trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2006-06-13:
Jeg har full respekt for at representanten Sponheim har behov for å tegne et veldig positivt bilde av resultatene etter den forrige regjeringen. Jeg tror likevel det er behov for å nyansere det bildet. Arbeidsledigheten var betydelig høyere enn da regjeringen tiltrådte, sysselsettingsveksten var klart lavere enn veksten i befolkningen, vi så en betydelig utstøting fra arbeidslivet, og vi så manglende engasjement i forhold til utviklingen på viktige områder. Jeg er for så vidt glad for at representanten Sponheim er tilfreds, men fasiten på det er i alle fall at det norske folk ikke var tilfreds, noe som også er bakgrunnen for at det kom en ny regjering. Så merket jeg meg at representanten Flåtten viser til den stramme finanspolitikken som ble ført av den forrige regjeringen. Arbeiderpartiet er i hovedsak enig i hovedrammene for den økonomiske politikken som var når det gjelder totaltallene, men en må ikke prøve å framstille det som at finanspolitikken fra 2001 og senere var strammere enn den finanspolitikken som ble ført tidligere. Da må jeg be representanten Flåtten om å gå nærmere inn i materialet. Jeg skal ikke kommentere mye i forhold til representanten Fredriksen, men bare minne om at bortfallet av 1 000 arbeidsplasser i fiskeindustrien i Finnmark skjedde fra 2002 til 2003, da Fremskrittspartiet, etter representanten Hagesæters utsagn, hadde «ei hand på rattet». Regjeringen og Fremskrittspartiet løftet som kjent ikke en finger for å møte det. Så til slutt til denne diskusjonen om rente. Det er altså slik at Norges Bank utøver pengepolitikken. Under behandlingen av denne saken har finanskomiteen spurt den som står ansvarlig for utøvelsen av pengepolitikken, om hva som vil være virkningen av den type pengebruk som Fremskrittspartiet legger til grunn. Svaret er som finansministeren sa, klinkende klart: Det vil bli en betydelig økt rente, det vil bli et betydelig kostnadspress, og det vil være en valutakursheving. Dette vil ha konsekvenser både for norsk næringsliv og for husholdningene. Det som bekymrer meg, er hvis Fremskrittspartiet går rundt og tror, faktisk går rundt og tror og ikke bare gir inntrykk av, at deres politikk ikke skulle ha disse virkningene. Det ville være enda mer alvorlig. Det som er åpenbart for tilnærmet alle andre observatører og alle økonomer som følger denne debatten, er at virkningen av en slik politikk ville være alvorlig. Derfor vil det være behov for at Fremskrittspartiet tar innover seg den type innsigelser, snarere enn bare å vifte dem til side og si at det er uvesentlig. Det man spiller med, er – jeg gjentar – titusenvis av hus og hjem og titusenvis av arbeidsplasser. Det burde man ha et ansvar i forhold til.
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2006-06-13:
Det er ganske mye man kunne grepet fatt i i denne debatten, men det er ikke alt man rekker på noen minutter. La meg aller først si at når jeg hørte Lundteigen fra Senterpartiet på talerstolen – ikke det at vi nødvendigvis er enige i alt – føler jeg i hvert fall at det er betydelig bevegelse i enkelte deler av regjeringspartiene når det gjelder visse spørsmål. Jeg har selv hatt gleden av å delta i debatter med nevnte representant, og jeg tolker i hvert fall de uttalelsene som meget klare i retning av at det faktisk er mulig å tenke litt annerledes enn å sverge evig troskap til handlingsregelen, og den tolkning som Schjøtt-Pedersen til enhver tid måtte legge til grunn for den regelen. Jeg registrerer også i dag at det drives ganske mye skremselspropaganda. To ganger har sakens ordfører på denne talerstol sagt at mange tusen vil miste hus og hjem som en konsekvens av Fremskrittspartiets økonomiske politikk. Jeg tror at den type skremselspropaganda faktisk ikke går hjem hos folk. Det er ikke slik at Fremskrittspartiet bedriver en uansvarlig økonomisk politikk. Tvert imot er det jo stadig flere, også fagøkonomer, som uttaler seg i retning av det Fremskrittspartiet har påpekt i mange år. Ja, det er sågar veldig mange i Arbeiderpartiets egne rekker som stadig vekk, i hvert fall i det jeg leser i aviser og ser på TV, uttaler seg nøyaktig på samme måte som Fremskrittspartiet gjør. Mange fagøkonomer har ment at vi kan bruke noe mer, og at vi kan gjøre ting på en annen måte. Mye av debatten burde gå på hvordan man bruker det, ikke nødvendigvis på hvor mye man bruker til enhver tid, slik som Schjøtt-Pedersen legger opp til. Men siden det nå er ganske mange etter hvert i Arbeiderpartiets egne rekker som er enig i dette – vi så det spesielt i media etter flere av fylkesårsmøtene til Det norske Arbeiderparti, hvor det altså var flere og flere i Arbeiderpartiet som gikk ut og var enig i dette, sågar var det flere fylkesårsmøter som vedtok resolusjoner om at en ønsket å bruke mer oljepenger, bl.a. til veiinvesteringer – betyr det at Arbeiderpartiets egne rekker er smekk fulle av uansvarlige mennesker som flyr rundt med helt uansvarlige meninger? Det hadde det vært veldig interessant å få et klart svar på fra representanten Schjøtt-Pedersen.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2006-06-13:
