trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Tore Sanner (Høyre), 1999-03-26:
La meg bare først si til det siste at jeg ikke tror dette ville plage Regjeringen akkurat, jeg tror det mer er en plage for Arbeiderpartiet at Høyre tar opp det forslaget som Arbeiderpartiet ikke er villig til å stå bak. Høyre er av den oppfatning at de tre forslagsstillerne reiser en viktig debatt, en debatt som Høyre har forsøkt å reise ved en rekke anledninger. Vi har vært opptatt av problemstillingen nasjonale interesser veid opp mot lokalt selvstyre og distriktsutvikling, og vi har vært opptatt av problemstillingen nasjonale interesser veid opp mot privat eiendomsrett. Vi har derimot gjennom mange år måttet erkjenne at Arbeiderpartiet har vært mer opptatt av å ivareta de såkalte nasjonale interessene – hva nå det skulle være – enn å ivareta hensynet til distriktsutvikling, lokalt selvstyre og hensynet til den private eiendomsrett. I Høyre øynet vi derfor håp da de tre arbeiderpartirepresentantene Leif Lund, Signe Øye og Sylvia Brustad reiste dette forslaget. Men jeg må erkjenne at vi var noe i tvil om hvor dypt den nye erkjennelsen stakk, om dette hadde sitt utspring i en lokal enkeltsak eller i et generelt ønske om en mer prinsipiell debatt hvor man kunne gå inn i nettopp denne avveiningen mellom nasjonale interesser, lokalt selvstyre, distriktsutvikling og privat eiendomsrett. Behandlingen i komiteen har vist at den nye erkjennelsen ikke stakk særlig dypt, i hvert fall ikke i Arbeiderpartiets stortingsgruppe. Vi må konstatere at de tre representantene har lidd et durabelig nederlag i Arbeiderpartiets stortingsgruppe ved at de ikke har klart å få med seg resten av partiet i å reise denne debatten – med mindre det er riktig at dette mer dreide seg om en enkeltsak enn om et ønske om en generell debatt. Man har funnet et fikenblad i brevet fra statsråden, og det er Planlovutvalget. Fra Høyres side ser vi også frem til resultatene fra Planlovutvalgets innstilling, men jeg tror at alle som har vært borte i den type arbeid før, vet at den type saker som man her er opptatt av å reise, drukner i den store sammenheng. Så hvis man virkelig var interessert i å få en prinsipiell debatt og en ny grensedragning rundt de ulike hensyn, måtte man ha fulgt opp det som ligger i dette forslaget. Jeg er for øvrig enig med John Dale når han sier at vi i og for seg ikke trenger mer papirarbeid og mer byråkrati, men at vi trenger politisk vilje. Og det er vel her det stikker, at sentrumspartiene sitter godt i Regjeringskvartalet og ikke er så villige lenger til å stå opp for de lokale interessene. Vi vet, i likhet med Arbeiderpartiet, at det er det lokale selvstyret som lider, det har vi sett ved flere anledninger. La meg til slutt på vegne av Høyre og Fremskrittspartiet ta opp det forslaget som de tre arbeiderpartirepresentantene har reist, men som de ikke lenger står bak.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-03-26:
Jeg kan forsikre representanten om at det er betydelig kontakt med regionrådet for Hardanger og Voss og Næringsdepartementet for å se på næringsutvikling og potensial i området. Jeg hadde senest for en uke siden et møte med ordføreren i området for å drøfte aktuelle – og spesielt ett – næringspolitiske prosjekt. Det er en betydelig aktivitet, og det arbeides nå på mange områder som vi kan ha grunn til å tro har et større potensial for utvikling enn det å utvinne stein og skipe den ut. Jeg skal av ulike grunner sørge for at kontakten med Hardanger blir ganske god også i tiden framover.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-03-26:
Ja, det er riktig at Stortinget i dag tar stilling til videreføring av det treårige forskningsprosjektet, men forskningsprosjektet er avhengig av at reaktoren fortsatt er i drift. Spørsmålet om det er forsvarlig å drive reaktoren videre, må behandles som en selvstendig sak, slik komiteen også sier. Det er en konsesjonsbehandling på gang. Det kommer en innstilling fra Statens strålevern som vurderer sikkerhetsspørsmål. Regjeringen vil måtte gi konsesjon på bakgrunn av den. Hvis det f.eks. skulle bli slik at Statens strålevern kom med en innstilling som sa at det ikke lenger er sikkert å drive dette videre, vil jeg tro at både Stortingets og Regjeringens konklusjon omkring dette må være ganske klar. Det er Regjeringen som gir konsesjonen, men Stortinget vil være enig i at da er ikke sikkerheten lenger ivaretatt. Det vil være innstillingen fra Statens strålevern som vil være avgjørende for Regjeringens stilling til sikkerhetsspørsmålet videre, og her vil også tidsmarginene for hvor lenge det er forsvarlig å drive videre før en eventuelt må ha en ny prøving gjennom konsesjon, være det avgjørende. Så til spørsmålet om å snu. Det synes nå å være en bred enighet og forståelse om at denne reaktoren vil bli avviklet om ikke så altfor lang tid, og det har med alderen å gjøre. Det er ingen tvil om det. I mellomtiden kan vi forberede en forsvarlig avvikling for å kunne videreføre kompetansen som er i dette spennende forskningsmiljøet, som har gitt så mange ringvirkninger. Det er morsomt å kunne registrere at Halden i dag har nærmere 1 000 IT-arbeidsplasser, og det er ikke noen tvil om at dette kompetente miljøet har vært ganske avgjørende som en motor i å utvikle et interessant miljø. I denne fasen har Regjeringen kommet til at det vil være rett å videreføre forskningsprosjektet og ha aktiviteten, men det er jo ingen i dag som snakker om å bygge en ny reaktortank den dagen den ikke lenger har stempel for å være sikker å drive videre. Sånn sett må alle innrømme at vi er i en siste fase av denne reaktorens liv. Så får vi ta maksimalt ut av den og nytte den i perioden og sørge for at vi kan videreføre kompetansen. Det er Regjeringen politikk, i tillegg til den helt nye åpenhetslinjen som Regjeringen har lagt seg på, og som tidligere regjeringer ikke har hatt.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-03-26:
