Per-Kristian Foss (Høyre), 2003-05-08:
Jeg er meget takknemlig for sitatet av Kåre Willoch som representanten Enoksen her hitsatte. Dette er et arbeid som pågår internasjonalt, mest effektivt i regi av EU. Det arbeidet støtter Norge. EU arbeider aktivt for bl.a. å unngå en del ekstreme utslag av ønsket om gjennom skatteregler å tiltrekke seg virksomhet fra andre EU-land. Det har hittil gitt betydelig effekt. Vi kan vel ikke legge skjul på at det største problemet i denne sammenheng er EFTA-landet og utenforlandet Sveits, som meget motstrebende har gått med på enkelte regler for å lempe på de diskresjonære bestemmelser om bankinnskudd i Sveits – for å si det forsiktig, men jeg tror i et korrekt språk. Det har skjedd enkelte lempinger, og de tendenser til skatteparadistenkning som har vært innenfor enkelte EU-land, Danmark, Storbritannia, Luxemburg med flere, er i betydelig grad nå strammet inn gjennom felles vedtak. Det er et arbeid som er meget viktig. Siden vi først er inne på EU, må vi kunne si at det er vel og bra å stå fast på standpunktet fra 1994 og eventuelt tidligere, men man må vel si at det har vært litt ulik trend i de to standpunktene. Det synes som om ønsket om EU-medlemskap i Europa etter hvert har vunnet økende tilslutning, for å si det forsiktig, mens ønsket internasjonalt og i Europa om å ha særlige nasjonale bestemmelser for verdipapirmarkedet, ikke synes å være en trend – snarere tvert imot. Men det er én ting som går igjen i synspunktet fra SV og Senterpartiet, og det er et ønske om at Norge skal ha andre og strengere bestemmelser for verdipapirmarkedet enn resten av Europa og resten av verden. Det har som konsekvens at kapitaltilgangen i Norge blir vanskeligere for norske bedrifter. Det er noe flertallet ikke vil være med på å gi sin tilslutning til, og det er jeg meget glad for. Overgangsbestemmelsene i reglene om skattemessig inn- og utflytting slik komiteen har foreslått, skjer i forståelse med departementet. Vi har også foreslått det i et brev til komiteen, som bad om dette. Jeg synes det er en meget god ordning man her har funnet frem til. Jeg er også takknemlig for at det er et bredt flertall som slutter seg til alle de regler som foreslås for skattemessig inn- og utflytting. Saksordføreren har redegjort i detalj for dette. Det kan gis et inntrykk av at reglene er kompliserte, og det er de i og for seg. Nå kan man si at dette er bestemmelser som ikke akkurat folkeflertallet får et daglig forhold til, og det skal vi være glad for. Men fordelen med de kompliserte bestemmelsene er jo at de skal være klarere og gi uttrykk for mindre skjønn. Det kan til dels dreie seg om store beløp. Enkeltsaker som har vært skjønnsmessig behandlet etter de gamle reglene, har vært betydelig mediemessig omtalt, så slik sett dreier det seg ikke bare om store beløp for staten, men det er også et spørsmål om rettferdighet i behandling av borgerne i henhold til skattelovene. Det er også en viktig side ved det. Men andre ord: Det blir mindre skjønn og klarere regler med dette opplegget. La meg bare kommentere et par spørsmål. Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet viser til at kravet om maksimum 61 dager i riket er strengere enn dagens regler for skattefritak ved midlertidig opphold på minst ett år i utlandet. Her er reglene at skatteyter i snitt kan oppholde seg i Norge i seks dager for hver hele måned som oppholdet varer, 72 dager pr. år, uten at skattefritaket opphører. For å unngå den forvirring som kan bli skapt ved at det opereres med for mange ulike frister, foreslår disse medlemmene at maks opphold også her blir satt til 72 dager. Ettårsregelen har imidlertid et helt annet formål enn reglene om opphør av skattemessig bosted. Ettårsregelen er ment å bidra til å legge forholdene til rette for norsk næringslivs virksomhet i utlandet. I motsetning til det som gjelder for emigrasjon, innebærer den såkalte ettårsregelen at en persons skattemessige bosted i Norge består selv om det gis skattefritak for lønnsinntekten. Utenlandsoppholdet er midlertidig, i motsetning til det varige utenlandsoppholdet som en emigrasjon innebærer. De personer som benytter denne regelen, vil derfor ofte ha sin nærmeste familie i Norge under utenlandsoppholdet. Det er rimelig at de personene som omfattes av ettårsregelen, og som tross alt er skattemessig bosatt i Norge, tillates et noe lengre opphold i Norge enn personer som skal emigrere, og som presumptivt skal ha avbrutt sitt forhold til Norge. Når det gjelder en annen dissens fra Fremskrittspartiet, har jeg lyst til å understreke at det er et sterkt behov for å føre en viss kontroll med at personer virkelig bryter sin tilknytning til Norge i tiden etter at påstanden om emigrasjon er fremsatt. Sammenlignet med dagens regler, og med øvrige europeiske land, er en etterfølgende kontroll i tre år etter utflyttingen relativt sett en kort periode. Hvis perioden gjøres enda kortere, slik medlemmene fra Fremskrittspartiet i komiteen foreslår, vil dette kunne føre til en betydelig uthuling av det norske skattegrunnlaget.