trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-28:
SV og Arbeiderpartiet er stort sett enige om de fleste endringsforslagene som ligger i lovteksten. Men på ett område skiller vi lag, og det gjelder gratisprinsippet. Vi har behov for og ønske om en sterkere og klarere presisering av at høyere utdanning er gratis og skal være gratis. Vi ønsker også at Stortinget senere skal gå nærmere inn på dette området, gå inn i disse gråsonene, og trekke opp grensene tydeligere. Arbeiderpartiet har nå fått flertall, sammen med regjeringspartiene, for at det skal være gratis, men samtidig legger de opp til at dagens ordning skal fortsette. Og vi vet at i dagens ordning er det etablert ganske mange betalingsordninger, bl.a. på nettet. Da er mitt spørsmål til Vidar Bjørnstad: Antar Vidar Bjørnstad og Arbeiderpartiet at vi med det prinsippet som nå blir vedtatt, vil få en utvidelse, at det vil bli flere tilbud som institusjonene kan ta betaling for i tida framover, og at dagens ordning skal fortsette ved at det er gitt en åpning for egenbetaling?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-28:
Jeg føler meg ikke helt trygg på at Søren Fredrik Voie helt har forstått det som er innstillingen fra komiteen. I sitt hovedinnlegg snakket han om at dagens ordning kan videreføres når det gjelder ledelsesstruktur, og nå sier han også noe av det samme. Det må ikke være noen tvil om at det som Odelstinget vedtar i dag, er at vi fører videre dagens styringsmodell, og så åpner vi for at det kan gjøres endringer. Det er modellen, og det er viktig at Høyre, når de etter hvert kom inn og støttet dette forslaget, forstår det iallfall. Det må være en betingelse for å gå videre. Men mitt spørsmål til Søren Fredrik Voie gjelder gratisprinsippet. Høyre står sammen med Arbeiderpartiet om å føre videre dagens ordning når det gjelder gratisprinsippet. Da er mitt spørsmål til Søren Fredrik Voie: Oppfatter han det på samme måten som jeg oppfatter Vidar Bjørnstad i svaret på tilsvarende spørsmål fra meg, at dagens ordning innebærer at vi kan få en utvidelse av betalte studier? Når det etablerte system med betaling og dagens ordning skal føres videre, kan vi få en utvidelse, slik at det nå blir anledning til å ta betalt for flere studier? Oppfatter han det på samme måten, eller gjør han ikke det? Det er viktig at han avkrefter eller bekrefter det.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-28:
Våre universiteter og høyskoler er de tyngste kompetansemiljøene vi har rundt om i landet, regionalt osv. Vi har sagt flere ganger at høyskolene skal være regionale utviklingsaktører og ha et ansvar i forhold til næringsutvikling i den regionen de er plassert. Fremskrittspartiet har ved flere anledninger sagt at den rollen skal ikke høyskolene ha. Høyskolene skal ikke være regionale utviklingsaktører. De gjentar det nå igjen, at denne rollen skal ikke høyskolene ha. De skal ikke være regionale utviklingsaktører «knyttet til verdiskaping og næringsutvikling», som de skriver i innstillingen. Jeg har undret meg litt over hvorfor Fremskrittspartiet har et slikt behov for å understreke at høyskolene, de tyngste kompetansemiljøene vi har rundt om i Norges land, ikke skal ha et ansvar i forhold til det næringslivet som er der, og i forhold til utdanning, forskning osv. Hva er begrunnelsen for at en ønsker å endre høyskolenes rolle som utviklingsaktør?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-28:
Nå bruker ikke jeg ordet «kallelse». Det er vel heller noe man helst bruker i en del andre sammenhenger, og ikke knyttet til høyere utdanning. Det vi har sagt, er at institusjonene må ha mulighet til å tilsette i eksempelvis toårsstillinger, dvs. små stillinger, uten at de stillingene blir lyst ledige. Poenget er jo åpenbart, vil jeg tro, for de fleste – unntatt Arbeiderpartiet – at en høyskole, en utdanningsinstitusjon som har behov for å tiltrekke seg en kompetanse, som har behov for én bestemt kompetanse for å kunne ha et utdanningstilbud, eksempelvis på Nesna eller hvor det måtte være, må få muligheten til å trekke til seg de personene eller den personen som har denne kompetansen, slik at de har muligheten til å ha dette tilbudet. Det er små stillinger, bistillinger, vi her snakker om, og vi må ikke sette en stopp for at institusjonene skal ha mulighet til å rekruttere på den måten. I seg selv trenger det ikke å være noe galt, om det blir en kvinne eller en mann, de har jo muligheten til å rekruttere både kvinner og menn. Beklageligvis er det jo flest(presidenten klubber) menn innenfor de stillingene, så det blir nok oftest flest menn som blir rekruttert.(Presidenten klubber igjen.) Men det er først og fremst en faglig sak vi snakker om. Takk, president! (presidenten klubber) (Presidenten klubber igjen.)
