik at man slipper å utvikle den situasjonen man har i Sverige. Jeg vil også understreke at dette selvfølgelig er et ansvar for den enkelte turist, som må sikre seg med låsesystemer, alarmer osv., men det er også et offentlig ansvar. Det er betryggende å høre at man skal samarbeide med Sverige. Der har man gjort en del andre ting, bl.a. hatt informasjonskampanjer som har slått veldig positivt ut. I og med at dette er en ny kriminalitet i Norge, er det mange som ikke kjenner til det når de kommer til landet. Vil man satse mer på informasjon også på dette området?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2005-04-13:
Jeg takker for tilleggsvaret. Jeg synes det er positivt, og håper at disse løftene og synspunktene følges opp slik at vi ikke får en eksplosjon av veipirater i Østfold og i Norge ellers. Det er også uheldig for turismen. I de få tilfellene vi har hatt, har det vært store negative oppslag internasjonalt, og man tegner et bilde av Norge og Sverige som utrygge turistland. Det er også svært uheldig for turistnæringen. Jeg håper at statsråden og politidistriktene følger dette opp og opprioriterer dette området.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-13:
«De siste års årsberetninger fra utdanningsetaten i Oslo viser at mens elevtallet har steget, har antall lærere blitt kraftig redusert. I 2003 vokste antallet elever med 1 100, samtidig som antall lærerstillinger ble redusert med 154. I 2004 var elevtallsveksten på 1 600 og lærerreduksjonen på 101. Denne utviklingen gir stadig større elevgrupper. Hvordan mener statsråden målet om tilpasset opplæring kan nås, når det blir stadig færre lærere til rådighet for den enkelte elev i undervisningssituasjonen?»
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-13:
Tallene for Oslo er klare. Det er i løpet av to år blitt 2 700 flere elever i Oslo-skolen, og det er blitt 256 færre lærere i Oslo-skolen. Det må nødvendigvis bety at det er blitt mindre tilrettelagt opplæring for hver enkelt elev. For meg står dette fram som en logisk slutning. Det skjer i en høyrestyrt by, men beklageligvis er det slik at veldig mange kommuner rundt i Norge opplever akkurat det samme. Vi har en evaluering, og vi har forskning som viser at vi har en skole i dag som ikke greier å utjevne de sosiale forskjellene vi har i samfunnet. Vi har en skole som ikke greier å gi tilpasset og tilrettelagt opplæring til hver enkelt elev. Statsråden har sagt tidligere – og jeg er veldig enig i det – at den viktigste ressursen i skolen er læreren. Da er mitt spørsmål til statsråden: Er statsråden bekymret for den utviklingen som skjer i Oslo-skolen?
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-13:
Det er mange lærere og elever som ikke kjenner seg igjen i det klasserommet statsråd Clemet beskriver, og heller ikke i den utdanningsstatistikken som hun i dag legger fram, og den hun tidligere har lagt fram. Statistikk kan brukes på mange måter, og den trenger ikke måle det som egentlig skal måles. Det vil jeg hevde i forhold til den type utdanningsstatistikk som statsråden har lagt fram. For det første har vi nå en differensiert struktur. Vi har mange små skoler, udelte og fådelte skoler. I Oslo har man f.eks. veldig mange store skoler i sentrale strøk, og i mange små kommuner har man små, udelte og fådelte skoler. For det andre er deler av spesialundervisningen lagt inn i Clemets tall. Det vil si at en del undervisning som enkeltelever får, og som en hel klasse ikke får, er kommet inn i statistikken. For det tredje er det slik at ser man på fordelingen av gruppestørrelsen, er det 57,3 pst. av elevene som er i grupper med over 17 elever, og nær 20 pst. av elevene er i grupper med over 20 elever. Er statsråd Clemet enig i at det er behov for å gjennomgå måten man ser på statistikken på?
