Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-03:
Hver gang vi går inn i en asyldebatt der Fremskrittspartiet snakker, er det et vesentlig moment som bare forsvinner ut av saken med en gang, og det er følgende: Mennesker har rett til å søke asyl. Det er altså en rett som vi har gitt mennesker gjennom å skrive under på Flyktningkonvensjonen. Folk har rett til å søke om beskyttelse andre steder. Det glemmer vi ofte. Vi glemmer ofte grunnen til at folk er på flukt. Verden har omtrent 40 millioner flyktninger. 280 000 av dem kommer til Europa og rundt 18 000 kommer til Norge. Det er altså en forsvinnende liten andel av de menneskene som FN, Flyktninghjelpen og andre erkjenner er på flukt. De fleste av dem håndteres, tas imot og tas vare på av sine naboland, som er atskillig fattigere enn det vi er. Men vi ønsker å ta en del av ansvaret for verdens flyktninger, både gjennom å støtte utvidelsen og oppbyggingen av flyktningmottak i nærområdene til de konfliktene som folk flykter fra, og også for å sørge for å ta vare på en del av de menneskene som kommer til Norge. Når Fremskrittspartiet snakker, reduserer de menneskene som er bak disse skjebnene, mennesker som har flyktet fra krig, og som har flyktet fra forfølgelse, til å bli tall på en statistikk. Det synes jeg er en sterkt negativ side ved flyktningdebatten i Norge. Fremskrittspartiet kan hisse seg opp over mullaene i Iran. Men hører vi dem stå opp for de flyktningene som rømmer fra de mullaene? De er altså villige til å dra på felttog til Irak sammen med George Bush. Det ønsket de før Irak-krigen. Men er de villige til å ta imot de flyktningene som flykter fra den samme krigen? De hisser seg opp over pirater i Somalia. Men er de villige til å ta vare på dem som faktisk flykter fra ødeleggelsene og de samme piratene fra Somalia? De raser mot Taliban – og det gjør de med rette. Men er de villige til å ta imot de flyktningene som kommer i skuddlinjen mellom de internasjonale styrkene og Taliban? Poenget er at i Fremskrittspartiets statistikker er disse menneskene først og fremst tall. For oss som sitter i Regjeringen, er de først og fremst mennesker, mennesker som er på flukt. Det som har vært negativt i Europa, og som kanskje manifesterer seg med det vedtaket mot minareter som ble fattet i Sveits for bare noen dager siden, er at man har en nedadgående spiral i Europas vilje til å ta imot flyktninger. Når vi er en del av det europeiske fellesskapet, slår dette også inn over oss. Derfor er det arbeidet som Regjeringen gjør, og som er forankret i Soria Moria-erklæringen, for å sørge for at vi får en felles europeisk minstestandard med tanke på å sørge for god behandling av asylsøkere, både når de kommer i mottak, når de tas vare på, og at de får en rettssikker asylprosess – som jo Regjeringen er opptatt av – noe av det viktigste arbeidet vi kan gjøre for å sørge for at flyktninger og asylsøkere blir tatt vare på på en ordentlig måte. Men vi ser også at vi er nødt til å gjøre en jobb i Norge i tiden som kommer. Jeg tror at den viktigste jobben vi kan gjøre for å sørge for å få ned antall personer som antagelig får avslag, er å få til en raskere saksbehandling. Jeg er veldig glad for at vi har en ansvarlig minister, Knut Storberget, som har erfaringer med dette fra den jobben han har gjort tidligere. Vi hever ikke straffene. Det er ikke heving av straffene som er løsningen på kriminalitet. Det er rask behandling, domfellelse og fengselsopphold for dem som har begått kriminelle handlinger, med rehabiliteringsopplegg for å få dem ut i den andre enden som mennesker som kan bidra til fellesskapet uten å begå nye kriminelle handlinger. Det virkemidlet som ville fungere best, ville være rask saksbehandling. Rask saksbehandling, som vi nå legger opp til i det budsjettet som vi har lagt opp til for neste år – med flere saksbehandlere som kan sørge for en rask, rettferdig og rettssikker behandling for asylsøkere – er noe som etter vår oppfatning vil bidra til å sørge for at de menneskene som ikke har krav på beskyttelse i Norge, kanskje i mindre grad vil komme. Da Erna Solberg satt som minister, kom det f.eks. først en liten gruppe mongolske asylsøkere. De ble værende lenge. Så kom det omtrent 900 til. De kom fordi de første ikke hadde fått behandlet sakene sine. Men det var ingen av dem som fikk opphold, og alle reiste hjem. Og jeg mener at det er slik vi er nødt til å håndtere dette spørsmålet også i tiden som kommer.