Det nevnte sitatet stod nok i en helt annen sammenheng enn dette, men jeg har lest i avisen i dag at man kan gjøre så mangt med sitater. Det er iallfall ingen tvil om at denne regjeringen er opptatt av å satse på alternative energikilder. Men det er nå en realitet, at noen etter min oppfatning tok en feil beslutning en gang i tiden, da man vedtok å legge en atomreaktor til Norge. Det forholder vi oss til. Jeg tror aldri den beslutningen ville blitt tatt i dag; jeg tror ingen i denne sal hadde gått inn for det engang i dag. Men det er en realitet, og vi er sannsynligvis i den siste fase av denne reaktorens liv. Og rundt denne reaktoren spinner vi et betydelig internasjonalt forskningsprosjekt, hvor vi får en inngangsbillett på knappe 30 mill. kr for betydelig aktivitet i Norge på dette området, og en betydelig kompetanseoppbygging som gjennom år har gitt betydelige ringvirkninger, som vi var innom i forrige prosjekt. Det har Regjeringen et ønske om å kunne ta effekter ut av noen år til. Så til spørsmålet om når reaktoren blir stengt. Ja, den varer jo ikke evig. Det er en gammel reaktor allerede, og det vil være en løpende sikkerhetsvurdering. Hvilken tidsmargin Regjeringen vil legge seg på for når man bør vurdere dette, vil Regjeringen komme tilbake til når konsesjon blir gitt. Men det vil altså være en løpende vurdering av sikkerhet som vil være det helt avgjørende for den videre drift av reaktoren. Vi må nå starte arbeidet for å videreføre kompetanse og forskningsmiljø og alle de interessante ringvirkninger som kommer ut av dette prosjektet. Det blir en hovedoppgave framover. Jeg synes det er viktig å understreke at jeg synes det hadde vært leit om vi i debatten om denne saken i dag ikke hadde hatt SV til å bringe motforestillinger og sine synspunkter inn i debatten. Jeg berømmer SV i aller høyeste grad for det. Det kunne jo under andre omstendigheter kanskje vært slik at andre hadde inntatt en slik rolle – det er et hypotetisk spørsmål. Men det er nettopp det Regjeringen har vært ute etter, å legge fram en egen stortingsmelding, nettopp for å invitere Bellona til å få innsyn til å prøve å lage en motmelding og få debatt. For det er i krysningspunktet i den åpne debatten at man får gode avveininger og de gode løsninger. Og jeg vil minne om – og det er i og for seg sagt av debattanter før også – at det har ikke vært tradisjon for tidligere regjeringer å invitere til den type åpenhet.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-03-26:
Jeg skal prøve å ta dette fortløpende. Først til arbeidstidsbestemmelsene. En oppfølging av Blaalid-utvalgets forslag om en oppmyking når det gjelder utleie og arbeidsformidling, vil komme fra Regjeringen i løpet av mai måned. Som vi kjenner til, var det et utvalg som kom til ganske brede kompromiss, ikke bare fordi arbeidsgiver er opptatt av å få større fleksibilitet i sin arbeidskraft, men ganske enkelt fordi den enkelte opplever et nytt arbeidsmarked og nye personlige og individuelle behov som er annerledes, og som gjør at også arbeidstakere melder et åpenbart behov for større fleksibilitet. Telependling er et godt eksempel på behovet for fornying av dette. Vi går inn i en periode hvor vi kan ha grunn til å frykte at arbeidsledigheten kan øke. Mye kan tyde på at spesielt tredje kvartal kan bli en slik periode. Jeg deler den bekymring representanten Ausdal Starrfelt her gir uttrykk for. Vi hørte finansministeren i spontanspørretimen på onsdag si at dagens mars-tall var på 59 000 ledige. Det er fortsatt et lavt nivå, og mye lavere enn det mange advarte oss mot da kjøret omkring dette med at det var mangel på politikk i arbeidsmarkedet, startet her i Stortinget rett før jul, fordi arbeidsmarkedet har vist en betydelig grad av fleksibilitet og evne til å ta opp i seg ledighet. Men det kan se ut som om ledigheten øker, spesielt innenfor avgrensede sektorer som skipsbygging og bygg og anleggsbransjen. Jeg hadde selv et møte med bygg og anleggsbransjen i går, for øvrig er det et veldig stort næringsområde i Norge, med en brutto omsetning på 180 milliarder kr, som ser for seg økt arbeidsledighet. De antydet et tall på 7 000- 9 000 i løpet av dette året, men det er atskillig mindre enn man fryktet for kort tid siden, fordi man ser positive tegn. Meldingen har nå ligget i komiteen siden mai i fjor. Det går så fort på dette området at vi må bare innrømme at det nesten er vanskelig å følge med i svingene når saksbehandlingen tar så lang tid. Og jeg er meget glad for den litt myke før-påskestemningen og invitasjonen til dugnad. Næringsministeren har først og fremst opplevd sterk kritikk, ikke minst fra representanten Ausdal Starrfelt og Arbeiderpartiet gjennom det siste året. Så er det en ny linje og en invitasjon til faktisk å samarbeide på en masse områder, tar jeg selvsagt imot det.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-03-26:
Jeg innrømmer at jeg ikke rakk å svare på spørsmålet om arbeidsinnvandringen til Norge. Men så fikk neste replikant, representanten Hedstrøm, anledning til å minne meg om det, og det skal jeg gjerne kommentere. Regjeringen hadde i går et interessant møte – og det har vært mye omtalt – i Forum for verdiskaping, som ser litt av de næringspolitiske utfordringene i de neste 15-20 årene framover. Selv om vi i dag på kort sikt er opptatt av spørsmålene om konjunkturmessige problemer og mulighetene for økt arbeidsledighet i visse bransjer – og det må vi takle kortsiktig – så er de langsiktige utfordringer som alle næringer er opptatt av, hvordan man skal skaffe seg arbeidskraft og kompetent arbeidskraft framover, i en situasjon hvor det vil bli mangelvare, og det vil bli stor konkurranse. Ordinær framskriving av situasjonen går ut på at i løpet av 15-20 år vil over halvparten av all vår ungdom ta høyere utdanning. De vil kreve et arbeidsmarked som er tilpasset det de har lært seg. Dette kommer til å kreve en stor omstilling, og vil være en nasjonal oppgave i framtiden. Dette er et taktskifte i vår nasjonaløkonomiske tenkning. Mens vi alltid, særlig i etterkrigstiden, i dette århundret har hatt stor tilgang på arbeidskraft som kan flyttes mellom næringer til mer arbeidsproduktive næringer, vil vi nå komme i en situasjon hvor det blir mangel på arbeidskraft. Og det blir en nasjonal oppgave å finne fram til en optimal bruk av den viktigste knapphetsfaktoren, nemlig kompetent arbeidskraft. Det gjør at vi må tenke nytt, ikke bare i næringspolitikken, men også i den samlede nasjonaløkonomiske styring. For det holder ikke i framtiden med bare å ha en høy sysselsetting, vi må ha en høy sysselsetting som er basert på en svært høy verdiskaping, som også skal erstatte store, lettvinte oljeinntekter. Det er en kjempeutfordring. Så vil jeg på det sterkeste få avvise at NORTRA ligger med brukket rygg. Det er i en betydelig omstilling. Det er tøffe ledergrep som må tas i en situasjon hvor Stortingets bevilgninger har gjort at NORTRA har mindre penger å rutte med. Dette følger Regjeringen tett. Vi har nylig utnevnt en ny styreformann i NORTRA, tidligere finansminister Arne Skauge, som statsråden har en løpende dialog med, og også kommer til å ha framover, for å sikre at NORTRA blir det verktøyet som den mangfoldige reiselivsnæringen trenger.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-03-26:
Det viktigste for en regjering er å få flertall i denne sal og oppnå resultater. Derfor er det på en måte skjebnens ironi at mens Stortinget nå diskuterer næringspolitikken inn i et nytt århundre, opplever vi også at kronen igjen faller tilbake til sitt utgangsleie, og dermed er forutsetningene lagt for noe som på kort sikt kanskje er noe av det viktigste for bedriftene, nemlig gjennom rentene å få et kostnadsnivå som er tilpasset våre konkurrenter ute. Det har Regjeringen fått til gjennom en finanspolitikk, i en avtale mellom Høyre og Fremskrittspartiet. Det er ingen tvil om at dette kanskje er det viktigste bidraget i dette halvåret for norsk næringspolitikk. Jeg tror det må være lov å være så direkte og ærlig å si det når det gjelder disse spørsmålene, spørsmålene om nødvendig stramhet i budsjettene, edruelig bruk av offentlige penger tilpasset den realitet bedriftene, som skal bære kostnadene, lever i ute. Når det gjelder mange av disse enkelttiltak både i den lille og den store næringspolitikken, vet vi at de gode flertallsløsningene finnes mellom sentrum og Høyre og Fremskrittspartiet. Det har vi visst lenge. Noe jeg kanskje synes tidligere statsråd Grete Knudsen, nå stortingsrepresentant, som var opptatt av å sammenlikne med Irland og Finland osv. når det gjelder rammevilkår, burde huske på, er at det er disse partiene, altså sentrum og Høyre og Fremskrittspartiet, som har beredt grunnen for særskilte norske rammevilkår innenfor de maritime næringer, som er det mest spissa internasjonale næringsområdet vi har. Det betyr bl.a. at vi i dag har en skipsfartsminister som har en god maritim politikk på grunnlag av egen politikk og ikke en påført politikk. At det på andre viktige områder i politikken finnes andre interessante og viktige skjæringspunkter, har også jeg lagt vekt på mange ganger. Innenfor velferdspolitikken og andre viktige områder, distriktspolitikk og fordelingspolitikk, er det også viktige skjæringspunkt mellom sentrum og Arbeiderpartiet. Hvis en summerer opp alle disse skjæringspunktene, er skjæringspunktet faktisk ikke mellom sentrum og andre partier, men midt i sentrum.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-03-26:
La meg få begynne med å gi uttrykk for den største respekt for representanten Reikvam, for et ærlig og skikkelig arbeid for det som kanskje er noe av det viktigste vi kan gjøre innenfor næringspolitikken, nemlig å satse på og å sette i fokus utdanning og forskning. Jeg skal faktisk være så beskjeden å gi uttrykk for at den kanskje viktigste «næringsminister» i en regjering er forsknings- og utdanningsministeren, vel så mye som næringsministeren. Det har med den langsiktige næringspolitikken vår å gjøre. Og om det hadde vært opp til meg og mitt parti, skulle vi gjerne frigjort oss mye fra de finanspolitiske realiteter og flyttet ganske mye penger over på dette området. Men det er slik at når man kommer i regjering, kan man ikke slippe alt man har i hendene for å ta tak i noe annet. Man må på en måte finansiere overgangen, og derfor er det viktig kortsiktig å ha kostnadsnivået i fokus og ha en stram finanspolitikk, som i dag gjør at vi har kronen der den skal være igjen. Slikt må vi ta hensyn til i en regjering. Det betyr ikke at vi må dreie kursen for etter hvert å klare å få mer penger over på dette området. Derfor kommer Regjeringen om få dager med sin stortingsmelding om forskning. Der kommer akkurat de spørsmål – og de ambisjonene – som representanten Reikvam her reiser, opp i Regjeringens politikk. Så å be om en plan for hvordan dette skal gjøres, er ikke nødvendig. Regjeringen har allerede kommet så langt med dette at vi er villige til å presentere det for Stortinget ganske snart. Derfor ser jeg heller ingen grunn til at dette forslaget bør vedtas i dag, for Regjeringen kommer på alle måter inn på dette. Og tallene som er presentert av representanten Reikvam i et tidligere innlegg i dag, hva som må til for å komme opp på OECDs gjennomsnittsnivå, er riktige. 5 milliarder kr i en kvalitets- eller nivåøkning av vår innsats må vi ha for å komme dit. Og vi tror at dette må skje omtrent slik: i en todeling mellom bedriftene og det offentlige, slik representanten Reikvam gav uttrykk for.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-03-26:
Jeg synes representanten Opseth hadde en god replikk – jeg var enig i veldig mye av det han sa. Regjeringens politikk går nettopp ut på å finne de gode samarbeidsløsninger mellom staten og de private for å få til nyskaping. Vi er i og for seg ikke interessert i å definere nyskaping som det å skape nye ord om gammel politikk, men å få til reelle og nye måter å gjøre dette på, basert på en klar rollefordeling. Det er ikke slik at denne Regjeringen ikke er opptatt av å stille opp og bringe statlig kapital dit hvor det er åpenbar markedssvikt, hvor ingen private gjør jobben, men hvor det er nødvendig for samfunnet at jobben blir gjort. Det ser vi spesielt når det gjelder risikokapital. Det var jo faktisk denne regjeringens partier i opposisjon som påførte den regjering som Opseth satt i, det nederlag å måtte opprette såkornkapitalordningen, nettopp ut fra den tanke at man skal lage til hva noen vil kalle partnerskap, finne en samarbeidsløsning der staten tar på seg jobben hvor det er markedssvikt, der risikoen er for høy til at private vil investere kapital, men hvor samfunnet er avhengig av at det blir tatt en nødvendig risiko, særlig innenfor de nye teknologiområdene. Derfor er det nettopp Regjeringens politikk å bruke staten aktivt der hvor det er en åpenbar markedssvikt. Vi har bl.a. i inneværende års budsjett økt de regionale såkornkapitalordningene, basert på en modell med 49 pst. statlig risikoavlastning og 51 pst. privat. Og vi har fått gjennomslag for en nyordning som jeg tror vi må tenke mye mer i retning av: Hvordan skal vi stimulere forskere, teknologiutviklere osv. i våre akademiske miljøer til å kommersialisere sine produkter? Det er typen tenkning. Men å tenke i retning av at man skal bruke tung statlig kapital der hvor det ordinære kapitalmarkedet gjør jobben, føler nok ikke jeg og Regjeringen er en moderne tenkning. Den form for tenkning hører nok til noen år tilbake i tid. Vi trenger å få kapitalen over til risikoområdene, og det gjør Regjeringen.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-03-26:
Jeg ber om ordet på tampen av debatten bare for å ta tak i et forhold som ble nevnt i innleggene til representanten Opseth og representanten Kristiansen, og det gjelder disse avislekkasjene som var rundt rapporten fra Forum for økt verdiskaping, om at det skulle være en konflikt mellom næringspolitikk og distriktspolitikk. Nå ble rapporten offentlig i går, samtidig som den ble lagt fram av forumet. Alle vil kunne lese den og se at dette overhodet ikke har noen rot i den rapporten som foreligger. Jeg synes det er viktig å si det. Det er vanskelig å slå tilbake urimeligheter som kommer i avisene, men det er viktig å få det sagt i denne sal, ikke fordi disse to representantene har noe annet grunnlag enn avisene, men fordi det er realiteten. Det er jo nettopp dette denne debatten har vært opptatt av, nemlig at vi trenger en næringspolitikk som legger grunnlaget både for høy sysselsetting og høy verdiskaping. At framtidens sysselsetting må komme i bedrifter som er lønnsomme for landet, og at distriktene får sin rimelige andel av disse bedriftene, er hele poenget i denne rapporten. Jeg synes det er viktig å si det, for å yte rettferdighet overfor dem som har gjort et godt arbeid med å lage dette diskusjonsunderlaget. Jeg skal med glede oversende Stortinget og næringskomiteen denne rapporten.
Bent Hegna (Arbeiderpartiet), 1999-03-26:
Jeg skal ikke holde noe langt innlegg, jeg skal bare ha noen korte kommentarer. Det er listet opp en rekke gode grunner i innstillingen for å videreføre Haldenprosjektet, og saksordføreren gikk gjennom dette i innlegget sitt. Bellonas kritikk er kraftig tilbakevist, og det er nå nær sagt full politisk enighet om dette i Norge. Det er ikke noe oppsiktsvekkende eller nytt når sentrumspartiene endrer politikk etter å ha kommet i regjering. Det er stort sett det det har dreid seg om fra den kanten siden de kom i regjering. Men jeg har lyst til bare å komme med noen sitater og noen politiske standpunkter som det kan være morsomt å minne om. I et brev til Bellona den 6. desember 1993 skrev daværende stortingsrepresentant Lars Sponheim: «…vi går inn for å legge ned Halden-reaktoren». Kristelig Folkepartis Hilde Frafjord Johnson, nåværende minister, skrev også brev til Bellona i 1993, hvor det står: « Kampen om den videre drift av reaktoren vil først stå når en ny rammeavtale med OECD-landene skal inngås.» Kampen er nå avlyst. Nå er det bare SV av partiene på Stortinget som helt klart sier nei til videre drift. Regjeringen foreslår å videreføre Haldenprosjektet for tre nye år. Nå sier Lars Sponheim til NRK Dagsnytt 18. desember 1998: «Vi kan ikke bare legge ned en atomreaktor uten videre. Den har tross alt vært i drift i 40 år». Så sent som i februar i år sa parlamentarisk leder i Venstre, Gunnar Kvassheim: «Venstre har enda ikke tatt standpunkt til om Halden-reaktoren skal få leve videre». Forvirring og vingling er ikke noe nytt fra Venstre. Nå er heldigvis all skepsis og tvil forlatt, og Haldenprosjektet får en ny periode for å forske på disse spørsmålene og bl.a. bidra til å sikre drift av reaktorer i våre østlige naboland.