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-13:
Min oppfatning er at Oslo-skolen er i ferd med å bli meget god. Jeg tipper at den må være en av de beste skolene i verden, fordi Norge har et av verdens beste utdanningssystemer, og i Oslo-skolen skjer det fantastisk mye positivt. Akkurat når det gjelder ressursbruken for inneværende år, er den gjennomsnittlige lærertettheten, antall elever pr. lærerårsverk, 12,1 i landet og 12,3 i Oslo. Den gjennomsnittlige gruppestørrelsen er 13,7 i landet og 14,5 i Oslo. Gjennomsnittlig antall kroner brukt pr. elev er vel 64 000 kr i landet og over 83 000 kr i Oslo. Det er riktignok nokså høyt på grunn av en ny føring av husleieutgifter, men også i fjor lå Oslo over landsgjennomsnittet. Så ressursbruken i landet er omtrent den høyeste i verden, og Oslo har også en meget høy ressursbruk, dels høyere enn landet. Dessuten må man også ta i betraktning Skolepakke 2 hvis man vil se på utviklingen i ressursbruken i skolen de senere år, for den innebar jo at hver lærer skulle undervise litt mer, og derfor må man også se på lærertimer. Ja, tilpasset opplæring har vært et ideal i norsk skole siden 1930-tallet. Hvis det bare var ressursbruken som var forklaringen på at vi ikke har fått det til, synes jeg det høres merkelig ut. Vi vet vel fra norsk og internasjonal forskning at det er andre forklaringsfaktorer som er langt viktigere, det dreier seg bl.a. om kompetanse både i lærerutdanningen og i etter- og videreutdanning og alt det vi nå skal gjennomføre i Kunnskapsløftet.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-13:
Jeg må bare presisere at det er ikke noe som heter «Clemets tall». Det vi refererer til i departementet, er offisiell statistikk i Norge, som utarbeides i et samarbeid mellom Statistisk sentralbyrå, som holder en høy kvalitet internasjonalt, og Utdanningsdepartementet, Utdanningsdirektoratet, kommunene osv. Men i tillegg har man i Norge lagt stor vekt på at man også skal ha bred enighet om statistikkgrunnlaget og datagrunnlaget med aktører som f.eks. fagforeningene, særlig Utdanningsforbundet, som er en stor fagforening. For meg er det helt åpenbart at alle slike statistiske miljøer bør arbeide kontinuerlig for å forbedre det statistiske grunnlaget. Men jeg refererer altså til det vi vet. All denne statistikken er i vår tid helt åpen, for vi har etablert et nasjonalt kvalitetsvurderingssystem der det ligger en masse ressursdata om skolene, så enhver kan gå inn og se på nøyaktig den samme statistikken. Jeg har aldri lagt skjul på at det er lokale forskjeller i Norge. Vi har mange små skoler og mange store skoler. Gjennomgående kan man si at de minste skolene er dyrere enn de middels store skolene, og at de største skolene er dyrere enn de middels store skolene.(Presidenten klubber.) Det har ikke så veldig mye å si for gjennomsnittet på landsbasis, men det kan ha mye å si for den enkelte kommune. Også innad i Oslo kommune varierer det. Men vi har lokaldemokrati, så derfor er det opp til kommunene hvorledes de vil finansiere sine skoler. Om det skal være et pengene følger eleven-system eller et annet system, er altså opp til Oslo kommune. (Presidenten klubber.)
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2005-04-13:
Jeg skal gjøre så godt jeg kan. Jeg vil få lov å stille følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Avisen Vårt Land 6. april peker på at Stortingets flertalls uttalte intensjon i bl.a. Innst. S. nr. 114(1997-98) om at alle unge funksjonshemmede som oppholder seg i sykehjem og eldreinstitusjoner, skal være flyttet ut innen 2005 dersom de ønsker det, ikke er blitt fulgt opp. Mange kommuner flytter på nytt unge funksjonshemmede inn i institusjonene. (1997-98) Hvordan vil statsråden sørge for at Stortingets uttalte mål blir fulgt opp og gjennomført snarest, etter at fristen allerede er utløpt?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2005-04-13:
Jeg må få lov til å uttrykke skuffelse over statsrådens svar. Det virker faktisk ikke som han tar situasjonen nok på alvor. Svaret bærer sterkt preg av at man skal se på utviklingen, man følger utviklingen, man viser til toppfinansieringsmodellen som er lagt fram. Et spørsmål er da: Hvor mange har flyttet ut som følge av toppfinansieringsmodellen? Utviklingen går jo i motsatt retning – faktisk er det flere som flytter inn. Statsråden viser også til at fylkesmennene skal følge utviklingen i hver enkelt kommune, og at de skal vurdere hvorvidt brukerne ønsker et annet botilbud eller ikke. Jeg håper at statsråden i oppfølgingen kan være litt mer konkret og svare meg på følgende spørsmål: Hvorfor er ikke Stortingets vedtak og ønsker iverksatt?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2005-04-13:
Jeg ble i hvert fall litt mer fornøyd med svaret som kom nå, men fortsatt svarer ikke statsråden på hvorfor Stortingets ønsker og vedtak ikke er fulgt opp når det gjelder utflyttingen. Én ting er at det vises til en del tiltak som man har iverksatt, men fortsatt er det faktisk slik at det er flere som flytter inn enn som blir flyttet ut. Det er jo et stort problem, og det håper jeg helseministeren ser. I svaret fra helse- og omsorgsministeren ble det vist til Valnesfjord-prosjektet. Men det la Sosial- og helsedirektoratet ned fra nyttår, så det eksisterer faktisk ikke lenger. Ansvaret er bl.a. overført til de fem regionale helseforetakene. Så jeg håper i hvert fall at man blir mer konkret i oppfølgingen denne gangen, og at man påpeker kraftig overfor fylkesmennene at disse personene skal være flyttet ut i løpet av inneværende år – hvis ikke er det i hvert fall sterkt i strid med Stortingets ønsker og vedtak. Jeg regner med at helseministeren er enig i at det er statsråden som er ansvarlig overfor Stortinget, og ikke fylkesmennene.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-04-13:
Arbeidet med å gi yngre, sterkt hjelptrengende som bor i alders- eller sykehjem, et alternativt botilbud, er en prioritert oppgave. Ingen unge personer med nedsatt funksjonsevne bør mot sin vilje bo i institusjon beregnet for eldre beboere. Det er kommunen som har ansvaret for å tilby praktisk eller personlig hjelp til personer som ikke kan dra omsorg for seg selv. Det er videre opp til kommunen å vurdere omfanget av den bistand som bør gis. Sosialdepartementet gjennomførte ved utgangen av 2002 en kartlegging som viste at 125 unge personer med nedsatt funksjonsevne var bosatt i alders- eller sykehjem. Av disse ønsket 63 brukere eller deres pårørende et annet tilbud. Med bakgrunn i kartleggingen ble det i desember 2003, i samarbeid med brukerorganisasjonene, lagt fram en rapport med konkrete tiltak. Blant annet har Valnesfjord Helsesportssenter og Muritunet – Senter for Meistring og Rehabilitering initiert og veiledet de aktuelle kommuner i konkrete utflyttingsprosesser ved bl.a. å fokusere på brukerrettigheter og individuell plan. Fylkesmennene har fulgt opp de aktuelle kommuner for å bidra til at disse utarbeider individuelle planer for den enkelte bruker. Det er i tillegg opprettet en kontaktgruppe med representanter for brukerorganisasjonene, Kommunenes Sentralforbund, Sosial- og helsedirektoratet og departementet. Gruppen skal følge opp utviklingen på området og komme med forslag til nye tiltak. For å følge utviklingen er det utarbeidet et rullerende opplegg for rapportering. Valnesfjord Helsesportssenter gjennomførte en ny kartlegging i 2004. Den viste at det er 132 unge personer med nedsatt funksjonsevne som er bosatt i alders- og sykehjem. Det anslås at mellom 30 og 50 av disse har flyttet inn i et alders- eller sykehjem etter 2002. Gjennom fylkesmennene vil alle kommuner som har unge personer boende i alders- og sykehjem, bli fulgt tett opp. Fylkesmennene vil gjennom dette få oversikt over om brukerne ønsker et annet botilbud, om vedkommende har fått utarbeidet individuell plan, og om det eksisterer plan for utflytting til egnet egen bolig osv. Når det gjelder finansiering av tiltak ute i kommunene, vil jeg nevne toppfinansieringsordningen for ressurskrevende brukere som tildeles kommuner med store utgifter, uavhengig av boform. Denne ordningen ble innført fra 2004 og er en ordning som både er forutsigbar for kommunene og sikrer permanent drift av tiltak. For å hindre at kommunene flytter unge med nedsatt funksjonsevne inn i eldreinstitusjon, er det nødvendig å fokusere på arbeid med kvalitet og holdninger overfor denne brukergruppen både i det kommunale tjenesteapparatet og innenfor spesialisthelsetjenesten. Satsing på kvalitetsutvikling i de kommunale helse- og sosialtjenester vil etter mitt syn bidra til å gi disse brukerne et individuelt tilpasset tjenestetilbud.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-04-13:
Representantens tilleggsspørsmål innehar en påstand som etter mitt skjønn ikke er riktig. Det er ikke riktig at det ikke er iverksatt tiltak. Jeg har nettopp listet opp alle de tiltakene vi har iverksatt, med alle de kontaktgruppene som er organisert, og det samarbeidet som vi har med direktoratet, med departementet, med fylkesmennene, med kommunene og med brukerorganisasjonene. Så viser det seg altså at til tross for det intense arbeidet som har vært gjennomført – halvparten av de 125 man hadde kartlagt, er kommet ut – har likevel en del kommet inn. For en del innebærer det et kortere opphold. For noen har det vært av mer permanent art. Det betyr da at kommunene av forskjellige grunner, både av gode og dårlige, men antakeligvis flest dårlige, ikke har gjennomført de tiltak som i et samarbeid er bestemt skal gjennomføres. På bakgrunn av de faktiske forhold som nå foreligger, er det helt naturlig for meg å ta fornyet kontakt med fylkesmennene om denne problemstillingen. Det har jeg tenkt å gjøre i et møte jeg skal ha med dem kl. 14 i dag.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-04-13:
Det siste er jeg helt enig i. Så vidt jeg har skjønt av statsforfatningsretten, er det slik at det bare er statsråder som er ansvarlige overfor Stortinget. Det er jo ikke det som diskuteres. Så har Stortinget også operasjonalisert den utflyttingen og lagt ansvaret for gjennomføringen av den til kommunene, som har ansvaret for eldreomsorgen. Vi skal bistå faglig. Den faglige bistanden som tidligere ble gjort fra bl.a. Valnesfjord, er nå overført til de regionale helseforetak. Den faglige biten er nøyaktig den samme. Det som er helt tydelig, er at det er enkelte kommuner som av varierende årsaker ikke har greid dette, til tross for den tette oppfølgingen. Men som jeg sier, mitt handlingsrom er en fornyet kontakt med fylkesmennene for på nytt å ta en gjennomgang og se til at de som ønsker å flytte ut, får det, men vi må huske at halvparten av de 125 som var i institusjon, ikke hadde et ønske om dette, slik det fremgikk av det grunnlaget Stortinget hadde til behandling.