Stortinget står overfor et krevende samspill mellom finanspolitikken og penge- og valutapolitikken framover. Begge politikkområdene er finanskomiteens og Stortingets ansvar. I denne innstillinga er det merknader fra regjeringspartiene som går djupere inn i dette arbeidet enn tidligere. Det viktigste er å etablere en felles virkelighetsforståelse når det gjelder norsk økonomi og samspillet mellom privat og offentlig sektor – at det er et samspill som er noe langt mer enn en stram finanspolitikk. Dernest må Stortinget se helheten og prioritere – ja, foreta en tøff prioritering – for uten klarere prioriteringer vil vi ende opp med en pengepolitikk som uvilkårlig vil gi en kronekurs som for næringslivet vil være svært skadelig. Det krever lederskap, og det krever en langt mer aktiv samfunnsdebatt om sammenhenger enn det vi har i dag, for å unngå en slik utvikling. Ekspansiv finanspolitikk kan prinsipielt ha samme effekt som om myndighetene gjennom andre politiske vedtak stimulerer til økt privat forbruk eller private investeringer. Det er den samlede økonomiske aktiviteten i offentlig og privat sektor som avgjør om vi har realressurser som er tilstrekkelige til å unngå skadelig press i økonomien. Norge er et rikt land. Vi har enestående muligheter for å bygge Norge. Vi har enestående muligheter for å bygge fellesskapet, for å investere i moderne kommunikasjoner. Vi har muligheter til å sikre høyhastighets bredbånd til alle innen 2007, slik det står i Soria Moria-erklæringa. Vi har muligheter til å sikre vedlikehold og utbygging av jernbane, vegnett, kaier og farleier. Innenfor handlingsregelen må dette investeringsprogrammet for offentlig sektor klart prioriteres i kommende budsjetter. Det krever et møysommelig arbeid å framskaffe mer arbeidskraft, bl.a. ved tilrettelegging, slik at de mange som helt eller delvis er utenfor arbeidslivet, kan delta etter evne. Vi trenger økt stimulans og krav til spreke eldre arbeidstakere om å fortsette i arbeidslivet etter 67 år samt importert arbeidskraft med norske lønns- og arbeidsvilkår, uansett om de kommer gjennom utenlandske firmaer eller ansettes i norske selskaper. Videre krever det en streng prioritering av offentlige utgifter og en demping av veksten i privat forbruk og investering. Det er en krevende, men nødvendig oppgave for å sikre en forsvarlig kronekurs, som kommer til å bli ett av de mest sentrale spørsmålene i norsk økonomi framover.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2006-06-13:
Jeg hadde et håp om at vi i denne diskusjonen kunne komme litt videre i forhold til det som har vært diskusjonen rundt handlingsregelen og finanspolitikken. Jeg hadde et håp om at en i større grad kunne se sammenhengen mellom offentlig aktivitet og privat aktivitet, som i sum trekker på de samme arbeidskrafts- og realressursene som vi har til disposisjon, og som egentlig er poenget vi må ta stilling til. Representanten Tybring-Gjedde sa at det å være ansvarlig, det å prioritere, det er dét som er politikk. Representanten Tybring-Gjedde sa videre at vi må sjøl vurdere ut ifra våre kunnskaper hva som er forsvarlig. Da er det viktig at en i større grad tar inn den faglige plattformen, som representanten Tybring-Gjedde la til grunn, for å ha den i bunnen før en ser på det politiske skjønnet. Fremskrittspartiet er jo en sikker vinner ved å gå inn for å øke den private veksten og øke den private aktiviteten mer enn det Regjeringa legger opp til. En går videre inn for å øke de offentlige utgiftene mer enn det Regjeringa legger opp til. Altså: Fremskrittspartiet har få begrensende tiltak som kan gjøre at en i sum kommer ut med en helhet som er forsvarlig. Det er vel ganske rimelig at det som Fremskrittspartiet legger opp til, er en politikk hvor en i praksis overlater til sentralbanksjefen å rydde opp gjennom å bruke penge- og valutapolitikken som siste skanse. Fremskrittspartiet toer sine hender og sier at en ikke har noe ansvar. Sjølsagt har en ansvar når en i sum legger opp til noe som i helhet går langt utover det en har realressurser til. Jeg prøvde i mitt første innlegg å appellere til å komme videre i diskusjonen om virkelighetsforståelse, om virkning av samspillet mellom offentlige og private penger og om bruk av arbeidskraft for å få et offentlig ordskifte på den basis og få en prioritering: Hva vil vi med Norge? Dette er en helhet som vi kommer tilbake til ved flere anledninger, og jeg håper at vi kan gå djupere inn i det, slik at vi kan få en helhet som innebærer at det vi gjør, i sum er ansvarlig. Fremskrittspartiet har her en utfordring som er enorm, i og med at helheten til de grader overgår det vi har realressurser til, slik at politikken ikke vil være mulig å praktisere dersom en kommer i en ansvarlig rolle.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2006-06-13:
Det er ingen tvil om at de store oljeinntektene gir oss store muligheter som nasjon. Vi har muligheten til å bygge ut velferden i en tid hvor mange av våre europeiske naboer bygger den ned. Vi har muligheten til å investere mer i verdiskaping og fremtidig velferd, og vi har muligheten til å trygge pensjonen for både dagens og morgendagens pensjonister. En viktig premiss for å få dette til er at man sikrer en balansert utvikling i økonomien. Da er de to ankerfestene, nemlig handlingsregelen og pengepolitikken med inflasjonsmålet, viktige forutsetninger. Jeg er derfor glad for at den sittende regjering har videreført de to ankerfestene i økonomien, og deler de synspunktene som er fremført i forhold til konsekvensene av Fremskrittspartiets politikk. Det er, etter høringen med sentralbanksjefen, ingen tvil om hvilke virkninger en betydelig økt pengebruk vil ha – også konsekvenser dersom pengene brukes til investeringer. Når det er sagt, er bildet selvfølgelig også nyansert i forholdet mellom den forrige og den nåværende regjering. Det er slik at en økonomisk politikk som prioriterer økt offentlig forbruk, vil virke mer ekspansiv og øke trykket mer på rente og krone enn en politikk som også innebærer reduserte skatter og avgifter. Dette har finansministeren i brev til Høyres stortingsgruppe, som også er referert i innstillingen, sluttet seg til. Det betyr at Regjeringen har et betydelig ansvar i tiden som kommer, for å sikre at man ikke presser renten oppover. Jeg deler den bekymring som leder av komiteen, Karl Eirik Schjøtt-Pedersen, gir uttrykk for, i forhold til konsekvensene av økt rente. At renten gradvis vil gå noe oppover, er det vel liten tvil om, men det er helt åpenbart at finanspolitikken og innretningen på finanspolitikken