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-28:
Det det dreier seg om, er jo spørsmålet om opprettelse og nedleggelse av studietilbud. Til og med på bachelor-nivå er det institusjonene som avgjør om de skal opprette eller nedlegge et utdanningstilbud, hvis institusjonen er akkreditert. Vi har satt grensen ved bachelor og sagt at når det gjelder mastergradsutdanninger, må høyskolene ha godkjenning for det – de har ikke selv muligheten til å opprette og nedlegge utdanningstilbud på det nivået. Så kan man godt si at det er riktig å trekke grensen mellom bachelor og master, og det har vi vært med på. Men så sier vi likevel at kunsthøyskolene er så spesielle – det er jo små miljøer vi snakker om, og kompetansen sitter rundt omkring på disse institusjonene – at for å opprettholde og få i gang mastergradsprogrammer innenfor disse områdene skal de selv få lov til å vedta å opprette mastergrad på kunsthøyskolene.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-28:
Når det gjelder struktur- og ledelsesmodell, fører vi videre det som er dagens hovedmodell, dvs. at lederen, rektor, er valgt blant institusjonens ansatte, studenter osv. Så har vi vært med på å åpne for at man kan ha en annen modell, ved 2/3 flertall. Det var et kompromiss som vi gjorde. Men i og med at hovedmodellen er ført videre, føler jeg at det er godt i samsvar med det vi har i vårt program, og det som det er viktig for oss å understreke. Så til de private institusjonene. Det er ganske utrolig at vi bruker så mye tid på de private institusjoner her, når de aller fleste institusjonene er offentlige institusjoner. Det er jo egentlig dem vi burde være opptatt av. Det er jo de som utgjør massen av utdanningsinstitusjoner. Vi må legge til rette for at de får det best mulig. Likevel holder en på – opp igjen og opp igjen – å snakke om de private. Vi lanserte jo en idé tidligere om en kontraktsfinansiering. Det har vi ikke fått til. Men vi er opptatt av å sikre økonomien til de offentlige institusjonene.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-28:
For oss er dette faktisk viktig – og så kan vi selvsagt diskutere realisme. Jeg velger likevel å tro at de aller fleste institusjonene arbeider seriøst og skikkelig med å legge til rette det fysiske miljøet for funksjonshemmede, og også legge til rette eksamen og alt det andre de skal. Vi synes det også er rimelig at det vi ønsker å få til – vårt ideal – også blir materialisert gjennom selve lovteksten. Derfor er det vi foreslår, i motsetning til resten, de andre partiene, å ta bort «så langt som mulig», men si at det skal legges til rette for funksjonshemmede. Det skal være full tilgang for funksjonshemmede til de ulike lokalitetene og til de ulike institusjonene. Jeg synes at vi bør ha det som et mål. Hvis vi har dette som et mål, bør vi også klare å felle det ned i selve lovteksten.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-28:
Da jeg hørte innlegget fra Arne Lyngstad, fikk jeg inntrykk av at vi står foran et paradigmeskifte når det gjelder private institusjoners muligheter. Jeg har så langt oppfattet de fleste private høyskolene som faglig bra institusjoner – jeg sier de fleste, jeg sier ikke alle – og jeg ser derfor ikke dette paradigmeskiftet som nå skal komme. Dette med likebehandling brukte Lyngstad også ganske mye tid på. SV har en merknad sammen med Arbeiderpartiet og Senterpartiet om offentlighetsloven og forvaltningsloven inn mot private institusjoner. Dette er institusjoner som i stor grad er finansiert av det offentlige. Det varierer jo litt, noen er nesten 100 pst. finansiert, og så er det noen som er langt nede, men de er i alle fall i stor grad offentlig finansiert. Vi mener at offentlighetslovens og forvaltningslovens regler bør gjelde for disse institusjonene som er så tungt finansiert av det offentlige. Hvorfor vil ikke Kristelig Folkeparti være med på å understreke akkurat det?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-28:
Det var et interessant innlegg på den måten at statsråden tar til etterretning at en enstemmig komite nå har sagt at vi skal ha en annen ledelsesstruktur enn det som statsråden foreslår. Og så bruker hun mesteparten av resten av innlegget til å polemisere mot det som flertallet representerer, og forsvare sin opprinnelige modell. Det synes jeg var litt interessant. Mitt spørsmål til statsråden går på enhetlig ledelse. Jeg nevnte også i mitt innlegg dette med enhetlig ledelse. Et av argumentene hennes mot den gamle modellen, det som nå blir vedtatt som hovedmodell, har vært at den ikke er enhetlig nok. Mener statsråden at den modellen som vi nå vedtar, kan fungere enhetlig? Bare slik at hun får presisert det. Så et spørsmål som går på forskning. Komiteens flertall understreker at 50 pst. av tiden for vitenskapelig personell skal brukes til forskning, og at dagens ordning skal fortsette. På hvilken måte vil statsråden følge dette opp i forhold til institusjonene, slik at dette blir presisert og håndtert på en skikkelig måte?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-02-28:
Det gjelder to ting. Det ene er hva Arbeiderpartiet faktisk sier i sitt program om private aktører: «Private aktører er viktige og nødvendige i tillegg til offentlig høyere utdanning.» Da er mitt spørsmål: Hva slags prinsipp er det man bruker i utmålingen av midler? Er det tilfeldighetenes prinsipp? Er det den politiske synsings prinsipp? I hvilken retning beveger man seg i forhold til disse to mulige prinsippene? Er det slik at de private aktørene går mot magrere tider hvis Arbeiderpartiet får styre? Eller er det slik at de vil få en rimelig økning som gjør dem i stand til å være et viktig og nødvendig tillegg til offentlig høyere utdanning? Så veldig kjapt: Arbeiderpartiet sier også at de vil gi utdanningsinstitusjonene et sterkere selvstyre. Er det ikke et godt selvstyre om man lar styrene selv velge sin styreleder, dersom de velger den løsningen at de ansetter rektor?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-02-28:
Jeg synes faktisk at representanten Voie kunne tatt sterkere i, når man i Høyres program kan lese: «Universiteter og høyskoler må sikres uavhengighet av politiske myndigheter ved at de blir selvstendige juridiske enheter, med frihet til å velge styresammensetning og organisasjonsmodell.» Nå må jo Høyre være jublende tilfreds med at de gjennom komitebehandling faktisk har fått en løsning som er langt nærmere Høyres program enn det innstillingen startet med fra den regjeringen som også Høyre er med i. Så jeg vil gjerne få bekreftet fra representanten Voie at han er fornøyd med å havne nærmere sin egen programformulering knyttet til bl.a. dette med ledelsesform. Høyre sier også noe om at de ser på private institusjoner som likeverdige med de offentlige. Men det som er litt skuffende og litt underlig, er at man ikke benytter anledningen, nå når vi samler oss om en felles lov for alle institusjoner uansett eierskap, til å få på plass et prinsipp om likebehandling også når det gjelder økonomien i alle institusjonene. Jeg etterlyser det fra Høyre.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-02-28:
Vi ønsker gode ansatte med gode faglige kvalifikasjoner, uten å skule til kjønn. Men jeg skal være imøtekommende på ett område og si at en av grunnene til at vi ønsker forhold knyttet til lang tids bruk av midlertidighet tilbake for ny vurdering, nettopp er at vi vil se på en del av de betraktninger som er lagt frem i forbindelse med at man kanskje bør knappe inn på dette. Der er jo en av betraktningene at det ikke virker rekrutterende for kvinnelig arbeidskraft. Det er noe som vi vil vurdere når vi skal se på om det er nødvendig å ha spesielle bestemmelser i universitets- og høyskoleloven knyttet til midlertidig ansettelse eller ikke.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-02-28:
Først til denne politiske vandringen. Der kunne man jo kanskje følge godt med på hvor Høyre og regjeringspartiene vandrer, for de vandrer vitterlig fra den ene til den andre ytterfløyen når det gjelder å søke allianser. Jeg skal la være å vise til saken om trosopplæring. Så til spørsmålet om ledelsesmodell. Der er det et poeng for oss at vi vil gi institusjonene valgfrihet istedenfor å gjøre som Høyre i regjering valgte å gjøre, nemlig å tre én spesifikk modell ned over hele sektoren og si at denne modellen, mine venner, skal dere bruke uansett hvor store dere er. Hva dere enn driver med, skal dere bruke én modell. Det har ikke vi i Fremskrittspartiet noen tro på. Det er heller ikke i tråd med vår politikk. Det som har undret oss, er at det kunne være i tråd med Høyres politikk. Derfor brukte jeg min replikk til representanten Voie til å minne om Høyres programformulering om akkurat valg av ledelsesmodell, og jeg kan glede meg sammen med Høyre over at Høyre er kommet nærmere sin egen programformulering med det arbeidet komiteen har gjort i saken.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-02-28:
Hvem som endrer høyskolenes rolle, kan man jo diskutere. Vi har oppfattet at de har en rolle som utdannere, altså en utdanningsoppgave. Den vil vi konsentrere oss om, og den vil vi rendyrke. Men det er helt riktig, som representanten fra SV peker på, at vi ikke ser det som en oppgave for høyskolene å være distriktsutbyggere. Vi ser det slik at de har en oppgave som utdanningsinstitusjon.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-02-28:
Når det gjelder grunnutdanningen, er det helt riktig, som representanten fra Kristelig Folkeparti sier, at det fortsatt er slik at de frittstående skolene bare får 85 pst. av det de offentlig eide skolene får. Det er en skjevhet som vi gjerne vil bli kvitt. Vi trodde faktisk at Kristelig Folkeparti var enig i det og delte vår bestrebelse for å bli kvitt den forskjellsbehandlingen. Vi ønsker det samme prinsippet for høyere utdanning. Vi ønsker det samme prinsippet gjennomført for utdanninger som er offentlig godkjent. Det offentlige skal ha et finansieringsansvar som muliggjør valgfriheten for studenten, uten at det skal være omfattende egenandeler, slik vi til dels finner i privat sektor innenfor høyere utdanning i dag.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-02-28:
Institusjonenes styrer har et generelt ansvar i henhold til gjeldende lover og regler. I tillegg er det etablert, gledelig nok, et tilsyn knyttet til studentenes læringsmiljø, hvor Arbeidstilsynet nå heldigvis er kommet inn, slik Fremskrittspartiet har tatt til orde for i lang tid. Det ble altså løsningen til slutt, at Arbeidstilsynet har fått oppgaven med å passe på studentenes læringsmiljø. Vi har også på dette området tiltro til institusjonenes styrer, at de bestreber seg på å legge forholdene godt til rette for at alle studenter kan få god og tilstrekkelig adgang til den enkelte institusjon, uten at vi behøver å ha en lang rekke merknader knyttet til enkelte forhold.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-02-28:
Representanten Reikvam har flere ganger understreket at utgangspunktet riktignok er dagens modell, men at det er full anledning til å velge en annen. I forhold til SVs program, hvor det heter at de vil «arbeide for at høgskoler og universiteter ikke skal endre organisatorisk status», er vel muligens partiet litt skjevt. Eller er det slik at vi står overfor et nytt område hvor SV da faktisk skaper sitt eget partiprogram? I forhold til de private aktørene, altså de private høyskolene, må det jo være mulig å få en viss form for avklaring også fra representanten Reikvam fra SV. Igjen viser jeg til SVs program, hvor det står: «Alle skal ha mulighet til å studere ved universitets- og høgskoler.» Gjelder den muligheten bare for offentlig eide utdanningsinstitusjoner? Og er det slik at de som er så syndige at de velger private tilbydere, må klare seg som best de kan selv, også når det gjelder penger?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-02-28:
Jeg har også merket meg uttalelsen fra regjeringspartiene som representanten Bjørnstad refererte til, og har tolket den som uttrykk for at det bør være en balanse i denne sektoren mellom offentlig eide og privat eide institusjoner. I den forbindelse går hovedpoenget i min replikk til representanten fra Kristelig Folkeparti på den smule forbauselse det har vekket at de, i likhet med Høyre, i denne høytidsstemte stunden, hvor vi altså samler alle institusjonene innenfor høyere utdanning i et felles lovverk, ikke er mer opptatt av å presisere og understreke et felles prinsipp om likebehandling når det gjelder finansieringen. Flere av de private høyskolene gir også et tilbud som ikke dekkes av andre utdanningsinstitusjoner, sier Kristelig Folkeparti i sitt program, og det er derfor viktig at private høyskoler får rammevilkår som gjør dem levedyktige. Men vi sier altså ikke noe annet til disse viktige institusjonene enn at de får klare seg fra det ene budsjettet til det andre. Hvorfor får vi ikke en bedre prinsippavklaring fra Kristelig Folkeparti?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-02-28:
Nå gav representanten Meltveit Kleppa for så vidt en viss avklaring selv for det man ikke klarer å finne i Senterpartiets eget program, nemlig en omtale av private høyskoler. Men vi fikk nå vite at det er et verdifullt tillegg. Men er det så verdifullt at det også får noen offentlige penger med? Det er det interessant å og få et signal om fra det sosialistiske partiet Senterpartiet, dersom de skulle havne i en maktposisjon som gjør at de kan få innflytelse over pengestrømmen også til private utdanningsinstitusjoner. Senterpartiet kjemper sammen med SV for gratisprinsippet, og bra er det. Er det for Senterpartiet et gratisprinsipp som bare skal gjelde dersom studenten velger en offentlig eid institusjon? Eller skal man ta hensyn til at gratisprinsippet også skal gjelde inn i andre institusjoner, eid av andre enn det offentlige?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-02-28:
Et spørsmål om dette med midlertidighet og åremål. Der forsøkte statsråden, slik jeg oppfattet det, nærmest å bagatellisere denne ekstrarunden og sa at dette ville komme som en ekspedisjonssak likevel. Jeg har lyst til å minne om at de partiene som støtter punkt B i den endelige innstillingen, viser betydelig skepsis til omfattende midlertidighet og omfattende bruk av åremål. Jeg har også lyst til å vise til at det som er avlest og fremvist i den odelstingsproposisjonen som nettopp er kommet om arbeidsmiljøloven, dreier seg om kortsiktige, midlertidige forhold av inntil 12 måneders varighet. Det er betydelig distanse mellom 12 måneder og 12 år. Det kunne vært kjekt om statsråden kunne oppsummere veldig kort hva som er de vesentlige grunnene til at man må lovfeste så lang midlertidighet i loven som angår så mange andre forhold for utdanningsinstitusjonene – hvorfor man velger å gjøre det her og ikke lar det ligge inne i den generelle lovgivningen for forhold knyttet til det å være ansatt.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-02-28:
Senterpartiet ynskjer òg å utfordra Arbeidarpartiet på det dei her er med på å seia om gratisprinsippet, altså eit prinsipp som legg til grunn at høgare utdanning skal vera gratis. Det er jo slik at når ein i dag føreslår vidareføring av dagens praksis, betyr det vidareføring av ein svært ulik praksis. Når ein i dag faktisk bekreftar det, kan det innebera ytterlegare ulik praksis utover det vi ser i dag. Det gjeld både betalingssatsar og sjølvsagt òg dei ulike tilboda som er. Er det slik at Arbeidarpartiet ikkje har forståing for den store betydinga eit desentralisert utdanningstilbod, eit tilbod basert på fjernundervising, i praksis har, og den store betydinga det vil ha, dersom dette er gratis, at ein då faktisk kunne opna for at langt fleire tok høgare utdanning?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-02-28:
Eg har lyst til berre fyrst å seia at sjølv om Søren Fredrik Voie kallar det som i dag blir vedteke når det gjeld valfridom om styringsmodell, ein detalj, blir det faktisk oppfatta som langt viktigare for dei det gjeld. Men så til spørsmålet mitt, og det gjeld likestilling. For ein som ikkje er i utdanningskomiteen til vanleg, er det svært interessant å lesa den breie fleirtalsmerknaden som skildrar dagens status, altså dei store forskjellane som er når kvinner utgjer berre 16 pst. av alle professorar, og når menn er i fleirtal òg når det gjeld andre vitskaplege stillingar. Og som komiteen påpeiker, det er tap av verdifull kompetanse og erfaring som skjer når rekrutteringa er så skeiv. Kva i all verda er det som gjer at Høgre ikkje kan vera med på ei lovfesting? Har dei tenkt å følgja opp eit slikt prinsipp òg på andre område? Fordi institusjonane har ein plan i dag, skal ein ikkje lovfesta det?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-02-28:
Eit viktig arbeid for å sikra fleire høgare utdanning er betre tilrettelegging for funksjonshemma på dei ulike institusjonane. Framstegspartiet plar ofte profilera seg som eit parti som ynskjer meir tilrettelegging og betre forhold for funksjonshemma. I innstillinga står det etter vårt syn ein oppsiktsvekkjande merknad om at det er viktig å leggja til rette for den enkelte. Men Framstegspartiet kan altså ikkje vera med på ein merknad frå Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet som understrekar kor viktig det er å følgja opp handlingsplanen for funksjonshemma når det gjeld retningslinjer, i samarbeid med dei funksjonshemma sine organisasjonar. Kvifor denne tilbakelente haldninga?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-02-28:
SV er til liks med Senterpartiet oppteke av universell utforming av dei ulike utdanningsinstitusjonane. Eg oppfattar det slik at det er eit fleirtal her som viser tilbake til handlingsplanen for funksjonshemma, og så gir Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet ei nærare rettleiing om korleis ein kan komma lenger med å følgja opp det forslaget til lov som her ligg føre. SV går mykje lenger enn alle andre her, fordi ein vil stryka uttrykket «så langt det er mulig». Mitt spørsmål vil då vera: Kva realisme er det på dette tidspunktet i å stryka desse orda, når ein veit at det står att så forferdeleg mykje før ein verkeleg kan realisera lova her?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-02-28:
Eg har to spørsmål til Kristeleg Folkeparti. Det eine gjeld funksjonshemma og situasjonen når det gjeld tilgjengelegheit. Kva er det som gjer at Kristeleg Folkeparti ikkje kan vera med på ein merknad om at departementet her bør følgja opp med retningslinjer i forhold til handlingsplanen i samarbeid med dei funksjonshemma sine eigne organisasjonar? Det ville jo verkeleg ha medført at den paragrafen som omtaler tilgjengelegheit, ville ha fått ei langt betre oppfølging. Det andre spørsmålet gjeld likestilling og lovfesting av ein eigen plan. Er Arne Lyngstad einig med Søren Voie i at det å lovfesta eigne planar vil vera å påtvinga institusjonane noko, eller ser Lyngstad at det faktisk òg kunne stimulera til ytterlegare innsats?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-02-28:
Det er nok rett å seia at når det gjeld Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet, er privat høgre utdanning eit felt der vi har ulik vektlegging. Det kjem fram både i forhold til betydinga av privat utdanning og i forhold til tilsetjingsfridom. Vi står saman alle tre om at offentleg eige av sentrale utdanningsinstitusjonar er eit viktig prinsipp. Eg er overraska over at Kristeleg Folkeparti har gått vekk frå det. Når det gjeld tilsetjingsfridom, synest Senterpartiet at det er viktig å vareta den eigenarten og det verdigrunnlaget som den enkelte institusjonen har. Men lat meg òg minna om at det er like viktig at institusjonane ikkje tøyer denne fridomen til å gjelda stillingar som ikkje har læreansvar.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-02-28:
Eg er overraska over at representanten Sortevik ikkje har fått tak i Senterpartiet sitt syn når det gjeld privat høgre utdanning. Det kan han finna i innstillinga. Der vil han sjå den sorteringa vi gjer når det gjeld betyding, han vil sjå at vi faktisk seier at vi synest private institusjonar er eit viktig supplement, og han vil sjå at vi legg stor vekt på lik tilgjengelegheit til ulike typar utdanning. Vi sorterer mellom kommersielle aktørar på dette feltet og dei mange institusjonane vi meiner er særs viktige verdimessige og faglege supplement. Difor er det òg slik at vi innanfor dette gratisprinsippet har sagt at her er det visse sider som skal avklarast nærare for å få det heilt på plass.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-02-28:
26 jenter frå fem kommunar i Rogaland fekk i juni si godkjenning som sjukepleiarar gjennom Høgskulen Stord Haugesund. Felles for alle 26 var ufaglærd praksis som gav formell kompetanse på grunn av desentralisert undervisning. Høgskulen hadde god erfaring med dette forsøket, men manglande finansiering og endring i finansieringssystemet for høgskulane gjer at tilbodet ikkje blir vidareført, trass i stor interesse. Dette er eitt av mange eksempel på at langt fleire kunne ha fått ei fagleg utdanning, tilført kompetanse til seg sjølve og samfunnet, om høgare utdanning hadde vore meir tilgjengeleg, praktisk og økonomisk. Kvifor så klår sortering mellom utdanning på studiestaden og andre utdanningstilbod? Kvifor går ikkje Regjeringa heller for eit utvida gratisprinsipp?
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2005-02-28:
For det første har jeg lyst til å understreke at Ryssdal-utvalgets innstilling var resultatet av en uavhengig offentlig utredning og følgelig ikke var et politisk klarert dokument, verken fra Regjeringen eller fra noen andre politiske partier, så det får stå for Ryssdal-utvalgets faglige innspill. Når det gjelder hovedspørsmålet, om vi fra Høyres side er innstilt på å legge det som nå er et bredt kompromiss, og som har tilslutning fra et bredt flertall i Stortinget, til grunn for vår politikk i kommende år, er svaret på det ja. Vi har fått til en kompromissløsning i Stortinget som med et bitte lite unntak er helt i tråd med det Regjeringen har lagt fram. Unntaket er at det nå blir valgfrihet for institusjonene når det gjelder styringsform, og det er også helt i tråd med både det representanten Voie har argumentert for, og det Høyre har stått for tidligere.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2005-02-28:
Jeg finner igjen grunnlag for å understreke at det forslag som det nå er bred politisk enighet om, og som Stortinget kommer til å vedta, er helt i tråd med det som Regjeringen har framlagt, med den lille åpningen som er tilføyd fra flertallet, at det nå er valgfrihet i forhold til å kunne velge både styresammensetning og styreform, som representanten Sortevik viste til. Når det gjelder økonomisk likebehandling av private høyskoler og de offentlige institusjonene, er det selvfølgelig en målsetting som Høyre står fast ved, og som vi vil jobbe for framover. Men der er vi altså, så lenge vi ikke har 100 pst. flertall – nei, det trenger vi ikke å ha, men så lenge vi ikke har absolutt flertall på Stortinget – helt avhengig av de gode samarbeidspartnerne for å få dette til i de årlige budsjettforhandlinger, og da kan jo representanten Sortevik, som en god forhandlingspartner, forhåpentligvis, i kommende år framover, også bidra til at vi får dette på plass på en enda bedre måte.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2005-02-28:
Jeg registrerer at representanten Reikvam snur min argumentasjon 100 pst. og kommer fram til samme resultat. La oss nå være enige om at resultatet er det samme. Det innføres nå en valgfrihet som gjør at institusjonene selv kan velge mellom dagens modell og Regjeringens foreslåtte modell. Gratisprinsippet: Selvfølgelig, når vi sier at dagens system skal videreføres, betyr det også at det kan videreutvikles nye tilbud. Det er nettopp det som gir mangfoldet i utdanningssamfunnet, at det stadig er kreative folk der ute som finner på nye løsninger, som finner på nye tilbudsformer, som finner på nye måter å distribuere utdanning på, og som gjør at høyere utdanning også når fram til stadig nye grupper i dette landet, enten denne utdanningen skjer på arbeidsplassen, i hjemmet, gjennom nettbasert undervisning, gjennom studiegrupper eller hva det skal være. Så svaret på spørsmålet er ja, jeg håper våre institusjoner stadig vekk greier å utvikle nye tilbud som gjør at vi når fram med utdanning til stadig flere.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2005-02-28:
Det foregår et utstrakt likestillingsarbeid ved alle våre høyere læresteder. Det utarbeides konkrete handlingsplaner for likestilling for alle personalkategorier, fra teknisk personale til vitenskapelig personale på høyeste nivå. Samtidig er det viktig, tror jeg, også for Senterpartiet, å erkjenne at innenfor forskning og utviklingsarbeid er det en del internasjonale kritierier som skal følges. Det er viktig at vi rekrutterer de som har vitenskapelig kompetanse og forskerkompetanse til de beste toppstillingene til enhver tid. Når det er kvinner som fyller disse kravene, er det ingen tvil om at de blir prioritert på våre høyere læresteder. Vi ser heldigvis at det er en god og positiv utvikling på gang på dette området. På en del av våre høyere læresteder og studier er det faktisk slik i dag at kvinner er i flertall. Det gjelder en del av de mest attraktive studiene, f.eks. medisin, og en del andre meget attraktive fagområder. Så om noen år vil vi antakelig se den motsatte utvikling når det gjelder rekruttering til toppstillinger innenfor akademia enn det som er tilfellet, uten at vi får Senterpartiets påtvungne lovformuleringer på dette punkt.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2005-02-28:
Innimellom synes jeg det kan være litt vanskelig å vite hvor Fremskrittspartiet egentlig står hen. I mange henseende står de sammen med regjeringspartiene om gode og fornuftige løsninger. Andre ganger står Fremskrittspartiet sammen med den sosialistiske blokk om ting som jeg personlig ikke synes er så veldig fornuftige. Jeg vil bare påpeke en liten ting i denne sammenheng. Fremskrittspartiet sier i innstillingen at de «er av den oppfatning at virksomhetene og styrene har vist seg robuste og med stor grad av endringskompetanse». Det kunne man kanskje tolke dit hen at man ikke trengte noen endring av styresammensetning og ledelse ved høyskoler og universiteter. Er det da slik at Fremskrittspartiet er fornøyd med de resultatene som oppnås, med de faglige resultatene og med forskningsresultatene, med det som oppnås av nyskaping, innovasjon og entreprenørskap som resultat av det som kreeres på universitetsnivå, eller ser man ingen sammenheng mellom styringsform og resultater?