Bent Hegna (Arbeiderpartiet), 1999-03-26:
Jeg har noen kommentarer til statsråden. Dette er et forskningsprosjekt, men det må jo ikke framstilles som at forskningsprogrammet i Halden kan gå videre uten at det er en atomreaktor i drift. Det saken dreier seg om, er at Stortinget i dag sier ja til videre drift av atomreaktoren i Halden. Å framstille det som noe annet, er å bortforklare det faktum at Venstre og de andre regjeringspartiene nok en gang har snudd helt rundt i en stor og viktig sak. Det er bra, det er fornuftig å opprettholde driften ved atomreaktoren i Halden.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-03-26:
Jeg registrerer at representanten Ausdal Starrfelt ikke fikk svar på alle sine spørsmål, men det var jo ikke så lett å gjøre det på to minutter. Det gjelder spesielt ett spørsmål, nemlig arbeidsinnvandringen til Norge. Det er et interdepartementalt utvalg som har kommet med en innstilling som anbefaler økt arbeidsinnvandring når det gjelder ufaglærte bl.a., og på mer generell basis utenfor Norden og EØS-området – altså fjernkulturelle invandrere. Jeg registrerer med glede at Arbeiderpartiet i sine merknader i innstillingen har fulgt LOs linje og ønsker å prioritere annerledes enn dette interdepartementale utvalget. Det er altså et flertall i Stortinget for ikke å åpne for mer arbeidsinnvandring og endre reglene for innvandringsstopp. Men mitt spørsmål går på noe annet. Det gjelder den delen av næringsmeldingen som omhandler reiselivsnæringen, der vi vet at det nå er sterk reduksjon i veksten her i Norge. Vi vet at NORTRA, organet som markedsfører norsk reiseliv internasjonalt, ligger nede med brukket rygg på grunn av lederflukt og påstått inkompetanse, og veldig mange av kundene er misfornøyd med utviklingen. Her er det 130 000 årsverk, og alle vet at Norge trenger flere ben å stå på i fremtiden når det gjelder verdiskaping. Stortinget bevilget inneværende år 82 mill. kr til NORTRA, og det er mange i reiselivsnæringen som nå forlanger at statsråden bidrar til å rydde opp i de misforholdene som har oppstått. Så mitt spørsmål til statsråden blir: Hva forbereder departementet for at vi skal få mest mulig ut av disse offentlige midlene som bevilges der det nå er en bekymringsfull utvikling?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-03-26:
Jeg vil ikke påstå at dette har vært noen spesielt spenstig debatt. Nesten samtlige synspunkter som er kommet fram i debatten, har vært kjent på forhånd, og det er for så vidt ingen nyheter som er brakt i marken gjennom disse timene vi har debattert næringsmeldingen. Vi har venstresiden og Arbeiderpartiet, som i et visst samarbeid med LO har presentert sine fondsløsninger, bl.a. i form av et teknologifond, og er vel en del av utviklingen i et samfunn. For når jeg ser på den næringspolitikken som føres av Regjeringen i dag, som partiene har vært opptatt av det siste tiåret, har vi ikke kommet fram til særlig mange nye løsninger. Hvis vi ser på de land i Vest-Europa som nå står for industriell utvikling, som attraherer internasjonale konserner og nyskaping, innovasjon osv. – bl.a. Irland – har de en ny tenkning, de har nye visjoner osv. Jeg syns vi bør lære litt av dem, og at norske politikere og Regjeringen bør se hva som er løsningsmodellen i en del andre land, for å få dette til. Sentrums løsninger har ligget klart i meldingen, som vi fikk for lang tid tilbake, og de har jo også sittet i posisjon ganske lenge. Så har man høyresiden med sine tradisjonelle løsninger. Fremskrittspartiet ønsker bl.a. – og har fremmet forslag om – å overføre midlene som ligger i oljefondet, og som vil komme dit, til Folketrygdfondet. Vi ønsker også i en viss utstrekning at man skal fungere som en passiv investor, ved å dele opp Folketrygdfondet i underliggende og uavhengige fond. Den eneste nyheten i samband med denne debatten som jeg tror ikke er kjent utenfor dette hus, er at det er politisk flertall for ikke å åpne for arbeidsinnvandring til Norge. Det vil være et signal til departementet og til det interdepartementale utvalget som nå har lagt fram sine forslag, som, hvis Regjeringen velger å gå videre med dette, vil vite at det ikke er noe flertall i Stortinget for å åpne for økt arbeidsinnvandring ved å gjøre noe med reglene for innvandringsstoppen. Jeg er veldig glad for at Arbeiderpartiet sier dette så klart i sine merknader, at de har lyttet til LO, og vi må gå fram med varsomhet. Vi har hatt et felles arbeidsmarked i Norden siden 1954, og fra 1. januar 1994 tiltrådte vi EØS. Jeg vil minne om at det er 15-20 mill. arbeidsledige innenfor EØS-området, som nå snart antakeligvis vil utvides videre. Vi har nok av kompetanse å ta av, og det finnes unntak i lovverket i dag hvis vi trenger oljeingeniører eller IT-ingeniører.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-26:
Eg vil starta med å sitera frå Bergens Tidende i 1995. Næringsministeren uttalar følgjande: «Hvis det er noe man bør bruke penger til, er det å avvikle atomkraftverk, og å erstatte atomkraftverk med andre energikilder. Det er forkastelig å bruke penger på dette.» Dette dreier seg rett nok om atomkraftverk utanlands, men problemstillinga er den same i forhold til drifta i Halden. Her har han altså snudd. Det er eg lei for ut frå eit miljøsynspunkt. Sponheim og sentrumsregjeringa sa at dette var ei miljøregjering, og oppgåva til ei miljøregjering er å gjera det som dei sa dei skulle gjera då dei sat i opposisjon, nemleg å medverka til at reaktoren blir nedlagd. Eg synest at næringministeren må vera veldig klar når det gjeld kva tid – dersom denne regjeringa blir sittande – denne reaktoren blir stengd. Så gjeld det dette som miljøvernministeren held på med i forhold til Sellafield. Det viser seg at avfall frå Halden har blitt frakta til England, 17 transportar, men på grunn av hemmeleghald i England får me ikkje veta kor det er blitt av. I praksis er det svært sannsynleg at Noreg gjennom Halden-reaktoren sjølv medverkar til den forureininga som me har langs kysten, og det plutoniumet som er funne i Nordsjøen. Kva synest næringsministeren om dette? Og kva synest næringsministeren om heller å satsa på å få kompetanse på nedlegging av atomreaktorar, slik at me kan hjelpa Sverige, Tyskland og andre når dei skal legga ned?