vil ha konsekvenser for i hvor stor grad den bidrar til å øke presset på rente- og kronekurs. Da spiller prioriteringer av økte offentlige utgifter kontra en forsiktig reduksjon av skatter og avgifter inn, og da spiller også selve strukturpolitikken inn. Vi har fått en regjering som har satt full stopp i moderniseringen av offentlig sektor, og som heller ikke er så opptatt av andre strukturpolitiske virkemidler som økt konkurranse og skattelettelser, som bidrar til økt tilgang på arbeidskraft. Det er også et moment i en diskusjon om hvordan finanspolitikken spiller inn på Sentralbankens vurdering av renten. Så her er det ikke slik at de forrige og de nåværende regjeringspartier står sammen i et race mot Fremskrittspartiet. Jeg deler langt på vei vurderingen av Fremskrittspartiets politikk, men det er også forskjell på konsekvensene av den rød-grønne politikken og den politikken som ble ført av den forrige regjeringen, som nettopp klarte å holde et lavt rentenivå, sikre god vekst i økonomien og fallende arbeidsledighet.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-06-13:
Jeg er fristet over evne til å kaste meg inn i denne debatten, men la meg prøve å ikke bidra til at det tar altfor lang tid. Jeg vil bare ta et par momenter. Det er selvfølgelig slik at man har gode og dårlige utgangspunkt for å drive økonomisk politikk. Uansett har man utfordringer. Nå er vi jo i en ekstremt gunstig situasjon med lave priser på mange importvarer, og stadig flere importvarer. Den økonomiske utviklingen i både Kina og India drar verdensøkonomien opp. Vi har en dobbelt effekt av det, både på grunn av vår import og på grunn av gode priser på eksport. Det tror jeg kanskje representanten Sponheim har hatt litt liten mulighet til å påvirke. Jeg har i hvert fall ikke tenkt å ta æren for den økonomiske utviklingen verken i Kina eller i India eller for tilstanden i amerikansk økonomi eller noe som helst. Det sier jeg nå høyt fra Stortingets talerstol, slik at det står i Stortingstidende og man har det som bevis for senere. Utfordringen er å drive en fornuftig ansvarlig økonomisk politikk ut ifra det som er konjunkturene og situasjonen i verdensøkonomien. Den største utfordringen vi har nå, er å sørge for at vi ikke stiller oss slik at renten går rett til værs, og at vi bruker handlingsrommet i økonomien til å styrke det vi mener er viktigst, og det er offentlige tjenester. Det er kunnskap, helse, barnehagesektoren og omsorgssektoren – de områdene som ble nedprioritert fordi den forrige regjeringen opprioriterte skattelette på bekostning av det. Så har jeg lyst å utkvittere noe som representanten Syversen, og for så vidt også komiteens leder, var innom i sine innlegg. Det dreier seg om flere forhold rundt aggressiv utlånsvirksomhet fra diverse selskaper. Det ene er denne SMS-lånevirksomheten, der folk – la oss karikere det – kan sitte på pub en sen kveldstime og skaffe seg et lån når en går tom for penger og har lyst å fortsette festen, og våkner opp dagen etter og tenker at det var ikke spesielt lurt. Det er et forhold som vi ser nøye på ut ifra hvordan dagens lovverk er, og om det trengs noen endringer i den sammenhengen. Det andre forholdet er om det er mulig for vanlige forbrukere å overskue hva som egentlig er prisen på forbrukslån – hva som er den reelle renten og det beløpet man faktisk betaler tilbake. Det dreier seg også om markedsføring. Det er et samarbeid mellom forbrukerministeren, justisministeren og meg, og vi må sørge for at vi har godt nok lovverk når det gjelder dette. Jeg har høyt fokus på det, fordi min bekymring for hvordan denne virksomheten foregår, er like stor som den flere medlemmer av komiteen har gitt uttrykk for i debatten.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2006-06-13:
Jeg skal ikke forlenge debatten veldig. Men siden statsråden var inne på husholdningenes gjeldsbelastning, tenkte jeg å rette hennes oppmerksomhet mot en del finansieringsvirksomheter som spekulerer i at folk tar opp mer lån enn det de egentlig bør. Dessverre er det jo ofte slik at det er banker som i realiteten står bak den type finansieringsinstitusjoner som annonserer på baksiden av tabloidavisene, på tekst-TV, osv. hvor mye lån man kan få uten noen form for sikkerhet. Svar får man pr. SMS i løpet av 10 sekunder. Jeg synes det er grunn til å se dette i sammenheng med økende boligpriser, hvem som faktisk vil bli rammet dersom vi får en høyere rente, og hva det vil medføre for mange familier. Jeg vil derfor utfordre statsråden på hva hun vil gjøre, og hvordan hun vil gripe an det vi ser av mer aggressiv markedsføring av forbrukslån, som igjen kan medføre fare for hus og hjem for mange familier. Det er ingen tvil om at den utviklingen vi ser her, går i gal retning. Vi har frarådingsplikt, men jeg er ikke sikker på om den fungerer helt slik den skal. Så min utfordring går til finansministeren, som jeg vet har vært opptatt av det samme, om hvordan hun vil følge utviklingen, og om hun eventuelt vil iverksette tiltak for å sikre at vår alles lånelyst holdes på et nivå som er mer forsvarlig enn det kanskje er p.t. Så var det jo spennende å høre om Andeby og representanten Micaelsens utlegninger om Donald Duck. Vi kan vel kanskje være enig i at Norge er i fetter Antons situasjon. Vi er usedvanlig heldige i dette landet, og da gjelder det å forvalte den rikdom og de muligheter vi har, på en god måte. Jeg er glad for at det er et stort flertall som står bak handlingsregelen – det lover godt. Det er ikke noe vi er alene om. Komiteen var i OECD og fikk det samme rådet. Det internasjonale pengefondet har akkurat kommet med en ny rapport som sier noe av det samme. Ja, jeg ser også at statssekretær Geir Axelsen antyder at når statsråd Halvorsen skal legge fram et nytt statsbudsjett, skal hun endog gå under 4 pst.-regelen i bruk av oljepenger. Det får vi se på.