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2005-02-28:
Fra mitt ståsted synes jeg jo faktisk det er litt hyggelig å konstatere at også på dette området innenfor høyere utdanning er det betydelig sprik mellom de såkalte partnerne i det sosialistiske regjeringsalternativet. Det gjelder synet på private høyskolers friheter, det gjelder synet på faglig godkjenning, det gjelder synet på gratisprinsippet, hvor representanten Rolf Reikvam er for bekymret for dagens praksis til at han ser muligheter med å videreføre den. Men mitt spørsmål til Reikvam går på dette med faglig godkjenning. Det har hittil vært bred politisk enighet – nærmest tverrpolitisk og samstemt i Stortinget – at faglig godkjenning av nye utdanningstilbud tilligger faglige myndigheter. Likevel ønsker Sosialistisk Venstreparti å åpne for at på kunsthøyskolene skal man få opprette studier på høyere grads nivå uten at det foreligger en faglig godkjenning fra NOKUT. Betyr det at SV nå er i ferd med å innføre et nytt prinsipp om at faglig godkjenning ikke lenger skal være et faglig ansvar, men begynne å tilligge de politiske myndigheter igjen?
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2005-02-28:
Fremskrittspartiet ønsker å fjerne § 6-2, altså likestillingsparagrafen, i universitets- og høyskoleloven. § 6-2 sier at universiteter og høyskoler skal arbeide aktivt, målrettet og planmessig for likestilling mellom kjønnene i akademia. Jeg vil da spørre Fremskrittspartiet: Tror representanten Sortevik at fjerning av likestillingsparagrafen vil være med på å bedre eller forverre likestillingssituasjonen i akademia? Ser f.eks. Fremskrittspartiet en annen vei for å øke likestillingen i ledende stillinger i akademia? Kort sagt, er Fremskrittspartiet fornøyd med situasjonen slik den er i dag?
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2005-02-28:
På side 19 i innstillinga står det en merknad fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet hvor man sier seg enig med Likestillingsombudet, som på sin nettside sier at kallelser kan være med på å skape store forskjeller i akademia. Likestillingsombudet ber Universitetet i Oslo om å stoppe praksisen med å ikke lyse ut visse stillinger, såkalte kallelser. Denne praksisen sier SV kan være med på å hemme likestilling i akademia. Likevel vil ikke SV være med på å gå imot kallelser. Det synes jeg er meget spesielt. Tidligere har jeg hatt et klart inntrykk av at både SVs leder Kristin Halvorsen og SV har støttet Likestillingsombudets anbefalinger om likestilling i akademia, men i denne innstillinga ser vi at SV likevel mener at det skal være mulig å gå til ansettelser uten forutgående offentliggjøring. Så jeg spør SV: Er dette en ny politisk kurs? Har SV endret retning, når man nå går imot Likestillingsombudets anbefalinger?
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2005-02-28:
Jeg skal være kort, men jeg kan ikke avslutte denne debatten uten å komme tilbake til dette med likestilling, for jeg synes at det som skjer i dag, er skuffende. Som det er sagt gjentatte ganger fra talerstolen, er det stor avstand mellom de stillingene og de mål som oppnås for kvinner og menn i akademia. Det er fortsatt slik at menn innehar 85 pst. av professorstillingene. Det er tall fra 2004. For meg er det et klart uttrykk for at det må konkrete handlinger til. Jeg synes slik saken står i dag, at det er for lite offensivt. Institusjonene har i dag et særlig ansvar for likestilling mellom kjønnene – for samtlige stillingskategorier. Komiteen sier jo her: «Flere kvinner i vitenskapelige stillinger vil derfor være et viktig og nødvendig bidrag til å styrke norsk forskning.» Men det er da skuffende at man ikke vil gå lenger. Og det er særlig skuffende at Fremskrittspartiet stritter imot ethvert forsøk på å ta steg framover når det gjelder likestilling. Det synes jeg at Fremskrittspartiet skal gå runder på nå når vi skal ha nye programmer, og ikke hele tiden bare se det fra et gutteståsted. Arbeiderpartiet er veldig bekymret for den manglende likestillinga i akademia og er konkret for en handlingsplan. Man kan ikke bare si at det skal være planlegging, det bør være en egen handlingsplan. Det foreslår vi i innstillinga sammen med SV. Jeg skal stoppe der av hensyn til tida.