Morten Olsen (Arbeiderpartiet), 1999-03-26:
Haldenprosjektet er unikt. Forskningen som foregår, er av nasjonal og internasjonal betydning, og den brede tilslutning og oppdrag som programmet har, viser viktigheten og riktigheten av å videreføre Haldenprosjektet. Nasjonalt er det viktig å opprettholde kompetansen i reaktorteknologi, og dette er altså det eneste større nasjonale miljø som arbeider med praktisk reaktorsikkerhet. Komiteens flertall viser bl.a. til betydningen prosjektet har i forhold til beredskap mot ulykker, norsk innflytelse i det internasjonale atomsikkerhetsarbeidet og kompetanseoverføring og samarbeid knyttet til sikkerhetsteknologi. Det har fra forskjellig hold kommet kritikk vedrørende forhold rundt sikkerheten ved reaktoren i Halden. Denne kritikken er tilbakevist fra eksperthold og erklært grunnløs. For øvrig vil sikkerhetsaspektet bli grundig behandlet i konsesjonsbehandlingen. Jeg vil så sterkt jeg kan få understreke betydningen som «Atomen», som det heter på folkemunne, har for næringslivet og høyskolemiljøet i Østfold og faktisk også for landet for øvrig. En rekke av Haldenprosjektets produkter og systemer har dannet basis for norsk industri og næringsliv. Her kan nevnes utvikling av programsystemer og de store simulatorsystemene for Oseberg, Gullfaks og Troll, for å nevne noen. Videre har IFE-Halden samarbeidsavtaler og porteføljeoppdrag for bl.a. Kongsberg Offshore, Siemens olje og gass, Norsk Hydro, Saga Petroleum m.fl. Lokalt er prosjektet av uvurderlig verdi. Dette miljøet i Halden har opparbeidet et ry som et av landets fremste innenfor informasjons- og kommunikasjonsteknologi. Samarbeidet mellom IT-fag på Høgskulen i Østfold og Universitetet i Oslo om å få til hovedfagsstudiet, kan tilbakeføres til «Atomen»-miljøet. Studentene har prosjektoppgaver som en del av sine studier i tilknytning til «Atomen». I tillegg til dette er det også dannet en rådgiverfunksjon for små og mellomstore bedrifter, f.eks. innenfor konstruksjon, finmekanikk, metallurgi, kjemiske analyser, datanett og -systemer. Som om ikke dette var nok, er det også en betydelig knoppskyting ved virksomheten ved «Atomen». Jeg vil spesielt nevne OM Technology Energy Systems, tidligere Hand-El, som genererer ca. 160 arbeidsplasser, og som eksporterer dataprogrammer for energiforsyning til flere av verdens hjørner. Og jeg vil nevne Stiftelsen Østfoldforskning, som har virksomhet og forskning på flere steder i Østfold. STØ har oppdrag innenfor informatikk, offentlig økonomi og miljøteknikk. Alt dette springer ut fra Haldenprosjektet. Det Internasjonale Atomenergibyråets kontrollører kontrollerte for øvrig anlegget tidlig i mars, og skulle ikke ha noen merknader til sikkerheten ved anlegget. Det bekrefter også at den høye sikkerheten holdes ved like.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-03-26:
Eg høyrer no at SV foreslår å oversenda forslaga nr. 6 og 8. Det synest eg er riktig. No vil kyrkje-, undervisnings og forskingsminister Jon Lilletun leggja fram ei forskingsmelding allereie i mai, og der vert naturlegvis vår FoU-innsats behandla …(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-03-26:
Det skal det heller ikkje verta. Det hadde vore normalt å oversende også forslag nr. 7, med ei slik grunngjeving. Når det ikkje vert gjort, og eg går ut frå at det er fleirtal for dette forslaget, er det naturlegvis heilt uproblematisk også for sentrum å røysta for dette forslaget, nr. 7. Og det vil verta gjort. Elles rår eg sentrum til å røysta mot mindretalsforslaget frå Høgre og Framstegspartiet, og for innstillinga.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-03-26:
Eg merka meg at statsråden viste til komande saker når det gjeld dette med liberalisering av arbeidstidsføresegner og regelverket for utleige og innleige av arbeidskraft. I andre samanhengar har både statsråden og andre frå regjeringspartia støtta desse tankane, og det kunne ha vore interessant å høyra korleis statsråden ser på det. Det som òg har vore teke inn som eit element, er dette med at ein har opna for auka arbeidsinnvandring til Noreg. Og då vil eg spørja: Kva vert svaret til dei 60 000 – 70 000 som framleis er arbeidslause, dei 130, eller 300, som no får permisjon eller vert oppsagde, og dei tusenar som venteleg vil få varsel om det i tida som kjem? Dei hjelper det lite om me får meir liberale arbeidstidsføresegner og andre reglar for utleige. På den sida synest eg at initiativet har vore svært dårleg. Det Regjeringa har gjort, er å redusera arbeidsmarknadstiltaka, og dei har redusert støtta til verkemiddelapparatet og dermed til bedriftsrådgjevingstenesta, som ofte i samarbeid med arbeidsmarknadsetaten har gjeve etablerartilbod til folk som treng ekstra hjelp i oppstartingsfasen, og dei har gjeve mange av desse arbeid. Korleis skal dei no få hjelp? Og så må eg spørja: Ville verkeleg næringsministeren ha skrive denne næringsmeldinga sånn som den er no, dersom han skulle ha skrive den i dag? Det er lenge sidan arbeidet starta, og det undrar meg at det ikkje er noko meir erkjenning av at ting har endra seg på det året som har gått sidan den kom. Og så har eg lyst til å utfordra næringsministeren – sidan det ikkje er replikkordskifte etter andre enn han – på forslaget mitt om å tenkja dugnad og invitera alle partar til eit samarbeid i staden for å kritisera kvarandre, for å nå lenger og for å førebyggja at fleire vert arbeidslause. Er det ein god idé?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-03-26:
Eg har fyrst og fremst bede om ordet for å kommentera forslaga frå SV. Forslag nr. 6 stemmer Arbeidarpartiet imot. Forslag nr. 7 har me veldig stor sans for, men me synest det er noko bombastisk når me no står føre behandlinga av ei forskingsmelding. Men som representanten sikkert har merka seg, har me sagt mykje fint om forsking og auka innsats her i dag, og det meiner me. Når det gjeld forslag nr. 8, vil me visa til at Arbeidarpartiet for ikkje så lenge sidan fekk behandla eit Dokument nr. 8-forslag som gjaldt IT-satsing. Regjeringa skulle koma tilbake til dette, men det har dei ikkje gjort. Det kan godt vera at dette er eit godt, konkret forslag, men eg vil oppmoda representanten Reikvam om å gjera det om til eit oversendingsforslag. Alternativt vil me stemma imot. Eg kan ikkje dy meg når eg fyrst har ordet og ser at det er eit par minutt igjen, for å gjera ein liten visitt til Høgre, og spesielt representanten Gabrielsen. For dersom det er noko eg har lært som kvinneleg politikar i ganske mange år, er det at når nokon føler seg truga, brukar dei hersketeknikkar. Og ein veldig kjend hersketeknikk er latterleggjering. Det prøver Gabrielsen på overfor partnarskapstanken vår. Det kan godt vera at han føler seg truga av ideen og er redd for at me skal få gjennomslag for dette, men mi erfaring seier at det å bruka hersketeknikkar er ei ganske usikker øving, og det slår som oftast tilbake på den som utøver den typen teknikkar. Så er det riktig, som statsråden peika på, at i alle fall eg har hatt ei mjukare tilnærming. Eg har kritisert i dag òg, men eg har òg opna for at me må tenkja meir samarbeid. Eg trur tida krev at me brukar kreftene på det. Men eg vert litt i stuss når eg høyrer kor stor vekt ein legg på den breie tilslutninga, for det er faktisk ein del punkt der regjeringspartia står åleine om sine merknader. Eg vil be statsråden, dersom ein ikkje ynskjer å møta problemet rundt neste sving, å lesa merknaden noko nøyare og sjå nyansane i den tilslutninga ein har fått her i salen.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-03-26:
Det er vanskeleg å ikkje la seg tirra når Per-Kristian Foss svingar seg på tampen av debattar, slik som i dag, utan å ha delteke noko særleg før. Bare to korte merknader: NHO sitt konkurransebarometer viser ei forverring i konkurransesituasjonen for Noreg frå 1997 til 1998. Det er regjeringspartia med støtte frå Høgre og Framstegspartiet som har stått for fleirtalet i vesentlege saker. Og det andre er at det faktisk er slik at vårt framlegg til budsjett gav mykje mindre skatte- og avgiftsendringar. At Regjeringa i neste omgang samarbeidde med Høgre, er ei anna sak, men Arbeidarpartiet var faktisk ganske oppteken av desse tinga knytte til statsbudsjettet. Me må også sjå litt på korleis forholda er i andre land. Det er jo ikkje slik at ein bare kan sjå på denne sida, det skal gå i hop med utgiftene. Me må også når me samanliknar, sjå på den sida. Me har sagt i innstillinga at når me samanliknar mellom land, har me lett for å sjå bare på utgiftene, men i Noreg har ein nokre moglegheiter og rettar ein ikkje utan vidare har i andre land.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-03-26:
Det gjør jeg.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-03-26:
Vi har også i vår og vinter fra bl.a. statsrådene Enger Lahnstein, Svarstad Haugland og nå faktisk også Enoksen hørt platen, som ofte brukes når de skal dobbeltkommunisere på det beste, om hvor skjæringspunktet for fornuften ligger, nemlig mellom sentrum og Arbeiderpartiet. Og da pleier det å gå på disse tre frasene: distriktspolitikk, fordeling og internasjonal solidaritet. Det er liksom der det helt store ligger. Sponheim sa i sitt innlegg at næringsmeldingen er en strategisk melding, med en samlet strategi, og jeg vil gi den honnøren at det er mye fornuftig i den strategien som der er lagt. Som jeg også sa i mitt innlegg: Hvis det bare blir fulgt opp, tror jeg dette er bra. Statsråden antydet hvor dette skulle bli fulgt opp, nemlig hovedsakelig i forbindelse med de enkelte årsbudsjett. Nå har vi hørt Arbeiderpartiet her. Det siste de nå har begynt med, er denne partnerskapsaffæren i næringspolitikken. Arbeiderpartiets standpunkt i enkeltsaker er jo godt kjent fra budsjettbehandlingen i fjor, og de standpunktene er lite etterspurt i næringslivet. Jeg kunne tenke meg å spørre Sponheim om i hvilket skjæringspunkt han tror det ville være enklest å gjennomføre den strategien som ligger i meldingen, om det er i det samme skjæringspunktet som Enger Lahnstein og Svarstad Haugland henviser til når de snakker om internasjonal solidaritet og litt andre diffuse affærer. Hvor tror Sponheim det ville være enklest å gjennomføre en næringsvennlig politikk – i skjæringspunktet mellom Høyre og Fremskrittspartiet, eller med et sosialdemokratisk parti, som har en uendelig appetitt på offentlig eierskap, ja de er sågar i europaledelsen her? Derfor var det kanskje litt patetisk når tidligere statsråd Knudsen i et tidligere innlegg nevnte de tre store i Europa, og kom i skade for å ta med Jagland. Jeg vil gjerne ha et svar på hva som er næringsministerens syn når det gjelder skjæringspunkt.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-03-26:
Debatten går mot en avslutning – får en tro i hvert fall. Det har dukket opp et nytt begrep, kan en vel si, og et begrep er blitt resirkulert. Jeg skal la dette med paradigmeskifte ligge, i og med at det kom i så nær tilknytning til IT Fornebu. Man kan ha mistanke om at partnerskapsaffæren har samme opphav som paradigmeskiftet, som vi jo alle vet hvor kommer fra. Når Starrfelt beskylder meg for å bruke latterliggjøring av dette begrepet som hersketeknikk, kan jeg ikke se at det har vært nødvendig å bidra til det. Jeg bare antydet innledningsvis at jeg antar at partnerskap blir det helt store fra Arbeiderpartiets side i dag, og det har også skjedd ved at samtlige har vektlagt det som det helt store. Nå er det jo slik at vi i den øvrige lovgivningen i stor grad etter hvert har tilpasset lovverket slik at partnerskap og ekteskap skal sidestilles. Jeg antar at dette skal videreføres i den næringspolitikken som Arbeiderpartiet nå legger opp til. Og det er nettopp det som er Høyres advarsel ved at vi går inn i slike enkeltprosjekter og sementerer en eierstruktur. For er det én ting jeg er sikker på at det næringslivet vi skal ha i framtiden, ikke trenger, så er det en dominerende statlig eier. Vi trenger en stat til å tilrettelegge rammevilkår slik at vi kan få privat, langsiktig kapital. Men hvis man på den ene siden ødelegger for muligheten til at næringslivet kan bygge opp privat kapital, kommer man selvfølgelig i neste omgang og skal