Lars Sponheim (Venstre), 2006-06-13:
Det vi i dag i denne litt dovne debatten i varmen i juni måned er vitne til og deltakere i, er vel, etter hva jeg forstår, litt av det som er varslet: Arbeiderpartiets kamp for å knekke fremskrittspartikoden. Jeg vet ikke hvor mye jeg og andre partier skal legge oss borti det, men jeg forstår at det her er mange stressfaktorer, ikke minst da vi i går fikk avismeldinger om at det blant Fellesforbundets medlemmer er et betydelig antall som stemmer Fremskrittspartiet – og det er jo kjerneområdene til Arbeiderpartiet. Så det er vel i en slik kontekst en må forstå det. Men det ligger selvsagt også mye realiteter i den debatten. Men det er ikke det jeg vil kommentere. Jeg lot meg for en gangs skyld provosere litt i denne salen da representanten Klungland gikk opp på talerstolen og sa at Arbeiderpartiet hadde litt tradisjon for å være ryddegutt etter de borgerlige regjeringene. Jeg hadde den ære å sitte i den forrige regjering, som var en borgerlig regjering, og jeg vil ikke ha på meg at det var nødvendig å rydde opp i norsk økonomi etter den forrige regjering. Med all respekt tror jeg ikke det er noen regjering gjennom tidene som har fått anledning til å overta et så ferdigryddet hus som det den rød-grønne regjering fikk anledning til i høst – hvilket er bra, og hvilket jeg unner denne regjeringen. Men å påstå at det var en ryddeoppgave i forhold til norsk økonomi, i en situasjon med lav rente, med fallende arbeidsledighet, med en orden i økonomien som knapt noe land har sett, synes jeg var en usedvanlig uærlig og uryddig karakteristikk fra representanten Klungland. Jeg vil vel egentlig heller utfordre representanten Klungland ved å si at la oss nå – både han og jeg – være nøye med å notere nå de neste årene framover og la oss møtes her til debatt, f.eks. ved behandlingen av revidert våren 2009, og summere opp litt: Hvordan har renten utviklet seg i denne perioden. Hvordan er det blitt med antall industriarbeidsplasser i denne perioden, og med andre viktige parametere for mange av oss? Så får vi se hva som var opprydding, og hva som var tilroting som kanskje vil kreve en opprydding etter 2009. Men nå er det ikke rydding etter den forrige regjeringen som er den nødvendige oppgaven, det handler bare om å levere like gode resultater, og det er krevende nok.
Lars Sponheim (Venstre), 2006-06-13:
Jeg forstår representanten Klungland nå roer seg på plass ved å definere rydding som mer enn løpende politisk arbeid hvor en arbeider for sine politiske saker, og det er noe helt annet enn det jeg, og jeg tror de fleste andre også, oppfattet det som da han snakket om behovet for å rydde etter en regjering. Jeg ville ikke engang bruke det uttrykket om situasjonen i 2001, da vi også hadde et regjeringsskifte, hvor vi hadde rekordhøy rente, da vi hadde stigende arbeidsledighet, og da sentralbanksjefen i sin tale brukte uttrykket at det er ulage i norsk økonomi. Selv ville ikke jeg bruke uttrykket «å rydde» etter Stoltenberg I-regjeringen. Så avslutningsvis: Finansministeren adresserte meg et lite øyeblikk ved å prøve å gi meg æren for at det er så mange kinesere. Jeg har riktignok vært på tur til Beijing, sammen med finansministeren – den gang stortingsrepresentant – men jeg vil definitivt ikke ta æren for det. Jeg vil heller si at den forrige regjeringen hadde flaks fordi vi hadde så mange kinesere, og den nåværende regjering har flaks både fordi det er så mange kinesere, og fordi den forrige samarbeidsregjeringen også hadde det.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2006-06-13:
Representanten Schjøtt-Pedersen snakker om økonomiske konjunkturer og handlingsregelen. Det er jo akkurat der selvmotsigelsen ligger. Man sier på den ene siden at handlingsregelen er fleksibel, mens man på den annen side sier at den er fast. Det er vi politikere som skal gjøre den vurderingen. Da må politiske partier kunne vurdere det på forskjellige måter. Vi kan ikke ha en enstemmighet i Stortinget der man sier at det skal være 4 pst., men så skal det ikke være 4 pst. likevel, avhengig av det ene eller det andre. Vi må som politikere, som politiske partier, vurdere hva som er ansvarlig og fornuftig i norsk økonomisk politikk. Det er jo det som er politikk. Det er det vi er satt her til å forvalte – ikke et prosenttall som er satt av andre, som vi skal forsvare. Vi må vurdere dette selv, ut fra våre kunnskaper. Partiene må som helhet vurdere hva som er ansvarlig i norsk økonomi. Det er jobben vår. Det er slik at det er den samlede aktiviteten i privat og offentlig sektor som styrer hvor mye penger vi kan bruke i norsk økonomi. Da burde man spørre: Hvorfor bruker man penger på f.eks. Innovasjon Norge? Jo, for å skaffe mer fart i norsk økonomi. Men da blir det jo press i økonomien, ifølge flere talere, f.eks. Klungland. Men man burde ikke sprøyte inn 1 milliard kr til Innovasjon Norge hvis man ikke ønsker mer fart i norsk økonomi. Og man burde ikke gråte krokodilletårer over tapte arbeidsplasser, for det ville da svekke norsk økonomi og ikke skape press i norsk økonomi. Det er jo en meningsløs logikk. Det henger ikke sammen. Det henger ikke sammen på den ene siden å si at vi ikke kan bruke 5 øre mer, og på den annen side å si at vi kan bruke mye mer i privat sektor, når det er det totale forbruket i privat og offentlig sektor som definerer om vi får press i norsk økonomi.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2006-06-13:
Representanten Schjøtt-Pedersen snakket om tapte arbeidsplasser. Hele poenget er at man har et næringsliv som er i bevegelse. Man kan ikke, som representanten Schjøtt-Pedersen, hvert fjerde år telle opp hvor mange industriarbeidsplasser som er blitt borte de siste fire årene. Det er en meningsløs statistikk. Poenget er at man må satse på forskning og utvikling og på de kompetansekrevende næringene. Da kan man ikke bl.a. kutte 25 milliarder kr i Forskningsfondet og tro at det løser seg selv. Det er ikke slik det foregår. Det er klart at hvis man taper industriarbeidsplasser, erstattes disse industriarbeidsplassene av annen næringsvirksomhet, og det er dét som har skjedd i Norge de siste fire årene. Representanten Schjøtt-Pedersen arvet, som representanten Sponheim korrekt sa, en økonomi som var veldig sunn, fordi man hadde kuttet mange industriarbeidsplasser, men erstattet dem med teknologisk høyt krevende og kompetansekrevende industri. Det er dét vi må satse på i framtiden. Her kutter Regjeringen altså i Forskningsfondet, og det er trist.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2006-06-13:
Eg har mange gonger lurt på korleis regjeringspartia har kome fram til dei konklusjonane som dei har, men det har representanten Micaelsen gitt svar på her i dag. Dei raud-grøne partia trur at Noreg er som Andeby. Dersom Micaelsen hadde lese eit stykke vidare, hadde han lese at Andeby – så vidt eg hugsar – hadde ein lukka økonomi og ikkje hadde kontakt med omverda. Det er ikkje Noreg. Dersom ikkje regjeringspartia har fått med seg det, er det ikkje rart at ein kjem fram til dei konklusjonane som ein gjer. Det som gjorde at eg ville ta ordet, var det innlegget frå Schjøtt-Pedersen der han seier at ein av fem nordmenn er redd for auka rente, og dermed er ein av fem nordmenn redd for politikken til Framstegspartiet. Det er sjølvsagt fullstendig feil. Det som representanten Schjøtt-Pedersen kvar gong gløymer å fortelje, er at Framstegspartiet i sitt alternative statsbudsjett for 2006 hadde eit netto kutt i offentlege utgifter på 12 milliardar kr. Vi hadde riktig nok eit noko lågare overskot på statsbudsjettet – 17 milliardar kr – men vi hadde eit netto kutt i offentlege utgifter, og vi brukte nesten 30 milliardar kr på skatte- og avgiftslette. Eg må minne om at Det internasjonale pengefondet har anbefalt Noreg å setje ned skattane. Det vil forbetre konkurransekrafta. Det er slik at ei krone som går til skattelette, gir ein heilt annan effekt enn ei krone som blir sprøyta inn i offentleg sektor. Kvifor det? Det er hovudsakleg tre grunnar til det. Det er ein større del av den krona som blir gitt i skattelette, som går til sparing, enn det den krona som blir sprøyta inn i offentleg sektor, gjer. Det er det eine. Det andre er at ein større del av den krona som blir gitt i skattelette, vil gå til å etterspørje varer og tenester i utlandet meir enn det den krona som går til offentleg sektor, vil. Det gjeld spesielt dersom ein f.eks. reduserer bilavgiftene. Da vil ein stor del av det gå til å etterspørje bilar som er produserte i utlandet, og som dermed ikkje vil skape press i norsk økonomi. Så er det det tredje forholdet, nemleg at skattelette på lønn vil auke arbeidstilbodet. Mange tal frå Statistisk sentralbyrå har vist at det er riktig. Eg må også minne om at da Schjøtt-Pedersen sat som finansminister, frå 2000 til 2001, auka Noregs Bank renta frå 5,5 pst. til 7 pst. Da Framstegspartiet fekk ei hand på rattet i den økonomiske politikken, gjekk ho ned, frå 7 pst. til 2 pst. No har Arbeidarpartiet teke over makta igjen, og da er renta på full fart oppover.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2006-06-13:
Fleire av dei påstandane som representanten Klungland kom med, er ikkje riktige. Det veit han sannsynlegvis veldig godt. Mange av desse tinga var ikkje noko som vi gjekk inn for i vårt alternative statsbudsjett, men det at det blei forverringar på enkelte av desse områda, var noko som vi var nøydde til å akseptere etter eit forlik. Men sidan representanten Klungland går så frontalt ut, reknar eg med at Arbeidarpartiet og resten av Regjeringa no vil rette opp dei tinga som Framstegspartiet ikkje fullt ut fekk gjennomslag for i forhandlingane med Bondevik II-regjeringspartia i førre periode. Han nemnde òg at vi gjekk inn for svære summar i skattelette til dei rike. Det er heller ikkje riktig. Vi gjekk inn for ei fjerning av formuesskatten, men det er ei kortslutning å seie at det er berre dei rike som betaler formuesskatt. Det er faktisk slik at pensjonistane betaler ca. 40 pst. av formuesskatten; mange av dei er òg minstepensjonistar. Dette er ein særnorsk skatt, som veldig mange av våre konkurrentland ikkje har – dei fleste har det ikkje – og det gjør òg at mange av dei verkeleg rike flaggar ut av landet. Representanten Klungland gjorde òg eit nummer av at Framstegspartiet gjekk inn for å auke den generelle momssatsen frå 24 pst. til 25 pst. Det gjorde vi ikkje i vårt alternative statsbudsjett, men det var noko som vi i forhandlingar med regjeringspartia aksepterte å stemme for subsidiært. Det representanten Klungland ikkje nemnde, var at Arbeidarpartiet gjekk inn for å auke matmomsen frå 11 til 13 pst. etter at Framstegspartiet hadde fått matmomsen ned i 11 pst. Det er noko som er veldig usosialt, for jo lågare inntekt ein har, jo større del av den prosentvise inntekta bruker ein til å kjøpe mat for, slik at når ein aukar matmomsen, vil det sjølvsagt gå langt sterkare ut over dei som har dårleg økonomi, enn dei som har veldig god økonomi. Så vil eg berre igjen nemne at dette med innretningar på korleis vi bruker pengane, er vesentleg. Dersom ein t.d. reduserer eingongsavgifta på bil, som blei brukt som eksempel i stad,, vil det stimulere til at fleire kjøper ny bil. Vi får altså ein nyare bilpark, vi får mindre etterspørsel etter verkstadtenester, og vi får òg færre trafikkulykker. Korleis kan det skape press i norsk økonomi? Det kunne eg godt tenkje meg å få ei fagleg utgreiing om frå nokon i denne salen.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2006-06-13:
Når representanten Schjøtt-Pedersen begynner å snakke om gambling med norske arbeidsplassar og gambling med hushaldningane, skal vi lytte. Det viser både historia og den noverande utviklinga at han har greie på. Poenget er at då han sat med makta og var finansminister, var renta frå Noregs Bank oppe i 7 pst. – det innebar at hushaldningane måtte betale 8 pst. Om Regjeringa greier å få renta opp og rotar det til slik at renta kjem opp på det same nivået som då, vil det bety at ei hushaldning med 2,5 mill. kr i gjeld må betale 100 000 kr meir pr. år i renteutgifter. Framstegspartiet er ikkje ueinig i at auka rente kan medføre styrkt krone. Vårt poeng er at vår politikk ikkje vil bidra til auka rente, vår politikk vil bidra til at vi får ei fornuftig renteutvikling.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2006-06-13:
Arbeiderpartiet er vant til å være ryddegutt etter de borgerlige regjeringene. Det er vel også en god forklaring på hvorfor renten gikk opp etter jappetiden på 1980-tallet. Jeg tror faktisk at alle partier lærte noe av det – unntatt Fremskrittspartiet. Så kan en spørre seg: Hvorfor det? Jo, hvis en hører etter hva Fremskrittspartiets representanter sier i debatten, kommer det mye fram. De vil heller ha skattelette enn bruk av penger i offentlig sektor. Ja, det har vi sett. I forrige periode gav de 110 000 kr i skattelette til en som tjente 3,5 mill. kr – de gav altså mer enn én minstepensjon i skattelette – mens de fjernet ordningen med gratis skolebøker, de fjernet småbarnstillegget i barnetrygden for barn under tre år, de fjernet ordningen med gratis medisin på blå respekt, de fjernet ordningen med gravferdsstøtte, de kuttet i dagpengene til de arbeidsledige med opp til 20 000 kr, de økte momsen fra 24 til 25 pst. – en avgiftsskjerpelse på omtrent 4 milliarder kr – de gjeninnførte egenandeler på fri rettshjelp for dem som tjener under 230 000 kr. men de greide altså å gi mer enn én minstepensjon i skattelette til folk som tjente 3,5 mill. kr i året! Komiteen besøkte uken før påske EU og OECD, og i forrige uke hadde vi besøk av Det internasjonale pengefondet. Alle har vært helt klare på hva Norge må gjøre: Vi må holde fast ved handlingsregelen og de 4 prosentene, for det er det som avgjør om norsk økonomi har tillit eller ikke. Det må vi legge vekt på, samtidig som vi må se på det presset som er i norsk økonomi. I går var jeg på et møte i Kristiansand i Vest-Agder, der jeg møtte noen bedriftsledere og tillitsvalgte. De ansatte hadde fått 9 kr og 50 øre i timen i lønnspåslag – uten å kreve lønnsforhandlinger. De ville faktisk at det skulle være norske arbeidere på deres arbeidsplass, derfor var de villige til å vise moderasjon. Men de fikk altså tilbud om 9 kr og 50 øre fra bedriftsledelsen, som sa at dersom de ikke fulgte med på den karusellen som er i ferd med å komme nå, så fikk de ikke arbeidskraft. Det er også en utfordring i norsk økonomi.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2006-06-13:
Jeg synes det kan være hyggelig når Sponheim løfter seg opp i et fugleperspektiv, selv om jeg vil oppfordre ham til å holde seg til høna si når det gjelder dette spørsmålet. Det er ikke noe tvil om at vi i hans periode i regjering økte bruken av oljepenger. Det er jo litt av den definisjonen som er diskusjonsemnet i dag mellom Fremskrittspartiet og de andre partiene. Å rydde opp kan altså bety mye mer enn å rydde opp i den økonomiske politikken. For eksempel kan en rydde opp i kommuneøkonomien, en kan rydde opp i forhold til arbeidstakernes rettigheter i lovverket, en kan rydde opp i forhold til kutt i pensjoner og kutt i ledighetstrygd, en kan rydde opp i forhold til satsing på barnehager, og en kan rydde opp i manglende miljøsatsing. Da må en faktisk gjøre noen valg. Da kan en ikke samtidig pøse ut penger i form av skatteletter. Fremskrittspartiet er ikke lett å skjønne, for når de blir kjørt i den ene enden, så snakker de om sitt alternative budsjett, mens i den andre enden, hvis det er noe de vil ha honnør for, så har de hatt en hånd på rattet og vært med og styrt budsjettpolitikken. Ja, det er slik at hvis de skal ha ansvar for det som gikk bra, så må de også ta ansvar for det som ikke gikk så bra. Det er derfor disse debattene er viktige, nettopp for å få fram Fremskrittspartiets sanne ansikt. Tenk om alle politiske partier skulle snakket ut fra sine alternative budsjett og ikke brydd seg så mye om de vedtakene som en faktisk gjør. Men det er jo det Fremskrittspartiet har gjort. Det er det som er resultatene etter Fremskrittspartiet. Det viktigste for folk flest er faktisk de vedtakene som blir fattet her i huset. Så spør de: Vil Arbeiderpartiet rydde opp? Ja, vi vil jo det. Men det er altså vanskelig å rydde opp når inngrepene blir så store at det er noe annet som tar overhånd, f.eks. rentepolitikken. Derfor skal vi være glad for at Fremskrittspartiets alternative budsjett aldri har blitt vedtatt. Jeg håper at det aldri kommer til å bli vedtatt heller, for det blir en kjempejobb å rydde opp. Etter Willoch-perioden fikk jeg et byggelån til 21 pst. rente. Jeg vil be Flåtten lese sitt innlegg og knytte det opp mot at vi da hadde en rente på 21 pst., så vil han også skjønne hvor feil det var, det han sa i sitt innlegg.
Svein Flåtten (Høyre), 2006-06-13:
Jeg skal ikke legge meg for mye opp i det makroøkonomiske felttoget som komitelederen fører mot Fremskrittspartiet. Våre merknader står. Men når representanten Schjøtt-Pedersen snakker om ledigheten vinteren 2002 og anklager Fremskrittspartiet for den – og selvfølgelig enda mer Regjeringen, som mitt parti satt i – har han jo nettopp i dag i en av sine økonomiske doseringer for nettopp Fremskrittspartiet sagt at det er høy rente som er ondet, og som bidrar til at vi mister konkurransekraften, og at den norske kronen blir sterk. Det var jo renten som var for høy. Og ikke nok med at den var for høy, den var mye høyere enn det den var i våre konkurrentland – i sammenliknbare EU-land – og det var vår finanspolitikk og innenrikspolitikk som hadde bidratt til det. Da vi overtok, tok det selvsagt litt tid før stram finanspolitikk og bl.a. skattelettelser begynte å virke. Selv om jeg er enig med Arbeiderpartiet i mye av det som har vært sagt her i dag – vi står også sammen i merknadene – vil jeg påstå at når det gjelder akkurat ledigheten vinteren 2002, var den en funksjon av den politikken som hadde vært ført.