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2005-02-28:
Jeg stemte feil.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2005-02-28:
I sitt innlegg sa representanten Sortevik at Fremskrittspartiet vil likebehandle statlige og private institusjoner med hensyn til statstilskudd, og han fremmet et forslag i tråd med det. Dagens privatskolelov gir ikke rett til statstilskudd. Det er budsjettvedtak som er avgjørende i forhold til det. Det fins mange gode argumenter for å gi statstilskudd til private institusjoner, og i Kristelig Folkeparti vurderer vi dem i budsjettsammenheng. Men private institusjoner kan i dag i tillegg kreve egenandeler, skolepenger, fra sine studenter. Flere institusjoner argumenterer med at egenandeler også gir bedre motiverte studenter, så de ønsker å videreføre denne ordningen. Så vidt jeg skjønner, vil Fremskrittspartiet både likebehandle statlige og private institusjoner med hensyn til statstilskudd og kreve egenandeler fra studenter ved de private institusjonene. Hvorfor vil Fremskrittspartiet overfinansiere private høyskoler, og hvorfor et gratisprinsipp for statlige, men ikke for private, som skal få like stort statstilskudd som statlige?
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2005-02-28:
Når det gjelder «å lese Fanden på veggen», er det jo den som leser, som ser ham. Så det er noe vi skal passe oss for. Når det gjelder det siste spørsmålet, vil jeg si at Kristelig Folkeparti har ingen planer om å gjøre om statlige universiteter og høyskoler til private rettssubjekter. Jeg ser ikke på denne lovendringen som et forsøk på privatisering av høyere utdanning. Jeg ser på den som en reform for å øke kvaliteten, både i forhold til utdanning og i forhold til forskning, i hele sektoren. Lovendringen gir oss også muligheter til å se private og offentlige tilbud i sammenheng. Det tror jeg er viktig hvis vi skal få til et godt system i framtiden.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2005-02-28:
Jeg vil hevde at dagens lovvedtak er en forbedring av situasjonen som gir muligheter for det offentlige til å se både private og statlige tilbud innenfor høyere utdanning i sammenheng. Dagens lovvedtak er sterkt ønsket – har jeg skjønt – også fra de private høyskolene. Det er riktig, og det gir oss et bedre verktøy i forhold til å håndtere høyere utdanning. Når det gjelder levedyktigheten i forhold til økonomi fra år til år, er det riktig at loven ikke representerer noe nytt. Men jeg vil hevde at med de tradisjonene som Kristelig Folkeparti har hatt når det gjelder private høyskoler, har vi vært med på å legge til rette slik at det gis utdanningstilbud som samfunnet har behov for, og det er god kvalitet på det tilbudet som gis.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2005-02-28:
Det var representanten Reikvam som brukte begrepet paradigmeskifte. Jeg har ikke noe behov for å bruke det begrepet. Jeg mener at dagens lovvedtak faktisk gir et bedre verktøy for å se hele den høyere utdanningen i sammenheng. Jeg er glad for at Sosialistisk Venstreparti er med på det. Jeg synes det er flott at de også ser det perspektivet i lovforslaget. Når det gjelder spørsmålet om offentlighetsloven, tror jeg det må bero på en misforståelse, ganske enkelt fordi SV i sine merknader ikke har synliggjort hvor de vil ha mer offentlighet enn det som allerede ligger i loven. Det ligger en stor grad av offentlighet og bestemmelser omkring dette i loven fra før. Forvaltningsloven gjelder også i forhold til enkeltvedtak. Jeg vil derfor hevde at mange av de viktige interessene SV er på jakt etter, er ivaretatt gjennom loven.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2005-02-28:
Jeg er ikke så sikker på at lovfesting alltid er det som kan fremme de målsettinger en har. I forhold til likestilling opplever jeg også at institusjonene har likestillingsplaner og ønsker å jobbe med det og også er bevisste i forhold til rekruttering. At de ikke er så utålmodige som politikerne synes å være, er en utfordring for det politiske systemet. Men jeg er ikke så sikker på at lovfesting gjør institusjonene enda mer ivrige med hensyn til dette. Når det gjelder det andre poenget, kunne vi for så vidt godt ha snakket om likestilling og lovfesting. Det kan også være andre områder der det kunne ha vært aktuelt med en lovfesting, men der en kanskje ser det som mer formålstjenlig å jobbe gjennom handlingsplaner, f.eks. når det gjelder funksjonshemmede – her kunne vi også hatt en lovfesting. Men vi har valgt en annen tilnærming. Jeg synes det viktigste er at vi har et politisk trykk – og det forutsetter jeg at statsråden har – for å nå de målsettinger som gjelder for sektoren.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-02-28:
Personlig finner jeg det ikke helt troverdig at det bare er én tilknytningsform i hele verden som setter disse institusjonene i stand til å møte sine utfordringer, til det har de beste universitetene i verden altfor forskjellige tilknytningsformer. Men jeg har ingen aktuelle planer om å fremme noe forslag om endring i tilknytningsformen. I forbindelse med Ryssdal-utvalgets innstilling var det særlig tre ting som var i fokus: Det ene var felles lov, og det var det stor oppslutning om. Det andre var ledelsesmodell, der var det ulike og nyanserte oppfatninger, og Regjeringen fremmet et forslag som nå blir noe justert. Det tredje var – og der var det stor uenighet – spørsmålet om tilknytningsform. Jeg kom da i lys av dette til at jeg ville gå inn for å beholde den nåværende tilknytningsformen, som representanten selv sa, en god stund fremover. Ja, det kan jeg bekrefte: en god stund fremover. Men herfra til evigheten gir jeg ingen garantier.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-02-28:
Det har hele tiden vært klart at vi ville måtte komme tilbake til en justering av UH-loven når arbeidsmiljøloven og tjenestemannsloven er behandlet. Alternativet var å vente til det var behandlet i Stortinget. Det tror jeg ville møtt kritikk fra annet hold, fordi det har vært et sterkt ønske om en felles UH-lov så snart som mulig. Hvorledes vi kommer til å utforme dette, synes jeg vi, i respekt for Stortinget, må avvente Stortingets behandling av arbeidsmiljøloven og tjenestemannsloven før vi tar stilling til. Til det helt prinsipielle forelå det i sin tid evalueringer som viste at omstillingsevnen ved våre universiteter og høyskoler var for lav, fordi det var en for høy andel faste ansettelser og en stor del av utgiftene var bundet opp i fast lønnsmasse. Det var grunnen til at man i sin tid gikk inn for midlertidighet. Samtidig er det klart at den virksomheten som foregår ved universiteter og høyskoler, i sin natur er langsiktig. Midlertidigheten må ha en viss langsiktig karakter for at den skal kunne fungere meningsfylt ved slike institusjoner. Som sagt må vi komme tilbake til dette når Stortinget har behandlet arbeidsmiljøloven og tjenestemannsloven – om en da kaller det en justering eller endring. Jeg skal ikke ta altfor sterke ord i min munn før vi ser hva vi rent faktisk foreslår.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-02-28:
Takk for at man mente det var et interessant innlegg. Jeg mener ikke at jeg polemiserte, jeg mente at det var viktig å oppklare at Regjeringens opprinnelige forslag ikke innebar at rektor måtte ansettes, slik mange synes å tro, heller ikke forslag om endret styresammensetning eller eksternt flertall. Dessuten synes jeg, når Stortinget går inn for å kunne bruke denne modellen, men da med ansatt rektor, at det er grunnlag for å problematisere og nyansere den forestillingen at rektor så å si ikke har legitimitet og tillit hvis han blir ansatt, for det er helt åpenbart at det må enhver leder ha. Jeg synes også at den offentlige debatten nok står i en viss kontrast til den debatten vi har her i dag. Det kan jo være mange grunner til det, men jeg synes dette eksemplet fra Sverige kanskje er en illustrasjon på noe av årsaken til det, at det i hvert fall måtte være en interessant tilføyelse til debatten. Jeg mener at den modellen Regjeringen har gått inn for, innebærer en enhetlig ledelse. Det vi har i dag, innebærer ikke en integrert enhetlig ledelse på toppen. Noen kaller det for todelt enhetlig ledelse. Man kan kalle det hva man vil, men den er etter min mening ikke enhetlig og ikke integrert. Dermed er det ikke sagt at den ikke nødvendigvis kan fungere. Når det gjelder akademisk frihet, kommer jeg tilbake til det.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-02-28:
Denne replikken kunne etterlate det inntrykk at universiteter og høyskoler har fått tilført mindre penger de senere år. Det er helt tvert om. De er blitt bevilget betydelige ekstra midler fra det offentlige, både ekstraordinært i forbindelse med Kvalitetsreformen og som uttelling i forbindelse med det nye finansieringssystemet. Det er jo slik at akkurat i Norge er det offentliges finansiering av våre høyere utdanningsinstitusjoner veldig høy sammenliknet med det man ser i andre land. Debatten om gratisprinsippet synes jeg er helt merkelig. Jeg hørte ingenting om den før vi nedsatte Ryssdal-utvalget og nevnte i mandatet at de skulle se på gratisprinsippet av den enkle årsak at vi nå skulle ha en felles lov for private og offentlige institusjoner, og da må man se på gratisprinsippet. Så foreslår vi å lovfeste det og går motstrøms i forhold til hele verden. Så er det akkurat som det ikke er nok, at det er noe galt med det. Vi har foreslått å lovfeste prinsippet slik det praktiseres i dag, og det er et mye sterkere vern om gratisprinsippet, for før har jo Stortinget gitt den til enhver tid sittende regjering en åpen fullmakt til å praktisere dette gratisprinsippet. Det var det ingen som var imot inntil for ganske kort tid siden.
Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2005-02-28:
Jeg stemte feil. Jeg skulle ha stemt for innstillingen.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2005-04-19:
Stortinget behandlet for ca. ett år siden St.meld. nr. 21 for 2003-2004, der det ble gjort endringer i styringsforholdene. Vedtakene ble gjort etter erfaringer med den nye organiseringen som ble gjort i 2001, og som da hadde virket i tre år og var evaluert. I dag behandler vi lovendringene. Arbeiderpartiet mener at det er viktig at saksbehandlingen knyttet til enkeltsaker fortsatt skal holdes utenfor departementet, og går inn for det. Men samtidig er vi enige i at det også er viktig at det politiske ansvaret tydeliggjøres, og at det er samsvar mellom politiske mål og praktisering av utlendingsloven. Å styre gjennom lov og forskrifter er en tidkrevende prosess, som ikke tar høyde for plutselige endringer. På innvandringsfeltet vet alle at ting kan skje fort. Da kan veien fram for å få til endringer i enkelte tilfeller være lang og uakseptabel. Derfor går Arbeiderpartiet inn for at UDI i visse tilfeller kan instrueres av statsråden. Det betyr ikke at enkeltvedtak som er fattet av UDI, skal kunne oppheves eller settes til side, med mindre de viser seg å være ugyldige, men en ny vurdering vil være retningsgivende for framtidige vedtak. Det er en viktig presisering. Det må også være klart at statsrådens rett til å instruere kun gjelder innenfor rammen av det Stortinget og Regjeringen har bestemt, dvs. at det må være i overensstemmelse med gjeldende lov. Instruks skal også normalt gis i skriftlig form. Arbeiderpartiet går også inn for at departementet skal kunne bringe positive vedtak inn for overprøving i UNE. Her vil jeg presisere at dette ikke skal ha tilbakevirkende kraft for gyldige vedtak, men være retningsgivende for framtidig praksis. Det skal også være en frist på fire måneder for adgangen til å bringe et positivt vedtak i UDI inn for overprøving i UNE. Arbeiderpartiet støtter opprettelsen av en stornemnd for å sikre en større grad av lik praksis og likebehandling i utlendingsforvaltningen enn vi har i dag. Jeg har også merket meg at Regjeringen nå støtter Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiets forslag om at to av de sju medlemmene i stornemnda skal oppnevnes fra humanitære organisasjoner, og at direktøren i UNE ikke skal være leder av stornemnda. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet mener det er behov for å gi fritt rettsråd utover det som gis i dag, til den enkelte som får saken behandlet for stornemnd. Det får vi ikke flertall for. Vi vil også at det skal være mulighet for personlig frammøte i nemnd i større grad enn det er i dag. Det vil de andre partiene ikke være med på. Det er ingen vilje til å ta de signalene som vi får, om at veldig få får mulighet til å møte i nemnd.