sukre det hele med å ta noen av eiermilliardene. Hvorfor har Norge et ledende miljø i maritim sektor? Selvfølgelig fordi vi har hatt et norskeid maritimt miljø, ved at vi har norske rederier som er eid av nordmenn, drevet fra Norge. Hvorfor har vi – eksempelvis på Møre – verdens ledende leverandører av offshorefartøy? Det er ikke bare fordi det er naturgitte forutsetninger som er bedre enn ellers i landet. Man har i stor grad hatt lokalt forankret eierskap. Dette diffuse statlige eierskapet som Arbeiderpartiet nå legger opp til, tror jeg kan bli en svøpe for norsk næringsliv, og jeg tror det kan bli mer til ulykke enn til gavn. Men jeg håper inderlig at vi skal greie å unngå å komme i den situasjon at vi får en utvikling i næringslivet – som det står i brevet fra LO Industri –som på slutten av forrige århundre: at den private eierskaps mulighet til å sitte på eierskapet blir mindre og mindre fordi man beskattes i hjel. Vi må ha rammevilkår slik at vi kan bygge opp privat kapital.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-26:
Dette var mye vakkert om kunnskap og kompetanse. Jeg er faktisk enig i alt det statsråden sa om dette området. Men så blir spørsmålet: Hvilke konklusjoner trekker han av de vakre, fine ordene? Der har vi med det forslaget vi har lansert i dag, prøvd å hjelpe ham med å trekke en konklusjon. Hvis vi sammenlikner oss med en del andre land det er naturlig å sammenlikne oss med, vet vi, som jeg sa i mitt innlegg, at Norge har en lav andel når det gjelder forskningsinnsats målt i forhold til bruttonasjonalproduktet. Altså: Sammenliknet med de landene vi skal konkurrere med, de som har det samme kostnadsnivået som oss, og som er våre konkurrenter internasjonalt, har vi en lav forskningsinnsats. Så mitt spørsmål til statsråden er: Hvorledes vil han da følge opp og greie å øke satsingen på forskning? Statsråden er enig i vårt forslag, som går ut på at vi i løpet av de nærmeste årene bør ha som mål å komme opp minst på nivå med gjennomsnittet for OECD-landene. Det er egentlig en ganske beskjeden satsing hvis vi ser på forskningsinnsatsen Sverige og i andre land. Så mitt spørsmål er: Ville det ikke være ønskelig for statsråden å få den drahjelpen som det ville være om et flertall i Stortinget vedtar en plan for at vi i løpet av de nærmeste årene skal kunne nå dette nivået? Det er spørsmålet mitt til statsråden, altså om han vil ha Stortingets drahjelp til å få en skikkelig satsing på forskning.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-26:
Jeg bad egentlig om ordet for å gjøre en endring i et av mine forslag. Men før jeg gjør det, er jeg, på bakgrunn av det som er sagt, nødt til å minne forsamlingen om at vi i Norge er i den situasjonen at vi har en høy sparerate. Det offentlige står for en stor andel av denne sparingen, og slik må det være ut fra den oljeøkonomien som vi har i Norge. Derfor blir det noe puslete når Høyre gjør det til en kampsak å redusere det offentlige engasjement i næringspolitikken. Det vi trenger, er nettopp risikokapital som kan hjelpe fram usikre, men spennende produkter. Den offentlige sparing bør nettopp brukes til å styrke norsk næringsliv både på eiersiden og som fremmedkapital. Det bør derfor være naturlig at fellesskapets sparing brukes til å utvikle norsk næringsliv, og at fellesskapet også er med på å høste av avkastningen når dette næringslivet gir avkastning. På den måten kan vi også sikre langsiktig norsk eierskap, som vil være helt nødvendig for å utvikle norsk næringsliv og sikre en fremtidig produksjon her i landet. Det blir nesten litt patetisk når Inge Lønning svinger seg på den måten som han gjør. Her ligger det et konkret forslag når det gjelder forskning. Vi har lagt fram et helt konkret forslag som går på at vi skal satse mer på forskning, vi skal ha som ambisjon i løpet av rimelig kort tid å nå opp på samme nivå som de andre OECD-landene. Så jeg er veldig spent på, når vi kommer til avstemningen, å se hvordan Høyre – som fremstår som forsvarer for utdanning og forskning – vil stemme i forhold til dette ene konkrete forslaget vårt. Jeg skal nå komme til endringsforslaget. Det gjelder forslag nr. 7. Dette gjør vi for å gjøre det lettere for de øvrige partier, som har signalisert at de er enig i intensjonene, men det blir for vanskelig å forplikte seg på en kort treårsperiode. Vi stryker derfor «2002» og skriver «de nærmeste årene», og da blir forslaget som følger: «Stortinget ber Regjeringen utarbeide en plan slik at Norge i løpet av de nærmeste årene minst er på nivå med gjennomsnitt for OECD-landene når det gjelder FoU-innsats målt i forhold til BNP.» Dette er Høyres mulighet til å vise at satsing på forskning er prioritert.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-26:
Det er jo opp til enhver å gi uttrykk for den forvirring som rår i hodet på en, og jeg følte nok at Lønnings siste innlegg var en slik situasjon. Under alle normale omstendigheter er dette et oversendelsesforslag, sa representanten Lønning, og viste til Voksenåserklæringen. Den faktiske situasjon – jeg går ut fra at Lønning har lest innstillingen – er følgende: Det er tre- fire satsingsområder. Ett av disse satsingsområdene er kompetanse og utdanning. Man trekker ingen konklusjoner av dette, men man understreker at dette skal være et satsingsområde. Vi prøver å hjelpe Regjeringen – og vi prøver å hjelpe Stortinget – til å trekke den konklusjonen som er den mest nærliggende. Og den mest nærliggende konklusjon som er å trekke, er at vi bør ha som ambisjon å nå et gjennomsnitts OECD-nivå i løpet av rimelig kort tid. Det er det normale, og det er det vi innbyr Stortinget til å fatte et vedtak om, og med det gi statsråd Sponheim den drahjelpen Stortinget kan gi i denne saken.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-26:
Forslaget består av tre deler. Vi ønsker at punkt 2 og punkt 3 skal gjøres om til oversendelsesforslag, og at det blir votert over punkt 1.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-26:
Jeg ønsker å gjøre forslagene nr. 6 og 8 om til oversendelsesforslag og at det voteres over forslag nr. 7