Svein Flåtten (Høyre), 2006-06-13:
Finansministeren sa i et innlegg tidligere her i dag – jeg tror det var i Odelstinget – at tingene går bra, alt ser bra ut for norsk næringsliv, norske arbeidsplasser osv. Karl Eirik Schjøtt-Pedersen snakket ikke om utgangspunktet da han kritiserte at ikke alt var gjort i den forrige regjeringsperioden. Selvsagt står det ting igjen å gjøre. Det vil det alltid gjøre, og representanten Klungland vil alltid kunne klatre opp her og fortelle om ting som står igjen å gjennomføre. Men utgangspunktet høsten 2001, da Arbeiderpartiet tapte valget med dunder og brak, snakker Schjøtt-Pedersen lite om. Han har heller ikke svart på dette med renten, som han selv mener er helt avgjørende, og det er den selvsagt for den norske valutaen. Det er ingen tvil om at den nye regjeringen gikk til et dekket bord, det ser alle uten å ha særlig innsikt, for så vidt ikke i norsk politikk, men kanskje mer i norsk næringsliv, og det som rører seg når det gjelder verdiskapingen. Der gikk tingene fremover. Vi presterte bra, og det er noe som vi absolutt står ved. Når det gjelder Klunglands betraktninger, som veldig ofte i denne sal går ca. 25 år tilbake i tid, synes jeg ikke de er så veldig interessante. Mer interessant er det jo at den høyest kjente renten i den tiden vi beskjeftiger oss med, fortsatt er den som var under Stoltenberg da den regjeringen fikk en helt nødvendig avløsning.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2006-06-13:
Aller først må jeg si at jeg hadde ikke tenkt å ta ordet i denne debatten. Men når det blir så voldsomme frontalangrep på Fremskrittspartiets økonomiske politikk, vet vi alle sammen at vi er det partiet som til nå har til gode å sitte med regjeringsmakt. Det er også slik at det er en del som husker litt lenger tilbake enn til 2002 og 2001. Da vi hadde arbeiderpartiregjering, skjedde følgende i Finnmark: Det ble nedlagt over 5 000 arbeidsplasser. 450 av dem var i Vardø. Det forsvant 600 bare i Sør-Varanger. Og tenker vi på et tall som 5 000 arbeidsplasser innenfor både det offentlige og det private, og ganger det med en indikator på 2,5, kanskje 3, så er det altså 15 000 mennesker som ble direkte påvirket av dette, og da har vi en befolkning på 73 000 som utgangspunkt. Dette er en ganske formidabel statistikk. Når da Schjøtt-Pedersen, som også satt i regjering, så til de grader utfordrer Fremskrittspartiet og sier at det er vi som er årsaken både til arbeidsledighet og til høy rente, så blir dette i mine øyne totalt meningsløst. Vi husker! Og vi husker også at det var en fullsatt Finnmarkshall med 1 500 til stede som vendte Stoltenberg og Regjeringen ryggen.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2006-05-22:
Hvis vi ser på erfaringene fra våre nordiske naboland, er det et uomtvistelig faktum at etablering av flere privatskoler har ført til mindre likhet mellom mennesker. Det har blitt en valgfrihet for dem som er mest ressurssterke. Og vi har sett bl.a. i den danske offentlige skolen at foreldre flest der har et lavere utdannelsesnivå nå enn for noen år siden. Det skyldes at mange har flyktet fra den offentlige skolen. Jeg mener vi skal ha en offentlig skole som bidrar til at det blir et mangfold av elever. Noen pedagogiske alternativer skal vi ha. Det kan bidra til at vi får flere impulser til den offentlige skolen, men det frislippet som den forrige regjeringen la opp til, ville bidra til å undergrave den offentlige skolen, ta penger vekk fra den offentlige skolen, og også bidra til et todelt skolesystem.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2006-05-22:
Vi ønsket ikke å gjennomføre det forslaget som ble framsatt, fordi vi visste at etablering av mange av disse privatskolene ville bidra til lite forutsigbarhet for veldig mange kommuner og fylkeskommuner. Vi visste at det ville ta penger fra den offentlige skolen, og dermed skape enorm uforutsigbarhet for veldig mange som driver offentlig skoleplanlegging i Norge. Når man snakker om menneskerettighetsdelen, handler det ikke om en positiv tilretteleggingsplikt, men det handler om at staten ikke skal legge hindringer i veien, altså at man skal verne mot inngrep. Men vi ønsker en varig privatskolelov som legger til rette for alternativer som skal styrke foreldreretten, med noen pedagogiske alternativer, også alternativer i forhold til religiøse skoler. Men det frislippet vi så fra den forrige regjering, ønsket vi å stoppe.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2006-05-22:
Vi ønsker ikke at noen fagskoler skal bli rammet av den midlertidige friskolefrysen. Det er heller ikke hensikten med loven. La meg f.eks. nevne en skole som heter Spin Off, hvor vi så uheldige konsekvenser av den midlertidige loven. Vi gikk inn der og fikk løsninger slik at de kunne fortsette med støtte, og også fortsette å få utdanningsstøtte for elevene. Det er vår hensikt hele tiden at vi ikke skal ramme noen av fagskolene og heller ikke utdanningsstøtten for fagskolene. Jeg anser hele diskusjonen om fagskoler som en villet avsporing fra deler av opposisjonen, for å få fokus vekk fra det som er det gode ved denne loven, nemlig at vi nå klarer å stoppe et frislipp som den forrige regjeringen la opp til. Det er det som er saken. Det forundrer meg ikke at representanten Dørum ikke ønsker fokus på disse spørsmålene, for her tror jeg at han egentlig deler Arbeiderpartiets syn.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2006-05-22:
Det er vel symptomatisk for juristen Andersens omgang med hva som er faglige vurderinger, at han tar seg til rette og belærer Justisdepartementets lovavdeling. Det er for så vidt også representativt for hans omgang med faglige fakta på øvrige områder i denne saken. Når det gjelder erfaringene fra Sverige, trekker han ut ett punkt – ett punkt – som kan være positivt, mens resten av rapporten, hvis han hadde tatt seg tid til å lese den, viser at friskolene har hatt en helt entydig segregerende effekt og bidratt til å forsterke sosiale forskjeller. Når han frambringer fakta og faglig funderte analyser, bør han bringe den hele og fulle sannhet. Men i Sverige har de uansett gratis privatskoler. Det er forbud mot å ta skolepenger. Mitt spørsmål til representanten Anundsen er: Ønsker dere et forbud mot skolepenger i privatskolene i Norge?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2006-05-22:
Det forundrer meg at den tidligere justisministeren har såpass liten tiltro til faglige vurderinger. Lovavdelingen i Justisdepartementet sier at den finner det klart at det ikke vil være i strid med Grunnloven § 97: «Vi finner grunn til å peke på at en her ikke befinner seg i grenseområdet for hva som vil rammes av tilbakevirkningsforbudet i Grunnloven § 97.» Er det slik at den tidligere justisminister ikke har tiltro til at Justisdepartementets lovavdeling tar faglig gode vurderinger?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2006-05-22:
Den midlertidige loven må bygge på likebehandling. Derfor er det også noen skoler som vi ønsker skal bli etablert, som vil bli fryst ett år. Men la meg minne om hva initiativtakeren til Nyskolen i Bergen, Mosse Jørgensen, sier. Hun sier at idealister har tid til å vente. Og det har mange av disse skolene. Jeg vet at noen fra steinerskoler og Montessori-skoler er mest irritert fordi den forrige regjeringen skapte uklarhet omkring privatskolene, bidro til et massivt frislipp og ikke sa at det var en kvalitativ forskjell på de pedagogiske og religiøse alternativene og de kommersielle aktørene. Ine Marie Eriksen sier at det ikke er kommersielle aktører på privatskolemarkedet. Vel, man kan jo tro det er bistand det som svenske kjeder driver når de etablerer seg i Norge. Selvsagt er det penger å tjene på privatskoledrift. Erfaringer fra våre nordiske naboland er at flere privatskoler har bidratt til sosial polarisering. Derfor ønsker sosialdemokratene i Sverige en helt annen lov, og de kommer til Norge for å se på hvordan vi har fått til den loven som vi nå skal samarbeide om. Fremskrittspartiets skolepolitikk har vi nå fått klarhet i under denne diskusjonen. De vil ha sjekkheftevalgfrihet. Denne sjekken kommer til å betale for minimumsskolen – den offentlige skolen. I tillegg sier de ingen ting om at det skal være noe tak i forhold til foreldrebetaling. Det betyr at de rikeste har anledning til å bruke sjekken fra det offentlige til en minimumsfinansiering og så legge penger på toppen for å få et enda bedre tilbud for sine barn. Slik skaper vi et todelt skolesystem. Jeg vet ikke hva Høyre kommer til å gjøre når vi skal behandle en varig privatskolelov, men jeg føler meg ganske sikker på at Venstre og Kristelig Folkeparti ikke finner sammen med Fremskrittspartiet i denne saken, for dette er oppskriften på økt polarisering i det norske samfunn.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2006-05-22:
Vi har i Norge en situasjon hvor mange norske unge ikke får utviklet sitt potensial fordi skolen er for ensrettet. På tross av at Norge har høyest lærertetthet pr. elev og høyeste utgifter pr. elev, presterer norsk skole bare middels godt. Vil det ikke i en slik situasjon være naturlig å se på mulighetene for differensiering i den norske skolen, slik at vi får flere alternativer? Og vil det ikke være slik at gjennom større mangfold vil flere elever kunne finne et tilbud som passer for den enkelte, og på den måten få utviklet sitt potensial?
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2006-05-22:
I desember i fjor stilte jeg representanten Huitfeldt spørsmål om hvorfor regjeringspartiene viderefører den store forskjellen mellom statsstøtte til kvinnedominerte helse- og omsorgsfag kontra de mannsdominerte tekniske fagene. Jeg fikk da et litt håpløst svar tilbake om at dette burde Fremskrittspartiet ha gjort noe med i sine budsjettforlik med Bondevik II. Nå har de rød-grønne skapt ytterligere usikkerhet rundt fagskolene, og gjennom sitt frysvedtak har de skjøvet problematikken ut i tid. Spørsmålet mitt er om representanten Jensen er komfortabel med at denne forskjellsbehandlingen nå tydeligvis vil bli videreført minst fram til skoleåret 2008/2009.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2006-05-22:
Jeg registrerer at statsråden nok en gang påstår at videregående skole er obligatorisk. Men det er et annet forhold jeg ikke vil slippe helt. Det er en rekke skoler som har søkt såkalt 6A-godkjenning for å kunne beholde statlig godkjenning etter overgangsordningen i 2007. Andre skoler har gjennomført hele prosessen ved å tilpasse lærerplanen til fagskolekravene, i tillit til at stortingsvedtaket fra 2003 skulle gjelde. Disse skolene opplever nå at selve eksistensgrunnlaget for skolene er i fare. Er det ikke direkte ulogisk at de såkalte 6A-skolene, som ikke driver i konkurranse med fylkeskommunene, ser ut til å bli rammet hardt av den midlertidige loven?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2006-05-22:
Arbeiderpartiet er med på merknader i innstillingen om å støtte foreldreretten, altså foreldres rett til å etablere friskoler, og ønsker også å være en forsvarer for i hvert fall deler av Friskole-Norge. Men så går de altså med på å innføre en hastelov som stopper all etablering av friskoler i Norge, og gir loven tilbakevirkende kraft, i strid med god forvaltningsskikk. Så kommer en sammenslutning av 40 av de skolene som hadde fått godkjenning på forhånd, og tilbyr et kompromiss hvor de skjærer stort ned på forslaget til antall godkjente skoleplasser, til 5 000, altså til en marginal del av det opprinnelige. Hvorfor – og det er mitt spørsmål – ville ikke Arbeiderpartiet godta denne utstrakte hånden og gi disse muligheten til å etablere seg? Da slapp man nettopp å bryte med forutsigbarheten og påregneligheten i forhold til behandlingen av lovverket.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2006-05-22:
La meg først slå fast at Kristelig Folkeparti står bak den loven som eksisterer i dag, og som disse godkjenningene er gitt etter – så det er sagt. I dag diskuterer vi ikke framtiden. Man forsøker i dag å vri debatten og perspektivet bort fra det som er virkeligheten og realiteten, nemlig frysloven, som nå er til behandling. Man forsøker å tenke på andre ting, istedenfor å snakke om kjernen, nemlig at man her setter strek over 40 godkjenninger som er gitt etter et lovlig fattet vedtak i dette hus. Og så snakker man om framtiden. For oss er det helt absurd å være med på det. I dag diskuterer vi nemlig frysloven – den loven som man vedtar for å stoppe etableringen av nye friskoler. Vi ønsker å forsvare foreldreretten. Vi vil forsvare disse skolene som nå er blitt lurt, og som har lagt ned store ressurser for å etablere seg. Så får de plutselig beskjeden: Nei, det som Stortinget vedtok, gjaldt ikke! Det er det vi diskuterer, ikke framtiden. La oss nå gjøre oss ferdig, så skal vi komme tilbake til den.